recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jussi Kujala** (s. 4. huhtikuuta 1983 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.

Kujala on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän debytoi Veikkausliigassa 17-vuotiaana Tampere Unitedin edustusjoukkueessa vuonna 2000. Samana vuonna Kujala siirtyi AFC Ajaxiin, jonka juniori- ja reservijoukkueissa hän vietti neljä kautta. Kujala ei saanut kuitenkaan jatkosopimusta amsterdamilaisseuraan ja palasi Unitediin 2004. Siellä hän voitti Suomen mestaruudet perättäisinä kausina 2006 ja 2007. Hän edusti Unitedia kesään 2009 asti ennen siirtymistään talousvaikeuksista kärsineestä seurasta loppukauden sopimuksella Turun Palloseuraan.

Tammikuussa 2010 Kujala kävi alankomaalaisen De Graafschapin testissä. Tuolloin De Graafschap oli sarjajohtaja Jupiler Leaguessa, Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Myöhemmin samassa kuussa hän teki kesään 2012 ulottuvan sopimuksen seuran kanssa.

Joulukuussa 2015 Kujala ilmoitti uransa lopettamisesta.

Kujala toimi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina karsittaessa ikäluokan vuoden 2006 EM-kisoihin. Hän on pelannut neljä ottelua Suomen jalkapallomaajoukkuessa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Jonne Niemeläinen: Jalkapallomaajoukkueessa esiintynyt Jussi Kujala, 32, päätti lopettaa uransa *yle.fi*.  8.12.2015.  Arkistoitu 9.12.2015. Viitattu 10.12.2015.
5. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 131. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
**Gordon Appelbe Smith** (18. kesäkuuta 1919 Brighton, Englanti – 18. tammikuuta 2020) oli kanadalainen taidemaalari.

Smith muutti perheineen Winnipegiin vuonna 1933. Hän opiskeli Winnipegin ja Vancouverin taidekouluissa. Hän palveli Kanadan tiedustelu-upseerina toisessa maailmansodassa Euroopassa ja haavoittui 1943. Recuperationinsa yhteydessä Smith asettui Vancouveriin. Hänen ensimmäinen suuri soolonäyttelynsä pidettiin Vancouverin taidegalleriassa vuonna 1944. Häntä mentoroi Lawren Harris, ja hän muodosti läheiset välit myös arkkitehti Arthur Ericksoniin.

Smithin töitä on Kanadan kansallisgallerian, Museum of Modern Artin (New York), Ontarion taidegallerian, Smithsonianin, Victoria and Albert Museumin ja Tate Britainin (Lontoo) sekä Vancouverin taidegallerian kokoelmissa. Vuonna 2017 Vancouverin taidegalleriassa järjestettiin näyttely Smithin tummasävyisistä maalauksista, jotka heijastivat taiteilijan kokemuksia toisesta maailmansodasta. Smith työskenteli aktiivisesti vielä tuolloin, 98-vuotiaana. Hän myös tuki aktiivisesti taidekasvatusta. Hän opetti uransa aikana Vancouverin taidekoulussa ja Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Lisäksi Gordonin ja hänen vaimonsa Marionin (k. 2009) järjestö nuorille taiteilijoille perusti Gordon Smith Gallery of Canadian Artin. Se avattiin Vancouverissa vuonna 2012 nuorelle yleisölle suunnattuna galleriana. Avausnäyttelyssä oli esillä töitä Jack Shadboltilta, Michael Snow'lta, Gathie Falkilta, Ian Wallacelta ja Edward Burtynskylta.

Smith oli Order of Canadan jäsen. Hän sai Kenraalikuvernöörin palkinnon sekä Audain-palkinnon elinikäisistä kuvataiteellisista saavutuksistaan. Kuningatar Elisabet II muisti Smithiä tämän satavuotispäivän yhteydessä kesäkuussa 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mackei, John: Gordon Smith, the most loved artist in B.C. turns 100 *Local News*.  17.6.2019. Vancouver Sun. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lederman, Marsha: Gordon Smith, beloved and influential Canadian artist, dies at 100 *Art & Architecture*.  19.1.2020. The Globe and Mail. Viitattu 23.1.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Etelä-Carolinan sinetti (1776–)
**Etelä-Carolinan sinetti** on Yhdysvaltain osavaltio Etelä-Carolinan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.

Sinettiin on kuvattu kaksi ellipsiä, joiden takana on palmupuun oksat. Sinettiin on kirjattu muun muassa osavaltion latinankieliset motot "Dum spiro spero" (suom. *Niin kauan kuin hengitän, toivon*) ja "Animis opibusque parati" (suom. *Valmistautunut mieleltään ja resursseiltaan*). Sinetissä esiintyy osavaltion virallinen puu isopalmetto, joka on myös sen lipussa. Nykyinen sinetti on otettu käyttöön vuonna 1776.

Aiemmat versiot
---------------

* Osavaltion kuvernöörin sinetti.Osavaltion kuvernöörin sinetti.

Lähteet
-------

1. ↑  State Seals List *50states.com*. Viitattu 16.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  List of State Seals *State Symbols USA*. Viitattu 16.9.2021. (englanniksi)

Yhdysvaltain osavaltioiden sinetit

* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New York
* New Mexico
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Tennessee
* Texas
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
**C1-poikien 1. divisioona** on Suomen Salibandyliiton järjestämä C1-poikien toiseksi korkein sarjataso. Sarjaan pääsee valtakunnalisten karsintojen 12 parasta joukkuetta, jotka eivät päässeet SM-sarjaan.

1. divisioonalla on kolme paikkaa maaliskuussa pelattaviin SM-sarjan pudotuspelikarsintoihin. Suoraan karsintoihin pääsee kaksi ensimmäistä ja joukkueet sijoilta 3.–6. pelaavat divisioonan pudotuspelit viimeisestä karsintapaikasta.

Sarjan hallitseva mestari on ÅIF/PSS, joka voitti pudotuspelikarsintojen viimeisessä vaiheessa SM-joukkue Karhut ja eteni näin SM-sarjan puolivälieriin.

Koovee ja Steelers varmistivat seurarankingin pisteillä paikkansa B-poikien SM-karsintaan. Nämä joukkueet pelaavat siis kaudella 2019–2020 vähintään B-poikien 1. divisioonaa.

Sarjajärjestelmä
----------------

### Runkosarja

Runkosarja pelataan kaksinkertaisina, eli jokainen joukkue pelaa 22 ottelua. Runkosarjan 2 parasta etenevät runkosarjan päätteeksi SM-sarjan pudotuspelikarsintoihin. Joukkueet sijoilla 3.-6. pelaavat pudotuspelit.

### Pudotuspelit

1. divisioonan pudotuspelit pelataan turnausmuotoisena paras yhdestä -järjestelmällä. Pudotuspelien ensimmäisessä vaiheessa ottelut parit ovat 3. vs 6. ja 4. vs 5.

Otteluiden voittajat etevät toiselle kierrokselle. Toisen kierroksen voittajat jatkaa SM-sarjan pudotuspeleihin.

Joukkueet 2019–2020
-------------------

  
Blackbirds
Classic Red
Happee
Karhut
M-Team
Nibacos
Nokian KrP
O2-JKL
SalBa
SPV
Sudet SB
TuSBy

|  |
| --- |
| * **Happee**, Jyväskylä
* **SPV**, Seinäjoki
* **O2-JKL/MuurY**, Jyväskylä
* **Nibacos**, Kokkola
* **Nokian KrP**, Nokia
* **Sudet SB**, Kouvola
* **TuSBy/Panthers**, Tuusula
* **Classic Red**, Tampere
* **Blackbirds Musta**, Kerava
* **SalBa**, Rauma
* **M-Team**, Helsinki
* **Karhut**, Pori
 |

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Askeranin piiri (oranssilla) Vuoristo-Karabahin kartalla.
**Askeranin piiri** (arm. Ասկերանի մարզ, ven. Аскера́нский райо́н, *Askeranski raion*) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta käytännössä itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Sen pinta-ala on 1221,92 neliökilometriä. Asukkaita on 17 000 henkeä (vuonna 2005).

Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut piiri on perustettu vuonna 1930. Aluksi sen nimenä oli Stepanakertin piiri. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1978, jolloin piirikeskus siirrettiin Stepanakertistä Askeranin taajamaan. Neuvostoaikana piirin pinta-ala oli 900 neliökilometriä. Armenialaisten osuus väestöstä laski 91,7 prosentista vuonna 1939 73,5 prosenttiin vuonna 1979. Samaan aikaan azerien osuus nousi 6,9 prosentista 26,0 prosenttiin.

Azerbaidžanin viranomaiset lakkauttivat Askeranin piirin marraskuussa 1991 ja perustivat sen tilalle Xocalın piirin. Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Askeranin piiriin valtaamansa Ağdamin piirin osan. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Martakertin, lännessä Qašataghin, etelässä Šušin, Hadrutin ja Martunin piireihin sekä koillisessa Azerbaidžaniin. Hallinnollinen keskus on Askeranin kaupunki, josta on 14 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,8 % on armenialaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  The Results of 2005 Census of the Nagorno-Karabakh Republic: Table 1.4: De Jure Population by Administrative Territorial Distribution and Density *census.stat-nkr.am*.  Arkistoitu 6.3.2009. Viitattu 29.5.2011. (englanniksi)
2. ↑  Melnikov S.A. Ibragimov Tš.G.: *Azerbaidžanskaja SSR. Administrativno-territorialnoje delenije na 1 janvarja 1977 goda*, s. 7, 119, 213. Baku: Azernešr, 1979. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.5.2011). (venäjäksi)
3. 1 2  Etno-Kavkaz: Naselenije Nagornogo Karabaha *ethno-kavkaz.narod.ru*. Viitattu 29.5.2011. (venäjäksi)
4. ↑  Strana ognei Azerbaidžan: Administrativno-territorialnoje delenije *files.preslib.az*. Viitattu 29.5.2011. (venäjäksi)
5. ↑  Republic of Mountainous Karabakh official tourist portal: Regions: Askeran Region *karabakh.travel*. Viitattu 29.5.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Michelle Malkin
**Michelle Malkin** (s. 1970) on yhdysvaltalainen konservatiivinen blogisti, poliittinen kommentaattori ja kirjailija. Hänen viikoittainen syndikoitu kolumninsa ilmestyy lukuisissa sanomalehdissä ja internetsivustoissa. Häntä haastatellaan usein Fox Newsin ohjelmissa, ja hän on vieraillut myös MSNBC:llä ja C-SPANilla sekä lukuisissa radio-ohjelmissa.

Malkinia on kritisoitu maahanmuuttovastaisuudesta, sekä yhteistyöstä äärioikeiston ja valkoisen ylivallan kannattajien kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  Factsheet: Michelle Malkin - Bridge Initiative *web.archive.org*.  11.3.2021.  Arkistoitu 11.3.2021. Viitattu 17.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michelle Malkin** Wikimedia Commonsissa

* Michelle Malkinin blogi
* Michelle Malkin Gab-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Viesker** (20. kesäkuuta 1989 Muurame – 21. helmikuuta 2022 Laukaa) oli suomenhevosravuri ja jalostusori. Eero Luukkasen kasvattama ori on edelleen menestynein suomalainen kylmäveriravuri. Ori voitti ohjastajanaan Kaarlo Ahokas ravikuninkuuden viisi kertaa vuosina 1996–2000. Vieskerin isä oli Vokker ja emänisä Jaska. Viesker oli ensimmäinen suomenhevonen, joka alitti kilometriajan 1.20. Ennätysaika oli Suurmestaruus-kilpailussa Mikkelissä 13. heinäkuuta 2002 autolähetyksestä juostu 1.19,9. Viesker oli myös ensimmäinen suomenhevonen, jonka palkintosumma ylitti miljoonan euron rajan.

Kilpailu-ura
------------

Viesker starttasi vuosina 1993–2004 169 kertaa saavuttaen 136 voittoa, 17 kakkossijaa ja 3 kolmossijaa. Palkintosummaksi kertyi yhteensä 1 154 422 euroa. Vieskerin ennätys on vuonna 2002 juostu 1.19,9aly (tasoitusennätys 1.22,5ly vuodelta 1999). Viesker valittiin vuoden hevoseksi vuosina 1996–1999.

Suurkilpailuvoittoja
* Ravikuningas 1996–2000
* Kylmäverihevosten Suur-Hollola-ajo 1997–2000, 2003
* Suurmestaruus 1996–1998, 2000, 2002
* Pohjoismaiden Mestari 1995–1999
* Ruotsissa Elitkampen 1996–2000
* Norjassa Bjerken TGN Sprinten 1997, 1999–2000
* Norjassa Vintilla-ajo 1996
* Norjassa Sörlandets Eliteløp 1998–1999

Suku ja jälkeläiset
-------------------

Viesker| Isä:Vokker 662-72J Valio22,3aly | ii: Forte Jo 55 25,4aly | iii: Ponne 5902 AA 29,7ke (ii. Murto 2306) |
| iie: Kiito 502672 Valio 35,0ke |
| ie: Halla 502888 Valio  - | iei: Lähetin 5096 AA 27,9ke |
| iee: Murtima 54136 - |
| Emä:Vieska 2062-8451,6aly | ei: Jaska 230-72J35,4aly | eii: Erilo 5731 Valio 29,2ke |
| eie: Ero-Vihje 38216 30,1a |
| ee: Viesta 2309-75J 29,3aly | eei: Vieteri 407-71TJ Vj 21,6aly |
| eee: Esta 101580 34,1aly |

Viesker hyväksyttiin kantakirjaan I-palkinnolla 6-vuotiaana vuonna 1995. Kantakirjan L3-jälkeläisluokkaan se merkittiin I-palkinnolla vuonna 2003 ja valioluokkaan vuonna 2010. Hyvien jälkeläisnäyttöjen johdosta sille on myönnetty jatkuva siitokseenkäyttöoikeus.

Vieskerille on vuosina 1997-2019 syntynyt 1500 jälkeläistä, joista suurimmat, yli sadan varsan ikäluokat vuosina 1998, 1999, 2005 ja 2009. 756 Vieskerin jälkeläistä on kilpaillut raveissa ja ne ovat yhteensä voittaneet yli 12,5 miljoonaa euroa.

Yksittäisistä jälkeläisistä yhdeksäntoista on voittanut yli satatuhatta euroa, muun muassa kaksinkertainen ravikuningatar B. Helmiina ja ravikuningas Vitter. Jälkeläisten kesken parhaat auto- ja tasoitusennätykset ovat oriin Vitter 1.18,5aly ja oriin Boker 1.21,4ke.

Viesker lopetti siitostoiminnan vuonna 2017. Vieskerillä on enemmän jälkeläisiä kuin millään muulla suomenhevosella.

Lähteet
-------


1. 1 2 3 4 5 6 7  Vieskerin tiedot Sukuposti.netissä
2. ↑  Kaikkien aikojen paras suomenhevonen Viesker on kuollut *is.fi*. Viitattu 21.2.2022.
3. 1 2 3 4  Vieskerin tiedot Suomen Hippoksen Heppa-tietokannassa Suomen Hippos. Viitattu 26.4.2017.
4. ↑  Tukia, Ari: Suomenhevosen siitosura toi tuhansia jälkeläisiä ja miljoonia euroja – 28-vuotias legenda pääsi ansaituille eläkepäiville *Ilta-Sanomat*.  26.4.2017. Viitattu 26.4.2017.
**Tuimiot** (*Acantholimon*) on lyijykukkakasvien (*Plumbaginaceae*) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 120 lajia pieniä piikkilehtisiä monivuotista ruohoja. Ne kasvavat Välimeren alueen itäosissa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa. Vain muutama laji on onnistuttu ottamaan viljelykseen onnistuneesti. Ne soveltuvat erinomaisesti kivikkopuutarhoihin. Luonnossa ne esiintyvät kuivilla vuoristo- ja aavikkoalueilla kasvupaikkoinaan kivikot, soratasangot ja suolajärvien rantamat.

Tuntomerkit
-----------

Useimmilla suvun lajeilla on tiuha lehtiruusuke, joka muodostaa mättään tai kummun, jonka alaosa muodostuu vanhoista, jo kuihtuneista lehdistä. Itse lehdet ovat neulasmaisia, jäykkiä ja kovia. Joidenkin lajien lehtien pinnalla on mineraalisuolojen muodostama valkoinen härmä.

Tuimiot ovat läheistä sukua laukkaneilikoille (*Armeria*), ja sen edustajilla on laukkaneilikoiden kukkia muistuttavat vaaleanpunaiset tai valkoiset kukat. Laukkaneilikoista poiketen kukat sijaitsevat tähkämäisissä kukinnoissa, kun laukkaneilikoilla kukinto on mykerö. Kukkatähkä voi olla lehdellinen tai sijaita vanan päässä kaikkien lehtien yläpuolella.

Lajeja
------

Sukuun kuuluu yksi suomeksi nimetty laji:

* gilanintuimio (*Acantholimon esfandiarii*)

Kasvatus
--------

Suvun lajeilla on erikoisvaatimuksensa. Ne eivät siedä niiden juurelle kerääntyvää kosteutta, eivät varsinkaan talvella. Maaperän tulee siis olla hyvin karkeaa ja hyvin vettä läpäisevää. Kuuma ja kuiva kasvupaikka sopii niille parhaiten. Kasveja voi lisätä kärkipistokkaista.

Tunnetuin laji viljelyssä lienee *Acantholimon glumaceum*, joka on kotoisin Kaukasusvuoristosta ja siihen liittyvistä Turkin osista. Se muodostaa 5–8 senttiä korkeita ja 30 senttiä leveitä mättäitä. Kukat ovat näyttäviä, syvän vaaleanpunaisia, ja mättäässä on useita kukintovanoja. Laji kestää lähes 30 asteen pakkasia.

Lähteet
-------

* *Botanica. The illustrated A–Z of over 10,000 garden plants and how to cultivate them*. Köln, 1999. ISBN 3-8290-3068-1

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Botanica, s. 43
2. ↑  Suomen Lajitietokeskus: Tuimiot – *Acantholimon*

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q976896
* Wikispecies: Acantholimon
* CoL: M8R
* EoL: 2879995
* EPPO: 1ACLG
* FoC: 100101
* GBIF: 7297971
* GRIN: 44
* iNaturalist: 201242
* IPNI: 331313-2
* IRMNG: 1352052
* NBN: NHMSYS0000455544
* NCBI: 63085
* Open Tree of Life: 942001
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331313-2
* Tropicos: 40029894
* uBio: 4858972
* WFO: wfo-4000000124

 |

 |
**S-8** (aiemmin *N-8*) oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Stalinets-luokka*
Alus tilattiin Gorkista Krasnoje Sormovolta, missä köli laskettiin 14. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1937 nimellä *N-8* ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1940. Alus nimettiin 20. lokakuuta 1937 *S-8:ksi*.

Palvelus
--------

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 alus kuului Riianlahdella Väinäjoen suulla Ust-Dvinskin laivastotukikohtaan sijoitettuun sukellusveneosastoon. Alus lähti 25. kesäkuuta partiomatkalle Liepājan edustalle, mistä se palasi seuraavana päivänä satamaan havaittuaan tunnistamattoman sukellusveneen periskoopin. Alus lähti 27. kesäkuuta Ust-Dvinskistä Kuivastun ja Paldiskin kautta Kronstadtiin, jonne se saapui 5. heinäkuuta. Alus siirrettiin 10. - 11. heinäkuuta Kronstadtista Tallinnaan, mistä se lähti 15. heinäkuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Irbensalmen läntiseen suuhun. Alus lähti 5. elokuuta paluumatkalle ja saapui Tallinnaan yöllä 6.-7. elokuuta.

Toiselle sotaretkelleen alus lähti 10. lokakuuta Kronstadtista lounaiselle Itämerelle Bornholmin länsipuolelle. Alus sai 13. lokakuuta määräyksen hyökätä Hiidenmaan rannikolla olevaa Saksan laivaston alusta vastaan. Alukselta ei saatu kuitenkaan vastausta viestiin eikä ilmoitusta pituuspiirien ylityksestä lähestyttäessä tehtävä aluetta.

Hylky löydettiin 1999 Öölannin eteläkärjen kaakkoispuolelta. Vene oli todennäköisesti ajanut Ruotsin laivaston laskemaan miinoitteeseen, joka oli laskettu Saksan laivaston Wartburg-miinoitteen länsipuolelle.

Lähteet
-------

* Gardiner. Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Valkonen, Antti: *Neuvostoliiton sukellusveneet Itämerellä 1941-1945*. Koala, 2020. ISBN 978-952-229-209-4.

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 262
2. 1 2 3  Valkonen 2020 s. 49

Stalinets-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| IX sarja | *S-1* - *S-2* - *S-3* |
| IXbis sarja | *S-4* - *S-5* - *S-6* - *S-7* - *S-8* - *S-9* - *S-10* - *S-11* - *S-12* - *S-13* - *S-14* - *S-15* - *S-16* - *S-17* - *S-18* - *S-19* - *S-20* - *S-21* - *S-22* - *S-23* - *S-24* - *S-31* - *S-32* - *S-33* - *S-34* - *S-35* - *S-36* - *S-37* - *S-41* - *S-42* - *S-43* - *S-50* - *S-51* - *S-52* - *S-53* - *S-54* - *S-55* - *S-56* - *S-57* - *S-101* - *S-102* - *S-103* - *S-104* - *S-105* - *S-106* - *S-107* - *S-108* |
| XVI sarja | *S-38* - *S-45* - *S-46* - *S-47* - *S-48* - *S-58* - *S-59* - *S-60* - *S-61* - *S-62* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: M-luokka – Seuraaja: K-luokka |
**Vierumäen kylä** on kylä ja taajama Heinolan kaupungin eteläosassa Päijät-Hämeen maakunnassa lähellä Lahtea. Asukkaita Vierumäellä on 760 ja työpaikkoja noin 1 100. Vuonna 2019 Vierumäen taajamassa asui 405 asukasta. Vierumäeltä on matkaa Heinolan keskustaan noin 13 kilometriä, Lahteen 22 kilometriä ja pääkaupunkiseudulle 120 kilometriä.

Vierumäki valittiin vuonna 2011 Päijät-Hämeen vuoden kyläksi.

Palvelut ja yritykset
---------------------

Vierumäen palveluihin kuuluu Suomen urheiluopisto, liikenneasema, kaksi kauppaa, kioski, hotelleja, ravintoloita, Postin pakettiautomaatti ja Alkon noutopiste.

Vierumäellä toimii koulu, jossa on luokat 0–6. Samassa rakennuksessa koulun kanssa toimii päiväkoti. Yksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulun kampuksista sijaitsee Vierumäellä.

Vierumäellä on noin 1 000 työpaikkaa ja kaksi teollisuusaluetta. Vierumäellä toimivia yrityksiä ovat Artome, Betset, Holiday Club, Oiva Wood Solutions, Versowood ja Weckman Steel. Vierumäen yrityspuistossa on tilaa yrityksille yli 100 000 kerrosneliömetriä.

Liikenne
--------

Vierumäki sijaitsee valtatien 4 varrella. Vierumäen liittymässä sijaitsee linja-autojen pikavuoropysäkki, jolta pääsee Helsinkiin ja Pohjois-Suomeen. Lahden seudun liikenteen linja-autot kulkevat 30 minuutin välein Vierumäeltä Lahteen ja Heinolaan.

Seututie 313 kulkee Vierumäeltä Asikkalan Urajärven ja Vesivehmaan kylien kautta Vääksyn taajamaan. Vierumäeltä on noin 16 kilometriä matkaa Vesivehmaan lentoasemalle, jossa matkustajaliikennettä ei ole säännöllisesti tarjolla. Seututie 363 kulkee Vierumäeltä Jaalan kirkonkylällä sijaitsevaan kantatien 46 liittymään noin 35 kilometrin matkan.

Lahti–Heinola-rata kulkee Vierumäen kautta. Vierumäellä on rautatieasema, joka on tavaraliikenteen käytössä. Vierumäen lähimmät henkilöliikenteen rautatieasemat sijaitsevat Lahdessa noin 23 kilometrin etäisyydellä ja Nastolassa noin 25 kilometrin päässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan, 2019 *PxWeb-tietokanta*. Tilastokeskus. Viitattu 22.8.2021. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Asemakaavan selostus (PDF) Heinolan kaupunki. Viitattu 22.5.2023.
3. ↑  Vierumäki valittiin Päijät-Hämeen Vuoden Kyläksi *Itä-Häme*.  7.5.2011. Viitattu 22.8.2021.
4. ↑  Vierumäen toimipiste Heinolan kaupunki. Viitattu 22.8.2021.
5. ↑  Vierumäen päiväkoti Heinolan kaupunki. Viitattu 22.8.2021.
6. ↑  Vierumäen yrityspuisto *businessheinola.fi*. Viitattu 22.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Vierumäen kyläyhdistys Facebookissa
Metooppi (merkitty kirjaimella *a*) doorilaisessa friisissä.
**Metooppi** (m.kreik. μετόπη, *metopē*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassisessa arkkitehtuurissa suorakulmainen laatta doorilaista pylväsjärjestelmää edustavan rakennuksen friisissä. Metoopit vuorottelevat doorilaisessa friisissä triglyfien kanssa. Metooppilaatta voi olla joko sileä tai koristeltu reliefein tai maalauksin.

Yksi Parthenonin friisin metoopeista, jossa on reliefikuva keskenään kamppailevista kentaurista ja lapiitista.
Metoopit olivat suunnilleen yhtä korkeita kuin niiden viereiset triglyfit, mutta leveämpiä ja suurin piirtein neliön muotoisia. Metooppien reliefikoristelu esitti kreikkalaisissa temppeleissä yleensä jotakin mytologista aihetta. Joskus metooppeihin kiinnitettiin esimerkiksi kilpiä.

Antiikin metoopeista tunnetuimmat ovat Parthenonin friisin 92 metooppia, joissa kuvataan kentauromakhiaa eli kentaurien ja lapiittien välistä taistelua. Niiden säilyneet laatat ovat nykyisin pääosin British Museumissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: μετόπη, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Metooppi", *Antiikin käsikirja*, s. 341. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  *Uusi sivistyssanakirja*, s. 409. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1993. ISBN 951-1-11365-8.
4. 1 2  Metope *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **metooppi** Wikimedia Commonsissa
**Duncan Edward Cole** (12. heinäkuuta 1958 – 21. toukokuuta 2014) oli uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän pelasi Uuden-Seelannin lisäksi Australiassa. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 58 maaottelua.

Cole edusti sarjatasolla Uudessa-Seelannissa North Shore Unitedia ja Australiassa Canberra Cityä. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 58 maaottelua ja teki niissä neljä maalia vuosina 1978–1988. Hän kuului Uuden-Seelannin joukkueeseen MM-kilpailuissa 1982 ja pelasi yhden ottelun kokonaan sekä tuli kahdessa muussa ottelussa vaihtopelaajana kentälle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Duncan Cole Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Mamrud, Roberto: New Zealand - Record International Players  20.12.2019. RSSSF. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)

  

Uuden-Seelannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Wilson
2 Dods
3 Herbert
4 B. Turner
5 Bright
6 Almond
7 Rufer
8 Cole
9 Wooddin
10 Sumner
11 Malcolmson
12 Mackay
13 Cresswell
14 Elrick
15 Hill
16 Adam
17 Boath
18 Simonsen
19 McClure
20 G. Turner
21 Pickering
22 van Hattum
Valmentaja Adshead
**Kaikuhalli** eli *Ekho-stoa* (m.kreik. Στοὰ τῆς Ἠχοῦς, *Stoa tēs Ēkhūs*), myös *Maalattu stoa* (Στοὰ ποικίλη, *Stoa poikilē*), oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Stoa rakennettiin klassisen kauden loppupuolella noin vuonna 350 eaa. ja sen rakennutti mahdollisesti Makedonian kuningas Filippos II. Stoa sai nimensä siitä, että huudettaessa kaiun kerrottiin toistuvan sen pylväikössä seitsemän kertaa. Toisen nimensä rakennus sai siitä, että se oli koristeltu lukuisin maalauksin.

Stoa sijaitsi Olympian temenos-alueen eli *Altiksen* itälaidalla ja muodosti samalla alueen itäisen rajan. Se voitiin rakentaa paikalle sen jälkeen, kun Olympian stadion oli siirretty nykyiselle paikalleen idemmäksi. Stoan pituus oli noin 97,3 metriä ja leveys noin 11,5 metriä. Rakennusta muutettiin sen historian aikana usein ja siinä käytettiin useita tyylejä: toisten lähteiden mukaan sen uloimmat pylväät saattoivat edustaa korinttilaista tyyliä ja sisemmät pylväät doorilaista tyyliä; toisten lähteiden mukaan sisemmät pylväät olisivat puolestaan olleet mahdollisesti joonialaista tyyliä.

Rakennuksen edessä oli lukuisia pyhäkköalueelle annettuja votiivilahjoja, kuten patsaita.

Lähteet
-------

1. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Olympia", *Antiikin käsikirja*, s. 379–380. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3 4  Olympia, Echo Hall (Painted Stoa) *Perseus*. Viitattu 12.2.2016.
3. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Olympia, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaikuhalli** Wikimedia Commonsissa
**S-5** (aiemmin *N-5*) oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Stalinets-luokka*
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1935. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta 1936 nimellä *N-4* ja otettiin palvelukseen 30. lokakuuta 1939. Alus nimettiin 20. lokakuuta 1937 *S-5:ksi*.

Palvelus
--------

Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Libauhun 1. sukellusveneprikaatin 16. divisioonaan, jonka muut alukset olivat *S-4* ja *S-6*.

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Riianlahdella Väinäjoen suussa Ust-Dvinskin laivastotukikohdassa, mistä se lähti 24. kesäkuuta kello 16 ensimmäiselle sotaretkelleen. Alus saapui kaksi vuorokautta myöhemmin toiminta-alueelleen Karlskronan ja Bornholmin väliin. Alus joutui 8. heinäkuuta ilmahyökkäykseen, jossa tuhoutui kaikuluotain, hyrräkompassi ja toinen sähkömoottori. Se joutui aloittamaan paluumatkan ja saapui Triigiin 10. heinäkuuta. Alus siirrettiin korjattavaksi Kronstadtiin, mistä se palasi Tallinnaan 3. elokuuta.

Alus lähti yöllä 5.-6. elokuuta Tallinnasta toiselle sotaretkelleen Danziginlahden suulle, jonne se saapui 8. elokuuta. Alus aloitti 19. elokuuta paluumatkan. Seuraavana päivänä alus joutui ilmahyökkäykseen, jolloin pommien räjähdykset vaurioittivat painerunkoa. Alus saapui 24.-25. elokuuta Tallinnaan.

Tallinnaa evakuoitaessa alus lähti 28. elokuuta kello 15.30 Naissaaren edustalta pääosastossa. Se upposi pian lähdön jälkeen kello 20.11 osuttuaan miinaan. Alukselta jäi eloon yhdeksän henkeä mukaan lukien veneen päällikkö, 1. sukellusveneprikaatin komentaja kommodori N. P. Jegipko ja Tallinnan laivastotukikohdan komentaja.

Aluksen hylky löydettiin 2012 Kalbådagrundin eteläpuolelta.

Lähteet
-------

* Gardiner. Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)
* Valkonen, Antti: *Neuvostoliiton sukellusveneet Itämerellä 1941-1945*. Koala, 2020. ISBN 978-952-229-209-4.

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 262
2. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 97
3. 1 2 3 4  Valkonen 2020 s. 46

Stalinets-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| IX sarja | *S-1* - *S-2* - *S-3* |
| IXbis sarja | *S-4* - *S-5* - *S-6* - *S-7* - *S-8* - *S-9* - *S-10* - *S-11* - *S-12* - *S-13* - *S-14* - *S-15* - *S-16* - *S-17* - *S-18* - *S-19* - *S-20* - *S-21* - *S-22* - *S-23* - *S-24* - *S-31* - *S-32* - *S-33* - *S-34* - *S-35* - *S-36* - *S-37* - *S-41* - *S-42* - *S-43* - *S-50* - *S-51* - *S-52* - *S-53* - *S-54* - *S-55* - *S-56* - *S-57* - *S-101* - *S-102* - *S-103* - *S-104* - *S-105* - *S-106* - *S-107* - *S-108* |
| XVI sarja | *S-38* - *S-45* - *S-46* - *S-47* - *S-48* - *S-58* - *S-59* - *S-60* - *S-61* - *S-62* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: M-luokka – Seuraaja: K-luokka |
Tillabérin alueen departementit.
**Kollo** on departementti Nigerin Tillabérin alueella. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä Nigerjoen varrella. Departementin pinta-ala on 10 002 neliökilometriä. Asukkaita on 431 000 henkeä (vuonna 2010, arvio).

Kollon departementti rajoittuu pohjoisessa Tillabérin alueen Tillabérin, Ouallamin ja Filinguén departementteihin, idässä Dosson alueen Boboyen departementtiin, etelässä ja lounaassa Sayn ja lännessä Téran departementteihin. Alueen keskellä sijaitsee Niameyn kaupunkialue.

Departementin hallinnollinen keskus on Kollon kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Bitinkodji (Saga Fondo), Dantchandou, Hamdallaye, Karma, Kirtachi, Kouré, Liboré, N’Dounga, Namaro ja Youri (Kourtéré). Tärkeimmät elinkeinot ovat hirssin ja durran sekä keinokasteluun perustuva riisin viljely.

Lähteet
-------

1. 1 2  Annuaire statistique des cinquante ans d’independance du Niger *stat-niger.org*. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Limites départementales et communales du Niger *cic.ne*. Viitattu 12.5.2012. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Livelihoods Zoning "Plus" Activity in Niger: A Special Report by the Famine Early Warning Systems Network *fews.net*.  August 2011.  Arkistoitu 28.9.2013. Viitattu 12.5.2012. (englanniksi)

NigerNigerin alueet (*région*) ja departementit

|  |  |
| --- | --- |
| Agadez | 
* Arlit
* Bilma
* Tchirozérine

 |
| Diffa | 
* Diffa
* Maïné-Soroa
* N’Guigmi

 |
| Dosso | 
* Boboye
* Dogondoutchi
* Dosso
* Gaya
* Loga

 |
| Maradi | 
* Aguié
* Dakoro
* Guidan Roumdji
* Madarounfa
* Mayahi
* Tessaoua

 |
| Tahoua | 
* Abalak
* Birni-N'Konni
* Bouza
* Illéla
* Keita
* Madaoua
* Tahoua
* Tchintabaraden

 |
| Tillabéri | 
* Filingué
* Kollo
* Ouallam
* Say
* Téra
* Tillabéri

 |
| Zinder | 
* Gouré
* Magaria
* Matameye
* Mirriah
* Tanout

 |
**Hamsa al-Wadi Juris** (s. 1957 Bagdad, Irak) on Syyriassa varttunut, vuodesta 1985 Suomessa asunut pianisti.

Al-Wadi Juris sai pianonsoiton opetusta Damaskoksessa äidiltään Cynthia Everett al-Wadilta ja Viktor Buninilta. Hänen isänsä oli konservatorion Damaskokseen perustanut säveltäjä, kapellimestari Solhi al-Wadi. Al-Wadi Juris opiskeli vuosina 1976–1985 Moskovan konservatoriossa Pavel Messnerin johdolla ja pääsi vuoden 1981 kansainvälisessä Beethoven-kilpailussa Wienissä neljännelle sijalle. Hän osallistui myös vuonna yhdeksänteen 1975 Frédéric Chopin -pianokilpailuun sen nuorimpana kilpailijana. Vuonna 1985 al-Wadi Juris asettui Suomeen miehensä Carlos Jurisin kanssa; pariskunta oli ryhtynyt yhteistyöhön pianoduona vuonna 1983. Kaksikko on opettanut Keski-Suomen konservatoriossa, Espoon musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. He ovat esiintyneet yhdessä ja erikseen eri puolilla maailmaa. He toimivat joulukuussa 1997 solisteina Max Bruchin kahden pianon konserton (Op. 88a) Etelä-Amerikan-ensiesityksessä Ecuadorin sinfoniaorkesterin kanssa Quitossa. He ovat myös soittaneet yhdessä suomalaisten orkesterien solistina Heikki Rautasalon johdolla. Al-Wadi Juris on tehnyt yhteistyötä lisäksi viulisti Ashraf Katebin kanssa.

Al-Wadi Juris teki Kaliforniassa vuonna 1998 kiertueen Syyrian sinfoniaorkesterin kanssa. Hänellä on ollut oppilainaan sekä koti- että ulkomaisissa pianokilpailuissa menestyneitä pianisteja. Oppilaiden joukossa ovat olleet Marko Hilpo, Valeria Resjan, Alicia Ibáñez-Resjan ja Kirill Kozlovski. Hän on myös kuulunut pianokilpailuiden tuomaristoihin Suomessa ja muualla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pianokonsertti Hamsa Al-Wardi Juris: Lähi-idästä Suomeen Espanjan kautta Turun konservatorio
2. ↑  HAMSA AL-WADI JURIS[vanhentunut linkki] 6th International FRANZ LISZT Competition for Young Pianists
3. ↑  The Music of Syria: A Concert by Contemporary Syrian Composers with Ashraf Kateb & Hamsa Al-Wadi Juris Brown University Center for Middle East Studies
4. ↑  Marko Hilpo (Arkistoitu – Internet Archive) Lieksan Vaskiviikot
5. ↑  Valeria Resjan (Arkistoitu – Internet Archive) Oulun Musiikkijuhlat
6. ↑  Alicia Ibáñez-Resjan (Arkistoitu – Internet Archive) Rajaton Taide
7. ↑  Kirill Kozlovski Pilfink Records
**Megumi Takase** (jap. 高瀬 愛実, *Takase Magumi*; s. 10. marraskuuta 1990 Hokkaido) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Takase debytoi Japanin maajoukkueessa tammikuussa 2010. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2011 ja kesäolympialaisissa 2012. Hän on pelannut 61 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Yamago |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Yano |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Fukumoto |
13 Utsugi |
14 Kamionobe |
15 Sameshima |
16 Tanaka |
17 Ōgimi |
18 Maruyama |
19 Takase |
20 Iwabuchi |
21 Kaihori |
Valmentaja Sasaki

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Iwashimizu |
4 Kumagai |
5 Sameshima |
6 Sakaguchi |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Kawasumi |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Yano |
13 Maruyama |
14 Tanaka |
15 Takase |
16 Iwabuchi |
17 Ōgimi |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki
Insermin logo.
Insermin tiloja Pariisissa.
**Inserm** eli **Ranskan kansallinen terveys- ja lääketutkimusinstituutti** (ransk. *Institut national de la santé et de la recherche médicale*) on suuri, vuonna 1964 perustettu ranskalainen tutkimuslaitos. Se toimii maan terveys- ja tiedeministeriöiden alaisuudessa. Tutkimuslaitokseen kuuluu 12 alueellista yksikköä ja yhdeksän jonkin eritysteeman tutkimuslaitosta.

Inserm on suuri tutkimuslaitos, jonka palveluksessa on noin 13 400 työntekijää. Heistä noin 5 200 työskentelee yliopistosairaaloiden ja yliopistojen henkilökunnan jäsenenä, noin 5 100 on virka-asemassa ja noin 3 100 on työsopimussuhteisena tai määräaikaisena työntekijänä. Insermin vuosibudjetti on noin 910 miljoonaa euroa, josta 69 prosenttia on valtiovallan ja 31 prosenttia ulkopuolisten toimijoiden rahoitusta. Vuonna 2019 tutkimuslaitos tuotti yli 11 900 tieteellistä artikkelia tai muuta julkaisua. Insermin tutkijat ovat voittaneet esimerkiksi kaksi Nobel-palkintoa ja kolme Albert Lasker -palkintoa kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä.

Scopus-tietokantaa hyväksikäyttävässä Scimago Lab -yrityksen tekemässä tutkimuslaitosten imagovertailussa Inserm on pärjännyt hyvin. *Scimago Institutions Rankings* -vertailussa (2021) Inserm on sijoittui maailmanlaajuisesti toiseksi parhaaksi terveyssektorin tutkimuslaitokseksi 1 382 vertaillusta instituutista, edellään vain yhdysvaltalainen National Institutes of Health (NIH). Insermin sijoitus oli 19. kaikkien vertailtujen tutkimusorganisaatioiden (7533 kpl) joukossa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Insermin kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Australia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Only Eyes Behind** on Kyyria-yhtyeen ensimmäinen single vuodelta 1994. Single äänitettiin Helsingissä ja tuottajana toimi Kyyria. Kappaleet "Only Eyes Behind" ja "Jester" ovat miksannut Mikko Karmila. Kappaleen "Voice in a Mirage" on miksannut Timo Tolkki, ja Hiili Hiilesmaa on miksannut kappaleen "XTC". 

Single on osittain yhtyeen *Blessed Ravings* -levyltä, ja sisältää kahden kyseisellä levyllä julkaistujen kappaleiden lisäksi kaksi uutta kappaletta. Tämän lisäksi nimikkokappale on tätä julkaisua varten editoitu versio. "XTC" on aikaisemmin julkaistu kokoelmalla "*Monk Rock : Munkkiniemen nuorisotalon demostudion kokoelmalevy*" nimellä "Xtasy".

Singlellä olevat uudet kappaleet sisällettiin myöhemmin vuonna 1998 julkaistuun *Blessed Ravings Remastered* -levylle. Kannen kuva on Pekka Beloffin tuottama.

Kappaleet
---------

1. Only Eyes Behind – 4.41 (säv. Kallio, Tanner, Tuomi, san. Kallio, Tanner, Tuomi, sov. Kyyria)
2. Jester – 4.08 (säv. Kyyria, san. Tanner, sov. Kyyria)
3. Voice in a Mirage – 4.40 (säv. Tanner, san. Tanner, sov. Kyyria)
4. XTC – 2.10 (säv. Chimo, san. Chimo, sov. Kyyria)

### Editoitu nimikkokappale

Vaikka kappale "Only Eyes Behind" löytyy levyltä Blessed Ravings se ei ole sama versio; singleltä löytyvä kappale on lyhennetty alkuperäisestä. Täyspitkällä levyllä oleva versio on 5 minuuttia 22 sekuntia pitkä.

Nimikkokappale
--------------

Singlen nimikkokappaleen nimi on viittaus Jonathan Swiftin runoon "To Janus, on New Year's Day, 1726", josta löytyy rivi "*Happy nation, were we blind, Or had only eyes behind !*" Runo on ylistys Irlannin menneille suurteoille.

Kokoonpano
----------

* Gas Lipstick – rummut
* Dick Domestic Blues MF – koskettimet
* Nico Etelävuori – basso
* Mig Masta Tanner – kitara
* Ville Tuomi – laulu

### Vierailevat muusikot

* Tero Lampikari – kitara (kappale "Voice in the Mirage")
* Ile Laaksomaa – saha (kappale "Only Eyes Behind")

Aiheesta muualla
----------------

* Singlen arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Yhtyeen viralliset kotisivut SpineFarmin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Valkoinen Peak Performance Player Visor -lippalakki
**Peak Performance** on urheiluvaatebrändi.

Historia
--------

Peak Performancen perusti vuonna 1986 Åressa joukko ruotsalaisia laskettelijoita, kuten Stefan Engström ja Peter Blom. 

Vuonna 1998 tanskalainen Carli Gry International A/S osti Peak Performancen. Carli Cry liittyi sittemmin IC-konserniin, joka myi Peak Performancen vuonna 2018 Amer Sportsille.

Tuotteet
--------

Peak Performance on Skandinavian suurin toiminnallisen urheilumuodin vaatemerkki, ja sitä myydään yli 20 maassa. Brändillä valmistetaan vaatteita muun muassa hiihtoon, golfiin, harjoitteluun ja ulkoiluun mutta myös vapaa-ajalle.

Lähteet
-------

1. ↑  History IC Group. Viitattu 1.9.2018.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Peak Performance -verkkosivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Peak Performance
**Ksenontetrafluoridi** (XeF4) on yksi kolmesta ksenonin ja fluorin muodostamista epäorgaanisista molekyyliyhdisteistä. Yhdiste on kiinteänä huoneenlämpötilassa stabiili, mutta reagoi helposti muiden aineiden kanssa.

Rakenne ja ominaisuudet
-----------------------

Rakenteeltaan ksenontetrafluoridi on tasoneliö ja ksenonin ja fluoriatomien väliset sidospituudet ovat 195,2 pm. Yhdiste on huoneenlämpötilassa stabiili väritön kiteinen aine. Yhdiste sublimoituu hieman ennen sulamispistettään. Yhdiste liukenee vetyfluoridiin, mutta hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Hydrolysoitumisreaktio voi olla räjähdysmäinen, koska siinä muodostuu helposti räjähtävää ksenontrioksidia. Hydrolysoituminen tapahtuu helposti erityisesti happamissa tai emäksisissä liuoksissa.

6 XeF4 + 12 H2O → 2 XeO3 + 4 Xe + 3 O2 + 24 HF
Ksenontetrafluoridi on voimakkaasti hapettava ja fluoraava yhdiste. Se reagoi esimerkiksi platinan kanssa muodostaen platina(IV)fluoridia ja elohopean kanssa elohopea(I)fluoridia. Vedyn kanssa yhdiste reagoi kiivaasti ksenoniksi ja vetyfluoridiksi. Aromaattisten yhdisteiden aromaattisen renkaan vetyatomit korvautuvat fluoriatomeilla niiden reagoidessa ksenontetrafluoridin kanssa. Yhdiste muodostaa kompleksiyhdisteitä vahvojen Lewis-happojen kuten antimonipentafluoridin ja vismuttipentafluoridin kanssa esimerkiksi XeF3+[SbF6]- ja XeF3+[Sb2F11]-. Alkalimetallifluoridien kanssa reagoidessa muodostuu pentafluoroksenaatti-ioni XeF5-.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ksenontetrafluoridia valmistetaan tavanomaisesti alkuaineistaan kuumentamalla ksenonin ja fluorin seosta noin 400 °C:n lämpötilassa ja 6 atmosfäärin paineessa. Reaktiossa käytetään ylimäärin fluoria ja ksenonin ja fluorin ainemäärä suhteet ovat 1:5 tai 1:6. Reaktio on voimakkaasti eksoterminen Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat ksenondifluoridin fluoraus ja ksenonheksafluoridin säteilytys valolla.

Xe + 2 F2 → XeF4
Ksenontetrafluoridia voidaan käyttää fosforin, rikin, telluurin, ja piin fluorijohdannaisten valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 894-899. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
2. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4.98. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.7.2014). (englanniksi)
3. 1 2 3  Gary J. Schrobilgen, David S. Brock & Hélène P.A. Mercier: *Noble-Gas Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 24.7.2014
4. 1 2 3 4  Peter Häussinger, Reinhard Glatthaar, Wilhelm Rhode, Helmut Kick, Christian Benkmann, Josef Weber, Hans-Jörg Wunschel, Viktor Stenke, Edith Leicht & Hermann Stenger: *Noble Gases, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 24.7.2014
5. 1 2 3 4  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 396. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.7.2014). (englanniksi)
San Jose Mogotessa sijaitseva pyramidi.
**San José Mogote** oli 1500–500 eaa. eteläisessä Meksikossa sijainnut varhainen intiaanien rakentama asutuskeskus, joka liittyy todennäköisesti sapoteekkien kulttuurin nousuun. Tämä temppeleitä sisältänyt kylä sijaitsi viljavassa Oaxacan laaksossa.

Kylässä oli asutusta jo 1400 eaa. Varhaiset asukkaat osasivat tehdä ruukkuja ja savinukkeja, joita käytettiin rituaaleissa ja hautajaisissa. He viljelivät maissia ja avokadoja, ja keräsivät lisäksi ravinnokseen villejä kasveja ja metsästivät.

Vuosina 700-500 eaa. laaksossa oli 65 kylää, joista muissa oli alle 50 asukasta mutta San José Mogotessa yli 500 asukasta.

Noin vuonna 500 eaa. Monte Albánin kaupunki alkoi kasvaa ja San José Mogote jäi vähemmän merkittäväksi asuinpaikaksi.

Arkeologien mukaan paikka kasvoi 1000 asukkaan suureksi kyläksi, jonka asukkaat elivät muun muassa peltojen kasteluun perustuvalla maissin viljelyllä. San José Mogoten tyyppisiä keskuksia oli näihin aikoihin monin paikoin Mesoamerikassa. Silloin oli käynnissä niin sanottu muotoutumisvaihe, jossa kylät kasvoivat lopulta suuriksi kaupungeiksi satojen vuosien kuluessa. Uskotaan, että San José Mogote oli varhainen päällikkökunta.

San José Mogoten kehityksestä
-----------------------------

Noin 1300 eaa. kylään rakennettiin suojaava paaluaitaus. Noin 1150–850 eaa. alettiin peltoja kastella kahdella menetelmällä. 850 eaa. alettiin eräänä alueen varhaisimmista paikoista käyttää auringossa kuivattua adobetiiltä. Noin 600 eaa. otettiin käyttöön Mesoamerikan vanhimpana pidetty kirjoitus. Kylä kasvoi huomattavasti välillä 1500-500 eaa. Noin 1500 eaa. paikalla oli muutaman talon ryhmä. Vuoden 1150 eaa. jälkeen paikasta näyttää tulleen merkittävä muita kyliä hallinnut keskus, johon liittyi julkisia rakennuksia. Tällöin San José Mogote oli alkanut kasvaa ympäröiviä kyliä nopeammin. Silloin San José Mogoten ala oli 2 ha ja koko Oaxacan laaksossa 25 kylää.

900–600 eaa. koko Oaxacan laaksossa oli 2000 asukasta 40 kylässä, ja San Jose Mogoten ala oli 20 ha. Kylässä oli "miesten talo", joka oli sijoitettu suunnilleen pohjois-eteläsuuntaisesti. Kylään oli tuotu olmeekkialueelta magnetiittipeilejä yli 400 km:n päästä. Nyt löytyy myös merkkejä obsidiaanista, simpukankuorista jne. tehtyjen seremoniaesineiden määrien lisääntymisestä. Kylä vei itse läheisiltä vuorilta louhittua rautamalmia. 700–500 eaa. koko Oaxacan laaksossa oli 3500 asukasta, ja San José Mogotessa 1000 asukasta, ja kylän ala 60 ha. Kummuille rakennettiin adobetiilistä ja kivistä julkisia rakennuksia. 500 eaa. nouseva uusi keskus Monte Albán lienee vallannut kylän.

Lähteet
-------

1. ↑  San José el Mogote *Oaxaca Travel*.  Arkistoitu 15.3.2016. Viitattu 2.12.2012.
2. 1 2  Chapter Outline *Images of the Past*.  Arkistoitu 22.8.2004. Viitattu 16.2.2013.
3. ↑  Interdependence Within Chiefly Communities in Oaxaca, Mexico, During the First Millennium B.C. *Patterned variation in prehistoric chiefdoms*.  2005. National Academy of Sciences of the United States of America. Viitattu 16.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* San José el Mogote Archaeological Ruins & Community Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Ksenontrioksidi** (XeO3) on ksenonin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdiste on yksi harvoista jalokaasuyhdisteistä.

Ominaisuudet
------------

Ksenontrioksidi on väritöntä kiteistä ainetta, joka hajoaa räjähdysmäisesti hapeksi ja ksenoniksi kuumennettaessa yli huoneenlämpötilan. Kiteet koostuvat molekyyleistä, jotka ovat muodoltaan trigonaalisia pyramideja. Ksenonin ja hapen välinen sidospituus ksenontrioksidissa on 1,76 Å. Yhdiste on myös erittäin voimakas hapetin ja sytyttää monet orgaaniset aineet palamaan. Ksenontrioksidi liukenee hyvin veteen, mutta liuetessaan myös reagoi erityisesti hieman emäksisissä olosuhteissa ksenaatti-ioniksi. (HXeO4-). Tämä ioni disproportioituu helposti perksenaatti-ioneiksi (XeO64-) ja ksenoniksi. Ksenontrioksidin vesiliuokset ovat myös hyvin voimakkaita hapettimia, mutta reaktio on kohtalaisen hidas.

Valmistus
---------

Tyypillisin tapa valmistaa ksenontrioksidia on hydrolysoida kontrolloidusti veden avulla ksenonheksafluoridia, ksenontetrafluoridia tai ksenonoksifluoridia. Tämä voidaan suorittaa esimerkiksi johtamalla ksenonheksafluoridihuurua veteen typpivirran avulla. Reaktiossa muodostuu sivutuotteena vetyfluoridia, joka saostetaan magnesiumoksidin avulla magnesiumfluoridina ja suodatetaan pois. Tämän jälkeen vesi haihdutetaan pois, jolloin muodostuu kiteistä ksenontrioksidia.

XeF6 + 3 H2O → XeO3 + 6 HF

Lähteet
-------

1. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–98. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.3.2016). (englanniksi)
2. 1 2  Gary J. Schrobilgen, David S. Brock & Hélène P.A. Mercier: *Noble-Gas Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 10.3.2016
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1183. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 399. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.3.2016). (englanniksi)
5. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 901. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
6. ↑  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 515. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2014. ISBN 978-1-4641-2557-0. (englanniksi)