recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kaksi bordellia Bloedstraatilla Amsterdamin de Wallen -alueella.
Taiteilija Els Rijn veistos "Prostituoitu" Oudekerkspleinillä Amsterdamissa.
Oudezijds Voorburgwal.
Oudezijds Achterburgwal.
**De Wallen** tai **de Walletjes** on yksi Amsterdamin tunnetuimmista Punaisten lyhtyjen alueista. Prostituutiota harjoitetaan pääasiassa noin 250x250 metrin laajuisella alueella, jonka pohjoinen raja on Lange/Korte Niezel, itäinen raja Zeedijk/Nieuwmarkt, eteläinen raja Koestraat/St. Jansstraat ja läntinen raja Warmoesstraat. Bordelleja on erityisesti seuraavilla kaduilla: Barndesteeg, Bethlehemsteeg, Bloedstraat, Dollebegijnensteeg, Enge Kerksteeg, Goldbergersteeg, Gordijnensteeg, Molensteeg, Monnikenstraat, Oudekerksplein, Oudekennissteeg, Oudezijds Achterburgwal, Oudezijds Voorburgwal, Sint Annendwarsstraat, Sint Annenstraat, Stoofsteeg sekä Trompettersteeg.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De Wallen** Wikimedia Commonsissa

* Amsterdam XXX | The Walletjes (turistiopas)
* Prostitution Information Centre (Arkistoitu – Internet Archive)
**Royal Unibrew A/S** (aik. **Bryggerigruppen**, 1989–2005) on tanskalainen panimoyhtiö ja Tanskan toiseksi suurin panimokonserni. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2020 7,3 miljardia Tanskan kruunua. Yhtiöllä on noin 2 600 työntekijää, joista 500 työskentelee Faxessa, jossa sijaitsee yhtiön pääkonttori ja suurin tuotantolaitos. Royal Unibrew syntyi tanskalaisten panimoiden fuusiosta vuonna 1989. Tuolloin vuonna 1901 perustettu Faxe Bryggeri ja Jyske Bryggerier yhdistyivät *Bryggerigruppen A/S*:ksi. Vuonna 2005 yhtiön nimi muutettiin nykyiseen muotoon, johon uusien fuusioiden myötä kuuluivat myös Albani Bryggerierne A/S ja Maribo Bryghus A/S.

Faxen lisäksi panimolla on tuotantoa kolmella muulla paikkakunnalla Tanskassa ja neljällä paikkakunnalla ulkomailla. Yritys vie tuotteita 65 maahan, joista tärkeimmät kohteet ovat Tanskan lisäksi Suomi, Italia, Saksa, Ranska ja Baltian maat. Panimon tuotemerkkejä ovat mm. Royal Beer, Albani Odense Pilsner, Cere ja Thor sekä Nikoline ja Egekilde. Lisäksi panimo markkinoi hollantilaista Heinekeniä sekä Pepsicolaa ja useita muita brändejä. Royal Unibrew omistaa suomalaisen Hartwallin, jonka se osti Heinekeniltä vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poul Scheuer: Royal Unibrew A/S *TrapDanmark*.  1.11.2021. Viitattu 6.5.2023. (tanskaksi)
2. ↑  Tanskalainen panimoyhtiö Royal Unibrew ostaa Hartwallin *MTV Uutiset*.  11.7.2013. Viitattu 6.5.2023.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tanska OMX Copenhagen 25 |
| --- |
|  |
| 
* Ambu
* Bavarian Nordic
* Carlsberg
* Chr. Hansen Holding
* Coloplast
* Danske Bank
* Demant
* DSV
* Genmab
* GN Store Nord
* ISS
* Jyske Bank
* A. P. Møller-Mærsk
* Nordea Bank
* NKT
* Novo Nordisk
* Novozymes
* Ørsted
* Pandora
* Royal Unibrew
* Rockwool
* Tryg
* Vestas Wind Systems
* Zealand Pharma

 |
|  |
| Päivitetty: 5. tammikuuta 2024 |

 |
**Puckin piirikunta** (puol. *powiat pucki*) on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 86 684. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Władysławowo, Kosakowo, Krokowa ja Puck.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Puckin piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,4 prosenttia ja eläkeikäiset 17,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,8 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 948 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa piirikunnassa oli määrällisesti kolmanneksi eniten kašubin kieltä puhuvia Puolan piirikunnista; 17 677 henkilöä eli 22,3 prosenttia Puckin piirikunnan väestöstä puhui sitä. Puckin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 97 871 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Powiat nowodworski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 3.9.2020. (puolaksi)
2. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö. Viitattu 3.9.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pommerin piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Gdańsk (hallintokeskus)
* Gdynia
* Słupsk
* Sopot

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Bytów
* Chojnice
* Człuchów
* Gdańsk
* Kartuzy
* Kościerzyna
* Kwidzyn
* Lębork
* Malbork
* Nowy Dwór
* Puck
* Słupsk
* Starogard
* Sztum
* Tczew
* Wejherowo

 |

 |
**Superbe** oli suomalainen nelimastoinen fregatti ja suurimpia Oulussa rakennettuja purjealuksia.

Alkuvaiheet
-----------

*Superbe* rakennettiin vuonna 1814 Haukiputaan Kurtinhaudalla Carl Magnus Engmanin omistamalla varvilla. Engman oli 1800-luvun alussa Oulun suurin laivanvarustaja. *Superbe* oli kolmimastoinen tasasaumainen puufregatti, jonka kantokyky oli 203 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Alus oli varustettu rakennusvaiheessa Suomen sodan jälkeisen epävakaan ajan takia rannikoiden puolustamista varten neljällä kanuunalla. Aluksella kuljetettiin muun muassa malmia. Aluksen kapteeneina mainittu muun muassa viipurilainen Ohlsen (1835) ja viipurilainen Widgren (1834–1845).

Aluksessa olivat osakkaina Carl M. Engman ja Carl E. Junnelius. Alus myytiin Kokkolaan vuonna 1822.

Alus teki matkan muun muassa Liverpooliin vuonna 1835.

Lähteet
-------

1. 1 2  P. W. Snellman (toim. Aarne Kopisto): *Oulun laivoja ja laivureita 1816–1875*, s. 30. Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva, 1974. ISBN 951-9306-02-1.
2. ↑  Haukiputaalla rakennetut laivat (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Harri Turunen: Kauppaneuvos Carl Magnus Engman (1778–1852). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Kurtin telakka Ouka (Arkistoitu – Internet Archive)
Bremenin soittoniekat. Bremeniin 1951 pystytetty pronssipatsas.
**Bremenin soittoniekat** (uusimmassa suomennoksessa *Bremenin pelimannit*)
on Grimmin veljesten kirjaama kansansatu, jossa aasi, koira, kissa ja kukko karkaavat isänniltään, jotka kohtelevat eläimiään huonosti. Eläimet päättävät lähteä Bremeniin, joka on kuuluisa vapaudestaan ja siitä, että siellä voi elää ilman omistajiaan.

Juoni
-----

Matkallaan Bremeniin eläimet näkevät valaistun mökin ja siinä neljä ryöväriä nauttimassa saalistaan. Eläimet päättävät esiintyä ryöväreille saadakseen palkkioksi ruokaa. Eläinten mölinä pelästyttää ryövärit, jotka pakenevat mökistä tiehensä. Eläimet valtaavat mökin. Myöhemmin yöllä ryövärit palaavat ja lähettävät yhden joukosta ottamaan selvää tilanteesta. Kissa raapii ryövärin kasvoja, aasi potkaisee ja koira puree sekä kukko ajaa takaa niin, että tunnustelija kertoo hirviöiden vallanneen talon ja niin ryövärit hylkäävät mökin, johon eläimet asettuvat asumaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Raija Jänicke ja Oili Suominen (toim.): *Grimmin sadut I−III*. Helsinki: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1224-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bremenin soittoniekat**.
* SurLaLune'n kommentoitu Bremenin soittoniekat (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Kokoteksti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (saksaksi)
**Han** (jap. 藩) tarkoittaa Japanin historiassa feodaalikauden läänityksiä, joita hallitsivat 1100-luvulta lähtien soturit ja myöhemmin Edo-kaudella daimiot. Meiji-hallinto lakkautti han-järjestelmän vuonna 1871, ja ne jaettiin prefektuureiksi.

Hanit erosivat provinsseista (jap. 国, *kuni*), jotka keisarillinen hovi oli perustanut aiemmin pääosin 700-luvulla. Provinssi oli alun perin valtion alueellisen hallinnon jakoyksikkö. Muromachi-kaudella Ashikaga-bakufu nimitti shugon hallitsemaan jokaista provinssia. Heidän valtansa taantui suurimmaksi osaksi kauden lopulla, ja sengoku-daimiot korvasivat heidät. Suurin osa sengoku-daimioista oli shugoja alempiarvoisia samuraita, mutta jotkut shugot, kuten Shimazu-klaani Satsuman provinssissa, selviytyivät Edo-kaudelle saakka.*lähde?*

Edo-kaudella provinssit säilyivät maantieteellisinä alueina. Nyt han oli kuitenkin alueellinen hallintoyksikkö ja määritteli siten alueen, jolla paikallishallinto voi käyttää valtaansa. Han-järjestelmän määritteli Tokugawa-bakufu: hanien koot vaihtelivat, mutta bakufun määritelmän mukaan jokainen han oli läänitysalue, jonka maatalous tuotti ainakin 10 000 kokun verran vuosittain. Daimio määriteltiin hanin pääksi, joka palveli shōgunia ilman välikäsiä. Jos daimion vasallilla oli yli 10 000 kokun arvoinen läänitys (kuten Katakura Kagetsunalla Sendaissa tai Inada Kurōbeilla Tokushimassa), hän ei palvellut shōgunia vaan daimiota – hän ei siis määritelmän mukaan ollut daimio. Tällaisten samuraiden hallituksia ja alueita kutsuttiin silti yksinkertaisuuden vuoksi haneiksi.*lähde?*

Hanien koko ja riisin tuotanto vaihtelivat huomattavasti: suurimmat hanit, kuten Maeda-klaanin han, tuottivat yli miljoona *kokua* riisiä. Suuri osa haneista, noin kolmasosa, oli kuitenkin hyvin pieniä, ja niiden vuosituotto oli noin 10 000–20 000 kokua. Sotilashallinto määräsi hanit tarjoamaan sotilaita ja aseita niiden koon mukaan: 100 000 kokun hanilta vaadittiin esimerkiksi 170 hevosmiestä, 10 000 kokun hanilta vain 10.

Lähteet
-------

1. ↑  Louis-Frédéric: *Japan Encyclopedia*, s. 283. Harvard University Press, 2005. ISBN 9780674017535. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Totman, Conrad: *Early Modern Japan*, s. 120. University of California Press, 1993. ISBN 9780520917262. Teoksen verkkoversio.

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Han (country subdivision)
**U-370** oli Saksan laivaston tyypin VII sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se suoritti kaksitoista tehtävää Itämerellä, ennen kuin liittoutuneet upottivat sen 1945 Pohjois-Saksassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi VII*
Alus tilattiin 25. elokuuta 1941 Flensburger Schiffsbau-Geselshaftilta Flensburgista, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1942 telakkanumerolla 493. Se laskettiin vesille 24. syyskuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 19. marraskuuta päällikkönään yliluutnantti (saks. *Oberleutnant zur See*) Karl Nielsen.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin koulutettavaksi 4. sukellusvenelaivueeseen. Se lähti 9. kesäkuuta 1944 Kielistä Marvikeniin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus lähti 29. kesäkuuta paluumatkalle Marvikenistä Kieliin, jonne se saapui 1. heinäkuuta. Se siirrettiin 1. elokuuta 1944 operatiiviseen palvelukseen 8. sukellusvenelaivueeseen. Se siirrettiin 16. joulukuuta 1944 vielä 4. sukellusvenelaivueeseen.

Se lähti 9. heinäkuuta 1944 Kielistä Tallinnaan, jonne se saapui 12. heinäkuuta.

Se upotti 31. heinäkuuta 1944 viidennellä partiomatkallaan Neuvostoliiton laivaston *MO-101* lähellä Koivistoa.

Yhdeksännellä partiomatkalla Erwin Stiegeler huuhtoutui mereen 23. heinäkuuta 1944 mereen.

Alus upotti 12. tammikuuta 1945 Suomen laivaston miinalaiva *Louhen* 11. partiomatkallaan.

Veneen miehistö upotti 5. toukokuuta 1945 aluksensa Geltingerinlahdella (itään Flensburgista). Hylky romutettiin 1948.

Yhteenveto upotuksista
----------------------

| Pvm | Nimi | Kansallisuus | Tonneja | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31.7.1944 | *MO-101* | Neuvostoliitto | 56 | Upotettu |
| 12.1.1945 | *Louhi* | Suomi | 776 | Upotettu |

Lähteet
-------

1. ↑  U-370
2. 1 2 3  uboat.net
3. ↑  *The Times Atlas of the World* – Kolmas painos,  ISBN 0 7230 0809 4, s. 13.
4. ↑  upotus
5. ↑  Jarmo Huhtanen: Valtava räjähdys upotti Louhen / Sukeltajat päästettiin miinalaiva Louhen hylkyyn — "Ensimmäinen havainto oli jännittävä".  *Helsingin Sanomat*, 13.12. / 14.12.2015, s. A 10.  Sanoma Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 01.01.2016.
6. ↑  Guðmundur Helgason: Ships hit by U-370 *German U-boats of WWII - uboat.net*. Viitattu 4.9.2021. (englanniksi)
**Dries Devenyns** (s. 22. heinäkuuta 1983 Leuven) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Predictor-Lotto/Silence-Lotto-joukkueessa 2007–2008, edusti Quick Step/Omega Pharma-Quick Step -tallia 2009–2013, Giant-Shimanoa 2014 ja IAM Cycling -joukkuetta 2015–2016. Vuodesta 2017 hän on ajanut belgialaistallissa, nykyiseltä nimeltään Soudal-Quick Step.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2005
Maantieajon alle 23-v. Belgian-mestaruus
2006
Tour de Bretagne, kokonaiskilpailun voitto, 4. etapin ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
Vuelta a los Pirineos, prologin voitto
Ilman tallisopimusta olevien aika-ajon Belgian-mestaruus
2009
Itävallan ympäriajo, 5. etapin voitto
2010
Ranskan ympäriajo, 10. etapilla kolmas
,2011

Clásica de San Sebastián, neljäs
2016
Grand Prix d’Ouverture La Marseillaise, voitto
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Tour de Wallonie, kokonaiskilpailun ja 5. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 9. etapilla toinen
2018
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa viides
Cadel Evans Great Ocean Road Race, neljäs
2020
Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dries Devenyns *procyclingstats.com*. Viitattu 2.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Dries Devenyns *cyclingarchives.com*. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
Veljko Petrović.
**Veljko Petrović** (serb. Вељко Петровић, noin 1780–1813) oli yksi Osmanien valtakuntaa vastaan tehdyn serbien ensimmäisen kansannousun (1804–1813) komentajista ja hajdukien, paikallisten rosvojen erään joukon päällikkö. Hän on tunnettu serbialaisten eeppisissä runoissa.

Petrović taisteli Stanoje Glavašin alaisuudessa ja organisoi kapinointia itäisessä Serbiassa. Hän puolusti Sokobanjan kaupunkia vuonna 1809 ja kaatui taistelussa Negotinissa vuonna 1813. Hänen kerrotaan sanoneen: "Annan teille pääni, mutta en anna Krajinaa" (hänen kotiseutunsa).

Aiheesta muualla
----------------

* Haiduk Veljko Museum

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Havi** on Riihimäellä toimiva kynttilöitä valmistava tehdas, jonka omistaa Suomen Kerta Oy. Sen tuotemerkit ovat Havi ja Tuikku. Lisäksi Havi-nimellä myydään erilaisia kattaustuotteita, joita valmistetaan Suomen Kerta Oy:n Imatran ja Kotkan tehtailla.

Historia
--------

Havin kynttilätehtaan historia sai alkunsa kauppias Anton Alfthanin vuonna 1829 Karjalan kannaksella sijainneessa Johanneksen pitäjässä aloittamasta kynttilätuotannosta. Kirjolan kartanoon perustettua kynttilätehdasta voidaan pitää myös Suomen ensimmäisenä kemianteollisuudenlaitoksena. Vuonna 1849 Alftan siirsi tuotantolaitoksensa Viipuriin Havin kaupunginosaan, josta se myöhemmin sai nykyisin tunnetun nimensä. Konkurssiin ajautuneen tehtaan uudeksi omistajaksi tuli vuonna 1866 viipurilainen kauppahuone Hackman & Co, joka jatkoi Alftanin kynttilätehtaan toimintaa nimellä Havi Osakeyhtiö. Kauppaan kuuluivat myös Alftanin Viipuriin perustamat saippuatehdas sekä olutpanimo. 1900-luvun alussa Havi laajensi tuotantoaan teknokemiaan ja kosmetiikkaan.

Havin tehdas toimi Viipurissa talvisodan syttymiseen vuoteen 1939 saakka, jonka jälkeen tuotanto siirrettiin Riihimäelle. Paikkakunnalla oli jo entuudestaan Havin tytäryhtiö Oy Teka Ab, joka valmisti teknokemian tuotteita. Uusi tuotantolaitos valmistui Riihimäelle 1970-luvulla ja vuonna 1977 yhtiö luopui teknokemiastaan myymällä sen saksalaiselle Henkelille. Kynttilätehdas puolestaan siirtyi ruotsalaisen Dunin omistukseen 1996 ja edelleen nykyiselle omistajalleen vuonna 2004.

Lähteet
-------

* Havin kotisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kerta Oy:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pörssitieto: Havin Oy.
* Elsa von Born : Saippuan menekki sivistyksen mittana, Suomen Kuvalehti, 01.01.1934, nro 1, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Stanoje Stamatović Glavaš.
**Stanoje Stamatović Glavaš** (serb. Станоје Стаматовић Главаш, 1763 Smederevska Palanka – 25. helmikuuta 1815) oli serbialainen hajduk ja Osmanien valtakuntaa vastaan tehdyn serbien ensimmäisen kansannousun (1804–1813) sankari. Jo 1790-luvun lopulla hän oli mukana hyökkäyksissä osmanien joukkoja ja karavaaneja vastaan.

Vuonna 1804, kansannousun aattona, Glavaš, Karađorđe Petrović ja joukko muita johtajia kokoontui Orašaciin päättämään kansannoususta. Tässä kokouksessa Glavaš kieltäytyi kansannousun ylipäällikkyydestä, jolloin asemaan valittiin Petrović. Kansannousun aikana Glavaš komensi 3 000 miestä, joiden avulla hän vapautti Prokupljen ja Kuršumlijan.

Osmanit surmasivat Glavašin 25. helmikuuta 1815.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tribedo Oy,** vuoteen 2021 **Opset**, on vuonna 2001 perustettu suomalainen OP:n ja Bravedo Oy:n yhteisyritys, joka tuottaa OP Ryhmälle asiakas- ja asiantuntijapalveluita. Tribedon liikevaihto oli ~42 miljoonaa euroa vuonna 2023.

Tribedolla on toimipisteet viidellä paikkakunnalla: Helsingissä, Tampereella, Kuopiossa, Joensuussa sekä Oulussa.

Tehtävät ja henkilöstö
----------------------

Tribedon tarjoamia tehtäväalueita ovat esimerkiksi monikanavainen asiakaspalvelu, erilaiset back office -tehtävät, digitointi- ja talouspalvelut, digitaalinen viestintä sekä monet asiantuntijatehtävät henkilöstövuokrauksena. 

Palveluita tuotetaan suomeksi ja ruotsiksi.

Tribedossa työskentelee noin 800 henkilöä.

Bravedo Oy osti ISS Palvelut Oy:n osuuden Tribedosta toukokuussa 2021. Yritysnimi muuttui omistajavaihdoksen myötä Opsetista Tribedoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tribedo Oy *Finder*. Viitattu 10.9.2022.
2. ↑  Kotisivut, Tribedo Oy Tribedo Oy. Viitattu 6.9.2021.
3. ↑  Savon Sanomat: Opset hakee 50 ruotsinkielen taitoista työntekijää *Verkkolehti*.  28.03.2017. www.savonsanomat.fi. Viitattu 27.6.2019.
4. ↑  Duunitori: 5 syytä hakea Opsetille töihin *Duunitorin verkkosivut*.  7.5.2019. www.duunitori.fi. Viitattu 27.6.2019.
5. ↑  Bravedo Opsetin toiseksi omistajaksi *Opset*.  27.5.2021.  Arkistoitu 5.8.2021. Viitattu 5.8.2021.
**Tsgabu Gebremaryam Grmay** (s. 25. elokuuta 1991 Mekele) on etiopialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaii ammattilaisena vuosina 2012–2023.

Grmay on voittanut aika-ajon Afrikan-mestaruuden 2015 sekä Etiopian-mestaruuden maantieajossa kolmesti ja aika-ajossa kuusi kertaa.

Saavutukset
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2012
Afrikan-mestaruuskilpailut, aika-ajossa hopeaa
2013
Tour de Taiwan, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin voitto
Maantieajon ja aika-ajon Etiopian-mestaruus
2014
Maantieajon ja aika-ajon Etiopian-mestaruus
2015
Afrikan-mestaruuskilpailut, aika-ajossa kultaa, joukkueaika-ajossa pronssia
Maantieajon ja aika-ajon Etiopian-mestaruus
2016
Afrikan-mestaruuskilpailut, aika-ajossa hopeaa
Critérium du Dauphiné, mäkikirikilpailussa toinen
2017
Aika-ajon Etiopian-mestaruus
2018
Aika-ajon Etiopian-mestaruus
2019
Aika-ajon Etiopian-mestaruus
2021
Afrikan-mestaruuskilpailut, sekaviestissä pronssia
2023
Aika-ajon Etiopian-mestaruus

### Grand Tour -kilpailut

| Grand Tour | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A pink jersey Italian ympäriajo | 91 | — | — | — | — | — | — | — | — |
| A yellow jersey Ranskan ympäriajo | — | 92 | 73 | DNF | — | — | — | — | — |
| A red jersey Espanjan ympäriajo | 125 | 62 | — | — | 62 | 54 | — | — | — |

Merkki| — | Ei osallistunut |
| DNF | Keskeytti kilpailun |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tsgabu Grmay *Pro Cycling Stats*. Viitattu 23.6.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Tsgabu Gebremaryan Grmay *Cycling Archives*. Viitattu 17.1.2022. (englanniksi)
*Hakusana "Myosotis palustris" ohjaa tänne. Myosotis palustris on myös kirjailija Ingeborg Malmströmin käyttämä nimimerkki.*

**Luhtalemmikki** eli **suolemmikki** (*Myosotis scorpioides*, aiemmin myös *Myosotis palustris*) on Suomen yhdeksästä luonnonvaraisesta lemmikkilajista suurikukkaisin, siinä missä peltolemmikki (*Myosotis arvensis*) on yleisin. Luhtalemmikkiä muistuttaa hyvin samannäköinen, mutta harvinainen pohjanluhtalemmikki (*Myosotis nemorosa*). Luhtalemmikki on monivuotinen.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Luhtalemmikki on monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 15-50 senttimetriä. Varsi on kalju ja ylöspäin myötäkarvainen.

Kukat aukeavat kesä-heinäkuun vaihteessa ja kukinta kestää aina elokuulle saakka. Kukinto on tavallisesti sininen, mutta myös valkoinen tai violetti. Terälehtiä on viisi.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Luhtalemmikkiä kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa; etelämpänä se on vuoristoniittyjen kasvi. Suomessa luhtalemmikkiä tavataan etelässä yleisenä ja pohjoisessa harvinaisempana. Pohjoisimmasta Suomesta se puuttuu kokonaan.

Luhtalemmikki on tyypillinen jokien ja järvien sekä rantaluhtien kasvi. Se viihtyy myös lähteiköissä ja märissä korpipainanteissa. Kauniin sininen lemmikki vaatii kosteaa tai märkää ja ravinteikasta maata. Luhtalemmikkejä on siirrelty alkuperäisiltä kasvupaikoilta talojen ja kesämökkien pihapiireihin. Niitä on myös kasvatettu koristekasveiksi puutarhoihin.

Nimiä
-----

Luhtalemmikin tieteellinen nimi on *Myosotis scorpioides*, joka tarkoittaa skorpionimaista hiirenkorvaa. Ruotsiksi luhtalemmikin nimi on *förgätmigej*, suomeksi "älä unohda minua"; saksaksi kasvin nimi on *Sumpf-Vergissmeinnicht*, jossa jälkiosa tarkoittaa samaa. 1600-luvulla luhtalemmikistä on käytetty Ruotsissa nimeä *skorpionört*, suomeksi skorpioniyrtti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Mehtola, Johanna: Sinisilmä.  *Luonto*, 15.6.2012, s. 16–17.
2. ↑  Pratensis.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas: Luhtalemmikin levinneisyys Suomessa
* Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Luhtalemmikki (*Myosotis scorpioides*)
* Luontoportti: Luhtalemmikki (*Myosotis scorpioides*)
* ITIS: *Myosotis scorpioides* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Myosotis scorpioides* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q147165
* Wikispecies: Myosotis scorpioides
* APA: 5528
* APDB: 162277
* APNI: 107397
* BioLib: 40713
* Calflora: 5725
* CoL: 4564N
* EoL: 580087
* EPPO: MYOPA
* EUNIS: 161951
* GBIF: 5341184
* GRIN: 24815
* iNaturalist: 49130
* IPA: 6071
* IPNI: 119235-1
* IRMNG: 11035046
* ITIS: 31697
* MichiganFlora: 587
* MoBotPF: 278003
* NAS: 2686
* NatureServe: 2.145707
* NBN: NBNSYS0000004005
* NCBI: 519065
* NZOR: 8ba746a0-7dcb-4084-9afc-ec327a147e4c
* Open Tree of Life: 89325
* PalDat: Myosotis\_palustris
* Plant List: kew-2358330
* PLANTS: MYSC
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:119235-1
* RHS: 11292
* Tropicos: 4001305
* VASCAN: 3805
* WisFlora: 4301
* WFO: wfo-0000368596

 |

 |
**Toni Eriksson** (s. 16. syyskuuta 1986 Vantaa) on suomalainen motocross- ja endurokuljettaja. 
Helsingin moottorikerho HMK:n kasvatti ajaa KTM Nordicin tallissa.

Vuoden 2013 Suomen offroad moottoripyöräilyn kuumin nimi teki historiaa ja ajoi viisi Suomen mestaruutta samalle kaudelle. Eriksson voitti neljä henkilökohtaista mestaruutta lajeista supercross, motocross MX1, enduro A3 sekä Cross Country. Lisäksi mies voitti motocrossin kerhojoukkueiden Suomen mestaruuden yhdessä Ludde Söderbergin ja Henric Stigelin kanssa.

2010 Eriksson otti erävoiton MX3 MM-sarjassa Vantaalla. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa MX1-luokassa.

Vuonna 2011 Eriksson ajoi yhdessä Ludde Söderbergin kanssa Formula 1 -kuljettaja Kimi Räikkösen omistamassa Ice1Racing-motocrosstiimissä MM-sarjaa. Eriksson ja Söderberg olivat tallin ensimmäiset kuljettajat. Toni loukkaantui MX1 MM-sarjan avauskilpailujen virallisissa harjoituksissa Bulgarian Sevlievossa ja joutui jättämään MM-kaudellaan useita kilpailuja väliin.

2012 Eriksson ajoi toisen motocrossin MX1- luokan Suomen mestaruutensa.

Saavutuksia
-----------

* 2006 3. SM-sarjassa MX2-luokassa ja 2. junioreitten SM-sarjassa Endurossa
* 2007 3. SM-sarjassa MX2-luokassa
* 2008 2. SM-sarjassa MX2-luokassa
* 2009 3. SM-sarjassa MX2-luokassa
* 2010 Suomen mestari MX1-luokassa ja MX3 MM -erävoitto (KTM)
* 2011 MX1 MM-Sarja Ice1racing (Kawasaki)
* 2012 Suomen mestari MX1-luokassa (KTM)
* 2013 Suomen mestari MX1-luokassa, supercrossissa, Cross Countryssä ja enduron A3 luokassa. Lisäksi motocrossin kerhojoukkue mestaruus. Enduron kerhojoukkue hopea.(KTM)
* 2014 MX1 SM3, enduro A3 SM2, Cross Country SM3, supercross SM3, motocross kerhojoukkue SM2, enduro kerhojoukkue SM 3.(KTM)
* 2015 Cross Country Suomen mestari, motocross kerhojoukkue SM3, enduro kerhojoukkue SM 3.(KTM)

Lähteet
-------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  .
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑  .
7. ↑  .
8. ↑  .

Aiheesta muualla
----------------

 (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo antikvaarisesta kirjakaupasta ja galleriasta. Muita merkityksiä täsmennyssivulla.*
Aapo Pekari ja Laterna Magica vuonna 2012 **Laterna Magica** on Helsingissä toimiva antikvaarinen kirjakauppa ja valokuvagalleria. Kirjakaupan ja gallerian perustivat Aapo ja Mikko Pekari vuonna 1989. Galleria järjestää valokuvanäyttelyitä. Gallerian näyttelytoiminnasta vastasi vuodesta 2006 aina kesään 2018 asti Risto Korhonen. Kirjagalleria vaihtoi omistajaa kesällä 2018, jolloin Eira Sillapää ja Tapio Wilska ryhtyivät jatkajiksi. Näyttelyjen ohella Laterna Magicassa järjestetään myös paljon tapahtumia; konsertteja, työpajoja ja lukupiirejä. 

Pekareilla oli aiemmin Lemillä kesäisin toimiva antikvariaatti Taikalyhty. Aapo Pekari sai Lemin kotiseutuyhdistyksen vuoden 2014 Kotiseututeko-palkinnon. Perusteluissa mainitaan, että Pekari on toiminnallaan ilahduttanut niin kotimaisia kuin ulkomaisiakin Lemillä kävijöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paula Taipale: Kuva ja sana kohtaavat antikvaari Aapo Pekarin kahdessa liikkeessä... *Etelä-Saimaa*.  13.08.2006.  Arkistoitu 14.9.2016. Viitattu 26.8.2009.
2. ↑  Sari Poijärvi: Kellarigalleria laajeni moneksi *Demari.fi*. Viitattu 26.8.2009.
3. ↑  Petri Kivimäki, Tunnetun helsinkiläisantikvariaatin omistaja saa palkinnon Lemillä, Yle.fi/uutiset 3.11.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Laterna Magican sivusto
* Hs.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Antikvariaattiyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Laterna Magica (Q18346781)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | yritys |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Helsinki |
|  |
|  |

 |
**Alueloukkaus** on rikos, jossa yksi tai useampi toisen valtion sotilashenkilö, valtiollinen alus tai ilma-alus luvatta ylittää toisen maan valtionrajan, saapuu tai kulkee muuta kuin sovittua reittiä tai viipyy muun kuin sovitun vierailuajan kohdevaltiossa tai muuten rikkoo kohdevaltion kansallista alueen valvontaa ja koskemattomuutta koskevaa lainsäädäntöä.

Suomessa alueloukkaus on rikoslain 17 luvun 7c §:ssä kuvattu rikosmuoto, jossa vieraan valtion sotilashenkilö tai henkilöt, valtiollinen ilma-alus tai vesitse liikkuva alus rikkoo Suomen alueellista koskemattomuutta turvaavan aluevalvontalain säädöksiä.

Vähäisestä, viipymättä keskeytetystä alueloukkauksesta ei välttämättä seuraa rikosoikeudellisia toimenpiteitä. Myöskään vieraan maan valtiollisen ilma-aluksen lyhyet rajaloukkaukset eivät aina aiheuta suurempia diplomaattisia seuraamuksia. Suomessa Rajavartiolaitos vastaa tietoonsa saamien laittomien rajanylitysten tutkinnasta. Tällöin kyseessä voi olla alueloukkaus tai valtionrajarikos.

Alueloukkaus Suomen rikoslaissa
-------------------------------

***Alueloukkaus***
*Vieraan valtion sotilas taikka vieraan valtion valtionaluksen tai valtionilma-aluksen päällikkö, joka*
*1) rikkoo aluevalvontalakia (755/2000) sen 44 §:ssä tarkoitetulla tavalla,*
*2) rikkoo aluevalvontalain 4–9 §:n säännöksiä Suomen alueelle tulosta ja maassa oleskelusta tai*
*3) rikkoo aluevalvontalain 10 §:n nojalla myönnetyssä luvassa annettuja lupamääräyksiä,*
*on tuomittava alueloukkauksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.*
*Alueloukkauksesta tuomitaan myös se, joka aluevalvontalain 2 §:n 5 a kohdassa tarkoitetun tunnuksettoman sotilaallisen ryhmän jäsenenä ja osana tällaisen ryhmän toimintaa rikkoo aluevalvontalain 10 a §:n mukaista kieltoa tulla Suomen alueelle tai olla maassa.*

*Alueloukkausta koskevassa asiassa syyttäjä saa jättää syytteen nostamatta ja tuomioistuin rangaistuksen tuomitsematta, jos alueloukkaus on saatu välittömästi keskeytetyksi tai jos siihen syyllistynyt on teon vuoksi käännytetty tai karkotettu maasta."*

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmatilaloukkauksia tapahtuu pari vuodessa (22.5.2014) (mtv.fi)
* Puolustusministeriö vahvistaa: Suomen ilmatilaa loukattu jälleen (28.8.2014)
Viktor Netšipailo ja Tamara Milaškina Verdin *Falstaffin* esityksessä
**Viktor Tymofijovytš Netšipailo** (ukr. Віктор Тимофійович Нечіпайло, ven. Ви́ктор Тимофе́евич Нечипа́йло, *Viktor Timofejevitš Netšipailo*; s. 1. toukokuuta 1926 Boryslav) on ukrainalais-venäläinen oopperalaulaja (bassobaritoni).

Netšipailo opiskeli alun perin viulunsoittoa Mykolajivissa. Vuosina 1941–1945 hän toimi Itämeren laivaston kokoonpanon solistina, ja vuosina 1945–1946 hän sai opetusta Tallinnan konservatoriossa. Netšipailo työskenteli solistina Leningradissa vuosina 1948–1952 ja Bolšoi-teatterissa vuosina 1953–1975. Hänet palkittiin Moskovan Nuorisofestivaalilla vuonna 1957. Netšipailo toimi myös konserttilaulajana tulkiten ukrainalaisia kansanlauluja ja venäläisten säveltäjien teoksia. Hänellä oli rooleja Mihail Glinkan, Aleksandr Borodinin, Modest Musorgskin, Pjotr Tšaikovskin, Nikolai Rimski-Korsakovin, Sergei Rahmaninovin, Juri Šaporinin, Ivan Dzeržinskin, Dmitri Kabalevskin, Sergei Prokofjevin, Vano Muradelin, Tihon Hrennikovin, Giuseppe Verdin, Ludwig van Beethovenin ja Ferenc Erkelin oopperoissa.

Netšipailo sai Venäjän SFNT:n kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2  Нечіпайло Віктор Тимофійович Українська музична енциклопедія, viitattu 10.1.2024 (ukrainaksi)
2. 1 2  Нечіпайло Віктор Тимофійович – довідка Репортер, viitattu 10.1.2024 (ukrainaksi)
**Vanttajan tukinsiirtolaitos** oli käytössä vuosina 1923–1929 (toisen lähteen mukaan vuoteen 1926) Kuusamossa Kuusamojärven ja Iijärven välisellä kannaksella. Siirtolaitoksen omisti Ab Uleå Oy. Laitoksen avulla voitiin siirtää tukkeja Kuusamon alueen vesistöistä vedenjakajan yli edelleen uitettavaksi Iijokea pitkin Pohjanlahdelle.

Tukkien siirtorata oli kaksiosainen: ensimmäinen osa kulki Kuusamojärven Mustaniemenlahdesta Vanttajajärven rantaan ja toinen osuus Vanttajajärveltä edelleen Iijärven Maaselänlahden perälle. Siirrettävät tukit uitettiin välissä olevan Vanttajajärven yli. Kummallakin rataosuudella oli maakannaksen puolivälissä höyrykone jonka vetämään päättömään sinkkivaijeriin tukkien kuljetusvaunut kiinnitettiin lukoilla. Siirtorata oli kaksiraiteinen niin että toisella raiteella kulkivat lastatut tukkivaunut ja tyhjät paluuvaunut palasivat erillistä paluuraidetta pitkin uudelleenlastattaviksi.

Katso myös
----------

* Akanlahden tukinsiirtolaitos

Lähteet
-------

* Tapio Karjalainen: Puutavarayhtiöiden maanhankinta ja -omistus pohjois-Suomessa vuosina 1885-1939. Historian laitos, Oulun yliopisto 2000. Luku 2. Maanhankinnan edellytykset / 2.1. Pohjois-Suomen metsien taloudellinen hyödynnettävyys / 2.1.3. Kuljetusmahdollisuudet ja metsien nollaraja
* Kuusamon palveluopas 2005 Vaellusreitistöt sivu 5.[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kartta Vanttajan tuklinsiirtolaitoksesta (Kansallisarkisto)
* Seppänen, O.: *Tuntsa-Oulankajoen sekä Jäämeren päävesistöalueiden metsät ja niiden kaukokuljetusmahdollisuudet.*. Acta Forestalia Fennica vol. 47 no. 5. Helsinki: Suomen metsätieteellinen seura, 1939. Artikkelin verkkoversio (pdf) (viitattu 18.11.2019).
* Vanttajan tukinkuljetusrautatie Kuusamossa, Suomen Kuvalehti, 27.10.1923, nro 43, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oliverin kuvailema snaressaartenpingviini.
**Walter Reginald Brook Oliver** (7. syyskuuta 1883 Launceston, Tasmania – 16. toukokuuta 1957 Wellington) oli uusiseelantilainen lintutieteilijä, nilviäistutkija ja museon kuraattori.

Oliver syntyi Tasmaniassa, josta muutti perheensä mukana Taurangaan vuonna 1896. Jo lapsesta saakka hän oli kiinnostunut luonnosta, ja teki havaintoja ja muistiinpanoja koko loppuelämänsä ajan. Vuonna 1908 hän osallistui Kermadecsaarille suuntautuneelle tutkimusmatkalle. Vuonna 1910 hän liittyi Royal Australasian Ornithologists Unioniin (RAOU), jossa hän toimi Uuden-Seelannin haaran sihteerinä vuodesta 1914 kuolemaansa saakka. Hän toimi myös yhdistyksen puheenjohtajana 1943–1944 ja varapuheenjohtajana 1942–1943.

Vuonna 1928 Oliver valittiin Wellingtonissa sijaitsevan Dominion Museumin johtajaksi. Hän jäi eläkkeelle 1947. Vuonna 1930 hän julkaisi lintuoppaan Uuden-Seelannin linnustosta, *New Zealand Birdsin*, jonka laajennettu ja uudistettu painos ilmestyi 1955.

Oliver nimesi linnuista snaressaartenpingviinin (*Eudyptes robustus*) vuonna 1953.

Teoksia
-------

* 1923: *Marine Littoral Plant and Animal Communities in New Zealand*
* 1924: *Report of the Sixteenth Meeting of the Australasian Association for the Advancement of Science* Wellington Meeting, tammikuu 1923.
* 1928: *The Flora of the Waipaoa Series (Later Pliocene) of New Zealand*
* 1930: *New Zealand Birds* (uusintapainokset 1955 ja 1974)
* 1935: *The genus Coprosma*
* 1948: *Nature Study: Plants and Animals of New Zealand*
* 1949: *The Moas of New Zealand and Australia*
* 1951: *Botanical Discovery in New Zealand*.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Badal Roy** (bengaliksi বাদল রায়, alun perin **Amerendra Roy Choudhury**; 16. lokakuuta 1939 Comilla – 18. tammikuuta 2022 Wilmington, Delaware) oli bangladeshilaissyntyinen, vuodesta 1968 Yhdysvalloissa asunut tablansoittaja.

Roy sai maisterin arvon tilastotieteessä. Hän voitti yliopistoaikanaan kansalliset tennis- ja pöytätennismestaruudet. Varhaisimman opetuksensa tablansoitossa Roy sai sukulaismieheltään. Vuonna 1968 hän muutti New Yorkiin, jossa hän sai opetusta Alla Rakhalta. Roy työskenteli plokkarina ja tarjoilijana intialaisessa ravintolassa Manhattanilla, jossa hän myös soitti tablaa. John McLaughlin tapasi Royn ravintolassa ja tarjosi tälle työtä. Roy levytti ensimmäisen kerran McLaughlinin albumilla *My Goal's Beyond* (1971). Vuonna 1972 hän soitti Miles Davisin levyllä *On the Corner*. Yhteistyö Davisin kanssa jatkui albumilla *Get Up with It* (1974).

Vuonna 1988 Roy liittyi Ornette Colemanin Prime Time -yhtyeeseen. Hän soitti Prime Timen viimeisellä albumilla *Tone Dialing* (1995). Royn yhteistyökumppaneiden joukossa olivat myös Dave Liebman, Steve Gorn, Mike Richmond, Naná Vasconcelos, Jon Hassell, Steve Turre, Michael Wolff, Bill Laswell, Don Cherry, Herbie Mann, Pharoah Sanders, Dizzy Gillespie, Lonnie Liston Smith, Andreas Vollenweider ja Yoko Ono. Vuonna 1997 Roy julkaisi ensimmäisen albuminsa (*One in the Pocket*) oman yhtyeensä johtajana. Hän kuoli koronavirusinfektioon vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2  Badal Roy, Who Fused Indian Rhythms With Jazz, Is Dead at 82 The New York Times 23.1.2022, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Brad Farberman, Tabla player Badal Roy, known for his cutting-edge jazz collaborations, dies at 82 NPR 20.1.2022, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3  Badal Roy World of Jazz, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
4. 1 2 3  Badal Roy AllMusic, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)
5. ↑  Badal Roy: From Busboy To Jazz Hero Drum Magazine, viitattu 13.1.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jeff Drouin-Deslauriers** (s. 15. toukokuuta 1984 Saint-Jean-sur-Richelieu, Quebec, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa päättänyt. jääkiekkomaalivahti. Hän käytti sukunimestään pelipaidassaan vain nimeä Deslauriers. Deslauriers pelasi urallaan lähinnä AHL-liigassa, mutta myös 62 ottelua NHL-liigassa Edmonton Oilersissa ja Anaheim Ducksissa.

Ura
---

Deslauriers pelasi ennen NHL-varaustaan kauden 2001–2002 QMJHL-juniorijoukkue Chicoutimi Saguenéensissa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi parhaana puolustavana tulokkaana Raymond Lagacé Trophyllä. Kesällä 2002 hänet varattiin varaustilaisuuden toisella kierroksella, kun Edmonton Oilers varasi hänet numerolla, 31 eli toisen varauspäivän ensimmäisenä varauksena.

Deslauriers siirtyi kaudeksi 2004–2005 Edmonton Oilersin organisaatioon. Hän pelasi useissa Oilersin farmijoukkueissa, kunnes debytoi NHL:ssä kaudella 2008–2009. Deslauriers teki 4–3-voittoon päättyneen NHL-debyyttinsä 17. lokakuuta 2008 Calgary Flamesia vastaan. Hän aloitti kauden kolmosvahtina, mutta nousi Oilersin kakkosvahdiksi, kun Mathieu Garon kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin tammikuussa 2009. Deslauriers pelasi kauden aikana yhteensä kymmenen NHL-ottelua.

Varsinainen tulokaskausi Deslauriersille oli kausi 2009–2010. Hän oli lähtökohtaisesti Oilersin kakkosvahti, kun ykköseksi hankittiin Nikolai Habibulin. Habibulin kuitenkin loukkaantui ja Deslauriers nousi joukkueen ykkösvahdiksi. Hän pelasi 48 ottelua 90,1% varmuudella. Deslauriers pelasi kaudella 2010–2011 myös Oilersin organisaatiossa, mutta kausi meni kokonaan AHL-joukkue Oklahoma City Baronsin riveissä. Deslauriers pelasi Oilersin paidassa vain alkukauden harjoitusotteluita. Baronsin riveissä hän jakoi peliajan Martin Gerberin kanssa. 

Ennen kauden 2011–2012 alkua Deslauriers teki sopimuksen Anaheim Ducksiin. Hän pelasi Ducksissa vain neljä ottelua viettäen muuten kaksi kautta seuran farmijoukkueissa AHL- ja ECHL-sarjoissa.

Huhtikuussa 2013 Deslauriers kaupattiin Minnesota Wildiin, joka lainasi hänet kaudeksi 2013–2014 AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi KHL-liigan Dinamo Riian kakkosmaalivahdiksi. Kauden 2015–2016 Deslauriers pelasi Saksan DEL-liigan Augsburger Pantherissa. Deslauriers lopetti ammattilaisuransa tuohon kauteen.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jeff Drouin-Deslauriers**.
* Jeff Drouin-Deslauriers The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jeff Drouin-Deslauriers Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
* Jeff Drouin-Deslauriers *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Jeff Drouin-Deslauriers Jatkoaika.comissa (Internet Archive)
Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu
Lippu vuosina 1937–1940
Lippu vuosina 1940–1953
**Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu** oli Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan Korkeimman neuvoston päätöksellä 24. tammikuuta 1953. Lipussa oli punaisella pohjalla sosialismin keltainen sirppi ja vasara sekä viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli punainen raita ja sen yläpuolella kirkkaan sininen raita. Sinisen raidan selitettiin kuvaavan Kazahstanin pilvetöntä taivasta. 

Aikaisemmassa, 1940-luvulla käyttöön otetussa lipussa oli punaisella pohjalla sosialismin tunnukset sekä kyrillisin kirjaimin sanat *Казак ССР* (*Kazak SSR*) ja *Казахская ССР* (*Kazahskaja SSR*). Tätä aiemmassa, vuonna 1937 käyttöön otetussa lipussa oli sosialismin tunnusten ohella punaisella pohjalla latinalaisin kirjaimin sanat *QAZAQ SSR* ja kyrillisin kirjaimin *КАЗАХСКАЯ ССР* (*KAZAHSKAJA SSR*).
**Kwasniewskin ruokavalio** on puolalaisen lääkäri Jan Kwaśniewskin (s. 1937) suunnittelema korkearasvainen ja vähähiilihydraattinen ruokavalio. Kwaśniewski itse käyttää ruokavaliostaan nimitystä **Optimaalinen ruokavalio**, ja hänen mukaansa se kohentaa paitsi ruumiillista myös henkistä terveyttä. Kwasniewskin ruokavalio on tunnetumpi Puolassa kuin muualla maailmassa.

Kwasniewskin ruokavaliossa annetaan tarkat ohjeet makroravintoaineiden suhteille: 1 osa proteiinia, 2,5–3,5 osaa rasvaa ja 0,5–0,8 osaa hiilihydraattia. Jos tavoitellaan laihtumista, rasvan määrää voidaan vähentää. Proteiinin päivittäinen grammamäärä määräytyy kaavalla *pituus – 100*. Täten esimerkiksi 180 sentin pituisen ihmisen tulisi syödä 80 grammaa proteiinia, 200–280 grammaa rasvaa ja 40–64 grammaa hiilihydraattia päivässä. Kaavaa voi hiukan muuttaa oman vartalotyypin mukaan.

Kwasniewski painottaa ruoka-aineiden valinnassa niiden biologista arvoa eli ravintopitoisuutta. Hän suosittelee erityisesti munankeltuaista, sisäelimiä, luuydintä, sianlihaa, rasvaisia juustoja ja kermaa. Hiilihydraateista Kwasniewski suosittelee tärkkelystä kuten perunaa, sekä kasviksia, kunhan ei liian suuria määriä. Ruokailukertoja tulisi päivässä olla kaksi tai yksi. Ketoosia Kwasniewski ei suosittele.

Lähteet
-------

* Salmenkaita, Ilkka ja Tavi, Varpu: *Laihdu ilman nälkää*, s. 132–137. my.book, 2009. ISBN 978-952-99933-3-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Salmenkaita & Tavi

Kirjallisuutta
--------------

* Jan Kwasniewski: *Optimal Nutrition (1999)* ISBN 978-8387534134
* Jan Kwasniewski: *Homo Optimus (2000)* ISBN 978-8387534165

Aiheesta muualla
----------------

* Optimal Diet Homo Diet Pages.  Arkistoitu 6.6.2012. Viitattu 1.6.2012.
Eino Kiuru
**Eino Antti Kiuru** (ven. Эйно Семёнович Ки́уру, *Eino Semjonovitš Kiuru*; 18. tammikuuta 1929 Pukero – 27. tammikuuta 2015 Lappeenranta) oli inkeriläinen kansanperinteen tutkija ja kielenkääntäjä. Hän keräsi, tutki ja julkaisi inkeriläistä kansanrunoutta sekä käänsi muun muassa Kalevalan venäjän kielelle yhdessä Armas Mišinin kanssa. Hän loi uransa Neuvostoliitossa ja Venäjällä ennen muuttoaan Suomeen vuonna 2004.

Kiuru aloitti Rumpalin kylässä koulunkäynnin suomenkielisessä koulussa, mutta opetuskieli vaihdettiin jo ensimmäisellä luokalla venäjäksi. Hänen isänsä oli vangittuna vuonna 1937. Vuonna 1938 Kiurun perhe siirrettiin kylän muun väestön kanssa Berngardovkaan lähelle Seuloskoita. Vuonna 1942 perhe evakuoitiin Leningradin piirityksen johdosta Krasnojarskin aluepiiriin. Vuonna 1946 Kiuru palasi perheensä kanssa Leningradiin, josta perhe kuitenkin siirtyi Sortavalaan. Kiuru valmistui finanssiopistosta Sortavalassa vuonna 1949 ja Petroskoin yliopiston suomalais-ugrilaiselta osastolta vuonna 1957. Hän työskenteli vuosikymmenten ajan Neuvostoliiton tiedeakatemian ja Petroskoin Karjalan tiedekeskuksen palveluksessa.

Kiuru teki vuodesta 1967 alkaen lukuisia kenttätyömatkoja Inkeriin. Hän muun muassa tallensi inkerikkojen itkuvirsiä ja kalevalamittaista runoutta. Armas Mišinin kanssa Kiuru käänsi venäjäksi Kalevalan ja Alku-Kalevalan ("Runokokous Väinämöisestä") sekä toimitti kokoelman inkeriläistä runoutta. Kiuru käänsi suomesta venäjäksi myös muun muassa Pentti Haanpään ja Paavo Rintalan kirjallisuutta. Hän sai Karjalan tasavallan "vuoden ihminen" -tunnustuksen vuosina 1999 ja 2000. Vuonna 2000 hän sai Venäjän presidentiltä kunniamerkin "ansioista isänmaalle". Lisäksi Kalevalaseura myönsi Kiurulle ja Mišinille tunnustuspalkinnon vuonna 2008.

Vuosina 1998–2004 Kiuru toimi Karjalan suomalaisten Inkeri-Liiton varapuheenjohtajana ja Inkeri-Liiton edustajana Ulkosuomalaisparlamentissa. Vuonna 2004 hän muutti puolisonsa kanssa Suomeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eino Kiuru Biografiasampo, viitattu 14.1.2024


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Zafar Futehally (vas.), Alan Morley ja R. T. Chacko Keralassa vuonna 2002.
**Zafar Rashid Futehally** (19. maaliskuuta 1920 Andheri – 11. elokuuta 2013) oli intialainen luonnontutkija ja luonnonsuojelija.

Futehally opiskeli taloustieteitä St. Xavier’s Collegessa Bombayssa. Valmistuttuaan hän työskenteli Dynacraft Machine Companyssa vuodesta 1942 alkaen. Se oli perheyhtiö, jota johtivat hänen veljensä ja serkkunsa. Futehally on kaukaista sukua Salim Alille. Hänen puolisonsa Laeeq Futehally on Alin sisaren- tai veljentytär. Heidän kaksi lastaan, tyttäret Zahida ja Shama, ovat kirjailijoita. Vuonna 1973 Futehally muutti Bangaloreen.

Futehally perusti vuonna 1959 *Newsletter for Birdwatchers* -nimisen, vuosittain ilmestyvän lintutieteellisen lehden. Hänet nimitettiin Bombay Natural History Societyn kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 1965 Futehally organisoi IUCN:n kokouksen New Delhissä, hänet valittiin järjestön johtokuntaan 1966 ja varapuheenjohtajaksi 1969. Hän osallistui useisiin IUCN:n järjestämiin kampanjoihin, ja hänelle myönnettiin useita kunnianosoituksia. Toimiessaan muun muassa WWF:ssä hänellä oli suora yhteys silloiseen pääministeriin Indira Gandhiin.

Futehally kirjoitti useita kansantajuisia lehtiartikkeleita. Vuonna 2007 hän toimitti ja julkaisi intialaisten lintuharrastajien antologian *India through its birds*.

Lähteet
-------

1. ↑  Naturalist Zafar Futehally dead *Yahoo! News*.  12.8.2013. Yahoo!. Viitattu 14.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Indian Birds (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ivan Aleksejevitš Kostin** (ven. Иван Алексеевич Ко́стин; 4. marraskuuta 1931 Hašezero – 28. lokakuuta 2015) oli venäläinen runoilija. Hän asui ja työskenteli enimmäkseen Petroskoissa.

Kostin palveli kolmen vuoden ajan maahanlaskujoukoissa Kostromassa. Hänen asepalveluksensa päättyi vuonna 1954, minkä jälkeen hän asettui Petroskoihin. Kostin opiskeli Moskovan Maksim Gorki -kirjallisuusinstituutissa. Hän valmistui sieltä vuonna 1965. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa oli julkaistu jo vuonna 1962. Valmistumisensa jälkeen Kostin työskenteli toimittajana. Vuonna 1971 hän pääsi kirjailijaliiton ja vuonna 1973 toimittajaliiton jäseneksi. Kostin julkaisi uransa aikana yli kaksikymmentä runokokoelmaa. Monet hänen runoistaan liittyivät Äänisniemen alueeseen, jossa hän oli varttunut. Kostin keräsi alueen kansanrunoutta ja -tarustoa sekä esineistöä, jonka hän lahjoitti valtiolliseen museoon Kižiin.

Vuonna 1993 Kostin sanoitti Armas Mišinin kanssa Karjalan tasavallan hymnin. Kostin oli aktiivinen Karjalan kirjailijaliitossa, jossa hän edisti varsinkin nuorten kirjoittajien luovaa kehitystä. Lisäksi hän oli perustamassa Zemlja Zaonežja -aluejärjestöä ja toimi sen puheenjohtajana. Kostinille myönnettiin Ystävyyden kunniamerkki vuonna 2007 ja Karjalan tasavallan kansankirjailijan arvonimi vuonna 2015. Lisäksi hän sai Puškin-mitalin. Kostin haudattiin Petroskoissa Suolusmäen hautausmaalle.

Kostinin sanoihin ovat tehneet lauluja useat säveltäjät, kuten Boris Naprejev ja Aleksandr Šemrjakov.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Костин Иван Алексеевич Имена в истории Карелии, viitattu 14.1.2024 (venäjäksi)
2. 1 2 3  Костин Иван Алексеевич Пантеон России, viitattu 14.1.2024 (venäjäksi)
3. ↑  Костин Иван Алексеевич Karjalan tasavallan kansallisarkisto, viitattu 14.1.2024 (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |