recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marsanne** on kunta eteläisessä Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Montélimarin kaupungista koilliseen.

Historia
--------

Marsannella on liki tuhatvuotinen historia. Kunta jakautuu kahteen keskustaan. Uusi keskusta on tasangolla teiden risteyksessä, ja siellä on hotellit, virastot ja marketit. Vanha keskusta on ylempänä vuoren rinteellä. Vanhan keskustan kapeilla kujilla on putiikkeja ja gallerioita. Siellä on myös vanhan linnan rauniot, kellotorni ja Saint-Félixin kirkko 1100-luvulta. Kaikki kunnan asukkaat asuivat tässä keskiaikaisessa kylässä vuoteen 1850 saakka, ja sieltä käsin pystyttiin hallitsemaan Valdainen tasankoa. Alueella on tuotettu viiniä vuosisatoja. Paikallinen valkoinen Marsanne rypäle oli lähellä hävitä kokonaan, mutta se onnistuttiin kuitenkin pelastamaan.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Émile Loubet (1838-1929), Ranskan presidentti 1899-1906

  

* KellotorniKellotorni
* Saint-Félixin kirkkoSaint-Félixin kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 21.5.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Le village Mairie de Marsanne. Viitattu 21.5.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Le vieux village Mairie de Marsanne. Viitattu 21.5.2021. (ranskaksi)
4. ↑  Bienvenue à Marsanne Mairie de Marsanne. Viitattu 21.5.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marsanne** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo neuvostoliittolaisesta luotaimesta. Suunnitellusta miehitetystä lentohankkeesta Marsiin kertoo artikkeli Mars One.*
Mars 1 -avaruusluotain. Neuvostoliittolainen 6 kopeekan postimerkki vuodelta 1964.
**Mars 1** (1962 Beta Nu 1) oli neuvostoliittolainen Mars-luotain, joka laukaistiin 1. marraskuuta 1962. Se oli Neuvostoliiton ensimmäinen Mars-ohjelman luotain. Alusta on toisinaan kutsuttu myös nimillä *Sputnik 23* ja *Mars 2MV-4*.

Mars 1 -luotaimen oli tarkoitus lentää Marsin ohilento 11 000 km:n etäisyydeltä. Luotaimen instrumentointi oli suunniteltu kuvaamaan Marsia, mittaamaan kosmista säteilyä, mikrometeoroideja ja Marsin kaasukehää.

Rakenne
-------

Mars 1 on kehitetty Venera-luotaimista. Se oli 3,3 m pitkä ja halkaisijaltaan 1 m:n levyinen rakenne. Sen kärkiväli oli 4 metriä aurinkopanelit avauttuna.

Aluksen toiminta
----------------

Alus laukaistiin nelivaiheisella raketilla. Alus lähetti Maahan 61 radiolähetystä. 21. maaliskuuta 1963 alus lopetti lähettämästä ilmeisesti siksi, että antenni ei enää ollut suunnattu kohti Maata. Alus ohitti Marsin 190 000 km:n etäisyydellä.

Alus mittasi Maan säteilyvyöhykkeiden säteilytason.

Katso myös
----------

* Mars 2-6

Lähteet
-------

1. ↑  P. J. Capelotti: *The Human Archaeology of Space: Lunar, Planetary and Interstellar Relics of Exploration*, s. 165. McFarland, 2010. ISBN 9780786458592. (englanniksi)
**Defterdarin moskeija** (kreik. Ντεφτερντάρ Τζαμί, *Ntefterntár Tzamí*) on moskeija Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee Plateía Eleftherías -aukion laidalla Kosin agoran länsipuolella.

Moskeija minareetteineen ja lähdekaivoineen ennen vuoden 2017 maanjäristystä.
Moskeija rakennettiin vuonna 1786. Sen nimi viittaa rakennuttajaan, sulttaanin rahaministeriin (*defterdar*) Ibrahim Effendiin. Joidenkin tietojen mukaan paikalla olisi aiemmin ollut Pyhälle Paraskevalle (*Agía Paraskeví*) omistettu kirkko.

Moskeija kärsi vaurioita italialaisvallan aikana vuosien 1926 ja 1933 maanjäristyksissä ja kunnostettiin. Se kunnostettiin myös vuosina 2004–2005. Rakennus kärsi jälleen vaurioita vuoden 2017 maanjäristyksessä. Tuolloin sen minareetti sortui ja vieressä olleen lähdekaivorakennuksen katos tuhoutui. Ennen maanjäristystä rakennuksessa toimi liikkeitä ja kahviloita.

Moskeijarakennus on kaksikerroksinen. Rukoussali on toisessa kerroksessa. Alakerrassa on useita huoneita, joilla on omat sisäänkäyntinsä. Moskeijassa on suuri alaosaltaan kahdeksankulmainen ja yläosaltaan pyöreä kupoli, jota tukee 12 kaarta. Lähdekaivossa oli kuuden kaaren tukema kupoli.

Lähteet
-------

1. ↑  Το τζαμί Ντεφτερντάρ *Wonder Greece*. Viitattu 6.9.2021.
2. 1 2 3 4  Τζαμί Ντεφτερντάρ: Το σύμβολο της ισλαμικής τέχνης στην Κω που καταστράφηκε από τον σεισμό *Δημοκρατική*. Viitattu 6.9.2021.
3. 1 2  Ντεφτερντάρ Τζαμί Βακούφ Κω. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Defterdarin moskeija** Wikimedia Commonsissa
**Huppusieppo** (*Melanodryas cucullata*) on laajalla alueella Australiassa tavattava pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kooltaan huppusieppo on noin 15–17 cm. Huppusieppokoiras on väritykseltään mustavalkoinen. Koiraan, pyrstö, selkä ja pää sekä kurkku ovat väritykseltään mustat. Siivet ovat mustat ja niissä on valkoinen siipijuova. Vatsa ja alaperä ovat valkoiset. Lajin naaras on selästään ja päästään ruskehtavan harmaa. Vatsa on naaraalla harmaa ja siivet tummanruskeat ja niissä on valkoinen juova. Nuoret linnut ovat väriltään tummanruskeita valkoisin täplin.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Huppusieppoa tavataan koko Australian mantereelta lukuun ottamatta Cape Yorkin niemimaata, Carpentarianlahden rannikkoa, Simpsonin aavikkoa ja Nullarborin tasankoa. Yleisin laji on Kaakkois-Australiassa. Linnun elinympäristöä ovat eukalyptusmetsät, joissa kasvaa lisäksi akaasiapensaikkoa ja malleekasvustoa. Laji elää usein hakkuuaukeiden tai muiden avoimien alueiden lähistöllä. Huppusieppokantaa uhkaa elinympäristön tuhoutuminen ja pirstoutuminen laajojen hakkuiden vuoksi.

Pesiminen ja ravinto
--------------------

Huppusiepot ovat yksiavioisia. Lajin pesimäkausi kestää elokuulta marraskuulle ja samalla parilla voi olla pesimäkauden aikana useampikin kuin yksi pesintä. Naaras rakentaa pesän puussa olevaan halkeamaan tai koloon lehdistä ja puunkuoren paloista, jotka se sitoo yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja hautoo niitä noin kaksi viikkoa. Pesivällä naaraalla voi olla hautomisessa apuna myös muita naarashuppusieppoja.

Huppusiepon ravinto koostuu niveljalkaisista, pääasiassa hyönteisistä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Melanodryas cucullata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hooded Robin *Birds in Backyards*. Australian Museum. Viitattu 18.11.2009. (englanniksi)
3. 1 2  Hooded Robin New South Wales Government, Department of Environment, Climate Change and Water.  Arkistoitu 20.10.2009. Viitattu 18.11.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1585970
* Wikispecies: Melanodryas cucullata
* ADW: Melanodryas\_cucullata
* AFD: Melanodryas\_(Melanodryas)\_cucullata
* Avibase: 547BFE9C7DDFA661
* BirdLife: 22704837
* BirdLife-Australia: hooded-robin
* BOLD: 749121
* CoL: 3Z8GY
* BOW: hoorob1
* eBird: hoorob1
* GBIF: 2489290
* iNaturalist: 14191
* IRMNG: 10211569
* ITIS: 561045
* IUCN: 22704837
* NCBI: 254554
* Xeno-canto: Melanodryas-cucullata

 |

 |
**Hurja – Pentti Haanpään muistiinmerkinnät 1940–1954** on toimittaja Matti Salmisen toimittama teos, joka sisältää kirjailija Pentti Haanpään jälkeenjäänyttä aineistoa. Sen on kustantanut vuonna 2016 Into Kustannus.

Sisältö on peräisin aineistosta, jota Matti Salminen kokosi Haanpää-elämäkertaansa *Pentti Haanpään tarinaa* varten mutta josta kaikkea ei siihen voinut sisällyttää. Teoksessa on sodanaikaisia kirjeitä kotiväelle, sodan ajan päiväkirja ja sodanjälkeistä taskualmanakka-aineistoa , joiden avulla Salmisen mukaan pääsee Haanpään pään sisään ja arkipäivään. Lisäksi mukana on kaksi harvinaista novellia sekä yksi ennen Haanpään teoksissa julkaisematon novelli "Kerran...". Kirjan nimi *Hurja* kuvastaa Haanpään elämää tuona sodanjälkeisenä aikana, jolloin hän julkaisi lähinnä aiemmin kirjoittamastaan aineistosta kokoamiaan romaaneja sekä novelleja lehdissä. Salmisen mukaan pitemmät työrupeamat eivät sodan jälkeen enää onnistuneet, ja sama näkyy muistiinpanoista. Ne myös purkavat Haanpää-legendan yksinäisestä miehestä. Muistiinpanot yltävät vuoteen 1949, ja sen jälkeiset paperit ovat Salmisen mukaan joko hävinneet tai "pantu parempiin taskuihin".

Lähteet
-------

1. ↑  Sakari Kilpelä, Matti Salminen: Ykkösaamu (10 min. kohdasta 38 min. alkaen) *Yle Areena*.
**Sotamarsalkan hopeatorvet** (tunnettu yleisesti nimellä **Marsalkan hopeatorvet**) on suomalainen sotilasmarssi.

Kappaleen on säveltänyt sotilaskapellimestari Artturi Rope silloisen Suomen Valkoisen Kaartin vuosijuhlaan vuonna 1932. Rope toimi tuohon aikaan soittajana Suomen Valkoisen Kaartin soittokunnassa eli nykyisessä Kaartin soittokunnassa. *Sotamarsalkan hopeatorvet* tuli koko Suomen kansalle tutuksi sotavuosina, jolloin se soi elokuvateattereissa puolustusvoimien katsausten tunnusmusiikkina sekä radioitujen asemiesiltojen alkukappaleena. Kappale alkaa tunnetulla fanfaarimelodialla. Kappaleen alku soitetaan nykyään joka vuosi Turun joulurauhan julistamisen yhteydessä.

Marssin nimi viittaa siihen, että kenraali Gustaf Mannerheim oli tammikuussa 1928 juhlistanut Suomen sisällissodan alkamisen 10-vuotisjuhlaa lahjoittamalla Suomen Valkoisen Kaartin soittokunnalle kahdeksan uushopeasta valmistettua fanfaaritorvea. Kappaleen alkuperäinen nimi oli *Fanfaarimarssi*, mutta Rope vaihtoi sen *Sotamarsalkan hopeatorviksi*, kun Mannerheim vuonna 1933 ylennettiin sotamarsalkaksi. Myöhemmin Mannerheim sai uuden sotilasarvon Suomen marsalkka, ja kappale tunnetaan nykyään yleisesti pelkkänä *Marsalkan hopeatorvina*.

Mannerheimin lahjoittamat kahdeksan fanfaaritorvea olivat 1990-luvulle saakka Kaartin soittokunnan käytössä, minkä jälkeen ne museoitiin. Neljä niistä on nykyään Sotamuseossa ja neljä muuta Kaartin jääkärirykmentin perinnetalossa Santahaminassa. Torvien kylkiin on kaiverrettu Suomen kaartin ja Suomen Valkoisen Kaartin tunnettujen taistelupaikkojen nimet: Wasewo, Varsova, Gornyi Dubnjak, Pravetz, Vaasa, Lapua, Oulu, Vilppula, Länkipohja ja Tampere. Torviin oli alun perin kiinnitetty Suomen Valkoisen Kaartin tunnuksella ja Mannerheimin monogrammilla kuvitetut standaarit.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Valkoisen Kaartin päiväkäsky N:o 9 § 1/9.2.32.
2. ↑  *Soi raikuen Torvet ja rummut: Suomen sotilasmusiikin perinteitä sanoin, kuvin ja sävelin*, s. 84. Kaartin Jääkärirykmentin kilta ry, Helsinki 2006.
3. 1 2 3  Kari Laitinen: Marsalkan hopeatorvet, *Sotilasmusiikki* 2016 (*Ruotuväki*), s. 15.
Joaquim Dos Santos vuonna 2012.
**Joaquim Dos Santos** on yhdysvaltalainen Annie-palkittu animaatio-ohjaaja ja animaattori, joka tunnetaan ohjauksistaan *Justice League Unlimitedin* ja *Avatarin* parissa.

Ura
---

Dos Santos pääsi animaation pariin Michael Changin kautta ja myöhemmin nousi ohjaamisen pariin työskennellessään *Justice Leaguen* parissa storyboardien tekijänä. Hän ohjasi spin-offsarjan Justice League Unlimitedin puoliksi yhdessä Dan Riban kanssa, jonka aikana hän tuli tunnetuksi näyttävien toimintakohtien myötä. Sarjan päätyttyä Dos Santos pääsi työskentelemään *Avatarin* pariin toistamiseen Changin ja erään toisen henkilön kautta, joka työskenteli toisessa Nickelodeonin animaatiosarjassa *Timmy ja haltijakummit*. Aluksi Dos Santosille tarjottiin erään kokeen myötä storyboardaajan roolia, jonka hän otti vastaan. Sittemmin hän nousi sarjan kolmannen totantokauden aikana sarjan ohjaajaksi. Siirron myötä Dos Santos palkittiin parhaasta ohjauksesta vuoden 2009 Annie-gaalassa *Avatarin* jaksosta "Sozinin komeetta, osa 3: Kohti tuhoa". Vuonna 2009 hän otti vastuun alun perin internetissä ja sittemmin Adult Swimilla esitetyn *G.I. Joe: Resolute* -lyhytsarjan ohjaamisesta.

Yksityiselämä
-------------

Dos Santos on naimisissa ja harrastaa vapaa-ajallaan brasilialaista jujutsua.

Filmografia
-----------

### Elokuvat

* *The Invincible Iron Man* (2007)
* *Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama* (2008)
* *DC Showcase: The Spectre* (2010)
* *DC Showcase: Jonah Hex* (2010)
* *DC Showcase: Green Arrow* (2010)
* *Superman/Shazam! – Return of Black Adam* (2010)
* *Green Lantern: Emerald Knights* (2011)

### Televisiosarjat

* *He-Man* (2002)
* *Justice League* (2003–2004)
* *Justice League Unlimited* (2004–2006)
* *Avatar* (2008)
* *G.I. Joe: Resolute* (2009)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Toon Zone Interviews Joaquim Dos Santos on Directing "Avatar" (Arkistoitu – Internet Archive) *Toon Zone* 22.7.2008 Viitattu 8.12.2009 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Joaquim Dos Santos Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Kingstonin sinfoniaorkesteri** (engl. *Kingston Symphony*) on kanadalainen sinfoniaorkesteri, joka perustettiin vuonna 1953 nimellä *New Symphony Association of Kingston*. Useat jo 1850-luvun puolessavälissä vaikuttaneet lyhytikäiset kokoonpanot olivat sen edeltäjiä. Aiempaa Kingstonin sinfoniaorkesteria (engl. *Kingston Symphony Orchestra*) johti vuosina 1914–1936 Oscar Telgmann.

Uusi Kingstonin sinfoniaorkesteri teki ensiesiintymisensä ensimmäisen kapellimestarinsa, Graham Georgen johtamana esittämällä 12. huhtikuuta 1954 tulkinnan Joseph Haydnin *Luominen*-oratoriosta. Orkesterin kanssa esiintyivät tuolloin Kingston Choral Society ja solistit, joiden joukossa oli James Milligan. Orkesteri piti vuoteen 1957 saakka vain kaksi vuosittaista konserttia, mutta vuonna 1990 joka kausi piti sisällään yli tusinan konsertteja. Vuoteen 1957 sinfoniaorkesteria johti Graham George; vuosina 1957–1959 orkesterin johdossa toimi William Hill, vuonna 1960 Frédéric Pohl, sitten vuoteen 1965 Edouard Bartlett ja tämän jälkeen vuoteen 1981 Alexander Brott. Useiden kapellimestarien välillä vierailtua orkesterin johdossa tuli vuonna 1982 Brian Jacksonista orkesterin kapellimestari, jona häntä seurasi vuonna 1991 Glen Fast.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Kingston Symphony

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**WirelessHD** joka tunnetaan myös nimellä WiHD (Wireless High Definition) on langattoman digitaalisen käyttöliittymän seuraava sukupolvi kulutuselektroniikan alalla. Monet merkittävät kulutuselektroniikan tuottajat ovat yhdistäneet voimansa kehittääkseen WirelessHD tekniikkaa. Mukaan ovat lähteneet mm. LG Electronics, Matsushita Electric Industrial (Panasonic), Samsung Electronics, Sony Corporation sekä Toshiba Corporation.

WirelessHD standardi mahdollistaa pakkaamattoman teräväpiirtokuvan sekä monikanavaäänen digitaalisen lähettämisen lähettimestä vastaanottimeen. WirelessHD:n tämänhetkinen kehitysaste operoi 60 GHz:n taajuudella pystyen kuljettamaan sekä tämän hetkiset että todennäköisesti myös tulevaisuuden HD signaalit. Tällä hetkellä suuren toimintataajuutensa takia WirelessHD tekniikka vaatii suoran näköyhteyden lähettäjän ja vastaanottimen välille. Tämä ei käytön kannalta toisi kuluttajalle sitä vapautta, johon standardilla juuri pyritään. Tämä onkin yksi isoista haasteista joita kehittäjäryhmällä on ratkaistavanaan. Ensimmäisten markkinoille julkaistavien laitteiden tavoitteena on kuitenkin tarjota 10 metrin kantama ilman suoraa näköyhteyttä.

Tekniikka on suunniteltu ja optimoitu näyttölaitteen langattomaan kytkemiseen. Sen ensimmäisen sukupolven toteutuksen tiedonsiirtonopeus vaihtelee 2–5 Gbps välillä käytettäessä mm. tietokoneiden ja kannettavien laitteiden (kuten kämmentietokone) kanssa. Teknologian teoreettinen nopeus voi nousta jopa 20 Gbps asti mahdollistaen korkeampien tarkkuuksien skaalaamisen sekä paremman värisyvyyden. 

WirelessHD standardin päätarkoituksena on tarjota kuluttajalle lisää vapautta kodin viihde-elektroniikan kytkemiseen. Teknologia vähentäisi huomattavasti kaapelointia ja mahdollistaisi myös sen että lähdelaitteiden kuten DVD:n ei tarvitsisi olla sijoitettuna näyttölaitteen läheisyyteen.

Kehittäjäryhmän tavoitteena on saada standardi tuotantovalmiiksi 2007 kevääseen mennessä.

WirelessHD käyttää UWB (Ultra WideBand) modulointimenetelmää.

Katso myös
----------

* HDMI
* HDTV
* Langaton tiedonsiirto

Aiheesta muualla
----------------

* WirelessHD (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kansalaisten kaivosvaltuuskunta – MiningWatch Finland ry** on riippumaton asiantuntijaorganisaatio ja kansalaisjärjestö, jonka tarkoituksena on suhtautua kriittisesti Suomessa 2000-luvulla syntyneeseen voimakkaaseen kaivosinnostukseen. Se tarkoituksena ei ole lopettaa kaivannaistoimintaa Suomessa, vaan tuoda esiin epäkohtia, joita voimakas kaivannaistoiminnan viimeaikainen lisäämisinto Suomessa tuo tullessaan. Järjestö ei vastusta kaivostyöntekijöiden oikeuksien puolustamista.

Asiaan liittyvät olennaisesti ulkomaisen kiinnostuksen lisääntyminen kaivannaistoimintaan Suomessa, mikä osaltaan liittyy tarpeeseen fossiilisista polttoaineista vapautumiseksi ja sen tuomaan nopeaan sähköistämistarpeeseen ja akkumetallien tarpeeseen sekä siihen, että Suomessa kaivannaisverotus on kansainvälisesti alhaista. Kriittisyyttä taas aiheuttaa monta tekijää. Nykyinen kaivosteollisuus on pääasiassa ulkomaisten suursijoittajien omistuksessa, mikä ei tuo välitöntä hyötyä maahan. Lisäksi se tuhoaa elinympäristöjä kuten vesistöjä pysyvästi, kun vesistöjä on pidetty monessa yhteydessä Suomen arvokkaimpana luonnonvarana erityisesti sikäli, että kaivannaisjätteet ovat useimmiten vaarallista jätettä, jota ei voi ympäristöstä poistaa. Yhdistys katsoo, että vaikka kaivannaisjäteasetus on voimassa, sitä ei tosiasiassa noudateta.

Järjestön puheenjohtajana toimii FT Jari Natunen, ja sillä on tiiviit yhteydet eri kansalaisliikkeisiin eri puolelle maata kuten Saimaan, Päijänteen, Oulujärven ja Käsivarren saamelaisalueiden paikallisiin toimijoihin.

Esimerkiksi Kanadassa toimii vastaavanlainen järjestö MiningWatch Canada.

Julkaisut
---------

Julkaisun kuvitusta, 2022
* Kaivosuhan alla – kirjoituksia kaivosmaisemasta (2022, toim. O. Rossi ja T. Huotari) ISBN 978-952-94-6800-3 (pehmeäkant.) ISBN 978-952-94-6801-0 (PDF)

Lähteet
-------

1. ↑  Katja Lamminen: "Hillitön aikapommi – siellä jätekivi on rikkipitoisuudeltaan pahinta mahdollista" – kansalaisten kaivosvaltuuskunta on huolissaan vuotavista kaivosjätteistä.  *Maaseudun tulevaisuus*, 16.2.2021. Helsinki:  Viestimedia Oy.
2. ↑  Berg, Antonia: Asiantuntija MTV Uutisille: Kaatopaikkojen toiminta tuhat kertaa paremmalla tolalla kuin kaivosten *MTV3 Uutiset*.  22.11.2022. Viitattu 23.11.2022.
3. ↑  Yhdistyksestä Kaupparekisterissä
4. ↑  MiningWatch Canada *Inter Pares*.  2012. Viitattu 22.10.2022 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kaivosvaltuuskunnan kotisivu
* MiningWatch Canada (englanniksi)
**Henrietta Ónodi** (s. 22. toukokuuta 1974 Békéscsaba, Békés, Unkari) on entinen unkarilainen telinevoimistelija. Hän on ainoa 1950-luvun jälkeen olympiakultaa voittanut unkarilainen naisvoimistelija. Hän voitti myös yhden maailmanmestaruuden ja yhden Euroopan-mestaruuden.

Ónodi voitti Barcelonan 1992 olympialaisissa kultaa hypyssä ja saavutti hopeaa permannolla. Hyppykilpailun kultamitalin hän jakoi romanialaisen Lavinia Miloșovicin kanssa. Joukkuekilpailussa Ónodi sijoittui kuudenneksi ja henkilökohtaisessa neliottelussa kahdeksanneksi. Hän sijoittui karsinnassa eritasonojapuilla 12:nneksi ja puomilla 47:nneksi. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi mutta ei selviytynyt henkilökohtaisten lajien loppukilpailuihin. Karsinnassa hän sijoittui neliottelussa 76:nneksi, puomilla 36:nneksi, hypyssä 40:nneksi, permannolla 48:nneksi ja eritasonojapuilla 93:nneksi.

Vuonna 1989 Ónodi voitti Brysselissä Euroopan-mestaruuden eritasonojapuilla ja saavutti pronssia permannolla. Seuraavana vuonna Ateenan EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia moniottelussa ja permannolla. Vuonna 1991 Indianapolisin MM-kilpailuissa Ónodi saavutti hopeaa hypyssä. Vuonna 1992 Pariisissa hän voitti maailmanmestaruuden hypyssä ja saavutti hopeaa permannolla.

Lähteet
-------

* Henrietta Ónodi kansainvälisen voimistelijaliiton (FIG) tietokannassa (englanniksi)
* Henrietta Ónodi@Sports Reference Sports Reference LLC. Viitattu 18.4.2010. (englanniksi) (arkistoitu)
* Voimistelun arvokisatilastot Sports123.com. Viitattu 18.4.2010. (englanniksi) (arkistoitu)

Aiheesta muualla
----------------

* Henrietta Ónodin fanisivu facebookissa
* Henrietta Ónodi Olympediassa
Henrich Focke
Focke-Achgelis Fa 330 Bachstelze oli sukellusveneestä operoiva tiedusteluun käytetty autogiro
**Henrich Focke** (8. elokuuta 1890 Bremen – 25. helmikuuta 1979 Bremen, Länsi-Saksa) oli saksalainen lentokoneinsinööri, joka kehitti ensimmäiset helikopterit.

Hän rakensi liitokoneen vuonna 1909 ja moottorilentokoneen, joka oli Kolthoff-Focke A III, vuonna 1910. A III oli alitehoinen, mutta lentokelpoinen. Seuraava kone vuonna 1912 *A IV* oli se, jolla hän itse lensi ensi kerran moottorikoneella. Hän aloitti yhteistyön Georg Wulfin kanssa 1913 ja he suunnittelivat Focke-Wulf A VI -koneen.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen he jatkoivat kehittelyä. Seuraava kone sai tunnuksen A VII.

Vuonna 1923 Wulf, tohtori Werner Neumann ja Focke perustivat Focke-Wulf-yhtiön, joka kehitti 1933–1945 Luftwaffelle suuren määrän lentokoneita.

Focke meni naimisiin Louise Meyerin kanssa vuonna 1926.

Focke-Wulf valmisti Juan de la Ciervan kehittämää autogiroa lisenssillä vuodesta 1933.*lähde?* Focke suunnitteli sen insipiroimana maailman ensimmäisen käyttökelpoisen helikopterin, Focke-Wulf Fw 61:n, jonka ensilento tehtiin 26. kesäkuuta 1936.

1937 osakkaat pakottivat Focken eroamaan nimeään kantavasta yhtiöstä. Paine on voinut olla myös poliittista.*lähde?* Hän perusti Focke-Achgelis -yhtiön Gerd Achgelisin kanssa. Se erikoistui helikoptereihin.

Toisen maailmansodan jälkeen Focke työskenteli ranskalaisen SNCASE:n palveluksessa auttaen heitä SE-3000 matkustajahelikopterin kehityksessä, mikä perustui Focke-Achgelis Fa 223 Dracheen. SE-3000 teki ensilentonsa vuonna 1948.*lähde?*

Hän työskenteli myös brasilialaiselle sotilasilmailun kehitysyhtiö CTA:lle,*lähde?* jolle hän kehitti kiinteäsiipistä Convertiblano VTOL-konetta ja kaksipaikkaista BF-1 Beija-Flor -helikopteria. Bremenissä hän kehitti kolmipaikkaista Kolibri-helikopteria (ensilento 1958), mitä varten hän rakensi tuulitunnelin hylättyyn lentokonehalliin. Tuulitunneli löydettiin uudestaan vuonna 1997, entisöitiin toimivaksi, ja toimii nykyään Henrich Fockelle omistettuna museona.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Valtamerilaivan korttipöydässä vas. Charles Coburn, Barbara Stanwyck ja Henry Fonda.
**Nainen Eeva** (*The Lady Eve*) on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1941. Sen pääosia näyttelevät Barbara Stanwyck ja Henry Fonda.

Juoni
-----

Nuori, salskea ja varakas käärmetutkija (Fonda) on palaamassa kotiinsa Etelä-Amerikan viidakosta. Matkustajalaivalla hän törmää kaunottareen (Stanwyck) ja tämän korttihuijari-isään (Charles Coburn), jotka saavat idean viedä mieheltä rahat. Huijarineito viekoittelee hajamielisen tutkijan kerta toisensa jälkeen erilaisissa rooleissa, mutta asiat mutkistuvat kun miehen lemmikkikäärme tahtoo karkailla ja nuorten suhteessa alkavat ilmetä aidot kiintymyksen tunteet.

Vastaanotto ja jälkimaine
-------------------------

Elokuvan alkuperäistarinan kirjoittaja Monckton Hoffe oli ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi. *The New York Times* valitsi elokuvan vuoden 1941 parhaaksi.

Vuonna 1997 *Nainen Eeva* otettiin mukaan National Film Registryn kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien elokuvien kokoelmaan. Vuonna 2000 American Film Institute kokosi listan sadasta hauskimmasta komediaelokuvasta, ja *Nainen Eeva* ylsi sijalle 55. Vuonna 2004 *The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Nainen Eevan* yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 19.

Lähteet
-------

1. ↑  Nainen Eeva *Yle Teema Vintti*.  17.5.2011. Viitattu 22.8.2017.
2. ↑  Complete National Film Registry Listing *National Film Preservation Board*. Viitattu 28.11.2015. (englanniksi)
3. ↑  100 Years, 100 Laughs – America's Funniest Movies. (pdf) *American Film Institute – AFI*.  Arkistoitu 2.8.2017. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
5. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time  22.8.2017. BBC. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Nainen Eeva* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Nainen Eeva* Elonetissä.
Korzunovon kunta Petsamon piirin kartalla
**Korzunovo** (ven. Корзуново) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Petsamon piirissä Murmanskin alueella, Venäjällä. Kunta sijaitsee piirin itäosassa ja rajoittuu lounaassa Nikkelin, lännessä Zapoljarnyin ja pohjoisessa Petsamon kaupunkikuntaan sekä idässä Kuolan piiriin. Kunta sijaitsee Petsamonjoen varrella ja sen vesistöalueella. Kunnan asutuskeskukset ovat Murmanskin ja Nikkelin välisen maantien ja rautatien varrella. 

Korzunovo on varuskuntapaikkakunta, jossa on sijainnut Pohjoisen laivaston taistelulento- ja kuljetuslentoyksiköitä.

Luostarin varuskuntaa

Asutuskeskukset
---------------

Keskustaajama Korzunovo sijaitsee noin 15 km Petsamon piirin piirikeskuksesta Petsamosta etelään. Kuntaan kuuluvat asutuskeskukset

* Korzunovo - taajama, hallinnollinen keskus
* Luostari (Луостари) - taajama
* Luostarin asema (ж.-д. ст. "Луостари")
* Titovkan asema (ж.-д. ст. "Титовка")
* Putevaja Usadba 9 km (Путевая Усадьба 9 км; nimetty Nikel-Luostari-rautatien kilometripylvään mukaan)

Historia
--------

Nykyinen asutus sai alkunsa sotien jälkeen 1947, kun Luostariin alettiin rakentaa lentotukikohtaa. Virallisesti Korzunovon asutuskeskus perustettiin 1962, jolloin se erotettiin Luostarista. Alkuun sen nimi oli **Luostari-Novoje** (ven. Луостари-Новое), "Uusi-Luostari". Nimen Korzunovo paikkakunta sai vuonna 1967 Neuvostoliiton sankari Ivan Korzunovin mukaan. Se kuului aluksi Zapoljarnyin kaupungin alaisuuteen, itsenäinen kunta (kyläneuvostoalue, *selsovet*) Korzunovosta tuli 1979.

Juri Gagarin palveli varuskunnassa ennen kosmonauttiuraansa, 1950-luvun lopussa.

Varuskunta on sittemmin lakkautettu, ja Korzunovoa pidetään kuolevana paikkakuntana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Сельское поселение Корзуново Печенгского района (Arkistoitu – Internet Archive) Murmanskin alueen virallinen portaali.
2. ↑  Военный гарнизон Корзуново dead-cities.ru
**Korydallos** (m.kreik. Κορυδαλλός, lat. *Corydallus*) oli antiikin aikainen alun perin Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen *asty*-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.

Korydallos sijaitsi Attikan länsirannikolla Aigaleos-vuoren kaakkoispuolella, Thrian ja Pireuksen demosten välisellä alueella lähellä Salamiin saaren mantereesta erottanutta salmea. Sijaintipaikan oletetaan olleen suunnilleen nykyisen, demoksesta nimensä ottaneen Korydallóksen kaupungin alueella.

Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli "heimo" oli Hippothontis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 201/200 eaa. lähtien Attalis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä *Korydalleus* (Κορυδαλλεύς).

Kreikkalaisessa mytologiassa Korydallos oli paikka, jossa Prokrustes vainosi ihmisiä kunnes Theseus surmasi tämän.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Traill, J. et al.: Places: 579992 (Korydallos) *Pleiades*. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*. *Hesperia* 14. Princeton: American School of Classical Studies at Athens (ASCSA), 1975. ISBN 0876615140.

Hippothontis-fyle

|  |  |
| --- | --- |
| *Asty* | Hamaksanteia · Keiriadai · Koile · Korydallos · Pireus · Thymaitadai |
| *Paralia* | Akherdus · Auridai · Azenia · Elaius · Eleusis · Kopros · Oinoe |
| *Mesogeios* | Anakaia · Dekeleia · Eroiadai · Oion Dekeleikon |
**Naimaosa** oli ennen vuotta 1930 solmittuja avioliittoja koskeva käsite, joka tarkoitti puolison osuutta aviovarallisuuden muodostamaan pesään. Siitä säädettiin vuoden 1889 laissa aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista. Lain mukaan puolisoilla oli yhteisomistusoikeus molempien omaisuudesta muodostuneeseen pesään. Molemmilla puolisoilla oli oikeus pesän puolikkaaseen siten, että heillä oli omistusoikeus kuhunkin pesän esineeseen. Naimaosaan ei kuitenkaan kuulunut puolisoiden yksityinen omaisuus eli ennen avioliittoa hankittu tai avioliiton aikana peritty kiinteistö maalla. Myös avioehtosopimus saattoi rajata omaisuutta yhteisomistusoikeuden ulkopuolelle.

Naimaosasta tuli konkreettinen jakovaade silloin, kun puolisoille myönnettiin pesäero tai avioliitto purkautui. Tällöin naimaosa voitiin luovuttaa samoin kuin osuus jakamattomaan kuolinpesään. Naimaosa konkretisoitui, kun puolisoiden yhteinen omaisuus jaettiin. Jaon jälkeen kummallakaan puolisolla ei enää ollut esineellisiä oikeuksia tai vallintaoikeuksia toisen omaisuuteen. Ennen naimaosan konkretisoitumista sitä ei voinut luovuttaa. Naimaosasta voitiin määrätä myös testamentilla. Testamentinsaajan saannon sisältö ratkesi kuitenkin vasta pesänjaossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palstat 345–346.
*Tämä artikkeli kertoo telinevoimistelijasta. Lintuasiantuntijasta, biologista ja tietokirjailijasta katso Lasse J. Laine.*

**Lasse Lennart Laine** (3. maaliskuuta 1947 Tampere – 8. elokuuta 2012) oli suomalainen telinevoimistelija ja Euroopan mestari. Hän oli ainoa suomalainen Euroopan mestaruuden saavuttanut voimistelija ennen vuotta 2010 ja Tomi Tuuhaa.

Laine voitti permannolla Euroopan mestaruuden Tampereella 1967. Hän teki ensimmäisenä eurooppalaisena voimistelijana kaksoisvoltin permannolla – eräs yhdysvaltalainen voimistelija teki saman jo Tokion olympiakisoissa 1964. Lentokuperkeikan ilman käsiä Laine teki kilpailusuorituksessaan ensimmäisenä voimistelijana maailmassa. Tampereen EM-kilpailujen moniottelussa Laine sijoittui 14:nneksi.

Myöhemmällä urallaan Laine oli Méxicon kesäolympialaisissa varamiehenä ja osallistui vuoden 1970 MM-kilpailuihin. EM-kisoissa hän kilpaili myös vuosina 1969, 1971 ja 1973. Paras saavutus näissä kisoissa oli vuoden 1971 kisojen neljäs tila permannolla. Laine voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuonna 1973 ja kaikkiaan 13 telinekohtaista mestaruutta. Yhteensä hän keräsi uransa aikana 37 SM-mitalia.

Urheilu-uransa jälkeen Laine työskenteli liikunnanopettajana, 15 vuotta palomiehenä ja sijaisnäyttelijänä esiintyen suomalaisissa elokuvissa. Hän teki liikuntaohjauksia muun muassa Pyynikin kesäteatterissa ja toimi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella, Varalan urheiluopistolla ja Voionmaan opistolla.

Laine oli Tampereen Sisun voimistelujaoston jäsen vuosina 1962–1975. Hänelle myönnettiin Hämeen läänin läänintaidetoimikunnan henkilökohtainen apuraha vuonna 1991. Laine menehtyi pitkälliseen sairauteen 65-vuotiaana 8. elokuuta 2012. Hänen lähiomaisiinsa kuuluivat kuolinhetkellä poika, tytär ja veli.

Saavutuksia
-----------

* MM-kisoissa 14:s joukkuekilpailussa ja 87:s moniottelussa 1970
* EM-kultaa permannolla 1967
* EM-kisoissa 14:s moniottelussa 1967, 7:s permannolla ja 43:s moniottelussa 1969, 4:s permannolla ja 34:s moniottelussa 1971, 10:s permannolla ja 47:s moniottelussa 1973
* SM-kultaa moniottelussa 1973
* SM-kultaa permannolla 1966, 1968–1969 ja 1971–1974, hypyssä 1969, nojapuilla 1970, renkailla 1970, rekillä 1972–1974

Lähteet
-------

* *Kilpakenttien sankarit 2*, s. 122–123, Tammi 1993
* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 158. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Kuolleet: Voimistelija saavutti runsaasti menestystä.  *Aamulehti*, 26.8.2012, s. B18.

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. 1 2  Vesa-Matti Peltola: Moni juttu päältä kaunis, osa 19.  *Urheilutietäjän kesä*, 2004, s. 15.
4. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 12.  *Urheilutietäjän kesä*, 2007, s. 40.
5. 1 2  Aamulehti 26.8.2012
**Lasse Koskela** (9. elokuuta 1955 Virrat – 18. kesäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kirjallisuuskriitikko ja Helsingin yliopiston kirjaston tietoasiantuntija. Hän kirjoitti useita teoksia kielen ja kirjallisuuden alalta.

Koskela opiskeli suomen kieltä Helsingin yliopistossa. Myöhemmin hän työskenteli kirjastoamanuenssina ja kotimaisen kirjallisuuden laitoksen assistenttina. Hänen kritiikkejään ilmestyi muun muassa *Parnassossa* 1980-luvun alusta alkaen.

Koskela oli toimitussihteeri Suomalaisen Kirjallisuuden Seura SKS:n *Suomen kirjallisuushistoria* -projektissa vuosina 1998–1999. Hän sai vuonna 2000 työstä Lauri Jäntin tietokirjapalkinnon yhdessä Liisi Huhtalan, Pertti Lassilan ja Yrjö Varpion kanssa. Koskela oli kulttuurilehti *Hiidenkiven* päätoimittaja 2002–2005. Hän osallistui myös useiden äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjojen tekemiseen ja oli vuodesta 1992 Ylioppilastutkintolautakunnassa uudistamassa äidinkielen ylioppilaskoetta, joka muuttui vuonna 2007.

1990-luvulla Koskela oli perustamassa aloittelevien kirjailijoiden Nobelistiklubia Helsingin yliopistossa. Helsingin yliopiston kirjaston tietoasiantuntijana hän oli kokoamassa vuoden 2015 alussa avattua *Suomalaista klassikkokirjastoa*, joka on yliopiston ja Kansalliskirjaston ylläpitämä digitaalinen kokoelma suomalaista kaunokirjallisuutta ja sen tutkimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ahola, Suvi: Muistot: Lasse Koskela *HS.fi*.  8.7.2015.  Arkistoitu 13.7.2015. Viitattu 20.2.2016.
2. ↑  Lasse Koskela Kotus. Viitattu 20.2.2016.
3. ↑  Palkitut 1985– Lauri Jäntin säätiö. Viitattu 29.5.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo hiihtäjä Merja Kuusistosta. Samannimisestä poliitikosta kertoo artikkeli Merja Kuusisto.*
**Merja Päivikki Kuusisto** (o.s. **Lahtinen** s. 30. kesäkuuta 1968 Laihia) on suomalainen, 1990-luvulla arvokilpailuihin osallistunut maastohiihtäjä.

Kuusisto sijoittui Falunin 1993 MM-kilpailuissa 32:nneksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli 15 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa kuudestoista ja 30 kilometrin perinteisellä viidestoista. 4 × 5 kilometrin viestissä hän hiihti kolmannen osuuden Suomen joukkueessa, joka sijoittui neljänneksi runsaat puoli minuuttia pronssista jääneenä.

Kuusisto sijoittui Thunder Bayn 1995 MM-kilpailuissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kymmenenneksi. 5 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa hän oli sijalla 29. Viestissä hän toi Suomen maaliin kuudentena. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan kaksi kertaa yhdenneksitoista.

Kuusisto voitti Suomen-mestaruuden vapaan hiihtotavan 5 kilometrillä 1994 sekä perinteisen hiihtotavan 5 kilometrillä ja takaa-ajossa 1995 

Kuusisto saavutti SM-mitalin myös maastojuoksussa oltuaan kolmas kuuden kilometrin matkalla vuonna 1998.

Merja Kuusisto on naimisissa entisen maastohiihtäjän Mika Kuusiston kanssa.

Lähteet
-------

* Merja Kuusisto Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* www.sports-reference.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 14*, s. 242. Sporttikustannus Oy, 1993. ISBN 951-8920-18-4.
2. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 15*. Sporttikustannus Oy, 1994. ISBN 951-8920-20-6.
3. ↑  Cross-Country Olympic Games 1994 at Lillehammer (nor) Women: 4 x 5 km Relay Sports123.com (englanniksi)
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 17*, s. 59. Kustannus-Notariaatti Oy, 1996. ISBN 952-5106-00-4.
5. ↑  Cross-Country World Championships 1995 at Thunder Bay (can) Women: 4 x 5 km Relay Sports123.com (englanniksi)
6. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 16*, s. 227. Kustannus-Notariaatti Oy, 1995. ISSN 0358-9536.
7. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 17*, s. 202. Kustannus-Notariaatti Oy, 1996. ISBN 952-5106-00-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Merja Kuusisto Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Merja Pitkänen, *Helmet*, 2011.
Merja Pitkänen, *Alkumatka*, 2013 – Osakuva reliefisarjasta (suojattu julkisivukorjauksen takia)
**Merja Pitkänen** (s. 1958 Paltamo) on turkulainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti pronssiin tai rautaan valetuista arkielämästä tutuista esineistä, joiden kautta hän kertoo ihmisestä ja ihmiselämän ilmiöistä. 

Pitkänen on saanut taidekoulutuksensa Limingan Taidekoulussa 1980–1981 ja Turun piirustuskoulussa 1981–1985. Pitkäsen töitä on mm. Turun, Raision ja Kaarinan kaupunkien taidekokoelmissa sekä Wienissä ESSL-museossa. Vuonna 1990 Turun Taiteilijaseura valitsi hänet Vuoden turkulaiseksi taiteilijaksi.

Julkisia teoksia
----------------

* Alkumatka, Kiiminkijoen päiväkoti, Oulu

* Helmet, Itäinen Rantakatu 72, Turku

* Esiintymä, installaatio, Turun Kaupunginkirjasto

* Yöperhoset, 4-osainen valoteos, Ylioppilaskylä, Turku

* Aalloilla, reliefi, Kaarinan-Piikkiön terveyskeskus, Kaarina

* Kappale, reliefi, Värttinän Palvelukeskus, Kaarina

* Kangastus, reliefi, Kerttula-koti, Raisio

Lähteet
-------

1. ↑  Merja Pitkänen Lönnströmin museot.  Arkistoitu 13.7.2018. Viitattu 13.7.2018.
2. ↑  Merja PItkänen: Veistoksia Galleria5. Viitattu 13.7.2018.
3. ↑  Merja Pitkänen: CV *merjapitkanen.com*. Viitattu 13.7.2018.
**Merja Salonen** (s. 1960 Tampere) on tamperelainen lastenohjaaja, sanoittaja, kirjailija ja toimittaja.

Salosen lastenrunot ja laulutekstit ovat syntyneet lastenohjaajan työn ohessa seurakunnan päiväkerhojen tarpeisiin. Salonen on mukana Pulputinpannu-nimisessä lastenmusiikkiyhtyeessä sanoittajana ja lasten leikittäjänä. Yhtyeen lauluja on koottu samannimiseen kirjaan, ja vuonna 2005 julkaistiin myös *Pulputinpannu*-albumi. Yhtyeen kappaleet on säveltänyt Jukka Salminen, jonka kanssa Salonen on tehnyt yhteistyötä 1990-luvulta saakka. Salonen on myös Lastenmaa-lehden vakituinen avustaja. Hän kirjoittaa lehteen muun muassa loruja. Salosen sanoittamia lauluja on esitetty myös muun muassa Pikku Kakkosen Soittorasiassa. Kaikkiaan Salonen on tehnyt noin 250 sävellettyä laulunsanoitusta. Lisäksi Salonen on kääntänyt ja riimitellyt suomeksi Taylor Brandonin *Upsidedown Animals* -kirjasarjan.

Teoksia
-------

* *Pulputinpannu*. Laulukirja. Kuvitus: Satu Laaninen. Sävellykset: Jukka Salminen. Tampere: Amino-Kustannus, 2005. ISBN 952-99471-3-5.
* *Meidän kerho – hartausvirikkeitä leikki-ikäisille*. Helsinki: Kirjapaja, 2005. ISBN 952-99471-3-5.
* Salonen, Merja & Salminen, Jukka: *Lorulaari*. Hämeenlinna: Päivä, 2013. ISBN 978-952-475-583-2.

Lähteet
-------

1. ↑  Loivamaa, Ismo: *Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 10*, s. 109. Helsinki: Avain, 2014. ISBN 978-952-304-027-4.
2. 1 2  Salonen Merja *Nuorisokirjailijat.fi*. Suomen lasten- ja nuortenkirjailijat ry. Viitattu 27.3.2023.
3. ↑  Loivamaa, Ismo: *Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailijoita 10*, s. 110. Helsinki: Avain, 2014. ISBN 978-952-304-027-4.
**Amazasp I** (georg. ამაზასპი) oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas, joka hallitsi varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan toisella vuosisadalla. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 106–116 hänen valtakautensa ajankohdaksi. Toumanoff pitää häntä Mithridates I:n poikana ja seuraajana. Mithridateen tiedetään epigrafisen materiaalin perusteella olleen Rooman liittolainen. 

Georgialaiset kronikat kertovat Amazaspin hallineen kymmenen vuoden ajan yhdessä Derokin (Deruk) kanssa ja niiden mukaan hänen hallituskaupunkinsa oli Armazi, kun taas Derok hallitsi Mtskhetassa. Monet nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa kuitenkin puhtaana legendana ja Amazaspia itsenäisesti hallinneena kuninkaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 289. Peeters Publishers, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Mirdat I** | **Iberian kuningas**106–116 | Seuraaja:**Parsman II** |
**Lila Diane Sawyer** (s. 22. joulukuuta 1945 Glasgow, Kentucky) on yhdysvaltalainen televisiotoimittaja ja entinen uutisankkuri. Hän työskenteli yhdeksän vuotta CBS News -yhtiössä, ja vuodesta 1989 hän on työskennellyt ABC News -yhtiössä. Hän on ollut uutisankkurina muun muassa ohjelmissa *ABC World News* ja *Good Morning America*. Uransa alkuaikoina hän työskenteli Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonille.

Ura
---

Sawyer aloitti uransa vuonna 1967 WLKY-TV-kanavalla Louisvillessa, Kentuckyssa. 1970-luvulla hän työskenteli Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonille ja muun muassa auttoi tätä kirjoittamaan muistelmansa. Hän myös auttoi valmistelemaan Nixonia tämän kuuluisiin haastatteluihin David Frostin kanssa. Nixonin puolustaja ja luottoystävä rabbi Baruch Korff väitti, että Sawyer oli Watergate-skandaaliin liittyvä salainen tiedonlähde syvä kurkku. Vuonna 2005 henkilöksi paljastui W. Mark Felt.

1980-luvulla Sawyer työskenteli yhdeksän vuotta CBS News -kanavalla, muun muassa *CBS Morning News* -ohjelman uutisankkurina. Hän oli *60 Minutes* -ohjelman ensimmäinen naiskirjeenvaihtaja.

Vuonna 1989 Sawyer siirtyi ABC Newsille. Hän oli uutisankkurina ohjelmassa *Primetime*, vuosina 1999–2009 ohjelmassa *Good Morning America* ja vuosina 2009–2014 ohjelmassa *World News*, minkä jälkeen hän siirtyi yhtiössä toiseen rooliin, jossa hän keskittyy erikoisraportteihin ja haastatteluihin.

Sawyer on saanut työstään muun muassa Peabody-palkinnon, Robert F. Kennedy Journalism Award -palkintoja, sekä Emmy-palkintoja.

Yksityiselämä
-------------

Sawyer oli naimisissa elokuvaohjaajan Mike Nicholsin kanssa vuodesta 1988 tämän kuolemaan vuonna 2014 asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Diane Sawyer Encyclopædia Britannica, Inc.. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Diane Sawyer's Biography ABC News. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)
3. ↑  Sherr, Lynn: Diane Sawyer on Fact vs. Fiction in Frost/Nixon *The Daily Beast*.  6.12.2008. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)
4. ↑  Dermody, Bill: Diane Sawyer called Watergate source (Google News) *The Daily Gazette*.  27.6.1995. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)
5. ↑  Ex-FBI official: I'm 'Deep Throat' *Nbcnews.com*.  1.6.2005. Viitattu 15.11.2015. (englanniksi)
6. ↑  Diane Sawyer to Step Down as 'World News' Anchor  25.6.2014. ABC News. Viitattu 15.11.2015.
7. ↑  Flores, Terry: Mike Nichols, ‘Graduate’ Director, Dead At 83 *Variety*.  20.11.2014. Viitattu 15.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diane Sawyer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Diana Taurasi** (s. 11. kesäkuuta 1982 Glendale, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on voittanut neljä olympiakultaa, kaksi maailmanmestaruutta, kolme WNBA:n mestaruutta ja kuusi Euroliigan mestaruutta. Hän nousi kesäkuussa 2017 WNBA:n kaikkien aikojen pistetilaston ykköseksi. Hänet on valittu Yhdysvaltain parhaaksi naiskoripalloilijaksi vuosina 2006, 2010, 2012 ja 2016.

Taurasi voitti olympiakultaa Ateenassa 2004, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. Brasilian MM-kilpailuissa 2006 Yhdysvallat jäi pronssille mutta Tšekissä 2010, Turkissa 2014 ja Espanjassa 2018 Taurasi voitti Yhdysvaltain joukkueessa kultaa. Vuonna 2001 hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia.

Taurasi edusti yliopistosarja NCAA:ssa Connecticutin yliopistoa. Hän on edustanut WNBA:ssa Phoenix Mercurya kaudesta 2004. Vain kausi 2015 jäi häneltä väliin. Hän on voittanut WNBA:n mestaruuden vuosina 2007, 2009 ja 2014, ja kahdella jälkimmäisellä kerralla hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Koko kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi hänet valittiin vuonna 2009. WNBA:n ykköstähdistöön hänet on valittu yhdeksän kertaa, vuosina 2004, 2006–2011 ja 2013–2014.

Talvisin Taurasi on pelannut Euroopassa. Hän on voittanut Euroliigan venäläisissä joukkueissa kuusi kertaa, Moskovan Spartakissa vuosina 2007, 2008, 2009 ja 2010 sekä UMMC Jekaterinburgissa vuosina 2013 ja 2016. Hänet on valittu Euroliigan finaaliturnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2009, 2010 ja 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Diana Taurasi NBA Media Ventures, LLC. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Diana Taurasi  12.2.2018. USA Basketball. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Diana Taurasi Named 2016 USA Basketball Female Athlete Of The Year  14.12.2016. USA Basketball. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  USA: Roster *Women's Basketball World Cup Tenerife-Spain 2018*.  30.9.2018. FIBA. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
5. ↑  Killian, Tyler: Diana Taurasi to sit out 2015 WNBA season after accepting Russian team offer *USA Today*.  3.2.2015. Viitattu 15.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |