recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**356 mm/52 -tykki vm. 1913** oli venäläinen 14-tuumainen taistelulaivoille kolmoistykkitorniin ja Pietari Suuren merilinnoitukselle kaksoistykkitorniin tarkoitettu tykki. Tykki ei ehtinyt valmistua alkuperäisiin tarkoituksiinsa, mutta muutama palveli puna-armeijassa toisessa maailmansodassa rautatietykkinä.

Tykin kaliiperi oli 356 millimetriä. Putken pituus oli 52 kaliiperia eli noin 18,5 metriä. Suurin kantama olisi ollut 1910-luvun ampumatarvikkeilla kolmoistykkitornissa noin 23 kilometriä ja kaksoistykkitornissa noin 25 kilometriä. Suurin kantama oli toisen maailmansodan aikaisilla ampumatarvikkeilla rautatietykkinä noin 53 kilometriä. Tulinopeus oli kolmoistykkitornilla korkeintaan 3 laukausta minuutissa, kaksoistykkitornilla 2 laukausta minuutissa ja rautatietykillä 1,5 laukausta minuutissa.

Tykin suunnittelu alkoi 1910. Se tarkoitettiin Imperatritsa Maria -luokan taistelulaivojen pääaseeksi. Yhteensä 76 tykkiä tilattiin Obuhovin terästehtaalta ja Vickersiltä, ja tuotanto alkoi 1913. Tykkien valmistuksen viivästymisen vuoksi ne päätettiin vaihtaa myöhemmin valmistuvan Izmail-luokan taisteluristeilijöiden pääaseeksi. 18 tykkiä oli tarkoitettu Pietari Suuren merilinnoitukselle, joista kolme kaksoistornia Mäkiluotoon. Obuhov ehti valmistaa yhden tykin ja Vickers 16, joista se toimitti Venäjälle kymmenen. Tykkejä ei ehditty sijoittaa laivoille eikä rannikkopattereihin ennen lokakuun vallankumousta. 

TM-1-14 toisessa maailmansodassa
Britit yrittivät kehittää toimittamatta jääneistä tykeistä rautatietykkiä, mutta tykit eivät palvelleet. Puna-armeija suunnitteli 1920- ja 1930-luvuilla tykkien sijoittamista erilaisiin rannikkopuolustuksen tehtäviin, mutta kehitti lopulta tykistä rautatietykin tyyppimerkinnällä **TM-1-14**. Toisessa maailmansodassa Puna-armeijan TM-1-14:t palvelivat kahtena rautatietykkipatterina. Toinen taisteli Leningradin piirityksessä ja toinen palveli muttei taistellut Venäjän kaukoidässä.

Lähteet
-------

* NavWeaps. Russian 14"/52 (35.6 cm) Pattern 1913
Lucia Joas (2014)
**Lucia Joas** (o.s. **Anger**, s. 26. tammikuuta 1991) on saksalainen maastohiihtäjä, joka edustaa SC Oberstdorf -seuraa.

Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009 Joas saavutti hopeaa viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti pronssia samalla matkalla sekä vapaan hiihtotavan sprintissä. Vuoden 2009 nuorten MM-kilpailuissa hän hiihti pronssia saavuttaneessa Saksan viestijoukkueessa. Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Joas voitti kultaa perinteisen hiihtotavan sprintissä ja saavutti pronssia viestissä. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Joas sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 42;nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 31:s.

Joas kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran marraskuussa 2009 Beitostølenin viestikilpailussa. Ensimmäiseen henkilökohtaiseen kilpailuunsa maailmancupissa hän osallistui Drammenissa maaliskuussa 2010. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2010 oltuaan 25:s. Joulukuussa 2013 Joas sijoittui Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Hänen paras sijoituksensa yksittäisessä maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa on Toblachin vapaan hiihtotavan sprintin 14:s sija joulukuulta 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Felgenhauer, Mario: Langlauf Kurznews: Denise Herrmann gewinnt, Lucia Joas schwanger *xc-ski.de -sivusto*.  26.11.2016. Viitattu 5.4.2019.
2. 1 2 3  Lucia Joas Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lucia Joas** Wikimedia Commonsissa
Uudenkaupungin vaakuna
**Uudenkaupungin vaakuna** on Uudenkaupungin kunnanvaakuna, joka pohjautuu Kustaa II Aadolfin kaupunkioikeuksien myöntämisen aikaan 1617 annettuun vanhaan sinettiin. Vaakunan selitys on "hopeakentässä pystyssä selätysten kaksi sinistä haukea".

Vanhan sinetin haukien on katsottu tulkitsevan kalastuksen merkitystä kaupungille, sekä mahdollisesti sen alkuperäistä nimeä Kalainen. Vanhemmissa vaakunoissa haukien evät on kuvattu usein punaisina. Vaakunan on piirtänyt nykyiseen muotoonsa useille kunnille vaakunoita suunnitellut Ahti Hammar vuonna 1960, jolloin haukien punaiset evät jäivät pois käytöstä. Kaupunki käyttää vaakunan päällä kultaista kruunua, jossa näkyy kolme rubiinia ja kaksi topaasia. Jalokivien värit, punainen ja sininen, vastaavat niiden luonnollisia värejä. 

Vaakuna esiintyi myös Vasaborgin kreivikunnan vaakunassa, jonka keskus Uusikaupunki oli. Hauet esiintyivät kreivikunnan kautta myös Vasaborg-suvun vaakunassa.

### Galleria

* Piirros vuoden 1617 sinetistä.Piirros vuoden 1617 sinetistä.
* Bernhard von Köhnen malli Uudenkaupungin vaakunasta vuodelta 1860. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Turun ja Porin läänissä.Bernhard von Köhnen malli Uudenkaupungin vaakunasta vuodelta 1860. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Turun ja Porin läänissä.
* George Granfeltin malli Uudenkaupungin vaakuna vuodelta 1892.George Granfeltin malli Uudenkaupungin vaakuna vuodelta 1892.
* Vasaborg-suvun vaakuna.Vasaborg-suvun vaakuna.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 38. Karttakeskus, 2013.

Aiheesta muualla
----------------

Kirjallisuutta venäjäksi
* Бойко Дм. А. *Геральдика Великого Княжества Финляндского*. – Запорожье, 2013.
**Kritiikin Uutiset** (ruots. *Kritkernytt*) on kritiikin ja kulttuurijournalismin ammattilehti, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Se käsittelee taidetta ja taidekritiikkiä laajasti eri näkökulmista. Lehteä julkaisee Suomen arvostelijain liitto. Sen päätoimittaja on Martti-Tapio Kuuskoski.

*Kritiikin Uutisten* päätoimittajia ovat olleet muun muassa Lars Hamberg, Arto Kytöhonka, Matti Rinne, Hilkka Eklund, Soila Lehtonen, Leena Virtanen, Jarmo Papinniemi, Otto Lappalainen, Marika Vanhatalo, Heikki Jokinen, Otso Kantokorpi, Jouko Huru ja Aleksis Salusjärvi ja Marissa Mehr. 

Lehti muuttui verkkojulkaisuksi vuoden 2017 alusta. Vuosina 2013–2017 toteutetun verkkoarkistoinnin tuloksena kaikki lehden saatavilla olevat, aikaisemmin ilmestyneet numerot vuosilta 1969–2016 digitoitiin. Verkkoarkisto on tarkoitettu suomalaisen kritiikin historiasta ja tutkimuksesta kiinnostuneille. Aineisto on suojattu toistaiseksi tekijänoikeussyistä salasanalla, jonka voi pyytää Suomen arvostelijain liiton toimistosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otso Kantokorpi jättää Kritiikin Uutiset *Yle uutiset, kulttuuri*.  29.6.2010. Yle OY. Viitattu 1.8.2012.
2. ↑  Toimitus Kritiikin Uutiset. Viitattu 25.6.2023.
3. ↑  Mehr, Marissa: Kriitinen piste *Kritiikin Uutiset*.  2.12.2016. Suomen arvostelijain liitto ry. Viitattu 8.3.2017.
4. ↑  Laczak, Riikka: Kritiikin Uutisten verkkoarkisto *Kritiikin Uutiset*.  6.3.2017. Suomen arvostelijain liitto. Viitattu 8.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden kotisivut
**Titus Aurelius Fulvus Antoninus** (31. elokuuta 161 – 165) oli Rooman keisari Marcus Aureliuksen ja hänen vaimonsa Faustina nuoremman poika. Hänen nuorempi kaksoisveljensä oli Lucius Aurelius Commodus, tuleva keisari. Poikien syntymää juhlistettiin useissa kolikoissa mutta Antoninus sairasteli jatkuvasti. Marcus Aureliuksen opettaja Fronto kertoo erässä kirjeessään Antoninuksella olleen yskää, joka oli paranemassa. Hän kuitenkin kuoli vuonna 165, jolloin Marcus Aurelius antoi julistaa hänet jumalaksi. Commoduksella oli myös nuorempi veli Annius Verus mutta hänkin kuoli vuonna 169, jättäen Commoduksen ainoaksi eloonjääneeksi pojaksi ja Marcus Aureliuksen perijäksi.

Fulvus Antoninusta ei kuitenkaan unohdettu sillä useiden piirtokirjoitusten mukaan häntä palvottiin jumalana vielä 200-luvulla. Hänellä oli jopa temppeli Thessalonikissa. Tämä on merkittävää sillä useat jumalaksi julistettujen henkilöiden kultit lakkautettiin keisari Maximinuksen aikana (235–238) ja ei tiedetä miksi juuri kuolleen Fulvus Antoninuksen kultti säilytettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jona Lendering: Fulvus Antoninus  2.8.2007. Livius.org.  Arkistoitu 14.10.2012. Viitattu 10.9.2009. (englanniksi)
Salam Fayyad
**Salam Fayyad** (arab. سلام فياض‎, s. 1952 Dir al-Rasoun) on palestiinalainen taloustieteilijä ja poliitikko, jonka presidentti Mahmud Abbas nimitti 14. kesäkuuta 2007 palestiinalaishallinnon pääministeriksi. Sitä ennen Fayyad oli valtiovarainministerinä 2002–2005.

Fayyad syntyi Dir al-Rasounissa lähellä Tul Karmia. Monista muista poiketen hän ei omakohtaisesti kokenut vuoden 1948 Nakbaa. Hän opiskeli Beirutin Amerikkalaisessa yliopistossa sekä ylemmän tutkinnon ja tohtorintutkinnon University of Texasissa. Hän aloitti uransa opettajana Yarmukin yliopistossa Jordaniassa ja meni 1987 Maailmanpankin (IMF) palvelukseen Washingtoniin. Palestiinalaishallinnon perustamisen jälkeen hän palasi 1995 IMF:n edustajana sen hallitsemille alueille. Vuonna 2001 hän siirtyi yksityissektorille ja meni 2001 Arabipankin, Lähi-idän suurimman pankin palvelukseen.

Fayyadilla on hyvät suhteet Israeliin ja Yhdysvaltoihin. Liberaali israelilainen Haaretz-lehti nimitti häntä "kaikkien suosikkipalestiinalaiseksi."

Ennen vuoden 2006 vaaleja Abbasin Fatah lupasi Fayyadille pääministerin paikan, jos hän liittyisi puolueeseen. Hän ei kuitenkaan uskonut Fatahin voittoon, vaan muodosti kolmannen tien listan yhdessä Hanan Ashrawin ja Yasser Abed Rabbonin kanssa, joka sai vain kaksi paikkaa parlamenttiin.

Maaliskuussa 2009 Fayyad jätti eroanomuksensa presidentti Abbasille mutta jatkoi lopulta pääministerinä. Huhtikuussa 2013 hän erosi pääministerin tehtävästä.

Lähteet
-------

* Salam Fayad: Everyone's favorite Palestinian (Haaretz)
* Salam Fayyad (Jewish Virtual Library)

### Viitteet

1. ↑  "Kokenut taloustieteilijä uudeksi pääministeriksi". Helsingin Sanomat, 15.6.2007. (luettu 29.6.2007)
2. ↑  Palestiinalaisten pääministeri eroaa, Yle Uutiset
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salam Fayyad** Wikimedia Commonsissa

Palestiinan lippuPalestiinalaishallinnon pääministerit

* Mahmud Abbas
* Ahmad Qurai’
* Isma’il Haniyya
* Salam Fayyad


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
Salama kuvattuna Rinkelistä.
**Salama** on vuoristorata Linnanmäen huvipuistossa, Helsingissä. Se avattiin 25. huhtikuuta 2008 eli kauden 2008 avajaispäivänä. Radan pituus on 420 metriä ja korkein kohta noin 17 metriä. Laitteen kapasiteetti on noin 800 ihmistä tunnissa ja maksiminopeus 60 kilometriä tunnissa. Laitteen on valmistanut saksalainen Maurer Schöne. Radan erikoisuutena ovat pyörivät vaunut. Yhteen vaunuun mahtuu neljä matkustajaa, ja yhteensä vaunuja on kuusi.

Rata rakennettiin kokonaan Hurjakuru-vesiradan päälle, minkä vuoksi radan suunnittelu ja pystytys olivat vaativia operaatioita. Pystytystä varten koko Hurjakurun ratakouru jouduttiin täyttämään hiekalla, jotta työkoneet saattoivat kulkea ympäri työmaata.*lähde?* Salama maksoi Linnanmäelle 4,7 miljoonaa euroa.

Salaman nimi on *Kalevalasta*. Sitä korostamaan on radan viereen rakennettu tulta ja vettä syöksevä tolppa, "Sampo".

Lähteet
-------

* Salama Roller Coaster DataBasessa (englanniksi)
* Salama Linnanmäen sivustolla

### Viitteet

1. ↑  Linnanmäelle uusi vuoristorata *Turun Sanomat*.  9.10.2007. Viitattu 19.8.2022.
2. ↑  Metso, Janne: Pyörivä Salama on Lintsin uusi hitti *Ilta-Sanomat*.  22.4.2008.  Arkistoitu 23.4.2008. Viitattu 23.4.2008.
3. ↑  Moilanen, Kaisu: Linnanmäen Salama syöksee tulta ja kieppuu *Helsingin Sanomat*.  22.4.2008. Viitattu 23.4.2008.
4. ↑  Saksalainen Salama ja virolainen Sampo  22.4.2008. Nelonen. Viitattu 23.4.2008. [vanhentunut linkki]
Salama Moussa
**Salama Moussa** (arab. سلامه موسى‎) (1887–1958) oli egyptiläinen journalisti. Hän syntyi Zagazigissä koptilaiseen perheeseen. Moussa oli tunnettu laajasta kiinnostuksestaan kulttuuriin ja tieteeseen. Hän myös katsoi ihmisälyn takaavan kehityksen ja vaurauden. Vuonna 1908 Moussa matkusti Eurooppaan opiskelemaan kirjallisuutta, filosofiaə ja luonnontieteitä. Hän jatkoi opiskelua koko elämänsä ajan.

Moussa kuului arabian ja sen kieliopin yksinkertaistamista vaatineeseen intellektuellien ryhmään. Ryhmä myös vaati Egyptinarabian tunnustamista modernin Egyptin kielenä. Standardiarabia oli säilynyt muuttumattomana sukupolvien ajan ja suurin osa egyptiläisistä oli lukutaidottomia. Tämän johdosta Moussa kannatti kirjoittamista lukijoiden äidinkielellä. Kielen yksinkertaistaminen on yhä ajankohtainen puheenaihe Egyptissä.

Moussa toimi Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittajan Naguib Mahfouzin mentorina. Moussan kerrotaan sanoneen Mahfouzille: "sinä olet lahjakas, mutta esseesi ovat huonoja". Tämän jälkeen Mahfouz valitsi aiheensa huolellisemmin.

Salama Moussa sairastui vakavasti ja kuoli Kairossa 4. elokuuta 1958.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Salama Moussa
**Venance Zézé** (s. 17. kesäkuuta 1981 Abidjan, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Valkeakosken Hakaa. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä, joka pelaa useimmiten oikealla laidalla.

Seurajoukkueet
--------------

Zézé on maineikkaan ASEC Mimosasin akatemian kasvatti. Euroopassa hänen ensimmäinen seurajoukkueensa oli Belgian KSK Beverenin vuonna 2001. Hän pelasi Belgiassa myös KAA Gentin ja FC Brusselsin joukkueissa. Pääsarjaotteluita kertyi viiden kauden aikana yhteensä 133, joissa hän teki 26 maalia. Belgiasta Zézé siirtyi Ukrainaan Metalurh Donetskiin talvella 2006, josta hän siirtyi kesällä 2007 lainalle Metalist Harkovan joukkueeseen. Puolen vuoden lainan jälkeen Metalist teki siirrosta pysyvän käyttämällä sopimuksessa olleen osto-option. Zézé pelasi neljän kauden aikana yhteensä 75 Ukrainan liigan ottelua, joissa syntyi yhdeksän maalia.

Kaudeksi 2010 Zézé siirtyi lainalle FF Jaroon. Toisen kauden jälkeen siirrosta tehtiin pysyvä ja hän pelasi kahden kauden aikana yhteensä 45 liigaottelua ja teki 10 maalia. Zézén sopimus Jaron kanssa päättyi syyskuussa 2011, kun seura purki sopimuksen Zézén lyötyä joukkuekaveriaan kasvoihin FF Jaro - KuPS ottelun tauolla. Toukokuussa 2012 Zézé teki loppukauden kattavan sopimuksen AC Oulun kanssa.. Zézé pelasi AC Oulun riveissä 22 ottelussa, joissa hän teki yhteensä 6 maalia. Helmikuussa 2013 Zézé siirtyi yhden vuoden sopimuksella Hakaan.

Maajoukkue
----------

Zézé on pelannut seitsemän maaottelua Norsunluurannikon maajoukkueessa 2000–2001.

Lähteet
-------

1. ↑  Venance Zézé Jaroon FF Jaro 14.3.2010.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  Zézé jättää Jaron FF Jaro 22.9.2011.  Arkistoitu 10.11.2011. Viitattu 7.6.2012.
3. ↑  Huippuhankinta - AC Oulu ja Venance Zézé sopimukseen AC Oulu 23.5.2011.  [vanhentunut linkki]
4. ↑  Hakalle vahvistusta hyökkäykseen Haka 28.2.2013.  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Venance Zézé Sinitähtien sivuilla
Holmes (oik.) ja tohtori Watson matkustamassa junalla. Tämä kulkutapa on hyvin yleinen Sherlock Holmes -kirjoissa ja herra Holmes turvautuu siihen myös tarinassa *Toinen tahra*.
**Toinen tahra** (suom. myös nimellä *Valtiosalaisuus*, engl. *The Adventure of the Second Stain*) on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -tarina ja samalla viimeinen Holmesia käsittelevä tarina. Tarina sijoittuu aikaan ennen kuin Holmes päätti lopettaa uransa salapoliisinsa ja jäädä eläkkeelle kasvattamaan mehiläisiä.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kaksi brittiläistä poliitikkoa (pääministeri ja Euroopanasianministeri) saapuvat Holmesin luokse, sillä heiltä on kadonnut eräs todella tärkeä kirje erään Brittiläisen imperiumin siirtomaan hallitsijalta. Kirje on kuulemma kirjoitettu hyvin harkitsemattomaan sävyyn ja sen julkinen ilmitulo johtaisi todennäköisesti sotaan. 

Holmes ryhtyy tutkimaan tapausta. Hän rajaa mahdolliset ryöstäjät kolmeen ulkomaalaiseen salaiseen asiamieheen. Samana päivänä yksi heistä murhataan, joten Holmes lähtee paikalle. Asiamiehen talosta hän löytää salalokeron, jossa kirjettä on todennäköisesti säilytetty. Kirje ei kuitenkaan ole enää siellä, joten Holmes laittaa ystävänsä tarkastaja Lestraden kuulustelemaan taloa vartioinutta poliisia. Selviää, että tämä oli päästänyt erään nuoren naisen sisään. Holmes arvaa heti kenet ja kiiruhtaa Euroopanasiainministerin talolle, missä hän paljastaa tämän vaimon (miehen ollessa vielä muualla). Vaimo tunnustaa kaiken ja anoo Holmesia unohtamaan tämän seikan. Holmes päättää antaa naiselle anteeksi ja palauttaa kirjeen kertomatta sen ryöstäjää.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toinen tahra** Wikimedia Commonsissa

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Valtiosalaisuus*** 

* Toisen tahran tarina *Tornion Lehden* suomennoksena Jatkokertomuksia-blogissa. (suomeksi)
**Participatory Culture Foundation** (PCF) on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon säätiö, jonka tavoitteena on "mahdollistaa ja tukea itsenäistä, yrityksistä riippumatonta luovuutta ja poliittista aktiivisuutta". Säätiö perustettiin helmikuussa 2005 ja se toimii Worcesterista, Massachusettsista käsin. PCF:ia edelsi projekti nimeltä Downhill Battle. PCF:in ensisijainen projekti on täysin ilmainen ja avoimen lähdekoodin omaava Internet-televisioalusta Miro. Aiemmin Miro tunnettiin myös nimellä Democracy Player.

PCF on vastaanottanut taloudellista tukea Rappaport Family Foundationilta, Mitch Kaporin Open Source Applications Foundationilta, Surdna Foundationilta, Knight Foundationilta sekä lukuisilta yksityisiltä tukijoilta. Mozilla Foundation suuntasi oman stipendinsä PCF:in avoimen lähdekoodin videoprojekteihin toukokuussa 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  About Page, Participatory Culture Foundation website *getmiro.com*.
2. ↑  Democracy Internet TV Blog: Announcing Miro *getmiro.com*.
3. ↑  Seth's Mozilla Blog *blog.mozilla.com*.  Arkistoitu 23.6.2007. Viitattu 28.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Participatory Culture Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)

* Participatory Culture Foundation projektit
	+ Miro Media Player
	+ Broadcast Machine
	+ VideoBomb (Arkistoitu – Internet Archive)
	+ Channel Guide (Arkistoitu – Internet Archive)
**Titus Annius Milo Papianus** (k. 48 eaa.) oli roomalainen kansankiihottaja. Milon ura on tyypillinen esimerkki Rooman tasavallan lopunaikojen epävakaudesta. Hän järjesti Pompeiusta tukiessaan väkivaltaisia rähinöitsijöitä, jotka ottivat yhteen Clodiuksen vastaavien joukkioiden kanssa. Milo oli kansantribuuni 57 eaa. Hänellä oli näkyvä rooli, kun Cicero kutsuttiin takaisin maanpaosta 57 eaa. Hän oli preettori 54 eaa. Seuraavana vuonna hän yritti konsuliksi. Clodius oli ehdolla preettoriksi. Miehet tapasivat joukkioineen Via Appialla. Välikohtaus päättyi Clodiuksen murhaan. Milo joutui syytteeseen. Ciceron oli määrä puolustaa häntä, mutta Milo oli pakotettu ennen oikeudenkäyntiä lähtemään maanpakoon. Milo liittyi vuonna 48 eaa. Caesaria vastustaneeseen rintamaan, mutta hänet saatiin kiinni ja teloitettiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Fezzi, L.: *Il tribuno Clodio*, Roma-Bari 2008.
* Henrikson, Alf: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Homola, Uwe: *Untersuchungen zu Titus Annius Milo*. Diss. Mannheim 1997 (Microfiche).
* Tatum, W. J.: *The Patrician Tribune. Publius Clodius Pulcher*, Chapel Hill 1999.
* Tuomisto, Pekka: *Rooman diktaattorit*. Karisto, 2003. ISBN 951-23-4442-4.
**Robert Collett** (2. joulukuuta 1842 Kristiania − 27. tammikuuta 1913 Kristiania) oli norjalainen eläintieteilijä.

Collettin vanhemmat olivat Peter Jonas ja Camilla Collett. Robert oli perheen vanhin poika ja hänellä oli kolme nuorempaa veljeä. Robert ei koskaan mennyt naimisiin.

Robert Collett tutki selkärankaisia, pääasiassa kaloja ja lintuja. Vuodesta 1864 hän toimi Oslon eläintieteellisen museon kuraattorina, vuodesta 1882 johtajana ja vuodesta 1884 professorina.

Collett kuvaili ja nimesi suuren joukon kaloja mutta myös nisäkkäitä ja lintuja, joista hän nimesi ainakin huppuparatiisikaijan (*Psephotus dissimilis*) ja ruskokivikyyhkyn (*Petrophassa rufipennis*) 1898.

Teoksia
-------

* *Norges pattedyr*. H. Aschehoug & Co. Kristiania 1911-1912.

Lähteet
-------

1. ↑  Speedy Look
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo albumista. Singlestä kertoo artikkeili Tytöt tykkää (kappale).*

**Tytöt tykkää** on Tea Hiillosteen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 1. elokuuta digitaalisesti ja 8. elokuuta 2007 fyysisesti. Se sijoittui kahdella ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle kaksi. Suomen virallisella albumilistalla levy pysyi 12 viikkoa.

Ensimmäisenä singlenä albumilta on julkaistu kappale "Tytöt tykkää", joka voitti The Voicen järjestämän kesähitti 2007 -äänestyksen. Se julkaistiin singlenä kesäkuussa 2007 ja sijoittui Suomen virallisen singlelistan ykkössijalle neljäksi viikoksi ja  latauslistan toiselle sijalle. Levyltä on julkaistu promosinglenä myös kappale "Puhu mun kädelle".

Kappaleet
---------

1. Tytöt tykkää – 3.19
2. Piposta kii – 3.17
3. Maailman mammonaa – 3.46
4. Paula – 2.57
5. Anna mulle aikaa – 3.06
6. Puhu mun kädelle – 3.43
7. Tuu tanssimaan – 3.34
8. Sadepisarat – 4.21
9. Si-si-sinä Mi-mi-minä – 3.14
10. Hiro – 3.49
11. Kesäretki – 3.38

Arvostelut
----------

* V2.fi: 3/5 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  Ifpi
2. ↑  V2.fi: Levyarvio
**Ratsupalvelus** (ruots. *rusttjänst*) oli alun perin joidenkin tilojen tai niiden omistajien tehtäväkseen ottama ratsumiehen (ratsusotilaan) varustaminen kruunun palvelukseen, mikä tietyin edellytyksin oikeutti verovapauteen. Tällä yleensä tarkoitetaan ennen ruotujakolaitosta tapahtunutta ratsupalvelusta, jonka varhaisin tunnettu vahvistaminen tapahtui vuosina 1279–1280 Alsnön säännössä. Täten esimerkiksi 1300-luvun puolivälissä ratsupalvelukseen ilmoittautunut talonpoika sai verovapauden tilaansa. Tällaista etua nauttineita on myöhemmin nimitetty rälssimiehiksi. Näin kruunu sai kipeästi tarvitsemiaan ratsusotilaita. Ratsupalvelu oli kallista, koska siinä edellytettiin raskaita ritarivarusteita. 

Rälssimiehistä kehittyi 1500-luvulla perinnöllinen aatelissääty. Aatelissäädyn sisäisiä eroja korosti vuoden 1626 ritarihuonejärjestys, jonka mukaan sääty jakaantui kolmeen luokkaan. Kun aatelinen ratsupalvelu väistyi, tulivat tilalle hiljalleen ratsutilat eli rusthollit (ruots. *rusthåll*), jotka varustivat ratsumiehen armeijaan. Rusthollari oli usein säätyläinen tai suhteellisen varakas talonpoika, jotka sittemmin muodostivat johtavan kerrostuman talonpoikaisessa säädyssä.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen sotahistoria |
| --- |
|  |
| 
* Luettelo Suomen sodista
* Suomen aluemuutokset

 |
|  |
| 
* Asemies
* Asevelvollisuuden historia
* Hakkapeliitat
* Hevosasevelvollisuus Suomessa
* Huovi
* Linnaleiri
* Ratsupalvelus
* Ratsutila
* Ruotujakolaitos
* Sotilasnimi
* Sotilastorppa
* Säteriratsutila
* Upseerikoulutuksen historia

 |

 |
Paul Gross
**Paul Michael Gross** (s. 30. huhtikuuta 1959 Calgary) on kanadalainen näyttelijä. Hän esitti sarjassa Chicagon ratsupoliisi kohteliasta ja lähes ylimaallisia kykyjä omaavaa kanadalaista ratsupoliisia nimeltä Benton Fraser kaikilla neljällä tuontantokaudella 1994–1998.

Grossin isän nimi oli Bob Gross ja heidän perheensä muutteli paljon paikasta toiseen. Paul Gross on asunut ainakin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Englannissa ja Saksassa. 14-vuotiaana Gross esiintyi muutamissa televisiomainoksissa, ja hän opiskeli näyttelemistä Albertan yliopistossa, Edmontonissa. 

Paul Gross laulaa ja soittaa kitaraa. Hän toi esiin näitä ominaisuuksiaan myös Chicagon ratsupoliisi -sarjassa. Gross on osallistunut muutamia kertoja Chicagon ratsupoliisi -sarjan käsikirjoitusten tekoon.

Grossilla on kaksi lasta, Jack Gross ja Hannah Gross ja hänen vaimonsa on nimeltään Martha Burns.

Grossin viimeisin isompi projekti on rooli elokuvassa "Men with Brooms" (2002), jossa näytteli myös toinen kanadalainen, Leslie Nielsen.

Gross Voittanut kanadalaisen "Gemini" -palkinnon viisi kertaa ja ollut ehdolla yhteensä kymmenesti.

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Gross Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Saarijärvi** on humuspitoinen järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on 37 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Saarijärven pituus lännestä itään on noin kaksi kilometriä. Järven rannat mutkittelevat voimakkaasti, joten niemiä, lahtia ja poukamia on runsaasti. Muodokkuutta lisää koilliseen työntyvä lahti, josta muutama hehtaari sijaitsee Karkkilan alueella. Saarijärven rannoilla on pientaloja.

Saarijärvessä on kuusitoista saarta ja luotoa, jotka kaikki ovat alle hehtaarin laajuisia. Suurin saari on Palosaari järven länsiosassa.

Saarijärven syvin kohta, 13,5 metriä, sijaitsee altaan keskiosassa. Järven koillisosan lahdessa on kymmenen metrin syvänne.

Saarijärveen virtaa laskuoja luoteesta Salovedestä, Saarijärvestä virtaa Tammenoja itään Jäljänjärveen. Saloveden korkeustaso on vain 0,2 metriä Saarijärveä ylempi, ja Jäljänjärven 1,1 metriä Saarijärveä alempi.

Saarijärven ekologinen tila on hyvä, järven kuormitus on arvioitu vähäiseksi. Saarijärven tilavuus on 4,69 miljoonaa kuutiometriä.

Saarijärvi (23.063.1.009) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Saarijärvi on Tarkeelanjärven alueen toiseksi laajin järvi ja Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä.

Lohjan Saarijärvi on kolmanneksitoista laajin Suomen yli kahdestasadasta Saarijärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Saarijärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.5.2021.
3. 1 2 3 4 5 6  Saarijärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 2.5.2021.
4. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 2.5.2021.
5. ↑  Tarkeelanjärven alue (23.063). Järviwiki. Viitattu 2.5.2021.
6. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 14.5.2021.
**Tyyne Ellen Böök** (21. maaliskuuta 1884 Helsinki – 11. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja.

Böök kasvoi viisilapsisessa yksinhuoltajaperheessä, kun hänen isänsä oli lähtenyt siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Böök kiinnostui valokuvauksesta teini-ikäisenä työskennellessään helsinkiläisen K. E. Ståhlbergin valokuvaamossa. Samalla hän tutustui ateljeekuvaaja Frans Engströmiin, joka pian avasi puolisonsa kanssa valokuvaamon Imatralle. Vuosisadan vaihteessa Böök työskenteli parin vuoden ajan Engströmin valokuvaamossa, kunnes palasi Helsinkiin ja sai työpaikan Ernst Ovesénin ateljeesta. Vuonna 1913 hän perusti oman valokuvaamon Siltasaaren työläiskaupunginosaan Helsingin työväentalon naapuriin.

Böök otti tunnetuimmat valokuvansa huhtikuussa 1918 Helsingin taistelun aikana, jolloin hän kuvasi muun muassa sodan aiheuttamia tuhoja sekä punaisten antautumista kaupungin miehittäneille saksalaisille. Böökin ja Elsa Sillmanin sotakuvia oli esillä Suomen valokuvataiteen museon näyttelyssä vuonna 2018.

Böök luopui valokuvaajan ammatista 1920-luvulla, jonka jälkeen hän piti muun muassa alusasuliikettä Helsingin keskustassa ja omisti Hanasaaressa toimineen Helsingin Vene- ja Moottoripaja -nimisen yrityksen yhdessä sisarensa Hilja Böökin (1882–1933) kanssa. 1940-luvun lopulla hän asui Ruotsissa.

Böök kuului Suomen Valokuvaajain Liiton johtokuntaan ja järjesti valokuvauskursseja ystävänsä Tyyne Savian kanssa. Böök oli myös Suomen Teosofisen Seuran jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tyyne Böök (s. 1884, k. 1968) *Kuka kuvasi?*.  10.11.2020. Suomen valokuvataiteen museo. Viitattu 7.4.2021.
2. 1 2  Juonala, Jouko: Näin Helsinki vallattiin 1918 – Tyyne Böök tallensi punaisten tappion  20.1.2017. Ilta-Sanomat. Viitattu 7.4.2021.
3. ↑  Elsa & Tyyne 1918 – sotakuvaajia sattumalta  2018. Suomen valokuvataiteen museo. Viitattu 7.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tyyne Böök** Wikimedia Commonsissa
**Alkifron** (m.kreik. Ἀλκίφρων, *Alkifrōn*, lat. *Alciphron*; 100–200-luku) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja epistolografi eli kirjemuotoisten teosten kirjoittaja.

Elämä
-----

Alkifronin elämästä tai ajoituksesta ei ole minkäänlaista suoraa tietoa. Aiemmin tutkijat ovat ajoittaneet hänet ilman mitään erityistä syytä 400-luvulle eaa. Stephan Bergler puolestaan ajoitti hänet Lukianoksen ja Aristainetoksen väliseen aikaan eli noin vuosiin 170–350. Joskus taas on esitetty ajoituksia, joiden perusteella hän olisi elänyt jo ennen Lukianosta. Ainoa seikka, joka vaikuttaa antavan jonkinlaisen vihjeen hänen ajoituksestaan, on se, että Aristainetoksen kirjeiden joukossa on kaksi kirjettä Lukianoksen ja Alkifronin kirjeenvaihdosta. Näin Alkifron vaikuttaisi olleen Lukianoksen aikalainen.

Teokset
-------

Alkifronilta on säilynyt noin 120 kuvitteellista kirjettä, jotka on jaettu kolmeen kirjaan. Kirjeiden tavoitteena on kuvata erilaisia ihmistyyppejä esittämällä heidät kuvaamassa omia ajatuksiaan ja mielipiteitään heille tutuista aiheista. Ihmistyyppeihin lukeutuu muun muassa kalastajia, maalaisia, parasiitteja ja hetairoita. Kaikki nämä ilmaisevat ajatuksiaan mitä eleganteimmalla kielellä, silloinkin kun ovat alaluokkaisia. Näin henkilöt nostetaan kielellisesti ylempään rekisteriin. Kirjeiden kieli on kaunista ja puhdasta attikalaista kreikkaa.

Kirjeiden näyttämönä toimii muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta Ateena tai sen lähiseutu. Aika, sikäli kun se on pääteltävissä, on hellenististä kautta Aleksanteri Suuren ajan jälkeen. Henkilötyypit perustuivat paljolti attikalaiseen uuteen komediaan. Samalla ne antavat hyvän kuvan aikansa ihmisten tavallisesta yksityiselämästä.

On sanottu, että Alkifron olisi jäljitellut Lukianosta; mutta lukuun ottamatta tyyliä ja joissakin tapauksissa aihetta, näiden kahden kirjailijan teoksissa ei ole kovin paljon yhtäläisyyttä, sillä he käsittelevät aiheitaan täysin erilaisessa hengessä. Yhtäläisyytenä on lähinnä se, että kummatkin saivat aineistonsa samoista lähteistä, ja kumpikin pyrki käyttämään täydellistä attikalaista kreikkaa. Berglerin mukaan Alkifronin voidaan nähdä olevan samassa suhteessa Menandrokseen kuin Lukianoksen Aristofaneehen.

Alkifronin kirjeiden ensimmäinen painettu laitos (*editio princeps*) oli Aldus Manutiuksen painama kokoelma kreikkalaisten epistolografien kirjoituksia (Venetsia, 1499). Tämä laitos käsitti kuitenkin vain kirjeet, jotka myöhemmissä laitoksissa muodostivat kaksi ensimmäistä kirjaa. Bergler lisäsi omaan laitokseensa (Leipzig, 1715) 72 kirjettä Wienin ja Vatikaanin käsikirjoituksista, ja ne muodostivat kolmannen kirjan; lisäksi laitos piti sisällään selityksiä ja latinankielisen käännöksen. J. A. Wagner (Leipzig, 1798, 2 osaa) lisäsi kaksi uutta kirjettä ja katkelmia viidestä muusta. Nämäkään eivät sisältäneet vielä kaikkia säilyneitä kirjeitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alciphron *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 10.5.2021.
2. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Alciphron", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
Marcos Pontes NASA:n kuvassa.
**Marcos Cesar Pontes** (s. 11. maaliskuuta 1963 Bauru) on ensimmäinen brasilialainen ja portugalinkielinen astronautti. Hän lähti yhtenä kolmimiehisestä miehistöstä kohti Kansainvälistä avaruusasemaa (ISS) 30. maaliskuuta 2006 Sojuz TMA-8 -aluksella. 

Pontes lensi ISS:lle yhdessä Expedition 13:n miehistön kanssa telakoituen asemaan 1. huhtikuuta 2006. Hän oli ISS:llä viikon ja palasi yhdessä Expedition 12:n miehistön kanssa maahan.

Pontes on yksi kokeneimmista Brasilian ilmavoimien lentäjistä ja hän on sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Pontes aloitti NASA:n koulutuksen vuonna 1998 ja nimitettiin "NASA-astronautiksi" joulukuussa 2000. Syksyllä 2005 hän aloitti Sojuz-koulutuksensa Tähtikaupungissa (Zvjozdnyi Gorodok) lähellä Moskovaa.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marcos Pontes**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Buleuterion** (m.kreik. Βουλευτήριον, *Būleutērion* tai *Bouleutērion*) oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokouspaikka Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Buleuterion oli rakennettu arkaaisella kaudella noin vuonna 600–500 eaa. Siinä kokoontui Delfoin paikallinen bule eli neuvosto. Buleuterion sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Pyhän tien varressa Apollonin temppelin eteläpuolella ja Ateenalaisten aarrekammion vieressä. Rakennus oli suorakulmion muotoinen suhteellisen pienikokoinen kokoustila ja siinä oli ovet kolmella sivulla. Rakennuksen sisällä oli todennäköisesti pylväikkö ja puiset istuimet sivustoilla. Rakennuksesta on löydetty piirtokirjoituksia, joiden perusteella sen käyttötarkoitus on tunnistettu. Rakennuksesta on säilynyt vain perustuksia ja muita vähäisia osia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Delphi, Bouleuterion *Perseus*. Viitattu 18.1.2021.
2. 1 2  Delphi - Bouleuterion Foundation of the Hellenic World. Viitattu 18.1.2021.
3. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Delfoi", *Antiikin käsikirja*, s. 120–121. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delfoin buleuterion** Wikimedia Commonsissa
**Buleuterion** tai **Odeion** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen oletetaan olleen buleuterion eli neuvoston (*bule*) kokoontumispaikka ja todennäköisesti myös odeion. Rakennuksen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Buleuterionin rauniot.
Buleuterion rakennettiin nykyisin tunnettuun muotoonsa Rooman keisarikaudella 100-luvun jaa. puolivälissä. Ainakin osan siitä kustansivat efesoslaiset Publius Vedius Antonius ja hänen vaimonsa Flavia Paiana. Rakennus sijaitsee Efesoksen Hallinnollisen agoran pohjoislaidalla. Se muistuttaa arkkitehtuuriltaan odeionia tai pientä roomalaista teatteria. Se on tulkittu tutkimuksen historiassa vaihtelevasti sekä buleuterioniksi että odeioniksi. Nykyisin pidetään todennäköisenä, että se toimi aikanaan kummassakin käyttötarkoituksessa.

Katsomo oli puolikaarenmuotoinen, ja siinä oli tilaa arviolta 1 400–1 500 hengelle. Poikittaissuuntainen käytävä jakoi katsomon ala- ja yläosaan, ja pystysuuntaiset porraskäytävät sektoreihin. Keskellä oli puolikaarenmuotoinen orkhestra sekä puhujan-/esiintymiskoroke (*pulpitum*). Taustan näyttämörakennus oli kaksikerroksinen. Rakennus oli katettu puisella katolla.

Rakennuksen kaivaukset suoritettiin vuonna 1908. Sitä on kunnostettu 1970- ja 1990-luvuilla. Suuri osa nykyisin näkyvillä olevista "jäänteistä" on kunnostuksen lopputulosta ja nykyaikaista rakentamista. Muun muassa katsomon kaikki ylemmät penkkirivit on tehty betonista.

Buleuterionin eteläpuolella sijaitsi niin kutsuttu Basilika-stoa ja sen takana Hallinnollinen agora. Länsipuolella sijaitsi puolestaan Rhodoslaiseksi peristyyliksi kutsuttu temenos ja sen länsipuolella Prytaneion. Efesoksen buleuterion-odeionia ei tule sekoittaa suurempaan Efesoksen teatteriin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Scherrer, Peter (toim.): *Ephesus. New Guide*, s. 80–84. Authorised by Österreiches Archäologisches Institut and Efes Müzesi Selçuk. Graphis Ltd, 2000. ISBN 975-807-036-3.
2. 1 2 3  Odeon *Ephesus*.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPHESOS Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Buleuterion** Wikimedia Commonsissa
**Náměšť na Hané** (saks. *Namiescht*) on kauppala (*městys*) Tšekissä Olomoucin läänissä. Se noin 20 kilometrin päässä Olomoucin kaupungista länteen.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on Náměšť na Hanén linna. Se rakennettiin 1700-luvulla klassismin tyyliin. Linnan sisustuksessa on käytetty ainutlaatuista Meissenin posliinikokoelmaa. Linnaa ympäröi pyöreä ranskalainen puutarha.

Lähteet
-------

1. ↑  Czech Statistical Office
2. ↑  Litovel – Venice of Haná

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Náměšť na Hané** Wikimedia Commonsissa

Olomoucin piirikunnan **kaupungit**, *kauppalat* ja kunnat
Babice | Bělkovice-Lašťany | Bílá Lhota | Bílsko | Blatec | Bohuňovice | Bouzov | Bukovany | Bystročice | Bystrovany | Červenka | Daskabát | Dlouhá Loučka | Dolany | Doloplazy | Domašov nad Bystřicí | Domašov u Šternberka | Drahanovice | *Dub nad Moravou* | Dubčany | Grygov | Haňovice | Hlásnice | Hlubočky | Hlušovice | Hněvotín | Hnojice | Horka nad Moravou | Horní Loděnice | Hraničné Petrovice | Huzová | Charváty | Cholina | Jívová | Komárov | Kozlov | Kožušany-Tážaly | Krčmaň | Křelov-Břuchotín | Liboš | Lipina | Lipinka | **Litovel** | Loučany | Loučka | Luběnice | Luká | Lutín | Lužice | Majetín | Medlov | Měrotín | Město Libavá | Mladeč | Mladějovice | **Moravský Beroun** | Mrsklesy | Mutkov | Náklo | *Náměšť na Hané* | Norberčany | Nová Hradečná | Olbramice | **Olomouc** | Paseka | Pňovice | Přáslavice | Příkazy | Řídeč | Samotišky | Senice na Hané | Senička | Skrbeň | Slatinice | Slavětín | Strukov | Střeň | Suchonice | Svésedlice | Štarnov | Štěpánov | **Šternberk** | Šumvald | Těšetice | Tovéř | Troubelice | Tršice | Újezd | **Uničov** | Ústín | **Velká Bystřice** | Velký Týnec | *Velký Újezd* | Věrovany | Vilémov | Želechovice | Žerotín | Libavá (sotilasalue)
**Náousa** (kreik. Νάουσα; myös *Náoussa*) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 468 (vuonna 2011).

Náousan venetsialaisaikainen linnoitus.
Náousa sijaitsee Pároksen saaren pohjoisrannikolla noin kymmenen kilometriä saaren pääkaupungista Paroikiásta koilliseen. Se on saaren toiseksi suurin kaupunki. Náousa on alun perin kalastajakylä ja rakennettu pienen satamalahden ympärille. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kirkot, bysanttilainen museo sekä sataman venetsialaisaikainen linnoitus. Lähialueen arkeologisia kohteita ovat Koukounariésin mykeneläisaikainen linnavuori sekä Xifáran hellenistisen ajan rauniot.

Náousa muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Ναούσης, *Dimotikí Koinótita Naoúsis*), johon kuuluvat varsinaisen Náousan kaupungin lisäksi kylät Ágios Andréas, Ampelás, Kamáres, Kolympíthres, Lágkeri, Livádia, Protórgia ja Xifára, saaret Agía Kalí, Ágios Artémios, Evriókastro, Filídi, Foínisses, Gaïdouronísi, Galiátsos, Mavronísi, Tetartonísi ja Toúrlos, sekä Pyhän Antonioksen luostari (*Moní Agíou Antoníou*) ja Longovárdan luostari (*Moní Longovárdas*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 124.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Paros Naoussa Village *Greeka.com*. Viitattu 9.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Náousa** Wikimedia Commonsissa
Vladimir Makei
**Vladimir Vladimirovitš Makei** (ven. Владимир Владимирович Макей, valkoven. Уладзімір Уладзіміравіч Макей, *Uladzimir Uladzimiravitš Makei*; 1958 Hrodnan alue – 26. marraskuuta 2022) oli valkovenäläinen diplomaatti ja poliitikko.

Makei valmistui Minskin vieraiden kielten pedagogisesta valtioninstituutista vuonna 1980 ja siirtyi palvelukseen Neuvostoliiton, sitten Valko-Venäjän armeijassa. Hän on sotilasarvoltaan eversti. Makei valmistui Itävallan ulkoministeriön diplomaattisesta akatemiasta vuonna 1993. Hän aloitti toimintansa Valko-Venäjän ulkoministerinä 20. elokuuta 2012. Tätä ennen hän oli toiminut muun muassa Valko-Venäjän edustajana Euroopan neuvostossa 1996–1999, Valko-Venäjän presidentin avustajana 2000–2008 ja presidentin hallintopäällikkönä 2008–2012.

Makei oli naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Reuters: Belarus foreign minister Makei dies -Belta *Reuters*.  26.11.2022. Viitattu 26.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Minister of Foreign Affairs of the Republic of Belarus Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Belarus


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |
**Plaza de la Villa** on entisen mauritorin paikalla sijaitseva aukio Palacion kaupunginosassa Madridissa. 

Madridin kaupunginhallitus kokoontui 1600-luvulla valmistuneessa Casa de la Villassa aina vuoteen 2007 asti, jolloin Plaza de Cibelisillä sijaitseva Palacio de Comunicaciones alkoi toimia kaupungintalona.

Vastapäätä entistä kaupungintaloa sijaitseva Torre de los Lujanes on peräisin 1400-luvulta ja on yksi Madridin vanhimmista rakennuksista. 

Casa de Cisneros valmistui 1537. Sen rakennutti kardinaali Francisco Jiménez de Cisnerosin veljenpoika Benito Jimenez de Cisneros.

Aukion keskellä on amiraali Don Álvaro de Bazán y Guzmánin (Marqués de Santa Cruz) patsas, jonka suunnitteli espanjalainen kuvanveistäjä Mariano Benlliure vuonna 1891.

Kuvia
-----

* Plaza de la VillaPlaza de la Villa
* Casa de la VillaCasa de la Villa
* Álvaro de Bazán (1526–1588)Álvaro de Bazán (1526–1588)
* Casa y Torre de los LujanesCasa y Torre de los Lujanes
* Casa de CisnerosCasa de Cisneros

Lähteet
-------

* Plaza de la Villa – Town Square *A View On Cities*. Viitattu 20.5.2017. (englanniksi)
* Monumento a Don Álvaro de Bazán *Mirador Madrid*. Viitattu 20.5.2017. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plaza de la Villa** Wikimedia Commonsissa
Viljo Visa 1920-luvun lopussa.
**Villiam (Viljo) Visa** (3. heinäkuuta 1880 Rautalammi – 11. tammikuuta 1946 Meltola) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja toimittaja. Hän oli Suomen Kirjatyöntekijäin Liiton puheenjohtaja 1913–1921 sekä *Itä-Hämeen Raivaajan* päätoimittaja 1907 ja *Raivaajan* päätoimittaja 1908.

Visa oli latojanopissa Jyväskylässä toimineissa *Keskisuomalaisen* ja Gummeruksen kirjapainoissa. Vuonna 1899 hän muutti Helsinkiin latojaksi Simeliuksen kirjapainoon ja 1906 Lahteen *Etelä-Suomen Sanomien* kirjapainoon. Myöhemmin hän työskenteli Lahdessa *Raivaajan* faktorina, 1912–1921 Helsingissä Työväen kirjapainossa ja vuodesta 1921 lähtien kommunistisen Työn kirjapainon johtajana ja alijohtajana sen lakkauttamiseen 1930 saakka. Visa oli myös Lahden työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Lisäksi hän oli muun muassa TUL:n liittotoimikunnan jäsen 1921–1927 sekä toimi *Työväen Urheilulehden* avustajana.

Sisällissodan aikana Visa työskenteli Eero Haapalaisen määräyksestä Senaatin kirjapainon sekä Suomen leimakonttorin kirjapainon valvojana. Sodan jälkeen hän sai 5 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Vuoden 1923 suuren kommunistijutun yhteydessä Visa sai 5 vuoden ja 4 kuukauden vankeusrangistuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, kirjaltaja Viljo Visa, Helsingin Sanomat, 1946, No 13, sivu 2, julkaistu 15.1.1946
2. 1 2 3  Viljo Visa 50-vuotias.  *Kirjatyö*, 15.8.1930, nro 15-16, s. 149. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.7.2023.
3. ↑  Liiton virkailijoita vuosina 1897–1926.  *Kirjatyö*, 1927, nro 1–2, s. 19. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.7.2023.
4. ↑  Kaarna, Väinö : Winter, Kaarina (toim.): *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 25, 60. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1963. Teoksen verkkoversio (PDF).
5. ↑  Visa, Viljo: 8 vuotta ylöspäin 2 vuotta alaspäin.  *Työväen Urheilulehti*, 24.1.1929, nro 4, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.7.2023.
6. ↑  Valtiorikosylioikeuden akti 24151 – Visa, Villiam *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  31.10.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 1.7.2023.
7. ↑  372 vuotta kuritushuonetta.  *Tuisku*, 1924, nro 4, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.7.2023.
**Toinen vaihtoehto** on suomalainen alakulttuuriaikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1989 lähtien. Lehti on yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista pienlehdistä. Lehti käsittelee pääosin erilaisia punkkiin ja sen eri alakulttuureihin liittyviä asioita, sekä toimii tiedotusvälineenä. Pääaiheet lehdessä ovat yhtyeet (haastattelut, keikat, levyt, arviot jne.), kolumnit, muut tapahtumat, matkakuvaukset sekä ajankohtaiset aiheet.

Toimituskunta
-------------

Toimituskunta vaihtelee, koska lehteä julkaistaan vapaaehtoistyön avulla. Päätoimittajana toimi vuoteen 2006 vakavaan sairastumiseensa asti Jantsa Kärkkäinen (1969–2008). Kärkkäisen lopetettua ilmoitettiin myös lehden lopettamisesta. Ilmoitus lehden julkaisun uudelleen aloittamisesta julkistettiin kuitenkin 29. tammikuuta 2007. Nykyään lehti toimii uuden päätoimittajan johdolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Jarkko Jokelainen: Toinen vaihtoehto -lehden perustaja menehtyi *Helsingin Sanomat*.  14.5.2008. Viitattu 4.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Toinen vaihtoehto netissä (Arkistoitu – Internet Archive)