recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Falsetti** on korkea, sävyltään ohut ääni. Se on yksi ihmisen rekistereistä. Falsetilla voidaan puhua ja laulaa. Laulutekniikkana sitä käytetään tuottamaan yleensä korkeita ääniä.

Joidenkin teorioiden mukaan falsettilaulussa vain äänihuulien kalvomaiset reunat värähtelevät kun tavallisessa laulussa värähtelyyn osallistuvat äänihuulet kokonaisuudessaan. Nuorilla miehillä falsetti on yleinen äänenmurroksen aikana, jolloin ääni usein särkyy hetkellisesti tavallista korkeammaksi.

Taidemusiikissa falsettia on käytetty kauan ja termi tunnettiin jo 1500-luvun Italiassa. 1600-luvulla italialaisissa kuoroissa miehet lauloivat altto-osat falsetilla kun taas sopraano-osat esittivät kastraattilaulajat. Pohjois-Euroopassa falsettilaulajat ja poikasopraanot esiintyivät 1700-luvulle asti kunnes naiset saivat esiintyä protestanttisissa kirkoissa. Sekä miehet että naiset kykenevät laulamaan falsetilla. Falsetti kuitenkin tunnetaan miesten laulutekniikkana, sillä naiset kykenevät saavuttamaan korkeat sävelet myös ilman falsettia. Kontrasti miehen modaalirekisterin ja falsetin välillä on myös suurempi kuin naisilla.

Puheessa falsettia voi esiintyä intonaation korkeimmissa kohdissa tai elävöityskeinona. Pohjois-Euroopassa miehet eivät juurikaan käytä falsettia, mutta Etelä-Euroopassa se on yleistä. Matkiessaan naisen puhetta mies käyttää usein falsettia.

Jodlaus on laulumuoto, jossa lauletaan pitkällä henkäisyllä, vaihdellen nopeasti ja jatkuvasti modaalirekisteristä falsettirekisteriin ja falsettirekisteristä modaalirekisteriin.

Alton äänialassa, yleensä falsetilla, laulavaa miesääntä nimitetään kontratenoriksi. Nykyisin nämä korvaavat vanhoissa teoksissa usein kastraattilaulajan osan.

Populaarimusiikissa on ollut runsaasti falsettia käyttäviä laulajia. Usein falsettia on käytetty vain laulumelodian korkeimpien sävelten kohdalla eikä kokonaisvaltaisesti. Yleisimmin falsettia käytetään barbershop-musiikissa*selvennä* ja jodlauksessa. Jotkut metallilaulajat, kuten David Byron ja tanskalainen King Diamond, ovat kehittäneet laulutyyliä, jossa falsetilla on hyvin keskeinen osa. Australiasta kotoisin ollut The Bee Gees -yhtye ja Frankie Valli tunnetaan myös falsettilaulustaan. Isossa-Britanniassa yksi tunnetuimmista falsettiäänen käyttäjistä on Muse-yhtyeen laulaja Matthew Bellamy. Suomessa Mikko Alatalo ja Pasi Hyökki on tunnettu falsettiäänen käytöstään.

Lähteet
-------

1. 1 2   "falsetto." The Concise Grove Dictionary of Music. Oxford University Press, Inc. 1994. Answers.com 14 Jun. 2010.
2. ↑  Laukkanen & Leino 1999, s. 47.
3. ↑  "countertenor." The Concise Grove Dictionary of Music. Oxford University Press, Inc. 1994. Answers.com 14 Jun. 2010.
4. ↑  Ellen Ciurczak: How to Learn the Falsetto eHow. Viitattu 14.6. 2010.
**Zarzman Kristuksen kirkastumisen luostari** (georg. ზარზმის მონასტერი, *Zarzmis monasteri*) on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Zarzman kylässä Adigenin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgian lounaisosassa.

Zarzman luostari sijaitsee Kvabliani-joen metsäisessä laaksossa 30 kilometriä Akhaltsikhen kaupungista länteen. Luostariin kuuluu useita rakennuksia, joista huomattavin on kupolikirkko kellotorneineen. Kirkko on yksi Georgian suurimmista.

Ensimmäisen kirkon paikalle rakensi todennäköisesti 700-luvulla Serapion-niminen munkki, jonka elämästä kerrotaan Basil Zarzmalaisen hagiografisessa romaanissa. Kirjan mukaan aatelismies Giorgi Tšortšaneli antoi luostarille suuren lahjoituksen, johon kuului kyliä ja kartanoita. Nykyinen rakennus on kuitenkin valmistunut 1300-luvun alussa. Sen rakentamista rahoitti Samtskhen ruhtinas ja korkea-arvoinen virkamies Beka I, joka kuului Džaqeli-sukuun. Aiemmasta luostarista on säilynyt 900-luvun lopulla laadittu kaiverrus kappelin sisäänkäynnillä. Siinä kerrotaan, kuinka georgialaiset aateliset antoivat sotilaallista apua Bysantin keisari Basileios II:lle kapinoivaa kenraalia Bardas Sklerosta vastaan vuonna 979. Vuonna 1544 luostaria korjasivat sen uudet suojelijat, Khursidze-suku. 

Kirkon julkisivut on runsaasti koristeltu ja sen sisäosa on peitetty seinämaalauksin. Uskonnollisten seinämaalausten lisäksi kirkossa on myös useita Džaqeli-suvun jäseniä esittäviä 1300-luvun muotokuvia ja ajan henkilöiden kuvia 1500-luvulta. Sen jälkeen kun osmanit valtasivat alueet 1500-luvun loppupuolella, luostari hylättiin ja se oli käyttämättömänä aina 1900-luvun alkuun saakka, jolloin se jälleenrakennettiin. Entisöinnissä kuitenkin hävisi joitakin luostarin ainutlaatuisia piirteitä. Nykyisin luostari on toiminnassa, ja siellä asuu munkkeja. Se on myös pyhiinvaellus- ja matkailukohde.

Saman piirikunnan alueella lähellä Abastumania sijaitsee pienempi kopio Zarzman kirkosta, Akhali Zarzma ("Uusi Zarzma"). Sen tilasi Venäjän keisariperheen jäsen Georgi Aleksandrovitš Romanov Tbilisissä toimeelta arkkitehdilta Otto Jacob Simonsilta. Kirkko rakennettiin 1899–1902, ja keskiaikainen georgialainen arkkitehtuuri yhdistyy siinä ajan uuteen suunniteluun. Sen sisäosan koristeli seinämaalauksin venäläinen taidemaalari Mihail Nesterov.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zakaraia, Parmen: *ქართული ცენტრალურ-გუმბათოვანი არქიტექტურა XI-XVIII სს. (Georgian keskeiskupoliarkkitehtuuri 1000–1700-luvuilla)*, s. 56–88. Tbilisi, 1981.
2. ↑  Holmes, Catherine: *Basil II and the Governance of Empire (976–1025)*, s. 242. Oxford University Press, 2005. ISBN 0199279683.
3. ↑  New Zarzma Abastumani Tourism Association.  Arkistoitu 21.7.2011. Viitattu 24.10.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zarzman luostari**.
* Zarzman luostarin internetsivut (georgiaksi)
**Mikko Tapio Kyyrö** (s. 12. heinäkuuta 1980 Kerava) on suomalainen uransa päättänyt kiekonheittäjä. Seuratasolla hän edusti Keravan Urheilijoita ja häntä valmensivat Tapio Tuohino ja Rainer Stenius. Kyyrön ennätys on vuonna 2006 heitetty 64,14 m.

Kalevan kisoissa 2003 Kyyrö voitti pronssia. Vuonna 2006 hän voitti kultaa sekä kiekonheiton hallikisoissa että Jyväskylän Kalevan kisoissa. Kyyrö edusti Suomea Göteborgin EM-kisoissa 2006 ja oli karsintojen 18:s. Osakan MM-kisoissa 2007 hän heitti karsinnassa sijalle 14. 

Kalevan kisoissa 2007 Kyyrö sai hopeaa, mutta Suomen Urheiluliitto hylkäsi tuloksen ja antoi varoituksen lääkehoitoon liittyvän ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnistä. Kyyrö oli saanut runsas viikko ennen Kalevan kisoja urheiluvammaan hoitona kortisonia, joka oli kiellettyjen aineiden luettelossa ja näkyi Kalevan kisojen dopingtestissä. Kyyrö hyväksyi ratkaisun ja piti tapausta omana erehdyksenään.

Kalevan kisoissa 2008 Kyyrö sai hopeaa tuloksella 60,80 m. Espoossa 2009 hän voitti SM-kultaa tuloksella 61,25. Frantz Kruger hävisi hänelle kolme senttimetriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Kyyrö sijoittui karsinnassa 22:nneksi. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän sai hopeaa. Turussa 2011 Kyyrö voitti kolmannen kerran SM-kultaa tuloksella 61,11.

Vuonna 2012 Kyyrö voitti neljännen ja viimeisen SM-kultansa Lahden Kalevan kisoissa tuloksella 60,45. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 60,16 m. Syyskuussa 2012 Kyyrö ilmoitti lopettavansa urheilu-uransa motivaation ja ajanpuutteen vuoksi.

Lähteet
-------

* Mikko Kyyrö Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Mononen ainoana aamun karsinnoista EM-finaaliin (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kyyrö kiitteli taktiikkaansa karsiutumisesta huolimatta (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  SUL antoi varoituksen Mikko Kyyrölle *Yle Urheilu*.  12.9.2007. Viitattu 1.8.2015.
4. ↑  Kyyrön oma lausunto SUL:n antamasta varoituksesta *Yle Urheilu*.  12.9.2007. Viitattu 1.8.2015.
5. ↑  Kalevan kisat 2009 – Miesten kiekonheiton tulokset (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Discus Men Qualification European Athletics.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 1.8.2015. (englanniksi)
7. ↑  Saarinen, Ossi: Hurja karsintaraja - Kyyrö vaisuna kiekkoringissä *Yle Urheilu*.  29.6.2012. Viitattu 29.6.2012.
8. ↑  Parkkinen, Jaakko: Keski-Uusimaa: Mikko Kyyrö lopettaa uransa *Yle Urheilu*.  27.9.2012. Viitattu 1.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kimmo Risto Erkki Kalela** (s. 7. lokakuuta 1941 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kalelan vanhemmat olivat professori Erkki Kalela, aiemmin Cajander, ja Marjatta Saarinen. Hän avioitui 1967 Sari Annukka Karhusen kanssa. Kalela tuli ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1961 ja valmistui diplomi-insinööriksi puunjalostustekniikan alalta Teknillisestä korkeakoulusta 1967. Hän oli Metsäliiton Selluloosa Oy:n Kirkniemen tehtaan käyttöinsinööri Lohjalla 1967–1968 ja projekti-insinööri 1970–1973, Savon Sellu Oy:n käyttöinsinööri Kuopiossa 1969–1970, Jaakko Pöyry Engenharia Ltda:n projektijohtaja Sao Paulossa Brasiliassa 1974–1978 ja Tervakoski Oy:n tuotantojohtaja ja varatoimitusjohtaja 1978–1986.

Enso-Gutzeit Oy:n, vuodesta 1996 Enso Oy ja vuodesta 1998 Stora Enso Oyj, Summan tehtaan paikallisjohtaja Kalela oli 1986–1991, yhtiön hallituksen varajäsen 1989–1990, jäsen 1991–1998, yritysstrategiasta ja liiketoiminnan kehittämisestä vastannut johtaja 1998–2001 ja Suomen aluejohtaja 2001. Enso Publication Papers Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen Kalela oli 1991–1999. Hänellä on ollut myös useita liike-elämän ja muita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Kalela sai 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vesikansa, Jyrki: Teollisuusneuvos Kimmo Kalela (1941–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.1.2024.
2. ↑  Stora Ensolle uutta johtajistoa.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 9.7.1998, nro 77, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.1.2024.  (ei-vapaa)
HONDA FCX（1st）
Honda FCX Kuala Lumpurin kansainvälisillä automessuilla 2006
**Honda FCX** (engl. *Fuel Cell eXperimental*) on Hondan valmistama vetyajoneuvo. Sen sanotaan olevan täysin äänetön.

Mallit
------

### Vuoden 1999 malli

Honda FCX takaapäin
Ensimmäinen prototyyppi FCX:stä esiteltiin vuonna 1999. Tämä malli oli kaksiovinen, neljän istuttava auto. Se mitat olivat pituus 4 165 mm, leveys 1 760 mm ja korkeus 1 645 mm. Polttokennon teho oli 78 kW. Auton moottorin huipputeho oli 60 kilowattia, vääntö 272 newtonmetriä ja sen EPA:n mukainen toimintasäde oli noin 270 kilometriä.

### Vuoden 2005 malli

FCX:ää päivitettiin vuonna 2005. Uuden mallin moottorin huipputeho oli 80 kilowattia ja vääntö 282 newtonmetriä. Toimintasäde parani noin 305 kilometriin. Myöhemmin tätä parannettiin edelleen ohjelmistopäivityksillä noin 340 kilometriin.

Hondan tiedottajan Andy Boydin mukaan FCX:n valmituskustannuksiksi arvioitiin tuolloin noin 1-2 miljoonaa dollaria.

### Vuoden 2007 malli

Honda FCX sisältä, Tokion automessut 2006
Tämä uusin malli on ensimmäinen tuotantomalli FCX:stä ja auton ulkonäköä onkin parannettu merkittävästi. Uuden auton polttokenno on merkittävästi pienempi kuin aiemmissa versioissa, mutta tarjoaa silti enemmän tehoa, 100 kW.

Mallin vetyvarastot voivat varastoida jopa 5 kiloa vetyä tarjoten 570 kilometrin kantaman.

Lähteet
-------

1. ↑  Honda FCX Extends Driving Range (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Honda FCX: What a Gas! A Week in Suburbia With a Hydrogen Honda (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Hondan polttokennon kotisivut (englanniksi)
Video esittää käsikivien käyttöä Nepalissa. 
Ville Saari ja Anna-Maria Utsi (Saaren muori) pyörittävät käsikiviä Muoniossa 1929.
**Käsikivet** ovat käsikäyttöisiä jauhinkiviä, joita käytettiin erityisesti jauhojen valmistuksessa.

Käsikivien alkeellisin muoto oli sylinterimäinen jauhinkivi, jota rullattiin jyvien yli edestakaisin. Tehokkaampi tapa oli kahden päällekkäisen kiekkomaisen kiven pyörittäminen vastakkain. Tällaisten käsikivien ylemmän kiven navassa oli aukko, johon jauhettavat jyvät kaadettiin. Valmis jauho tuli ulos laitteen ulkoreunoilta. Samalla pieniä kivensiruja joutui jauhoihin, mikä kulutti ihmisten hampaita. Arkeologit voivat arvioida tuon ajan ihmisten luurankojen hampaiden kulumisen perusteella, kuinka vanhaksi ihmiset ovat eläneet.

Lähteet
-------

1. ↑  Ihmisen värikkäät vaiheet. Valitut Palat, Helsinki 1998. ISBN 951-584-325-1, s. 23, 54, 195 (alkuteos vuodelta 1992 *Everyday Life Through the Ages*).
2. ↑  Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 2, Jokilaaksojen valtakunnat, Päätoim. Erling Bjöl, Otava. Keuruu 1982. ISBN 951-1-06987-X. Sivu 51.
3. ↑  Ötzillä oli huonot hampaat Tieteen Kuvalehti Historia 05.08.2013. Viitattu 12.5.2015.
4. ↑  Luut lavertelevat Rengon vainajista. Tiede 4.10.2011. Viitattu 21.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Käsikivet** Wikimedia Commonsissa
**Blues Lovers ry**, viralliselta nimeltään **Pirkanmaan bluesyhdistys – Blues Lovers ry**, on pirkanmaalainen blues- ja rootsmusiikin tukiyhdistys.

Historia
--------

Pirkanmaan bluesyhdistys – Blues Lovers ry perustettiin ensimmäisen kerran Tampereen Tullikamarin Klubilla 17. joulukuuta 1989. Yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Waldemar Wallenius, joka myös ideoi yhdistyksen nimen. Järjestettyjen tapahtumien nimeksi tuli Klubi Blues. Vuodesta 1990 lähtien järjestettiin myös vuosittaisia Talviblues-nimisiä tapahtumia. Näitä järjestämässä oli mukana liikemies ja bluesharrastaja Chip Covington. Muita tapahtumia olivat kesäisin järjestetyt ruokateemalla höystetyt Louisiana Cajun Partyt sekä perjantaisin Laukontorin Pub Armadassa järjestetyt jamit.

Vuoden 1992 Klubi Bluesin jälkeen Chip Covington vetäytyi yhteistoiminnasta päättäen myös Talviblues-kiertueet. Myös Klubi-iltojen suosio alkoi laskea. Blues Lovers sulautettiin 1990-luvun puolivälissä useamman musiikkiyhdistyksen yhteisyhdistykseen Trefeen ja lakkasi olemasta.

2000-luvulla kiinnostus pirkanmaalaisiin blues-tapahtumiin kääntyi kasvuun. Kehitystä tukemaan päätettiin käynnistää Pirkanmaan Blues Lovers ry:n toiminta uudestaan. Yhdistys rekisteröitiin uudelleen 11. kesäkuuta 2008.

Toiminta
--------

BluesLovers järjestää elo-toukokuun välillä noin kuukausittain vaihtuvilla esiintyjillä Down Home Kivi -tapahtumia Kulttuuriravintola Kivessä. Yhdistys pyrkii järjestämään vuosittain myös musiikkifestivaaleja. Alkuvuodesta joko Klubi- tai Talviblues-tapahtuman ja kesäisin Louisiana Cajun Partyn. Muu toiminta kattaa erilaiset opetustyöpajat (workshopit), ja toiminnan esittelyt.

Jemma-palkinto
--------------

Suomalaisen blues-musiikin tunnustuspalkinto, käsin tehty Jemma-puukko.
Blues Lovers on jakanut vuodesta 2008 lähtien Jemma-palkintoa (käsin tehty taidepuukko) blues- ja roots-musiikkia edistäneille henkilöille. Palkinto on Suomen ensimmäinen kansallinen valtakunnallisesti jaettava blues- ja roots-musiikin erikoispalkinto.

### Jemma-palkinnon saajat:

* 2008 Wentus Blues Band (Robban Hagnäs)
* 2009 Esa Kuloniemi
* 2010 Pepe Ahlqvist
* 2011 Hessu Heinonen
* 2012 Jo’ Buddy (Jussi Raulamo)
* 2013 Ville "Lefty" Leppänen
* 2014 Marjo Leinonen
* 2015 Tomi Leino
* 2016 Waldemar Wallenius
* 2017 Ismo Haavisto
* 2018 Finnish Blues Society (FBS) / Blues News-lehti
* 2019 Jussi Niemi
* 2021 Masa Orpana
* 2022 Helge Tallqvist
* 2023 Jukka Mäkinen

Lähteet
-------

1. ↑  PRH *yhdistysrekisteri.prh.fi*.
2. ↑  Blues Lovers hallitus 2018 *blueslovers.org*.
**Abdullah Öcalanin oikeudenkäynti** oli Turkin valtion vuonna 1999 käymä oikeusprosessi kurdijohtajaa ja Kurdistanin työväenpuolueen (PKK) perustajaa Abdullah Öcalania vastaan. Öcalan, jonka Turkin erikoisjoukot kaappasivat Keniasta Turkkiin, sai syytteet muun muassa separatismista, siviileihin kohdistuneesta väkivallasta ja maanpetoksesta. Hänet tuomittiin alun perin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin vuonna 2002 elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kritisoi oikeudenkäyntiä vuonna 2005. Se ei pitänyt oikeudenkäyntiä reiluna eikä puolueettomana.

Öcalan on kärsinyt vankeusrangaistustaan eristyksissä İmralın vankilasaarella. Hänen oikeuttaan tavata asianajajiaan ja läheisiään on tiukasti rajoitettu.  Hänen kannattajansa ovat vaatineet helpotuksia tapaamisoikeuksiin ja parannuksia vankilaoloihin sekä hänen vapauttamistaan. Öcalanin kannattajat ovat järjestäneet nälkälakkoja. Vuonna 2020 he järjestivät väkivallattoman sit-in-protestin Strasbourgissa, jossa sijaitsee useita Euroopan unionin rakennuksia. He ovat näin halunneet tuoda esille Öcalanin kohtelun ja kurdeihin kohdistuneet sortotoimenpiteet, jotka jatkuvat edelleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ocalan trial resumes in Turkey *CNN*.  1.6.1999. Viitattu 10.9.2021.
2. ↑  Lapola, Maija: Öcalan-oikeudenkäynti ei ollut puolueeton *Turun Sanomat*.  13.5.2005. Viitattu 10.9.2021.
3. ↑  Lawyers demand contact with imprisoned PKK leader Öcalan following rumors of his death *Duvar English*.  15.3.2021. Viitattu 10.9.2021.
4. ↑  Abdullah Öcalan supporters end hunger strike after request *DW News*.  26.5.2019. Viitattu 10.9.2021.
5. ↑  Sit-in protest for Öcalan in Strasbourg on day 2 *ANF News*.  13.10.2020. Viitattu 10.9.2021.
6. ↑  Turkey moves to ban pro-Kurdish HDP opposition party *BBC News*.  17.3.2021. Viitattu 10.9.2021.
7. ↑  Turkissa surmattiin seitsemän samaan perheeseen kuulunutta kurdia – "Tämä oli täysin rasistinen hyökkäys" *Yle*.  31.7.2021. Viitattu 10.9.2021.
**Exmoorinponi** on yksi maailman vanhimmista ja tyypiltään alkukantaisimmista hevosroduista. Sen oletetaan muistuttavan paljon Euroopan alueella aikoinaan eläneitä villihevosia.

Rodun alkuperä
--------------

Rotu on kotoisin Exmoorin nummilta Lounais-Englannista, missä exmoorinponeja edelleen elää vapaana laumoissa. Nämä ponit mainitaan jo Vilhelm Valloittajan maakirjassa vuodelta 1085. Exmoorinponin katsotaan polveutuvan suoraan alkukantaisista hevosista, jotka vaelsivat Englannin alueelle tuhansia vuosia sitten Manner-Euroopasta tuolloista maasiltaa pitkin. Rotu on säilynyt varsin puhtaana, sillä seutu on eristynyttä ja kelttien ja myöhemmin maanviljelijöiden toisinaan harrastamat risteytykset harvoin selvisivät karuilla nummilla yhtä hyvin kuin erittäin sitkeät puhdasrotuiset ponit. Exmoorinponit ovat sopeutuneet sietämään hyvin Exmoorin ankaria talvioloja, ja ne ovat erittäin kestäviä tauteja ja rasitusta vastaan. Niiden tuhoksi oli kuitenkin koitua toinen maailmansota; nummialue päätyi armeijan harjoitusalueeksi, ja ponit kuolivat liki sukupuuttoon. Sodan jälkeen exmoorinponeja oli jäljellä enää noin 50, mutta seudun asukkaat ottivat huolehtiakseen rodun pelastamisesta.

Nykyään
-------

Nykyisinkin exmoorinponeja on eri puolilla Britanniaa alle 500. Niitä käytetään monenlaisiin ratsastuksen lajeihin ja ajoon. Myös nummilla vapaana laiduntavat ponit ovat nykyisin yksityisomistuksessa, ja ne kootaan vuosittain varsojen merkitsemistä ja rekisteröintiä varten. Rodun kasvatusta valvoo 1921 perustettu rotuyhdistys *Exmoor Pony Society*.

Ulkonäkö
--------

Exmoorinponi on säkäkorkeudeltaan noin 114–130 cm. Väriltään se on yleensä tumman- tai mustanruunikko, ja sillä on vaalea turpa (niin kutsuttu jauhokuono) ja silmänympärykset; valkoisia merkkejä ei sallita. Vaikka se on tanakkarakenteinen ja runsasjouhinen, sillä on lyhyet jalat ja melko pienet kaviot. Kaula on pitkähkö ja paksu, selkä leveä ja vahva. Rodun erityispiirteisiin lukeutuvat paksut ulkonevat silmäkulmat, jotka suojaavat ponin silmiä talvisaikaan.

Käyttö
------

Exmoorinponi on hyvin varmajalkainen, vahva ja kestävä poni. Niitä on käytetty myös kuormajuhtina ja valjakkoponeina. Kokonsa puolesta se ei tosin sovi ratsuksi kaikille. Se on erinomainen hyppääjä ja sen laukka on hyvä ja tasainen. Näiden ominaisuuksiensa sekä rohkeutensa ansiosta se on loistava metsästys- ja esteratsastusponi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tähkämö, S: Exmoorinponi  1.11.2005. hevosmaailma.net.  Arkistoitu 7.1.2010. Viitattu 25.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Exmoorinponi**.
* Exmoor Pony Society (englanniksi)
Ostara. Johannes Gehrtsin piirros.
**Ostara** on germaaninen jumalatar, joka on antanut nimensä joidenkin germaanisten kielten pääsiäiselle (engl. Easter, hol. Ooster, saks. Ostern). Ostara on nousevan auringon jumalatar, joka kuitenkin yhdistettiin päivänajan sijaan vuodenaikaan eli kevääseen. Ostara oli sama jumalatar kuin 700-luvulla eläneen kronikoitsija Beda Venerabiliksen mainitsema anglosaksien palvoma **Eostra**. Nimensä ja tehtäviensä perusteella Ostara voidaan rinnastaa kreikkalaisten ja roomalaisten aamuruskon jumalattariin, Eosiin ja Auroraan.

Etymologia
----------

*Easter*-nimen alkuperä on keskienglannin kielen *estre* – muinaisenglannin kielen *eastre* – ja edelleen vanhan saksan kielen *ostarun* (monikko) ja skandinaavinen *ostra*. Beda Venerabiliksen mukaan *Eastre* eli *Eostre* eli *Ostara* oli vanha anglosaksinen kevään ja auringonnousun jumalatar, ja Bedan mukaan jumalatar antoi nimensä myös tälle hänen kunniakseen vietetylle juhlalle. Vanhassa englanninkielessä se tarkoittaa myös itää, samoin nykyenglannissa kytkentä on näkyvä.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987, s. 145
2. ↑  Grönroos, Marko: Kevätpäivä - Ostara - ``Pääsiäinen *nic.funet.fi*.  Arkistoitu 29.9.2018. Viitattu 19.04.2018.
**Rivonian oikeudenkäynti** oli oikeudenkäynti Etelä-Afrikassa, jossa kuusitoista ANC:n johtajaa oli syytettynä 221 sabotaasiteosta, joiden tarkoituksena oli "edistää väkivaltaista vallankumousta". Oikeudenkäynti sai nimensä Johannesburgin lähellä olevasta Rivonian kylästä, jossa sijainneelta maatilalta poliisi pidätti suurimman osan syytetyistä heinäkuussa 1963. Oikeudenkäynti alkoi 26. marraskuuta 1963. Syytettyjen puolustusasianajajana toimi Bram Fischer ja syyttäjänä Transvaalin provinssin apulaisvaltakunnansyyttäjä Percy Yutar.

11. kesäkuuta 1964 oikeus tuomitsi kahdeksan syytettyä: Walter Sisulun, Govan Mbekin, Raymond Mhlaban, Elias Motsoaledin, Ahmed Kathradan, Denis Goldbergin ja Nelson Mandelan elinkautisiin vankeusrangaistuksiin. Kaksi syytetyistä, Arthur Goldreich ja Harold Wolpe, pakenivat oikeudenkäynnin aikana ja James Kantor vapautettiin syytteestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Rivonia Trial & Lilliesleaf Farm South African History Online. Viitattu 5.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Observer: The Rivonia Trial
**Cummins v. Bond** (1 Ch 167) oli Englannissa 1920-luvulla käsitelty siviilioikeudellinen riita, joka koski väitetetyn henkiolennon luoman kirjallisen teoksen tekijänoikeutta.

Tuomio annettiin vuonna 1927. Oikeustapauksessa oli kyse siitä, että meedio nimeltä Geraldine Cummins väitti saaneensa transsitilassa viestejä tuonpuoleissa elävältä yli 1 900 vuotta vanhalta Cleophas-nimiseltä hengeltä.

Cummins kokosi hengeltä saamistaan viesteistä kirjan *The Chronicle of Cleophas*. Hän oli vastaanottanut viestit arkkitehti Frederick Bligh Bondin läsnä ollessa. Myöhemmin Bond väitti, että hengen antamien viestien tekijänoikeus kuului myös hänelle, koska hän oli siinä määrin innoittanut henkeä, ettei viestien vastaanotto olisi ollut mahdollista ilman häntä. Meedio kuitenkin väitti viestien tekijänoikeuden kuuluvan hengelle. Lisäksi meedio sanoi oikeudessa, että kaikki luovuus oli hengen ansiota eikä suinkaan hänen. Hän oli vain kirjoittanut viestit ylös.

Käsitellessään juttua Englannin ja Walesin ylioikeuden kanslerinosasto (Chancery Division of the High Court) päätti, ettei teoksen tekijä voinut olla kuollut tehdessään teosta. Lisäksi tuomioistuin mainitsi tuomion perusteluissa, että sen toimivalta rajoittui vain maanpäälliseen ulottuvuuteen eikä yltänyt siihen ulottuvuuteen, jossa henki elää. Tuomioistuin arvioi, että viestien tekijänoikeus kuului meediolle, koska viestien tulkitseminen oli vaatinut huomattavaa työpanosta ja taitoa. Lisäksi tuomioistuimen mukaan meediolle muodostui tekijänoikeus viesteihin, koska meedion oli tuomioistuimen mukaan täytynyt kääntää viestit englanniksi hengen käyttämästä kielestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cousins, Wendy E.: Writer, Medium, Suffragette, Spy? The Unseen Adventures of Geraldine Cummins (1890–1965).  *The Paranormal Review*, 2008, nro 45, s. 3–7. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  MacQueen, Hector L. – Waelde, Charlotte – Laurie, Graeme T.: *Contemporary intellectual property*. Oxford: Oxford University Press. Teoksen verkkoversio (viitattu 3.6.2009). (englanniksi)
3. ↑  Solomon, Nicola: Copyright – What’s the use? *The Author of Spring*.  1992.  Arkistoitu 27.5.2009. Viitattu 3.6.2009. (englanniksi)
4. ↑  Sweet, Robert W.: 96 Civ. 4126 (RWS) (PDF)  2002. UNITED STATES DISTRICT COURT — SOUTHERN DISTRICT OF NEW YORK. Viitattu 3.6.2009. (englanniksi)
5. ↑  Colson, Catherine: *Principles of intellectual property law*. London: Routledge. (englanniksi)
**Petr Aleksandrovitš Kutšerenko** (ven. Петр Александрович Кучеренко; 3. toukokuuta 1977 – 20. toukokuuta 2023) oli venäläinen poliitikko.

Kutšerenko valmistui vuonna 2001 Kansojen ystävyyden yliopistosta oikeustieteen oppiarvolla. Vuosina 1999–2001 hän avusti Valtioduuman ja Venäjän liittoneuvoston edustajia. Vuosina 2001–2006 hän toimi johtotehtävissä julkishallinnossa ja toimeenpanevassa asemassa sosiaali- ja kasvatusalojen hankkeissa. Vuoteen 2010 saakka Kutšerenko toimi juristina Moskovan seudulla, ja vuoteen 2012 saakka hän opetti Kansojen ystävyyden yliopistossa. Vuosina 2012–2020 hän johti liittoneuvoston komiteoita. Maaliskuussa 2020 Kutšerenko sai nimityksen tieteen ja korkeakoulutuksen varaministeriksi. Hänellä oli myös valtiosihteerin asema kesäkuusta 2021. Kutšerenko sai toisen luokan Kunniamerkin ansioista isänmaalle. Hän oli vuodesta 2005 naimisissa laulaja Diana Gurtskajan kanssa. Pariskunnalle syntyi poika vuonna 2007.

Kuolema
-------

Kutšerenko oli toukokuussa 2023 palaamassa matkalla Kuubasta, jossa hän oli vieraillut osana Venäjän delegaatiota. Hän sairastui vakavasti lentokoneessa, joka teki hätälaskun Mineralnyje Vodyyn, mutta Kutšerenko todettiin kuolleeksi. Matkalle osallistui myös muiden muassa varapääministeri Dmitri Tšernyšenko. Venäjän tiedotusvälineiden tietojen mukaan Kutšerenko oli kärsinyt sydänsairaudesta. Kansainvälisessä uutisoinnissa äkillinen kuolema yhdistettiin muihin vaikutusvaltaisten henkilöiden poikkeuksellisiin kuolemantapauksiin.

Palkittu journalisti ja dokumentaristi, Ukrainaan kohdistetun suurhyökkäyksen alettua vuonna 2022 Venäjältä poistunut Roman Super ilmoitti keskustelleensa Kutšerenkon kanssa ja tämän kertoneen pelkäävänsä turvallisuutensa puolesta. Super oli kertomansa mukaan kannustanut Kutšerenkoa poistumaan Venäjältä, mutta tämän todenneen sen mahdottomaksi. Superin mukaan Kutšerenko oli kertonut käyttävänsä runsaasti mielialalääkkeitä ja rauhoittavia lääkkeitä, mutta hädin tuskin nukkuneensa edes niiden avulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Гурцкая овдовела: как умер, каким был ее муж — замминистра науки Кучеренко News.ru 21.5.2023, viitattu 22.12.2023 (venäjäksi)
2. ↑  Russian Deputy Education Minister, 46, Dies On Return Flight From Cuba Radio Free Europe/Radio Liberty 21.5.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
3. ↑  Yaron Steinbuch, Senior Russian official Pyotr Kucherenko mysteriously dies after decrying ‘fascist invasion’ of Ukraine New York Post 23.5.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
4. 1 2  Ivana Kottisová, Josh Pennington, Anna Chernova, Death of Russian minister on return from Cuba is latest unexplained incident involving Moscow’s elites CNN 23.5.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
5. ↑  Senior Russian Official Dies After Privately Bemoaning ‘Fascist’ Invasion The Moscow Times 22.5.2023, viitattu 22.12.2023 (englanniksi)
Mikkelin amatööriorkesteri 1907. Lenni Linnala eturivissä kolmas vasemmalta.
**Johan Leonard "Lenni" Linnala** (vuoteen 1906 Borgman; 19. kesäkuuta 1878 – 28. huhtikuuta 1947) oli suomalainen sotilaskapellimestari, sotilasarvoltaan musiikkikapteeni.

Linnala hyväksyttiin 15-vuotiaana sotilassoittajaoppilaaksi ja soittotaidon kartuttua hän työskenteli jonkin aikaa Pietarissa orkesterimuusikkona. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli 1900–1904, mutta sai päästötodistuksen vasta 1908. Linnala työskenteli Mikkelissä kapellimestarina ja laulunopettajana 1904–1925. Hän oli Suomen valkoisen kaartin soittokunnan kapellimestari 1925–1932 ja Karjalan kaartin rykmentin kapellimestari 1933–1938. Linnala toimi päätyönsä ohessa Helsingin konservatorion soitinnuksen opettajana 1927–1933.

Musiikkiuransa aikana Linnala oli useiden laulu- ja soittojuhlien johtajana ja teki orkesteri-, puhallin- ja kuorosovituksia sekä julkaisi 1928 teoksen *Harjoitelmia puhaltimille*. Opintomatkoillaan Keski-Eurooppaan hän tutustui paikallisten sotilassoittokuntien toimintaan ja saamiensa vaikutteiden innostamana alkoi uudistaa suomalaisten sotilasorkesterien soitinkokoonpanoja sellaiseksi, että soittokunnista muodostuisi täydellisiä puhallinorkestereita, jolloin niissä olisi myös puupuhaltimien soittajia.

Linnalan veli oli säveltäjä Eino Linnala ja poika klarinetisti Eero Linnala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Haapanen, Toivo & Kuusisto, Taneli & Poijärvi, L. Arvi P. (toim.): *Musiikin tietokirja*, s. 287. 2. painos. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1956.
2. ↑  Alho, Leena-Maija: Lenni Linnala – sotilasmuusikko (Sisällysluettelo) Eino Roiha -säätiö.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 18.11.2014.
3. ↑  Dahlström, Fabian: *Sibelius-Akatemia 1882–1982*, s. 407. Suomentanut Rauno Ekholm. Sibelius-Akatemian julkaisuja 1. Helsinki: Sibelius-Akatemia, 1982. ISBN 951-859-162-8.
4. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 689


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Valon Viitasaari** on vuosittain Keski-Suomessa Viitasaarella järjestettävä valofestivaali. Viitasaaren keskusta täyttyy näyttävistä valoteoksista, jossa niitä voi katsella kiertämällä aluetta kävellen. Eri kohteiden valaisun ja valoteosten lisäksi tapahtumassa on myös erilaisia esityksiä. Tapahtuman järjestää Viitasaaren kaupunki, mutta tapahtumaan on osallistunut myös muita Viitasaarelaisia tahoja ja yrityksiä. Esimerkiksi kirkossa on järjestetty konsertteja ja teetä myyvä Aarteela on tuonut tapahtumaan paikalle "kelluvan teehuoneen", myyden juhlavalaistusta veneestä teetä. 

Ensimmäinen Valon Viitasaari järjestettiin Viitasaaren keskusta-alueella 8.–9. lokakuuta 2021, toinen järjestetettiin 14.–15. lokakuuta 2022.

Vuonna 2023 tapahtuma järjestettiin entistä laajempana ja pidempään kestävänä 11-14.10.2023. Erona aiempiin vuosiin oli tapahtumien sijoittuminen myös kyläkunnille, pääkohteen sijaitessa Huopanankoskella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Valon Viitasaari Viitasaari.fi
2. ↑  Ajankohtaista *Aarteela*. Viitattu 2.1.2024.
3. ↑  Pirjo Nyman: Ylimääräistä jännitystä Lux Huopanankoski -illassa Viitasaarella – kanootti kaatui ja kaksi näytöslaskijaa sai kylmän kylvyn koskessa *Keskisuomalainen*.  13.10.2023. Viitattu 2.1.2024.
**Kolppana** (ven. Колпаны, *Kolpany*) on kylä ja entinen luterilainen seurakunta Inkerissä lähellä Hatsinan kaupunkia.

Historiaa
---------

1600-luvulla Kolppana muodosti Skuoritsan luterilaisen seurakunnan eteläisimmän osan. Siitä länteen sijaitsi Tääkelin seurakunta, jolla oli oma kirkkoherra 1640-luvulta lähtien. Tääkelillä, myöhemmältä nimeltään Spankkovalla, oli oma pastori 1720-luvulle saakka, mutta sen jälkeen seurakunta, johon kuului myös Kolppanan seutu, liitettiin Koprinaan. Vuonna 1753 Spankkovasta ja Kolppanasta tuli itsenäinen seurakunta. Keisari Paavali I rakennutti Kolppanaan pyhille Pietarille ja Paavalille omistetun kivikirkon, joka valmistui vuonna 1802. Vuonna 1860 Spankkovan ja Kolppanan seurakuntaan kuului noin 1500 inkerinsuomalaista. Vuonna 1905 seurakunnassa oli noin 4800 suomalaista ja viitisenkymmentä virolaista jäsentä. Vuosina 1863–1918 Kolppanassa toimi suomalainen opettajaseminaari.

1920-luvun alusta lähtien Spankkova ja Kolppana toimivat erillisinä seurakuntina. Kolppanan kirkon torni purettiin vuonna 1933 ja kirkko suljettiin vuonna 1937.

Toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehitysalueelle jäänyt Kolppanan suomalaisväestö siirrettiin Suomeen vuonna 1943.

Kylät
-----

Kolppanassa oli 18 kylää: Pieni Hatsina, Himasi, Kivijärvi, Pieni Kolppana, Suuri Kolppana, Kurema, Lätinä, Pieni Paaritsa, Suuri Paaritsa, Räpisi, Ala-Sakoska, Ylä-Sakoska, Salusi, Sernitsa, Uusi Sernitsa, Vaijala, Vakkala ja Vopsi.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 18.10.2015.
2. ↑  Luther, Georg: *Herdaminne för Ingermanland II: De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704–1940*. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000. ISBN 951-583-052-4.
3. ↑   Virtuaali-Inkerin sivu Kolppalasta
4. ↑  Mustonen, Juuso (toim.): *Inkerin suomalaiset seurakunnat*, s. 54. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1931.

Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat

* Inkere
* Jaama
* Järvisaari
* Haapakangas
* Hatsina
* Hevaa
* Hietamäki
* Kaprio
* Kattila
* Keltto
* Kolppana
* Koprina
* Kupanitsa
* Lahti
* Lempaala
* Liissilä
* Markkova
* Miikkulainen
* Moloskovitsa
* Narvusi-Kosemkina
* Novasolkka
* Pyhä Maria (Pietari)
* Pähkinälinna
* Ropsu
* Rääpyvä
* Saari
* Serepetta
* Siestarjoki
* Skuoritsa
* Soikkola
* Spankkova
* Toksova
* Tuutari
* Tyrö
* Valkeasaari
* Venjoki
* Viron Inkeri
* Vuole
***Euphyllia*** on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin 15 lajia. Niitä ei voi erottaa toisistaan kalkkirungon perusteella vaan pitkistä ja lihaksikkaista tentakkeleistaan.

Vuokkokaloja Euphyllia-korallissa Lontoon eläintarhassa.
Euphyllia-lajeja tavataan indopasifisella merialueella Mosambikista Punaisellemerelle, Etelä-Japaniin. Pohjois-Australiaan ja Fidži-saarille asti. Monia lajeja pidetään meriakvaarioissa, missä ne kuuluvat suosituimpiin pitkäpolyyppisiin eli LPS-kivikoralleihin. Muotonsa perusteella niitä kutsutaan soihtukoralliksi (torch coral, *E. glabrescens*), vasarakoralliksi (hammerhead coral, *E. ancora* ) ja sammakonkutukoralliksi (frogspawn, *E. divisa*) Niissä on yhteyttäviä symbioottisia leviä, minkä takia ne tarvitsevat paljon tai kohtalaisesti valoa.

Vuokkokalat saattavat pitää Euphyllia-korallia kotipaikkanaan, jos varsinaista merivuokkoa ei ole saatavana.

Euphyllia-lajien kauppaa säädellään CITES-sopimuksella. Vuonna 2006 Indonesialle oli asetettu vientikiintiöt neljälle Euphyllia-lajille: *E. ancora*, *E. cristata*, *E. divisa* ja *E. glabrescens*

Lajeja
------

* *E. ancora*
* *E. cristata*
* *E. divisa*
* *E. fimbriata*
* *E. glabrescens*
* *E. paradivisa*
* *E. paraencora*
* *E. paraglabrescens*
* *E. yaeyamaensis*

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. 1 2  ARKive (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Easy Reefer (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Nilsen, AJ & Fosså, SA: *Reef secrets*, s. 125. TFH Publications, 2002. ISBN 1-890087-67-X. (englanniksi)
5. ↑  Export Quotas (Arkistoitu – Internet Archive) CITES 2006


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3008674
* Wikispecies: Euphyllia
* ADW: Euphyllia
* AFD: Euphyllia
* ARKive: euphyllia-spp
* BOLD: 200253
* Fossilworks: 6429
* GBIF: 2259282
* iNaturalist: 50355
* IRMNG: 1309354
* ITIS: 53635
* NCBI: 46749
* Open Tree of Life: 838100
* uBio: 5756816
* WoRMS: 206703

 |

 |
**Rádio e Televisão de Portugal** (suomeksi *Portugalin radio ja televisio*) on Portugalin valtion tukema yleisradiotoimintaa harjoittava yritys. Yleensä se lyhennetään kirjaimiin **RTP**, mutta se saatetaan myös jakaa kolmeen osaan:

* **RTP** (Radio- ja televisiotoiminta)
* **RDP** (Radiotoiminta)
* **RTP Meios de Produção** (Televisiotoiminta)

RTP omistaa neljä maanpäällistä televisio- ja kolme maanpäällistä radiokanavaa. Portugalin valtio omistaa RTP:n kokonaisuudessaan, ja sitä rahoitetaan ns. audiovisuaalisten palveluiden verolla.

Historiaa
---------

Säännölliset radiolähetykset aloitettiin vuonna 1935 ja televisiolähetykset 1957. 1960-luvulla lähetykset näkyivät jo koko maassa. 

Nykymuodossaan RTP perustettiin vuonna 2004, kun televisio- ja radiotoiminta lyötiin yhteen. RTP Play, joka on verkossa toimiva, Yle Areenaa vastaava, sisältöpalvelu, käynnistettiin vuonna 2011. RTP ylläpitää myös audiovisuaalista arkistoa, joihin on taltioitu Portugalin historiaa.

Vuonna 2020 RTP:llä oli 1786 työntekijää.

RTP:n toimitusjohtajana toimii Nicolau Santos. Hänet valittiin virkaansa syyskuussa 2021.

RTP:n omistamat kanavat
-----------------------

### Televisiokanavat

* RTP1
* RTP2
* RTPN
* RTP Internacional, eli RTPi
* RTP África
* RTP Madeira
* RTP Açores
* RTP Memória
* RTP Mobile

### Radioasemat

* RDP Antena 1
* RDP Antena 2
* RDP Antena 3
* RDP Internacional
* RDP África
* RDP Açores
* RDP Madeira

Lähteet
-------

1. 1 2  Rádio e Televisão de Portugal S.A.  2022. COTEC Portugal. Viitattu 11.5.2022. (portugaliksi)
2. ↑  História  2022. Rádio e Televisão de Portugal. Viitattu 11.5.2022. (portugaliksi)
3. ↑  Relatório e contas: 2020 (pdf)  2020. Rádio e Televisão de Portugal. Viitattu 11.5.2022. (portugaliksi)
4. ↑  New President for RTP  8.9.2021. European Broadcasting Union (EBU). Viitattu 11.5.2022. (englanniksi)
**Työntekijäin ryhmähenkivakuutus** on suomalaisten työmarkkinajärjestöjen sopimukseen perustuva vakuutusjärjestely, josta maksetaan työntekijän kuollessa korvaussumma hänen perillisilleen. Työntekijäin ryhmähenkivakuutuksen tarkoituksena on turvata perheen välitön toimeentulo puolison tai lasten huoltajan kuoleman jälkeen. Vakuutuksen perusteella maksetaan vakuutussumma vakuutuksen ottaneen työnantajan palveluksessa olleen työntekijän kuoltua. Kuolemantapauskorvauksen edunsaajia ovat vainajan puoliso sekä alle 22-vuotiaat lapset.

Korvaus maksetaan kaikista kuolemantapauksista kuoleman syystä riippumatta. 
Velvollisuus vakuutuksen ottamiseen koskee kaikkia työnantajia, joita sitovassa työehtosopimuksessa on tai joiden alalla voimassa olevassa yleisessä valtakunnallisessa työehtosopimuksessa on ryhmähenkivakuutusta koskevat määräykset. Ryhmähenkivakuutuksen ovat velvollisia ottamaan sellaiset työnantajat, joiden solmimassa työehtosopimuksessa on määräys tällaisesta vakuutuksesta. Vakuuttamisvelvollisia ovat lisäksi työnantajat, joiden toimialalla on vakuuttamismääräyksen sisältävä yleinen valtakunnallinen työehtosopimus. Merkitystä ei ole sillä, onko työnantaja järjestäytynyt työnantajajärjestöön vai ei.

Vakuutuksia myöntävät suomalaiset henkivakuutusyhtiöt. Vakuutusmaksu määrätään samasta palkkasummasta kuin entisen lakisääteisen tapaturmavakuutuksen eli nykyisen työtapaturma- ja ammattitautivakuutuksen vakuutusmaksu.

Vakuutusyhtiöt tilittävät keräämänsä vakuutusmaksut *Työntekijäin Ryhmähenkivakuutuspoolille*. Korvaukset käsitellään Tapaturmavakuutuskeskuksessa (www.tvk.fi).

Korvaussummat määritellään vuosittain. Voimassa olevan korvaustaulukon voi tarkistaa Työntekijäinryhmähenkivakuutussivuilta. Vakuutuskorvausta korotetaan, mikäli kuolleella on lapsi tai mikäli kuolema on sattunut tapaturmaisesti. Vuonna 2020 tai sen jälkeen tapahtuneesta kuolemasta leskenosuus on 4 660–16 720 euroa. Määrä riippuu kuolleen työntekijän iästä. Lapsen osuus on noin 7 500 euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Retro: TRHV - TRHV *www.trhv.fi*. Viitattu 2.8.2016.
2. ↑  Sirpa Kukkonen, Terttu Karmavalo: *Työtapaturmakirja*. FINVA, 2006. ISBN 952-9770-92-8.
3. ↑  Korvausmäärät *www.trhv.fi*. Viitattu 19.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Työntekijäin ryhmähenkivakuutuksen kotisivut
**Kauppakeskus Kaari** on Helsingin Kannelmäkeen Kehä I:n ja Hämeenlinnanväylän varteen 17. lokakuuta 2013 avautunut kauppakeskus. Kauppakeskuksen rakennutti HOK-Elanto. Kauppakeskuksen omistaa ruotsalainen kiinteistösijoitusyhtiö Niam.

Kaari on pääkaupunkiseudun viidenneksi ja Suomen yhdeksänneksi suurin kauppakeskus. Vuosittaiseksi tavoitteeksi on asetettu 6,5 miljoonaa kävijää. Kaari sijaitsee keskeisellä paikalla Kehä I:n ja Hämeenlinnan väylän varrella. Alle viiden kilometrin säteellä asuu noin 205 000 asukasta, ja Kannelmäki on pääkaupunkiseudun työmatkaliikenteen vilkas solmukohta.

Kaaren liikeala on 46 500 neliömetriä ja kokonaispinta-ala 101 000 neliömetriä. Suurimman liikkeen Prisman lisäksi Kaaressa on noin 80 erikoisliikettä, Sokos-tavaratalo ja Kaaren Ravintolamaailma, jossa suurin osa kauppakeskuksen ravintoloista sijaitsee. Kauppakeskuksen yhteydessä on parkkialueet 600 polkupyörälle ja 1 700 autolle. Sähköautoille on varattu 25 Plugit-latauspaikkaa sekä Abc suurteholatausasema.

Nykyisen kauppakeskuksen paikalla sijaitsi aikaisemmin vuonna 1973 avattu Eka-market, josta myöhemmin tuli Maxi ja lopulta vuonna 2004 Kannelmäen Prisma. Helmikuussa 2007 Prisman toiminnot siirrettiin rakennuksen kaksikerroksiseen osaan, ja vanhan rakennuksen purkutoimet aloitettiin kesällä 2007. Ensimmäinen osa uudisrakennusta otettiin käyttöön keväällä 2009, minkä jälkeen loputkin vanhasta rakennuksesta purettiin. Uuden kauppa­keskuksen valmistuminen syksyllä 2013 korosti Kannel­mäen asemaa Länsi-Helsingin aluekeskuksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Finnish Shopping Centers 2016 *Suomen Kauppakeskusyhdistys ry*. Suomen Kauppakeskusyhdistys ry. Viitattu 2.8.2017.
2. ↑  Kauppakeskukset (pdf) *Suomen Kauppakeskusyhdistys ry*.  2021. Viitattu 22.7.2021.
3. ↑  Kauppakeskukset (pdf) *Suomen Kauppakeskukset ry*.  2022. Viitattu 7.2.2023.
4. 1 2 3 4 5  Kauppakeskus Kaaressa käynyt jo kymmeniätuhansia – tiet tukossa  17.10.2013. HS.fi. Viitattu 17.10.2013.
5. ↑  Prometheus Partners -tiedote *prometheuspartners.fi*.
6. ↑  Kannelmäen Kauppakeskus Kaari avataan 17. lokakuuta  21.8.2013. HOK-Elanto. Viitattu 17.10.2013.
7. ↑  Kauppakeskus Kaari - Pysäköinti *www.kauppakeskuskaari.fi*. Viitattu 4.7.2023.
8. ↑  Mykkänen, Juhani: Kannelmäen kauppakeskus laajenee rajusti  31.1.2008. Sanoma Osakeyhtiö. Viitattu 16.2.2008.
9. ↑  HOK-Elannon 8 prosentin hallittu kasvu SOK. Viitattu 16.2.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppakeskus Kaaren internet-sivut
* HOK-Elannon tiedote 22.11.2012
*
Hagalundin puiston eteläosassa sijaitsee Hagalundin kartanon päärakennus.
**Hagalundin puisto** (ruots. *Hagalundsparken*) sijaitsee Otaniemen länsiosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on entinen Hagalundin kartanon puisto.

Hagalundin puiston kävelyakselina on länsi–itäsuuntainen Anna Sinebrychoffin kuja. Puistossa on kartanon aikakaudelta periytyviä jalopuita ja mäntyjä. Myös entisen maisemapuiston rakenteita on säilynyt, kuten myös puutarhakasveja. Puisto rajautuu etelässä ja pohjoisessa kartanokauden jälkeiseen rakennuskantaan. Hagalundin kartanon päärakennus on säilynyt puiston eteläosassa. Puiston itäosasta on yhteys Aalto-yliopiston metroasemaan. Vihervyöhyke jatkuu koillisessa Alvar Aallon puistona. Lännessä on Kehä I, jonka länsipuolella vihervyöhyke jatkuu Otto Iivari Meurmanin puistona ja Silkkiniittynä.

Hagalundin puisto on liito-oravien aluetta, joka kuuluu liito-oravien liikkumisen kannalta tärkeään verkostoon. Lehtipuineen ja avoimine alueineen se ei kuitenkaan ole liito-oravien tavanomaisinta ympäristöä. Kevään 2018 liito-oravaselvityksessä puiston keskiosaa kuitenkin pidettiin liito-oravien mahdollisena ydinalueena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaupunkisuunnittelulautakunta : Pöytäkirja 27.10.2021/Pykälä 159 : Ympäristö- ja luontoarvot *espoo.oncloudos.com*. Viitattu 31.7.2023.
2. 1 2  Espoon karttapalvelu : Hagalundin puisto *kartat.espoo.fi*. Viitattu 31.7.2023.
3. ↑  Liito-oravaselvitys Espoon Hagalundin kartanon puistoalueella keväällä 2018 *static.espoo.fi*. Viitattu 31.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilta-Sanomat: 1800-luvulta oleva lehmuskuja määritteli jopa Aalto-yliopiston metroaseman laiturin paikan
Aslak Iivari Guttorm (3. joulukuuta 1922 – 31. elokuuta 1942) oli suomensaamelainen kaukopartiomies.

Guttorm aloitti varusmiespalveluksensa syyskuussa 1941 jalkaväen koulutuskeskus 16:ssa
 saaden siellä kiväärimiehen koulutuksen. Tammikuussa 1942 hän aloitti kaukopartiomiehenä Päämajan alaisessa tiedusteluosastossa. Guttorm kuului Osasto Paatsaloon, joka oli majuri Harri Paatsalon johtaman Päämajan tiedusteluosaston Rovaniemen alatoimisto. Osasto harjoitti kaukopartio- ja tiedustelutoimintaa Suomen itärajalla Kiestingistä Jäämereen ulottuvalla alueella.

Guttorm oli mukana Muurmannin radan tiedustelu- ja tuhoamisretkellä heinä- ja elokuussa 1942. Guttorm hukkui kuuden saksalaisen sotilaan kanssa paluumatkalla kuljetusponttonin upottua Paanajärvellä 31. elokuuta 1942.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   *sotaveteraanit.fi*. Viitattu 19.3.2023.
2. ↑  Sotilaslyhenteet *jyrkinen.fi*. Viitattu 3.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Sotaveteraanit.fi: Kohtalot Pro Patria -taulun takaa: Nuorgamin koulu
* Sotapolku.fi (käyttäjien ylläpitämä verkkosivusto): Aslak Iivari Guttorm
**Trifenyylitinahydroksidi** eli **fentinahydroksidi** (C18H15SnOH) on organotinayhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä. Euroopan unionin alueella trifenyylitinahydroksidin käyttö on kiellettyä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa trifenyylitinahydroksidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, dietyylieetteriin, dikloorimetaaniin ja vähäisessä määrin etanoliin ja bentseeniin. Trifenyylitinahydroksidin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää oksidatiivisen fosforylaation ja siten solujen tarvitseman ATP:n biosynteesin. Trifenyylitinahydroksidi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdiste on todennäköisesti karsinogeenista ja aiheuttaa mutaatioita. Trifenyylitinahydroksidi on myös myrkyllistä luonnossa erityisesti vesieliöille.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Trifenyylitinahydroksidia valmistetaan hydrolysoimalla trifenyylitinakloridia emäksen esimerkiksi natriumhydroksidin avulla. Trifenyylitinahydroksidiä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä muun muassa peruna-, porkkana-, sokerijuurikas- ja pekaanipähkinäviljelmillä. Aine levitetään jauheena tai liuoksena. Trifenyylitinahydroksidi on hyväksytty torjunta-aineena Yhdysvalloissa. Euroopan unionin alueella yhdisteen käyttö kiellettiin vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. ↑  Triphenyltin hydroxide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 28.5.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1660. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 28.3.2018
4. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 808. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
5. 1 2 3  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 201. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.5.2018). (englanniksi)
6. ↑  Trifenyylitinahydroksidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 28.5.2018.
7. ↑  2002/479/EY: Komission päätös, tehty 20 päivänä kesäkuuta 2002, fentin-hydroksidin sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I ja tätä tehoainetta sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta Euroopan komissio. Viitattu 28.5.2018.