recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Krim ja Asovanmeri satelliittikuvassa.
Asovanmeren kartta.
**Asovanmeri** (ven. Азо́вское мо́ре, *Azovskoje more*, ukr. Азовське море, *Azovske more*), antiikin **Maiotis** (m.kreik. Μαιῶτις, *Maiōtis*; lat. *Maeotis*), on Mustanmeren lahti Krimin niemimaan itäpuolella, Ukrainan ja Venäjän alueella. Kapea Kertšinsalmi yhdistää Asovanmeren ja Mustanmereen. 

Asovanmeren pinta-ala on noin 38 000 neliökilometriä, noin kymmenesosa Itämeren alasta. Asovanmeren keskisyvyys on seitsemän metriä ja maksimisyvyys noin 14 metriä, ja se on siten maailman matalin meri. Veden lämpötilat nousevat kesäisin 25–30 °C:seen, mutta talvisin meri aiemmin jäätyi 2–4 kuukaudeksi. Asovanmeren keskimääräinen suolapitoisuus on 11 promillea, reunaosissa 2–4 promillea.

Lännessä Arabatinkynnäs erottaa Asovanmerestä Syvašmeren (tai -järven), joka on Krimin niemimaan itä- ja pohjoisrannikkoon työntyvien matalien lahtien järjestelmä, jossa suolapitoisuus on hyvin korkea. Asovanmeren koillisosassa on samoin hyvin matala mutta avoin Taganroginlahti, jossa Donin virtaaman takia suolaisuus on alimmillaan. Etelässä Asovanmeren erottavat Mustastamerestä Kertšin niemimaa Ukrainan puolella ja Venäjän puolella Kaukasuksen jatkeena Tamanin niemimaa.

Asovanmerelle erityispiirteistä ovat kapeat maakannakset eli kyntäät, jotka kuroutuvat rannikolta merelle. Isoja kyntäitä on 13, joista merkittävin on 112 kilometrin pituinen Arabatinkynnäs.

Tärkeimmät Asovanmereen virtaavat joet ovat Venäjältä laskevat Don ja Kuban. Donin kautta Asovanmereltä on kanavayhteys Volgalle ja edelleen Itämeren ja Vienanmeren vesistöalueille.

Venäjä on rakentanut Kertšinsalmeen yli 17-kilometrisen sillan, joka yhdistää Venäjän 2014 miehittämän Krimin niemimaan Venäjän mantereeseen. Tämä Krimin silta eli Kertšinsalmen silta valmistui toukokuussa 2018. Sillan pohjoispuolelle jää Asovanmeren rannalla olevia entisiä Ukrainan satamakaupunkeja, muun muassa Mariupol. Marraskuussa 2018 tapahtui Kertšinsalmen välikohtaus, jossa Venäjä otti asevoimaa käyttäen haltuunsa ukrainalaisia aluksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Trenin, Dmitriĭ: *The End of Eurasia: Russia on the Border Between Geopolitics and Globalization*, s. 158. Carnegie Endowment, 2002. ISBN 9780870031908. (englanniksi)
2. ↑  *Environmental Security in Watersheds: The Sea of Azov*, s. 9. Springer, 2011. ISBN 9789400724624. (englanniksi)
3. ↑  The Azov Sea: A Jewel Amongst Seas—10 Reasons Why It’s Extraordinary Nautilus Shipping. Viitattu 28.2.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Asovanmeri** Wikimedia Commonsissa
**Sir Bani Yas** (arab. صير بني ياس‎, *Ṣīr Banī Yās*) on Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin kuuluvan Abu Dhabin hallitsema saari maan rannikolla.

Maantiede
---------

Saaren korkein kohta.
Sir Bani Yas sijaitsee Yhdistyneiden arabiemiirikuntien rannikolla noin 170 kilometriä pääkaupunki Abu Dhabista länteen. Hallinnollisesti Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa saari kuuluu Abu Dhabin emiirikuntaan. Lähimmälle rannikolle mantereella Jebel Dhannassa on matkaa noin 9 kilometriä. Saaren pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 17,5 km ja länsi-itäsuunnassa 9 km. Saaren korkein kohta sen keskustan kukkuloilla on 148 metriä merenpinnasta.

Arabian Wildlife Park on saarella sijaitseva luonnonpuisto, jossa pidetään vapaana muun muassa valkobeisoja, hyeenoja, gepardeja ja gaselleja.

Historia
--------

Saarella tehdyissä arkeologisissa kartoituksissa on löytynyt esimerkiksi keramiikkaa islamia edeltävältä ajalta. Vuosina 1994–1996 tehdyissä kaivauksissa löydettiin myös nestoriolaisen luostarin ja kirkon rauniot. Rauniot ovat peräisin 500–600-luvuilta. Venetsialainen tutkimusmatkailija Gasparo Balbi viittasi saareen vuonna 1580 nimellä *Sirbeniast*.

Sir Bani Yasin nimi viittaa Banu Yas -nimiseen heimoon, jonka jäsenet asuttivat Sir Bani Yasia etenkin talvikuukausien aikana. Samaan tapaan käytettiin myös muita lähialueen saaria, kuten Dalmaa ja al-Yasatia. Kesäkuukausina saarilla asui puolestaan runsaasti helmenkalastajia, jotka olivat pääsääntöisesti lähtöisin nykyisten Yhdistyneiden arabiemiirikuntien alueelta.

Sir Bani Yas oli pitkään raja-aluetta, jota ei ollut määritelty kunnolla. 1930-luvulla alueelta alettiin kuitenkin tehdä öljylöytöjä, jotka tekivät tarkemmasta rajanvedosta tarpeellista. Qatarin ja Abu Dhabin emiirikunnat kiistelivät keskenään Sir Bani Yasin ja muiden alueen saarten omistuksesta. Kahdella sopimuksella vuosina 1961 ja 1969 Sir Bani Yas jäi Abu Dhabille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sir Bani Yas *Abu Dhabi Islands Archeological Survey*. Abu Dhabi. Viitattu 21.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 658-659. Brill, 1998. ISBN 9789004104228. (englanniksi)
3. ↑  Sir Bani Yas Island *Visit Abu Dhabi*. Viitattu 21.1.2021. (englanniksi)
**Meren rannalla** on japanilaisen taiteilijan Suzuki Harunobun 1760-luvulla maalaama puupiirros kooltaan 29 × 22 cm. Puupiirros kuuluu Ateneumin taidemuseon Antellin kokoelmiin, jonne se ostettiin vuonna 1908.

Harunobu Suzuki oli usealla laatalla painetun japanilaisen moniväripuupiirroksen ensimmäinen mestari. Suomessa näitä puupiirroksia nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1897.

Historiaa
---------

Keväällä 1908 Helsingin yliopiston lehtori Jean Poirot pyysi, että Leipzigissa oleva Adolf Weigelin antikvariaatti lähettäisi japanilaisia puupiirroksia Antellin valtuuskunnan nähtäväksi. Niitä tuli 700 kappaletta ja ne päätettiin ostaa kaikki. Ne talletettiin Ateneumin taidemuseoon. Ensimmäinen iso näyttely järjestettiin niistä kuitenkin vasta vuonna 1984.

Japanilaisilla puupiirroksilla on ollut vaikutuksensa länsimaiseen taiteeseen esimerkiksi pintavaikutelman korostumisena ja voimakkaiden värikontrastien yleistymisenä.

Lähteet
-------

Timo Huusko: Harunobu Suzuki: Meren rannalla. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 70. ISBN 978-951-53-2994-3

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Meren rannalla.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Rantasalmen työväenyhdistyksen talo vuonna 1955
**Rantasalmen Työväentalo** sijaitsee Rantasalmen keskustassa.

Historia
--------

Rantasalmen työväenyhdistys osti vuonna 1910 Kangaspellontilan päärakennuksen Petter Falkilta. Taloon tehtiin laajennuksia vuosina 1925 ja 1950. Työt rahoitettiin vuosina 1913 ja 1925 keräyksillä ja lainalla ja vuonna 1950 lainalla. Työt teetettiin rakennusurakkana.

Rakennus
--------

Työväentalo on hirsirunkoinen ja lautarakenteinen. Alkuperäinen kate on ollut päre. Vuonna 1956 katteeksi laitettiin galvanoitu kourupelti. Ulkoseinät ovat olleet aluksi vuoraamattomia. Vuonna 1950 ulkoseinät on vuorattu pystylaudoituksella. Talon ulkoväri oli aiemmin punainen, mutta vuonna 1954 se maalattiin lehmuksenvihreäksi. Sisäseinissä on ollut maalattu pahvi ja paneeli. Vuonna 1950 sisäseiniin on laitettu halltex-levyt ja paneeli. Myös isäkattoon laitettiin vuonna 1950 haltexlevyt. Ikkunat, ovet ja kuistit on muutettu vuonna 1950. Talo on ollut aluksi puulämmitteinen. Lämmitys muutettiin vuonna 1950 öljyllä toimivaksi keskuslämmitykseksi. Vuonna 1962 laitettiin vesijohto, viemäri ja wc.

Talossa on ravintola, keittiö, eteinen ja kahden huoneen ja keittiön asunto. Entinen juhlasali ja näyttämö on vuonna 1962 muutettu kolmeksi huoneeksi.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on osittain omassa käytössä ja osittain vuokrattuna. Taloa käytetään kokouksiin ja urheiluharjoituksiin. Rantasalmen lukio on toiminut talossa vuosina 1962–1975 ja Rantasalmen Kansalaisopisto vuosina 1975–1976.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Erkki Jokela 1976
**Erkki Markus Pietari Jokela** (3. kesäkuuta 1924 Rovaniemi – 1. joulukuuta 2011 Oulu) oli pohjoissuomalainen kirkonmies.

Elämä ja ura
------------

Erkki Jokelan vanhemmat olivat puuseppä, kunnallisneuvos Pekka Aapo Jokela ja Iida Maria Mölläri. Heillä oli kaikkiaan kahdeksan lasta, joihin kuuluivat muun muassa päätoimittaja, opetusneuvos Eila Jokela ja varatuomari, kansanedustaja Mikko Jokela. Erkki Jokela oli vuodesta 1952 naimisissa kotitalousopettaja Kyllikki Tuovilahden kanssa. Avioliitosta on viisi poikaa, Timo (1953), Olli Pekka (1955), Heikki (1957), Eero (1961) ja Hannu (1964).

Erkki Jokela tuli ylioppilaaksi rintamalla 1943, virallisesti Rovaniemen yhteislyseosta. Hän aloitti teologian opintonsa jo sodan aikana 1944 ns. Viipurin teologisessa seminaarissa ja valmistui teologian kandidaatiksi 1951 Helsingin yliopistossa ja vihittiin papiksi samana vuonna. Seuraavina vuosina hän toimi seurakuntatehtävissä Haukiputaalla ja Turtolassa. Oulun tuomiokirkkoseurakunnan virallisena apulaisena hän työskenteli 1955–1963. Tällöin Oulun tuomiorovastina oli L. P. Tapaninen, josta tuli Erkki Jokelan hyvin läheinen työtoveri ja opastaja. Tapaninen valittiin 1963 Oulun hiippakunnan piispaksi, ja Erkki Jokela katsoi, että oli aika hakeutua muihin tehtäviin. Hänet äänestettiin vuonna 1963 Haukiputaan kirkkoherraksi. Tämän jälkeen hän johti 1974–1988 Oulun Diakonissalaitosta ja kehitti voimakkaasti sen toimintaa.

Erkki Jokelalla oli lukuisia, lähinnä kirkollisia luottamustehtäviä. Hän toimi kirkolliskokousedustajana vuosien 1965–1981 aikana ja kirkkohallituksen jäsenenä 1982–1988. Tärkeä tehtävä oli toiminta nelijäsenisessä työryhmässä, jonka piispainkokous asetti 1977 pohjustamaan naispappeuskysymyksen käsittelyä. Oulussa Erkki Jokela oli muun muassa seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston puheenjohtajana vuosina 1975–1990. 

Erkki Jokela oli vanhoillislestadiolaisesta kodista, ja hänen isänsä oli aikanaan herätysliikkeen johtavia maallikkoja. Kun vanhoillislestadiolaisuus hajaantui 1960-luvun alussa, Erkki Jokela jäi runsaasti pappeja sisältäneeseen muun muassa elämänsanalaisuudeksi kutsuttuun ryhmään, joka joutui erilleen Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen vallanneesta enemmistöstä. Oulussa vaikuttanut heinoslaisuudeksi kutsuttu uskonnollinen liike yritti 1967 taivuttaa Erkki Jokelaa keulakuvakseen siinä onnistumatta.

Lähteet
-------

* *Suomen teologit – Finlands teologer*. Matrikkeli. Helsinki: Suomen kirkon pappisliitto, 2010. ISBN 978-952-92-7591-5.
* Kökkö, Timo: Sanan palvelija toimi yhdistävänä voimana.  *Kaleva*, 2011, nro 11.12.2011, s. 22.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Elämänsanalaisuus |
| --- |
|  |
| Järjestöt | 
* Norske Kristne Fredsforening
* Sveriges Kristna Fridsförbund
* Suomen pappiseriseura

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Lauri Impiö
* Erkki Jokela
* Kaarlo Johannes Leinonen
* Yrjö Massa
* Paul Norberg
* Anna-Maija Raittila
* Leonard Pietari Tapaninen

 |
|  |
| Koulutus ja media | 
* Elämän sana
* Lestadiolaisten ylioppilaskoti
* Ylitornion kristillinen opisto

 |

 |
**Lincoln Town Car** on full-size-luokan sedan, jota yhdysvaltalainen Lincoln Motor Company valmisti vuosina 1980–2011.

Historia
--------

*Town Car* -nimeä käytettiin ensimmäisen kerran Henry Fordille valmistetussa Lincolninssa vuonna 1922. Nimi palautettiin 1959, jolloin se oli neliovisen Lincoln Continental IV: ylellinen varustelutaso. Nimestä tuli Continentalin pysyvä varustelutaso vuonna 1969. 1981 menneessä Lincoln oli päättänyt erottaa nimet ja tehdä Town Carista oma automalli. 1980-luvulla Town Car ohitti Continentalin Lincolnin lippulaivana hyvän myynnin takia. Auto oli myös helppo muuttaa limusiiniksi. Town Car oli ensimmäinen sedan, joka sai viisi pistettä törmäystesteissä National Highway Traffic Safety Administrationin joka kategoriassa.

Viimeiset ensimmäisen sukupolven autot valmistuivat 1989. Sinä vuonna autoa oli valmistettu 123 669 kappaletta ja neliovisen mallin hinta oli 25 200 dollaria. Toinen sukupolvi esiteltiin 1990 ja se sai *Motor Trend's Car of the Year* -palkinnon. Kolmas sukupolvi esiteltiin 1998 uudella ulkonäöllä. Town Car koki faceliftin vuonna 2003. Auton sisätilat pysyivät kuitenkin lähes samanlaisena.

Town Carin tuotanto lopetettiin 2011. Lincoln kehitti mallin seuraajaksi MKT Town Carin.

Sukupolvet
----------

* Ensimmäinen sukupolvi(1981–1989)Ensimmäinen sukupolvi  
(1981–1989)
* Toinen sukupolvi(1990–1997)Toinen sukupolvi  
(1990–1997)
* Kolmas sukupolvi(1998–2002)Kolmas sukupolvi  
(1998–2002)
* Kolmannen sukupolven facelift(2003–2011)Kolmannen sukupolven facelift  
(2003–2011)

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  HOW THE LINCOLN TOWN CAR BECAME AMERICA’S FAVORITE RIDE *theprestigelimo.com*.  Arkistoitu 27.3.2019. Viitattu 18.3.2019.
2. ↑  1989 Lincoln Town Car *conceptcarz.com*. Viitattu 18.3.2019.
3. ↑  The History Of The Lincoln Town Car: Part 1 *Tampa Towncar*. Viitattu 18.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lincoln Town Car** Wikimedia Commonsissa
**Sayaka Shoji** (庄司 紗矢香 Shōji Sayaka), s. 30. tammikuuta 1983 Tokio, on japanilainen viulutaiteilija. Hän voitti ensimmäisenä japanilaisena ja nuorimpana voittajana Paganini-viulukilpailun Genevessä 1999.

Ura
---

Shoji syntyi Tokiossa taiteelliseen perheeseen. Hänen äitinsä on taidemaalari ja isoäitinsä runoilija. Hän vietti lapsuutensa Sienassa, Italiassa. Ollessaan 5-vuotias hänen perheensä muutti takaisin Japaniin, jossa hän aloitti viuluopinnot. Vuosina 1995 - 2000 hän opiskeli Accademia Musicale Chigianassa Uto Ughin ja Riccardo Brengolan johdolla. 13-vuotiaana hän lähti vuodeksi opiskelemaan Saksaan Saschko Gawriloffin johdolla. Vuonna 1998 hän muutti Saksaan opiskelemaan Hochschule für Musik Kölnissä Zakhar Bronin johdolla ja valmistui vuonna 2004. Hän jatkoi vielä opintojaan Gawriloffin johdolla ja osallistui myös Shlomo Mintzin mestarikursseille.

Vuonna 1997 Shoji teki debyyttinsä Lucerne Festivaaleilla ja Wienin Musikvereinissa. Kaksi vuotta myöhemmin 1999 hän voitti Paganini-kilpailun pääpalkinnon. Zubin Mehta on ollut hänen vahva tukijansa. Kun Shoji esiintyi hänelle vuonna 2000, hän muutti heti aikataulujaan ja järjesti Shojille ensimmäisen levytyksen Israelin filharmoninen orkesterin kanssa. Seuraavaksi Mehta kutsui hänet esiintymään Baijerin Valtionoopperassa ja  Los Angelesin filharmonikkojen kanssa.

Monet orkesterit ovat kutsuneet Shojin konsertoimaan kanssaan, esimerkiksi Berliinin filharmonikot, Lontoon sinfoniaorkesteri, New Yorkin filharmonikot, Baltimoren sinfoniaorkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilia ja WDR Symphony Orchestra. Johtajina ovat olleet esimerkiksi Lorin Maazel, Sir Colin Davis, Wolfgang Sawallisch, Kurt Masur, Mariss Jansons, Yuri Temirkanov, Valery Gergiev, Myung-whun Chung ja Semyon Bychkov.

Sayaka Shoji
Vuoteen 2009 saakka hän soitti vuoden 1715 Stradivariusta "Joachim", joka oli lainassa Nippon Music Foundationilta. Nykyään hän soittaa vuoden 1729 "Recamier" Stradivariusta, joka on lainassa Ryuzo Uenolta.

Lähteet
-------

1. ↑  Sayaka Shojin sivusto *sayakashoji.com*.
The Authentic Kubotan Keychain
Koko verrattuna tulitikkuun
**Kubotan** on kooltaan noin 14 cm pitkä kynämäinen itsepuolustusväline, joka on valmistettu alumiinista, puusta tai muovista. Kubotanista on kehitetty erilaisia muunnoksia, mutta kaikissa malleissa toimintaperiaate on sama. Kubotanin avulla hyökkääjän voi pienelläkin voimalla lamauttaa tai saada hallintaan. Kubotanin ja sen perustekniikat kehitti alun perin suurmestari Soke Kubota Takayuki, jonka mukaan myös itse väline on nimetty.

Historia
--------

1970-luvun puolivälissä Los Angelesin poliisivoimat etsi keinoa suojella pysäköinninvalvojia, jotka eivät saaneet kantaa mukanaan asetta. Soke Kubota esitteli kubotanin kaupungin poliisivoimille, jotka kehittivät kubotanista "väkivallattoman" itsepuolustusaseen. Kubotan levisi nopeasti myös koko Yhdysvaltojen poliisivoimien käyttöön ja siviilien itsepuolustusvälineeksi.

Käyttö
------

Kubotanin tehokkuus perustuu sen yksinkertaisuuteen ja käyttötekniikoiden tehokkuuteen. Kubotania on mahdollista käyttää lyömäaseena, hermopisteaseena, sekä erilaisten lukkojen ja vääntöjen tehostamiseen. Lisäksi on saatavilla erityyppisiä erikoismalleja, joihin on yhdistetty muun muassa erityyppisiä veitsiä ja kaasusumuttimia. Kubotania tavataan yleensä niin kutsuttuna avaimenperämallina, jolloin se muistuttaa lähinnä suurta avaimenperää ja on aina saatavilla. Kubotania voi kuljettaa mukanaan iästä ja sukupuolesta riippumatta melkein missä tahansa maassa laillisesti, eikä tavallisen kubotanin hallussapitoon yleensä vaadita lupaa.*lähde?* Suomessa kuitenkin kubotanin hallussapito yleisellä paikalla on järjestyslain mukaan kielletty.

Lähteet
-------

1. ↑  Järjestyslaki, 10§ (Arkistoitu – Internet Archive) FINLEX
Sinan Oğan vuonna 2023.
**Sinan Oğan** (s. 1. syyskuuta 1967, Iğdır) on turkkilainen poliitikko, joka valittiin maan parlamenttiin 2011 kansallismielisen toimintapuolueen edustajana. Hän on kansallisuudeltaan azeri, ja hän on shiiamuslimi.

Oğan valmistui 1989 Marmaran yliopistolta. Hän työskenteli Azerbaidžanin taloustieteen valtionyliopistolla. Vuonna 2000 hän palasi Turkkiin ja työskenteli Kaukasian strategisen tutkimuksen euraasialaisessa keskuksessa. Hän perusti Turkin azerien TAK-järjestön.

Hän oli ehdolla Turkin presidentinvaalissa 2023 ja tuli ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi saaden vähän yli viisi prosenttia äänistä. Hän sanoi tukevansa istuvaa presidenttiä Recep Tayyip Erdoğania toisella kierroksella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Азербайджанец избран депутатом турецкого парламента *Day.Az*. Viitattu 25.5.2023. (venäjäksi)
2. ↑  Sinan Oğan alevi mi? Sinan Oğan Caferi mi? Sinan Oğan mezhebi nedir? - Yalova Haberleri *www.yalovahayat.com*. Viitattu 13.2.2024. (turkiksi)
3. ↑  Ogan endorses Erdogan in Turkey’s presidential run-off *www.aljazeera.com*. Viitattu 25.5.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Goalainen hijra.
**Hijrat** (urduksi ‏حجڑا‎, hindiksi हिजड़ा) ovat Intiassa ja muualla Etelä-Aasiassa asuvia niin sanotun kolmannen sukupuolen edustajia, jotka eivät koe olevansa miehiä eikä naisia. Suurin osa hijroista on anatomisina miehinä syntyneita ihmisiä, jotka pukeutuvat säännömukaisesti naisellisiksi miellettyihin vaatteisiin. Pieni osa hijroista on lisäksi kastroitu osittain tai kokonaan.

Hijrat muodostavat alakastin, johon arvioidaan Intiassa kuuluvan 50 000 ihmistä, joidenkin arvioiden mukaan jopa kaksi miljoonaa. Ollakseen virallisesti hijra-kastiin kuuluva, on liityttävä hijra-yhteisöön.

Hijroilla on oma roolinsa siirtymäriiteissä kuten hääseremonioissa, joihin he saapuvat mahdollisesti kutsumattomina vieraina, tanssivat ja laulavat räävittömiä lauluja poistuen vasta rahaa saatuaan. Aikaisemmin hijrat olivat pyhiä henkilöitä tai hovien uskottuja, nykyään he elävät yhteiskunnan marginaalissa. Englantilaisvaikutteiden myötä he ovat menettäneet asemansa, ja monet saavat elantonsa kerjäämällä tai prostituutiolla. Entinen asema näkyy kuitenkin pelonsekaisessa kunnioituksessa, jolla enemmistö edelleen suhtautuu hijroihin.

Pakistanissa hijroilla on laissa määritelty kolmannen sukupuolen asema. Maassa on arvioitu olevan kolmisensataatuhatta hijraa, joita vuonna 2009 hyväksytty lakiasetus koskee.

Katso myös
----------

* Katoey

Lähteet
-------

1. ↑  Intian eunukit tunnustettiin kolmanneksi sukupuoleksi *Yle Uutiset*.  13.11.2009. Viitattu 10.7.2023.
2. ↑  Maria Ahlqvist: Intian hijrat elävät kahden sukupuolen välissä *syl.fi*. Auringossa. Viitattu 19.4.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Jukka O. Miettinen: *Intia - Kaupunkeja, kulttuureja, historiaa*, s. 350. Otava, 1991.
4. ↑  BBC News: Pakistani eunuchs to have distinct gender (23.12.2009) Viitattu 24.12.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hijrat** Wikimedia Commonsissa
**Pensasleppä** (*Alnus alnobetula*) on pensasmainen leppälaji, joka esiintyy laajasti pohjoisen puoliskon lauhkealla ja boreaalisella vyöhykkeellä.

Pensasleppä kasvaa 0,5–2 metriä korkeaksi. Sen kuori on harmaa tai ruskea ja sileä. Lehtilapa on tavallisesti 1–5 cm pitkä, ehyt, soikea ja lyhyesti suippokärkinen. Lehti on väriltään päältä tummanvihreä ja alta kirkkaanvihreä. Lehtilaita on sahahampainen tai heikosti toissahainen. Pensasleppä kukkii kesäkuussa.

Levinneisyys
------------

Pensasleppä kasvaa luonnonvaraisena Keski- ja Itä-Euroopassa, Venäjällä, Koillis-Kiinassa, Mongoliassa, Japanissa, Alaskassa ja osassa muita Yhdysvaltoja, Kanadassa ja Grönlannissa. Laji jaetaan viiteen alalajiin: euroopanpensasleppä (subsp. *alnobetula*) joka esiintyy Euroopassa, subsp. *crispa* Pohjois-Amerikassa ja Grönlannissa, siperianpensasleppä (subsp. *fruticosa*) Venäjältä Pohjois-Amerikkaan, sitkanpensasleppä (subsp. *sinuata*) Itä-Aasiasta läntiseen Pohjois-Amerikkaan ja subsp. *suaveolens* Korsikalla. Sahalininpensasleppä (*Alnus maximowiczii*, syn. *A. alnobetula* subsp. *maximowiczii*), joka esiintyy Koreassa, Japanissa ja Venäjän Kaukoidässä, voidaan luokitella joko lajiksi tai myös yhdeksi pensaslepän alalajeista. Pensasleppä viihtyy tuoreissa ja kosteissa keskiravinteisissa metsänreunoissa sekä puron- ja tienvarsilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pensasleppä (*Alnus alnobetula*)
2. 1 2  Plants of the World Online: *Alnus alnobetula* (Ehrh.) K.Koch (englanniksi) Viitattu 5.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Pensasleppä – *Alnus alnobetula*

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Alnus alnobetula | 
* Wikidata: Q20720096
* Wikispecies: Alnus alnobetula
* BioLib: 475945
* CoL: C2NF
* EUNIS: 161703
* GBIF: 2876362
* GRIN: 2435
* IPNI: 30015316-2
* IRMNG: 10516905
* ITIS: 184199
* IUCN: 51203944
* NCBI: 38784
* NZOR: 730b13d3-ed12-4ee6-9125-72572b4a4b44
* Open Tree of Life: 456839
* PFI: 249
* Plant List: kew-6257
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:294883-1
* Tropicos: 3600188
* VASCAN: 29223
* WFO: wfo-0000944137

 |
|  |
| Betula alnobetula | 
* Wikidata: Q38528141
* CoL: LP4K
* GBIF: 5332268
* GRIN: 460473
* IPNI: 60446836-2
* IRMNG: 11163850
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:60446836-2
* Tropicos: 50270133
* WFO: wfo-0000330930

 |

 |
***Peikonmetsästäjä*** tai ***The Troll Hunter – vaiettu salaisuus*** (*Trolljegeren*) on norjalainen kauhu- tai jännityselokuva vuodelta 2010. Sen on ohjannut André Øvredal. 

Puolittain koominen näennäisdokumenttielokuva esittää olevansa koottu opiskelijaryhmän jälkeensä jättämistä videotallenteista. Tallenteet paljastavat, että peikkoja on olemassa. 

Suomessa KAVI on arvioinut elokuvan olevan haitallinen alle 12-vuotiaille lapsille. Ison-Britannian BBFC on luokitellut elokuvan kielletyksi alle 15-vuotiailta.

Näyttelijät
-----------

Otto Jespersen (Peikonmetsästäjä)

Glenn Erland Tosterud (Thomas Schoien)

Tomas Alf Larsen (Kalle Stensvik)

Johanna Morck (Johanna Pedersen)

Urmila Berg-Domaas (Malika Malay-Olsen)

Arvosteluja
-----------

★★★★ Ilja Rautsi, *Helsingin Sanomat* 

★★★★ Kim Newman, *Empire*

★★★ Peter Bradshaw, *The Guardian*

★★½ Roger Ebert, *Chicago Sun-Times*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Troll Hunter, review *The Telegraph*.  8.9.2011. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Mike Hale: ‘Trollhunter’ *The New York Times*.  9.6.2011. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Kuvaohjelmien ikärajahaku *luokittelu.kavi.fi*. Viitattu 19.2.2024.
5. ↑  BBFC: The Troll Hunter *www.bbfc.co.uk*. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  Fantasiaelokuva | Kauhua norjalaismetsässä *Helsingin Sanomat*.  25.10.2013. Viitattu 19.2.2024.
7. ↑  Troll Hunter *Empire*.  30.8.2011. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
8. ↑  Peter Bradshaw: Troll Hunter – review *The Guardian*.  8.9.2011. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
9. ↑  Roger Ebert: Trollhunter movie review & film summary (2011) | Roger Ebert. Viitattu 19.2.2024. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kappaletta. Pirkka-Pekka Peteliuksen vuonna 1984 levyttämästä albumista on oma artikkelinsa.*
"**Muistan sua Elaine**" on Allu Kososen (oik. Alvar Kosunen) säveltämä ja Matti Jurvan sanoittama foksi, jonka levytti ensimmäisenä Ramblers-orkesteri vuonna 1931. Levyllä laulusolistina toimi amerikansuomalainen Leo Adamson ja se julkaistiin Homocord-levymerkillä vuonna 1932. Levytyksessä olivat laulusolistina toimineen ja kitaraa soittaneen Adamsonin ohella mukana Allu Kosonen (trumpetti), Klaus Salmi (pasuuna), Tommy Tuomikoski (alttosaksofoni), Lelle Andersen (tenorisaksofoni), Merel Merle Wilkin (tuuba), Eero Hyvärinen (piano) ja Jomi Leino (rummut).

Kappale nousi tunnetuksi 1980-luvun sketsiviihdesarja *Velipuolikuun* tunnussävelmäksi Pirkka-Pekka Peteliuksen laulamana. Petelius levytti myös samannimisen albumin, joka nousi levymyyntitilaston kärkeen toukokuussa 1984. Peteliusta säesti levytyksessä "Pedro Hietasen Berberi-orkesteri", jossa soittivat Pedro Hietanen (harmonikka ja piano), Pepa Päivinen ja Seppo Rannikko (saksofonit), Markku Johansson (trumpetti), Tom Bildo (vetopasuuna), Luumu Kaikkonen (kitara), Pave Maijanen (basso) ja Hannu Lemola (rummut).

Muita kappaleen levyttäneitä ovat muun muassa M. A. Numminen, Jussi Lammela, Olli Oivanen, Kangasniemen viihdekuoro solistinaan Jyrki Niskanen, Raimo Piipponen & Tulipunaruusut, Simo Laiho, Sohon Torwet, Poriginal Quartet ja Atro Mikkola sekä Club for Five.

> »Jos minne lie, polkuni vie,  
> 
> 
> 
> oli päivä tai synkkä yö,  
> 
> niin muistan ain’  
> 
> 
> 
> sinut armas Elaine.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2  Jari J. Marjanen (VYS ry): Alvar Kosunen Pomus. Viitattu 27.6.2012.
2. ↑   Marko Tikka ja Toivo Tamminen: *Tanssiorkesteri Dallapé: suomijatsin legenda*, s. 90. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2011. ISBN 978-952-222-252-7.
3. ↑  Homocord (PDF) (s. 12) Gesellschaft für Historische Tonträger. Viitattu 27.6.2012.
4. ↑  Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo: *Iskelmän kultainen kirja*, s. 107–108. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08913-7.
5. ↑  Jake Nyman: *Suomi soi 4: suuri suomalainen listakirja*, s. 181. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-2504-1.
6. ↑   *Muistan sua Elaine* -levykotelon takakansi. Finnlevy 1984.
7. ↑  Muistan sua Elaine *Suomen äänitearkisto*. Viitattu 27.6.2012. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Club For Five: *Ensi-ilta* -levyn takakansi.
**Helsingin Optio- ja Futuuripörssi Osuuskunta HOFE** oli vuonna 1987 Helsinkiin suunniteltu optio- ja futuuripörssi.

Historia
--------

Hofe perustettiin syksyllä 1987 johdannaisarvopaperien kaupankäyntiä varten. Sen rinnalle perustettiin kauppojen selvittely-yhtiö *Helsingin Pörssiclearing Oy* (HPC). Hofe merkittiin kaupparekisteriin 25. marraskuuta 1987 ja HPC 9. joulukuuta. Hankkeen taustalla oli Helsingin Arvopaperipörssiin 26.6.1987 perustettu optio- ja futuuritoimikunta. Hanke jakautui kuitenkin saman vuoden syyskuussa kahteen keskenään kilpailevaan hankkeeseen. Suurimpien pankkien välille syntyi niistä kiivas taistelu. Sitä kutsuttiin lehdistössä usein optiosodaksi. 

Osuuskunnassa oli 24 jäsentä, joiden joukossa 9 pankkia, 11 pankkiiriliikettä, 2 vakuutusyhtiötä ja 2 muuta yhteisöä. Hallituksen puheenjohtaja oli pankinjohtaja Ossi Hynninen Osuuspankkien Keskuspankki Oy:stä ja varapuheenjohtaja toimitusjohtaja Kaj-Gustaf Bergh Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy:stä. Muita hallituksen jäseniä olivat osastopäällikkö Markku Keinonen Postipankista, toimitusjohtaja Hannu Lahtinen Oy Erik Selin Ab:stä, apulaisjohtaja Jorma Petäjistö Kansa-yhtymästä, pankinjohtaja Pentti Rissanen Kansallis-Osake-Pankista, apulaisjohtaja Peter Storsjö Oy Bensow Ab:stä, apulaisjohtaja Rolf Wickström Tapiola-yhtiöistä ja toimitusjohtaja Matti Mäenpää Helsingin Arvopapaperipörssi Osuuskunnasta . 

Osuuskunnan toimitusjohtajaksi kutsuttiin filosofian maisteri Timo Ahjos, joka valittiin myös osuuskuntaan läheisesti liittyneen Helsingin Pörssiclearing Oy:n toimitusjohtajaksi. Osuuskunnan oli tarkoitus toimia yhteistyössä sanotun yhtiön kanssa siten, että Hofe olisi määritellyt kaupankäynnin säännöt ja muut toimintaperiaatteet, kun taas kaupankäyntikoneisto henkilöstöineen ja järjestelmineen olisi kuulunut Helsingin Pörssiclearing Oy:lle. Viimeksi mainittu olisi myös taannut ja selvittänyt tehdyt kaupat .

Helsingin Pörssiclearing Oy:n suurimmat osakkaat (KOP, Postipankki, OKO) päätyivät tammikuussa 1988 Suomen Optiomeklarit Oy:n pääosakkaiden kanssa sopimukseen yhteisen kauppapaikan luomisesta. Helsingin Pörssiclearing Oy päätettiin sulauttaa Suomen Optiomeklarit Oy:hyn. Hofen kauppapaikan rakennustyö Rautatalossa Keskuskatu 3:ssa oli tuolloin vielä kesken eikä Hofen sääntöjen toimialapykälän tarkoittamaa toimintaa ollut vielä aloitettu .

Eduskunnan päätettyä kesällä 1988 lainsäädännöstä, joka salli johdannaispörssitoiminnan harjoittamisen myös säädetyt vaatimukset täyttäville osakeyhtiöille, osuuskunnan kokouksessa 27. lokakuuta 1988 se päätettiin asettaa selvitystilaan ja siis lopettaa .

Lähteet
-------

1. ↑  Talouselämä-lehti nro 42 / 18.12.1987, sivu 49.
2. ↑  Suomen Kuvalehti nro 42 / 16.10.1987, sivut 73-74.
3. 1 2 3 4  Hofen toimintakertomus tilikaudelta 14.10.1987-27.10.1988
**Jackie Gowler** (s. 7. kesäkuuta 1996) on uusiseelantilainen soutaja. Hän voitti kahdeksikossa maailmanmestaruuden Ottensheimissa 2019 ja saavutti olympiahopeaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Tokiossa joukkue hävisi kultaa voittaneelle Kanadan venekunnalle 0,91 sekuntia, ja Ottensheimissa ero hopeajoukkue Australiaan oli 2,72 sekuntia. Gowler sijoittui MM-kilpailuissa perämiehettömässä nelosessa Belgradissa 2023 seitsemänneksi ja Sarasotassa 2017 kymmenenneksi sekä Plovdivin MM-kilpailuissa 2018 kahdeksikossa seitsemänneksi.

Jackie Gowlerin isosisko Kerri Gowler souti samassa maailmanmestaruuden 2019 ja olympiahopeaa 2021 saavuttaneessa kahdeksikossa sekä voitti olympiakultaa perämiehettömässä kaksikossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Athlete profile: Jackie Gowler World Rowing.  Arkistoitu 30.7.2021. Viitattu 24.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Rangitāne sisters Kerri & Jackie Gowler part of NZ’s magnificent eight rowers TVNZ. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Athlete profile: Kerri Gowler World Rowing. Viitattu 12.8.2021. (englanniksi)
George Ignatieff
**George Ignatieff**, CC, (ven. Гео́ргий Па́влович Игна́тьев; 16. tammikuuta 1913 – 10. elokuuta 1989) oli kanadalainen diplomaatti, joka sai vuonna 1984 Pearsonin rauhanmitalin. 

Ignatieff syntyi Venäjällä Pietarissa. Hänen äitinsä oli Natalja Meštšerskaja ja isä Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja kreivi Pavel Ignatjev. Hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri Nikolai Ignatjev. Venäjän vallankumouksen aikana perhe muutti länteen ja vuonna 1925 Kanadaan. 

Ignatieff opiskeli kanadalaisissa yliopistoissa ja Oxfordissa. Vuonna 1940 hän meni Kanadan ulkoministeriöön palvelukseen. Ignatieff oli vuosina 1956–1958 Kanadan suurlähettiläs Jugoslaviassa, Naton edustajana vuosina 1963–1966 ja Kanadan YK:n suurlähettiläs vuosina 1966–1969. YK:n turvallisuusneuvoston puheenjohtaja hän oli vuosina 1968–1969. 

Vuosina 1969-1972 hän työskenteli YK:n aseriisuntaohjelmassa Genevessä. Tässä tehtävässä hän teki kaikkensa estääkseen ydinsodan puhkeamisen. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi saman aihepiirin parissa skeä kansalaisjärjestöissä että Toronton yliopistossa vuosina 1980–1986.

Ignatieff sai Order of Canada -kunniamerkin vuonna 1973.

Ignatieffin poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja Harvardin yliopiston professori sekä helmikuusta 2006 lähtien Kanadan parlamentin jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Meyer: George Ignatieff: A feisty disarmament diplomat in the Cold War era *Sage*.  2023. Viitattu 19.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Juurettomat** (*Bless the Beasts and Children*) on Stanley Kramerin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen nuortenelokuva, tyylilajiltaan draamakomedia. Vuonna 1971 Berliinin elokuvajuhlilla maailmanensi-iltansa saaneen elokuvan on Glendon Swarthoutin romaanin pohjalta käsikirjoittanut Mac Benoff.

Barry De Vorzon ja Perry Botkin Jr. olivat Grammy-palkintoehdokkaina elokuvan musiikista ja parhaan laulun Oscar-palkintoehdokkaina sen tunnussävelmästä "Bless the Beasts and Children", joka soi elokuvassa Carpenters-yhtyeen esittämänä.

Juoni
-----

Joukko ongelmaperheiden teinipoikia on lähetetty cowboy-teemaiselle kesäleirille. Pojat kiinnostuvat lähistölle aidatuista huonokuntoisista biisoneista, jotka odottavat vain joutumista metsästysharrastajien tappamiksi.

Arvioita
--------

*Helsingin Sanomien* Pertti Avola luonnehti *Juurettomia* sen videojulkaisun esittelyssä 1985 tuottaja-ohjaaja Stanley Kramerille tyypilliseksi vapaamieliseksi elokuvaksi yhteiskunnallisista ongelmista, tällä kertaa kasvatuskysymyksistä, asekulttuurista ja eläinsuojelusta. Avolasta tarina on puutteistaan huolimatta raikas koko perheen elokuva, jonka opettavaisuus ei ole liian alleviivaavaa. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano rinnasti lämminhenkisen kasvutarinan näkökulmaltaan ja tunnelmaltaan Rob Reinerin 1980-luvun elokuvaan *Stand by Me – viimeinen kesä*. Hän antoi *Juurettomille* kolme tähteä viidestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Elokuvakierros.  *Helsingin Sanomat*, 6.7.1971, s. 6.
2. 1 2  Avola, Pertti: Unohtuneita laatuelokuvia videoina.  *Helsingin Sanomat*, 2.10.1985, s. 18.
3. ↑  Romano, Bello: "Juurettomat", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Juurettomat* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Benjamin Savšek** (s. 24. maaliskuuta 1987 Ljubljana) on slovenialainen koskimelonnan kanadalaisyksikön (C-1) maailman- ja Euroopan-mestari sekä olympiavoittaja.

Savšek sijoittui kymmenenneksi Nottinghamin EM-kilpailuissa 2009. Seuraavana vuonna hän oli Čunovon EM-kilpailuissa kuudes ja Tacenin MM-kilpailuissa seitsemäs. Vuonna 2012 hän saavutti pronssia Augsburgin EM-kilpailuissa, oli kahdeksas Lontoon olympialaisissa ja voitti maailmancupkilpailun Prahassa.

Savšek saavutti 2013 kanadalaisyksikössä henkilökohtaisen MM-pronssin Prahassa ja joukkuekilpailun EM-pronssia Krakovassa. Hän voitti maailmancupin joukkuekilpailut Augsburgissa, La Seu d'Urgellissa ja Tacenissa. Seuraavana vuonna hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Wienissä ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes. Deep Creekin MM-kilpailuissa hän saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Hän voitti maailmancupin kilpailun Ljubljanassa.

Savšek voitti kanadalaisyksikön Euroopan-mestaruuden Markkleebergissä 2015. Saman vuoden MM-kilpailuissa Lontoossa hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Hän sijoittui kuudenneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.

Savšek saavutti Tacenin EM-kilpailuissa 2017 hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi. Hän voitti maailmancupin kilpailun La Seu d'Urgellissa. Hän voitti samana vuonna henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Paussa vajaan puolentoista sekunnin erolla slovakialaiseen Alexander Slafkovskýyn. 

Savšek saavutti Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2018 hopeaa joukkuekilpailussa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemäs. EM-kilpailuissa Paussa 2019 ja Prahassa 2020 hän voitti kultaa kanadalaisyksikön henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa. Vuoden 2021 EM-kilpailuissa Ivreassa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes ja sai joukkuepronssia.  Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Savšek voitti kultaa kanadalaisyksikössä. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs ja joukkuekilpailussa viides.

Savšek voitti kanadalaisyksikön Euroopan-mestaruuden Liptovský Mikulášissa 2022. Hän voitti samana vuonna joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Augsburgissa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs. Krakovan Euroopan kisoissa 2023 hän sijoittui kuudenneksi. Hän voitti samana vuonna henkilökohtaisen kilpailun maailmanmestaruuden Lee Valleyssa sekä Prahan maailmancupkilpailun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Canoeing - Benjamin SAVSEK *the-sports.org*. Viitattu 12.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Benjamin Savšek *Olympedia*.  (englanniksi)
3. ↑  Men's C-1 canoe single slalom - 30th September 2017 *the-sports.org*. Viitattu 27.10.2017. (englanniksi)
**Abu Dhabi National Oil Company** (ADNOC; arab. شركة بترول أبوظبي الوطنية‎, *Šarika Bitrūl ’Abū-Ẓabī al-Waṭaniyya*) on arabiemiirikuntalainen öljy-yritys. Sen omistaa Abu Dhabin emiirikunta, ja sen kautta emiirikunnalla on enemmistö kaikissa liittovaltion öljyntuotantoyrityksissä. Sen toimitusjohtaja on Sultan Al Jaber. Yhtiöllä on parikymmentä tytäryhtiötä, jotka se on ryhmitellyt Adnoc-brändin alle. Huoltoasemat ovat Adnoc Distribution, maakaaspuolella toimivat Adnoc Gas Processing ja Adnoc Sour Gas kun taas porausta tekee Adnoc Drilling.

ADNOC pumppasi vuonna 2021 öljyä 2,7 miljoonaa barrelia päivässä, ja se pyrkii kasvattamaan tuotantoa viiteen miljoonaan barreliin päivässä vuoteen 2030 mennessä.
Vuonna 2016 se tuotti maakaasua 9,6 miljardia kuutiojalkaa päivässä.

Vuoden 2023 alussa yhtiö ilmoitti investoivansa 15 miljardia Yhdysvaltojen dollaria vuoteen 2030 mennessä projekteihin, joilla pienennetään hiilijalanjälkeä. Näihin kuuluvat hiilen talteenotto, sähköistäminen, uudet hiilidioksidin sidontamenetelmät ja entistä suuremmat investoinnit vetyyn ja uusiutuvaan energiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  United Arab Emirates: Resources and power *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 16.1.2023.
2. ↑  Fiona Harvey: UAE’s Cop28 president will keep role as head of national oil company *The Guardian*.  13.1.2023. Viitattu 14.1.2023.
3. 1 2  Adnoc puts almost all of its subsidiaries under single unified brand *National News*.  2017. Viitattu 16.1.2023.
4. ↑  COP28: Why has an oil boss been chosen to head climate summit? *BBC News*.  13.1.2023. Viitattu 16.1.2023.
5. ↑  ADNOC Allocates 15 Billion to Low-Carbon Solutions *ADNOC*.  5.1.2023. Viitattu 16.1.2023.
**Corel Painter** on bittikarttagrafiikkaan perustuva tietokoneohjelma, jolla mahdollistuu digitaalinen piirtäminen ja maalaaminen. Toisin kuin esimerkiksi Photoshop, jota kutsutaan kuvankäsittelyohjelmaksi, Painter on pikemminkin ohjelma kuvan tekemiseen. 

Sen avulla piirretään ja maalataan, mutta jyrkkää eroa eri ohjelmien välillä ei ole ja kuvan tekemisen ammattilaiset käyttävätkin tavallisesti useita ohjelmia yhdessä ja sekaisin.

Painteria on kuvailtu myös *luonnollisen median* (*Natural Media*) ohjelmana, jonka ideana on jäljitellä tarkasti klassisia kuvan tekemisen välineitä ja materiaaleja. Myös käytetyt käsitteet, kuten siveltimet, öljy-, akryyli- ja akvarellimaalit, piirustus- ja tussikynät, terät, piirustushiilet ja väriliidut sekä erilaiset paperit on tavallisesti lainattu klassisista piirustus- ja maalausvälineistä.

Painteria käytetään tavallisesti paineentunnistavan piirustuslaudan ja muiden kuvankäsittelyohjelmien kanssa. Näin voidaan jäljitellä piirtämisen ja maalaamisen prosessia. Kuva syntyy kuitenkin kokonaisuudessaan hyvin eri lailla verrattuna perinteisten välineiden käyttöön. Ohjelman käyttöä aloittelevan olisi ehkä hyvä tuntea piirustus ja maalaus omakseen sekä osata ainakin jonkin verran alan peruskäsitteitä. 

Kuvanteko-ohjelmalla tehtyjä kuvia on usein vaikea erottaa perinteisin välinein tehdyistä piirustuksista ja maalauksista. Valokuvan tai sen osan yhdistäminen piirustukseen tai maalaukseen, toisto ja erilaiset pienteemat (taidehistoriassa näitä kutsutaan maalauksen mikroteemoiksi)
kertovat joskus digitaalisen kuvan ominaisuuksista.

Ammattilaiset sekoittavat usein perinteisillä ja uusilla välineillä tekemiään piirustuksia ja maalauksia. Varsin tavallista on esimerkiksi kuvan luonnosteleminen paperille ja sen skannauksen jälkeen värittäminen ja uudelleenmuokkaaminen ohjelmalla.

Julkaisuhistoria
----------------

| *versio* | *vuosi* | *julkaisija* |
| --- | --- | --- |
| **Painter (täysversio)** |
| 1.2 | 1992 | Fractal Design Corp. |
| 2 |  | Fractal Design |
| 3 | 1993 | Fractal Design |
| 4 | 1995 | Fractal Design |
| 5 | 1997 | Fractal Design |
| 5.5 | 1998 | Meta Creations Corp. |
| 6 | 1999 | Meta Creations |
| 7 | 2001 | Corel Procreate |
| 8 | 2003 | Corel |
| IX | 2004 | Corel |
| X | 2007 | Corel |
|
| 11 | 2009 | Corel |
| **Painter Classic "kevennetty"** |
| 1.1 | 1998 | Meta Creations |
| 1.2 | 2000 | Corel Corp. |
| 2 | 2001 | Corel |
| **Painter Essentials "kevennetty"** |
|  | 2003 | Corel |
| 2 | 2004 | Corel |
| 3 | 2005 | Corel |
| 4 | 2007 | Corel |

Aiheesta muualla
----------------

* Corel Painter X
* Jinny Brownin PixelAlley
* Computer Arts Magazine
* *Indepth Arts* kuvantekijöiden keskustelu- ja esiintymisryhmä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Elizabeth "Liz" McColgan-Nuttall** (o.s. **Lynch**, ent. **McColgan**, s. 24. toukokuuta 1964 Dundee) on skotlantilainen entinen kestävyysjuoksija.

Irlantilais-katoliseen perheeseen syntynyt McColgan oli jo lapsena lahjakas juoksija. Hän voitti 12-vuotiaana Dundeen koulujen maastojuoksukilpailun. Kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 1986, hän voitti Kansainyhteisön kisojen 10 000 metrin juoksun. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi Neuvostoliiton Olga Bondarenkon jälkeen. Sisäratojen MM-kilpailuissa Budapestissä 1989 hän saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Kansainyhteisön kisoissa 1990 hän voitti 10 000 metrin kilpailun ja sijoittui 3 000 metrillä kolmanneksi.

Tokion MM-kilpailuissa 1991 McColgan voitti MM-kultaa 10 000 metrillä. Samana vuonna hänet valittiin BBC:n vuoden urheilijaksi. Vuonna 1996 hän voitti Lontoon maratonin ajalla 2.27.54. Urheilu-uransa jälkeen hän perusti 1999 urheiluseuran Carnoustiehen ja on siitä lähtien valmentanut nuoria urheilijoita. Vuonna 2004 hänet nimitettiin Skotlannin urheilun Hall of Fameen. Liz McColgan oli aiemmin naimisissa pohjoisirlantilaisen yleisurheilija Peter McColganin kanssa, ja tammikuussa 2014 hän avioitui yleisurheiluvalmentaja John Nuttallin kanssa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liz McColgan, MBE Scottish Sports Hall of Fame.  Arkistoitu 8.7.2019. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Liz McColgan Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Scott, Marion: Athletics star Liz McColgan reveals her new-found happiness as she marries for the second time *dailyrecord.co.uk*.  19.1.2014. Viitattu 24.8.2017. (englanniksi)

  

Naisten 10 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1987: Ingrid Kristiansen |
1991: Liz McColgan |
1993: Wang Junxia |
1995: Fernanda Ribeiro |
1997: Sally Barsosio |
1999: Gete Wami |
2001: Derartu Tulu |
2003: Berhane Adere |
2005: Tirunesh Dibaba |
2007: Tirunesh Dibaba |
2009: Linet Masai |
2011: Vivian Cheruiyot |
2013: Tirunesh Dibaba |
2015: Vivian Cheruiyot |
2017: Almaz Ayana |
2019: Sifan Hassan |
2022: Letesenbet Gidey |
2023: Gudaf Tsegay |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Íñigo Pérez Soto** (s. 18. tammikuuta 1988 Pamplona, Navarra) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Pérez on toiminut helmikuusta 2024 alkaen Espanjan Primera Divisiónissa pelaavan Rayo Vallecanon päävalmentajana.

Seurajoukkueura
---------------

Pérez siirtyi Athleticin junioreihin vuonna 2002 pamplonalaisesta Chantreasta. Kaudeksi 2006–2007 hänet nostettiin Athleticin sisarseuran Basconian Tercera Divisiónissa pelanneeseen joukkueeseen. Vuoden 2006 lopulla hän teki ensiesiintymisensä myös Athleticin Segunda División B:ssä pelanneessa reservijoukkueessa Athletic B:ssä.

Pérez debytoi Athleticin edustusjoukkueessa 28. lokakuuta 2009 Copa del Reyn ottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Hän on kuulunut edustusjoukkueeseen vakinaisesti kaudesta 2010–2011 alkaen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi vain neljässä ottelussa, ja maaliskuussa 2011 hänet lainattiinkin loppukauden ajaksi Segunda Divisiónin Huescaan, jossa hän korvasi loukkaantuneen David Bauzán.

Kaudella 2011–2012 Pérezin vastuu uuden valmentajan Marcelo Bielsan johtamassa Athleticissa kasvoi huomattavasti muun muassa Carlos Gurpegin loukkaantumisen ja Pablo Orbaizin Olympiakosiin siirtymisen vuoksi. Hän pelasi 22 Primera Divisiónin ottelussa, joista 14 avauskokoonpanossa. Espanjan cupissa eli Copa del Reyssä ja Eurooppa-liigassa, joissa Athletic ylsi loppuotteluun, Pérez oli enimmäkseen vaihtopelaajan roolissa. Loppuotteluissa hän pelasi molemmissa jälkimmäisen puoliskon.

Kaudeksi 2013–2014 Pérez lainattiin Segunda Divisiónin Mallorcaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Player Athletic Club. Viitattu 23.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Players *BDFutbol*. Viitattu 23.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  Íñigo Pérez llega al Huesca cedido por el Athletic *Marca*.  8.3.2011. Unidad Editorial. Viitattu 23.8.2012. (espanjaksi)
4. ↑  Cesión de Iñigo Pérez  20.8.2013. Athletic Club. Viitattu 22.8.2013. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Íñigo Pérez Athletic Clubin sivustolla (englanniksi)
* Íñigo Pérez BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
**Dinner Rush** on Bob Giraldin ohjaama, vuonna 2000 kuvattu ja valmistunut independent-elokuva.

Juoni
-----

Elokuva sijoittuu Manhattanille, Aiellon näyttelemän Louis Cropan omistamaan ravintola Gigino Trattoriaan. Louis Cropan poika Udo toimii ravintolan pääkokkina ja on onnistunut saavuttamaan ravintolalle mainetta kokkaustaidoillaan. Louis Cropa ei kuitenkaan ole iloinen aikaisemmin perinteistä kotiruokaa tarjoilleen trattoriansa muuttumisesta yhdeksi New Yorkin trendikkäimmistä ravintoloista. Omistajan elämäntilannetta ei helpota sekään, että hänen liikekumppaninsa on vasta vähän aikaa sitten murhattu, ja hänen suojatikseen ottamansa ravintolan apukokki Duncan kärsii pahasta peliriippuvuudesta. Kostaakseen liikekumppaninsa kuoleman ja auttaakseen Duncania pääsemään velkakierteestä Cropa ottaa asiat omiin käsiinsä ja kutsuu ravintolaan illanviettoon liikekumppanin kuolemasta sekä Duncanin veloista vastuussa olevat kaksi gangsteria sekä tutun poliisin. Lisäksi kylmänä parhaiten maistuvaa kostoa on vauhdittamassa John Corbettin näyttelemä investointipankkiiri.

Aiheesta muualla
----------------

* *Dinner Rush* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Heidi Salminen** (s. 4. joulukuuta 2003 Jyväskylä) on suomalainen pika- ja aitajuoksija, joka edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Syksystä 2023 lähtien häntä on valmentanut itävaltalainen Viola Kleiser. Sitä ennen häntä valmensi Tuija Helander.

Vuonna 2021 Salminen voitti 400 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Nairobissa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa tuloksella 56,94 sekuntia. Ennen Nairobin kisoja hänen ennätyksensä oli 59,07. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Espoossa 2023 juoksi oman alkueränsä viidenneksi ajalla 58,20, joka riitti välieriin. Välierissä Salminen oli oman eränsä kuudes ajalla 58,58, mikä ei riittänyt finaaliin. Hän oli mukana myös Suomen pitkän viestin joukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi.

Salminen on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 400 metrin aitajuoksussa 2021. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 4 × 400 metrin ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä 2023. Hän on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa 300 metrin aitajuoksussa pronssia 2022 sekä viestissä kultaa 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 ja 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Heidi Salminen itävaltalaisen Viola Kleiserin valmennukseen: On tuntunut siltä, että tämä oli oikea ratkaisu *Yleisurheilu.fi*.  18.10.2023. Viitattu 11.11.2023.
2. 1 2 3  Heidi Salminen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Lund, Sakari & Holma, Joel: Mistä tuli nuorten maailmanmestari Heidi Salminen? Ennätysparannukset Nairobissa hurjia – "57 jäi kokonaan väliin" *Yle Urheilu*.  23.8.2021. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 23.8.2021.
4. ↑  MM-kultaa hämmästyttävällä ennätysparannuksella! Heidi Salminen teki huikeaa suomalaishistoriaa *msn.com*.  22.8.2021. Viitattu 18.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |