recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marja-Leena Paavilainen** (s. 1950) on suomalainen raviohjastaja ja entinen valmentaja. Hän on Hippoksen tilastoinnin mukaan eniten voittoja ohjastanut nainen Suomessa. Hän harrastaa edelleen hevoskasvatusta ja hänet valittiin vuoden suomenhevoskasvattajaksi vuonna 2022.

Urallaan hän on ohjastanut 1686 lähtöä ja voittanut niistä 284. Hän toimi urallaan valmentajana Ypäjän silloisella valtion hevoskasvatuslaitoksella, nykyisellä hevosopistolla. Hänen uransa merkittävin kasvatti on ollut ori *Kokeva*. Viimeisen kymmenen vuoden aikana hän ei ole ohjastanut kuin yhdessä kilpalähdössä, Forssan kuninkuusravien legendalähdössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ville Toivonen: "Paljon näissä saman suvun hevosissa on samaa, ne ovat aika herkkiä hevosia" ‒ Marja-Leena Paavilainen palkittiin kasvatustyöstään *MT ravit*. Viitattu 14.4.2024.
2. 1 2  Hippos: "Hevosten kanssa ei ole huonoa päivää ollut!" *hippos.fi*. Viitattu 14.4.2024.
3. ↑  Hippos: Marja-Leena Paavilaisen ohjastustilastot *mobiiliheppa*. Viitattu 14.4.2024.
**Megrovo** (ven. Мегрово) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,65 neliökilometriä eli 165 hehtaaria. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Opotškan pohjoispuolella siellä olevalla suoalueella, jonka kautta Issajoki virtaa kohti pohjoista. Järvi on suoalueen suurin järvi, jonka luoteispuolella sijaitsee lopetettu turvetuotantoalue. Järven eteläpuolella sijaitsee pieni Priozjornyin asuin- ja tuotantoalue (ven. Приозёрный) ja pohjoispuolella pieni Zahnovon kylä (ven. Захново). Järvessä on metsäsaari, jonka pinta-ala on noin 0,5 hehtaaria.

Luontoarvoja
------------

Järvi vaikuttaa ilmakuvan perusteella olevan vesikasvillisuuden valtaama suojärvi, johon olisi valunut ravinteita viereisestä turvetuotantoalueesta. Järvessä elää ainakin seuraavia kalalajeja: hauki, ahven, pasuri, ruutana ja mutakala, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Megrovo sijaitsee Issan valuma-alueella. Issa on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen joko 16,3  tai 10 neliökilometriä. Järven suo-ojia on johdettu järveen. Järven laskuoja on Megrovka (ven. Мегровка ), joka yhtyy muutaman kilometrin päässä pohjoisessa Matjuškinossa (ven. Матюшкино) Issajokeen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Inetrnetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Мегрово, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
3. 1 2  Megrovo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 14.12.2019. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Мегрово
**Ilkka** on Kaarlo Kramsun kirjoittama runo, joka kertoo nuijasodan kapinapäälliköstä Jaakko Ilkasta. Runon tunnetuimmat säkeet ovat sananparreksi muodostuneet "*Ken vaivojansa vaikertaa, / On vaivojensa vanki. / Ei oikeutta maassa saa, / Ken itse sit’ ei hanki.*" Runossa Kramsu esittää nuijasodan kansallisena sekä yhteiskunnallisena vapaustaisteluna ja Ilkan Suomen kansan aatteellisena herättäjänä. Tekstin on katsottu muovanneen suomalaista identiteettiä.

"Ilkka" kuului alkujaan runosikermään, jonka Kramsu kirjoitti Pohjalaisen osakunnan kirjoituskilpailuun ja josta hänet vuonna 1877 palkittiin 175 markan rahapalkinnolla. Runo herätti jo tuolloin huomiota, ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen julkaisi sen toimittamassaan *Kirjallisessa Kuukausilehdessä*. Runo julkaistiin myös Kramsun esikoiskokoelmassa *Runoelmia* vuonna 1878. Kokoelmassa sitä seurasi toinen nuijasota-aiheinen runo, "Santavuoren tappelu". Kramsu teki kokoelmasta vuonna 1887 uuden version, johon hän lisäsi vielä kolmannen nuijasotarunon "Hannu Krankka". Kramsu käytti näiden runojen löyhänä innoittajana Yrjö-Koskisen nuijasotaa käsitelleitä historiantutkimuksia. "Ilkka" ei kuitenkaan kuvaa tarkasti historiallisia tapahtumia. Siinä väitetään Jaakko Ilkan kuolleen hirsipuussa, vaikka todellisuudessa hänet mestattiin.

Kramsun nuijasotarunoissa korostuu vapautuminen orjuudesta. Niiden poliittista sanomaa on eri aikoina tulkittu lukijasta riippuen eri tavoin, muun muassa kielitaistelun, Suomen Venäjän-suhteen tai sosialistisen vallankumouksen allegoriana. V. A. Koskenniemi piti "Ilkkaa" kuuluisimpana suomalaisena historiallisena balladina.

Leevi Madetoja ja Lauri Ikonen ovat kummatkin säveltäneet runon sanoihin yksinlaulun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tellervo Krogerus: *Iskevä säe: Kaarlo Kramsu*, esipuhe teoksessa *Runoelmia* (uusintapainos). SKS, Helsinki 1996.
2. 1 2  Kirjailijat Oulussa: Vapaus ja isänmaa[vanhentunut linkki] Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto 2003. Viitattu 20.3.2013.
3. ↑  Teemu Kääpä: Kaarlo Kramsu (1885-1895) Viitattu 20.3.2013.
4. ↑  Juhani Niemi: / Kramsu, Kaarlo (1855 - 1895) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  22.4.1998. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
5. ↑  V. A. Koskenniemi Kaarlo Kramsusta Parkkinen.org. Viitattu 20.3.2013.
6. ↑  Luettelo Leevi Madetojan sävellyksistä Viitattu 20.3.2013.
7. ↑  Ilkka by Lauri Ikonen Music Finland. Viitattu 30.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Ilkka** on Wikiaineistossa
**Leonora Baroni** (1611 Mantova – 1670 Rooma) oli italialainen laulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli myös instrumentalisti ja sävelsi aarioita.

Baroni varttui Gonzaga-suvun hovissa Mantovassa, jossa hänen äitinsä Adriana Basile lauloi. Vuosina 1624–1633 hän asui perheineen Napolissa. Hänen isänsä oli Muzio Baroni. Baronin äiti säesti häntä usein teorbilla ja siskonsa Caterina Baroni (1620–?) harpulla. Vuonna 1633 Baroni asettui Roomaan. Hän esiintyi aristokraattisissa salongeissa ja aloitti työskentelyn Ranskan hovissa vuonna 1644. Työ Ranskan hovissa oli lyhytaikaista, mutta takasi Baronille elinikäisen eläkkeen. Baroni jatkoi uraansa sittemmin Roomassa. Hän oli Accademia degli Umoristin ainoa naispuolinen jäsen.

Baroni oli hyvin suosittu aikalaistensa keskuudessa. V. Costazuti kustansi hänen kunniakseen tehdyn runoteoksen *Applausi poetici alle glorie della Signora Leonora Baroni* (1639 Rooma, toinen painos 1641). Siihen sisältyy myös kardinaali Giulio Rospigliosin eli myöhemmän paavi Klemens IX:n laatima sonetti. John Milton laati kolme Baronille omistettua epigrammia (*Ad Leonoram Romae canentem*) kuultuaan tätä Roomassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leonora Baroni Brooklyn Museum, viitattu 12.4.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Baroni, Leonora (1611–1670) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 12.4.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Arnaldo Bonaventura, Baroni, Leonora Treccani, viitattu 12.4.2024 (italiaksi)
**Felix Fridolf Relander** (15. huhtikuuta 1864 Valkeala – 9. joulukuuta 1925 Savitaipale) oli Venäjän evankelisluterilaisen kirkkokunnan suomalaisen konsistorin ensimmäinen piispa. 

Relanderin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Johan Fridolf Relander ja Hilma Charlotta Andersin. Hän valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1884. Relanderin suoritettua teologian erotutkinnon (vrt. teologian maisteritutkinto) vuonna 1886 hänet vihittiin papiksi ja määrättiin Savitaipaleen kappalaisen apulaiseksi. Vuonna 1887 hän siirtyi Inkerinmaalle Skuoritsan ja Ropsun kirkkoherran apulaiseksi. Vuonna 1899 hänet nimitettiin Toksovan kirkkoherraksi ja edelleen rovastiksi vuonna 1918. Vuonna 1921 hänet valittiin Venäjällä asuvien evankelisluterilaisten suomalaisten ensimmäiseksi piispaksi ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1923 saakka. ref name=relander/>

Relander edisti innokkaasti ja menestyksellisesti rajantakaisten suomalaisten henkistä ja aineellista kehitystä. Hän perusti ensimmäisen maamiesseuran ja kristillisen kansanopiston Inkeriin. Hän myös tallensi inkeriläistä kansanrunoutta, sananlaskuja ja selostuksia muinaistavoista sekä kirjoitti Inkerinmaan suomalaisten seurakuntien historian.

Relander oli naimisissa vuodesta 1887 Naima Maria Tenlénin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tauno Relander: *Hirvensalmen Relander-suku*, s. 41. Savonlinnan Kirjapaino Osakeyhtiö, 1976. ISBN 951-95151-5-1.
2. 1 2 3  Veli-Matti Autio: Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Relander (1600–) *kansallisbiografia.fi*.  9.10.2006. Viitattu 18.2.2017.
3. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Elvytys sairaalan vuodeosastolla.
**MET-ryhmä** (engl. *Medical Emergency Team*) on sairaalan sisällä toimiva ensihoitoryhmä, joka hälytetään potilaan luo jos potilaalla on peruselintoimintojen häiriö tai sen uhka. Toiminnan tarkoituksena on ennaltaehkäitä äkillisiä sydänpysähdyksiä ja potilaan joutumista suunnittelematta tehohoitoon. Ryhmään kuuluu usein lääkäri ja yhdestä kahteen tehtävään koulutettua sairaanhoitajaa teho-osastolta. Ryhmällä on mukana tarvittavat välineet potilaan hoitoon.

Toimintamalli on kehitetty Australiassa 1990-luvun alussa. Isossa-Britanniassa on kehitetty potilaan voinnin arviointimalli vuodeosastoille, jossa arvioidaan potilaan vointia peruselintomintojen ja lämmön osalta. Tämä pisteytysjärjestelmä on NEWS (engl. National Early Warning Score). Suomessa on kehitetty lapsipotilaille vastaava kansallinen arviointimalli PEWS (engl. Pediatric Early Warning Score). Hälytyskriteereiden täyttyessä vuodeosaston hoitaja soittaa sairaalan MET-ryhmälle.

MET-toiminnan on todettu vähentävän vuodeosastolla tapahtuvien elvytysten lukumäärää. Näyttöä siitä, että se vähentäisi sairaalassa tapahtuvia kuolemia ei ole kiistattomasti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Minna Ruotsalainen: MET-hoitaja: Emme ole sairaalan sisäinen kaukopartio *Tehy-lehti*.  17.10.2017. Viitattu 6.7.2021.
2. ↑  Suvi Huttunen: Tehohoitoa nopeasti potilaan luo *Husari 6/2020*. HUS. Viitattu 6.7.2021.
3. 1 2  Joonas Tirkkonen ja Sanna Hoppu: Elvytys vuodeosastolla – yllättävä hätätilanne vai ennakoitavissa oleva tapahtuma? *Lääketieteellinen aikakauskirja Duodecim 2013;129(24):2575-7*.
4. ↑  Lapsipotilaan peruselintoimintojen tarkkailuun on PEWS *Sairaanhoitajat*.  13.1.2019. Viitattu 9.7.2021.
5. ↑  Pauliina Kärki, Susanna Muttonen: PEWS-pisteytysjärjestelmä apuvälineenä lapsen voinnin arvioinnissa : Videoklipit yleSHarviointi-hankkeeseen *www.theseus.fi*.  2019. Viitattu 9.7.2021.
**Orazio Gentileschi** (9. heinäkuuta 1563 Pisa – 7. helmikuuta 1639 Lontoo) oli italialainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Hänen nimensä toisinaan kirjoitetaan muodossa Orazio Lomi de' Gentileschiksi, mutta ilmeisesti De' Gentileschi oli hänen oikea sukunimensä, ja Lomi oli sukunimi, jonka hänen äitinsä oli saanut ensimmäisessä avioliitossaan. Gentileschi syntyi Pisassa ja opiskeli velipuolensa Aurelio Lomin johdolla, jonka hän ajan mittaan ylitti taidoissaan. Sen jälkeen hän lähti Roomaan ja liittyi maisemamaalari Agostino Tasin seuraan, ja hän toteutti hahmoja tämän taiteilijan maisemataustoihin Palazzo Rospigliosissa ja sanotaan, että myös Quirinalen palatsin suuressa salissa, vaikka on myös esitetty, että viimeksi mainitun rakennuksen hahmot ovat Lanfrancon käsialaa. Hänestä tuli eräs Caravaggion läheisimmistä ja lahjakkaimmista seuraajista ja tämän hyvä ystävä. Gentileschin parhaita teoksia ovat *Pyhät Cecilia ja Valerianus* Palazzo Borghesessa Roomassa, *Daavid Goljatin kuoleman jälkeen* Palazzo Dorianissa Genovassa sekä eräät Torinon kuninkaallisessa palatsissa olevat teokset, jotka ovat huomattavia eloisan ja epätavallisen värityksensä vuoksi. Työskenneltyään Pariisissa Maria de’ Medicin palveluksessa, Gentileschi lähti korkeassa iässä Englantiin kuningas Kaarle I:n kutsusta, ja hän työskenteli Greenwichin palatsissa. Hänen teoksensa ovat yleensä voimakkaan varjostettuja ja värikkäitä.

Hänen tyttärensä Artemisia Gentileschi oli myös taidemaalari.

* Daavid Goljatin kuoleman jälkeen*Daavid Goljatin kuoleman jälkeen*
* Neitsyt Marian taivaaseenastuminen*Neitsyt Marian taivaaseenastuminen*
* Pyhä Cecilia ja enkeli*Pyhä Cecilia ja enkeli*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Orazio Gentileschi *Oxford Reference*.  2022. Viitattu 04.10.2022.
2. 1 2 3  Orazio Gentileschi *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 04.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orazio Gentileschi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tizen** on Linux Foundationin ja Limo Foundationin tukema vapaan ja avoimen lähdekoodin Linux-pohjainen mobiilikäyttöjärjestelmä. Tizen syntyi MeeGosta, joka itse yhdisti Intelin kehittämän Moblin-mobiilikäyttöjärjestelmän ja Nokian kehittämän Maemon-mobiilikäyttöjärjestelmän. Nokian ajettua alas MeeGon kehityksen ja siirryttyä Windows-alustalle Intel ja Samsung jatkoivat kehitystä Tizenillä.

Tizenin ulkopuolisille kehittäjille tarkoitetut ohjelmistokehykset pohjautuvat HTML5:teen ja muihin web-standardeihin. Tizeniä käytettiin tablettitietokoneissa, minikannettavissa, älypuhelimissa, älykelloissa, kameroissa, äly-TV:ssä ja autojen järjestelmissä. 

Vuoden 2021 jälkeen Tizen on mobiilikäyttöjärjestelmänä ajettu alas, ja Samsung käyttää Tizeniä vain äly-TV- ja älykotisovelluksissa.

Historia
--------

Syyskuussa vuonna 2011 Intel ja Linux Foundation ilmoittivat, että ne kehittävät Tizenia MeeGon sijasta vuosina 2011 ja 2012.

Alustan käyttö
--------------

Samsung julkaisi Samsung Z1 puhelimen Tizen-alustalla vuonna 2015. Vuonna 2016 Samsung julkaisi Samsung Z2 puhelimen Tizen-alustalla.

Katso myös
----------

* Mer

Lähteet
-------

1. ↑  Paul, Ryan: MeeGo rebooted as Intel and Samsung launch new Tizen platform Ars Technica. Viitattu 28. syyskuuta 2011.
2. ↑  Foster, Dawn: Welcome to Tizen! tizen.org. Viitattu 28. syyskuuta 2011.
3. ↑  Manu Pitkänen: Samsungin ensimmäinen Tizen-laite on jo myynnissä: NX300M-kamera *Puhelinvertailu*.
4. ↑  Esmail Beguwala: Samsung shuts down Tizen app store *onlytech.com*.  (englanniksi)
5. ↑  Andrew Orlowski: Meltemi is real – Nokia’s skunkworks Linux *www.theregister.com*.  (englanniksi)
6. ↑  Samsung launches Z1, its first Tizen phone at Rs 5,700 *gadgetsnow.com*. Viitattu 28.2.2017.
Futurologia-tiedettä edustava taidekuva.
**Futura** on tiedelehti, joka pyrkii edistämään monitieteisiä ja -näkökulmaisia tulevaisuuskeskusteluja Suomessa. Sen tarkoituksen tukea tulevaisuuksien tutkimusta eli futurologiaa sekä alan käytännön soveltamista ennakointityönä yhteiskunnan kaikilla sektoreilla. Futurassa on käytössä vertaisarviointi eli referee-menettely ja se on ainoa tieteelliseksi (JUFO-1) luokiteltu suomenkielinen tulevaisuuksien tutkimukseen keskittyvä tiedelehti. Sen julkaisusta vastaa Tulevaisuuden tutkimuksen seura (Tutu). 

Futura on ollut Tutu-seuran jäsenlehti vuodesta 1982 alkaen, ja se ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Sisällöllisesti lehdessä 1980- ja 1990-luvulla julkaisujen artikkelien analyysissa esimerkiksi tietoyhteiskuntaan ei ole suhtauduttu selkeästi toivottavana tai epätoivottavana ilmiönä, vaan julkaisuissa on ilmennyt kokeilunhalukkuutta kaikenlaisten uusien teknologioiden soveltamiseen. Futura on saanut Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) kautta tieteellisen julkaisutoiminnan avustusta, jota opetus- ja kulttuuriministeriö on myöntänyt Veikkauksen tuotoista, sekä Suomen tiedekustantajilta avustusta muun muassa laite- ja ohjelmistohankintoihin sekä suomennoksiin.

Toimitusneuvosto 2024
---------------------

Matti Minkkinen (päätoimittaja), Minna Halonen, Sirkka Heinonen, Sami Holopainen, Sanna Ketonen-Oksi, Osmo Kuusi, Iiris Penttilä, Laura Pouru-Mikkola, Juho Ruotsalainen, Hazel Salminen (toimitussihteeri), Petri Tapio, Johanna Viherä (taittaja), Marja-Liisa Viherä, Tero Villman .

Lähteet
-------

1. 1 2  Futura-lehti – Tulevaisuuden tutkimuksen seura *tutuseura.fi*. Viitattu 10.3.2024.
2. ↑  Miika Kantola: "Toisaalta tieteellinen seura, toisaalta kansalaisjärjestö" - Futura-lehden tietoyhteiskunta-aiheiset kirjoitukset ymmärryksen porttina Tulevaisuuden tutkimuksen seuran toimijuuteen 1980- ja 1990-luvuilla.  *Pro gradu -tutkielma*, 15.5.2023. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Tietoa julkaisusta *journal.fi*. Futura. Viitattu 10.3.2024.
**Allada (**myös **Alladah, Grand Ardra Arda** tai **Ardah****)** on Beninin Atlantiquen departementissa sijaitseva piirikunta, kaupunki ja arrondissementti.

Alladan nykyisen piirikunnan pinta-ala on 381 neliökilometriä, ja vuonna 2013 sen asukasluku oli 127 512.

Historia
--------

*Pääartikkeli: Alladan kuningaskunta*
Alladan kuningaskunta oli 1200-luvulla perustettu hallintokunta, joka joutui Dahomeyn alaiseksi 1720-luvulla, jolloin siitä tuli Dahomeyn maakunta.

Merkittäviä kansalaisia ja asukkaita
------------------------------------

Haitin vallankumouksellinen Toussaint L'Ouverture oli Gaou Guinoun poika, joka itse oli Alladan hallitsijan poika, joka otettiin kiinni ja orjuutettiin.

Väestötiedot
------------

Kaupungin väestötiedot: 

| Vuosi | Väestö  |
| --- | --- |
| 1979 | 12 022 |
| 2008 | 21 833 |
| 2013 | 23 287 |

Piirikunta
----------

Alladan piirikunnassa ovat seuraavat arrodissementit ja niiden asukasmäärät: 

* Agbanou 11 480
* Ahouannonzoun 11 960
* Attogon 7 123
* Avakpa 4 852
* Ayou 7 897
* Hinvi 5 160
* Lissegazoun 14 989
* Lon-Agonmey 4 227
* Sekou 26 494
* Tokpa-Avagoudo 3 992
* Allada 23 287
* Togoudp 6 051

Katso myös
----------

* Arará

Lähteet
-------

1. ↑  Page, Willie F. toim: *Encyclopedia of African history and culture Volume III from conquest to colonization (1500 to 1850)*, s. 11. Facts on File Inc. 2005.
2. ↑  Tableau 2 : Effectifs de population par département, commune et arrondissement au RGPH4 *RGPH4 :Que retenir des effectifs de population en 2013 ?*.  2015. Republique du Benin.  (ranskaksi)
3. ↑  Beard, J. R. (John Relly): Toussaint L'Ouverture: A Biography and Autobiography: *1863,*. Viitattu 22.2.2019. (englanniksi)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

Saheed Aderinto: *African Kingdoms: An Encyclopedia of Empires and Civilizations*. ABC-CLIO, 2017. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Allada
Karhumäen kaksi veljestä Karhu 2 -koneensa kanssa vuonna 1927.
**Veljekset Karhumäki** olivat **Niilo** (1902–1978), **Valto** (1905–1985) ja **Uuno** (1914–1991), syntyisin Multialta. Heidän setiään olivat muun muassa lastenkirjailija Waldemar Karhumäki ja olympiavoittaja (XI olympiadin kisat 1936 Berliini), kirjailija Urho Karhumäki. Veljesten isä oli maanviljelijä Artturi (Arttu) Karhumäki (1884–1947), joka oli maanviljelijänä ensin Multialla, sitten Saarijärvellä ja vuodesta 1917 Keljossa.

Lentäjäveljekset rakensivat Jyväskylän maalaiskunnan Keljossa 1920-luvulla neljä lentokonetta: Karhu 1, Karhu 2, Karhu 3 ja Tiira. Harrastus laajeni pian ilmailualan yritykseksi, jonka toimintaan kuuluivat 1930-luvulla lentokoulutus, yleisölennätykset, lentokoneiden korjaus ja ilmavalokuvaus sekä tilauslennot. Ilmavoimien kanssa tehdyn sopimuksen pohjalta he rakensivat Kuorevedelle lentokonetehtaan 1940.

Veljekset perustivat vuonna 1947 osakeyhtiön *Veljekset Karhumäki*, jonka toiminta päättyi Finnairin tytäryhtiönä nimellä *Karair* vuonna 1996.

Karhumäki populaarikulttuurissa
-------------------------------

Veljeksistä vanhin Niilo Karhumäki oli aikanaan merkittävä lentäjäsankari ja julkisuuden henkilö, joka kirjoitti lentotoimintaa eloisasti kuvaavat teokset *Karhunahas* (1959) ja *Lentopoikia* (1960). Hän vilahtaa kirjailija Pauli Hirvosen nuortenkirjan *Mikko Nuoli suihkulentäjänä* loppusivuilla tarjoamassa lentoperämiehen paikkaa päähenkilölle.

Eväjärven rannalla Hallissa, Jämsässä on Karhumäen veljesten elämäntyölle omistettu *Lentäjäveljestenaukio*.

Katso myös
----------

* Viri

Lähteet
-------

* Tervonen, Ismo: *Veljekset Karhumäki Suomen ilmailun pioneereina 1924–1956*. Tampere: Apali, 2002. ISBN 952-5026-25-6.
* Tervonen, Ismo: *Kar-Air tilauslentoliikenteen edelläkävijänä 1957–1980*. Tampere: Apali, 2004. ISBN 952-5026-40-X.
* Tervonen, Ismo: *Karair matkustajalentoliikenteen perinteiden vaalijana 1980–1996*. Tampere: Apali, 2007. ISBN 978-952-5026-64-1.

### Viitteet

1. ↑  *Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1980*, s. 93. Helsinki: Otava, 1979. ISBN 951-1-05460-0.
2. ↑  *Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1986*, s. 107. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-1-08527-1.
3. ↑  *Mitä-Missä-Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1993*, s. 99. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12269-X.
4. ↑  *Erkin lähisukulaiset*
5. ↑  Geni.com: *Arttu Taavetinpoika Karhumäki*
6. ↑  Päivästä päivään. 60 v. täyttää... Helsingin Sanomat, 14.04.1934, nro 99, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Kuolinilmoitus, Geni.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veljekset Karhumäki** Wikimedia Commonsissa

* Keljossakin lennetään, Suomen Kuvalehti, 21.05.1927, nro 21, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Keljon lentävät veljekset, Hakkapeliitta, 07.08.1934, nro 32, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Karhumäen veljesten lentotoiminta kantaa hedelmää, Hakkapeliitta, 01.03.1938, nro 9, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kadulla, öisin** (*Extérieur, nuit*) on Jacques Bralin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1980. Siinä kolmikymppiset kaverukset, kirjailija ja muusikko, jatkavat vuoden 1968 Pariisin mellakoissa omaksumaansa irrallista elämäntyyliä vielä kymmenen vuotta myöhemminkin. Kolmas päähenkilö on öisin taksia ajava nuori nainen (Christine Boisson), johon muusikkomies (Gérard Lanvin) tutustuu lähdettyään komentelevan naisystävänsä luota nukkumaan kirjailijakaverinsa (André Dussollier) sohvalle.

Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa Helsingin Diana-teatterissa tammikuussa 1982. *Helsingin Sanomien* Helena Ylänen kirjoitti arvostelussaan, että Bralin uutuuselokuva on "helmi tyylilajissa, josta yleensä tapaa nykyelokuvan tuhruisimmat, löysimmät ja tekotaiteellisimmat elämäntuskan yritelmät". Hänestä Bralin näkemyksessä on henkeä, periranskalaista tyyliä ja terää. Elokuva sai teatterikierroksellaan Suomessa 9 468 katsojaa, ja se on esitetty myös Yle TV2 -kanavalla heinäkuussa 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylänen, Helena: Kymmenen vuotta barrikadien jälkeen.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1982, s. 18. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1982 *elokuvauutiset.fi*. Viitattu 11.4.2024.
3. ↑  *Kadulla, öisin* Elonet.  , Esitystiedot.
**Sally-Anne Frances Jones** (17. marraskuuta 1968 Greenwich, Lontoo – kesäkuu 2017 Syyria) oli brittiläinen jihadisti. Syyriassa oleskelunsa aikana hänestä käytettiin nimiä Umm Hussein al-Britaniyah ja Sakinah Hussein.

Elämä
-----

  

Jones sai katolisen kasvatuksen. Hän toimi punkyhtyeessä ja vietti aikaansa huumepiireissä ennen kääntymistään islamiin. Isossa-Britanniassa asuessaan Jones muutti Lontoon Greenwichistä Chathamiin. Sieltä hän matkusti Syyriaan vuonna 2013 ja liittyi Isis-terroristijärjestöön. Hän otti mukaansa 9-vuotiaan poikansa. Jones oli naimisissa birminghamilaisen jihadisti, hakkeri Junaid Hussainin kanssa, kunnes tämä tapettiin vuonna 2015.

Jonesin tehtävä Isiksessä oli länsimaalaisten tyttöjen värvääminen järjestöön. Hän välitti käytännön neuvoa Syyriaan matkustamiseksi, levitti ohjeita pommien rakentamiseksi ja kannusti ihmisiä suorittamaan terrori-iskuja Isossa-Britanniassa. Jones kuvattiin usein aseistautuneena, ja hän tuotti verkkoon brittiläisiin kristittyihin kohdistettuja uhkauksia. Jonesilla ei ollut sotilaskoulutusta. Häntä ei pidetty tärkeänä taistelijana, mutta hänellä oli merkittävä propagandistinen arvo. Jonesin väitettiin johtaneen naispuolisten sotilaiden yksiköitä taisteluissa, mutta tästä ei ole näyttöä. Miehensä kuoleman jälkeen hänestä käytettiin tiedotusvälineissä nimitystä "the white widow" (valkoinen leski), jolla on tosin viitattu myös Samantha Lewthwaiteen. Jones joutui Yhdistyneiden kansakuntien pakotteiden alaiseksi. Pakotteiden myötä hänet asetettiin matkustuskieltoon ja hänen varansa jäädytettiin.

Jones sai surmansa Yhdysvaltain ilmavoimien suorittamassa drooni-iskussa lähellä Syyrian ja Irakin rajaa kesäkuussa 2017. Jäi epäselväksi, kuoliko iskussa myös hänen poikansa. Ennen Jonesin kuolemaa koskenutta uutisointia viimeinen havainto hänestä oli tehty pakenemassa Raqqasta kohti Mayadiniä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sally-Anne Frances Jones *OpenSanctions.org*.  17.11.1968. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  The White Widow: How a girl from Kent became such a valuable asset to Isis *The Independent*.  12.10.2017. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3  Ewen MacAskill, Ewen MacAskill Defence correspondent: British Isis member Sally Jones 'killed in airstrike with 12-year-old son' *The Guardian*.  12.10.2017. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  British IS recruiter Sally-Anne Jones 'killed by drone' *bbc.com*.  12.10.2017. Viitattu 15.4.2024. (englanniksi)
**Laminariales** on ruskolevien lahko, johon kuuluu seitsemän heimoa ja lähes 130 lajia. Siitä käytetään joskus suomenkielistä nimitystä **taarimaiset** tai englannista lainattua nimitystä **kelpit**. Lahkoon kuuluvilla levillä on yksilönkehityksessä selvä sukupolvenvuorottelu – leväyksilöt jakaantuvat mikroskooppisen pieniin ja suvullisesti lisääntyviin *gametofyytteihin* sekä huomattavasti suurempiin ja itiöitä muodostaviin *sporofyytteihin*.

Sporofyyteillä on tavallisesti vähintään metrin mittainen sekovarsi, josta voidaan erottaa kolme osaa:
juurimainen *ritsoidi*, varsimainen *kauloidi* sekä lehtimäiset *fylloidit*. 
Kauloidi on yleensä liereä ja siinä voi olla yksi tai useampia haaroja sekä kaasurakkuloita. Sporofyytit kasvavat pituutta kauloidien ja fylloidien yhtymäkohdissa sijaitsevien välikasvusolukoiden avulla. Niiden liereät itiöpesäkkeet muodostavat nystermiä, jotka sijaitsevat joko fylloideissa tai lisääntymiseen erikoistuneissa *sporofylleissä*.

Gametofyytit ovat rihmaiset ja muodostuvat erillisistä haaroista. Sekä siittiö- että munapesäkkeet sijaitsevat eri sekovarsissa ja tuottavat vain yhden oogamisen sukusolun. Munasolu voi hedelmöittyä vasta työnnyttyään osittain munapesäkkeen seinämän läpi.

Heimot
------

Taarimaisiin leviin luetaan seuraavat heimot:

* Akkesiphycaceae (1 laji)
* Alariaceae (23 lajia)
* Chordaceae – jouhilevät (2 lajia)
* Costariaceae (7 lajia)
* Laminariaceae – taarilevät (62 lajia)
* Lessoniaceae (31 lajia)
* Pseudochordaceae (2 lajia)

Lähteet
-------

* Numminen, Maija (toimituspäällikkö): "Levät", *Spectrum Tietokeskus*. 6. osa. Porvoo: WSOY, 1978. ISBN 951-0-07245-1.  (Suomenkieliset nimet ja termit)

### Viitteet

1. 1 2 3  Guiry, Michael & Guiry, Caoilte: Order: Laminariales *AlgaeBase*.  2010. Galway:  National University of Ireland. Viitattu 6.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Present, Sarah: Order Laminariales The Kelps  1999. Monterey Bay Aquarium Research Institute.  Arkistoitu 9.5.2008. Viitattu 6.11.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Laminariales

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1055316
* Wikispecies: Laminariales
* AlgaeBase: 4586
* CoL: 7NFBR
* EoL: 3565
* EPPO: 1LMINO
* Fossilworks: 306707
* GBIF: 560
* iNaturalist: 68789
* IRMNG: 11666
* ITIS: 11211
* NBN: NHMSYS0021058669
* NCBI: 2886
* NZOR: 345fd211-8828-434a-9ad5-fc1856af7aa6
* Open Tree of Life: 878347
* uBio: 437548
* WoRMS: 845

 |

 |
**Busigny** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Cambrain kaupungista kaakkoon.

Historia
--------

Busigny on ollut aina rajakaupunki. Gallialaisten kansojen aikana se oli kolmen heimoalueen rajalla, jolloin koillisessa olivat nervit, luoteessa atrebaatit ja etelässä viromanduit. Tämä jakolinja jatkui koko roomalaisten vallan ajan. Tämän jälkeen se jäi Hainaut'n kreivikunnan ja Cambrain arkkihiippakunnan väliin. Cambrain arkkihiippakunnan piispa myönsi vuonna 1201 Busignylle yhden ensimmäisistä kunnallisista perustuskirjoista. Busignyn herrojen linnasta on jäljellä vain vanhaa sisäänkäyntiä kehystävät tornit. Vuonna 1855 kaupunkiin saatiin rautatieyhteys. Tämä kehitys kuitenkin sotki Busignyn tuleviin konflikteihin. Saksan–Ranskan sodassa tammikuussa 1871 Preussin armeijan tykistöpommitukset tekivät tuhoaan, ja liittoutuneiden tekemissä toisen maailmansodan ilmapommituksissa 30. huhtikuuta ja 2. toukokuuta 1944 Busignyn rautatieasema ja sen lähiseutu tuhottiin täydellisesti.

* Saint-Médardin kirkkoSaint-Médardin kirkko
* Léon le Cheminot de BusignyLéon le Cheminot de Busigny

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 13.4.2024. (ranskaksi)
2. ↑  Histoire de Busigny Mairie de Busigny. Viitattu 13.4.2024. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Busigny** Wikimedia Commonsissa
**Elämänmäki** oli Vilppulassa 1900-luvun alkuvuosikymmeninä toiminut hermotauti- ja luonnonparantola, jonka perusti 1904 tohtori Edvard Wilhelm Lybeck (1864–1919). Parantolarakennus sijaitsi 15 kilometrin päässä Vilppulan asemalta 189 metriä korkean *Elämänmäen* päällä, josta oli näköala neljälle eri järvelle. Parantolassa käytettiin hoitomuotoina ravinto-, ilma- ja aurinkokylpyjä, uintia, savihauteita sekä paastoa. Siellä oli potilaina monia sen ajan kuuluisuuksia, kuten Akseli Gallen-Kallela, Mathilda Wrede, Järnefeltit, Juhani Aho, Ilmari Kianto ja F. E. Sillanpää. Lybeckin hoitomenetelmissä oli lähtökohtana se olettamus, että ihminen on osa luontoa, ja että luonnon rauha ja kauneus sinällään ovat parantavia elementtejä.

Parantola toimi aluksi Lybeckin ostamassa Katajamäen kruununtorpassa, kunnes varsinainen parantolarakennus valmistui 1906 Elämänmäen laelle. Tähän 2–3-kerroksiseen 35 kertaa 17 metrin kokoiseen rakennukseen sijoitettiin parantolan miespotilaat, ja naispotilaita hoidettiin edelleen Katajamäen kruununtorpan rakennuksissa. Potilaat saapuivat parantolaan pääasiassa laivalla Tampereelta läheiseen *Tyynysniemen* laivalaituriin, ja heitä tuli myös ulkomailta saakka. Enimmillään parantolassa oli samanaikaisesti jopa 200 potilasta.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua parantolan toiminta loppui 1917. Parantola joutui vararikkoon, ja sen johtaja tohtori Lybeck siirtyi lääkäriksi Kirvun luonnonparantolaan. Hän teki itsemurhan vuonna 1919. Vilppulan kunta osti Elämänmäen parantolarakennuksen, ja se siirrettiin 1920-luvun lopulla *Ajosjärven* rantaan maamieskoulun käyttöön. Varsinainen Elämänmäen alue siirtyi Metsähallituksen haltuun 1926, ja siitä muodostettiin luonnonsuojelualue 1994. 

Vuonna 1964 pystytettiin parantolarakennuksen perustuksen paikalle tohtori E. W. Lybeckin muistomerkki. Varsinaista Elämänmäkeä peittää nykyisin tiheä kuusikko, josta löytyy jopa 40 metriä korkeita kuusia. Elämänmäki on nykyisin luonnonsuojelualue ja kuuluu myös Natura 2000-verkkoon vanhojen metsien suojelualueena. Alueella on runsaasti mukurakuusia ja -mäntyjä.

Lähteet
-------

* Jokela, Aimo: Metla Parkanon tutkimusasema 1961–2001: Vilppulan tutkimusalue (Arkistoitu – Internet Archive)(PDF), s.123–127

Kirjallisuutta
--------------

* Kalle Achté, Jorma Rantanen ja Tapani Tamminen: *Luontaishoidon isä tohtori E. W. Lybeck - Elämänmäen parantaja*. Recallmed 1994 ISBN 951-9221-66-2

Aiheesta muualla
----------------

* Elämänmäen puulajistopuisto[vanhentunut linkki]. Metla.fi. PDF. Viitattu 3.5.2014.
**Tukkanuotta** oli suomalainen death metal -yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2004. Nykyisen levy-yhtiönsä Stay Heavy Recordsin kautta he julkaisivat ensimmäisen EP:nsä, *Viimeinen nistiretki*, maaliskuussa 2009. Yhtyeen sanoitusten teemoihin kuuluvat kuolema, alkoholi, huumeet, seksuaalinen hyväksikäyttö, väkivalta ja häviö. Heidän toinen EP:nsä, *Huomenta suoli*, julkaistiin vuoden 2010 alussa. Tukkanuotta teki split-EP:n Goresoerdin kanssa 23. marraskuuta 2010. Kolmannen EP:nsä, *Subukokous*, Tukkanuotta julkaisi 22. helmikuuta 2012.

Lokakuussa 2013 yhtye ilmoitti saaneensa nauhoitettua neljännen EP:nsä, *Poika ja pilves*, RED5-studiolla. EP julkaistiin tammikuussa 2014.

Yhtye lopetti 2014 marraskuussa, mutta soitti vielä viimeisen keikkansa tammikuussa 2015 Helsingin PRKL-klubilla.

Jäsenet
-------

* Ulti-Make – laulu
* Goreppo – kitara
* Mike-Hell – kitara
* Fla-Fla-Mone – rummut
* Pertti-69 – basso

Diskografia
-----------

**EP:t**

* *Viimeinen nistiretki*  (2009)
* *Huomenta suoli*  (2010)
* *Subukokous*  (2012)
* *Poika ja pilves*  (2014)

Splitit
* *Tukkanuotta / Goresoerd*  (2010)

Kokoelmat
* *Viimeiset Viivat – Kokaelma*  (2024)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑  Niko Kuusela: Tukkanuotta julkaisee "Viimeiset Viivat – Kokaelma" -LP:n *Kaaoszine*.  13.3.2024. Viitattu 13.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tukkanuotta**.
* Tukkanuotan virallinen sivusto
* Bandcamp
**Tuuli Kousa** (s. 1979) on suomalainen vihreä poliitikko ja viestinnän ammattilainen, joka työskentelee kuormankäsittely-yhtiö Hiabin viestintäjohtajana. Politiikassa hän on toiminut Helsingin kaupunginvaltuutettuna 2009–2019 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2017–2019.

Ura
---

Kousa valmistui ylioppilaaksi Ressun lukiosta vuonna 1998. Vuonna 2002 hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi London School of Economics -yliopistosta, jossa hän oli toiminut ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Vuonna 2006 Kousa valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen maisteriksi. Juristina Kousa on erikoistunut kansainväliseen oikeuteen ja ihmisoikeuksiin.

Kousa on työskennellyt johtotehtävissä SanomaWSOY:ssä, Neste Oilissa, Gummeruksessa ja Milttonissa. Vuosina 2013–2014 hän toimi kehitysministeri Pekka Haaviston erityisavustajana. Vuosina 2015–2022 Kousa on palveli OP-finanssiryhmässä muun muassa viestinnän ja yritysvastuun johtajana. Vuodesta 2022 hän on ollut Sofigaten viestintä- ja markkinointijohtaja.

Kousa on valittu Helsingin kaupunginvaltuustoon kolmesti: 724 äänellä vuonna 2008, 1 435 äänellä vuonna 2012 ja 1 610 äänellä vuonna 2017. Hän edustaa Vihreää liittoa. Kousa toimi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2017–2019. Hän jätti politiikan puheenjohtajakautensa jälkeen vuoden 2019 alussa.

Politiikkaan hän palasi vuoden 2023 eduskuntavaaleissa, joissa hän oli ehdolla Helsingin vaalipiirissä, muttei tullut valituksi 3 387 äänellään.

Yksityiselämä
-------------

Tuuli Kousa elää uusperheessä ja hänellä on kaksi lasta aiemmasta suhteestaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Vihreiden Tuuli Kousa kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi *Helsingin kaupunki*.  18.1.2017.  Arkistoitu 5.8.2018. Viitattu 5.8.2018.
2. ↑  Tuuli Kousa on LinkedIn: I’m happy to share that I’m starting a new position as Director… | 50 comments *www.linkedin.com*. Viitattu 13.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Tuuli Kousa (Arkistoitu – Internet Archive) *tuulikousa.com*. Viitattu 22.8.2017.
4. ↑  Niipola, Jani: Tuuli Kousa ottaa vastuuta: "Finanssiala ei ole kaikkein helpoin" *Kauppalehti*.  1.9.2018. Viitattu 3.1.2023.
5. 1 2  Kupila, Pirjo: Kansainväliseen oikeuteen erikoistunut Tuuli Kousa on tehnyt uransa aivan muualla: Kommentti palkasta yllättää *Talouselämä*.  2.1.2023. Viitattu 3.1.2023.
6. ↑  Valitut 2008, Valitut 2012 ja Valitut 2017. *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 22.8.2017.
7. ↑  Marttinen, Vesa: Helsingin uusi valtuustopomo Tuuli Kousa: "Pankkityössäni olen lojaali työnantajalleni, politiikassa helsinkiläisille" Yle Uutiset. 18.1.2017. Viitattu 22.8.2017.
8. ↑  Malmberg, Lari: Vihreiden kärkinimi jättää politiikan Helsingissä – "Politiikka on raaka laji", sanoo OP:n viestintäjohtajaksi siirtyvä Tuuli Kousa *Helsingin Sanomat*.  6.8.2018. Viitattu 6.8.2018.
9. ↑  Vihreiden Tuuli Kousa jättää politiikan – "Pitää tunnistaa omat rajansa" *Yle Uutiset*.
10. ↑  Helsingin vaalipiiri, ehdokaskohtaiset tulokset *tulospalvelu.vaalit.fi*. Viitattu 13.4.2024.
11. ↑  Vienola, Selina: Nykytaide ja linjakas 60-luvun tunnelma kohtaavat rivitalokodissa Oulunkylässä.  *Avotakka*, 2021, nro 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
Filippiinienharlekiini
**Joseph Beal Steere** (9. helmikuuta 1842 Rollin, Michigan – 7. joulukuuta 1940 Ann Arbor) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Joseph Steeren vanhemmat olivat William Millhouse ja Elizabeth (Beal) Steere. Hän opiskeli lakia Michiganin yliopistossa ja valmistui vuonna 1870. Vuosina 1870–1873 Steere teki tutkimusretkiä Etelä-Amerikassa, Kiinassa ja Formosassa. 1874–1875 hän matkusti Filippiineillä ja Molukkien saaristossa. Steere toimi matkoillaan Michiganin valtionmuseon luonnonhistoriallisena keräilijänä ja museo kustansi osan hänen kuluistaan. Hän palasi Michiganin opettamaan eläintiedettä ja oli Michiganin yliopiston eläintieteen professori vuosina 1876–1893.

30. syyskuuta 1879 Steere avioitui Helen Buzzardin kanssa.

Steere suoritti vielä yhden tutkimusretken vuonna 1901, jolloin hän johdatti joukon opiskelijoita Amazonille keräämään näytteitä Smithsonian-instituutille. Loppuelämänsä Steere vietti maatilallaan Ann Arborissa.

Steere kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa negrosinbulbulin (*Ixos siquijorensis*). Hänen kunniakseen on nimetty mindoronkukaali (*Centropus steerii*), filippiinienharlekiini (*Sarcophanops steerii*), filippiinienpitta (*Pitta steerii*), bataaninkuhankeittäjä (*Oriolus steerii*) ja taiwaninmetsätimali (*Liocichla steerii*).

Julkaisuja
----------

* *Narrative of a visit to indian tribes of the Purus river, Brazil*. A. Rept. U. S. natl Mus. Washington, D. C. 1903: 359-393.
* *The archeology of the Amazon*. Univ. Michigan off. Publs 29 (9, Pt. 2) 1927: 20-26.
* *Tribos do Purus*. Sociologia, São Paulo 11 (2) 1949: 64-78, 212-222.

Lähteet
-------

* Formosa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Yliopiston kansleri** on muutamissa Suomen yliopistoissa käytettävä korkea tehtävänimike, jonka hoitajan tehtävänä on edistää tieteitä ja valvoa yliopiston yleistä etua ja toimintaa. Yliopistolain mukaan Helsingin yliopistolla ja Åbo akademilla on oltava kansleri, muut yliopistot saavat kanslerin halutessaan.

Jos yliopistossa on kansleri, hän on yliopiston ylin viranomainen. Yliopistolain mukaan Helsingin yliopiston kanslerilla on oikeus olla läsnä ja käyttää puhevaltaa valtioneuvostossa käsiteltäessä Helsingin yliopistoa koskevia asioita. Alkujaan Helsingin yliopiston ja sen edeltäjien kansleri oli kuninkaan ja sittemmin keisarin nimittämä hallitsijan edustaja autonomisessa yliopistossa. Historian kuluessa kanslerin rooli on muuttunut tästä yliopiston korkeimmaksi edustajaksi valtiollisissa ja yhteiskunnallisissa yhteyksissä. Tästä historiasta johtuen*lähde?* kanslerin muodollisen nimityksen teki aina vuoteen 2009 asti tasavallan presidentti valtioneuvoston esityksestä, joskin käytännössä yliopiston asettamasta ehdokkaasta. Vuoden 2010 alusta lukien yliopistot ovat nimittäneet kanslerinsa itse.

Kanslerin tehtävistä määrätään nykyisin yliopistojen sisäisissä johtosäännöissä. Esimerkiksi Helsingin yliopistossa kansleri nimittää yliopiston professorit ja myöntää dosentin arvot sekä myöntää luvat promootioiden järjestämiseen. Lisäksi kansleri vastaa yliopiston sisäisen tarkastuksen järjestämisestä. Yliopiston omista varoista myönnettävällä kanslerin matkatuella rahoitetaan yliopiston tutkijoiden ja opettajien tieteellisiä ulkomaanmatkoja. Aiemmin kansleri ratkaisi myös tiettyihin virantäyttöasioihin liittyviä laillisuusmuistutuksia ja vahvisti yliopiston johtosäännöt ja muut määräykset. Kanslerin apuna toimii lainoppinut kanslerinsihteeri ja esikuntana kanslerinvirasto. 

Kanslerin valintatavasta määrätään nykyisin yliopistojen omissa johtosäännöissä. Käytännössä esimerkiksi Helsingin yliopistossa on ollut pitkään tapana, että kanslerin jäädessä eläkkeelle uudeksi kansleriksi on siirtynyt yliopiston senhetkinen rehtori.

Yliopistojen kanslerit Suomessa
-------------------------------

* Helsingin yliopisto: Kaarle Hämeri (2017–)
* Åbo Akademi: Carl G. Gahmberg (2020–).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Yliopistolaki*. 13 §, 68 §, 77 §. Suomi, 2010. Finlex (viitattu 13.4.2024).
2. ↑  *Yliopistolaki*. 10 §. Suomi, 1997. Finlex (viitattu 13.4.2024).
3. ↑  Kansleri *helsinki.fi*. Viitattu 13.4.2024.
4. ↑  Carl G. Gahmberg valdes till ny kansler för Åbo Akademi *abo.fi*.  2019. Viitattu 13.4.2024. (ruotsiksi)
**Maija Helasvuo** (s. 1968 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä. Useimmiten puuta materiaalinaan käyttävän Helasvuon aiheet liittyvät monesti ruokaan ja kasveihin tai perhesuhteisiin. Puun ohella hän käyttää materiaalinaan pronssia, keramiikkaa ja puhallettua lasia. Hän opettaa kuvanveistoa Hyrian taidekoulussa Hyvinkäällä.

Helasvuo on opiskellut Hyvinkään taidekoulussa vuosina 1989-1990, Lahden taideinstituutissa 1990-1994 ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa 2014-2016. Opintoja on ollut myös Turun Taideakatemiassa ja Joensuun konservatoriossa.

Helasvuonlla ollut näyttely Hyvinkään taidemuseossa (1996, 2008, 2015), Taidekeskus Mältinrannassa, Galleria Sculptorissa ja Galerie Toolboxissa Berliinissä, jonka toiminnassa hän on muutenkin mukana. Yhteisnäyttelyistä Helasvuo on ollut useasti Mäntän kuvataideviikoilla ja eri taidemuseoiden muun muassa puunveistoa esittelevissä näyttelyissä.

Helasvuon teoksia on Jenny ja Antti Wihurin, Hyvinkään Taidemuseon ja valtion taidekokoelmissa. Helasvuo on saanut valtion viisivuotisen työskentelyapurahan vuonna 2010 ja kahdesti kolmivuotisen.

Helasvuo toimi Suomen Kuvanveistäjäliiton puheenjohtajana vuosina 2009–2011 ja varapuheenjohtaja 2012–2013. Hän on ollut myös Gösta Serlachiuksen Taidesäätiön ja Toolboxin hallituksessa vuodesta 2020, Uudenmaan taidetoimikunnassa vuosina 2013-2014 ja Galleria Sculptorin näyttelytoimnikunnassa.

Julkiset teokset
----------------

* *Eväät mukaan* 2021, Ylisoutajan aukio Joensuu
* *Lehtokertun siivekkeissä*, Hyvinkään sairaala
* *Äiti*ja *Lapsi*, Kipinä-talo Hyvinkään lukio
* *Suurella kämmenellä*, Hyvinkään seurakuntakeskus
* *Peili*, Hyvinkään kaupungintalo
* *Suuri sydän*, Punaojan päiväkoti, Hyvinkää
* *Arjen kulku* 1999, Wanha Villatehdas Hyvinkää

* Eväät mukaan! 2021 pronssi, kivipolku. Ylisoutajan aukio Joensuu.*Eväät mukaan!* 2021 pronssi, kivipolku. Ylisoutajan aukio Joensuu.
* Maija Helasvuo ja Anneli Sipiläinen, Arjen kulku 1999, terrakottareliefi Hyvinkään Villatehtaan seinällä.Maija Helasvuo ja Anneli Sipiläinen, *Arjen kulku* 1999, terrakottareliefi Hyvinkään Villatehtaan seinällä.

Kirjallisuutta
--------------

* Maija Helasvuo, veistoksia. Toimittanut Merja Ilola. Kustantaja Hyvinkään taidemuseo 2015. ISBN 9789525569131
* Kuka kukin on, Otava 2011
* Maija Helasvuo, veistoksia Sculptures 2001

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ansioluettelo, Maija Helasvuo *maijahelasvuo.com*. Viitattu 14.4.2024.
2. ↑  Maija Helasvuo  24.3.2023. Hyvinkään kaupunki. Viitattu 14.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Maija Helasvuo Kansallisgallerian kokoelmissa
* Maija Helasvuon verkkosivut
* Maija Helasvuo kuvataiteilijamatrikkelissa
Hampurilaisvalikon symboliesikuvana oli hampurilainen *lähde?*
**Hampurilaisvalikko** (myös hampurilaiskuvake, hampurilaispainike) on kolmella päällekkäisellä viivalla esitetty graafisen käyttöliittymän elementti, joka avaa valikon.
Tietotekniikan termitalkoot ei suosittele "valikko"-sanaa, koska kuvake ei ole itsestään valikko, vaan avaa valikon.

Hampurilaisvalikko otettiin käyttöön aluksi mobiilisivustoilla, jossa täyden navigaation esittäminen ei ollut mahdollista tilanpuutteen vuoksi. 2010-luvun alkupuolella se yleistyi myös työpöytäkokoisilla sivustoilla. Merkittävin sen varhaisista käyttäjistä oli Time-lehden time.com-sivusto.
Käyttöliittymien kehittäjät eivät pitäneet sen käytöstä: "päävalikon piilottaminen on silkkaa käyttäjän kiusaamista."

Tämän kaltainen valikko tunnettiin jo Xerox Starissa, jossa se otettiin käyttöön 1981.
Lisäksi symbolia käytettiin myös Microsoft Windows 1.0:ssa 1980-luvulla avaamaan ikkunanhallintamenu ikkunan vasemmassa ylälaidassa.
Sitä ei kuitenkaan enää käytetty Windows 3.0:ssa, jossa symbolina oli yksi vaakaviiva ja Windows 95:ssa symboli korvattiin ohjelman ikonilla.
Hampurilaismenu tuli uudelleen käyttöön Windows 10:n Anniversary Update -päivityksessä vuonna 2016, jolloin se on osa Käynnistä-valikkoa.

Lisäksi on olemassa toiminnaltaan samankaltainen vohvelivalikko, jossa logona on pisteistä koostuva ruudukko. Microsoftin ohjelmissa tämä avaa jonkinlaisen työkalu- tai painikevalikon.

Lähteet
-------

1. ↑  Haku | Tietotekniikan termitalkoot *sanastokeskus.fi*. Viitattu 27.11.2023.
2. ↑  Hampurilaisvalikko työpöytäsivustolla? Ei kiitos - Blog - Hey I'm Markus *www.heiolenmarkus.com*. Viitattu 27.11.2023.
3. ↑  Hampurilaisvalikko työpöytäsivustolla? Ei kiitos - Blog - Hey I'm Markus *www.heiolenmarkus.com*. Viitattu 27.11.2023.
4. ↑  The origin of the hamburger icon *Evernote*. Viitattu 27.11.2023.
5. ↑  Windows Elements *doublehammer.com*.  Arkistoitu 3.4.2022. Viitattu 27.11.2023.
6. ↑  Rafia Shaikh: Here's How the New Windows 10 Anniversary Start Menu Looks Like *Wccftech*.  4.4.2016. Viitattu 27.11.2023. (englanniksi)
7. ↑  M365:n työkalut käyttöösi vohvelivalikosta | Vinkkipankki | Tampereen korkeakouluyhteisö *Vinkkipankki*.  26.4.2021. Viitattu 27.11.2023.