recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Al-Amal** (arab. مسبار الأمل‎, *Misbar al-’Amal*, suom. *Toivo*, engl. *Hope*, tunnetaan myös nimellä **Emirates Mars Mission**) on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien ensimmäinen Mars-luotain, joka laukaistiin 2020-07-1919. heinäkuuta 2020 Tanegashimasta Japanista. Luotain saapui Marsiin 9. helmikuuta 2021 ja asettui onnistuneesti kiertoradalle. Satelliittityyppinen luotain havainnoi Marsin kaasukehää; erityisesti sen säätä ja ilmastoa.

Vuonna 2021 tuli 50 vuotta kuluneeksi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien itsenäistymisestä, mitä al-Amal myös juhlisti. Hanke julkistettiin vuonna 2014.

Coloradon yliopiston Laboratory for Atmospheric and Space Physics rakensi luotaimen ja Dubain Mohammed bin Rashid Space Centre operoi sitä. Lisäksi hankkeeseen osallistuvat Arizonan osavaltionyliopisto, Kalifornian yliopisto ja Pohjois-Arizonan yliopisto.

Lento
-----

Al-Amal laukaistiin 2020-07-1919. heinäkuuta 2020 Tanegashimasta Japanista H-2A -raketilla. Lennon aikana alus teki joitakin radankorjausmanööverejä.

Al-Amal asettui kiertoradalle 9. helmikuuta 2021 noin 16:00 UTC 27 minuutin jarrutuspolton jälkeen. Viive luotaimen ja Dubain komentokeskuksen välillä oli tällöin noin 11 minuuttia. Jarrutuksen tavoitteena on hidastaa alusta noin 1000 m/s Marsin suhteen ja asettaa se 1000 km x 49 380 km -kiertoradalle.

Varsinainen tutkimustoiminnan kiertorata on tarkoitus olla 20 000 km x 43 000 km.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stephen Clark: United Arab Emirates successfully sends its first mission toward Mars – Spaceflight Now *spaceflightnow.com*. Viitattu 18.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Stephen Clark: Arab world’s first interplanetary spacecraft safely arrives at Mars – Spaceflight Now *spaceflightnow.com*. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Bertil Sjöström, Wilho Sjöströmin maalaama muotokuva vuodelta 1939.
**Bertil Alfred Sjöström** (28. heinäkuuta 1879 Iisalmi – 12. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori 1925–1945.

Työura
------

Sjöström suoritti auskultoinnin Lappeen tuomiokunnassa Savitaipaleen ja Lemin käräjillä. Työuransa Sjöström aloitti senaatin virkamiehenä ja Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä. Vuonna 1917 hän oli lainvalmistelutoimikunnan jäsen, vuonna 1919 hänet nimitettiin Viipurin hovioikeuden oikeusneuvokseksi ja vuosina 1923-1924 hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä. Hän teki useita ulkomaan opintomatkoja, muun muassa Leipzigiin, Berliiniin, Kööpenhaminaan, Tukholmaan ja Pariisiin. Siviilioikeuden dosenttina vuodesta 1917 toiminut Sjöström siirtyi kokonaan akateemiselle uralle 1920-luvulla, mutta paneutui tutkijanakin varsin käytännöllisiin kysymyksiin. Prosessioikeuden ohella hänet tunnettiin tekijänoikeuden asiantuntijana. Sjöström toimi tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina ja osallistui alansa ruotsin- ja suomenkielisten järjestöjen toimintaan.

Perhe
-----

Sjöströmin vanhemmat olivat ylitarkastaja Alfred Wilhel Sjöström ja Sigrid Lagus. Sjöströmin puoliso vuodesta 1920 oli Toini Julia Haapanen. Hänen poikansa on Teknillisen korkeakoulun professori ja puukemian uranuurtaja Eero Sjöström.

Julkaisuja
----------

* *Om tredskodom enligt finsk och svensk civilprocessrätt*, 1916
* *Om formell processledning vid underrätt i tviste- och brottmål*, 1925

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Kautto: *Bertil Sjöström (1879-1945). Suomen Kansallisbiografia. Osa 9*, s. 94-95. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1541
3. 1 2  Tanner, Väinö: *Nuorukainen etsii sijaansa yhteiskunnassa*, s. 406. Tammi, 1951.
4. ↑  [  Kuka kukin on 1978, s. 917]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee sarjakuvaa. Ville Vallaton on myös drinkki.*
**Ville Vallaton 4/1970**
**Ville Vallaton** (engl. *Dennis the Menace*) on Hank Ketchamin luoma sarjakuva, jonka päähenkilönä on Ville Vallaton, joka on vaaleatukkainen, noin kuusivuotias pojanvintiö. Ville aiheuttaa alituista harmia vanhemmilleen ja naapurin sedälle, herra Karjuselle. Ensimmäinen *Ville Vallaton* -strippi ilmestyi Yhdysvalloissa sanomalehdissä 12. maaliskuuta 1951.

Hank Ketcham
Ketcham käytti koko ajan apupiirtäjiä. 1950- ja 1960-luvulla sarjakuvalehtiin piirsi yksi Ketchamin avustajista, Al Wiseman. *Dennis the Menace* -sarjakuvalehteä julkaisi USA:ssa Standard Pines Comics vuosina 1953–1958, Fawcett 1959–1979 ja Marvel 1981–1982. *Ville Vallaton* -sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa 1960–1978 ja 1987–1989 Semicin julkaisemana.

Vuosien myötä Ketcham jättäytyi yhä enemmän sivuun myös sanomalehtisarjojen piirtämisestä. Marcus Hamilton piirsi päivittäisen stripin ja Ron Ferdinand sunnuntaisarjat. Päiväsarja on "pilakuva", yksi iso ruutu. Kun Ketcham kuoli 31. toukokuuta 2001, sarjakuva jatkoi ilmestymistään ilman mitään taukoa. Sarjakuvaa levittää nykyisin King Features Syndicate 1200 lehteen.

1990-luvulla on tehty kaksi Ville Vallaton -elokuvaa, joissa esiintyivät oikeat ihmiset, *Ville Vallaton* (1993) ja *Ville Vallaton iskee jälleen* (1998). Sarjakuvasta on tehty myös piirrossarja televisioon. Sarjaa esittää MTV Juniori. Ville Vallaton -nimellä myydään myös jäätelöpuikkoja.

Hahmoja
-------

* **Yrjö Karjunen**: Yrjö Karjunen on Ville Vallattoman naapuri ja tämän ainaisten kujeiden ja sähläysten kohde. Ville Vallaton pitää herra Karjusta kuitenkin yhtenä parhaimmista ystävistään.
* **Jussi**: Villen paras kaveri, Villeä vähän pienempi ja vakavamielisempi. (1960-luvulla ilmestyneessä *Ville Vallaton* -lehdessä nimeltään Topi.)
* **Tytti**: Tytti on Villeen ihastunut tyttö, joka haaveilee olevansa vielä joskus rouva Vallaton. Ville taas ei välitä Tytistä.
* **Tiina**: Tiina on Villen poikaporukan ainoa tyttö, jolla on lyönnistä lähtien poikamaiset otteet. (*Seura*-lehden Ville-sarjassa nimeltään Sissi.)
* **Martta Karjunen**: Martta on Yrjön lempeä ja mukava vaimo sekä naapurin täti Villelle.
* **Villen vaari**: Villen vaaria ei piirretyissä pahemmin nähdä, mutta Ville Vallaton -elokuvia on tehty kaksi oikeaa ja toisesta niissä tavataan Villen rehti vaari.
* **Villen isä ja äiti**: Villen isä ja äiti (Heikki ja Liisa Vallaton) kurittavat Villeä aina, kun tämä on tehnyt jotakin pahaa herra Karjuselle. He kuitenkin rakastavat Villeä paljon.
* **Tommi, Jaska ja E-P**: Villen parhaat kaverit.

Lähteet
-------

1. ↑  Dennis the Menace Amazon. Viitattu 30.12.2012.
2. ↑  *Ville Vallaton* Elonet.
3. ↑  *Ville Vallaton iskee jälleen* Elonet.

Aiheesta muualla
----------------

* Kvaak: Ville Vallaton - Dennis the Menace (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dennis the Menace at King Features
* Toonopedia: Dennis the Menace
* Fantagraphics' *Dennis The Menace* page (Arkistoitu – Internet Archive)
**Psyra** (m.kreik. Ψύρα) oli antiikin aikainen kaupunki Psyran (nyk. Psará) saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Psarán kylän paikalla.

Maantiede
---------

Psyran kaupunki sijaitsi samannimisen saaren eli nykyisen Psarán saaren luoteisrannikolla luonnonsatamalahden rannalla. Samassa paikassa sijaitsee myös nykyinen Psarán kylä. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyinen Mávri Ráchin eli Palaiókastron kukkula niemessä heti nykyisen kylän eteläpuolella. Nykyisin samalla kukkulalla ovat Pyhän Annan (*Agía Ánna*) ja Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*) kirkot.

Psarán kylä, taustalla niemessä antiikin Psyran akropolis, nykyinen Mávri Ráchin kukkula.
Psyran saari sijaitsi antiikin nimistöllä Aigeianmeren pohjoisissa keskiosissa Khioksen saaren luoteispuolella, 50 stadioninmitan päässä Khioksen luoteiskärjestä Melainain niemestä. Sen ympärysmitaksi laskettiin 40 stadionia. Saari oli vuoristoinen ja kallioinen, ja antiikin ajan lähteet huomioivat sen karuuden, jonka vuoksi saari ei kyennyt tuottamaan tarpeeksi viiniä edes Dionysoksen juomauhreihin.

Historia
--------

Psyralla on ollut mykeneläistä asutusta jo 1300- ja 1200-luvuilla eaa. Varhaisin maininta Psyran saaresta on Homeroksen *Odysseiassa*, jossa Nestor mainitsee sen nimellä *Psyria*. Demosthenes mainitsee saaren 300-luvulla eaa. kuvatessaan seudun kovia tuulia, jotka vaikeuttavat merenkulkua.

Antiikin aikainen asutus nykyisessä Mávri Ráchissa ajoittuu pääasiassa hellenistiselle ja varhaiselle roomalaiselle kaudelle 200-luvulta eaa. ensimmäiselle vuosisadalle eaa. Strabon mainitsee ensimmäisellä vuosisadalla kaupungin hyvän sataman.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Psyran kaupungista on säilynyt vain vähän. Akropoliin pohjoisrinteestä on löydetty joitakin asutuksen jäänteitä, ja alempaa rinteestä hautoja. Osa kukkulan muureista saattaa olla vanhaa perua, ja kukkulan kirkoissa on käytetty uudelleen varhaisempien rakennusten osia. Nykyisestä Xerókampoksesta saaren pohjoisosasta sekä saaren etelärannikon Límnoksen lahdelta Psarán kylästä itään on tehty joitakin roomalaisaikaisia löytöjä. Saaren mykeneläisaikaiset löydöt on tehty länsirannikolta nykyisestä Lákasta (myös Lákka). Niihin lukeutuu viitisenkymmentä hautaa hautaesineineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Psyra", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Psyra *Pleiades*. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Psyra *ToposText*. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
4. ↑  "56 B4 Psyra", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699. (englanniksi)
5. ↑  Strabon: *Geografika* 14.645; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.36; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Ψύρα.
6. ↑  Homeros: *Odysseia* 3.171.
**Peter Andreas Hansen** (8. joulukuuta 1795 Tønder, Schleswigin herttuakunta – 28. maaliskuuta 1874 Gotha, Thüringen, Saksan keisarikunta) oli tanskalais-saksalainen tähtitieteilijä.

Elämä ja ura
------------

Hansen oli kultasepän poika. Hän oppi kellosepän ammatin Flensburgissa ja harjoitti sitä Berliinissä ja Tøndernissa vuosina 1818–1820. Hän oli kuitenkin jo pitkään harrastanut luonnontieteitä, ja Tøndernissa toiminut lääkäri sai hänen isänsä lähettämään hänet vuonna 1820 Kööpenhaminaan, jossa hän sai tähtitieteilijä Heinrich Christian Schumacherin suojeluksen ja herätti kuningas Fredrik VI:n huomion. Hän toimi Schumacherin apulaisena pääasiassa Altonan uudessa observatoriossa vuosina 1821-1825. Sieltä hän siirtyi Gothaan Seebergin observatorion johtajaksi, jossa hän työskenteli lähes viisikymmentä vuotta kuolemaansa saakka.

Hansenin tärkein työ oli aurinkokunnan pääkappaleiden kiertoratoja koskevien teorioiden ja taulujen parantaminen uusilla matemaattisilla menetelmillä. Hänen tärkeimmät Kuun liikkeen teoriaa käsittelevät kirjansa ovat *Fundamenta nova investigationis orbitae verae quam Luna perlustrat* (1838) ja *Darlegung der theoretischen Berechnung der in den Mondtafeln angewandten Störungen* (1862–1864). Hansenin menetelmien systemaattisuus nosti taivaanmekaniikan uudelle tarkkuuden ja ennustuskyvyn tasolle, ja hänen tähtitieteellisiä taulujaan käytettiin vuoteen 1923 asti. Hansen arvioi teorioidensa perusteella tarkasti Maan ja Auringon välisen etäisyyden. Observatorion johtajana Hansen otti käyttöön myös useita keksimiään käytännön laitteita, joita käytettiin myöhemmin myös muissa observatorioissa.

Hansen sai kahdesti (1842 ja 1860) Royal Astronomical Societyn kultamitalin. Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin vuonna 1850.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Peter Andreas Hansen *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 20.06.2022.
2. 1 2 3  Peter Andreas Hansen *Nordisk familjebok*.  1909. Viitattu 20.06.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Andreas Hansen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Leopoldina
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaleva** (aik. **Pietarin esikaupunki** ja **Anina**) oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se sijaitsi keskustan koillisosassa Pietarin radan ja Valtion rautateiden alueen eteläpuolella. Kaleva sai uuden asemakaavan vuonna 1861, jolloin aluetta kutsuttiin vielä Pietarin esikaupungiksi. Vuosisadan vaihteessa siitä käytettiin paikalla aikaisemmin toimineen venäläisen varuskunnan mukaan nimitystä Anina; Kaleva vakiintui kaupunginosan nimeksi 1920–1930-luvuilla. Kalevan läpi kulki Punaisenlähteentorilta alkanut Kannaksenkatu (ent. Pietarinkatu), joka jatkui maantienä kohti Terijokea ja Pietaria.

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Kalevassa oli 4 391 asukasta, joista 4 069 oli suomenkielisiä, 142 ruotsinkielisiä ja 180 muunkielisiä.

Rakennuksia
-----------

Viipurin pääpaloasema Myllymäenaukion laidalla.
Kalevan kaupunginosassa sijaitsivat Viipurin läänin- ja kaupunginsairaalat, pääpaloasema, Suomen Vapaakirkon rukoushuone sekä juutalaisen seurakunnan synagoga. Viipurin lääninsairaalan ensimmäinen rakennus valmistui silloisen Pietarinkadun varrelle vuonna 1839. Sitä laajennettiin useaan otteeseen muun muassa 1890- ja 1910-luvulla, sekä viimeisen kerran 1930-luvulla, jonka jälkeen sairaalassa oli yhteensä 360 sairaansijaa. Viipurin kaupunginsairaala perustettiin Pietarinkadulle vuonna 1856, josta se 1929 siirrettiin läheiselle Patterinmäelle. Sen yhteydessä toimi myös köyhäintalo.

Viipurin pääpaloaseman suunnitteli arkkitehti Brynolf Blomqvist ja se valmistui Kalevan- ja Kullervonkatujen kulmaukseen vuonna 1906. Kolme vuotta myöhemmin otettiin käyttöön Blomqvistin piirtämä Viipurin II:n piirin poliisiasema. Uskonnollisia rakennuksia Kalevassa olivat lääninarkkitehti Heikki Lankisen suunnittelema Suomen Vapaakirkon rukoushuone (1935) ja Viipurin synagoga (1910), jonka alun perin suunnitteli arkkitehti Gerhard Sohlberg. Synagoga toteutettiin kuitenkin lopulta rakennusmestari Viktor Riihelän muokkaamana. Teollisuutta edustivat muun muassa vuonna 1920 rakennettu Valion konttori varastoineen sekä Viipurin Tupakka Oy:n tehdas.

Lähteet
-------

* Kalevan kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939

### Viitteet

1. ↑  Tietosanakirja Tietosanakirja Osakeyhtiö 1922, Projekt Runeberg. Viitattu 5.11.2014.
2. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 8.11.2014.
3. ↑  Forsius, Arno: "Viipurin kaupungin terveydenhuollosta vuosina 1812–1940" (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 5.11.2014.
4. ↑  KV13 - Kalevan kaupunginosa, Kortteli 13 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 5.11.2014.
5. ↑  KV19 - Kalevan kaupunginosa, Kortteli 19 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 5.11.2014.
6. ↑  Выборгская синагога (Viipurin synagoga) Ristikivi. Viitattu 5.11.2014. (venäjäksi)
7. ↑  KV4 - Tontti 156-157 ja 160-161 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 5.11.2014.
8. ↑  KV10 - Kalevan kaupunginosa, Kortteli 10 (kuvatekstit) VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 5.11.2014.
**Keramiikan historia** kuvaa keramiikan historiaa. Varhaisimmalta ajalta peräisin oleva keramiikka on löydetty Kiinan Jiangxin maakunnasta Xianrendongin luolasta. Tämä vanhin tunnettu keramiikka on 19 000-20 0000 vuotta vanhaa. Muinaisina aikoina oli eri puolilla maailmaa keraamisia kulttuureja. Lähi-idässä Mesopotamian alueella oli 7600-7000 Samarran kulttuuri Samarran ja Hassunan alueella, jolloin saviastiat maalattiin koristeellisin kuvioin. Noin 9000 vuotta sitten itäisessä Afrikassa oli Khartumin tyylisuunta, jonka ruukut ovat Afrikan vanhinta keramiikkaa. Euroopassa kehittyi kivikauden ja pronssikauden vaihteessa nuorakeraaminen kulttuuri ja kellopikarikulttuuri. Mesoamerikassa ensimmäisistä maanviljelyskylistä noin 1500 ekr. on löydetty merkkejä keramiikasta. Andien alueen etelärannikon seudulla oli 600-200 ekr. Nascan kulttuuri, jonka aikana esiintyi keramiikkatyyli, jossa saviesineisiin maalattiin ihmishahmoja sekä antropomorfisia ja naturalistisia kuvioita.

Poltetun saven, keramiikan käyttöä edelsivät esikeraamiset kulttuurit, jotka valmistivat saviastioita korien avulla auringossa kuivattamalla. Muinaisessa Egyptissä käytettiin keramiikan poltossa tiileillä vuorattuja uuneja. Tuolloin käytettiin paljon kvartsia sisältävää savea ja keraamiset esineet päällystettiin sinivihreällä lasitteella. Antiikin Kreikassa keraamiset maljakot olivat muodoltaan siroja. Keskiajalla saveen sekoitettiin hiekkaa. Tästä on kehittynyt nykyisin käytetty Grog-savi. 1300-luvulla Saksassa kehitettiin entistä korkeampaa polttolämpötilaa kestäviä savilaatuja, jotka olivat väriltään joko kellanruskeaa tai harmaata.

Antiikin Kreikassa Attikassa syntyi noin 550 eaa. keramiikassa tyyli, jossa vaaseihin tehtiin musta amfora. Attikan tyylin piirteet yhdistyivät korinttilaiseen keramiikkatyyliin ja tämä yhdistelmä levisi etruskien keskuuteen. Noin 530 jaa. Ateenassa syntyi ruukkujen maalaustyyli, jossa oli punaisia kuvioita mustalla pohjalla. Keskiajalla islamilaisilla alueilla kehitettiin keramiikkatekniikka, jossa saviesineiden pintaan liitettiin uusi savikerros ja johon tehtiin kaiverruksia. Kaiverretut kuviot täytettiin lyijylasitteella.

Lähteet
-------

1. ↑  Eileen de Guire: Oldest known ceramic dates back 20,000 years and may have changed the course of human history  29.6.2012. American Ceramic Society. Viitattu 27.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Weldon Owen: *Ihmisen suku, Kivikauden ihmiset*, s. 33, 42, 106. Suomentanut Jukka Jääskeläinen, Jyri Kokko, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18780-1.
3. ↑  Sheena Couper: *Ihmisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 24, 87. WSOY, 1995. ISBN 951-0-18782-8.
4. ↑  Clay and Pottery - Brief History *Lakeside pottery*. Viitattu 27.2.2024.
5. ↑  Joan Suteda, Xavier Barral: *Kreikan ja Rooman taide*, s. 76-80. WSOY, 1996. ISBN 951-0-19888-9.
6. ↑  Joan Sured, Xavier Barral: *Bysantin, islamin ja varhaiskeskiajan taide*, s. 218. WSOY, 1997. ISBN 951-0-19889-7.

k
**Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä** sijaitsee Kangasalla, kartanotyyppisessä, hienovaraisesti kunnostetussa rakennuksessa, historiallisen Liuksialan kartanon naapurissa. Museon tilat on rakennuksen yläkerrassa, joka on kunnostettu näyttelytilaksi ja museoesineiden ja kokoelmien säilytystilaksi. Äijälä on maanlaajuisesti merkittävä karjalaisen kulttuurin esittelypaikka, keskittyen erityisesti siirtokarjalalaiseen kulttuuriin. Kulttuurihistoriallisessa museossa esillä olevat kokoelmat on koottu siirtoväen lahjoituksina ja keskuksessa voi tutustua esimerkiksi käsitöihin, valokuviin, kansallispukuihin, maalaustaiteeseen, historiallisiin dokumentteihin, karttoihin sekä laajaan kirjastoon, johon kuuluu noin 1200 luetteloitua teosta. Kokoelmissa on myös sota-ajan päiväkirjoja ja evakkotarinoita. Museon helmiin kuuluu muun muassa tšekkiläinen kahviastiasto 1930-luvulta, jonka omistaja kätki maahan, Kivennavan Ahjärven koulun pihaan Karjalassa talvisodan uhatessa. Jatkosodan aikana astiasto kaivettiin esiin, kun karjala vallattiin 1945, se päätyi omistajansa mukana lahden seudulle ja sieltä Äijälään. Muita museon helmiä ovat talvisodassa tuhoutuneen Kivennavan kirkon tuhkasta poimitut kattokruunun kristallit ja konekiväärin panosvöistä paperinarun avulla pujottelemalla tehty kassi.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikallismuseo Karjalan Liitto.
2. ↑  Kangasalan Karjalaseuran Äijälätalo Visit Kangasala.  Arkistoitu 15.12.2022. Viitattu 15.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä (Q115730040)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kangasala |
|  |
| katuosoite | Liuksialankuja 33, 36200 Kangasala |
|  |
| koordinaatit | 61°27′01″N 24°02′37″E﻿ / ﻿61.45024°N 24.04363°E﻿ / 61.45024; 24.04363 |
|  |
|  |

 |
**Ensimmäinen diadokkisota** käytiin Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä vuosina 322–320 eaa.

Hallitsijaksi nimitetty Perdikkas meni naimisiin Aleksanterin siskon Kleopatran kanssa vuonna 322 eaa. vaikka olikin jo luvannut mennä naimisiin Antipatroksen tyttären Nikaian kanssa. Kleopatra oli Filippos II:n ja Olympiaan tytär ja hänen lapsistaan voisi tulla seuraavat kruununperilliset. Nykyinen kuningas Filippos III Arridaios oli syntynyt Filippokselle toisessa avioliitossa, mutta häntä pidettiin vähäjärkisenä. Myös Aleksanterin lapsi Aleksanteri IV oli vain puoliksi makedonialainen, koska hänen äitinsä oli baktrialainen Roksane.

Perdikkaan kasvava valta sai muut diadokit levottomiksi. Egyptin satraappi Ptolemaios oli jo aikaisemmin suunnitellut tehdä Egyptistä itsenäisen ja provosoi Perdikkasta sotaan. Kun Perdikkas lähetti Aleksanterin ruumiin haudattavaksi Makedoniaan joulukuussa 322 eaa. Ptolamaios sai kaapattua ruumiin itselleen sen perusteella että Aleksanteri olisi halunnut tulla haudatuksi "taivaallisen isänsä" Zeus Ammonin temppeliin. 

Vuonna 321 eaa. Perdikkaan vastustajat solmivat liiton. Antipatros antoi tyttärensä Filan Kraterokselle ja Eurydiken Ptolemaiokselle. Nikaia, joka oli luvattu Perdikkaalle, meni naimisiin Lysimakhoksen kanssa.

Perdikkas päätti hyökätä Egyptiin ja lähetti samalla kreikkalaisen Eumeneen Kappadokiaan Antipatrosta ja Kraterosta vastaan. Aleksanteri Suuren entinen kirjuri Eumenes ei ollut ennen johtanut sotilaita ja hän saikin vastaansa Krateroksen, joka oli yksi kokeneimmista makedonialaisista kenraaleista. Kaikkien hämmästykseksi Eumenes kukisti Krateroksen, joka myös kuoli taistelussa.

Toukokuussa 320 eaa. Perdikkas yritti hyökätä Egyptiin, mutta ei onnistunut ylittämään Niiliä. Kun hänen armeijalleen kävi selväksi, ettei hänestä olisi Egyptin valloittajaksi, alkoi se kapinoida. Perdikkas yritti saada apua kenraaleiltaan Peithonilta, Antigeneelta ja Seleukokselta, mutta he päättivät murhata Perdikkaan ja lopettaa sodan.

Sodan päätyttyä valtakunta jaettiin uudelleen. Seleukoksesta tuli Babylonian satraappi, Peithonista Meedian satraappi ja Antigeneesta Elamin satraappi. Antipatroksesta tuli uusi hallitsija, jonka huostaan annettiin kuninkaat Filippos III ja Aleksanteri IV.

Sota syttyi kuitenkin uudelleen heti Antipatroksen kuoltua vuonna 319 eaa.

Katso myös
----------

* Lamian sota (323–322 eaa.)
* Toinen diadokkisota (319–315 eaa.)
* Kolmas diadokkisota (314–311 eaa.)
* Neljäs diadokkisota (308–301 eaa.)

Aiheesta muualla
----------------

* Alexander's successors: The First Diadoch War (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nowa Sólin piirikunta** (puol. *powiat nowosolski*) on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 86 156. Piirikunta jakautuu Nowa Sólin kaupunkikuntaan ja seitsemään maalaiskuntaan (Bytom Odrzański, Kolsko, Kożuchów, Nowa Sól, Nowe Miasteczko, Otyń sekä Siedlisko).

Vuoden 2002 tammikuussa kolmesta siihen asti Nowa Sólin piirikuntaan kuuluneesta maalaiskunnasta, Sławasta, Szlichtyngowasta ja Wschowasta muodostettiin uusi Wschowan piirikunta.

Nowa Sólin piirikunnan pinta-alasta 39,2 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Nowa Sólin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,1 prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Nowa Sólin piirikunnassa oli 86 156 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 88 083 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 73 099 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,1 prosenttia, työikäisten 59,3 prosenttia ja eläkeikäisten 22,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 755 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat nowosolski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 13.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Nowosolski Association of Polish Counties. Viitattu 13.12.2020. (puolaksi)
3. 1 2  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Lubuskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 13.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat nowosolski (PDF) Zielona Góran tilastokeskus. Viitattu 13.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 13.12.2020. (puolaksi)

Lubuszin voivodikunnan vaakunaLubuszin voivodikunta
**Pääkaupungit: Gorzów Wielkopolski** ja **Zielona Góra**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Nowa Sól | Żary | Żagań | Kostrzyn nad Odrą | Gubin | Gozdnica | Łęknica | Otyń

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Świebodzin | Międzyrzecz | Sulechów | Słubice | Lubsko | Wschowa | Szprotawa | Krosno Odrzańskie | Drezdenko | Sulęcin | Strzelce Krajeńskie | Skwierzyna | Kożuchów | Witnica | Rzepin | Nowogród Bobrzański | Zbąszynek | Sława | Jasień | Bytom Odrzański | Czerwieńsk | Ośno Lubuskie | Babimost | Iłowa | Kargowa | Małomice | Dobiegniew | Nowe Miasteczko | Cybinka | Torzym | Trzciel | Lubniewice | Szlichtyngowa

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Gorzów Wielkopolski | Zielona Góra

**Piirikunnat:**   

Gorzów | Krosno Odrzańskie | Międzyrzecz | Nowa Sól | Słubice | Strzelce-Drezdenko | Sulęcin | Świebodzin | Wschowa | Żagań | Żary | Zielona Góra
**Varsamäen hevosajoneuvomuseo** sijaitsee Kangasalla, museon ylläpitäjinä toimii Sinikka ja Mikko Meurman ja suurin osa museon esineistä on tuotu Liuksialan kartanosta, joka on ollut Meurman-suvun hallinnassa jo 1800-luvulta. Mikko Meurmanin isoisoisoisoisä ruotsin armeijan entinen kapteeni Karl Otto Meurman (1788-1845) osti Liuksialan kartanon vuonna 1821. Varsamäen hevosajoneuvomuseo oli ensimmäisen kerran avoinna yleisölle vuonna 1981, Kangasalla järjestetyn maatalousnäyttelyn aikana. Museon esineistö, johon kuuluu yli 70 hevosajoneuvoa, vaunuista kärryihin ja rattaisiin, kertoo tarinoita entisaikojen elämästä. Esineitä on saatu museoon myös lahjoituksina muun muassa Kangasalan karjalaisilta, Kangasalan seurakunnalta ja yksittäisiltä lahjoittajilta. Nähtävillä on esimerkiksi sirot venäläiset droskat 1810-1820-luvulta, jotka on entisöity Museoviraston ja Hämeen Museoseuran avustuksella ja ovat ajokelpoiset. Toinen nähtävillä oleva erikoisuus on niin sanotut Pirunkärryt. Heinänajoon tarkoitetussa hevosvetoisessa reessä on pyörät keskellä. Pelloilla jalaksilla liukuva kuorma nousi tielle tultaessa pyörille ja siten helpommaksi vetää.

Lähteet
-------

1. ↑  Varsamäen Hevosajoneuvomuseo Visit Kangasala.  Arkistoitu 15.12.2022. Viitattu 15.12.2022.
2. ↑  Lokka, Eila: Historian siipien havinaa hevosajopelien kertomana: Varsamäen Hevosajoneuvomuseo kuljettaa menneen ajan tunnelmiin *Hevosvoimainen Kangasala*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Varsamäen hevosajoneuvomuseo (Q115730041)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kangasala |
|  |
| katuosoite | Varsamäentie 108, 36200 Kangasala |
|  |
| koordinaatit | 61°26′17″N 23°59′27″E﻿ / ﻿61.437989°N 23.990815°E﻿ / 61.437989; 23.990815 |
|  |
|  |

 |
**Engelbrekt Rancken** (28. joulukuuta 1790 Turku – 14. tammikuuta 1862 Mietoinen) oli suomalainen kappalainen ja kirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Ranckenin vanhemmat olivat Perniön kirkkoherra Gustaf Rancken ja Kristina Lovisa Rothovius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1805, suoritti pedagogian tutkinnon 1807 ja vihittiin papiksi 1813. Rancken toimi Perniössä isänsä apulaisena 1813–1818. Hän oli sitten Mietoisten kappalaisena vuodesta 1818 alkaen (astui virkaan 1820) yli 40 vuotta. Rancken oli myös saarnaajana Turun pappeinkokouksessa 1825. Hän sai varapastorin arvon 1836. Rancken julkaisi vuodesta 1839 aikakauslehteä *Ecclesiastikt Intelligensblad* ja vuosina 1840–1845 aikakauslehteä *Ecclesiastikt Litteraturblad*. Hän oli vilkkaassa kirjeenvaihdossa muun muassa Adolf Ivar Arwidssonin kanssa.

Rancken oli naimisissa kolme kertaa: 1820–1828 Anna Maria Hirnin (k. 1828) kanssa, 1829–1845 Anna Erika Solitanderin (k. 1845) kanssa ja vuodesta 1848 Maria Gustava Pettersonin kanssa. Hänen lapsiaan olivat pedagogi ja historiantutkija Oskar Rancken ja kansankoulunopettaja Minna Forss.

Teoksia
-------

* *Aftonsångs-predikan, hållen i Åbo domkyrka på 15:de söndagen efter trefaldighets-söndagen, den 18 september 1825, af Engelbr. Rancken*. Åbo 1826
* *Predikan vid philosophiæ doctors promotionen i Åbo den 10 julii 1827. Af Engelbr. Rancken. På de promoverades begäran till trycket lemnad*. Helsingfors 1827

Käännöksiä
----------

* *Torquato Tasso*. Skådespel af J.W. v. Goethe. Åbo 1819

Lähteet
-------

* Engelbrekt Rancken SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Engelbrekt Rancken. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
* Projekt Runeberg : Pieni Tietosanakirja (1925–1928), osa III Masku - Sanomalehti, hakusana Gustaf Rancken

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 443–444. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Heinolan hautausmaa** sijaitsee Heinolassa Siltakadun varrella. Hautausmaa on viiden hehtaarin kokoinen ja siellä on noin 7 500 hautapaikkaa. Hautausmaalla on arkkuhautoja, uurnahautoja, muistolehto ja sankarivainaja-alue. Päätös hautausmaan perustamisesta on vuodelta 1807.

Pääportin vieressä on vuodelta 1955 peräisin oleva kappeli, joka on arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema. Tiettävästi ensimmäinen hautausmaalle haudattu henkilö oli saarnaaja Gustaf Streng, joka haudattiin vuonna 1814. Sankarihaudoissa lepää 110 sodissa 1939–1944 kuollutta sankarivainajia.

Muistolehto otettiin käyttöön vuonna 1989 ja se on tuhkahauta-alue. Alueen muistomerkki on tehty luonnonkivistä, ja siihen voidaan haluttaessa kiinnittää vainajien nimikylttejä. Muistolehdossa olevan suihkulähteen ympärillä on toisaalle haudattujen vainajien muistelupaikka.

Lisäksi Heinolan seurakunnilla on kaksi muuta hautausmaata entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylässä: uusi hautausmaa ja vanha hautausmaa kirkkoalueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heinolan hautausmaa Heinolan seurakunta. Viitattu 5.2.2024.
2. 1 2 3  Hautausmaat Heinolan seurakunta.  Arkistoitu 25.1.2007. Viitattu 23.11.2006.
3. ↑  Heinolan siunauskappeli Heinolan seurakunta. Viitattu 5.2.2024.
**Ville Petteri Toivonen** (s. 8. huhtikuuta 2002 Ähtäri) on suomalainen kymmenottelija. Hän edustaa Ähtärin Urheilijoita.

Kalevan kisoista Toivonen on saavuttanut kymmenottelun hopeaa vuonna 2023 sekä pronssia vuosina 2020 ja 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai pronssia viisiottelussa 2024 Ennätyksekseen Toivonen on kymmenottelussa otellut pisteet 7400 vuonna 2023.

Toivonen on sijoittunut neljänneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Nairobissa 2021 ja viidenneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Virossa 2021. Hän on edustanut Suomea sekä aikuisten että nuorten Ruotsi-maaottelussa ja PM-moniotteluissa.

Myös Ville Toivosen isoveli Juuso Toivonen kilpailee kymmenottelussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metriä: 11,19 (Lahti 2023)
* 400 metriä: 52,13 (Nairobi 2021)
* 1500 metriä: 4.46,42 (Turku 2020)
* 110 metrin aidat: 15,01 (Rakvere 2023)
* Korkeushyppy: 196 (Äänekoski 2023)
* Seiväshyppy: 454 (Tallinna 2024)
* Pituushyppy: 735 (Tallinna 2021)
* Kuulantyöntö: 13,48 (Tukholma 2023)
* Kiekonheitto: 43,62 (Joensuu 2022)
* Keihäänheitto: 68,50 (Lahti 2023)
* Kymmenottelu: 7400 (Lahti 2023)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ville Toivonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Ähtärin kaupunki uusi sponsorisopimuksen Team Toivosen kanssa *Viiskunta*.  18.11.2020. Viitattu 6.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Marie von Heiroth** on taiteilija Albert Edelfeltin kuivaneula- ja viivasyövytys vuodelta 1899. Muotokuvan koko on 16,5×21cm.

*Marie von Heiroth* on Albert Edelfeltin ensimmäinen viivasyövytys eli etsaus, jossa lukemaan keskittynyt nuori nainen on piirretty herkästi laatalle. Tämä työ oli käynnistämässä Edelfeltin uutta aluevaltausta grafiikan parissa. Hän teki kolmen seuraavan vuoden aikana yli seitsemänkymmentä grafiikan työtä. Vedokseen hän kirjoitti merkinnän "min första etsning" -tekstin.

*Marie von Heiroth* on piirretty suurimmaksi osaksi kuivaneulalla eli kaivertamalla kuva kupariselle painolaatalle. Työ on kuin ponnahduslauta muillekin Edelfeltin grafiikan töille, joissa etusijalla on piirustus.

Edelfelt oli jo talvella 1890 seurannut Anders Zornin etsaamista. Zorn oli jo tuolloin arvostettu grafiikan tekijä, joka suosi puhtaasti viivasyövytystä töissään. Edelfelt ei vielä tuolloin päätynyt grafiikan tekijäksi. Hän näki kuitenkin 1890-luvulla grafiikan töitä yhä enemmän Pariisin näyttelyissä ja hankkikin sitä kokoelmiinsa. Edelfelt ihaili esimerkiksi kuivaneulaa käyttävää Paul Helleuta, joka sai tunnustusta varsinkin eleganteista naiskuvistaan. Helleun kuivaneulatöiden katsotaan olleen *Marie von Heiroth* -työn varsinainen inspiraation lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Halme: "Edelfelt ja taidegrafiikka", *Albert Edelfelt*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria, kokoelmat: Maria Hagelstam (Marie von Heiroth, o.s. Djakoffsky) (1899) (Arkistoitu – Internet Archive)
BAE Systems Tempest, DSEI-2019 (ExCel, London)
**Tempest** on Iso-Britannian hanke uuden sukupolven hävittäjälentokoneen kehittämiseen. Lentokoneen suunnitellaan korvaavan Eurofighter Typhoonin ja sen ensilento olisi vuonna 2035. Lentokoneen kehittäjiä ovat:

* BAE Systems
* Leonardo S.p.A.
* MBDA
* Rolls-Royce

Lentokone on kaksimoottorinen deltasiipinen monitoimihävittäjä, jossa on myös häiveominaisuuksia.

Lentokonetta esiteltiin Farnborough’n ilmailunäyttelyssä. Koneen kehittämiseen on budjetoitu vuoteen 2025 saakka yhteensä kaksi miljardia puntaa. Poliittinen päätös budjetoinnista tuleville järjestelmille tehtiin vuonna 2015. Lopullisesta kustannuksesta ei ole arviota. Lentokoneeseen on suunniteltu kykyä lentää myös miehittämättömänä.

Syyskuussa 2023 Britannia, Italia ja Japani sopivat Global Combat Air Programme -hankkeesta (GCAP). Hanke vahvistettiin joulukuussa 2023. Tämän tarkoituksena on yhdistää brittiläis-italialainen Tempest- hanke ja japanilainen X-2 -hanke. GCAP tähtää yhteisen seuraavan sukupolven hävittäjälentokoneen suunnittelemiseen niin, että konetyyppi tulisi palveluskäyttöön vuonna 2035. Hankkeen suunnitteluvaihe alkaa vuonna 2025. Prototyyppilentokone pyritään saamaan valmiiksi vuonna 2027.

Katso myös
----------

* Next Generation Weapons System

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iso-Britannia kehittää uutta hävittäjää - Tempest lentäisi F-35:n rinnalla ja korvaisi Eurofighterin  17.7.2018. Lentoposti. Viitattu 19.7.2018.
2. 1 2 3 4  UK unveils new Tempest fighter jet to replace Typhoon  16.7.2018. The Guardian. Viitattu 19.7.2018.
3. ↑  "Chapter Three: Europe", *The Military Balance, 124 (1)*, s. 70 - Significant procurement and delivery events - 2023. September: Partners Sign New GCAP Agreement. Routledge, 2024. ISSN 0459-7222. Verkkoversio (tilaajille) (pdf) (viitattu 17.2.2024). (englanniksi)
4. ↑  Gareth Jennings & Kosuke Takahashi & Akhil Kadidal: UK, Japan, Italy launch Global Combat Air Programme *Janes, janes.com*.  9.12.2023. Viitattu 17.2.2024. (englanniksi)
5. 1 2  Jon Hemler: BRIEFER: Global Combat Air Program (GCAP) *Defence and Security Monitor*.  14.6.2023. Viitattu 17.2.2024. (englanniksi)
**Mario + Rabbids Kingdom Battle** on Ubisoftin kehittämä ja julkaisema vuoropohjainen taktiikkapeli, joka on julkaistu vuonna 2017 Nintendo Switchille. Pelissä *Mario-* ja *Raving Rabbids* -pelien maailmat ovat sekoittuneet.

Pelin jatko-osa Mario + Rabbids Sparks of Hope julkaistiin vuonna 2022.

Juoni
-----

Mysteerinen keksijä on kehittänyt kypärän, jolla kaksi esinettä yhdistetään. Kypärä päätyy Rabbidsien käsiin aiheuttaen sekasortoa. Marion ystävineen on saatava kypärä haltuunsa kaaoksen pysäyttämiseksi.

Pelaaminen
----------

Pelissä keskitytään taktiseen taisteluun ja siitä on jätetty pois eräitä strategiapelien ominaisuuksia kuten tukikohtien rakentaminen. Hahmoilla on paljon liikkuvuutta ja tapoja yhdistellä eri hahmojen kykyjä.

Kehitys
-------

Davide Soliani oli nimitetty Ubisoft Milanin luovaksi johtajaksi ja sai tehtäväksi kehittää pelin, joka virkistäisi Rabbids-tuotesarjan uudelleen. Studion resurssit olivat muutoin sidottuja ja Solianin ryhmällä ei ollut ohjelmoijaa käytettävissään. Peli suunniteltiin kynällä ja paperilla ja taistelusta haluttiin erilaista kuin monissa muissa vastaavissa lajityypin peleissä. Taistelumekanismiin kehitettiin ryntäykset ja hypyt.

Solianin ryhmä esitteli pelistä yksinkertaisen demoversio Shigeru Miyamotolle. Miyamoton palautteesta rohkaistuneena Ubisoft varasi projektiin lisää väkeä ja kehitti toisen prototyypin Nintendon johdolle esiteltäväksi.

Peli käyttää Ubisoftin Snowdrop-pelimoottoria.
Peli julkistettiin Electronic Entertainment Expo -messuilla vuonna 2017.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut Muropaketin arvostelussa 4,5/5 tähteä.

Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa 4/5 tähteä.

Peli on saanut Pelaaja-lehden arvostelussa arvosanaksi 9/10.

Myynti
------

Peli on myynyt yli kaksi miljoonaa kappaletta syyskuuhun 2018 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Neal Ronaghan: New Details About Mario + Rabbids: Kingdom Battle Confirmed for Switch  23.5.2017. Nintendo World Report. Viitattu 23.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Russ Frushtick: Mario + Rabbids Kingdom Battle review  31.8.2017. Polygon. Viitattu 23.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  Chris Bratt: The pitch that convinced Miyamoto to back Mario Rabbids  11.1.2018. Eurogamer. Viitattu 23.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Lehtonen, Miikka: Mario + Rabbids: Kingdom Battle  6.10.2017. Pelaaja.  Arkistoitu 23.4.2019. Viitattu 23.4.2019.
5. 1 2  Pärssinen, Manu: Mario + Rabbids Kingdom Battle  8.2.2018. V2.fi. Viitattu 23.4.2019.
6. 1 2  Tilkkanen, Heimo: Arvostelu: Mario + Rabbids: Kingdom Battle on vuoden parhaita pelejä *muropaketti.com*.  9.9.2017. Viitattu 23.4.2019.
7. ↑  Liam Doolan: Mario + Rabbids On Nintendo Switch Has Sold More Than Two Million Copies  2.9.2018. Nintendo Life. Viitattu 23.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Mario + Rabbids Kingdom Battle* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Mario + Rabbids Kingdom Battle* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Hilja Päivi Horsma-Salo** alk. **Högdahl** (29. kesäkuuta 1889 Helsinki –  3. kesäkuuta 1972) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin myös nimellä **Päiviö Horsma**.

Horsma-Salon vanhemmat olivat rakennusmestari John Högdahl ja Amanda Apollonia Pastell, näyttelijät Lilli Tulenheimo ja Arna Högdahl olivat hänen sisaruksiaan. Horsma-Salo oli naimisissa vuodesta 1919 alkaen puolustusvoimain lääkintäeversti, lääketieteen ja kirurgian tohtori Toivo Johannes Salon (1881–1967) kanssa. Käytyään tyttökoulun hän suoritti Kansallisteatterin oppilaskoulun ja näytteli sitten Kansallisteatterissa vuosina 1908–1951, Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954 *runeberg.org*.  1954. Projekt Runeberg. Viitattu 23.5.2013.
2. 1 2  Hautakivi Hietaniemen hautausmaalla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  50 vuotta, Savo, 30.06.1939, nro 146, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 566. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
**Marionetteja** on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin väripuupiirros vuodelta 1907. Tämä pienikokoinen 9,5×9,5 cm teos lahjoitettiin Ateneumin taidemuseoon taiteilijan kuoleman jälkeisenä vuonna, vuonna 1955.

*Marionetteja* on The Mask -lehteen tehty kuva, jonka Thesleff teki englantilaisen teatterin uudistajan, Gordon Craigin, innostamana. Craig toimitti kyseistä lehteä ja hän pyysi Thesleffiltä useampia puupiirroksia. Marionetteja-kuva julkaistiin lehdessä touko-kesäkuun numerossa vuonna 1908. Thesleff ja Craig olivat tutustuneet Firenzessä, jossa Thesleff asui pidempiä jaksoja 1900-luvun alussa. Thesleff toteutti puukaiverroksen myös monivärisenä siten, että kaikki värit painettiin samalla kertaa.

Marionettityön aiheen syntymiseen vaikutti Craigin ajatus näyttämötaiteen keskinäisistä tekijöistä, joista hän ajatteli, että näytelmissä näyttelijän täytyy olla ohjaajan marionetti, jota ohjaaja vetelee naruista. Hänen mukaansa: "Taiteilija, ohjaaja, luo teatterinsa kuin jumala, hän on kaikkialla läsnä, mutta ei missään näkyvissä".

Thesleff ajatteli joskus myöhemmin olevansa kuin marionetti maalatessaan. Vuonna 1914 hän kirjoitti maalaavansa ´sillä hetkellä kuin hänen mielestään tuli maalata ja olevansa siksi kuin marionetti – maalaus on kuin hänen omakuvansa ilman että sillä on jälkeäkään yhdennäköisyydestä´ hän kertoi.

Lähteet
-------

Timo Huusko: Ellen Thesleff: Marionetteja. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.52.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Marja Katriina Aarnio-Isohanni** (s. 1962) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut hoiva-alan yritysten Esperi Caren, Esperi Care Groupin ja Esperi Care Holdingin toimitusjohtajana vuodesta 2003, kahden ensinmainitun yhtiön hallituksen puheenjohtajana sekä Ilmarisen hallituksen varajäsenenä.

Ennen hoiva-alaa Aarnio-Isohanni oli media-alan sarjayrittäjä.

Aarnio-Isohanni on koulutukseltaan terveystieteen tohtori ja MBA.

Aarnio-Isohanni on Elinkeinoelämän Keskusliiton sekä sosiaali- ja terveysalan yritysten asiaa ajavan Hyvinvointiala HALI ry:n hallituksen jäsen.

Vuonna 2016 Aarnio-Isohanni oli Suomen toiseksi eniten ansainnut nainen. Hän sai tuolloin tuloja Esperin enemmistöomistuksen myymisestä sijoitusyhtiö ICG:lle. Aarnio-Isohanni sai sinä vuonna 5,2 miljoonaa euroa pääomatuloja. Aarnio-Isohanni omistaa vuonna 2019 Esperistä suoraan ja oman yhtiönsä kautta 10,49 prosenttia.

Esperi Caren hoivakodeissa paljastuneista epäkohdista nousseen kohun seurauksena hän ilmoitti 29. tammikuuta 2019 jättävänsä tehtävänsä Esperi Caren toimitusjohtajana. Esperi Caren hallituksen puheenjohtaja Harri-Pekka Kaukosen mukaan Aarnio-Isohanni jatkaa edelleen yrityksen omistajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Verokone – Aarnio-Isohanni Marja Katriina *HS.fi*. Viitattu 12.3.2021.
2. ↑  Tällaisia ovat Esperi Care -yhtiöiden omistus ja johto *Taloussanomat*.  29.1.2019. Viitattu 30.1.2019.
3. ↑  Laskimme, kuinka paljon Suomen 10 rikkainta miestä ja naista tienasivat yhteensä viime vuonna – sukupuolten välillä räikeä kuilu (syntymävuoden lähde) *MeNaiset*.  2017. Viitattu 30.1.2019.
4. ↑  Esperi Care – Punaisesta Rististä syntyi kasvuyritys *Pääomasijoittajat*.  Arkistoitu 30.1.2019. Viitattu 30.1.2019.
5. ↑  "Laskelmissa hoitajista on 380 miljoonan euron ero" *Talouselämä*.  2012. Viitattu 30.1.2019.
6. 1 2  Kohuyhtiö Esperi Caren taustat: Toimintaa paisutettu velkarahalla, suurimmalla omistajalla kytköksiä veroparatiiseihin *MTV Uutiset*.  28.1.2019. Viitattu 30.1.2019.
7. ↑  Hoiva peittosi terveyden - Esperin Aarnio-Isohanni verokuningatar *Kauppalehti*.  1.11.2017. Viitattu 30.1.2019.
8. ↑  Esperi Caren toimitusjohtaja Marja Aarnio-Isohanni eroaa – jatkaa kuitenkin omistajana *Yle Uutiset*. Viitattu 30.1.2019.
Køgenpuisto Tapionpuiston suunnasta nähtynä.
**Køgenpuisto** (ruots. *Køgeparken*) on noin puolentoista hehtaarin laajuinen puisto Tapiolan itäosassa kaakkoisessa Espoossa. 1960-luvun alussa rakennettu puisto on osa Tapiolan keskustan maisemaa. Se rajautuu pohjoisessa Tapionraittiin, idässä Tapiolantiehen, etelässä Tapiolanympyrään ja lännessä Tapionaukioon. Puisto sai nimensä Espoon tanskalaisen ystävyyskaupungin Køgen mukaan.

Køgenpuisto on avara ja valoisa, ja sen vanhat männyt ovat kasvaneet leveiksi ja rungoiltaan mataliksi. Køgenpuisto ja sen pohjoispuolinen Kirkkopuisto muodostavat kulttuurihistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden. Puisto uudistettiin 2010-luvulla ja palautettiin lähelle alkuperäistä ilmettään. Puiston länsiosassa sijaitsee Antonio da Cudanin pronssiveistos *Luominen avaruudessa*.

Køgenpuisto sijaitsee kaksi kilometriä pitkän Tapiolan taidereitin varrella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tapiolan kotikaupunkipolut : 5 Køgenpuisto *espoo.fi*. Viitattu 7.7.2023.
2. 1 2  Kirkkopuistikko ja Køgenpuisto *maisema-arkkitehdit.fi*. Viitattu 7.7.2023.
3. ↑  EMMA: Tapiolan taidereitti *urbanespoo.fi*.  Arkistoitu 16.7.2023. Viitattu 7.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat: Tapiolan historiasta muistuttava kaivo kunnostettiin, mutta siitä ei saa enää vettä
Kaarlo Vaala.
**Kaarlo Oskar Eino Vaala** (vuoteen 1924 **Vihervirta**; 15. tammikuuta 1899 Turku – 13. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja kenraaliluutnantti, joka toimi muun muassa rajavartiostojen päällikkönä.

Sisällissodassa 1918 Vaala oli vapaaehtoisena suojeluskunnassa plutoonanpäällikkönä. Vaala valmistui upseeriksi Tykistökoulusta 1918 ja kävi Sotakorkeakoulun 1924–1926 (yeleisesikuntaupseeri 1927). Vuosina 1920–1926 hän toimi nuorempana upseerina sekä patterin päällikkönä Jääkäritykistörykmentissä. 1926–1933 hän työskenteli yleisesikunnassa toimistoupseerina ja -päällikkönä. Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirissä Vaala toimi piiripäällikkönä 1933–1940 sekä sodan aikaan myös Suojeluskuntain päällystökoulun johtajana 1940–1944.

Vaala oli talvisodassa jalkaväkirykmentin komentaja Keski-Kannaksella, jatkosodassa 1941–1942 JR 13:n rykmentinkomentaja Syvärillä. Päämajan komento-osaston päällikkö hän oli vuosina 1942–1945, rajavartiostojen päällikön apulainen 1945–1956 ja päällikkö 1956–1962.

Ylennykset: Vänrikki 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1933, eversti 1940, kenraalimajuri 1952, kenraaliluutnantti 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vaala, Kaarlo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2  *Vem och vad 1967*, s. 607.
3. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 9, p.*lähde tarkemmin?* Otava 1966.
4. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 922.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |