recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Seulojatar** on taiteilija Juho Rissasen öljyvärimaalaus, 145×92,5 cm, vuodelta 1908. Työ kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

*Seulojatar* on toteutettu harkitusti sommitellen. Siinä kirkas valo on pysähtynyt ajatuksissaan olevaan seulojattareen vanhasävyisesti kuin ylevöittäen hänet. Tumma tausta ja naisen jaloissa olevat heinät luovat arkisempaa kontrastia tähän näkymään. *Seulojatar*-maalauksen Rissanen maalasi Nilsiän Heikkilän talossa, jossa hän asui kaksi vuotta. Se oli iso maanviljelytila empire-tyylisine päärakennuksineen. Seulojattaren Rissanen oli toteuttanut melkein samanlaisena Työväen kalenterin kansilehteen edellisenä vuonna 1907.

### Vastaanotto

Rissanen otti vuonna 1908 osaa Pariisin Syyssalongin näyttelyyn. Häneltä oli siellä esillä kolmetoista työtä *Seulojatar*-maalauksen ollessa yksi näistä. Ranskalaiset antoivat hänelle tunnustusta: hänet valittiin Pariisin Syyssalongin jäsenistöön yhdessä kahdeksan muun suomalaisen taiteilijan kanssa, joten hän sai jatkossa asettaa teoksia esille Syyssalonkiin ilman jyrytystä. Syyssalongin pääsihteeri antoi Rissasen töistä positiivisen arvion Art et Décoration -lehdessä, mutta toivoi jatkossa niissä olevan enemmän väriä. Muissa eurooppalaisissa lehdissä niitä ei myöskään varauksettomasti hyväksytty. Niitä pidettiin raskasliikkeisinä, väritykseltään himmeinä tai kovina. Svenska Dagbladetissa oli maininta "sosiaaliset sommitelmat", yksitoikkoisia, kuivia.

### Rissanen ja työkuvat

1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Juho Rissanen oli profiloitunut suomalaisen työkansan kuvaajaksi. Rissanen oli tuolla vuosikymmenellä myös ainut Suomen johtavista taiteilijoista, jolle työnkuvaus oli aatteellinen ja taiteellinen työ. Se ei ollut kuitenkaan hänelle kansallinen ideologian kysymys kuin mitä se oli tuon ajan sivistyneistölle Suomessa. Hänelle italialaiset ja suomalaiset ihmiset kansankuvaajina olivat samanveroisia ja yhtä tärkeitä. Vuonna 1908 hän maalasi useita suuria työnkuvauksia. Näitä olivat *Seulojatar*, *Lattianpesijät*, *Nahankutojatar*, *Karvarit (Nahkurit)* ja *Taikinanalustaja* sekä *Ruumiinpesijät*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Timo Huusko teoksessa Pinta ja syvyys - Varhainen modernismi Suomessa 1890-1920*. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2001. ISBN 951-53-2263-4.
2. 1 2 3 4  "Juho Rissanen ja suomalainen kansa">Marjo-Riitta Simpanen: *Juho Rissanen ja suomalainen kansa*. Kuopion taidemuseon julkaisuja 23. Kuopio: Kuopion taidemuseo, 1997. ISBN 951-842-195-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Seulojatar.
**Woodbury Common Premium Outlets** on New Yorkin kaupungin lähellä, pienessä Woodburyn kaupungissa sijaitseva outlet-ostoskeskus New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Manhattanilta noin tunnin ajomatkan päässä sijaitseva, suurta mökkikylää muistuttava outlet-keskus on osa suurta Simon Property Group -yhtymää. Woodbury Common Premium Outlets avattiin loppuvuodesta 1985 ja sitä laajennettiin vuosina 1993 ja 1998. Nykyään keskuksessa on 220 myymälää ja se on yksi maailman suurimmista outlet-ostoskeskuksista. New Yorkin kaupungin läheisyyden vuoksi outletissa vierailee vuosittain paljon ulkomaalaisia matkailijoita, erityisesti japanilaisia, koska on arvioitu, että noin puolet keskuksen voitoista tulisi japanilaisilta. Helpoiten New Yorkin Manhattanilta ostoskeskukseen pääsee Gray Linen busseilla. Ostoskeskus myös tunnettu edullisuudestaan.

Liikkeet
--------

*Pääartikkeli: Luettelo Woodbury Common Premium Outletsin liikkeistä*
Ostoskeskuksessa on 220 myymälää, joissa on edustettuina erilaisia merkkejä ympäri maailman Lacostesta McDonald’siin. Liikkeet on jaettu kahdeksaan ryhmään: muoti- ja urheiluvaate, lapset, kengät, laukut, korut, koti ja keittiö, lahjat, ja ruoka. Merkeistä mainittakoon aiempien lisäksi esimerkiksi Prada, Nike, Gap, Versace ja Tom Ford. Jo yksistään kenkäliikkeitä on yli 30, merkkejä muun muassa Adidas, Ecco, Converse ja Crocs. Ostoskeskuksessa on esimerkiksi Vera Bradleyn ja Swarovskin koruliikkeet. Koti ja keittiö -kauppoja on seitsemän, ravintoloita on ympäri keskusta.

Laajennussuunnitelmat
---------------------

Vuonna 2011 keskus ilmoitti investoivansa 100 miljoonaa dollaria ostoskeskuksen laajennukseen, joka sisältäisi kolmikerroksisen pysäköintihallin rakentamisen ja 5 600 neliömetrin liiketilan rakentamisen. Rakentaminen kestäisi kolme vuotta ja olisi tarkoitus aloittaa vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  NYC Tourist - Info: Woodbury Common (Arkistoitu – Internet Archive) *nyctourist.com* Viitattu 21.12.2012
2. ↑  A Universal Quest for Bargains; Japanese Flock to Outlet Center in the Hudson Valley *nytimes.com* Viitattu 21.12.2012
3. ↑  New Yorkissa: Woodbury Common Premium Outlets (Arkistoitu – Internet Archive) *newyorkissa.info* Viitattu 21.12.2012
4. ↑  Store listing *premiumoutlets.com* Viitattu 21.12.2012
5. ↑  Woodbury Common seeks $100M expansion (Arkistoitu – Internet Archive) *recordonline.com* Viitattu 21.12.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
*VL Turva* Kotkan edustalla tammikuussa 2017.
*VL Turva* Katajanokan edustalla toukokuussa 2016.
**VL Turva** on Rajavartiolaitoksen vuonna 2014 käyttöön ottama ulkovartiolaiva. Ympärivuotiseen käyttöön suunniteltu alus on 95,9 m pitkä ja 17,4 m leveä ja se voi käyttää polttoaineenaan dieselöljyn lisäksi nesteytettyä maakaasua (LNG).

Turvan sijoituspaikka on Suomenlahden merivartiosto Upinniemessä. Merirajan vartionnin ja valvonnan lisäksi Turva voi osallistua muun muassa meripelastustehtäviin ja öljyntorjuntaan. Laiva suunniteltiin yhteistyössä Suomen ympäristökeskuksen kanssa. Aluksessa on 1 000 m³:n kerätyn öljyn tankki sekä 200 m³:n kemikaalitankki.

Tekniset tiedot
---------------

* Rakennusvuosi: 2014
* Rakentaja: STX Rauman telakka
* Uppouma: 4 000 t
* Pituus: 95,9 m
* Nopeus: yli 18 solmua
* Leveys: 17,4 m
* Paaluveto: 100 t
* Koneteho: 11 600 kW
* Syväys: 5,5 m
* Miehistö: 15–18

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi vartiolaiva Turva on valtion ensimmäinen maakaasukäyttöinen alus *tekniikkatalous.fi*. Viitattu 6.9.2016.
2. ↑  Uutiset - UVL10 *www.raja.fi*.  Arkistoitu 23.7.2017. Viitattu 6.9.2016.
3. ↑  Vl Turva - Rajavartiolaitos *www.raja.fi*.  Arkistoitu 31.5.2016. Viitattu 6.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vartiolaiva Turva** Wikimedia Commonsissa
**Ruona Oy** oli suomalainen Raahessa vuosina 1918–1952 toiminut metallialan yritys, jolla oli konepaja, valimo ja laivatelakka. Yhtiön perustaja oli teknikko ja liikemies Juhan Wilhelm Järvinen. Ruona Oy toimi aluksi levy- ja korjauspajana ja se valmisti 1920-luvulla erilaisia peltituotteita (muun muassa maidonkuljetusastioita, työntökärryjä ja puutarha- sekä öljykannuja). Vuonna 1920 Ruona Oy rakensi oman telakan, jossa oli tilaa 10 laivalle ja myöhemmin yhtiö aloitti hinaajien höyrykattiloiden, varppausveneiden, säiliöiden ja erilaisten nosto- ja kuljetuslaitteiden valmistuksen.

Kun yhtiön johtajaksi tuli vuonna 1936 diplomi-insinööri Emil G. Oesch, Ruona Oy alkoi siirtyä raskaan teollisuuden ja laivanrakennuksen piiriin. Yhtiön tuotantolaitoksia laajennettiin niin, että vuonna 1938 valmistui koneistamo ja viilaamo, vuonna 1939 levyosaston laajennus, vuonna 1942 rauta- ja teräsvalimo sekä paja ja vuonna 1946 nostotelakka. Valtaosan Ruona Oy:n tuotannosta muodostivat sotavuosina puolustusvoimien tilaukset ja sotien jälkeen 1940-luvun lopulla taas sotakorvaustoimitukset. Tuotannon arvo oli vuonna 1947 noin 200 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli noin 700. Vuonna 1945 aloitti toimintansa myös Ruonan oma ammattikoulu.

Ruona Oy:n toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1952 Oeschin kuoltua lokakuussa 1952. Ruona Oy:n konkurssi oli aikanaan Suomen suurin; alihankkijat mukaan luettuna noin 1 000 henkilöä menetti työpaikkansa Raahen seudulla. Yhtiön toimintaa jatkamaan perustettiin 1953 Raahe Oy. Uuden yhtiön pääomistaja oli Heikki H. Herlin. Raahe Oy jatkoi Ruona Oy:n teräsvalimon toimintaa Raahessa. 1970-luvulle tultaessa Raahe Oy:n omistus siirtyi kokonaan Herlinien Kone Osakeyhtiölle. Teräsvalimoa laajennettiin 1970-luvulla muun muassa pientavaran kaavaus- ja valulinjalla sekä uudella malliverstaalla. Tehtaalle perustettiin myös pyöräosasto, joka valmisti lähinnä pyöriä Kone Oy:n tuottamia satamanostureita varten. Raahe Oy:n konepaja ja valimo fuusioitiin Kone Oy:n nosto- ja siirtolaiteryhmään vuonna 1979. Vuonna 1983 toteutettu suomalaisten teräsvalimoiden toimialarationalisointi johti siihen, että Kone Oy keskittyi pieniin ja keskisuuriin teräsvaluihin. 

Vuonna 1987 Kone Oy myi Raahen konepajatoimintansa raahelaiselle Miilukangas Oy:lle. Teräsvalimo myytiin 1995 viidelle Koneen palveluksessa olleelle henkilölle ja sen toiminta jatkui aluksi *Raahen Teräsvalimo Oy*:n nimellä ja sitten *Keycast Oy*:n nimellä, kun vuonna 1999 tehty yrityskauppa synnytti pohjoismaisen teräsvaluihin keskittyneen konsernin. Raahelainen Miilukangas Oy osti Keycast-konsernin Raahen teräsvalimon liiketoiminnan vuonna 2013 ja valimo toimii nykyisin *Miilucast Oy*:n nimellä.

Katso myös
----------

* Temmes-kaivuri

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Einkeinoelämän Keskusarkisto : Ruona Oy:n konkurssipesä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Olavi Piha : Keycast konserni - monipuolinen teräsenvalaja : Raahen valimon historiaa, Valimoviesti 4/2009[vanhentunut linkki]
3. ↑  Miilukangas osti Keycastin Raahen teräsvalimon, Kaleva 4.9.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Ruona Oy Pörssitiedon netissä
**M41 Walker Bulldog** (*76mm Gun Tank M41 Walker Bulldog*, *76mm Gun Tank M41A1 Walker Bulldog*) on kylmän sodan aikainen yhdysvaltalainen kevyt panssarivaunu.

Historia
--------

Taiwan M-41D
Vaikka toisen maailmansodan lopulla käyttöön otettu kevyt panssarivaunu M24 Chaffee osoittautuikin muuten onnistuneeksi, sen tykki ei enää ollut riittävän tehokas raskaammin panssaroituja vaunuja vastaan. Päätehtävältään tiedusteluun tarkoitettuihin kevyisiin vaunuihin haluttiin kuitenkin tehokkaampi aseistus ja uuden T37-vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1947.

Vaunu suunniteltiin ilmakuljetettavaksi ja haluttua panssarintorjuntakykyä varten se aseistettiin pitkäputkisella 76 mm tykillä ja kehittyneellä etäisyysmittarilla. Vuonna 1949 käyttöön kuitenkin valittiin yksinkertaisempi etäisyysmittari ja vaunun tyyppitunnukseksi vaihdettiin M41. Vaunun valmistus alkoi vuonna 1951 Cadillacin panssarivaunutehtaalla Clevelandissa ja vuonna 1953 uudet vaunut olivat korvanneet M24-vaunut. Aikaisemman lisänimen "Little Bulldog" tilalle vaihdettiin "Walker Bulldog" Korean sodassa Jeep-onnettomuudessa kuolleen kenraali Walton Walkerin kunniaksi.

Vaunua ei käytetty Korean sodassa, mutta se pääsi Vietnamin sotaan, missä se todettiin tarpeelliseksi raskaampia taistelupanssarivaunuja paremman etenemiskykynsä ansiosta. Ohuen panssarointinsa vuoksi vaunuja ei käytetty eturintamakäytössä. Sodan aikana vaunun M32-tykki osoittautui riittävän tehokkaaksi tuhoamaan taistelussa jopa neuvostoliittolaisen T-54-vaunun. Muu aseistus on yksi tornin sisältä käytettävä 7,62 mm konekivääri ja yksi 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri. Myös 90 mm ja 105 mm tykillä varustettuja versioita vaunusta suunniteltiin, mutta ne eivät tulleet tuotantoon.

M41:tä valmistettiin 5 550 kappaletta. Koska se oli puolet halvempi kuin tavallinen taistelupanssarivaunu, se oli suosittu vientituote. Yhdysvaltain maavoimien lisäksi vaunuja toimitettiin Australialle, Brasilialle, Chilelle, Tanskalle, Dominikaaniselle tasavallalle, Guatemalalle, Japanille, Libanonille, Uudelle-Seelannille, Filippiineille, Somalialle, Etelä-Vietnamille, Espanjalle, Kiinan tasavallalle, Taiwanille, Thaimaalle, Tunisialle, Uruguaylle ja Saksan liittotasavallalle.

M41:n alustalle rakennettiin M42 Duster -ilmatorjuntapanssarivaunu, M44-telahaupitsi, M52-telahaupitsi ja M75-miehistönkuljetusvaunu.

Lähteet
-------

Chris Chant: Pansar ISBN 91-976100-2-X

Aiheesta muualla
----------------

* AFV Database
* Gary's Combat Vehicle Reference Guide
* Globalsecurity.org

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M41 Walker Bulldog**.
**Unkarinvinttikoira** (unk. *Magyar agár*) on unkarilainen koirarotu, joka kuuluu roturyhmään 10. Se on Suomessa hyvin harvinainen. Suosituin se on Keski-Euroopassa, erityisesti Saksassa.

Ulkonäkö
--------

Unkarinvinttikoira on alkukantainen rotu, lihaksikas, jäntevä ja raskastekoisempi kuin esimerkiksi greyhound. Kaikki vinttikoirilla tunnetut värit ovat sallittuja paitsi sininen, sini-valkoinen, ruskea, sudenharmaa sekä musta parkinruskein merkein ja kolmivärisyys. Turkki on lyhyt ja tiivis, talvella voi kehittyä melko runsaasti aluskarvaa. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 65–70 cm ja nartuilla 62–67, mutta tärkeämpää on kuitenkin kokonaisvaikutelma.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Koira on hyvin voimakastahtoinen ja omanarvontuntoinen, ja sillä on vahva vartioimisvietti. Omalle laumalleen se on lempeä, hyväntahtoinen ja lojaali. Tottelevaisuutta voi opettaa vain tiettyyn rajaan, sillä vinttikoiran luonne ei oikein tahdo taipua. Se on toisaalta myös herkkä, sillä uudet oudot tilanteet stressaavat sitä. Vapaasti juokseminen on sille hyvin tärkeää, kuten vinttikoirille yleensäkin. Sen palautuminen on hämmästyttävän nopeaa. Rodun metsästysvietti on voimakas.

Unkarinvinttikoiran kanssa voi harrastaa näyttelyitä ja rata- ja maastokilpailuja.

Alkuperä
--------

Unkarinvinttikoira moldovalaisessa postimerkissä.
Unkarinvinttikoiran esi-isät kulkeutuivat madjaarien mukana Unkarin alueelle jo 800-luvulla. Kyseisiä idästä tulleita vinttikoiria risteytettiin mitä todennäköisimmin roomalaisten vinttikoirien kanssa. 1900-luvulla tehtiin risteytys englanninvinttikoiran kanssa, jotta rodusta saataisiin sirompi ja nopeampi. Toisen Maailmansodan jälkeen populaatio oli supistunut muutamaan yksilöön. FCI hyväksyi rodun vuonna 1966. Ensimmäinen pentue Suomessa syntyi 2001.

Lähteet
-------

* Houndhouse
* Suomen Unkarinvinttikoirat

### Viitteet

1. ↑  Unkarinvinttikoira KoiraNet -jalostustietojärjestelmä:  Suomen Kennelliitto. Viitattu 9.3.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Unkarinvinttikoira Suomen Kennelliitto. Viitattu 8.12.2015.
3. 1 2  Unkarinvinttikoira Suomen Unkarinvinttikoirat ry. Viitattu 8.12.2015.
4. ↑  Gondrexon, A. & Browne, I. *Maailman koiraopas*: s. 156. Weilin+Göös, Helsinki: 1974. ISBN951-35-1120-0.
5. ↑  Rekisteröinnit 1990-2014 KoiraNet -jalostustietojärjestelmä:  Suomen Kennelliitto. Viitattu 8.12.2015.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Unkarilaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| 
* Komondor
* Kuvasz
* Mudi
* Puli
* Pumi
* Unkarinajokoira (Transilvania Unkarin vallan aikaan)
* Unkarinvinttikoira
* Unkarinvizsla

 |

 |
Mihail Kalašnikov
**Mihail Timofejevitš Kalašnikov** (ven. Михаи́л Тимофе́евич Кала́шников, 10. marraskuuta 1919 Kurja, Altain aluepiiri, Neuvosto-Venäjä – 23. joulukuuta 2013 Iževsk, Udmurtia, Venäjä) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen asesuunnittelija. Hän toimi maailman yleisimmän ja kuuluisimman rynnäkkökiväärin, nimeään kantavan Avtomat Kalašnikova obraztsa 1947 godan eli AK-47:n pääsuunnittelijana.

Kalašnikov oli maanviljelijäperheen 17. lapsi. Toisessa maailmansodassa hän palveli puna-armeijan panssarijoukoissa mutta haavoittui syksyllä 1941. Sen jälkeen hän ryhtyi suunnittelemaan aseita.

Kalašnikov työskenteli ennen eläkkeelle jäämistään pääinsinöörinä Udmurtian Iževskissä Ižmaš-konsernissa. Hän sai lukuisia kunnianosoituksia, kuten sosialistisen työn sankarin arvon, Stalin-palkinnon, presidentti Jeltsinin kunniamerkin sekä Pyhän Andreaksen ritarikunnan jäsenyyden. Presidentti Medvedev myönsi Kalašnikoville Venäjän federaation sankarin arvon hänen 90-vuotispäivänään.

90-vuotisjuhlissaan hän kommentoi kysymystä aseen käytöstä konfliktipesäkkeissä eri puolella maailmaa:

> »Kehitin aseen isänmaan rajojen puolustamista varten. Ei ole minun vikani, että sitä on käytetty paikoissa, joissa sitä ei olisi pitänyt käyttää. Se on poliitikkojen vika.» 
> 
> 

Vuonna 2004 tuli markkinoille Kalašnikov-vodkamerkki.

Kalašnikov kuoli 94-vuotiaana. Hänet haudattiin uudelle kansallissankarien hautausmaalle Moskovan lähelle. Hänen patsaansa paljastettiin syyskuussa 2017 Moskovassa.

Lähteet
-------

1. ↑  AK47 assault rifle designer Kalashnikov dies at 94 *BBC News*.  23.12.2013. Viitattu 23.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Eero Nurmi, Kalashnikov-rynnäkkökiväärin kehittäjä on kuollut, Yle.fi uutiset 23.12.2014
3. ↑  Ria Novosti
4. ↑  Kalashnikov-vodka ja Russian Cola rynnivät Venäjän kauppoihin *iltasanomat.fi*.  22.9.2004. iltasanomat.fi.  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 24.12.2013. (suomeksi)
5. ↑  Kalashnikov haudattiin kalashnikovien säestyksellä *Kaleva.fi*.  27.12.2013. Viitattu 27.12.2013.
6. ↑  Venäjä paljasti AK-47-rynnäkkökiväärin isän patsaan: "Kalashnikov venäläinen brändi" *iltalehti.fi*. Viitattu 19.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mihail Kalašnikov**.
* Kalashnikov Museum virtual tour (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Stony Brook University** (**SBU**), virallisesti *The State University of New York at Stony Brook*, on New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluva yliopisto Yhdysvalloissa. Sen kampukset sijaitsevat New Yorkin osavaltion kaakkoiskulman Long Islandilla (Brookhaven ja Southampton), New Yorkin Manhattanilla sekä 2010-luvulta alkaen Etelä-Korean Incheonissa.

Stony Brook University on perustettu vuonna 1957 nimellä *State University College on Long Island*. Vuonna 1962 siitä tuli osa SUNY-osavaltionyliopistoa ja se sai nykyisen nimensä.

Yliopiston opintoaloja ovat humanistiset ja luonnontieteet, liiketalous, tekniikka, meri- ja ilmastotiede, journalismi ja kasvatustiede. Vuonna 2016 *U.S. News & World Report* -lehden rankingissä Stony Brook University sijoitettiin jaetulle 96. tilalle parhaiden yhdysvaltalaisyliopistojen joukossa ja 42. parhaaksi julkiseksi yliopistoksi.

Stone Brook University on mukana monialaisessa valtiollisessa tutkimuslaitoksessa Brookhaven National Laboratory (BNL).

Lähteet
-------

1. 1 2  Stony Brook University Fall Headcount Enrollment by Campus/Location and School/College (PDF), Stony Brook University 2016. Viitattu 12.10.2016.
2. ↑  Stony Brook University--SUNY (Arkistoitu – Internet Archive), U.S. News & World Report 2016. Viitattu 12.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stony Brook University** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Stony Brook University
**Hurmaava noita** (*Bell, Book and Candle*) on Richard Quinen ohjaama romanttinen fantasiakomedia vuodelta 1958. Se perustuu John Van Drutenin Broadway-näytelmään vuodelta 1950. Elokuvan pääosia näyttelevät James Stewart ja Kim Novak, ja muissa keskeisissä osissa ovat Jack Lemmon, Elsa Lanchester, Ernie Kovacs, Hermione Gingold ja Janice Rule.

Juoni
-----

Eksoottisia veistoksia Greenwich Villagen galleriassaan myyvä taidekauppias ja sivutoiminen noita Gillian Holroyd (Novak) kiinnostuu uudesta yläkerran naapuristaan, kirjankustantaja Hendersonista (Stewart), joka on juuri menossa naimisiin kihlattunsa kanssa. Siamilaiskissansa avulla Gillian lumoaa miehen pauloihinsa niin, että tämä jättää avioaikeensa ja rakastuu häneen. Noitapiiriin kuuluvat myös Gillianin veli, muusikko Nicky (Lemmon) ja Hendersonin yläkerran naapuri Queenie (Lanchester).

Tuotanto
--------

Jim Stewart ja Kim Novak kuvasivat samoihin aikoihin Alfred Hitchcockin elokuvaa *Vertigo – punainen kyynel* (1958). Tarinan mukaan Novak saatiin mukaan Paramount Picturesin *Vertigoon* sillä ehdolla, että James Stewart puolestaan lupautui näyttelemään miespääosaa Columbia-yhtiön *Hurmaavassa noidassa*.

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai Oscar-ehdokkuudet lavastuksesta ja puvustuksesta ja oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globe -palkintoon. Siamilaiskissa "Pyewacket" palkittiin roolisuorituksestaan Yhdysvaltojen eläinsuojelujärjestön leikkimielisellä Patsy-palkinnolla eli "eläinten Oscarilla".

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurmaava noita (Kissaelokuvapäivän 8.8. ohjelmiston esittelynäytös) *kinot.fi*. Viitattu 31.12.2023.
2. ↑  Oscars Database, hakutulos *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 31.12.2023.
3. ↑  Bell, Book and Candle *goldenglobes.com*. Viitattu 31.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

*Hurmaava noita* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bell, Book and Candle
**Ousmane Issoufi Maïga** (s. 1945 tai 1946 Gaon alue) on malilainen taloustieteilijä ja hallintovirkailija. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 2004–2007.

Maïga valmistui taloustieteilijäksi Kiovan yliopistosta vuonna 1970 ja suoritti pankkialan tutkinnon Washingtonin American Universityssä. Hän on työskennellyt Maailmanpankissa sekä Ranskan ja Malin valtiovarainministeriöissä.

Vuonna 2002 Maïga toimi nuoriso- ja urheiluministerinä, joka oli vastuussa jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailujen järjestämisestä Malissa. Kesäkuussa 2002 hänestä tuli talous- ja valtiovarainministeri ja lokakuussa liikenne- ja infrastruktuuriministeri. Maïga ei ollut minkään puolueen jäsen vaan piti itseään virkamiehenä.

Presidentti Amadou Toumani Touré nimitti Maïgan pääministeriksi Ahmed Mohamed ag Hamanin tilalle huhtikuussa 2004. Hän erosi tehtävästä vaalien jälkeen syyskuussa 2007. Uudeksi pääministeriksi tuli Modibo Sidibé.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ousmane Issoufi Maïga *Malijet*.  Arkistoitu 6.12.2019. Viitattu 1.12.2019.
2. 1 2 3  Ousmane Issoufi Maïga *Jeune Afrique*. Viitattu 1.12.2019.
3. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 200. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
**Intiantiikeri** eli **bengalintiikeri eli kuningastiikeri**( *Panthera tigris tigris*) on tiikerin (*Panthera tigris*) uhanalainen alalaji. Siitä tavataan myös valkoista värimuotoa, jota kutsutaan rewantiikeriksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Intiantiikeriuroksen pituus kuonon päästä hännän päähän on 2,7–3,1 metriä ja se painaa 180–260 kilogrammaa. Säkäkorkeutta intiantiikerillä on noin 120 senttimetriä.
Valkeat laikut korvien takana auttavat tiikereitä näkemään toisensa yön pimeydessä. Tiikeri on hyvin harteikas ja sen etujalat ovat suuret, joten se pystyy kaatamaan kookkaankin saaliseläimen.
Vahvat leuat ja pitkät raateluhampaat helpottavat tarttumista saaliiseen. Valtavilla tassuillaan tiikeri voi kellistää saaliseläimen yhdellä iskulla.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Intiantiikereitä tavataan metsissä ja ruohoalueilla Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Se on sekä Bangladeshin että Intian kansalliseläin. On arvioitu, että bengalintiikereitä olisi 2 000–4 600 yksilöä villinä luonnossa, joten se olisi tiikerin alalajeista yleisin. Suurimmaksi osaksi nämä tiikerit asuvat Intian ja Bangladeshin alueilla.

Ravinto
-------

Tiikerit metsästävät erilaisia saaliseläimiä, mutta erityisen taitavasti ne saalistavat sorkkaeläimiä, kuten hirvieläimiä, antilooppeja ja villisikoja. Sundarbansissa villisika on yksi merkittävimmistä saaliseläimistä. Intiantiikeri syö mielellään myös erilaisia hirvieläimiä kuten aksishirviä ja sambarhirviä. Muilla alueilla tiikerit saalistavat valtavia, jopa tonnin painoisia nautaeläimiä, gaureja.

Lähteet
-------

1. ↑  Chundawat, R.S. Khan, J.A. & Mallon, D.P.: *Panthera tigris ssp. tigris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: Panthera tigris tigris (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Panthera tigris tigris, the Bengal tiger (englanniksi)

Tiikerin alalajit

* balintiikeri¹
* bengalintiikeri
* indokiinantiikeri
* jaavantiikeri¹
* kaspiantiikeri¹
* kiinantiikeri
* malakantiikeri
* siperiantiikeri
* sumatrantiikeri


¹ kuollut sukupuuttoon



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q80952
* Wikispecies: Panthera tigris tigris
* CoL: BNSBB
* EoL: 1240403
* GBIF: 7059276
* iNaturalist: 130793
* ITIS: 183806
* IUCN: 136899
* MSW: 14000260
* NCBI: 74535
* Observation.org: 156820

 |

 |
**Nina Kristina Roos** (s. 24. joulukuuta 1956 Porvoo) on suomalainen taidemaalari, joka on saanut vaikutteita käsitetaiteesta ja on kiinnostunut katsojan ja teoksen suhteesta.

Roos on opiskellut Helsingin yliopistossa, Grundskolan för konstnärlig utbildningissa Tukholmassa sekä Kuvataideakatemiassa 1983–1988 Helsingissä.

Roosin maalauksia ei voi sijoittaa mihinkään yhtenäiseen tyylisuuntaan, koska hänellä ei varsinaisesti ole pysyvää tyyliä tai *käsialaa*. Vaikka Roos maalaa teoksiaan yleensä sarjoissa, hänen tuotannolleen on ollut ominaista teosten ilmaisukeinojen voimakkaat muutokset. Roosin tekniikassakaan ei ole sellaista ohjelmallista ulottuvuutta kuin modernistisilla taiteilijoilla monesti on. Roos on itse kuvannut suhdettaan teostensa tyyliin seuraavasti:

> »"Sitten kun yksi ryhmä on valmis, minua ei enää kiinnosta tuottaminen tai toisto. En voi tehdä uuttaa sarjaa samalla tavalla kuin edellistä".» 
> 
> 

Roosin aiemmin abstraktiin ilmaisuun on myöhemmin ilmaantunut ihmishahmoja. Hänellä oli yksityisnäyttely Kiasmassa 2001.

Vuonna 2007 Roos palkittiin työstään Pro Finlandia -mitalilla .

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Carnegie Art Award -taidepalkinto 2004
* Pro Finlandia -mitali 2007
* Prinssi Eugenin mitali 2009

Lähteet
-------

1. 1 2  Kosketuspintoja – Nina Roos (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pro Finlandia -mitali Katri Helenalle ja kymmenelle muulle taiteilijalle *Yle, Uutiset, Kulttuuri*.  30.11.2007. Oy Yleisradio Ab.
3. ↑  Nina Roosille myönnettiin Prinssi Eugen -mitali *Suomen suurlähetystö, Tukholma*.  5.11.2009. Suomen ulkoasiainministeriö. Viitattu 29.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Nina Roos Forsblomin galleriassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nina Roosin teoksia Kansallisgallerian kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mika Melender** (s. 22. syyskuuta 1967) on helsinkiläinen freelancer-näyttelijä.

Melender on opiskellut näyttelemistä useilla kursseilla, sekä Teatterikorkeakoulussa teatteria ja kasvatusta.

Melender oli yksi pääosan esittäjistä vuoden 2017 kotimaisessa elokuvassa Viraali. Lisäksi hänellä oli merkittävä sivuosa 2018 A Moment in the Reeds -elokuvassa. Hän on myös esiintynyt elokuvissa Hymyilevä mies (2016), Hölmö nuori sydän (2018), Teidät tuomitaan elinkautiseen (2018).

Melender on näytellyt muun muassa sarjoissa Sorjonen (2016), Mustat lesket (2016), Kummeli esittää: Kontio & Parmas (2018), Ex-onnelliset (2016), Valheen vangit, Bullets, Aallonmurtaja ja Syke.

Melender on myös tehnyt teatteria, kiertueteatteria ja improvisaatioteatteria.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansallisflimografia (Viraali) Elonet. Viitattu 17.3.2019.
2. ↑  Kansallisflimografia (A moment in the reeds) Elonet. Viitattu 17.3.2019.
3. ↑  Kansallisflimografia (Hymyilevä mies) Elonet. Viitattu 17.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* A moment in the reeds Arvostelu Variety lehdessä, Harvey, Dennis
* Mika Melender Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Mika Melender Elonetissä.
* Mika Melender kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nisse Karlo** (oik. Nils Paul Karlsson, 6. toukokuuta 1893 Tampere – 9. huhtikuuta 1965) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Näyttelijänuransa aikana Karlo näytteli teatterin ohella useissa suomalaisissa pitkissä elokuvissa. Hänellä oli rooli ainakin Teuvo Puron elokuvassa *Noidan kirot* (1927) sekä Kalle Kaarnan elokuvissa *Miekan terällä* (1928) ja *Rakuuna Kalle Kollola* (1939).

Vuonna 1943 Karlo valittiin aiemmin Jyväskylän Työväen Näyttämön nimellä toimineen Jyväskylän Työväen Teatterin johtajaksi. Karlon johtajakaudella saavutettiin yksi suomalaisen teatterielämän merkkipaaluista, kun Anton Tšehovin Lokki sai suomenkielisen kantaesityksensä joulukuussa 1945. Karlo oli myös merkittävä taustavaikuttaja vuonna 1945 toimintansa aloittaneen Jyväskylän Taiteilijaseuran perustamishankkeessa yhdessä Reima Nousiaisen ja Antti Pänkäläisen kanssa.

Lähteet
-------

* Nisse Karlo Elonetissä.
* Keskisuomalainen teatteri: Työväen Näyttämö syntyy (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sixty files – Jyväskylän taiteilijaseuran historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Nisse Karlo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**PunaMusta Media Oyj** (vuoteen 2019 **Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj**) on suomalainen mediakonserni, jonka päätoimipaikkana on Joensuu. Yhtiön osake noteerataan Helsingin pörssissä. Maaliskuussa 2019 yhtiö ilmoitti vaihtavansa nimekseen *PunaMusta Media Oyj*. Tammikuussa 2024 Keskisuomalainen-konserni ilmoitti ostavansa PunaMusta Median lehdet ja radioaseman, minkä jälkeen PunaMusta Media keskittyy markkinointiviestinnän graafisiin ja digitaalisiin palveluihin. Kaupan arvioidaan toteutuvan 31.3.2024.

Liiketoiminta
-------------

Konserniin kuuluvat kirjapaino PunaMusta Oy, jolla on painot Tampereella, Joensuussa, Seinäjoella, Lahdessa ja Forssassa. PunaMusta Oy tuottaa myös suunnittelu- ja markkinointilogistiikan palveluita. Painoliiketoiminnan yrityksiä ovat PunaMustan ohella PunaMusta Direct sekä Forssan Kirjapaino Oy. Konsernin muut osat ovat PunaMusta PixMill Oy (suurkuvatulosteet). PunaMusta Profilight (valaistus, led- ja digitaalinäytöt), PunaMusta Coloro (suurkuvat, teippaukset ja myymälä- ja toimitilasomistukset), RockOn (tuotetiedon hallinta) ja Exove (digitaaliset palvelut).

PunaMusta Media -konsernilla on toimipisteet Joensuussa, Tampereella, Espoossa, Helsingissä, Vantaalla, Jyväskylässä, Lahdessa, Forssassa, Seinäjoella, Oulussa ja Tallinnassa. Henkilöstömäärä on noin 760.

Pääosa yhtiön osakkeista on ollut Laakkosen suvulla henkilökohtaisesti ja Laakkonen-yhtiöiden kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  PunaMusta Median vuosiraportti 2022 *lukusali.fi*. Viitattu 2.5.2023.
2. ↑  Pohjois-Karjalan Kirjapaino muuttaa nimensä PunaMusta Mediaksi (Taloussanomat) *Ilta-Sanomat*.  29.3.2019. Sanoma Media Finland Oy. Viitattu 27.11.2019.
3. ↑  Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj:n pörssitiedote 20.3.2009
4. 1 2  PunaMusta Median tilinpäätös 2023 *punamustamedia.fi*.  1.3.2024. Viitattu 7.3.2024.

Kirjallisuutta
--------------

* Jääskeläinen, Aatto: *Painoksia Pohjois-Karjalasta. Karjalatar - Karjalainen 1874–1999. Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj 1899–1999.* Joensuu 1999. ISBN 951-96777-1-2.

Aiheesta muualla
----------------

* PunaMusta Media
* PunaMusta Oy
* PunaMusta Coloro
* Gredi
* Exove
* PunaMusta Profilight
* RockOn
* PunaMusta PixMill Oy
* Karjalainen
* Pohjois-Karjalan Kirjapainon osake- ja pörssihistoriaa (porssitieto.fi)
**Sali** on  Jarkko Tontin vuonna 2011 ilmestynyt romaani.

Juoni
-----

Virkamiesjuristi Sami ja kansanedustajan avustaja Karoliina ovat juuri eronneet. Eläkkeelle jäänyt hammaslääkäri Pirkko taas etsii uutta sisältöä elämäänsä. Kaikkia kolmea yhdistää yksi asia – sama kuntosali. Etäältä katsottuna Sami ja Karoliina näyttävät pinnallisilta uraohjuksilta, joiden suurin suru on odotettavissa oleva läskisodan tappio, henkilökohtaisen Tali-Ihantalan taistelun häviäminen. Heidän elämäänsä seuraava Pirkko on löytänyt eläkepäiviinsä sisällön aktiivisena blogikirjoittajana ja osapäiväisenä stalkkerina, salakatselijana. Salilla kaikki ei kuitenkaan ole sitä, miltä ensi alkuun näyttää.

Sali piirtää kuvan tyhjästä elämästä, joka ei täyty samaantahtiin kalenterin kanssa. Elämästä, jossa oman kropan kiinteänä pitämisestä on tullut synonyymi elämänhallinnalle. Tontti kurkistaa politiikan vinoutuneen maailman kulisseihin ja itseensä rakastuneihin pelureihin. Sali on myös kertomus siitä, kuinka Suomen historian kipupisteet voivat herätä henkiin vielä useiden sukupolvien jälkeen. Ja kuinka kaikkia ihmisiä yhdistää kaipuu rakkauteen, rakastamisen vaikeudesta huolimatta.

Sali on tarina maailmasta, jossa elämän- ja painonhallinta sekoittuvat ja ihminen on varmuudella olemassa vain nostaessaan rautaa - mutta myös tarina rakkaudesta, politiikan kulisseista ja historian pitkistä varjoista.

Vastaanotto
-----------

"Mielet kyllä häilähtelevät, hetkin peräti lyyrisesti, ja Tontin kieli on antelias. Päähenkilöt Tontti kuitenkin rakentaa ihan viehättävästi. He eivät juuri kohtaa, paitsi satunnaisesti, tovin, ja ovat sitten taas yksin. Tämmöinen alakuloinen perusvärinä on Tontissa kauneinta. Se ei tunnu koristeelta. Sitä on Tontin lyriikassa paljon." – *Parnasso* 5/2011.

"…ilahduttavan raikasta kerrontaa, jossa juoni etenee kuin leikitellen oivaltavan kielenkäytön tukemana." - *Turkulainen* 15.10.2011. *Vantaan Sanomat* 15.10.2011.

"Pienessä sivumäärässä Tontti onnistuu luomaan suurta draamaa." - *Oulun ylioppilaslehti* 9/2011.

"Nautittavimmillaan Sali on kuntoilun kuvailussa, jossa Tontti taitaa olennaisen. Lukija samalla ymmärtää ja pudistelee epäuskoisesti päätään mielipuolisina rehkiville raukoille….Aivan kuten Tontin esikoisromaanissa Luokkakokous, myös Salissa naiset vievät ja miehet vikisevät. Sympaattista." – *Käkriäinen* 4/2011.

"Sujuvasti kirjoitettua proosaa." – *Lakimiesuutiset* 7/2011.

"Hauska, ajatuksia herättävä teos." – *Iltalehti Ilona* 21.9.2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Sali - Otava *otava.fi*. Viitattu 26.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksesta kirjailijan sivuilla.
* Kirjailija keskustelee teoksesta kustannuspäällikkö Jyri Hännisen kanssa.
**Kognitiivinen kehitys** on tiedon vastaanottamiseen, käsittelyyn ja varastointiin liittyvien taitojen kehitystä. Kognitiivisia taitoja ovat esimerkiksi ajattelu, havaitseminen, muistaminen, oppiminen, suunnittelu, ongelmanratkaisukyky, päätöksentekokyky ja keskittymiskyky.

Psykologiassa kognitiivinen kehitys on tärkeä osa-alue. Monet psykologit ovat tutkineet ja luoneet teorioita siitä, kuinka kognitiivinen kehitys etenee. Yksi tunnetuimmista teorioista on Jean Piaget'n. Tässä teoriassa kehitys jaetaan neljään vaiheeseen:

* Sensomotorinen vaihe (0–2 vuotta)
* Esioperaalinen vaihe (2 - 6 vuotta)
* Konkreettisten operaatioiden vaihe (6 -11 vuotta)
* Formaalien operaatioiden vaihe (11 ja vanhemmat)

Erik H. Eriksonin teoriassa jokainen kehitysvaihe pitää sisällään kriisin, joka läpikäytynä mahdollistaa normaalin kehityksen jatkumisen.

Lev Vygotskin teoria on kulttuurihistoriallista koulukuntaa, joka painottaa historian ja kulttuurin merkitystä. Hänen teoriansa oppimisesta painottaa sosiaalisen vuorovaikutuksen merkitystä sekä kielen ja ajattelun välistä yhteyttä.

Myöhemmin psykologiassa on painotettu ympäristötekijöiden ja vuorovaikutuksen merkitystä. Esimerkiksi kannustava ympäristö voi helpottaa lapsen ajattelun kehittymistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen leluyhdistys
2. 1 2  Eeva Anttila:Kehityspsykologia ja vaiheteoriat. Teatterikorkeakoulu.
**Mika Sankala** (s. 16. syyskuuta 1964 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän työskentelee Ruotsin jalkapalloliitossa juniorivalmennuksen parissa kouluvastaavana.

Ura
---

Kemissä syntynyt, mutta Kaskisissa jalkapallo-oppinsa saanut Sankala pelasi SM-sarjaa vuonna 1982 Sepsi-78:ssa ja 1984–1985 Porin Pallo-Tovereissa. Hän pelasi Suomessa pääsarjatasolla yhteensä 57 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Ruotsissa Sankala edusti GIF Sundsvallia kaudet 1986–1990. Lisäksi hän on pelannut Suomessa kasvattajaseurassaan Kaskö Idrottsklubbissa sekä Vasa IFK:ssa. 

Valmentajana Sankala nosti GIF Sundsvallin maan pääsarjaan Allsvenskaniin vuonna 2007. Kaudeksi 2008 hän siirtyi kuitenkin joukkueen kakkosvalmentajaksi kahden päävalmentajakauden jälkeen. Pääsarjakausi sujui alavireisesti ja Sankala sai päävalmentaja Per Joar Hansenin tavoin potkut seurasta lokakuussa 2008. Kaikkiaan hän oli Sundsvallin organisaatiossa vuodesta 2005 lähtien. Tätä aiemmin Sankala toimi kaudet 2001 ja 2002 Stockviks FF:n valmentajana.

Vuodet 2009–2010 hän toimi Ruotsin Damallsvenskan-seura Umeå IK:n päävalmentajana. Joukkue sijoittui Sankalan johdolla sarjassa toiseksi ja selviytyi myös Naisten mestarien liigan välieriin.

Tammikuussa 2013 Mika Sankala liittyi mukaan Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen valmennusryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Han är nyckelpersonen för framtidens fotboll
2. ↑  Sankalan Sundsvall nousi Allsvenskaniin  27.10.2007. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 24.10.2015. Viitattu 31.1.2013.
3. 1 2  Mika Sankala naisten A-maajoukkueen valmennustiimiin  31.1.2013. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 31.1.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**David Wilson** | **GIF Sundsvallin päävalmentaja**2006–2007 | Seuraaja:**Per Joar Hansen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Andrée Jeglertz** | **Umeå IK:n päävalmentaja**2009 | Seuraaja:**?** |
**W-Arly-Pendjari Complex** (WAP) on kolmen kansallispuiston kokonaisuus Nigerissä, Benissä ja Burkina Fasossa. Kokonaisuus kirjattiin vuonna 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Puistokokonaisuus kattaa suuren alueen koskemattomia Sudano-Sahelin savanneja. Sen kasvillisuustyyppejä ovat niityt, pensasmaat, metsäinen savanni ja laajat galleriametsät. Alueella on Länsi-Afrikan savannivyöhykkeen suurimmat ja tärkeimmät maa-, puolivesi- ja vesiekosysteemien jatkumot.

Puistot ovat turvapaikkoja muualta Länsi-Afrikasta kadonneille tai erittäin uhanalaisille villieläimille. Siellä asuu Länsi-Afrikan suurin norsupopulaatio ja alueelle tyypillisiä suuria nisäkkäitä, kuten afrikkanmanaatti, gepardi, leijona ja leopardi. Siellä on myös alueen ainoa elinkelpoinen leijonapopulaatio.

Kansallispuistojen halki kulkevat Beninin, Burkina Fason, Nigerin ja Togon rajat. Elefanttien ja muiden villieläinten turvapaikoiksi luoduista puistoista on viime vuosina tullut turvasatama terroristeille, jotka käyttävät harvaan asuttuja alueita ihmisten ja materiaalin kuljettamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  UNESCO World Heritage Centre: W-Arly-Pendjari Complex *UNESCO World Heritage Centre*. Viitattu 6.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  ADF: Benin Boosts Security in North in Face of Extremist Attacks *Africa Defense Forum*.  3.1.2024. Viitattu 6.3.2024. (englanniksi)
Kuva ilmasta
**Kupariteollisuuspuisto** on 100 hehtaarin kokoinen teollisuuspuisto Kokemäenjoen varrella Porissa. Kupariteollisuuspuistossa toimii useita kansainvälisiä yrityksiä sekä niiden yhteistyökumppaneita ja alihankkijoita, jotka tarjoavat alansa huippuosaamista sekä tekevät yhteistyötä kuparin jalostamisen saralla. Henkilöstöä alueella on yhteensä noin 1 400. Alueelle johtaa myös pistoraide Pori-Tampere radalta.

Historia
--------

Suomen taloudellisen puolustusvalmiuden nostaminen 1930-luvun lopulla toi esille kotimaisen metallitehtaan perustamistarpeen. Päätös tehtaasta tehtiin kesäkuussa 1938, ja sijoituspaikaksi valikoitui Pori. Tehtaan rakennustyöt sattuivat käynnistyvän suursodan kynnykselle. Tehdas valmistui välirauhan aikana eli syksyllä 1940. Tuotannosta kolme neljäsosaa meni sotatarvikkeisiin, sodan jälkeen tehdas osallistui myös sotakorvauksiin. Parhaimmillaan 1960-luvun alkuvuosina yli 2 000 henkeä työllistänyt Porin kuparin- ja nikkelin jalostusyksikkö oli Outokummun suurin toimipaikka.

Outokumpu päätti 2000-luvulla keskittyä ruostumattomaan teräkseen. Vuonna 2004 Outokumpu myi Harjavallan kuparisulattonsa ja Porin tehtaiden kuparielektrolyysinsä ruotsalaiselle Boliden AB:lle sekä vuonna 2005 kupariliiketoiminnastaan pääosan ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. Myydyn yhtiön nimi muutettiin toukokuussa 2006 Luvata Oy:ksi.

Outokummun yhden liiketoiminta-alueen muodosti aikaisemmin sen kokonaan omistama tytäryhtiö Outokumpu Technology Oyj. Lokakuussa 2006 Outokumpu myi pääosan tämän yhtiön osakekannasta ulkopuolisille sijoittajille, minkä jälkeen yhtiö listattiin Helsingin pörssiin. Keväällä 2007 Outokumpu Technology Oyj muutti nimensä Outotec Oyj:ksi. Kupariputkia valmistava Outokumpu Copper Tube and Brass -divisioona ei sisältynyt kauppaan. Huhtikuussa 2008 Outokumpu myi jäljellä olevan kupariputkiliiketoimintansa Cupori Group Oy:lle.

Luvata Oy myi valssaamoliiketoimintonsa saksalaiselle Aurubis AG -konsernille vuonna 2011. 

Vuonna 2017 Nordic Capital myi Luvatan erikoisliiketoiminnan japanilaiselle Mitsubishi Materials Corporationille.

Yritykset alueella
------------------

* Aurubis Finland Oy
* Boliden Harjavalta Oy
* Cupori Oy
* Luvata Pori Oy
* Metso Outotec Oy
* Upcast Oy
* Turun Kovakromi Oy

Lähteet
-------

1. ↑  Kupariteollisuuspuiston turvallisuustiedote 2013 *pori.fi*.  2013.  Arkistoitu 6.3.2022. Viitattu 6.3.2022.
**Mascaran maakunta** (arab. ولاية معسكر‎) eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Mascaran kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 5 135 neliökilometriä. Asukkaita on 968 400 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Mascaran maakunta rajoittuu pohjoisessa Oranin ja Mostaganemin, idässä Relizanen ja Tiaretin, etelässä Saïdan ja lännessä Sidi Bel Abbèsin maakuntiin. Luonnonalueita ovat Beni-Chouagranen ja Saïdan vuoristot, Habra-Sigin rannikkotasanko, Ghriss-Mascaran ylätasanko ja Mactan suoalue. Ilmasto on välimerellinen ja semiaridi. Vuotuinen sademäärä on 450 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 16 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 47 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Fares, Aïn Fekan, Aouf, Bou Hanifia, El Bordj, Ghriss, Hachem, Mascara, Mohammadia, Oggaz, Oued El Abtal, Oued Taria, Sig, Tighennif, Tizi ja Zahana.

Maakunnan läpi kulkevat valtatie A1 ja Oraniin johtava rautatie. Pääelinkeino on maanviljely, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja oliiveja. Lisäksi on muun muassa elintarvike-, rakennustarvike- ja kemian teollisuutta. Mascarassa toimii Mustapha Stamboulin yliopisto.

Nähtävyyksiä ovat Tighennifin arkeologinen löytöpaikka, roomalaisajan rauniot, emiiri Abdelkaderiin liittyvät kohteet kuten Aïn El Beïdan moskeija ja Sidi Mahieddinen zawiya sekä Bou Hanifian kuumat lähteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Monographie Wilaya de Mascara *Aniref*. Viitattu 6.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Mascaran maakunnan sivusto (arabiaksi), (ranskaksi)
* Mascaran matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
**Martin Holmes** (25. huhtikuuta 1940 Ashtead, Surrey, Englanti – 11. kesäkuuta 2020) oli rallin kartanlukija ja toimittaja. Holmes aloitti toimittajana vuonna 1974 ja oli paikalla yli 500 rallissa. Holmes osallistui ensimmäiseen kilpailuun kartanlukijana vuonna 1959 ja toimi kartanlukijana myös useille suomalaisille rallikuljettajille. Holmesin kirjoituksia julkaistiin aluksi *Motoring News* -lehdessä, josta hän siirtyi *Autosport*-lehteen. Holmes kuoli sairastuttuaan syöpään.
Holmes oli kartanlukijana muun muassa Andy Dawsonille, Pentti Airikkalalle, Ove Anderssonille ja Jean Ragnottille. Holmes kirjoitti myös rallin vuosikirjoja ja hänen kirjallinen tuotantonsa on joillekin hänen suurin perintönsä. Hän julkaisi *World Rallying* -kirjoja ja välitti ystävänsä Maurice Seldenin ottamia valokuvia Martin Holmes Rallying -toimistonsa kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  Huikean uran rallin parissa tehnyt Martin Holmes on kuollut *urheiluuutiset.com*.  15.6.2020. Viitattu 12.4.2023.
2. 1 2 3  Nick Garton: Obituary: Rally co-driver and journalist Martin Holmes dies aged 80 *autosport.com*.  15.6.2020. Viitattu 12.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Martin Holmes *ewrc-results.com*. Viitattu 12.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  David Evans: Obituary: Martin Holmes 1940-2020 *dirtfish.com*.  15.6.2020. Viitattu 24.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Curcuris** (sardiksi *Crucùris*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 310 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 7,18 neliökilometriä. Se sijaitsee 130 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Curcuris** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu