recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**FileMaker** on useassa käyttöjärjestelmässä toimiva relaatiotietokantaohjelmisto ja kevytkehitin. 

FileMakeria kehittää Applen tytäryhtiö Claris. Ohjelmiston historia on pitkä: 1980-luvun puolivälissä Nashoba Systems kehitti 'Nutshell'-nimisen kannan DOS-pohjalle. Nashoba siirtyi sittemmin Macintosh-alustalle ja myöhemmin yhtiön osti Claris.

Ensimmäinen nykyisen FileMakerin versio, FileMaker Pro 1.0, syntyi vuonna 1990. Tämä versio oli vielä puhtaasti MacOS-sovellus. Syksyllä 1992 julkistettiin ensimmäinen monikäyttöjärjestelmäversio, FileMaker Pro 2.0. Apple sulautti osan Clariksesta itseensä ja nimesi FileMakerin ympärille keskittyvän yrityksen uudelleen, FileMaker Inc.:iksi.

Uusin versio FileMakerista on 18, joka julkistettiin Toukokuussa 2019. Versio 18 toi mukanaan mm. parannuksia suorituskykyyn ja palautumiseen virhetilanteista.

FileMaker 17 selkeytti lisessointia ja nykyisin lisessointi on yleisesti käyttäjäkohtainen ja sisältää FileMaker Pro, FileMaker webdirect, FileMaker Data API ja FileMaker Go käytön. FileMaker 13 version myötä -ohjelmistoperheeseen lisättiin FileMaker WebDirect, joka mahdollistaa FileMakerin käytön nettiselaimella. iPhone- ja iPad-alustoilta käyttö on mahdollista toteuttaa etäkäyttönä palvelimelta tai "standalone"-kannasta, joka on viety laitteelle.

FileMaker yhdistää tietokantamoottorin graafiseen käyttöliittymään sallien toimintojen muokkaamisen graafisen käyttöliittymän kautta raahaa ja pudota -toiminnoilla. *lähde?*

FileMaker toimii MacOS-, iOS ja Windows-ympäristöissä. Ohjelmistosta löytyy työasema- ja palvelinversiot. Käyttäjät voivat hyödyntää FileMaker-sovelluksia ja -tietokantoja joko työasemaclientillä tai web-liittymän kautta. FileMaker on ODBC-yhteensopiva ja pystyy liittymään useaan SQL-tietokantaan (mm. MS SQL, Oracle ja MySQL). SQL-kantojen tietoa voidaan käsitellä FileMakerin relaatioiden kautta FileMakerin layouteissa ja skripteillä.

Filemaker-toimijoita Suomessa
-----------------------------

* FileMaker GmbH - FileMakerin levittäjä
* Software Explosion - FileMaker jälleenmyyjä
* Isolta Oy - FileMaker kehittäjä
* Tiedonhallinta helpoksi THH Oy - FileMaker hosting, tuki ja kehittäminen
* TeraKuu Oy - FileMaker tuki, kehittäminen, ylläpito, hosting

Aiheesta muualla
----------------

* 
* thh.fi/filemaker (Arkistoitu – Internet Archive)
* Apple AppStore - FileMaker Go (Arkistoitu – Internet Archive) mobiiliversio
**Pikku-Simi** (ruots. *Lilla Simi*) on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,3 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 23 kilometriä pohjoiskoilliseen. Järvi sijaitsee Simijärven eli Iso-Simin itäpuolella.

Maantiede
---------

Pikku-Simin pituus etelästä pohjoiseen on noin 400 metriä. Saaria ei ole. Rannat ovat metsämaata, paitsi etelässä, missä on asutusta. Pikku-Simiä erottaa Simijärvestä noin sata metriä leveä kannas, jonka halki virtaa laskuoja Pikku-Simistä Simijärveen, jonka korkeustaso on nelisen metriä Pikku-Simiä alempi. Pikku-Simiin virtaa vettä sen pohjoispuolisilta lammilta (Mellanträsket, Trädjeträsket), joiden pohjoispuolella sijaitsee muutaman hehtaarin laajuinen Karkjärvi.

Pikku-Simi (82.002.1.040) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Suomenlahden päävesistössä (82). Pikku-Simi sijaitsee Fiskarsinjoen alueen keskiosassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pikku-Simi, vakavesi, Raasepori
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 14.7.2021.
3. ↑  Pikku-Simi. Järviwiki. Viitattu 21.6.2021.
4. ↑  Fiskarsinjoen valuma-alue (82.002). Järviwiki. Viitattu 14.7.2021.
**Kudymkar** (ven. ja komiksi Куды́мкар) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Invaan laskevan Kuva-joen suussa 104 kilometriä Permistä luoteeseen. Kaupunki on Permin Komin piirikunnan sekä Kudymkarin kunnallispiirin keskus, mutta ei itse kuulu jälkimmäisen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkialueen. Kudymkarista on maantieyhteys Permiin. Asukkaita on noin 31 000 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Kudymkarin asutus on syntynyt 1500-luvulla. Se alkoi kasvaa vuonna 1925, jolloin siitä tuli Komipermjakkien kansallisen piirikunnan keskus. Vuonna 1931 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1938 siitä tuli kaupunki.

Nykyään Kudymkarissa on sähkömekaaninen tehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on komipermjakkien kansallisen kulttuurin keskus. Siellä toimii kirjakustantamo, teatteri, kotiseutumuseo ja Komin tiedekeskuksen osasto. Kaupungissa on 10 yleissivistävää koulua, neljä ammattikoulua, lasten taidekoulu, kaksi kulttuuritaloa, elokuvateatteri ja nykyaikainen kulttuurikeskus.

Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu entinen Stroganovien Invan konttori ja Andrei Voronihinin suunnittelema Pyhän Nikolaoksen katedraali (1792–1795).

Suunnitelmissa on yliopiston perustaminen sekä Permistä Kudymkarin kautta Komin pääkaupunkiin Syktyvkariin kulkevan rautatien rakentaminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 225. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Kudymkar Permin aluepiirin sivustolla *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 4.1.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kudymkar** Wikimedia Commonsissa

* Kudymkarin kaupungin sivusto (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Tzannís Tzannetákis** (kreik. Τζαννής Τζαννετάκης, 13. syyskuuta 1927 Gýtheio, Kreikka – 1. huhtikuuta 2010 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen poliitikko. Hän toimi Kreikan pääministerinä 2. heinäkuuta 1989 – 12. lokakuuta 1989.

Elämä ja ura
------------

Tzannetákis syntyi Lakonian Gýtheiossa Peloponnesoksella vuonna 1927. Hän opiskeli laivastokoulussa vuosina 1947–1949 ja toimi tämän jälkeen Kreikan merivoimissa. Hän opiskeli myös Yhdysvaltain elektronisen sodankäynnin koulussa 1957 sekä sotakoulussa 1967.

Tzannetákis erosi asevoimien palveluksesta vuonna 1967 Kreikan sotilasjuntan valtaannousun vuoksi. Hänet pidätettiin vuonna 1969, ja hän joutui karkotetuksi Kytheralle vuoteen 1971 saakka. Juntan kaaduttua Tzannetákis alkoi osallistua politiikkaan. Politiikassa hän toimi Uusi demokratia -puolueessa.

Tzannetákis valittiin Kreikan parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1977, ja hän toimi parlamentaarikkona vuoteen 2007. Vuosina 1980–1981 hän toimi julkisten töiden ministerinä. Tzannetákiksesta tuli pääministeri vuonna 1989. Hän toimi samalla myös ulkoministerinä ja turismiministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Διατελέσαντες Πρωθυπουργοί Ελληνική Δημοκρατία - Ο Προθυπουργός. Viitattu 3.9.2018.

Kreikan kolmannen tasavallan (1974–) pääministerit
Konstantínos Karamanlís (1974–1980) ·
Geórgios Rállis (1980–1981) ·
Andréas Papandréou (1981–1989) ·
Tzannís Tzannetákis (1989) ·
Ioánnis Grívas (1989) ·
Xenofón Zolótas (1989–1990) ·
Konstantínos Mitsotákis (1990–1993) ·
Andréas Papandréou (1993–1996) ·
Konstantínos Simítis (1996–2004) ·
Kóstas Karamanlís (2004–2009) ·
Geórgios Andréas Papandréou (2009–2011) ·
Loukás Papadímos (2011–2012) ·
Panagiótis Pikramménos (2012) ·
Antónis Samarás (2012–2015) ·
Aléxis Tsípras (2015) ·
Vasilikí Thánou (2015) ·
Aléxis Tsípras (2015–2019) ·
Kyriákos Mitsotákis (2019–2023) ·
Ioánnis Sarmás (2023) ·
Kyriákos Mitsotákis (2023–) ·


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Geba** on kylä Bafatán alueen Gãmamudon osa-alueella Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Gebajoen varrella 12 kilometriä Bafatásta länteen. Kylässä on 425 asukasta (vuonna 2009).

Geba lienee perustettu 1500-luvulla. Ennen vuotta 1641, jolloin monet lançadot siirtyivät Farimiin, se oli Cacheun jälkeen nykyisen Guinea-Bissaun suurin portugalilaisasutus. Geban kristityt kreolit muodostivat oman ryhmänsä, joka on säilynyt näihin päiviin saakka.

Geba oli 1600-luvulta 1800-luvun alkuun saakka tärkeä kauppapaikka. Se taantui orjakaupan lakkauttamisen seurauksena. Portugalin Guinean perustamisen jälkeen Geban varuskunta toimi sisämaan valloituksen tutkikohtana. Vuonna 1906 siitä tuli Portugalin residentin päämaja. Vuotta myöhemmin residentti siirtyi Bafatáan. Geba menetti merkityksensä ja alkoi vähitellen rappeutua. Sen kristityt kreolit ovat muuttaneet etupäässä Bafatáan tai Bissauhun. Heitä lienee nykyään kolmesta neljään tuhatta.

Nykyään Geba on pieni kylä, jonka yhteydet ulkomaailmaan ovat huonot varsinkin sadeaikaan. Sen pohjoispuolella sijaitsee mandinkojen asuttama Aldeian kylä. Mandinkat asuttavat myös Geban pohjoisosaa, jossa sijaitsee moskeija ja pari kauppaa. Etelässä asuu yhä kreoleja, mutta suuri osa kylästä on kokonaan autioitunut. Korkeimmalla paikalla sijaitsee 1930-luvulla rakennettu kivikirkko, joka toimii kreoliryhmän identiteetin symbolina.

Lähteet
-------

* Kohl, Christoph: *A Creole Nation: National Integration in Guinea-Bissau*. New York: Berghahn, 2018. SIBN 978-1-78533-424-5.

### Viitteet

1. 1 2  População por região, sector e localidades por sexo censo 2009 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 31.3.2020. Viitattu 37.8.2019.
2. 1 2 3  .Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, fourth edition*, s. 201–204. Landam, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.
3. 1 2  Kohl, s. 85
4. ↑  Kohl, 86.
5. ↑  Kohl, s. 86, 97–98.
**Kirurgikala** (*Acanthurus chirurgus*) on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva subtrooppisissa merivesissä elävä kalalaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Nuoria kirurgikaloja.
Kirurgikalan tavallienen pituus on 35 senttimetriä ja maksimipituus 39 senttimetriä. Suurin tavattu paino on 5,1 kilogrammaa. Sen ruumis on litteä ja korkea. Silmä on melko ylhäällä ja suu on pieni. Selkäevä on koko selän mittainen. Kirurgikalalla on kummallakin puolella ruumista pyrstön tyvessä leikkausveistä muistuttava piikki. Kala voi tarvittaessa pidentää tätä piikkiä epätoivottujen yhteenottojen välttämiseksi. Levien raaputtamiseen erikoistuneet hampaat ovat lastanmuotoisia, sijaitsevat lähekkäin ja reunoiltaan lovisia. Kirurgikalan kokonaisväritys voi vaihdella hieman. Se voi muuttua siniharmaasta tummanruskeaksi tai vaalentua tai tummua dramaattisesti. Riutoilla on havaittu tummia kirurgikaloja ja hiekkapohjilla vaaleampia. Kyljissä on 10–12 ohutta, tummaa, pystysuuntaista juovaa. Pyrstoevän vieressä on usein leveä, vaalea alue, kun taas alueella sijaitsevan piikin suojus on musta. Tämän yksityiskohdan avulla kirurgikala voidaan erottaa muista *Acanthurus*-suvun lajeista. Piikkiä ympäröi joka puolelta sininen rengas. Selkä-, perä- ja pyrstöevän reuna on sininen ruumiin värityksestä riippumatta.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Kirurgikalaa tavataan läntisellä ja itäisellä Atlantin valtamerellä. Fernando de Noronhan saarella Atlantin valtameren lounaisosassa nuorten kirurgikalojen on havaittu pitävän puhdistusasemia yhdessä sinivälskärien (*Acanthurus coeruleus*) ja ylikersanttikalojen (*Abudefduf saxatilis*) kanssa. Ne syövät leviä sekä poistavat vanhaa ihoa ja loisia liemikilpikonnilta (*Chelonia mydas*). Erityisesti ne keskittyvät puhdistuksessa räpylöihin. Kirurgikalaa kalastetaan merkittävästi Haitilla ja Jamaikalla, ja jälkimmäisessä populaatiot ovat paikallisesti heikentyneet, mutta maailmanlaajuisesti tällaista kehitystä ei ole havaittu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rocha, L.A. Myers, R. Abesamis, R. Clements, K.D. Choat, J.H. McIlwain, J. Nanola, C. Russell, B. & Stockwell, B.: *Acanthurus chirurgus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  *Acanthurus chirurgus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Bester, Cathleen: Acanthurus chirurgus Doctorfish *Florida Museum Web*. Viitattu 4.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2355866
* Wikispecies: Acanthurus chirurgus
* ADW: Acanthurus\_chirurgus
* BOLD: 23580
* CoL: 92MG
* FishBase: 943
* GBIF: 5209174
* iNaturalist: 121195
* IRMNG: 10153276
* ITIS: 172253
* IUCN: 177982
* NCBI: 51758
* WoRMS: 159580

 |

 |
**Filharmooninen Viihdejousikko** on yhdeksän miehen kokoonpano, joka esittää klassista viihdemusiikkia. Yhtyeen taiteilijat ovat kaikki Helsingin kaupunginorkesterin muusikoita.

Historia
--------

### Perustaminen

Kokoonpanon loi 1960-luvulla kapellimestari Arthur Fuhrmann yhdessä HKO:n konserttimestarin Jorma Ylösen kanssa. Yhtye esiintyi tuolloin nimellä Viihdejousikko. Omien konserttien lisäksi se esiintyi usein myös Yleisradion kanavilla. 

### Uusi tuleminen

Lähes kolmenkymmenen vuoden hiljaisuuden jälkeen yhtyeen toiminta käynnistyi uudelleen vuonna 2004 Arthur Fuhrmannin lahjoitettua kaikki Viihdejousikolle aikanaan tekemänsä sovitukset viulutaiteilija Jani Lehtoselle. Lahjoituksen ehtona oli, että kokoonpano herätetään henkiin. Näin "vanhanajan hienot sävelmät" tavoittaisivat 2000-luvunkin kuulijat. Yhtye otti käyttöön nimen Filharmooninen Viihdejousikko. Sittemmin Fuhrmann on sovittanut Filharmooniselle Viihdejousikolle kymmenittäin uusia teoksia – lähinnä nykypäivän yleisön toivekappaleita.

Nykyiset jäsenet
----------------

* Jani Lehtonen viulu (2004-)
* Petri Päivärinne viulu (2004-)
* Ilkka Lehtonen viulu (2004-)
* Tuomas Huttunen alttoviulu (2004-)
* Ilmo Saaristo sello (2004-)
* Eero Ignatius kontrabasso (2010-)
* Markku Hannola piano (2004-)
* Matti Tähkävuori kitara (2005-)
* Pasi Suomalainen lyömäsoittimet (2007-)

Diskografia
-----------

* Münchner G’schichten 2006

* Heijastus -suomalaisia suosikkisävelmiä 2009

* Joulusoitto 2010

Aiheesta muualla
----------------

* Filharmooninen Viihdejousikko (Arkistoitu – Internet Archive)
TÜSIAD:in logo
**TÜSİAD** on vuonna 1971 perustettu turkkilainen liike-elämän etuja ajava järjestö. Nimi TÜSIAD on lyhenne sanoista *Türk Sanayicileri ve İşadamları Derneği* ja se tarkoittaa Turkin teollisuus- ja liikemiesten yhdistystä. Järjestön tavoite on edistää hyvinvointia tukemalla yksityistä yritystoimintaa. TÜSIAD:n pääkonttori sijaitsee Istanbulissa.

Historia
--------

TÜSIAD nousi 1990-luvun alussa johtavaksi demokratisoitumista ajavaksi toimijaksi Turkissa. Järjestö kannatti konsensuspolitiikkaa, koska Turkki kärsi heikoista koalitiohallituksista, väkivallasta ja kasvavista sosiaalisista ongelmista. Se halusi myös uudistaa Turkin valtion sekä hajauttaa ja tehostaa hallintoa. TÜSİAD piti uudistuksia edellytyksenä talouden liberalisoinnille, jota tarvittiin Turkin kansainvälisen kilpailukyvyn parantamiseksi. Järjestö julkaisi vuonna 1997 uudistusehdotuksia sisältäneen raportin demokratisoitumisesta nimellä *Perspectives on Democratization in Turkey*.

Lähteet
-------

1. ↑  About TÜSİAD *tusiad.org*.
2. 1 2  Leinonen, Anu ym.: *Turkki Euroopan rajalla?*, s. 79, 87, 401. Gaudeamus, 2007. ISBN 978-952-495-034-3.
Giovanni Gastel
**Giovanni Gastel** (27. joulukuuta 1955 – 13. maaliskuuta 2021) oli italialainen valokuvaaja.

Elämäkerta
----------

Gastel aloitti vuonna 1981 työskentelyn lukuisissa muotilehdissä, kuten *Voguessa*, *Ellessä* ja *Vanity Fairissa*. Hän alkoi tehdä yhteistyötä myös monien maailmankuulujen tuotemerkkien, kuten Diorin, Trussardin, Krizian, Tod’sin ja Versacen kanssa. Gastel kehitti samalla henkilökohtaista tyyliään, jolle on ominaista runollinen ironia. Hän oli intohimoisesti kiinnostunut taidehistoriasta ja toi valokuviinsa myös kuvataiteenomaista sommittelua.

Gastel kuoli 65-vuotiaana 13. maaliskuuta 2021 Milanossa covid-19-sairauteen koronaviruspandemian aikana.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Giovanni Gastel 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
***Kuehneosaurus*** on sukupuuttoon kuollut matelijasuku jonka löysi Walter Georg Kühne. Tyyppilaji ja ainoa kuvattu laji on ***Kuehneosaurus latus***.

*Kuehneosaurus* saalisti pääasiassa hyönteisiä. Se oli noin 70 senttiä pitkä ja mahdollisesti erinomainen liitäjä. Siivet muodostuivat sen pidentyneistä kylkiluista, kuten nykyisillä *Draco*-suvun liitoliskoilla.
*Kuehneosaurus* ei pystynyt kääntämään siipiään kokoon, mutta on arvioitu että se pystyi liitämään noin 60 metriä. Pitkä ja kapea häntä tasapainotti liitoa.

Eräässä tutkimuksessa tultiin siihen tulokseen että *Kuehneosaurus*, toisin kuin sen pitkäsiipisempi sukulainen *Kuehneosuchus*, ei ehkä käyttänytkään siipiään liitämiseen, vaan jarruttamaan laskua kun se hyppäsi puusta. Tutkimuksessa arvioitiin että se putoaisi 45-asteen kulmassa 10–12 m/s. *Kuehneosuchus* saattoi todellisuudessa olla toinen *Kuehneosaurus*-laji tai toista sukupuolta edustava *Kuehneosaurus latus*. Silloin *Kuehneosuchus* olisi luultavasti ollut koiras, joka käytti liitotaitoaan ja mahdollisesti räikeän värisiä siipiään naaran (*Kuehneosaurus*) houkutteluun.

Katso myös
----------

* Coelurosauravus

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuehneosaurus DinoPark Amersfoort (hollanniksi)
2. 1 2 3  Stein, K. Palmer, C. Gill, P.G. and Benton, M.J. (2008). "The aerodynamics of the British Late Triassic Kuehneosauridae." *Palaeontology*, **51**(4): 967-981. doi:10.1111/j.1475-4983.2008.00783.x


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2627713
* Fossilworks: 37841
* GBIF: 4820558
* IRMNG: 1027237

 |

 |
Kirstin museotalo
**Kirstin talo** on Vanhassa Raumassa sijaitseva historiallinen asuinrakennus ja nähtävyys. Kirstin taloa hallinnoi Rauman museo. 

Kirstin talo edustaa tyypillistä Vanhan Rauman parituparakentamista. Se on rakennettu todennäköisesti 1730- tai 1740-luvuilla, sillä kaupungin asemakartassa vuodelta 1756 mainitaan Kirsti asutuksi, kun se vielä 1720-luvun lopun asutuskartassa esiintyi autiotonttina. Kirstissä on viimeisimpänä asunut merimiesperhe, joten nykyinen sisustus on myös merihenkinen kuivattuine meritähtineen ja merimieskirstuineen. Kirstille oli valmiina myös muokkaussuunnitelma vuodelta 1901, mutta se jäi toteuttamatta.

Kirsti on avoinna yleisölle toukokuun puolivälistä elokuun loppuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Rauma - hyvälle satamapaikalle syntynyt kaupunki *Edu.fi*.  Arkistoitu 16.11.2007. Viitattu 17.2.2020.
2. 1 2  Kirsti Rauman akupunki. Viitattu 17.2.2020.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kirsti (Q11871805)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | talo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Rauma |
|  |
| katuosoite | Pohjankatu 3, 26100 Rauma |
|  |
| koordinaatit | 61°07′45″N 21°30′56″E﻿ / ﻿61.129289°N 21.515419°E﻿ / 61.129289; 21.515419 |
|  |
|  |

 |
*Tämä artikkeli kertoo entisestä kylpylästä. Willensauna on Suomen Kansallisteatterin sivunäyttämö.*
Villensauna 1890. Valokuva: Daniel Nyblin.
**Villensauna** eli **Wilhelmsbadin kylpylä** oli vuonna 1864 valmistunut kylpylähotelli Kaisaniemessä Helsingin rautatieaseman vieressä. Se oli Helsingin arvostetuimpia hotelleja ja kylpylöitä. Sillä oli vaihtuvia omistajia, joista tunnetuin oli Pavel Sinebrychoff.

Kylpylän perusti saksalainen papinpoika, vesitohtori Friedrich Everth, jonka kutsui Helsinkiin 1862 Hydropaattinen yhtiö. Evereth oli opiskellut Berliinissä teologiaa ja lääketiedettä ja myöhemmin toiminut Moskovassa apulaislääkärinä, kuitenkin ilman ammattipätevyyttä. Toiminnassaan hän yhdisteli lääketiedettä ja perinteisiä hoitoja.

Laitoksessa oli hotellihuoneiden lisäksi 54 kylpyhuonetta. Kylpylänjohtaja oli Friedrich Everth. Kylpylän käyttämä vesi johdettiin aluksi suoraan puiston lammikosta, mutta koska se osoittautui huonolaatuiseksi, sen puhdistamiseksi rakennettiin kaivo ja hiekkasuodatin. Hotellivieraille oli tarjolla purjehdus Kaisaniemestä Alppipuiston rantaan.

Hotellin suosio väheni vuosisadan lopulla, ja ränsistynyt kylpylä purettiin lopulta Suomen Kansallisteatterin tieltä. Onni Tarjanteen suunnittelema teatterirakennus valmistui vuonna 1902, mutta Villensaunan nimi otettiin myöhemmin käyttöön teatterin pienen näyttämön nimenä Willensauna.

Juhani Ahon teoksessa *Helsinkiin* päähenkilö Antti tuli opiskelemaan Helsinkiin, ja hänen tarkoituksensa oli majoittua aluksi Villensaunaan. Kirjailija Zachris Topelius vieraili kylpylähotellissa säännöllisesti.

Helsingin Työväenyhdistyksen syntysanat lausuttiin hotellissa 1883.

Lähteet
-------

* Liisa Suvikumpu: *Suomalaiset kylpylät – Kotimaisen kylpyläkulttuurin historiaa*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. ISBN 978-952-222-239-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suvikumpu s. 140
2. ↑  Teemu Keskisarja: *Saapasnahka-torni*, s. 198–200. Siltala, 2018. 978-952-234-497-7.
3. 1 2  Suvikumpu s. 141

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki kehyksissä: Wilhelmsbad - Villensauna Helsingin kaupunginmuseo (Internet archive)
**Oleh Husjev** (ukr. Олег Гусєв, s. 25. huhtikuuta 1983 Sumy, Ukraina, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Dynamo Kiovassa. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Husjev aloitti uransa Arsenal Kiovassa, josta hän siirtyi paikallisvastustaja Dynamoon kesällä 2003. Hänet valittiin Ukrainan maajoukkueeseen Saksan vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa Ukrainan kaikissa viidessä ottelussa ja teki maalin rangaistuspotkukilpailussa neljännesvälierissä Sveitsiä vastaan.

Muuta
-----

Ukrainan valioliigan ottelussa maaliskuussa 2014 Husjev törmäsi rajunnäköisesti FK Dnipro Dnipropetrovskin maalivahdin Denys Boikon kanssa ja nielaisi kielensä. Hän olisi saattanut kuolla ilman Dnipron Džaba Kankavan apua.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 127. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
2. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 68–69, 97, 123, 127. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Oleh Husjevin esittely Dynamo Kiovan sivustolla (englanniksi)

  

Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
*Tämä artikkeli käsittelee poliitikkoa. Sisustusarkkitehdista kertoo artikkeli Olavi Hänninen (sisustusarkkitehti).*

**Mauno Olavi Hänninen** (18. elokuuta 1929 Helsinki – 12. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Demokraattisen nuorison maailmanliiton varapuheenjohtajana, Suomen kommunistisen puolueen varapuheenjohtajana (1971–1981), sisäasiainministerinä (1975–1976) ja SAK:n toisena puheenjohtajana (1976–1987).

Olavi "Ola" Hänninen aloitti poliittisen uransa jo nuorena liittymällä SKP:hen 1945. Hän kävi Sirola-opiston 18-vuotiaana ja toimi sen jälkeen viitisentoista vuotta Suomen demokraattisen nuorisoliiton eri tehtävissä. 1960-luvun puolivälissä Hänninen sai kutsun koulutukseen Moskovaan. Suomeen paluun jälkeen hänet valittiin SKP:n Helsingin piirisihteeriksi 1966, kun Olavi J. Laine jätti tehtävän tälle tultuaan valituksi eduskuntaan.

Hänninen lukeutui SKP:ssa puolueen uudistajiin ja 1970-luvulla hän oli puoluejohdossa yksi niistä enemmistöläisistä, jotka vastustivat "taistolaista" oppositiota aktiivisimmin. 26. marraskuuta 1971 Hänninen valittiin SKP:n varapuheenjohtajaksi Erkki Salomaan tilalle. Hänninen oli myös Suomen kansan demokraattisen liiton valinta Miettusen hätätilahallituksen "asuntoministeriksi" 1975. Ministerin ura kuitenkin päättyi jo kesällä 1976, kun Hänninen siirtyi SAK:n kakkosjohtajaksi. Hänninen kuului SKP:n poliittiseen toimikuntaan vuoden 1969 edustajakokouksesta 1980-luvun puoleenväliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kommunistisen puolueen toiminnasta 16. ja 17. edustajakokousten välillä, s. 48. SKP 1975.
2. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: *Kivääri vai äänestyslippu*, s. 82, 179. Edita 1999.
3. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: *Kivääri vai äänestyslippu*, s. 179. Edita 1999.

Kirjallisuutta
--------------

* Leppänen, Veli-Pekka: "Hänninen, Olavi (1929–1989)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 222–223. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**Villers-Cotterêts** on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Rezin metsäalueen sydämessä. Kunta sijaitsee Aisnen (02) departementissa ja se kuuluu myös Picardien alueeseen.

Kaupunki on saanut nimensä juuri tuosta ympäröivästä metsästä, sillä se merkitsee Rezissä olevaa pientä asumusta (ransk. *Petite villa sur la côte de Retz*). Kaupunki sijaitsee noin 80 kilometriä koilliseen Pariisista, valtatie 2:n varrella.

Historia
--------

Keskusaukio, Dumas’n patsas ja kirkko.
Kaupungin historia alkaa jo historian hämäristä, kuten lähes kaikkien Ranskan kaupunkien. Kuitenkin ensimmäisen tuhatluvun lopulla alue oli keskeistä Ranskan herttuoiden hallinta-aluetta ja kuului siten Frankkien hallitsijaksi nousseiden Kapetingi-sukuisten kuninkaiden omiin läänityksiin. Filip III:n aikana hän antoi Valois’n nuorimman poikansa läänitykseksi, mutta jo seuraavan sukupolven aikana alue palasi takaisin kruunun omistukseen kuninkaaksi nousseen Filip VI:n aikana.

Frans I:n allekirjoitti Villers-Cotterêts’ssa kuuluisan kielilain, joka teki ranskan kielestä maan virallisen kielen latinan sijaan ja jonka perusteella aloitettiin myös väestön siviilirekisterien (syntymät ja avioliitot) pitäminen.

Villers-Cotterêts oli kaupunki "kuninkaalliseksi tieksi" kutsutulla reitillä, joka johti Pariisista Reimsiin. Tätä tietä kuninkaat käyttivät mennessään pääkaupungistaan voideltaviksi Reimsin katedraaliin. 

Kaupungin suurin merkkihenkilö on eittämättä Alexandre Dumas vanhempi, joka syntyi kaupungissa 24. heinäkuuta 1802. Hänen synnyinkotinsa on nykyisin museona.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Villers-Cotterêts** Wikimedia Commonsissa

* Villers-Cotterêts’n kaupungin matkailuneuvonta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Villers-Cotterêts’n alueen historiallinen seura
**Oleg Fjodorovitš Tverdovski** (ven. Олег Фёдорович Твердовский, s. 18. toukokuuta 1976 Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja, ja hänen viimeinen seuransa oli KHL-liigan Metallurg Magnitogorsk. Tverdovski oli aktiiviuransa aikana 185 senttiä pitkä ja painoi 95 kiloa.

Ura
---

Ennen lähtöään Pohjois-Amerikan NHL-liigaan Tverdovski pelasi Krylja Sovetov Moskovan riveissä. Mighty Ducks of Anaheim varasi hänet vuonna 1994 ensimmäisellä kierroksella numerolla kaksi. Tverdovski pelasi NHL:ssä useassa joukkueessa, muun muassa Anaheimissa, Phoenix Coyotesissa, New Jersey Devilsissä ja Carolina Hurricanesissä, ja hän teki uransa 713 ottelussa 317 tehopistettä. Vuosina 2003–2005 ja 2007–2013 alkaen hän pelasi Venäjällä Avangard Omskin, Salavat Julajev Ufan ja Metallurg Magnitogorskin joukkueissa. Hän voitti NHL:n Stanley Cupin New Jerseyssä kaudella 2002–2003 ja Carolinassa kaudella 2005–2006, Venäjän superliigan mestaruuden Omskissa kaudella 2003–2004 ja Ufassa kaudella 2007–2008 sekä KHL:n Gagarin Cupin Ufassa kaudella 2010–2011.

Tverdovski pelasi useasti Venäjän maajoukkueessa ja saavutti maailmanmestaruuden vuoden 2009 kisoissa. Hänellä on myös olympiapronssi vuodelta 2002.

Lähteet
-------

1. ↑  Oleg Tverdovsky *Elite Prospects*. Viitattu 1.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Oleg Tverdovski KHL:n sivustolla (englanniksi)
* Oleg Tverdovski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Oleg Tverdovski Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
**Jägala-Pirita kanal** (myös *Kaunissaare-Patika kanal*) on kanava Anijassa, Raasikussa ja Raessa Harjumaalla. Kanava alkaa Jägala jõesta Kaunissaaren tekojärvestä ja se laskee Pirita jõgeen Patikassa Veskitagusen kylässä. Kanava on yksi osa Tallinnan vesihuoltojärjestelmää.

Kanavan ominaisuudet ja kulku
-----------------------------

Kanava on rakennettu kulkemaan asumattomia alueita seuraten, mutta sen perusilme on kuin viivoittimen suoraan rakennettu oja. Kanavan poikkileikkaus on tasakylkinen puolisuunnikas, jossa pohjan leveys on noin 2 metriä. Kanavalla on loiva kallistus niin, että vesi siirtyy Kaunissaaren tekojärvestä Pirita jõgeen itsekseen painovoiman kuljettamana. Kaunissaaren tekojärven vedenpinta on korotettu niin korkealle, että se riittää tarvittavan kallistuksen aikaan saamiseksi. Sen maksimivirtaus on 2,5 m³/s.

Kanava ylittää kaikki kohtaamansa luontaiset tai ihmisen kaivamat suuret oja. Tämä on toteutettu silloilla ja rummuilla, joissa kanavan betoniset kourut ylittävät ojat. Tällaiset ylitykset on tehty suurille uomille, joita ovat muun muassa Perila kraaville, Silmsi ojalle, Leivajõelle ja Jõelähtme jõelle. Pienet ojat kerätään kanavan rinnalle kaivettuihin ojiin ja niiden vesi tarvittaessa pumpataan kanavaan.

Historiaa
---------

Kanava on toiminut tehtävässään vuodesta 1987 alkaen.

* Kanava Suursoon kylässäKanava Suursoon kylässä
* Kanava Suursoon kylässäKanava Suursoon kylässä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Keskkonnaregister: Kaunissaare - Patika kanal (VEE1089205) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 28.6.2017. (viroksi)
2. 1 2  Pedusaar, Tiia & Järvet, Arvo: Pealinna veevarustus: minevik ja tänapäev Eesti Loodus, kesäkuu 2005, viitattu 28.6.2917
3. 1 2  Annov, Merle & Kurrel, Kadri & Lepik, Leida: *Eesti teedeatlas*, s. 40–41. Tallinna: Regio, 2014. ISBN 978-9949-520-16-9. toimitus (viitattu 26.6.2017). (viroksi),(englanniksi)
Lordi Elgin.
**Thomas Bruce, Elginin 7. jaarli** ja **Kincardinen 11. jaarli** (tunnetaan paremmin nimellä **Lordi Elgin**; 20. heinäkuuta 1766 Fife – 14. marraskuuta 1841 Pariisi) oli skotlantilainen aatelismies ja diplomaatti, joka tunnetaan erityisesti Parthenon-temppelin marmoriveistosten (ns. Elginin marmorit) ryöstämisestä ja viemisestä Ateenasta Lontooseen. Hänen mukaansa kutsutaan elginismiksi kulttuurivandalismia, jossa kulttuuriarvoltaan merkityksellistä omaisuutta ryöstetään pois alkuperäisestä kulttuuriyhteydestään yksityiskokoelmiin tai muunmaalaisiin museoihin. Elginismi-termiä käytti ensimmäisenä englantilainen runoilija lordi Byron, joka syvästi paheksui Elginin tekoa.

Thomas Bruce kuului skotlantilaislähtöiseen Brucen klaaniin. Hän syntyi Charles Brucen, 5. Elginin jaarlin, kolmantena poikana perien jaarlin arvonsa isoveljeltään vuonna 1771, viisivuotiaana. Hänet nimettiin vuonna 1799 Britannian suurlähettilääksi Konstantinopoliin. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1803 saakka. Tuona aikana Elgin myös hankki kiistanalaiset marmoriveistokset. Matkalla kotiin Konstantinopolista Elgin jäi 1803 Italiassa vangiksi Napoleonin joukoille, jotka kävivät sotaa Britanniaa vastaan. Hän vietti vuodet 1803–1806 sotavankina Ranskassa.

Kun Elgin pääsi palaamaan Englantiin, oli maine hänen muinaisesineiden hankinnastaan jo kantautunut maahan. Elgin sai osakseen paheksuntaa kreikkalaisen kulttuuriperinnön ryöstämisestä, vaikka hän itse perusteli tekoaan nimenomaan brittiläisen kulttuurin rikastamisella. Rahavaikeuksiin ajauduttuaan Elgin joutui myymään marmorikokoelmansa British Museumille, joka pitkien neuvottelujen jälkeen lunasti veistokset itselleen 35 000 punnalla vuonna 1816.

Elginin poika oli Kanadan kenraalikuvernöörinä ja Intian varakuninkaana toiminut lordi Elgin ja pojanpoika Intian varakuningas lordi Elgin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mika Rissanen: Minne Parthenonin marmorit kuuluvat? *Muinaistutkija*. Viitattu 22.9.2016. (suomeksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Smith, A.H.: Lord Elgin and his Collection.  *Journal of Hellenic Studies*, 1916, nro 36, s. 163-372.
* St. Clair, W.: *Lord Elgin and the Marbles*. Oxford University Press, 1967. ISBN 0-19-288053-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lordi Elgin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vinkovci** on kaupunki Kroatiassa itäisessä Slavoniassa. Se on Vukovar-Syrmian piirikunnan asukasluvultaan suurin kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Vinkovcissa asui 35 312 asukasta. Heistä kroaatteja oli 92,4 prosenttia.

Vinkovci sijaitsee Bosut-joen varrella, 19 kilometriä Vukovarista lounaaseen ja 43 kilometriä Osijekista etelään 90 metrin korkeudella merenpinnasta.

Vinkovcin alueella on ollut asutusta neoliittiselta kaudelta lähtien. Rooman valtakunnan aikaan kaupunkia kutsuttiin nimellä *Colonia Aurelia Cibalae*, ja siellä syntyivät Rooman keisarit Valentinianus I ja Valens. Monet roomalaisajan rakennukset kuuluvat edelleen Vinkovcin katukuvaan.

Vinkovci ympäristöineen oli lähellä taistelevien kroaatti- ja serbijoukkojen etulinjoja Kroatian sodassa, mutta kaupunki onnistui kuitenkin välttämään Vukovarin kohtalon. Kaupungin itäosat kokivat kuitenkin vaurioita ja läheinen Cerićin kylä tuhottiin lähes täydellisesti. Lisäksi Vinkovcin kirjasto poltettiin maan tasalle.

Lähteet
-------

1. ↑  2. Population by ethnicity, by towns/municipalities, 2011 census Croatian Bureau of Statistics. Viitattu 14.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vinkovci** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen sivu (kroatiaksi)
**Oleg Vitaljevitš Šargorodski** (ven. Олег Витальевич Шаргородский, s. 19. marraskuuta 1969 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilja, pelipaikaltaan puolustaja. Šargorodski pelasi SM-Liigassa kaudella 1997–1998 HPK:n riveissä 47 ottelua tehden niissä seitsemän maalia ja 21 pistettä. Jäähyminuutteja Šargorodskille tuomittiin kauden aikana 134 minuuttia.

Ennen Suomeen tuloaan Šargorodski pelasi Yhdysvalloissa IHL-liigaa alun kolmatta kautta sekä Venäjän jääkiekon Superliigaa Moskovan TsSKA:n riveissä. HPK-kauden jälkeen Šargorodski palasi vielä yhdeksi kaudeksi IHL-liigan Fort Wayne Kometsin riveihin ja sen jälkeen jälleen Superliigaan Metallurg Novokuznetskin riveihin. Kaudelle 2000–2001 hän siirtyi Avangard Omskin riveihin kolmen vuoden sopimuksella. Kesken viimeisen vuoden hän kuitenkin siirtyi Omskista Ak Bars Kazaniin. Šargorodski päätti uransa pelaamalla Venäjän toiseksi korkeimmalla tasolla, VHL-liigssa Moskovan Krylja Sovetovin riveissä kauden 2003–2004.

Šargorodski pelasi vuoden 1987 alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa Neuvostoliiton joukkueessa sekä edusti Venäjää vuoden 1994 olympiaturnauksessa Norjan Lillehammerissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Oleg Šargorodski *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Oleg Šargorodski The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Oleg Makarov (oikealla) neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuonna 1978.
**Oleg Grigorjevitš Makarov** (ven. Олег Григорьевич Макаров, 6. tammikuuta 1933 Udomljassa, Venäjän SFNT:ssä, Neuvostoliitossa – 28. toukokuuta 2003 Moskovassa, Venäjällä) oli neuvostoliittolainen insinööri ja kosmonautti.

Elämäkerta
----------

Oleg Makarov valmistui insinööriksi moskovalaisesta Bauman-instituutista vuonna 1957. Hän pääsi Vostok-avaruusaluksen suunnitteluinsinööriksi. Hän osallistui myös Saljut-avaruusaseman suunnitteluun. Vuonna 1966 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän kuuluin niihin kosmonautteihin, jotka koulutettiin Neuvostoliiton suunnittelemaa Kuu-lentoa varten. 

Vuonna 1973 Makarov lensi ensi kerran avaruuteen, aluksena oli Sojuz 12. Vuonna 1975 hän oli valmis Sojuz 18-1 -lennolle, jonka laukaisu jäi ballistiseksi lennoksi. Vuonna 1978 Makarov lensi Saljut 6 -avaruusasemalle Sojuz 27 -aluksella palaten Sojuz 26 -aluksella. Viimeisen avaruuslennon hän teki vuonna 1980, kun hän oli osa Saljut 6:n yhdeksättä miehistöä, avaruusalus oli Sojuz T-3. Kaikkiaan hän oli avaruudessa 21 vuorokautta.

4. huhtikuuta 1986 Makarov erosi kosmonauttijoukoista. Hänestä tuli NPO Energijan (nykyinen Energija) tekninen johtaja. Hän osallistui Mir-avaruusaseman ja Buran-avaruussukkulan suunnitteluun. 

Makarov kuoli vuonna 2003 sydänkohtaukseen. Hän oli naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.

Oleg Makarov sai kahdesti Neuvostoliiton sankari -mitalin ja neljä kertaa Leninin kunniamerkin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oleg Makarov** Wikimedia Commonsissa

* Biographie von Oleg Grigorjewitsch Makarow bei spacefacts.de
* Peter Stache: *Raumfahrer von A bis Z.* Berlin [Ost]: Militärverlag der Deutschen Demokratischen Republik 1988, ISBN 3-327-00527-3
**M/S Nordkapp** on norjalaisen Hurtigruten Group ASA -varustamon vuonna 1996 valmistunut matkustaja-alus. Sen pituus on 123,3 ja leveys 19,5 metriä. Aluksen nopeus on 15 solmua ja bruttovetoisuus 11 386 (GT). Sen matkustajakapasiteetti on 691 henkeä, ja vuodepaikkoja siinä on 481. Laivassa on tilaa 45 autolle.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Kvaerner Kleveniltä Ulsteinvikistä Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 265 ja alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1995. Alus luovutettiin 23. maaliskuuta 1996 Narvikiin Norjaan rekisteröidylle Ofotens og Vesteraalens Dumbskibsselskap A/S:lle. Se kastettiin luovutuspäivänään kumminaan Norjan kuningatar Sonja.

Liikennöintihistoria
--------------------

Alus aloitti 2. huhtikuuta 1996 liikennöinnin Bergenin ja Kirkenesin välillä. Syksyllä 2005 alus teki risteilyn Itämerellä ennen lähtöään Chileen, josta se teki Antarktikselle suuntautuneita risteilyitä. Alus rekisteröitiin Hurtigruten Group ASA:lle.

Alus jatkoi uuden omistajan voimin samalla reitillä kuin aiemmin. Se lähti 1. lokakuuta Itämerelle, mistä se jälleen lähti Chileen Antarktikselle tehtäviä risteilyitä varten. Alus ajoi 31. tammikuuta 2007 karille Deceptionin edustalla. Se palasi toukokuussa Bergenin ja Kirkenesin väliselle reitille.

Lähteet
-------

1. ↑  M/S Nordkapp Hurtigruten ASA.  Arkistoitu 9.1.2012. Viitattu 14.1.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3  faktaomfartyg.se

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Nordkapp** Wikimedia Commonsissa
Maalaus lordi Mortonin kvaggahybridistä.
**Lordi Mortonin tamma** oli eräs usein viitattu esimerkki evoluutioteorian historiassa. 

Vuonna 1820 Mortonin kuudestoista jaarli George Douglas ilmoitti Royal Society-tiedeakatemian puheenjohtajalle, että oli astuttanut rautiaan arabianhevostammansa kvaggaoriilla aikeenaan luoda kesykvagga, ja että sama tamma oli myöhemmin varsonut valkoisesta oriista varsan, jolla oli kvaggan tavoin omituisia raitoja koivissaan. Royal Society julkaisi lordi Mortonin kirjeen julkaisussaan *Philosophical Transactions* vuonna 1821. Saman niteen osio "Erään tapauksen yksityiskohtia, miltei lordi Mortonin tapausta vastaavia, kuten ilmoitettu puheenjohtajalle kirjeessä herra Daniel Gilesiltä" ("*Particulars of a Fact, nearly similar to that related by Lord Morton, communicated to the President, in a letter from Daniel Giles, Esq.*") raportoi, että villinrotuisen karjun siittämissä ja mustavalkoisen emakon kantamissa porsaissa "karjun ruskea väri kovasti vallitsi" jopa kolmanteen seuraavaan pahnueeseen.

Nämä tapaukset vaikuttivat todistavan vanhan ajatuksen telegoniasta periytymisessä; Charles Darwin viittasi esimerkkiin teoksessaan *The Variation of Animals and Plants under Domestication* (1868). Ajatus telegoniasta eli aiemmin naaraan kanssa lisääntyneen uroksen vaikutuksesta naaraan myöhempiin jälkeläisiin on peräisin Aristoteleelta, ja se säilyi hyväksyttynä teoriana aina 1890-luvulle asti, jolloin Mendeliläinen periytyminen todistettiin kokein. Nykybiologia selittää lordi Mortonin tamman tapauksen alleelien dominoivuudella ja resessiivisyydellä.

Lähteet
-------

1. ↑  "A Communication of a singular Fact in Natural History. By the Right Honourable the Earl of Morton, F.R.S. In a Letter addressed to the President" *Philosophical Transactions of the Royal Society* 1821:20.
**M/S Pontos** (IMO 7718450) on kyproslaisen Salamis Lines -varustamon omistama ro-ro-rahtialus. Laiva on rakennettu vuonna 1978 Minami-Nippon Zosenin telakalla Usukissa Japanissa. *Pontos* on rekisteröity Kyproksen lipun alle ja sen kotisatama on Limassol. Alus liikennöi kahdesti viikossa yhdessä Salamis Linesin toisen ro-ro-aluksen, M/S Notoksen, kanssa reitillä Pireus–Limassol–Haifa. Toisinaan alus vierailee myös Rodoksen saarella ja Egyptin Aleksandriassa.

Pontoksen sisaralus on M/S Aegean Pearl.

Käyttöhistoria
--------------

Heinäkuussa 1978 laiva luovutettiin Norman Investments Corpin omistukseen, joka rekisteröi aluksen *Tfl Prosperity* -nimisenä Kreikan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Pireus. Vuonna 1981 alus aikarahdattiin Andrea Merzarion liikenteeseen nimellä *Merzario Lombardia*. Seuraavana vuonna rahtaus loppui ja alus sai jälleen nimen Tfl Prosperity. Vuonna 1983 laiva aikarahdattiin Union Steamship Company of New Zeelandin liikenteeseen nimellä *Union Sydney*. Joulukuussa 1986 rahtaus loppui ja alus rekisteröitiin Prosperity Shippingin omistukseen. Uusi omistaja rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle nimellä *Freeway North*. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Tämän jälkeen laiva aikarahdattiin Ocean Freeway Pty:n liikenteeseen. Vuonna 1988 alus siirtyi Helios Investment Corpin omistukseen, joka rekisteröi sen *Pacific Prosperity* -nimellä Kreikan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Pireus. Kesäkuussa 1994 Pacific Prosperity aikarahdattiin Tor Linen Imminghamin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Helmikuussa 1998 laiva rahdattiin DFDS A/S:n Harwichin ja Esbjergin väliseen liikenteeseen. Myöhemmin helmikuussa International Martime Corp osti laivan ja rekisteröi sen nimellä *Azzahra* Marokon lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tanger.

Toukokuussa 2004 kyproslainen Salamis Lines osti aluksen ja rekisteröi sen nimellä *Pontos* Kyproksen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Limassol.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Pontos Vesseltracker.com. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  M/S TFL PROSPERITY Fakta om Fartyg. Viitattu 1.5.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  Salamis Tours (Holdings) Public ltd Salamis Organisation. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)
4. 1 2 3  Ship Management Salamis Organisation. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Tfl Prosperity (ruotsiksi)
**Jari Vaattovaara** (s. 9. syyskuuta 1974, Rovaniemi) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaava Tornion Palloveikkoja. Hänen urallaan on jo 15 kautta bandyliigassa ja kaksi Ruotsin sarjoissa.

Vaattovaara nousi ensimmäisen kerran Tornion Palloveikkojen Bandyliigajoukkueeseen kaudella 1996–1997. Seuraavien 12 kauden aikana Vaattovaara oli voittamassa ToPV:n kuutta Suomen mestaruutta ja kuutta SM-hopeaa vuosina 1996–2008. Kauden 2008 alussa Vaattovaara siirtyi Haaparannan ja Tornion jääpalloilun yhteistyön myötä perustettuun HT Bandyyn, jossa hän pelasi kaksi kautta – kauden Allsvenskanissa ja kauden Elitserieniä. 

Sen jälkeen syksyllä 2010 Vaattovaara siirtyi takaisin nuorentuneeseen ToPV:hin.

Kaksi kertaa Bandyliigan loppuottelussa keväällä 2002 ja 2004 Vaattovaara on ollut ratkaisijana – maaliskuussa 2002 ToPV–OLS -ottelussa Vaattovaara teki jatkoajalla voittomaalin 6–5 ja maaliskuussa 2004 ToPV–OLS -ottelussa tekemällä 90. minuutilla voittomaalin 8–7.

Kauden 2012–2013 jälkeen Vaattovaara nousi Suomen jääpallon maalintekijätilaston kärkeen laskettaessa runkosarjan ja pudostuspelien maalimäärät. Vaattovaaralla on kauden 2013 päättyessä kertynyt 763 maalia. Vaattovaaran maalimäärä runkosarjassa on 651 eli hän on tässä maalintekijätilastossa kolmantena.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkueessa

* SM-kultaa: 2000, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007
* SM-hopeaa: 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2008

### Henkilökohtaiseti

* Jääpallon maalintekijätilaston (Runkosarja + pudotuspelit) ykkösnimi 763 maalilla
* Jääpallon runkosarjan maalintekijätilaston kolmas 651 maalilla
* Bandyliigan maalintekijätilaston voittaja 1997, 2000, 2002, 2004, 2007

Lähteet
-------

* International Bandy Database
* Suomen Jääpalloliitto – Pistepörssi kautta aikojen (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Vaattovaara ohitti Niemikorven  23.7.2013. Pohjolan Sanomat. Viitattu 24.11.2013.
2. ↑  Vaattovaara ratkaisi jääpallomestaruuden Torniolle jatkoajalla  17.3.2002. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 4.12.2013. Viitattu 24.11.2013.
3. ↑  ToPV palasi jääpallon Suomen mestariksi  13.3.2004. Kaleva. Viitattu 24.11.2013.
Venäläinen silta
Yksipyloninen vinoköysisilta
**Vinoköysisilta** on siltatyyppi. Se muistuttaa ulkonäöltään riippusiltaa, mutta on rakenteeltaan erilainen. Vinoköysisillassa sillan kansi on ripustettu pylonista lähteviin vinossa asennossa oleviin köysiin. Köydet voivat olla joko toistensa suuntaiset tai sijaita viuhkamaisesti. Suomen kolme kokonaispituudeltaan pisintä siltaa, Raippaluodon silta, Tähtiniemen silta ja Kärkisten silta ovat vinoköysisiltoja. Suomen ensimmäinen maantieliikenteen vinoköysisilta on vuonna 1989 liikenteelle avattu Jätkänkynttilä.

Vinoköysisiltoja alettiin rakentaa 1950- ja 1960-lukujen taitteesta alkaen ja tyypistä on tullut hyvin suosittu keskipitkien ja pitkien jännevälien silta. Suosion perusteena ovat siltatyypin tekninen ja taloudellinen edullisuus sekä myös esteettiset arvot. Jänneväliltään maailman pisin vinoköysisilta on vuonna 2012 valmistunut Venäläinen silta Venäläisen saaren ja Vladivostokin keskustan välillä, sen pääjänne on 1 104 metriä. Toiseksi pisin on vuonna 2008 valmistunut jänneväliltään 1 088-metrinen Sutongin silta Kiinassa. Siellä on myös rakenteilla Hutongin silta, jonka jänneväli on 1 092 metriä ja jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2018.

Lähteet
-------

* Aitta, Seppo (vast.toim.): *Siltojemme historia*. Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL, 2009. ISBN 951-758-446-6.

### Viitteet

1. ↑  Aitta, 2004, s.494
2. ↑  Aitta, 2004, s.496
3. 1 2  Aitta, 2004, s.246
4. ↑  Virola, Juhani: Incheon Grand Bridge – suuri vinoköysisilta rakennettu Etelä-Koreassa.  *Tierakennusmestari-lehti*, 2012, nro 1, s. 47.  Infra-alan Toimihenkilöliitto InTek ry. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 18.7.2013. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Virola, Juhani: World's Longest Bridge Spans  3.2.2015. Aalto-yliopisto. Viitattu 2.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vinoköysisilta** Wikimedia Commonsissa