**Prikaati K** (**Prikaati Kuussaari (Pr.K)**) oli Päämajan 23. kesäkuuta 1941 perustettavaksi käskemä suomalainen sotatoimiyhtymä, johon oli käsketty koottavaksi Suomessa asuvat itäkarjalais- ja inkeriläissyntyiset asevelvolliset, jotka olivat siirtyneet Suomeen sisällissodan ja heimosotien aikana. Prikaatiin kuului lisäksi runsaasti suomalaisia vapaaehtoisia. Osa sotilaista oli heimosotien veteraaneja.

Prikaati tunnettiin alkuvaiheessa nimellä **Osasto Kuussaari (Os.K)**. Osaston perustamisessa keskeisiä henkilöitä olivat osaston tuleva komentaja Eero Kuussaari sekä Ragnar Nordström ja heimoaktivisti Reino Castrén.

Prikaatilla on oma muistoristi, jonka olivat oikeutettuja saamaan prikaatiin sen toiminta-aikana 25. kesäkuuta 1941 – 15. syyskuuta 1944 Porajärven suunnalla kuuluneet.

Lokakuun 19. päivänä 1941 Tsinjärvelle ryhmittynyt prikaati eteni Soutjärvelle ja valtasi Semsvaaran kylän.

Perustaminen
------------

Prikaati perustettiin 27. kesäkuuta – 29. heinäkuuta 1941 Kajaanissa. Perustamisen päättyessä 25. heinäkuuta prikaatin vahvuus oli 184 vienankarjalaista, 85 aunuslaista, 102 inkeriläistä, 102 heimosoturia, 188 karjalaista ja 621 vapaaehtoista eli yhteensä oli 1 324 miestä. Prikaatin sotilaita oli ottanut osaa talvisotaan Sissipataljoona 5:n riveissä.

Varustaminen vaati runsaasti aikaa, koska perustaminen tapahtui liikekannallepanossa perustettujen joukkojen perustamisen jälkeen ja osin jouduttiin turvautumaan tilapäisratkaisuihin.*lähde?*

### Joukot

* E ja EK/Pr.K|Esikunta ja Esikuntakomppania/Pr.K
* Aunuksen Heimosoturipataljoona (AHSP/Pr.K)
* Vienan Heimosoturipataljoona (VHSP/Pr.K)

Sotatie
-------

Perustamisen jälkeen Prikaati K alistettiin 14. divisioonalle, ja se osallistui Itä-Karjalan valtaukseen. Se keskitettiin junakuljetuksella Kajaanista Lieksan Pankakoskelle ja edelleen jalkamarssina Pankakoski–Inari–Lentiira–Lupasalmi.*lähde?*

Perustamisen aikainen nimi osasto Kuussaari (Os.K) muutettiin 7. elokuuta 1941 prikaati Kuussaareksi (Pr.K). Sille alistettiin seuraavat joukot:

* Jalkaväkirykmentti 10:n II pataljoona (II/JR 10)
* 24. rajakomppania
* Erillinen polkupyöräkomppania
* Jalkaväkirykmentti 52:n tykkikomppania (TykK/JR 52)
* Tykkikomppania 16 (TykK 16)
* Raskas kranaatinheitinjoukkue
* Pioneerijoukkue pioneeripataljoona 24:stä (PionJ/PionP 24)
* Kenttätykistörykmentti 18:n 3. patteri (3./KTR18)
* Huoltomuodostelmia

Prikaatin vastustajana taisteli majuri Valter Vallin komentama puna-armeijan Jalkaväkirykmentti 126. Vastakkain olivat osin Suomesta sisällissodan yhteydessä Neuvostoliittoon siirtyneet suomalaiset ja Neuvostoliitosta Suomeen siirtyneet vienalaiset ja inkeriläiset. Prikaatin suurimmaksi saavutukseksi voidaan katsoa Porajärven valtaus.*lähde?* Sen muut taistelupaikat olivat:

* Kuutamalahti
* Tshinjärvi
* Soutjärvi
* Semsvaara
* Juustjärvi
*lähde?*

Prikaatin lakkauttaminen
------------------------

Prikaati lakkautettiin 22. lokakuuta 1941, jolloin sen pataljoonat jatkoivat palvelustaan erillisinä pataljoonina:

* Aunuksen Heimosoturipataljoona ja 1. helmikuuta 1944 uudelleen nimetty Erillinen pataljoona 7 (ErP 7)
* Vienan Heimosoturipataljoona ja 1. helmikuuta 1944 uudelleen nimetty Erillinen pataljoona 8 (ErP 8)

Prikaati oli kärsinyt olemassaolonsa aikana tappioina 81 kaatunutta ja yhden kadonneen. Lisäksi haavoittuneita oli 307.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Timo: *Prikaati K: Heimosoturit jatkosodassa*. Oulu: Pohjoinen, 1992. ISBN 951-749-161-1.
* Rautala, Ari: *Karjalan armeija: 100 000 sotilaan hyökkäys*. Helsinki: Gummerus, 2015. ISBN 978-951-24-0087-4.

### Viitteet

1. 1 2 3  Rautala 2015, s. 105
2. 1 2  Pimiä, Tenho: *Tähtäin idässä – Suomalainen sukukansojen tutkimus* 
toisessa maailmansodassa*, s. 66–67. Väitöskirja, Jyväskylä Studies in Humanities 124. Historian ja etnologian laitos, Jyväskylän yliopisto, 2009.*
3. ↑  Viime sotiemme muistoristit ja -mitalit – Tammenlehva *tammenlehva.fi*. Viitattu 25.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Kallioniemi 1992, s.66
5. ↑  Tapahtui omassa piirissämme *KARJALAN HEIMO*.  1953. Viitattu 2.12.2020.
6. 1 2  Rautala 2015, s. 106.
7. ↑  Kallioniemi 1992, s.275-277