recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Telliskiven luova keskus (Telliskivi Loomelinnak).
**Telliskiven luova keskus** (viroksi Telliskivi Loomelinnak, englanniksi Telliskivi Creative City) eli yleiskielessä **Telliskivi** (suomeksi "Tiiliskivi") on Pohjois-Tallinnan kaupunginosassa Telliskivikadulla (Telliskivi tänav) sijaitseva luovan talouden ja kulttuurin keskus (alue). Käytännössä se tunnetaan Tallinnan ns. hipsterikeitaana. Keskus sijaitsee entisen Baltian rautatietehtaan alueella. 

Alueella on 10 luovan talouden toimintaan liittyvää rakennusta, joiden yhteispinta-ala on 25 000 m²:ä. Telliskivessä sijaitsee yli parisataa luovan talouden yritystä, seitsemän ravintolaa, kaksi teatteria, runsaasti konferenssi- ja seminaaritiloja. Alueella järjestetään yli 500 kulttuuritapahtumaa vuodessa. Telliskiven luova keskuksen itsensä puolelta järjestetään tanssi- ja musiikkijuhlia, katuruoka- ja kirpputorifestivaaleja sekä kausittaisia näyttelyitä. Esimerkiksi vuonna 2019 järjestetään Baltian ketju 30 vuotta-näyttely. Vuodesta 2013 lähtien alueella on toiminut teatterikeskus Vaba Lavan teatterirakennus, jossa toimii myös Itsenäisen tanssin lava (Sõltumatu Tantsu Lava). 

Luomu-, vegaani- ja ympäristöteemoilla on merkittävä osansa alueen toiminnassa. Vuonna 2016 Tallinnan katuruokafestivaali on ensimmäinen kansainvälisesti tunnustettu hiilineutraali tapahtuma. 

Telliskivi on esimerkki alueesta, jossa on löydetty uutta nykyaikaan sopivaa käyttöä neuvostoaikaiselle suurteollisuuskompleksille. Eräänlainen liitännäisalue Telliskivelle on Kalamajan kaupunginosa, joka on nykyään luovan ja kultturiväen suosima asuinalue. Alkujaan 1990-luvun alussa hylätty teollisuusalue ja Kalamaja olivat maineeltaan huonoja.

Telliskiven luovan keskuksen perusti vuonna 2007 Jaanus Juss, joka on aluetta hallinnoivan yhtiön OÜ Telliskivi Majan toimitusjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (luettu) 09.08.2016)
2. ↑
3. ↑   (luettu 09.08.2016)
4. ↑   (luettu 09.08.2016)
Seuran alullepanija T.H. Huxley
**X Club** oli vuosina 1864–1893 toiminut darwinismia kannattaneen pienen ryhmän ruokailuseura (engl. *Dining club*). Seuraan kuuluivat George Busk, Edward Frankland, Thomas Archer Hirst, Joseph Dalton Hooker, Thomas Henry Huxley, John Lubbock, Herbert Spencer, William Spottiswoode ja John Tyndall. Ryhmä kokoontui kerran kuussa paitsi heinä - syyskuussa. Ryhmän alkuperäinen tarkoitus oli sen jäsenten mukaan pitää ystävykset kasassa ja antaa mahdollisuus tieteelliseen keskusteluun ilman, että kirkko sekaantuisi asiaan.Moni ryhmän jäsenistä tunsi toisensa jo ennen ryhmän perustamista. Nimi *X Club* valittiin, koska se ei sitonut jäseniä mihinkään ajatusmalliin. Ryhmä oli aikanaan hyvin vaikutusvaltainen, koska monet jäsenistä saavuttivat vaikutusvaltaisia asemia yhteiskunnassa. Ryhmän jäsenten vanhetessa ja kuollessa seura alkoi hajoamaan, ja viimeisessä kokouksessa oli vain kaksi seuran yhdeksästä alkuperäisjäsenestä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **X Club**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: X Club
Tell as-Sawwanista löydetty pieni naisveistos, joka esittää luultavasti hedelmällisyyden jumalatarta.
**Tell as-Sawwan** oli varhainen linnoitettu kylä nykyisessä Irakissa, 110 km Bagdadista luoteeseen melko lähellä Samarraa. Paikka sijaitsee Pohjois- ja Keski-Mesopotamian rajalla sadeviljelyrajan eteläpuolella.

Tell as-Sawwan oli Keski-Mesopotamiassa Tigrisjoen varrella ehkä noin 6300–6100 eaa. tai noin 5500 eaa. sijainnut kylä. Paikka kiinnostaa arkeologeja, koska se näyttää liittyvän kaupunkikeskuksia edeltävään kehitykseen. Paikalle syntyi vallihaudan ja muurien ympäröimä kylä, jonka asukkaat elivät kasteluviljelyllä ja varastoivat viljaa. Kylässä tunnettiin saviastioiden teko ja kuparin työstö. Pienoisveistoksista päätellen siellä harjoitettiin hedelmällisyyskulttia. Tel es-Sawwanin kylä liittyi laajempaan Samarran kulttuuriin, jonka katsotaan olevan Lähi-idän sivilisaatiokehityksen esivaihe ja jonka etelärajalla Tell as-Sawwan sijaitsi.

Tell as-Sawwanin kylän asukkaat elättivät itseään muun muassa viljan kasteluviljelyllä. Kylän I kerrostumassa noin vuodelta 6300 eaa. paikka liittyi varhaiseen Hassunan maanviljelykulttuuriin, jolloin sen ympärillä oli vallihauta. II kerrostumaan liittyy kupariesineitä ja hautoja, alabasteriveistoksia ja naisia, luultavasti hedelmällisyyden jumalatarta esittäviä saviveistoksia. Tel Es-Sawwanin temppeli tältä ajalta käsitti 17 huonetta. Muuten hautaukset ja rakennukset viittaavat tasa-arvoon, paitsi yksi, ehkä päällikön hauta. Muurit ja "nykyaikaiset" T:n muotoisen pohjakaavan omaavat rakennukset ilmestyivät paikan kerrostumaan IIIA noin 6100 eaa. tai 5400 eaa. Joidenkin mukaan muurit olisivat suojaksi villipetoja vastaan, mutta todennäköisempi selitys on puolustautuminen. Muurissa oleva L-mutkan tekevä sisäänkäynti mahdollisti saapujien tulittamisen ylhäältä muureilta.

Katso myös
----------

* Samarra-kausi

Lähteet
-------

* *Menneisyyden arvoitukset*. (Les mystères du monde.) Suomentajat: Marja Huuskonen, Ulla Jokinen, Annikki Suni. Helsinki: Valitut palat, 1977. ISBN 951-9078-33-9.
* Roaf, Michael: *Cultural Atlas of Mesopotamia and the Ancient Near East*. Facts On File, 1990.

### Viitteet

1. ↑  Roaf, s. 43.
2. 1 2  *Menneisyyden arvoitukset*, s. 302.
3. ↑  Samarra, Iraq. Black Anthem Military News.
4. ↑  Pre-history. The Art Newspaper.
5. ↑  LA ALTA MESOPOTAMIA DURANTE EL NEOLÍTICO Y EL CALCOLÍTICO. dearqueologia.com.
6. ↑  Cultura Samarra. ArteHistoria. (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Michael Roaf: *Mesopotamien*. Bechtermünz Verlag, Augsburg 1998, s. 48 ISBN 3-86047-796-X
* F. El-Wailly: *Tell as-Sawwan*, In: *Sumer* 20 (1964), S. 1ff
* F. El-Wailly, B. Abu Es-Soof: *The Excavations at Tell es Sawwan*, In: *Sumer* 21 (1965), S. 17ff
**Telluride** on noin 2 500 asukkaan kunta Yhdysvaltojen Coloradon osavaltion lounaisosassa. Se on vuoristoisen San Miguelin piirikunnan hallintokeskus. 2 667 metrin korkeudella merenpinnasta, San Miguel -joen laaksossa sijaitseva Telluride on syntynyt toimintansa jo lopettaneen hopeakaivoksen ympärille, ja sen asukkaisiin on kuulunut paljon suomalaissiirtolaisia. Nykyisin Telluride on tunnettu kesäisin retkeily- ja patikointimaastoistaan, syksyisin kansainvälisistä elokuvajuhlistaan ja talvisin hiihtokeskuksena.

Suomalaissiirtolaiset
---------------------

Telluriden purkamiselta suojellussa keskustassa ovat suomalaisasutuksesta muistuttamassa "haalit" Finn Hall ja Swede Finn Hall (nyk. Elks Lodge) sekä "poortitalo" Finnish Boarding House. Pääkadulla on kauppias Pekkarisen talon kyljessä talon nimi kaakelilaatoin kirjoitettuna: Pekkarine House.

Lähteet
-------

1. ↑  Zitting, Marianne: 15 kuvankaunista vuoristokylää (Alkuperäislähde MSN Lifestyle -sivusto.) *Iltalehti*.  8.1.2017. Viitattu 27.11.2017.
2. ↑  Alanen, Antti: Telluride on elokuvan kultakaivos.  *Helsingin Sanomat*, 18.9.1993, s. D14.
3. ↑  Kalliokoski, Matti & Oja, Päivi: Amerikansuomalainen on ylpeä *Helsingin Sanomien Kuukausiliite*.  6.5.2013. Viitattu 27.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Telluride**.
* Kunnan verkkosivusto (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Telluride, Colorado
**Seppo Suuronen** (s. 29. marraskuuta 1960) on suomalainen ravivalmentaja, joka pitää noin 40 hevosen tallia Juvalla Lautealan kylällä. Hän on yksi 2000-luvun menestyksekkäimpiä suomalaisia ravivalmentajia, mutta Suuronen tunnetaan myös kasvattajana että omistajana. Suuroselle myönnettiin Raviurheilijan kultainen ansiomerkki Lahden kuninkuusraveissa kesällä 2019. Hän sai ansiomerkin kahdeksantena suomalaisena. Vuonna 2017 Suuronen palkittiin Vuoden suomenhevoskasvattajana.

Suurosen ensimmäinen menestyshevonen oli vuosina 1988–1991 neljä perättäistä ravikuninkuutta voittanut Patrik, jonka hän myös omisti yhdessä Juha Kortekallion kanssa. Hevosta ohjasti Risto Lanki. Seuraavan kerran Suuronen pääsi juhlimaan ravikuninkuutta vuonna 2011 Tampereella, kun hänen valmentamansa Villihotti kruunattiin kuninkaaksi. Suurosen talli saavutti Tampereen Kuninkuusraveissa kaksoisvoiton, kun toiseksi sijoittui Tuokkolan Touho. Myös vuonna 2009 ravikuninkuuden Eero Hakkaraisen valmentamana voittanut A. T. Eko on aikaisemmin ollut Suurosen valmennustallissa. Vuonna 2005 tallin suomenhevoset Artture ja Cordiitta voittivat rodun merkittävimmät ikäluokkakilpailut Kriteriumin ja Derbyn.

Suomenhevosten lisäksi Suuronen tunnetaan myös menestyksekkäänä lämminveristen valmentajana. Hänen tallinsa tunnetuimpia lämminverisiä ovat olleet muun muassa menestyksekkään uran Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa tehnyt Baron Pepper sekä Kymenlaakso-ajon vuonna 2005 voittanut Roberto Luca.

Suuronen kasvattaa hevosia yrityksensä Ravitalli Suuronen Oy:n kautta. Hänen kasvattamansa hevoset ovat ansainneet palkintorahaa joulukuuhun 2020 mennessä yhteensä yli 1,8 miljoonaa euroa. Menestyksekkäimpiä Suurosen kasvateista ovat suomenhevosista ravikuninkuuden vuonna 2016 voittanut Vitter ja lämminverisistä Hotshot Luca.

Lähteet
-------

1. ↑  Huippuravivalmentaja: Hevoset saavat liian vähän rahaa  9.6.2013. Yle Uutiset. Viitattu 18.7.2014.
2. 1 2 3  Jarno Unkuri: "Ei ole tarkoitus pienennellä".  *Hevosurheilu*, 25.11.2020, s. 4.  Suomen Hevosurheilulehti Oy.   Viitattu 30.11.2020.
3. ↑  Ori Patrik sytytti ravikipinän, joka roihuaa edelleen Etelä-Savossa  20.7.2012. Yle Uutiset. Viitattu 18.7.2014.
4. 1 2  Suuronen: "En edes unelmoinut kaksoisvoitosta"  31.7.2011. Iltalehti. Viitattu 18.7.2014.
5. 1 2  Seppo Suuronen taitaa myös lämpöiset  6.11.2005. Turun Sanomat. Viitattu 18.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ravitalli Suurosen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**XYZ-skandaali** oli nimitys Yhdysvaltain ja Ranskan väliselle diplomaattiselle skandaalille, joka johti vuonna 1798 kvasisotana tunnettuun julistamattomaan sotaan maiden välillä. Vuonna 1797 Yhdysvaltain presidentti John Adams lähetti Ranskaan kolmihenkisen kauppavaltuuskunnan, johon kuuluivat Charles Cotesworth Pinckney, John Marshall ja Elbridge Gerry, tarkoituksenaan neuvotella kauppasopimus. Ranskan neuvottelijat, joista myöhemmin amerikkalaisten kirjeenvaihdossa käytettiin nimityksiä X, Y ja Z, ehdottivat amerikkalaisille suurten lahjusten antamista. Heidän olisi pitänyt antaa Ranskan ulkoministeri Talleyrandille 250 000 dollaria sekä myöntää Ranskalle 10 miljoonan dollarin valtiolaina neuvottelujen edistämiseksi. Loukkaantuneet amerikkalaiset kieltäytyivät jyrkästi, ja paljastivat ranskalaisten toiminnan julkisuuteen huhtikuussa 1798. Tämä johti julkiseen kuohuntaan, suhteiden kiristymiseen ja eräisiin merellä käytyihin sotatoimiin, mutta sotaa ei koskaan varsinaisesti julistettu. Maiden välit soviteltiin vuonna 1800.[1][2]

Lähteet
-------

1. ↑  XYZ Affair (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.
2. ↑  Charles Cotesworth Pinckney (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.
**Tuija Tuulikki Pösö** (o.s. Myyrinmaa; 27. maaliskuuta 1941 Helsinki – 10. maaliskuuta 2016 Espoo) oli suomalainen arkkitehti, jonka erikoisalaa olivat koulukiinteistöt.

Koulutus ja ura
---------------

Pösö kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulussa 1960 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1967. Hän hakeutui arkkitehtuurin pariin isänsä, Kouluhallituksen yliarkkitehti V. J. Myyrinmaan innostamana. Työuransa Tuija Pösö aloitti piirtäjänä Arkkitehtitoimisto Veikko Malmiossa 1962–1963 ja toimi sen jälkeen suunnittelijana Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalaisen palveluksessa 1964–1966. Arkkitehdiksi valmistumisensa jälkeen hän työskenteli aluksi arkkitehtina Arkkitehtitoimisto Olli Parviaisen palveluksessa 1967–1970 ja sitten omassa toimistossaan eli Arkkitehtitoimisto Tuija Pösö Ky:n johtajana 1970–1977. Tällä vuosikymmenellä valmistui useita toimiston suunnittelemia kouluja, kirjastoja ja uimahalleja. Lopun työurastaan Pösö toimi Helsingin kaupungin palveluksessa, ensin Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehtina 1977–1978 ja sitten kaupungin opetusvirastossa aluksi kiinteistöpäällikkönä ja myöhemmin perusparannushankkeiden johtavana arkkitehtina. Opetusvirastossa hän aloitti 1978 ja lopetti 2004, jolloin jäi eläkkeelle. Hän loi tänä aikana kiinteistötoimiston huolehtimaan kaupungin koulujen kiinteistöistä ja laadukkaasta kouluympäristöstä.

Tuija Pösön vapaa-ajan intohimona oli purjehdus, Lappi ja kuvanveisto.

Suunnittelutöitä
----------------

* Muuramen peruskoulu, uimahalli ja kirjasto
* Riihikallion peruskoulun saneeraus ja lisärakennus Tuusulassa
* Elimäen yhteiskoulun saneeraus ja lisärakennus
* Jakomäen yhteiskoulu ja uimahalli Helsingissä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Tekniikan akateemiset ja arkkitehdit 2011, osa 2*, s. 374. Helsinki: Tekniikan Akateemisten Liitto, Tekniska Föreningen i Finland, Suomen Arkkitehtiliitto, Suomen Rakennusinsinöörien Liitto, 2012. ISBN 978-952-5633-65-8.
2. 1 2 3 4 5  Nuikkinen, Kaisa: Tuija Pösö 1941–2016: Arkkitehti rakasti purjehtimista.  *Helsingin Sanomat*, 25.4.2016, s. B 13. Helsinki:  Sanoma.
**Nishiyodogawa-ku** (jap. 西淀川区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin luoteisosassa Osakanlahden rannalla Yodogawa-joen suulla. Etelässä se rajautuu Yodogawaan, idässä Osakan Yodogawan suuralueeseen ja pohjoisessa Kanzakigawa- ja Samondogawa-jokiin; niiden pohjoispuolella sijaitsee Hyōgon prefektuurin Amagasakin kaupunki. Nishiyodogawa-kun pinta-ala on 14,23 neliökilometriä ja siellä on 96 375 asukasta (vuonna 2010).

Aluetta on kutsuttu vanhastaan lempinimellä "Naniwa yaoshima" (Naniwan eli Osakan 80 saarta). Siellä on harjoitettu maanviljelyä ja kalastusta. Nykyinen Nishiyodogawan suuralue perustettiin 1. huhtikuuta 1925. Meiji-kaudelta lähtien alueelle kertyi runsaasti teollisuutta, joka toi mukanaan myös ympäristöongelmia. Entisen, saastuneen Ōnogawa-joen paikalle rakennettiin 1970-luvulla suuralueen läpi kulkeva 3,8 kilometriä pitkä viherreitti Ōnogawa ryokuindōro.

Nishiyodogawan aluetta palvelevat JR Westin Tōkaidō-päälinja (suuralueen itärajalla) ja Tōzai-linja sekä Hanshin-rautateiden Hanshin-päälinja ja Namba-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ward overview Nishiyodogawa Ward. Viitattu 12.1.2014.
2. ↑  Onogawa Ryokuin Doro Nishiyodogawa Ward. Viitattu 12.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nishiyodogawa-ku** Wikimedia Commonsissa

* Nishiyodogawan suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
Barney Bigard (ensimmäinen oikealla) Velma Middletonin seurueen kanssa vuonna 1951.
**Albany Leon "Barney" Bigard** (1906–1980) oli yhdysvaltalainen klarinetisti, saksofonisti ja orkesterinjohtaja New Orleansista.

Bigardin alkuperäinen soitin oli klarinetti, jonka soittamista hänelle opetti Lorenzo Tio Jr. Klarinetistina hän esiintyi New Orleansissa paraateissa ja myöhemmin soitti tenorisaksofonia useissa yhtyeissä. Vuoden 1924 lopulla hän muutti Chicagoon ja liittyi King Oliverin orkesteriin, jossa soitti vuoteen 1927 asti. Hän soitti myös muun muassa Jelly Roll Mortonin, Johnny Doddsin ja Louis Armstrongin yhtyeissä.

Duke Ellington otti Bigardin yhtyeensä klarinetistiksi vuonna 1927, ja Bigard tunnetaankin parhaiten juuri Ellingtonin kanssa tekemistään nauhoituksista. Hän oli näkyvässä roolissa erityisesti kappaleissa "Harlem Air Shaft", "Rose Room" sekä osittain itse säveltämässään hittinauhoituksessa "Mood Indigo". Hän nauhoitti vuonna 1936 Ellingtonin orkesterin soittajista kootulla pienryhmällä nimeltä *Barney Bigard and His Jazzopaters*. Ryhmän nauhoituksiin kuuluu muun muassa ensimmäinen versio jazzstandardista "Caravan". Bigard lähti Ellingtonin yhtyeestä vuonna 1942 kyllästyneenä jatkuvaan kiertueella olemiseen.

Ellingtonin yhtyeen jälkeen Bigard soitti Freddie Slackin ja Kid Oryn yhtyeissä ja esiintyi vuoden 1946 elokuvassa *Etelän tähtien alla*. Vuonna 1947 hän liittyi Louis Armstrongin All-Stars-kokoonpanoon, jonka mukana hän konsertoi ympäri maailmaa vuoteen 1955 asti. Soitettuaan vuodet 1958–1959 Cozy Colen big bandissä hän liittyi Armstrongin ryhmään uudestaan vuonna 1960, mutta lähti lopullisesti yhtyeestä vuonna 1961. Vuonna 1962 hän vetäytyi osittain musiikkielämästä, mutta esiintyi silti toisinaan Earl Hinesin ja Johnny St. Cyrin yhtyeiden kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Barney Bigard *Red Hot Jazz Archive*.  Arkistoitu 4.4.2011. Viitattu 3.5.2011. (englanniksi)
2. ↑  Dean Alger: Barney Bigard *Jazz.com*.  Arkistoitu 5.9.2015. Viitattu 4.4.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Scott Yanow: Barney Bigard *Allmusic*. Viitattu 4.5.2011. (englanniksi)
4. 1 2  Sandra Burlingame: Barney Bigard *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 20.11.2011. Viitattu 4.4.2011. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Bigard, Barney; Martyn, Barry: *With Louis and the Duke: The autobiography of a jazz clarinetist*. Oxford University Press, 1986. ISBN 978-0-19-520494-0. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**X Factor USA** on Fox-kanavalla esitetty yhdysvaltalainen tositelevisio-laulukilpailu. Kilpailun rakenne on sama kuin Britannian *X Factorissa*. Ohjelmasta esitettiin kolme tuotantokautta vuosina 2011–2013, mutta vuoden 2014 helmikuussa Fox-kanava ilmoitti, että neljättä kautta ei enää tule.

Ohjelman tuomareina ensimmäisellä kaudella toimivat Simon Cowell, L.A. Reid, Paula Abdul, Nicole Scherzinger ja Cheryl Cole. Ohjelman koelaulut järjestettiin kesällä 2011. Ohjelman ensimmäinen kausi esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2011. Toisen kauden tuomareina toimivat Simon Cowell, L.A. Reid, Demi Lovato ja Britney Spears. Kolmannella kaudella tuomaroivat Cowell, Lovato, Kelly Rowland ja Paulina Rubio. Suomessa ohjelmaa esitti kahden ensimmäisen kauden ajan Sub, ja kolmatta kautta AVA.

Kaudet
------

### Ensimmäinen kausi

*Pääartikkeli: X Factor USA (1. tuotantokausi)*
*X Factorin* ensimmäinen kausi alkoi 21. syyskuuta ja päättyi 22. joulukuuta 2011. Tuomareina toimivat Simon Cowell, L.A. Reid, Paula Abdul, Nicole Scherzinger ja Cheryl Cole. Jaksoja tuli kaksi viikossa, keskiviikkoisin ja torstaisin. Suomessa ohjelmaa esitettiin Subilla tiistaisin ja perjantaisin 4. lokakuuta alkaen. Myöhemmin jaksoja esitettiin vain tiistaisin.

Ensimmäisen kauden voittajaksi selviytyi Melanie Amaro.

### Toinen kausi

*Pääartikkeli: X Factor USA (2. tuotantokausi)*
Toisen kauden tuomareina olivat edellisen kauden Simon Cowell ja L.A. Reid, sekä uusina tuomareina Britney Spears ja Demi Lovato. Toisen kauden voitti Tate Stevens.

### Kolmas kausi

*Pääartikkeli: X Factor USA (3. tuotantokausi)*
Kolmannella kaudella tuomaroivat Simon Cowell, Demi Lovato, Kelly Rowland ja Paulina Rubio. Kolmannen kauden voitti Alex & Sierra.

Kilpailun rakenne
-----------------

* Kilpailun ensimmäinen vaihe on koelaulut.
* Bootcamp on kilpailun toinen vaihe. Siinä kilpailijat laulavat ryhmissä tai yksitellen.
* Kolmas vaihe on esiintyminen tuomareiden kotona.
* Viimeinen vaihe on live-esiintymiset, joista kolme parasta selviää finaaliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Simon Cowell lähti - X Factor USA lopetti  9.2.2014. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 12.3.2014. Viitattu 19.9.2014.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **X Factor USA**.
* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* *X Factor USA* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Tuikit** (*Amsonia*) ovat monivuotisina viljeltyjä oleanterikasveja (heimo Apocynaceae).

Tuntomerkit
-----------

Tuikkilajeja on parisenkymmentä, ja ne ovat monivuotisia ruohoja tai pieniä pensasmaisia kasveja, jotka ovat kotoisin Etelä-Euroopasta, Länsi-Aasiasta, Japanista ja Pohjois-Amerikasta. Ne kasvavat noin metrin korkuisiksi. Lehdet ovat kirkkaan tai syvän vihreitä, kapeita ja keihäsmäisiä. Varsissa ja lehdissä on valkoista maitiaisnestettä. 

Kukat ovat putkimaisia ja suuliuskat leviävät laajalle. Ne sijaitsevat varsien kärjissä leimujen kukintojen tapaisissa kukinnoissa.

Kasvatus
--------

Tuikit ovat helppohoitoisia perennoja, jotka viihtyvät kosteassa ja hyvin läpäisevässä maassa, joka ei kuivu kesälläkään. Tuikit ovat aurinkoisen tai puolivarjoisen paikan kasveja. Eräät lajit ovat hyvin pakkasen kestäviä, vaikka kuolevatkin maata myöten talvella. Kasveja voidaan lisätä siemenistä tai varhaiskesän pistokkaista tai jakamalla kasvustoja.

Lajeja
------

Luettelo lajeista, joilla suomenkielinen nimi:

* nukkatuikki (*Amsonia ciliata*)
* sinituikki (*Amsonia hubrichtii*)
* kiilutuikki (*Amsonia illustris*)
* turkintuikki (*Amsonia orientalis*)
* tähtituikki (*Amsonia tabernaemontana*)

*Amsonia orientalis* on melkein hävinnyt alkuperäisiltä kasvupaikoiltaan Koillis-Kreikasta ja Turkista. Se on pensasmainen ja tyveltään puutuva. Lehdet ovat n. 6 cm pitkiä ja kukat purppuransinisiä.

Tähtituikki on kotoisin Yhdysvaltojen koillis- ja keskiosista. 60-90 cm:n mittaisten tukevien varsien päässä on pyramidimainen ryhmä pieniä vaaleansinisiä kukkia. Lehdet ovat kapeita tai soikeita ja noin 6 cm pitkiä. Lajin tieteellinen lajinimi on annettu kuuluisan 1500-luvulla vaikuttaneen saksalaisen yrttikirjailijan mukaan. Hän latinisoi nimensä muotoon Tabernaemontanus.

Lähteet
-------

* Botanica. The illustrated A-Z of over 10000 garden plants and how to cultivate them. 1020 sivua. - Köln 1999. ISBN 3-8290-3068-1.
* Räty, E. ja Alanko, P. 2004: Viljelykasvien nimistö. 200 sivua. - Puutarhaliiton julkaisuja, Helsinki. ISBN 951-8942-57-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Botanica, s. 89.
2. ↑  Räty, Ella (toim.): Viljelykasvien nimistö. Puutarhaliiton julkaisuja nro 363. Helsinki 2012. ISBN 978-951-8942-92-7.
3. ↑  Suomen Lajitietokeskus: Tuikit – *Amsonia* Viitattu 3.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q478077
* Wikispecies: Amsonia
* BioLib: 112012
* CoL: 62CDK
* EoL: 37081
* EPPO: 1AMVG
* FoC: 101507
* GBIF: 3169685
* GRIN: 577
* iNaturalist: 71965
* IPNI: 2194-1
* IRMNG: 1379409
* ISC: 110684
* ITIS: 30130
* NCBI: 141529
* NZOR: bfa43ec0-30fd-44b3-814b-8906f068778e
* Open Tree of Life: 46127
* PLANTS: AMSON
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:2194-1
* Tropicos: 40012871
* WFO: wfo-4000001765

 |

 |
**Nishi-ku** (jap. 西区; ’läntinen suuralue’) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee aivan kaupungin keskustan (Chūōn suuralueen) länsipuolella. Se rajautuu pohjoisessa Tosabori- ja Ajijokiin, etelässä Dōtonborijokeen. Kizujoki virtaa pohjois-eteläsuunnassa sen läpi. Suuralueen pinta-ala on 5,20 neliökilometriä ja siellä on 87 006 asukasta (vuonna 2013).

Kizujoen itäpuolella on paljon tukkuliikkeitä, jotka kauppaavat muun muassa puuta, terästä, huonekaluja ja keramiikkaa. Länsipuolelle on taas keskittynyt pieniä ja keskisuuria metalliteollisuuslaitoksia. Suuralueella sijaitseva Minamihorien kaupunginosa tunnetaan perinteisesti huonekalujen valmistuksesta, Itachibōrin kaupunginosassa on vuorostaan valmistettu työkaluja. Suuralueen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Osaka Dome -monitoimiareena, jota käytetään baseballotteluiden lisäksi konsertteihin ja näyttelyihin. Alueen koillisosassa sijaitsee suuri Utsubon puisto.

Nishin aluetta palvelevat Osakan metron Chūō-linja, Nagahori–Tsurumi-ryokuchi-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja sekä Hanshin-rautateiden Namba-linja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Overview of Nishi Ward Nishi Ward. Viitattu 11.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nishi-ku (Osaka)** Wikimedia Commonsissa

* Nishin suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Dera Ghazi Khanin piirikunta** (pandžabiksi ja urduksi ‏ضلع ڈیرہ غازی خان‎, *Ẓilaʿ Ḍerah G̱ẖāzī Ḵẖān*, engl. *Dera Ghazi Khan district*) on yksi Pakistanin Punjabin provinssin 36 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Dera Ismail Khanin piirikuntaan, etelästä Rajanpurin piirikuntaan ja idästä Indus-jokeen, joka erottaa sen Muzaffargarhin ja Layyahin piirikunnista. Lännessä Dera Ghazi Khanin erottaa Balochistanin provinssista Sulaiman-vuorijono.

Derajatin alue Keski-Pakistanissa saa nimensä Dera Ghazi Khanin, Dera Ismail Khanin ja Dera Fateh Khanin kaupungeista. Derajat liitettiin brittien hallintaan vuonna 1849 toisen sikhisodan tuloksena ja se jaettiin Dera Ismail Khanin ja Dera Ghazi Khanin piirikuntiin. Kun Pakistan erotettiin Intiasta vuonna 1947, monet alueen hinduista muuttivat Intian puolelle, erityisesti Delhiin.

Rajanpurin piirikunnan alue kuului alun perin Dera Ghazi Khaniin, mutta se erotettiin myöhemmin omaksi piirikunnakseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Dera Ghazi Khan district at a glance *Pakistan Bureau of Statistics*.  Arkistoitu 26.8.2014. Viitattu 21.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  D.G.Khan *Punjab Portal*.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 21.8.2014. (englanniksi)
3. 1 2  History of Dera Ghazi Khan *District Courts D. G Khan*. Viitattu 21.8.2014. (englanniksi)
**Tuija Anneli Rantamäki** (s. 2. maaliskuuta 1966 Raahe) on suomalainen sellisti.

Rantamäki opiskeli Itä-Helsingin musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja Tukholman Edsbergin musiikki-instituutissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Csaba Szilvay, Erkki Rautio, Varpu Siirala, Hannu Kiiski, Heikki Rautasalo ja Frans Helmerson. Rantamäki voitti Turun sellokilpailun vuonna 1990, jolloin se järjestettiin yleispohjoismaisena. Lisäksi hän saavutti sellonsoitossa Prahan kevään kansainvälisen musiikkikilpailun neljännen sijan vuonna 1994. Rantamäki työskenteli Espoon kaupunginorkesterin varaäänenjohtajana vuosina 1987–1990 ja Göteborgin sinfoniaorkesterin soolosellistinä vuosina 1993–1994. Vuonna 1994 hänestä tuli Radion sinfoniaorkesterin kolmas soolosellisti.

Rantamäki oli vuonna 1994 mukana perustamassa kamarimusiikkikokoonpanoa Feeniks. Hän on soittanut myös Opus 135 -kvartetissa ja Avanti!-kamariorkesterissa. Vuonna 2003 julkaistiin Rantamäen ja urkuri Kalevi Kiviniemen levyttämä albumi *Finnish Cello*. Rantamäki on opettanut sellonsoittoa Nurmijärven musiikkiopistossa.

Rantamäen veli on viulisti Jukka Rantamäki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
2. 1 2 3  Tuija Rantamäki Yle
3. ↑  Feeniks kokoaa yhteen nimekkään kamarimusiikkiryhmän Helsingin Sanomat
4. ↑  Finnish Cello Fono.fi
5. ↑  Henkilökunta Nurmijärven Musiikkiopisto
**Deran Sarafian** (s. 17. tammikuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja. Sarafian aloitti uransa elokuvaohjaajana 1980-luvun lopulla, kunnes siirtyi televisio-ohjaajaksi 1990-luvun lopulla. Hän on saanut kaksi Emmy-ehdokkuutta ohjaustyöstään televisiosarjassa *House*.

Sarafian ohjasi elokuvia kuten *Uhka avaruudesta*, *Lupa tappaa*, *Kaksi sormea liipaisimella* ja *Terminal velocity – vapaa pudotus*. Televisiossa ohjaamisen hän aloitti rikossarjassa *Nash Bridges*. Sittemmin Sarafian on ohjannut sarjoja, kuten *Buffy, vampyyrintappaja*, *Unelmien saari*, *Todistettavasti syyllinen*, *C.S.I. Miami*, *C.S.I. New York* ja *Donnellyn mafiaveljet*.

Sarafian on ohjaaja Richard Sarafianin poika. Isänsä kautta hänellä on armenialaiset sukujuuret.

Lähteet
-------

1. 1 2  Deran Sarafian *AllMovie*. Viitattu 18.4.2012. (englanniksi)
2. ↑  Nelsen, Jo: Deran Sarafian: Self-made director with dreams still to unfold *Armenian Reporter*.  4.10.2008. Viitattu 7.10.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Þuríður Jónsdóttir** (s. 30. maaliskuuta 1967) on islantilainen säveltäjä. Hän aloitti sävellysopintonsa Islannissa, mutta muutti Italiaan opiskellakseen Bolognan konservatoriossa. Hän valmistui oppiaineinaan huilunsoitto, sävellys ja elektroninen musiikki. Hänen opettajinaan toimivat Cristina Landuzzi, Adriano Guarnieri ja Lelio Camilleri. Hän osallistui myös Franco Donatonin mestarikurssille ja sai opetusta Alessandro Solbiatilta.

Þuríðurin teoksia on esittänyt muiden muassa Islannin sinfoniaorkesteri. Tilauksia hänelle ovat esittäneet Caput Ensemble, Reykjavíkin kamariorkesteri ja muut kokoonpanot sekä Ranskan ja Saksan valtiolliset radiot. International Society for Contemporary Music on esittänyt hänen musiikkiaan Visbyssä.

Þuríður on usein hakenut teoksissaan uudenlaisia äänimaailmoja esimerkiksi elektroniikan, luonnon äänien ja yleisön osallistumisen kautta. Hänen huilukonsertossaan *Flutter*, joka on sävelletty Mario Carolille, käytetään kontrapunktisesti hyönteisten ääniä. Hänen teoksiinsa kuuluu myös konsertto harmonikalle: *Installation Around a Heart*, joka on sävelletty Geir Draugsvollille ja Caput-kokoonpanolle.

Þuríður oli ehdolla Islannin musiikkipalkinnon saajaksi vuosina 2002 teoksellaan *Rauður hringur* kuorolle, laulusolistille ja elektroniikalle. Orkesteriteoksellaan *Flow and Fusion* hän oli ehdolla saman palkinnon saajaksi vuonna 2004, ja tämä teos tuli myös valituksi yhdeksi vuoden 2004 kymmenestä parhaasta teoksesta kansainvälisessä säveltäjärostrumissa Pariisissa. Vuosina 2006, 2010 ja 2012 Þuríður oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon saajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Íslenskur músík- og menningararfur: Þuríður Jónsdóttir
2. ↑  Iceland Symphony Orchestra: Þuríður Jónsdóttir: Flow and Fusion

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Willy Stöwer** (22. toukokuuta 1864 – 31. toukokuuta 1931) oli Saksan keisarikunnan aikainen saksalainen taiteilija, kuvittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten merimaalauksista sekä litografioista. Monet hänen taideteoksistaan kuvaavat historiallisia tapahtumia, kuten matkustajalaiva RMS Titanicin uppoamista vuonna 1912.

Elämä
-----

Willy Stöwer syntyi Wolgastissa, Saksassa baltianmeren rannalla. Hän kouluttautui alun perin metallityömieheksi ja työskenteli teknikkona useiden saksalaisten varustamoiden insinööritoimistoissa. Hän sai nopeasti töitä piirtäjänä, kuvittajana ja taidemaalarina. Hänen taitonsa huomattiin aikaisin ja hänen piirtämistekniikkansa oli itseopittua. Vuonna 1892 hän meni naimisiin Henrietta Dettmannin kanssa. Tämä oli varakkaasta perheestä, minkä seurauksena Stöwer pystyi keskittymään taiteilijanuraan.

Attack of U-boats on the *Linda Black*.
Keisari Wilhelm II:sta muodostui taiteilijan innokas kannattaja ja Stöwerin sanotaankin olleen keisari mielyisin merimaalaaja. Vuosina 1905-1912 Stöwer oli usein keisarin mukana tämän matkoilla. Hän oli Saksan laivastoliiton (saks. *Deutscher Flottenverein*) johtokunnan jäsen. Hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri vuonna 1907. Hänen myöhempään uraansa vaikutti hänen mesenaattinsa ja Saksan keisarillisen laivaston kohtalo. Hänen suurimman luovuuden aika tuli päätökseen Saksan keisarikunnan hajoamisen myötä, ja hänen myöhempi uransa perustui joihinkin höyrylaivayhtiöiden tekemiin tilaustöihin. Hän kuoli jonkinasteisessa tuntemattomuudessa Berlin-Tegelin huvilallaan 31. toukokuuta 1931.

Lähteet
-------

1. ↑  Willy Stower AskART. Viitattu 1. toukokuuta 2012.
2. 1 2  Hormann, Jörg-Michael (2001). *Willy Stöwer. Marinemaler der Kaiserzeit. Leben und Werk.* (in German). Koehlers Verlagsgesellschaft. ISBN 3-78220-822-6.
3. ↑  Rüger, Jan (2007). *The Great Naval Game: Britain and Germany in the Age of Empire*. Cambridge University Press, 207. ISBN 978 0 521 87576 9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Willy Stöwer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Willy Stöwer
**Þórunn Egilsdóttir** (23. marraskuuta 1964 – 9. heinäkuuta 2021) oli islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.

Þórunn syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta vuonna 1999. Vuodesta 1986 lähtien hän työskenteli lammastilalla. Vuosina 1999–2008 hän toimi opettajana peruskoulussa. Vuosina 2010–2014 hän istui Vopnafjarðarhreppurin kunnanvaltuustossa ja toimi vuosina 2010–2013 kunnanjohtajana. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä vuosina 2015–2016, 1. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017, 5. varapuhemiehenä vuonna 2017 ja 4. varapuhemiehenä 2017–2019. Vuosina 2015 sekä 2016–2021 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2016–2017 hän toimi yleis- ja opetusvaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2013–2016 hän toimi Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana.

Þórunn kuoli syöpään Akureyrin sairaalassa 9. heinäkuuta 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Þórunn Egilsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.3.2023. Viitattu 10.3.2023. (islanniksi)
2. ↑  Þórunn Egilsdóttir er látin *Kjarninn*.  10.7.2021.  Arkistoitu 10.3.2023. Viitattu 10.3.2023. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Willy Heinz** (oik. **Wilhelm "Willy" Hussmann**, 1. tammikuuta 1895 Osterfeld – 8. huhtikuuta 1918 Kymi) oli Suomen sisällissotaan osasto Brandensteinin joukoissa osallistunut saksalainen 14. Jääkäripataljoonasta irrotetun polkupyöräkomppanian sotilas, joka kaatui huhtikuussa 1918 nykyisen Kotkan alueella Kyminlinnassa käydyssä taistelussa. Oikealta nimeltään hän oli Wilhelm Hussmann, jota myös Suomen sotasurmat -tietokanta käyttää, mutta hänet on haudattu Kotkan vanhalle hautausmaalle nimellä Willy Heinz. Hautajaisista kirjoittanut Hufvudstadsbladet puolestaan kertoi haudatuksi tulleen sotilaan nimeltä Heinz Lauf. Hänen hautansa sijaitsee lähellä hautausmaan pääporttia.

Heinz kuoli Kyminlinnassa punaisten tulitukseen yrittäessään pystyttää konekivääriä linnoituksen vallille. Taistelun tauottua punaiset hautasivat hänet Kotkan vanhalle hautausmaalle Korelan Metsolaan. Sodan päättymisen jälkeen Heinzille järjestettiin toukokuussa uudet hautajaiset, jossa Hufvudstadsbladetin mukaan oli paikalla nelisenkymmentä saksalaissotilasta sekä suuri joukko kaupunkilaisia.

Myöhemmin Willy Heinz on tullut tunnetuksi erityisesti Veikko Lavin pasifistisesta laulusta *Balladi Willy Heinzista*. Ensimmäisen kipinän siihen Lavi kertoi saaneensa jo lapsuudessaan käydessään ennen hänen syntymäänsä kuolleen sisarensa haudalla, joka sijaitsi Willy Heinzin haudan vieressä. Lavin kertoman mukaan Willy Heinzin hauta oli hoitamaton ja sen päälle oli usein heitelty roskia. Lopullinen sysäys laulun kirjoittamiseen Laville tuli hänen luettuaan 1960-luvun lopulla kuvauksen Kyminlinnan taistelusta: *"Balladi hänestä liukuu läpi koko sotilaallisen hierarkian alkaen keisarista alimpaan pelinappulaan, tähän nuoreen sotilaaseen. Hän tuskin tiesi, miksi oli joutunut vieraaseen maahan. Hän oli sodassa viattomin, mutta sai maksaa korkeimman hinnan. Muistan myös lapsena miettineeni, kaipasiko kukaan tätä poikaa."* Laulun ensimmäisen version Lavi levytti vuonna 1974 marssimaisena ja toisen, enemmän balladin omaisen, seuraavalla albumillaan vuonna 1976. Kappale on mukana myös Lavin kansalaissotaa käsittelevien laulujen kokoelmassa *Punaiset ja valkoiset* (1980), jossa sen esittää Sinikka Sokka.

Lähteet
-------

1. ↑  Hussmann, Wilhelm (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen sotasurmat 1914-1922. Viitattu 18.6.2015.
2. ↑  Uutta tietoa Willy Heinzista  30.12.2008. Kymen Sanomat.  Arkistoitu 18.6.2015. Viitattu 25.01.2018.
3. ↑  Metsolan hautausmaa. Web Archive 2015. Viitattu 18.6.2015.
4. ↑  KYMINLINNAN TAISTELU 8.4.1918 Suomen Sotahistoriallinen Seura ry. Viitattu 18.6.2015.
5. ↑  Klassikkoni: Vepa höykytti herroja ja byrokraatteja  7/2013. Aviisi. Viitattu 18.6.2015.
6. ↑   Tuula Salmi: *Laulun arvoinen Lavi*, s. 210–211. Helsinki: Tammi, 1984. ISBN 951-30-6121-3.
7. ↑   Matti Halmeaho: *Laulajan testamentti – Veikko Lavin taiteilijavuodet 1950–1996*, s. 267. Helsinki: Art House, 2013. ISBN 978-951-884-507-5.
8. ↑  Suomen äänitearkiston tietokanta: Balladi Willy Heinzista *aanitearkisto.fi*.  [vanhentunut linkki]
**Der totale Widerstand: Eine Kleinkriegsanleitung für Jedermann** on sissisodankäynnin opaskirja, jonka on kirjoittanut sveitsiläinen upseeri Hans von Dach vuonna 1957. Teoksen julkaisi sveitsiläinen aliupseeriliitto. Kirjasta on tehty useita painoksia ja käännöksiä. 

Kirjan tarkoituksena oli valmistaa tilanteeseen, jossa Varsovan liitto miehittäisi Sveitsin. Kirjassa ohjeistetaan, kuinka miehitystä vastaan voi taistella.

Suomennoshanke
--------------

Kirjan suomensi nimellä *Vastarintaopas* vuonna 1981 sitä Suomen oloihin täydentäen Itsenäisyyden Puolesta (IP) -kansalaisjärjestön pääsihteeri Pertti Riutta. Hanke oli salainen ja suomennos tarkoitettu yksityisesti jaettavaksi vain luotetuille henkilöille, sillä Riutta oli perustanut myös Neuvostoliiton miehityksen varalta salaisen vastarintaorganisaation, Pohjantähden. Suomennoksen painatti salaa Ranskan tiedustelupalvelu DGSE. Yhteyden ranskalaisiin järjesti IP:n puheenjohtaja Heikki Eskelinen, joka osallistui kirjan toimitustyöhön. Suomennosta painettiin vain sata kappaletta, joista Riutta ehti tiettävästi jakaa kymmenkunta. Suomen viranomaiset takavarikoivat koko painoksen pidättäessään Riutan ja Eskelisen vakoilusta Ranskan hyväksi Neuvostoliittoa vastaan keväällä 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmola, Paavo: *Sissisota, sen edellytykset ja sodankäynnin suuntaviivat*, s. 71. Tampere: Maanpuolustuskorkeakoulu, 2016. ISBN 978-951-25-2821-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.10.2019).
2. ↑  Kimmo Rentola: "Suojelupoliisi kylmässä sodassa 1949–1991", s. 171–174 teoksessa *Ratakatu 12 – Suojelupoliisi 1949–2009* (toim. Matti Simola). WSOY, Helsinki 2009.
3. ↑  Heikki Eskelinen: "Solidarnosc oli vapauden, myös suomalaisten vapauden asia", s. 101–103 teoksessa *Solidarnoscin nousu tuhosi imperiumin – suomalaisen tukiliikkeen pieni historia* (toim. Raimo Laakia). Raimo Laakia, Sipoo 2005.
Vasemmalla säteily osuu tuikeaineeseen, jossa syntyy valofotoni. Fotoni osuu fotokatodille, josta emittoituu elektroni. Valomonistinputkessa elektroni moninkertaistuu ja aiheuttaa jännitesignaalin laitteeseen kiinnitetyyn elektroniikkaa.
**Tuikeilmaisin** on hiukkasilmaisin, jolla havainnoidaan korkeaenergiaista säteilyä. Ilmaisimen toiminta perustuu siihen, että säteilyn energia muunnetaan valovälähdykseksi, josta saadaan valomonistinputkella havaittava jännitepulssi. Nestetuikelaskenta on radioaktiivisen aktiivisuuden mittausmenetelmä, jossa radioaktiivinen näyte sekoitetaan nestetuikeaineen kanssa ja lasketaan tuikeaineesta lähtevät fotonit.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Tuikeilmaisin koostuu tuikeaineesta, valomonistinputkesta ja laskurielektroniikasta. Tuikeaineen ja valomonistinputken on oltava suojattuna ulkopuoliselta valolta. Tuikeaine voi olla kaasumaista, nestemäistä tai kiinteää ainetta. Valomonistinputkessa on fotokatodi ja useita dynodeita.

Tuikeaineeseen saapunut säteilyhiukkanen virittää tuikeaineen atomeita, eli nostaa niiden elektronin ylemmille energiatiloille. Elektronin laskeutuessa jälleen alemmalle energiatilalle atomista emittoituu fotoni, jonka taajuus vastaa näkyvän valon tai ultraviolettisäteilyn taajuutta. Tuikeaineesta saapunut fotoni osuu valomonistinputken fotokatodille aiheuttaen valosähköisen ilmiön ja irrottaen tästä elektronin. Elektronin osuessa dynodille se moninkertaistuu, jonka jälkeen elektronirypäs jatkaa matkaansa dynodilta dynodille elektronimäärän kasvaessa. Elektroniryppään aiheuttama pulssi saapuu elektroniikalle aiheuttaen jännitepulssin.

Verrattuna kaasutäytteisiin ilmaisimiin tuikeilmaisimen vahvuus on nopea aikatarkkuus. Tuikeilmaisin kykenee erottamaan kaksi peräkkäistä hiukkasta noin 1–5 mikrosekunnin aikavälillä. Lisäksi signaalipulssi on verrannollinen alkuperäisen säteilyhiukkasen energialle.

Katso myös
----------

* Spintariskooppi

Lähteet
-------

1. ↑  Vernon Rose ja Barbara Cohrssen: *Patty's Industrial Hygiene*, s. 1368. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 9780470769539. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sharma: *Atomic And Nuclear Physics*, s. 265-267. Pearson Education India, 2008. ISBN 9788131719244. (englanniksi)
3. 1 2  *Säteily ja sen havaitseminen*, s. 122-123. STUK, 2002. ISBN 951-712-503-8.
4. ↑  *Measurement and Detection of Radiation*, s. 185. CRC Press, 2010. ISBN 9781420091854. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuikeilmaisin** Wikimedia Commonsissa
**Þorsteinn Víglundsson** (s. 22. marraskuuta 1969) on islantilainen reformipuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alltingissä vuosina 2016–2020 ja toimi vuonna 2017 Islannin sosiaali- ja tasa-arvoministerinä.

Þorsteinn syntyi Seltjarnarnesissä. Hänen tätinsä Ásta B. Þorsteinsdóttir oli entinen kansanedustaja. Hän suoritti valtiotieteen kandidaatitutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 1995. Hän on suorittanut AMP-tutkinnon Navarran yliopiston IESE Business Schoolissa. Vuosina 2011–2013 hän suoritti jatko-opintoja Islannin yliopistossa.

Vuosina 1994–1995 Þorstein toimi opettajana peruskoulussa. Vuosina 1995–1998 hän toimi toimittajana Morgunblaðið-sanomalehdellä. Vuosina 1998–2002 hän toimi Kaupþing-pankin johtajan Luxemburgissa. Vuosina 2002–2010 hän toimi BM Vallá -yrityksen johtajana. Vuosina 2010–2013 hän toimi Islannin alumiinintuottajien liiton johtajana ja vuosina 2013–2016 Islannin työnantajaliiton johtajana.

Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Þorsteinn valittiin Alltingiin Reykjavíkurkjördæmi norður -vaalipiiristä. Vuonna 2017 hän toimi sosiaali- ja tasa-arvoministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Þorsteinn Víglundsson *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 6.6.2022. Viitattu 6.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Derborencen laakso koillisesta nähtynä: etualalla Lac de Godeyn tekojärvi, takana keskellä Lac de Derborencen järvi, jonka oikealla puolella sortuma-aluetta.
Lac de Derborencen järvi lounaasta nähtynä, vuorensortuma vasemmalla.
Sortuneita kivilohkareita.
**Derborencen vuorensortumat** tapahtuivat vuosina 1714 ja 1749 Bernin Alpeilla Les Diablerets -vuoren eteläpuolella. Paikka sijaitsee nykyisen Sveitsin alueella Valais'n kantonissa Contheyn kunnassa.

Sortumissa kuoli 14 (tai 15) ihmistä, ja ne tuhosivat kymmeniä yläniittyjen rakennuksia. Vuoden 1749 sortuma oli Sveitsin historiallisen ajan suurin maanvyöry, kun noin 50 miljoonaa kuutiometriä kiveä vyöryi kolmen kilometrin korkeudesta alas Lizernejoen laaksoon.

Lac de Derborence
-----------------

Vuoden 1749 sortuman seurauksena syntyi nykyisen Derborencen kesäkylän itäpuolelle uusi järvi Lac de Derborence.

Luonnonsuojelualue
------------------

Derborencen järven seutu on ollut suojelualuetta vuodesta 1959. Alueen pinta-ala on 260 hehtaaria. Siihen kuuluu muun muassa 25-hehtaarinen ikimetsä, jossa on yli 400 vuotta vanhoja kuusia.

Derborenceen on kesäkaudella, kesäkuun lopulta syyskuun lopulle, linja-autoyhteys Sionista.

Vuorensortuma kulttuurissa
--------------------------

Vuorensortumat innoittivat kirjailija Charles Ferdinand Ramuz'n kirjoittamaan romaaninsa *Derborence*. Kirja on julkaistu suomeksi nimellä *Vuoren viemä* (WSOY 1947, suomentanut Lauri Hirvensalo). Kirjan pohjalta Francis Reusser ohjasi elokuvan *Derborence* vuonna 1985.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo.  (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Maurice Terrettaz: Derborence (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan web-sivut) *Historisches Lexikon der Schweiz (HLS)*.  17.3.2010. Bern:  Stiftung HLS. Viitattu 28.12.2018. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
2. 1 2  Sauthier, Jacques: Derborence (Derborencen alueen lyhyt esittely englanniksi) *derborence.ch*.  2008. Viitattu 28.12.2018. (englanniksi)
3. ↑  Eboulement de Derborence - Der Bergsturz von Derborence - The Derborence landslide (PDF) (Maanvyöryjen kuvaus) *derborence.ch*. Viitattu 29.12.2018. (ranskaksi), (saksaksi), (englanniksi)
4. ↑  Naturschutzgebiet Derborence (Suojelualueen esittely Pro Naturan verkkosivuilla) *pronatura-vs.ch*. Viitattu 29.12.2018. (saksaksi)
5. ↑  Offizielles Kursbuch (Linja-autoliikenteen aikataulu nro 12332) *fahrplanfelder.ch*. Viitattu 29.12.2018. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)
6. ↑  Derborence (1985) (Elokuvan tiedot IMDb:ssä) *imdb.com*. Viitattu 29.12.2018. (englanniksi)