recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bertha Carolina Mathilda Tammelin** (o.s. **Bock**; 21. maaliskuuta 1836 Tukholma – 1915) oli ruotsalainen näyttelijä, muusikko ja näyttämötyön opettaja.

Elämä ja ura
------------

Bertha Tammelin oli balettitanssija Karolina Bockin ja muusikko C. F. Bockin tytär. Hän suoritti Dramatenin oppilaskoulun vuosina 1853–1855 ja työskenteli Kuninkaallisessa teatterissa näyttelijänä ja laulajana vuodesta 1856 vuoteen 1887. Hänellä oli satoja puhe- ja laulurooleja. Alati heikkenevän näön takia hän joutui jättämään näyttämötyönsä verraten varhain. Viimeisen kerran Tammelin nähtiin teatterilavalla maaliskuussa 1884.

Tammelinin tunnetuimpiin puherooleihin kuului kaksi Ingrid-nimistä hahmoa. Toinen oli näytelmässä *Bröllopet på Ulvåsa* ja toinen näytelmässä *Engelbrekt och hans dalkarlar*. *Daniel Hjortissa* hän tulkitsi Ebba Flemingiä. Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa kuningatar *Hamletissa*, Debora teoksessa *Qvinnans sanna styrka* sekä Ulrika teoksessa *Slägtingar*. Oopperalaulajana hänen tulkintojaan olivat muun muassa Puck oopperassa *Oberon* ja Karin oopperassa *Elfjungfrun*. Tammelinin mezzosopraanoa luonnehdittiin hienostuneeksi, muttei erityisen vahvaksi. Hän sävelsi yhden laulun ja soitti näytelmiin musiikkia. Konserttipianistina hän esiintyi ensi kerran jo 1850.

Vuodesta 1879 Tammelin opetti laulua Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Vuonna 1889 hän aloitti opettajana Dramatenin oppilaskoulussa. Hänen oppilainaan olivat lukuisat aikansa tunnetut ruotsalaistaiteilijat, kuten näyttelijä Ellen Hartman-Cederström.

Bertha Tammelin sai Litteris et Artibus -mitalin 1885. Hänen puolisonsa oli reviisori Filip Tammelin vuodesta 1873.

Lähteet
-------

* Österberg, Carin et al. *Svenska kvinnor: föregångare, nyskapare*. Lund: Signum 1990. ISBN 91-87896-03-6

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Runeberg.org

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jaakko Erik Kaurinkoski** (25. heinäkuuta 1934 Koijärvi – 25. heinäkuuta 1998 Budapest) oli suomalainen diplomaatti ja sanomalehtimies. Hän työskenteli *Uudessa Suomessa* vuodesta 1958 ja siirtyi lehtialalta ulkoasiainministeriöön 1977. Lokakuussa 1991 Kaurinkoskesta tuli Suomen ensimmäinen sodanjälkeinen suurlähettiläs Viroon. Vuonna 1996 hän siirtyi suurlähettilääksi Unkariin.

Kaurinkoski syntyi pappisperheeseen Koijärven kunnassa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1953 ja valmistui 1959 valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1959. Työskenneltyään vuoden verran Lehtikuvassa hän siirtyi vuonna 1958 *Uuteen Suomeen* ensin ulkomaantoimittajaksi ja sitten Moskovan-kirjeenvaihtajaksi vuosiksi 1963–1969. Helsinkiin palattuaan hän toimi lehtensä ulkomaanosaston päällikkönä 1970–1972.

Vuosina 1972–1977 Kaurinkoski työskenteli pohjoismaisten uutistoimistojen kirjeenvaihtajana Pekingissä, minkä jälkeen hän siirtyi lehdistöneuvokseksi ensin Tukholmaan ja vuonna 1982 Suomen Washingtonin-suurlähetystöön. Hänet nimitettiin Leningradin pääkonsuliksi 1985. Vuonna 1990 hän palasi neuvottelevaksi virkamieheksi ulkoministeriöön, kunnes aloitti suurlähettiläänä ensin Tallinnassa ja sitten Budapestissä.

Jaakko Kaurinkosken puoliso vuodesta 1967 alkaen oli tietokirjailija Kaarina Kaurinkoski, o.s. Rakkolainen (1944–2014). Myös Jaakko Kaurinkoski kirjoitti ja suomensi muutamia kirjoja.

Teoksia
-------

* *Lohikäärmeen vuosi : taistelu Maon perinnöstä*. Kirjayhtymä 1977.
* *Kiinalaista arkipäivää*, yhdessä Kaarina Kaurinkosken kanssa. Kirjayhtymä 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka on kukin 1978.
2. ↑  Jaakko Kaurinkoski *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
3. 1 2 3  Suurlähettiläs Jaakko Kaurinkoski kuollut (Arkistoitu – Internet Archive), MTV Uutiset 26.7.1998. Viitattu 24.9.2016.
4. ↑  Kaarina Kaurinkoski, HS Muistot. Viitattu 24.9.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Toivo Louko**, sukunimi aik. *Nieminen* ( 15. marraskuuta 1884 Jalasjärvi  – 30. kesäkuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni).

Loukon vanhemmat olivat torppari ja käsityöläinen Juho Nieminen (Ala-Louko) ja Kaisa Kuutti. Loukon perhe muutti Alavudelle jossa hän liittyi paikalliseen soittokuntaan B-kornetistiksi. Hän kävi Helsingin lukkari-urkurikoulua vuoteen 1911 asti ja opiskeli sitten Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1913–1916. Louko opiskeli ulkomailla Dresdenissä 1920, Milanossa 1925 ja Berliinissä 1929.

Louko toimi Halikon kanttori-urkurina vuosina 1911–1921 ja sen jälkeen hän oli vuodesta 1921 alkaen kiinnitettynä Suomalaisessa oopperassa. Viimeisen kerran Toivo Louko esiintyi 1941 Giacomo Puccinin La Boheme-oopperassa. Hän oli 1932 mukana ensimmäisessä Yleisradion studiosta käsin lähetetyssä oopperalähetyksessä (Wilhelm Kienzlin ooppera Evakelimies) yhdessä Wäinö Solan ja Lahja Lingon kanssa. Louko levytti 1920-luvulla runsaasti varsinkin kansanlauluja sekä yksinlauluja ja pari duettoa Leevi Madetojan Pohjalaisia-oopperasta yhdessä Lahja Lingon kanssa. Louko sävelsi lisäksi Varsinaissuomalaisten laulun Väinö Kulon tekstiin.

Toivo Louko oli naimisissa vuodesta 1922 Eine Ingeborg Groundströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuoden 1934 aikalaiskirjassa Loukon syntymäpäivä on 11. marraskuuta.
2. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2 3  Toivo Louko : Kymmenen virran maa, Yle Elävä arkisto 8.12.2006


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ester-Margaret von Frenckell** (o.s. *Lindberg*, 12. kesäkuuta 1890 Helsinki – 27. kesäkuuta 1974) oli suomalainen teatterihistorian tutkija.

Ester von Frenckellin vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Axel Valdemar Lindberg ja Aina Maria Georgine Tammelander. Hän oli naimisissa vuodesta 1912 diplomi-insinööri ja kaupunginjohtaja Erik von Frenckellin kanssa. Teatterinjohtaja Vivica Bandler oli heidän tyttärensä.

Von Frenckell pääsi ylioppilaaksi 1907, kävi Helsingin musiikkiopiston 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931, maisteriksi 1932 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1944. Hän toimi Ruotsalaisen teatterin teatterikoulun opettajana vuodesta 1945 ja teatterin arkistonhoitajana vuodesta 1951. Hän oli Suomen ensimmäinen teatterihistorian dosentti ja hän sai professorin arvonimen vuonna 1966.

Hän sai voimakkaita virikkeitä professori Yrjö Hirniltä ja suuntautui Hirnin tavoin tutkimaan teatterihistoriaa sekä erilaisten huvitusten ja ajanvietteiden historiaa. Tutkimukset kattavat ajallisesti vain vuodet 1812–1833, mutta ne olivat sitäkin seikkaperäisempiä ja yksityiskohtaisempia. 

Tutkimustyönsä ohella Ester-Margaret von Frenckellillä oli lukuisia luottamustoimia lastenhuollon ja taide-elämän alalla. Hän oli Suomen lastenhoitoyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1950 ja ruotsalaisen teatterin hallituksen jäsen vuodesta 1940.

Teoksia
-------

* *Offentliga nöjen och privata i Helsingfors 1812-1827 : med en historisk översikt*, väitöskirja. Helsingfors 1943
* *Offentliga nöjen och privata i Helsingfors 1827-1832*. Söderström, Helsingfors 1947
* *Sju magra år med Thalia : offentliga nöjen och privata i Helsingfors 1827-1833*. Söderström, Helsingfors 1952
* *Comoedie directeuren Carl Gottfried Seuerling och dess hustru theater directeurskan Margaretha Seuerling*. Helsingfors 1953
* *Intellektuell ögonfägnad på teatern*. Helsingfors 1954
* *Alma Fohström - världsstjärna och gudabenådad näktergal*. Helsingfors 1956
* *Teatervetenskap vid Amerikas universitet*. Helsingfors 1957
* *Om teater*. Helsingfors 1966
* *En krönika om Barnavårdsföreningen i Finland r.f.*. Söderström & Co, Helsingfors 1969
* *ABC för teaterpubliken*. Söderström, Helsingfors 1972

Lähteet
-------

* Ester-Margaret von Frenckell SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)

### Viitteet

1. ↑  Ester-Margaret von Frenckell *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* H. K. Riikonen: / Frenckell, Ester-Margaret von (1890–1974) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  1.2.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Saima Hellin Maria Tawast-Rancken** (9. lokakuuta 1900 Pieksämäki – 29. kesäkuuta 1983 Jäppilä) oli suomalainen lääkäri ja fysioterapian kehittäjä. Hän sai professorin arvonimen 1964.

Elämä ja ura
------------

Tawast-Ranckenin vanhemmat olivat August Tawast (1869–1920) ja Maria Henrika Varis (1868–1922). Tawast-Rancken kirjoitti ylioppilaaki Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta 1920, jonka jälkeen hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1933, ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi.

Tawast-Rancken työskenteli Helsingin yliopistollisen sairaalan alilääkärinä 1936–1958, HYKS:n kirurgian klinikan osastoylilääkärinä 1958–1966 ja Meilahden sairaalan osastoylilääkärinä 1966–1968. Lääkärintyönsä ohella hän toimi Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen tuntiopettajana 1945–1966, fysikaalisen lääketieteen dosenttina 1955–1967, Työväen akatemian opettajana 1935–1945 sekä Lääkintävoimisteluopiston lääkinnällisenä johtajana ja luennoitsijana 1944–1968. Lääkintävoimisteluopisto perustettiin hänen aloitteestaan Invalidisäätiön yhteyteen vuonna 1944.

Tawast-Rancken oli myös Lääkintöhallituksen tieteellisen neuvoston jäsen, Mannerheimliiton liittoneuvoston jäsen 1936–1962 sekä Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun liikuntatieteellisen osaston opetusta suunnittelevan valtion komitean jäsen 1960–1962.

Perhe
-----

Saima Tawast-Ranckenin puoliso oli professori Dodo Rancken, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1930. Tawast-Ranckenilla oli ottolapsi, jonka hän adoptoi miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1940.

Teokset
-------

* *Über zentralnervöse Einflüsse auf die Reizbarkeitsparameter des Frosch-Nerven-Muskels*. Väitöskirja. Helsinki: tekijä, 1933.
* *Fysikaalisen hoidon opas*. Sairaanhoitajien koulutussäätiön julkaisuja. Porvoo ; Helsinki: WSOY, 1966.
* *Vireyttä vanhuuteen*. Helsinki: Tammi, 1977. ISBN 951-30413-7-9.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuollieta. Professori Saima Tawast-Rancken.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.1983, s. 14. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 1.10.2020.
2. ↑  Kirpilä,Juhani ; Motti, Sisko ; Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 656–657. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. 1 2 3  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 979–980. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Eino Liljeroos vuonna 1947.
**Eino Henrik Liljeroos** (24. toukokuuta 1882 Tampere – 21. maaliskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän oli koulutukseltaan insinööri, ja hän sai vuorineuvoksen arvon 1945 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1954.

Liljeroosin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Johan Henrik Liljeroos ja Julia Maria Högström. Liljeroosin isoisä Henrik Liljeroos oli perustanut Tammerkosken alajuoksulle kehruu- ja kutomatehtaan, jota Johan Henrik Liljeroos laajensi ja muutti osakeyhtiöksi nimeltä H. Liljeroos Oy.

Eino Liljeroos pääsi ylioppilaaksi 1902 ja valmistui insinööriksi 1907. Hän toimi H. Liljeroos Oy:n teknillisenä johtajana 1908–1911 ja Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä kehruuosaston insinöörinä 1911–1919 sekä kutomateollisuusosaston teknillisenä johtajana 1920–1925. Hän oli F. Klingendahl & Co Oy:n verkatehtaan isännöitsijä 1925–1938 ja Suomen Gummitehdas Oy:n teknillinen johtaja 1939–1952.

Liljeroos oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1922–1924 ja 1937–1939. Hän oli Suomen työnantajain yleisen ryhmän hallituksen puheenjohtajana ja Suomen työnantajain keskusliiton hallituksen jäsenenä. Hän oli H. Liljeroos Oy:n, Oy Tammer Ab:n ja Tampereen Verkatehdas Oy:n johtokunnan puheenjohtajana sekä Suomen Gummitehdas Oy:n, Nokia Oy:n ja Suomen Kaapelitehdas Oy:n johtokunnan jäsenenä.

Eino Liljeroos oli naimisissa vuodesta 1910 Signe Margareta Nordmannin kanssa.

Teoksia
-------

* *Ohjeita pellavanviljelijöille*. Pellavanviljelyksen lehtisiä n:o 2. Tampereen pellavatehdas, Tampere 1920.
* *Pellavan korjuusta ja kuivuusta*. Pellavanviljelyksen lehtisiä n:o 1. Tampereen pellavatehdas, Tampere 1920.
* *Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n raaka-ainehankinnan järjestely*. Pellavanviljelyksen lehtisiä n:o 3. Tampereen pellavatehdas, Tampere 1920.
* *Iltahetkien mietteitä*. Teollisuuden kustannus, Helsinki 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  Hoffman, Kai: Vuorineuvos Eino Henrik Liljeroos (1882–1977). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 5, p. 651. Otava 1968.
3. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 1954*, s. 480. Projekt Runeberg.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Aunuksen väliaikainen hoitokunta heinäkuussa 1919.
**Aunuksen väliaikainen hoitokunta** oli heimosotiin kuuluneen Aunuksen retken aikana vuonna 1919 Aunuksen Karjalassa toiminut suomalainen hallintoelin. Se perustettiin huhtikuussa 1919 ja lakkautettiin virallisesti seuraavan vuoden tammikuussa. Hoitokunnan jäsenistö muodostui Aunuksen retkelle osallistuneista suomalaisista aktivisteista.

Historia
--------

Väliaikainen hoitokunta perustettiin heti Aunuksen kaupungin 23. huhtikuuta tapahtuneen valtauksen jälkeen. Hoitokunnan tehtäviin kuului yleinen valloitettujen alueiden hallinnon organisointi sekä muun muassa elintarvikehuoltoa. Lisäksi hoitokunta perusti suojeluskuntia Itä-Karjalan kyliin. Nykyään tunnettuja ovat hoitokunnan painattamat postimerkit, jotka perustuvat vuonna 1917 julkaistuihin *Saarisen mallin* suomalaisiin merkkeihin. Niitä käytettiin Aunuksen sisäisen postiliikenteen lisäksi myös Suomeen suuntautuneissa lähetyksissä.

Toukokuun lopussa valta siirrettiin hoitokunnalta paikallisista asukkaista kootulle viisihenkiselle Aunuksen väliaikaiselle hallitukselle, jonka taustalla hoitokunta kuitenkin vaikutti aktiivisesti. Suomen hallitus nimesi samalla Aunuksen edustajakseen hoitokuntaan kuuluneen kauppaneuvos Isak Julinin ja antoi hoitokunnalle 3 miljoonan markan suuruisen lainan. Suomen hallituksen puolesta asioista vastasi ministeri Mikko Luopajärvi. Kesäkuun 5.–7. päivänä pidettiin Vitelessä kahdeksan pitäjän edustajien kokous, joka julisti Aunuksen läänin eronneeksi Neuvosto-Venäjästä ja liityneeksi Suomeen. Aunuksen väliaikainen hallitus ja väliaikainen hoitokunta yhdistettiin 10. elokuuta 1919 ja samalla ne muuttivat Sortavalaan.

Aunuksen retken käännyttyä tappiolliseksi kesän ja syksyn 1919 aikana, suomalaiset joukot joutuivat vetäytymään Itä-Karjalasta ja menettivät lopulta joulukuussa Suomen hallituksen tuen. Aunuksen retkikunta lakkautettiin virallisesti 1. tammikuuta 1920 ja väliaikainen hoitokunta 13. tammikuuta. Huhtikuun alussa perustettiin Aunuksesta Suomeen tulleiden noin 1 700 pakolaisen huoltoa varten erityinen komitea, johon kuului entisiä Aunuksen hoitokunnan ja väliaikaishallituksen jäseniä. Sen johtoon valittiin Juho Kujala.

Jäsenet
-------

Aunuksen väliaikaisen hoitokunnan kokoonpano heinäkuun alussa 1919.

* Nestori L. Eskola
* Isak Julin
* Juho Kujala
* Paavo Pajula
* Adolf Renvald
* F. K. Röppänen
* Jaakko Seise
* Pekka Supinen

Lähteet
-------

1. ↑  "Uusi Tietosanakirja", s. 405. Tietosanakirja Oy 1960.
2. 1 2 3  "Tietosanakirja", Tietosanakirja-osakeyhtiö 1922. Projekt Runeberg. Viitattu 13.10.2014.
3. ↑  Ossa, Mikko: *Suomi – filatelian aarreaitta*, s. 77. Postimerkkiliike Lauri Peltonen, Hanko 1972.
4. ↑  Trifonova, Anastassia: *Suur-Suomen aate ja Itä-Karjala*, s. 48. Tarton yliopiston Itämerensuomalaisten kielten laitos, 2005. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive).
5. ↑  Suomen hallituksen edustaja Aunuksessa Wikiaineisto. Viitattu 13.10.2014.
6. 1 2  Harjula, Mirko: *Venäjän Karjala ja Muurmanni 1914-1922*, s. 188–189. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-74691-6-6.
7. ↑  Aunuksen väliaikainen hoitokunta Museoviraston kuvakokoelmat. Viitattu 13.10.2014.
Colin Campbell vuonna 1855
**Colin Campbell, paroni Clyde** (20. lokakuuta 1792 Glasgow – 14. elokuuta 1863 Chatham, Kent) oli brittiläinen sotapäällikkö.

Hänen isänsä oli Macliver-niminen skottilainen puuseppä. Hän pääsi vuonna 1807 ylipäällikön, Yorkin ja Albanyn herttua Fredrikin avulla armeijaan, ja hänen sukunimekseen kirjattiin hänen äitinsä tyttönimi Campbell. Hänestä tuli jo 15-vuotiaana vänrikki, mutta alhaisen taustansa vuoksi hän yleni aluksi melko hitaasti. Campbell osallistui vuoden 1812 sotaan Yhdysvaltoja vastaan, Espanjan sotaretkeen, Guyanassa vuonna 1823 puhjenneen Demerara-kapinan kukistamiseen sekä ensimmäiseen oopiumisotaan Kiinassa vuonna 1842. Vuoteen 1843 mennessä hän yleni everstiksi. Vuosina 1846–1853 Campbell palveli Intiassa ja palkintona kunnotautumisestaan toisessa sikhisodassa (1848–1849) hänet lyötiin 1849 ritariksi. Hän jätti palveluksen vuonna 1853, mutta hänet kutsuttiin takaisin jo seuraavana vuonna Krimin sodan puhjettua ja nimitettiin kenraalimajuriksi ylennettynä ylämaalaisen prikaatin komentajaksi. Hän ja hänen prikaatinsa olivat keskeisessä roolissa varsinkin Alman, Balaklavan ja Inkermanin taisteluissa. Balaklavassa 25. lokakuuta 1854 Campbellin komentamat ylämaalaiset torjuivat venäläisen ratsuväen hyökkäyksen muodostamalla kuuluisan "ohuen punaisen viivan".

Campbell ylennettiin 1856 kenraaliluutnantiksi. Sepoykapinan puhjettua Intiassa hänet nimitettiin Intiaan sijoitettujen joukkojen ylipäälliköksi 12. heinäkuuta 1857 ja hän saapui Kalkuttaan kuukautta myöhemmin. Kapinan kukistamisessa hän eteni varsin varovaisesti ja sai tämän vuoksi osakseen arvostelua, mutta hän onnistui toisaalta pitämään omien joukkojensa miestappiot pieninä. Campbellin joukot vapauttivat Lucknow’n piirityksestä 16.–17. marraskuuta 1857, minkä jälkeen hän määräsi kaupungin evakuoitavaksi. Lopullisesti hän valtasi sen maaliskuussa 1858. Rauhoitettuaan lopulta Intian Campbell sai monia kunnianosoituksia. Hänet korotettiin 1858 pääriksi nimellä paroni Clyde ja 1862 hänet ylennettiin sotamarsalkaksi. Kuoltuaan seuraavana vuonna hänet haudattiin Westminster Abbeyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Colin Campbell, Baron Clyde (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.1.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1054 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Estanislao Figueras y Moragas** (13. marraskuuta 1819 Barcelona – 11. marraskuuta 1882 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi vuonna 1873 neljän kuukauden ajan Espanjan ensimmäisen tasavallan ensimmäisenä valtionpäämiehenä ja samalla hallituksen johtajana.

Figueras liittyi vuonna 1840 Espanjan tasavaltalaisiin, jotka olivat jyrkässä oppositiossa maan tuolloista poliittista järjestelmää vastaan. Hän toimi asianajajana Tarragonassa ja tuli vuonna 1850 valituksi cortesiin, johon muodostui tasavaltalaisten ryhmä. Ramón María Narváezin hallitus vangitsi hänet toukokuussa 1867. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen Figueras kohosi yhdeksi cortesin tasavaltalaisen vähemmistön johtajista yhdessä Francisco Pi y Margallin ja Emilio Castelarin ohella. Hän vastusti vuoden 1869 monarkistista perustuslakia ja kaikkia kuningasehdokkaita. Kun kuningas Amadeus I luopui kruunusta ja Espanja muuttui tasavallaksi, Figueras nimettiin 12. helmikuuta 1873 "toimeenpanovallan johtajaksi" (*Presidente del Poder Ejecutivo*). Hän kuitenkin luopui tehtävästä jo saman vuoden kesäkuussa. Hän kannatti federatiivisen tasavallan julistamista. Figueras luopui politiikasta Alfonso XII:n noustua kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1908), s. 180 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 23.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Estanislao Figueras** Wikimedia Commonsissa

* Estanislao Figueras y Moragas (espanjaksi) Biografías y Vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |
Paul Hirsch vuonna 1920.
**Paul Hirsch** (17. marraskuuta 1868 Prenzlau – 1. elokuuta 1940 Berliini) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Preussin osavaltion pääministerinä vuosina 1918–1920.

Berliinin yliopistossa lääketiedettä opiskellut Hirsch liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD) vuonna 1892. Hänet valittiin vuonna 1900 Berliinin Charlottenburgin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1908 Preussin maapäiville, jossa hänestä tuli SPD:n edustajaryhmän puheenjohtaja. Vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä Hirsch ryhtyi 12. marraskuuta johtamaan Preussin hallitusta yhdessä vasemmistososiaalidemokraattien (USPD) Heinrich Ströbelin kanssa. Hirsch oli maaliskuuhun 1919 saakka myös Preussin sisäministeri. Tässä ominaisuudessa hän erotti tammikuussa 1919 Berliinin poliisipäällikkönä toimineen USPD:n tukijan Emil Eichhornin, mikä oli spartakistikapinan laukaissut tapahtuma.

Maaliskuussa 1919 valittu Preussin perustuslakia säätävä kansalliskokous vahvisti Hirschin pääministeriyden. Hän erosi maaliskuussa 1920 Kappin vallankaappausyrityksen jälkeen hallintoonsa kohdistuneen arvostelun vuoksi, jolloin hänen seuraajakseen tuli Otto Braun. Hirsch oli Charlottenburgin apulaispormestarina vuosina 1921–1925 ja Dortmundin pormestarina vuosina 1925–1933, kunnes uusi kansallissosialistien hallinto pakotti hänet eroamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Klaus Malettke: Hirsch, Paul (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1972) Deutsche Biographie. Viitattu 24.1.2018.
2. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 411 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 24.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paul Hirsch** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Agneta Horn, osa David Klöcker Ehrenstrahlin maalauksesta.
**Agneta Horn** (18. elokuuta 1629 Riika – 18. maaliskuuta 1672 Tukholma) oli Horn af Björneborg -sukuun kuulunut kartanonrouva ja kirjailija.

Hornin isä oli valtakunnanmarski, sotakollegion presidentti ja kreivi Kustaa Horn, äiti tämän ensimmäinen puoliso vapaaherratar Kristina Oxenstierna ja puoliso vuodesta 1648 eversti, vapaaherra Lars Kruus (1621–1656), Jesper Kruusin poika. Hornin äiti kuoli ruttoon Stettinissä, ja hän joutui ensin setänsä perheen ja sitten tätinsä ja isoäitinsä huollettavaksi. Isänsä palattua Ruotsiin ja mentyä uudelleen naimisiin Horn pyrittiin naittamaan Erik Sparrelle, mutta tuloksetta. Lars Kruusin kanssa hän kihlautui ensin salaa talvella 1647, mutta sai myöhemmin samana vuonna avioliittoluvan isältään. Pariskunta meni naimisiin seuraavana vuonna. Hornin puoliso kaatui Pohjan sodassa 1656, ja hän jäi leskeksi viiden lapsen kanssa 27-vuotiaana. Harvialan kartanon emäntänä hän oli miehensä kuoleman jälkeen kuusitoista vuotta. Horn kuoli äkillisesti halvaukseen keväällä 1672. Hänen omaelämäkerrallinen teoksensa *Agneta Horns lefverne* julkaistiin Tukholmassa 1908. Sitä pidetään kielellisesti, kulttuurihistoriallisesti ja kirjallisesti merkittävänä aikalaiskuvauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkelä-Alitalo, Anneli: "Agneta Horn", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 97–98. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Agneta Horns lefverne: efter Ellen Fries' efterlämnade manuskript / utgivfet med tillägg af Sigrid Leijonhufvud. Stockholm: Norstedt, 1908. (Viitattu 16.11.2015)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Sherman Alexie.
**Sherman Joseph Alexie, Jr.** (s. 7. lokakuuta 1966 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja. Hän on juuriltaan alkuperäisamerikkalainen. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 National Book Award. 

Alexie kärsi syntyessään hydrokefaliasta eli vesipäisyydestä. Kirurgisista hoitotoimista huolimatta hänen ennusteensa oli alun perin synkkä, ja hänen povattiin jäävän kehitysvammaiseksi. Toisin kuitenkin kävi: Alexie oli lahjakas lapsi, joka oppi lukemaan jo kolmen vuoden ikäisenä.

Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1985 Alexie aloitti opintonsa Gonzagan yliopistossa Spokanessa. Kahden vuoden kuluttua hän siirtyi Washingtonin valtionyliopistoon, josta hän valmistui Bachelor of Artsina.

Alexie on monipuolinen kirjoittaja, jonka tuotantoon kuuluu niin romaaneja, novelleja ja runoutta kuin käsikirjoituksiakin. Useissa teoksissa käsitellään intiaanina elämistä yhdysvaltalaisessa nyky-yhteiskunnassa. Hänen ensimmäinen elokuvaohjauksensa, niin ikään intiaanielämää kuvaava *The Business of Fancydancing*, on vuodelta 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sherman Alexie** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
	+ 2
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Michel Adanson** (7. huhtikuuta 1727 Aix-en-Provence, Ranska – 3. elokuuta 1806 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kasvitieteilijä, luonnontutkija ja Senegambian tutkimusmatkailija, joka tunnetaan kasvien luokittelujärjestelmän uudistustyöstään.

Ura
---

Adanson sai aluksi kirkollisen koulutuksen, mutta omistautui pian tieteellisille opinnoille ja teki 21-vuotiaana matkan Senegaliin, joka oli tuohon aikaan vielä luonnontieteilijöille terra incognita. Epäsuotuisasta ilmastosta huolimatta hän viipyi siellä viisi vuotta ja keräsi valtavia kasvi- ja eläinkokoelmia, joiden kanssa hän palasi kotimaahansa, ja teki arvokkaita meteorologisia, tähtitieteellisiä ja kielitieteellisiä tutkimuksia. Pian paluunsa jälkeen vuonna 1755, hän esitti Ranskan Itä-Intian kauppakomppanialle suunnitelman siirtokunnan perustamisesta Afrikan rannikolle. Kun englantilaiset miehittivät Senegalin vuonna 1760, he tekivät hänelle tarjouksia saada tutustua tämän suunnitelman yksityiskohtiin, joista Adanson kuitenkin kieltäytyi isänmaallisista syistä. Vuonna 1757 hän julkaisi teoksen *Histoire naturelle du Sénégal*.

Adansonin kasvitieteelliset teokset pyrkivät uudistamaan siihen aikaan vallitsevaa luokittelujärjestelmää, ja ne muodostivat vastakohdan tuolloin vallinneelle linneläiselle luokittelujärjestelmälle. Hän julkaisi *Familles des plantes* -teoksen (1763), joka sisältää monia nerokkaita havaintoja kasviryhmien suhteista ja järjestyksestä, jotka vasta myöhemmin tunnustettiin laajemmin. Hän aikoi myös julkaista täydellisen luonnontieteellisen tietosanakirjan ja toivoi turhaan saavansa tälle työlle kuningas Ludvig XV:n ja Ranskan akatemian tuen. Ranskan vallankumouksen aikana hän joutui suureen ahdinkoon. Hänet kutsuttiin Ranskan instituutin jäseneksi, mutta hän sanoi, ettei hän voinut hyväksyä kutsua, koska hänellä ei ollut varaa kenkiin. Hänen säilyneistä kirjoituksistaan on myöhemmin julkaistu muun muassa *Histoire de la botanique et plan des familles naturelles des plantes* (1864).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michel Adanson *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 7.11.2021.
2. 1 2  Michel Adanson *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 7.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michel Adanson** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Petsamonvuono (2010)
Petsamonvuonon Liinahamarinlahtea 1930-luvulla.
**Petsamonvuono** (ven. Губа Печенга, *Guba Petšenga*) on Barentsinmeren vuono Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono on 18 kilometriä pitkä ja pääasiassa 1,5–2 kilometriä leveä, mutta kapeimmalta kohdaltaan alle puoli kilometriä leveä. Vuono on lähellä suutaan noin 150 metriä syvä ja vuonon erottaa valtamerestä *kynnys*, joka on noin 80 metriä syvä. Petsamonvuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa. Vuonon suu on noin 25 km Norjan rajasta itään. Petsamonvuonon pohjukkaan laskee 110 kilometriä pitkä Petsamonjoki. Vuonon rantoja ympäröivät tunturit, kuten Parkkinatunturit, Isovuori, Trifonavaara ja Siebruoaivi. 

Vuonon perukassa sijaitsee Petsamon kaupunkityyppinen taajama (entinen Petsamon kirkonkylä *Parkkina*). Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsee Liinahamarin kylä, jossa on Petsamon satama. Aikanaan Liinahamari oli Suomen ainoa valtamerisatama ja ympäri vuoden sulana oleva satama. Vuoden keskilämpötila Petsamonvuonon pohjukassa on -0,7 °C; heinäkuun keskilämpötila on +11 °C ja tammi-helmikuun -11 °C. Vuonon perukka on jäässä noin puoli vuotta mutta suuosa on sulana ympäri vuoden.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja 12*, s. 1207. Helsinki: Otava, 1937.
2. ↑  *Pieni tietosanakirja III*, s. 769. Helsinki: Otava, 1927. Project Runeberg (viitattu 9.6.2009).
*Tämä artikkeli käsittelee baseballseuraa. Buffalo Bisons niminen jääkiekkoseura toimi AHL:ssä*

**Buffalo Bisons** oli yhdysvaltalainen baseballjoukkue, joka pelasi National Leaguessa 1879–1885. Vielä nykyisinkin pelaa samanniminen minor league joukkue, joka pitää NL:n joukkuetta edeltäjänään. Ennen liittymistään NL:een Bisons voitti International Associationin liigamestaruuden. Kauden 1885 jälkeen joukkue pudotettiin Major Leaguesta, jolloin se liittyi International Leagueen. Players Leaguessa pelasi kaudella 1890 myös Buffalo Bisons -niminen joukkue, jonka ei kuitenkaan katsota olevan sama joukkue.

Bisons liittyi Western Leagueen kaudeksi 1899 ja pelasi siinä vielä vuonna 1900, jolloin liiga vaihtoi nimekseen American League. Kun AL kauden 1901 aluksi julisti itselleen Major League aseman, Bisons joutui antamaan tilaa Boston Americansille. Bisons jatkoi International Leaguessa (1884-1912 Eastern League). Heinäkuussa 1970 joukkue siirtyi Winnipegiin, Manitobaan, jossa se nimellä Winnipeg Whips toimi Montreal Exposin farmijoukkueena. Vuonna 1971 joukkueen nimeksi vaihtui Peninsula Whips ja vuonna 1973 Expos lakkautti joukkueen.

Uuden Double-A luokan Eastern Leaguen joukkue Jersey City A's muutti Buffaloon 1979. Tämä seura katsoo olevansa alkuperäisen Bisonsin jatkaja. Kuuden kauden jälkeen Bisons liittyi Triple-A tason American Associationiin, kun Wichita Aerosin liigaoikeudet siirrettiin Buffaloon. AA:n tultua lakkautetuksi 1997 siirtyi Bisons edelleen International Leagueen. Vuodesta 2013 alkaen joukkue on ollut Toronto Blue Jaysin farmijoukkue. Sopimus on voimassa kauteen 2018 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  MiLB News (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Buffalo Bisons** Wikimedia Commonsissa

* TOP 100 teams (englanniksi)
* Joukkueen MLB-historia
* Joukkueen viralliset kotisivut (englanniksi)
**Erkki (Erik) Kuorikoski** (1813 – 1889) oli suomalainen kirkonrakentaja. Hän kuului Kuorikosken kirkonrakentajasukuun, jonka tunnetuin edustaja oli hänen veljensä Jaakko Kuorikoski.

Erkki Kuorikoski hallitsi puurakentamisen lisäksi tiili- ja kivirakentamisen tekniikat ja osasi myös itse laatia piirustuksia ja kustannusarvioita. Muista kirkonrakentajista poiketen Kuorikoski rakensi ja korjasi myös kivikirkkoja.

Erkki Kuorikosken rakentamia kirkkoja
-------------------------------------

Erkki Kuorikosken rakentaman Juvan kivikirkon luoteenpuoleinen kylkiäinen.
* 1843 Vetelin kirkko
* 1847 Kurikan kirkko
* 1850 Jaakkiman kirkko
* 1863 Juvan kirkko

Lähteet
-------

* Erkki Kuorikosken elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa

### Viitteet

1. ↑  Vetelin seurakunta
2. ↑  Rakennetun kulttuuriymäristön portaali : Kurikan kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Jaakkima - Lahdenpohja
4. ↑  Juvan kirkko
5. ↑  Juvan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  19.5.2008. Museovirasto. Viitattu 22.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Minna Kelhä** (s. 1969 Helsinki) on suomalainen virkamies ja nykyinen Opetushallituksen pääjohtaja. Koulutukseltaan Kelhä on filosofian tohtori.

Kelhä on Vasemmistoliiton jäsen ja toimi Paavo Arhinmäen erityisavustajana sekä myöhemmin vuosina 2016–2019 Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän pääsihteerinä. Hän työskenteli myös Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella kehittämispäällikkönä vuosina 2014 ja 2015. Ennen Opetushallituksen pääjohtajuutta Kelhä toimi opetusministeri Jussi Saramon valtiosihteerinä.

Minna Kelhä nimitettiin Opetushallituksen pääjohtajaksi kaudelle 7.6.2021–6.6.2026. Valtioneuvosto joutui vetämään nimitysesityksen alun perin pois, sillä oikeuskansleri Tuomas Pöystin mukaan nimitystä ei ollut perusteltu tarpeeksi vakuuttavasti. Esittelymuistiota täydennettiin ja nimitys tapahtui seuraavalla viikolla 27. toukokuuta 2021.

Viitteet
--------

1. ↑  Marjukka Liiten: Nimitysmuistio: Opetushallituksen pääjohtajaksi valittu Minna Kelhä jäi johtamiskokemuksessa jälkeen kahta muuta kärkihakijaa *Helsingin Sanomat*.  27.5.2021. Viitattu 1.7.2021.
2. 1 2  Lauri Nurmi: Vasemmisto kaappasi Opetushallituksen pääjohtajuuden kokoomukselta - Saramon valtiosihteeri OPH:n johtoon *Iltalehti*.  27.5.2021. Viitattu 1.7.2021.
3. ↑  Marko-Oskari Lehtonen: Opetushallituksen pääjohtajavalinta pysähtyi viikko sitten oikeuskansleriin - Pöysti ei vakuuttunut Saramon valtiosihteerin nimitysperusteista *Iltalehti*.  27.5.2021. Viitattu 1.7.2021.
Esko Tommola (vas.) haastattelemassa Armi ja Gil Hilariota vuonna 1959.
**Esko Tommola** (3. elokuuta 1930 Kotka – 7. huhtikuuta 2008 Kotka) oli Yleisradion Tukholman-kirjeenvaihtaja 1960-luvulla ja sen jälkeen MTV3:n Kymmenen Uutisten uutistenlukija ja New Yorkin -kirjeenvaihtaja. Hän luki Leena Kaskelan kanssa Kymmenen Uutisia vuosina 1981–1995. Esko Tommola oli myös MTV:n uutistoiminnan perustajajoukkoa.

Tommola aloitti toimittajauransa paikallislehdessä Kymenlaaksossa ja nousi 1960-luvulla Yleisradion kautta tunnetuksi televisiokasvoksi. Tätä ennen hän oli Saksassa radioyhtiö Sender Freies Berlinin ja sanomalehti *Berliner Morgenpostin* palveluksessa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, ensimmäisen ruotsinsuomalaisista *Suomalaisia Ruotsissa* vuodelta 1969 ja toisen *Uuden maan rakentajat – New Yorkin suomalaisten tarina* vuodelta 1988.

Tommola oli kotoisin Kotkasta, jonne hän palasi vuonna 2001. Hän asui sitä ennen 1990–2001 Helsingissä. 

Viestintäalan yrittäjänä Tommola toimi vuosina 1998–2004 yritysten, yhteisöjen, kuntien ja yksityisten ihmisten kouluttajana. Eläkepäivillään hän myös kirjoitti lehtiin kotiseuduistaan. Tommolan poika Mika työskentelee Kymmenen uutisten kevennystoimittajana.

Tommola kuoli 7. huhtikuuta 2008 Kotkassa pitkäaikaiseen sairauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Turun Sanomien* muistokirjoitus.
2. ↑  Leena Kaskela suree ex-kollegan poismenoa. Iltasanomat.fi
3. ↑  MTV:n uutisankkuri Esko Tommola on kuollut. MTV3.fi
4. ↑  Virkkunen, Urpo (toim.): *Kuka on kuka TV:ssä*. Helsinki: Otava, 1970.
5. 1 2  Esko Tommola – Muistokirjoitus. Arkistoitu hs.fi


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Talayeh Ashrafi** (s. 24. heinäkuuta 1984 Tehran, Iran) paremmin tunnettu nimellä **Tala Ashe** on iranilais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa Smash, American Odyssey ja As the World Turns, sekä pääroolistaan Zari Tomazina ja Zari Tarazina CW:n supersankarisarjassa Legends of Tomorrow.

Nuoruus ja koulutus
-------------------

Ashe syntyi Teheranissa, Iranissa. Hän muutti Yhdysvaltoihin yhdeksän kuukauden ikäisenä. Ashe varttui Powellissa, Ohiossa, aivan osavaltion pääkaupungin Columbuksen ulkopuolella. Hän osallistui lukion teatteriesityksiinsä sekä näyttelijänä että ohjaajana.

Ashe sai BFA-tutkinnon Bostonin yliopiston teatterikoulusta. Hän opiskeli myös London Academy of Music and Dramatic Artissa ja Upright Citizens Brigade -teatterissa New Yorkissa.

Ura
---

Ashe on esiintynyt lukuisissa alueellisissa ja Off-Broadwayn tuotannoissa. Ashen ensimmäinen live-rooli on hänen roolinsa Nadiana vuoden 2008 elokuvassa Waiting in Beijing. Häntä pidettiin elokuvaa tehdessä Tala Ashrafina, mutta hän on Tala Ashe kaikissa myöhemmissä rooleissaan. Ashe on esiintynyt vieraana sarjoissa Law & Order, Law & Order: Criminal Intent, 30 Rock ja Covert Affairs. Ashella on myös ollut toistuvia rooleja Smashissa ja American Odysseyssa. Hän oli myös näyttelijänä elokuvassa As the World Turns.

Vuonna 2017 Ashe liittyi Legends of Tomorrow-sarjaan pääroolissa Zari Tomazina. Hän otti johtoon jakson nimeltä "Here I Go Again" ja sai kiitosta niin kriitikoilta kuin faneiltakin esityksestään.

Yksityiselämä
-------------

Ashe on iranilais-amerikkalainen ja hänellä on kaksoiskansalaisuus. Hänen nimensä, Talayeh, tarkoittaa "tienraivaajaa" persiaksi ja tulee Shahnamehistä. Englannin lisäksi hän puhuu sujuvasti persiaa. Yhdessä muiden Arrowverse-näyttelijöidensä kanssa Ashe on Shethority-projektin perustajajäsen. Hankkeen tavoitteena on inspiroida ja kohottaa naisia (määrittely mukaan lukien).

Filmografia
-----------

Televisio- ja elokuvaroolit| Vuosi | Nimi | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | *Waiting in Beijing* | Nadia | Elokuva; näytellyt nimellä Talayeh Ashrafi |
| 2008 | *Law & Order* | Madison | Jakso: "Angelgrove" |
| 2008 | *As the World Turns* | Ameera Ali Aziz | Toistuva rooli, 26 jaksoa |
| 2011 | *Law & Order: Criminal Intent* | Rebecca Landon | Jaksoa: "Boots on the Ground" |
| 2012 | *Smash* | R.J. Quigley | Toistuva rooli(kausi 1), 6 jaksoa |
| 2015 | *American Odyssey* | Anna Stone | Toistuva rooli, 7 jaksoa |
| 2017–2022 | *Legends of Tomorrow* | Zari Tomaz and Zari Tarazi | Päärooli (kausi 3–7), 74 jaksoa |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tala Ashe 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
*Itsenäisyyden kivi* Turun Samppalinnan rinteessä.
**Itsenäisyyden kivi** (1977) on kuvanveistäjä Antti Louhiston tekemä veistos, joka sijaitsee Turussa Itäisellä Rantakadulla Samppalinnan rinteessä. Teos on nelikulmainen ylöspäin kapeneva obeliski, jonka materiaalina Louhisto on käyttänyt graniittia. Obeliskin yläosassa on Suomen valtion tunnus, leijona. Teos paljastettiin Suomen itsenäisyyden 60-vuotisjuhlien yhteydessä 6.12.1977.

Veistoksen paljastustilaisuudessa puheen piti professori Paavo Kallio, joka vertasi tätä miljardien vuosien ikäistä graniittijärkälettä Suomen yhtenäiseen kansaan, jota ei murra mikään. Veistoksen etupuolella on teksti "Itsenäisyys 1917" ja takana  "Pienen maan suurin voima on yksimielisyys. Puhtain asein puhtaan asian puolesta". Veistos on Turun Seudun joukko-osastokiltojen lahjoitus Turun kaupungille. Kaupungin puolesta muistomerkin otti vastaan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Heikki Löyttyniemi, joka totesi muistomerkin olevan karu mutta puhutteleva, juuri kuten Suomen kansan perusluonnekin on.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Louhisto: Itsenäisyyden kivi Turun kaupunki. Viitattu 26.2.2018.
2. ↑  Antti Grönros: Turun Ilmatorjuntakilta 1964-1994 Turun Ilmatorjuntakilta.  Arkistoitu 2.4.2017. Viitattu 26.2.2018.
**Franz Krommer** (myös *František Kramář*; 27. marraskuuta 1759 Kamenets – 8. tammikuuta 1831 Wien) oli tšekkiläinen säveltäjä. Häntä pidettiin aikanaan vahvana Ludwig van Beethovenin kilpailijana, ja etenkin hänen jousikvartettojaan pidettiin arvossa. Krommerin kuoleman jälkeen hänen maineensa kuitenkin hiipui pitkälti Beethovenin aseman vahvistuttua.

Krommer aloitti vuonna 1774 viulun- ja urkujensoiton opiskelun setänsä, säveltäjä, kuoromestari Anton Matthias Krommerin johdolla. Hän sai setänsä kautta myös aseman tilapäisenä urkurina Turanissa joko vuonna 1777 tai 1778. Krommer tutustui myös musiikin teoriaan ja sävellykseen. Hän matkusti vuonna 1785 Wieniin, mutta ei löytänyt sieltä pysyvää työtä. Noin vuonna 1786 hän sai viulistin paikan hoviorkesterista Simontornyasta. Vuonna 1788 hänestä tuli tämän orkesterin musiikillinen johtaja, mutta hän lähti vuonna 1790 konserttimestariksi Pécsin tuomiokirkkoon. Hänen varhaisimmat säilyneet teoksensa ovat 1790-luvun alussa päivättyjä.

Krommer toimi kahdessa pienemmässäkin hovissa konserttimestarina vuodesta 1793 alkaen. Vuonna 1795 hän palasi Wieniin, jossa ilmeisesti opetti sävellystä seuraavien kolmen vuoden ajan. Vuosina 1798–1810 Krommer toimi konserttimestarina herttuan hovissa. Tänä aikana julkaistiin hänen varhaisimmat sinfoniansa sekä konserttonsa ja suurin osa hänen jousikvartetoistaan. Vuonna 1811 Krommer hyväksyi nimityksen baletin konserttimestariksi Wienin Hoftheateriin ja neljä vuotta myöhemmin *Kammertürhüterin* aseman keisari Franz I:n hovissa. Hän matkusti hallitsijan kanssa useisiin kaupunkeihin Ranskaan ja Italiaan seuraavien parin vuoden aikana. Vuonna 1818 hänet korotettiin hovisäveltäjän ja kamarimusiikkijohtajan asemaan Leopold Kozeluchin seuraajana. Näissä tehtävissä hän toimi loppuikänsä.

Tyylillisesti Krommer oli lähempänä Joseph Haydnia ja Wolfgang Amadeus Mozartia kuin Beethovenia. Hän sävelsi useimmissa genreissä, mutta ei kuitenkaan tehnyt oopperaa eikä yksinlauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Franz Krommer

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Franz Krommer: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Horisontti 2020** oli Euroopan unionin kahdeksas puiteohjelma (tunnetaan myös nimellä FP8), jonka tarkoituksena oli tukea ja kannustaa tutkimusta eurooppalaisella tutkimusalueella (ERA). Horisontti 2020:n ohjelmakausi ulottui ajanjaksolle 2014–2020 ja tarjosi lähes 80 miljardia euroa rahoitusta, jossa on noin 8 % kasvua aikaisempaan ohjelmakauteen FP7:aan verrattuna. Ohjelman tavoitteena oli tukea kasvua ja työpaikkojen syntymistä Euroopassa sekä vahvistaa eurooppalaisten yritysten globaalia asemaa.

Aikaisemmasta ohjelmakaudesta poiketen uudessa ohjelmassa oli tarjolla rahoitusinstrumentteja myös pienille ja keskisuurille yrityksille omassa ohjelmassaan. Pk-yrityksille rahoitusta oli tarjolla hieman yli 2,8 miljardia euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Horisontti 2020 Tekes.  Arkistoitu 14.7.2015. Viitattu 13.7.2015.
2. ↑  EU-tuet pk-yrityksille Horisontti 2020 -ohjelmassa *Yritystuki-blogi*.  Arkistoitu 13.7.2015. Viitattu 13.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset dokumentit (englanniksi), Euroopan komissio.
* Mikä on Horisontti 2020? (englanniksi), Euroopan komissio.
**Franziska Maria "Ska" Keller** (s. 22. marraskuuta 1981 Guben, Itä-Saksa) on saksalainen poliitikko ja europarlamentaarikko. Hänet valittiin europarlamenttiin vuonna 2009 Liittouma 90/Vihreät -puolueesta. Hän on kehitysyhteistyövaliokunnan jäsen ja kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan varajäsen. Keller on erikoistunut maahanmuuttokysymyksiin ja Euroopan unionin ja Turkin suhteisiin.

Keller on ollut vuodesta 2001 Saksan vihreiden nuorten jäsen. Vuosina 2005–2007 hän toimi Euroopan vihreiden nuorten puheenjohtajana. Vuonna 2002 Keller liittyi Saksan vihreisiin (Liittouma 90/Vihreät) ja on ollut muun muassa Brandenburgin vihreiden puheenjohtajana.

Keller äänestettiin vuoden 2014 europarlamenttivaaleihin Vihreiden toiseksi kärkiehdokkaaksi EU:n laajuisessa nettiäänestyksessä.

Ska Keller on opiskellut Freie Universität Berlinissä islamin tutkimusta, turkin kieltä ja judaistiikkaa. Hän on naimisissa suomalaisen aktivistin Markus Draken kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Über Ska *Skablog*. Viitattu 26.7.2009. (saksaksi)
2. ↑  Vihreät nuoret voitokkaita ympäri Eurooppaa  9.6.2009. Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto ry. Viitattu 26.7.2009. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ska Keller** Wikimedia Commonsissa

* Ska Kellerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive). (saksaksi) (englanniksi)
* Ska Keller Euroopan parlamentin sivuilla.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |