recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Jyväskylän kaupunginjohtajaa. Timo Koivisto on myös Jyväskylän vapaaseurakunnan johtaja.*
**Timo Ville Sakari Koivisto** (s. 2. tammikuuta 1970 Pirkkala) on suomalainen virkamies ja Jyväskylän kaupunginjohtaja. Hän on toiminut kaupunginjohtajan tehtävässä 1. toukokuuta 2015 lähtien. Aiemmin (2005–2015) Koivisto oli Jyväskylän apulaiskaupunginjohtaja päävastuualueenaan kaupunkirakennepalveluiden johto. Hänet valittiin toiselle kahdeksanvuotiselle virkakaudelleen joulukuussa 2022.

Ura
---

Koivisto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1989 ja oikeustieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1995. Hän on työskennellyt Porissa Satakuntaliiton hallintosihteerinä (1996–1997) ja hallintopäällikkönä (1997–2000). Lisäksi hän on ollut kauppa- ja teollisuusministeri Sinikka Mönkäreen (2000–2002), pääministeri Paavo Lipposen (2002–2003) ja valtiovarainministeri Antti Kalliomäen (2003–2005) erityisavustajana.

Puoluetaustaltaan Koivisto on sosiaalidemokraatti. Vuosina 1993–1996 hän oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen.

Yksityiselämä
-------------

Koiviston puoliso on SDP:n kansanedustaja Susanna Huovinen. Perhe asuu Säynätsalossa ja siihen kuuluu kaksi lasta. Koiviston isä on Pirkkalan entinen kunnanjohtaja Risto Koivisto.
Koivisto on sotilasarvoltaan luutnantti (2002).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Koivisto: Curriculum vitae Jyväskylän kaupunki.  Arkistoitu 25.10.2014. Viitattu 11.11.2014.
2. ↑  Jyväskylän kaupunginjohtajana jatkaa Timo Koivisto *www.jyvaskyla.fi*.  12.12.2022. Viitattu 7.1.2023.
3. 1 2  Kakkori, Satu: Timo Koivisto: Uuden mahdollisuuden perässä *Keskisuomalainen*.  30.10.2014.  Arkistoitu 10.11.2014. Viitattu 11.11.2014.
4. 1 2  *Kuka kukin on 2011*, s. 394. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-24712-8.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Markku Andersson** | **Jyväskylän kaupunginjohtaja**2015– | Seuraaja:**-** |
**Päivi Heikkilä-Halttunen** (s. 20. syyskuuta 1966 Jokioinen) on suomalainen filosofian tohtori sekä lasten- ja nuortenkirjallisuuden tutkimiseen ja edistämiseen keskittynyt tietokirjailija, tutkija ja vapaa kirjallisuuskriitikko. Hän on tutkinut ja puolustanut lastenkirjallisuutta 1980-luvulta saakka. Heikkilä-Halttunen on Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen. Vuodesta 2018 lähtien hän on toiminut myös Lastenkirjainstituutin Onnimanni-lehden päätoimittajana.

Kirjassaan *Lue lapselle! Opas lasten kirjallisuuskasvatukseen* (Atena, 2015) Heikkilä-Halttunen korostaa lukemisen tärkeyttä lapsen kehityksen kannalta.

Vuodesta 2009 alkaen Heikkilä-Halttunen on ylläpitänyt Lastenkirjahylly-blogia, josta hän sai Onnimanni-palkinnon vuonna 2017. Tämä Lastenkirjainstituutin myöntämä tunnustus myönnettiin palkintoraadin mukaan siksi, että "Heikkilä-Halttunen on edistänyt kotimaista lasten- ja nuortenkirjallisuuden tutkimusta merkittävällä tavalla niin kirjoittajana kuin artikkelikokoelmien toimittajanakin", ja "on onnistunut toiminnallaan yhdistämään lasten- ja nuortenkirjallisuuden tieteellisen tutkimuksen ja käytännön kirjavinkit avuksi lapsia kasvattaville vanhemmille sekä kaikille lasten ja nuorten parissa työskenteleville."

Heikkilä-Halttunen on saanut työstään myös Kalle Kaiharin Kulttuurisäätiön palkinnon tammikuussa 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  FL Päivi Heikkilä-Halttusen Suomen kirjallisuuden alaan kuuluva väitöskirja. Tampereen yliopiston kirjasto. Viitattu 28.11.2019.
2. ↑  Viljanen, Kaisa: Kaikki lapset eivät enää tiedä, miten kirjaa käytetään, sanoo lasten lukemista yli 30 vuotta seurannut asiantuntija *Helsingin Sanomat*.  3.12.2018. Sanoma Media Finland. Viitattu 27.11.2019.
3. 1 2 3  Päivi Heikkilä-Halttunen *Suomen tietokirjailijat ry:n verkkosivu*.  16.5.2016. Viitattu 27.11.2019.
4. ↑  Lehtinen, Nina: [ Päivi Heikkilä-Halttusesta Onnimannin päätoimittaja
Lehteä julkaiseva Lastenkirjainstituutti juhlii keväällä 40-vuotispäiviään] *Aamulehti*.  16.4.2018. Alma Media Kustannus Oy.  Arkistoitu 27.11.2019. Viitattu 27.11.2019.
5. ↑  Pekkarinen, Susanna: Tutkija: Lapselle kannattaa lukea ääneen – Vanhemmat unohtamassa perusasian *Yle Uutiset*.  14.10.2016. Yleisradio Oy. Viitattu 27.11.2019.
6. ↑  Heino, Anne: Onnimanni-palkinto Lastenkirjahylly-blogia pitävälle kirjallisuuden tutkijalle *Yle Uutiset*.  10.11.2017. Yleisradio Oy. Viitattu 27.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Päivi Heikkilä-Halttusen *Lastenkirjahylly*-blogi
**Achille** oli Ranskan laivaston vuonna 1803 vesillelaskettu Téméraire-luokan 74-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1802. Se laskettiin vesille 17. marraskuuta 1804 ja liitettiin laivastoon 28. tammikuuta 1805. Alus valmistui helmikuussa.

Palvelus
--------

Alus purjehti 20. lokakuuta päällikkönään Louis Gabriel Deniéport hieman ennen Trafalgarin taistelua, jossa se kuului Villeneuven komentamaan ranskalais-espanjalaiseen laivastoon. Aluksen tähystäjä havaitsi lähestyvän Nelsonin johtaman Britannian kuninkaallisen laivaston. Seuraavana päivänä käydyssä taistelussa alus kohtasi *Aiglen*, *Neptunen* ja *Fougueux'n* kanssa Nelsonin suojanpuoleisen jonon toisen aluksen *HMS Belleislen*. Taistelussa brittialus menetti mastonsa, minkä seurauksena se menetti ohjattavuutensa sekä pääosin taistelukykynsä purjeiden peittäessä tykkimiesten näkyvyyden. Alus ei kuitenkaan antautunut.

*San Ildefonson* antauduttua *HMS Defencelle* Deniéport käytti tuulenvirettä hyväkseen pyrkien täyttämään antautuneen aluksen jättämän aukon linjassa. Alus joutui kuitenkin *HMS Defiancen* ja *HMS Dreadnoughtin* väliin menettäen mastonsa. Alus menetti seuranneessa taistelussa kaikki upseerinsa ja oli hitaasti uppoamassa. Siitä huolimatta se kykeni tulellaan katkaisemaan *Dreadnoughtin* pää- ja etumastot. *HMS Princen* liityttyä taisteluun syttyi *Achillen* mesaanimastossa tulipalo. Seuraava brittien yhteislaukaus kaatoi kannelle palavan päämaston sytyttäen aluksen ilmiliekkeihin. *Princen* miehistö pelasti 158 ranskalaisaluksen eloonjäänyttä merestä. Tulen saavuttaessa ruutivaraston alus räjähti vieden mukanaan 480 miehistönjäsentä.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 94
Páiko  
ΠάικοPáiko-vuori.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Pélla ja Kilkís, Keski-MakedoniaKreikka Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 650 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
40° 57′ 12″ P, 22° 20′ 09″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Páiko** (kreik. Πάικο) on vuori Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on 1 650 metriä.

Páiko-vuori.
Páiko-vuori sijaitsee Péllan ja Kilkíksen alueyksiköiden alueella Keski-Makedoniassa noin kymmenen kilometriä länteen Gouménissan kaupungista ja noin 20 kilometriä pohjoiseen Giannitsán kaupungista. Vuoren huipulla on ylätasanko. Páikon ympäristön kyliä ovat muun muassa Gríva, Kastanerí, Karpí ja Livádia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paiko, mountain, Makedonia Central *Greek Travel Pages*. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Paiko *Visit Greece*. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Páiko** Wikimedia Commonsissa
Pástra  
Πάστρα

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Attika ja Boiotia, Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 016 m |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pástra** (kreik. Πάστρα) on vuori Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 1 016 metriä. Vuori sijaitsee Länsi-Attikassa Boiotian rajalla.

Vuoren korkeimman huipun nimi on Petrogeráki (Πετρογεράκι). Toiseksi korkein huippu on Koúrtiza (Κούρτιζα, 1 015 metriä). Vuoren itäpuolella sijaitsee Párnitha-vuori ja länsipuolella Kithairónas-vuori.

Antiikin aikana Pástran ympäristössä sijaitsivat kaupungit Oinoe, Eleutherai, Erythrai ja Hysiai. 20. joulukuuta 1997 Kreikan ilmavoimien Lockheed C-130 Hercules -kuljetuskone tuhoutui törmättyään vuoreen. Onnettomuudessa kuoli viisi miehistön jäsentä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pastra, Mountain, Attica *Greek Travel Pages*. Viitattu 23.2.2017.
2. ↑  Accident Description: Saturday 20 December 1997 *Aviation Safety Network*. Viitattu 23.2.2017.
Risten maisemaa hallitsevat Suomen Viljavan siilot.
**Riste** on Kokemäellä sijaitseva kylä. Kylässä toimi kevääseen 2018 koulu, jossa opetettiin peruskoulun 1–6 luokkia.

Ristellä toimii kylätoimikunta, Risten Praasu ry, sekä vapaaehtoinen palokunta. Siellä sijaitsevat myös JM-rata, motocrossrata ja Suomen Viljavan viljavarasto.

Risten rautatieasema
--------------------

Risten kautta kulkee Tampereen ja Porin välinen rautatie. Risten rautatieasema (lyhenne Rte) valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikaan vuonna 1895, samanlaisena kuin esimerkiksi Nokian, Siuron, Karkun ja Nakkilan asemat samalla rataosalla. Kansalaissodan aikana vuonna 1918 asemarakennus yritettiin polttaa, mutta silloisen asemapäällikön rouva sai aikeen estetyksi; samaan aikaan kuitenkin läheinen Pahakosken rautatiesilta räjäytettiin ja Peipohjan, Kokemäen ja Kyttälän asemarakennukset poltettiin. Risten asemalta rakennettiin sivuraiteet sorakuopalle pääradan rakentamisen aikoihin ja edelleen voimalaitokselle vuonna 1919 sekä viljavarastolle vuonna 1938. Asemarakennuksen ulkonäköä muutettiin vuosina 1947 ja 1952. Riste ja Peipohja esiintyivät 1900-luvun alkupuolella kaavailtuina vaihtoehtoisina risteysasemina, kun Helsingistä suunniteltiin uutta rautatietä Loimaan kautta Satakuntaan. 

Risten asema jäi vuonna 1966 valmistuneen rataoikaisun vuoksi sivuun uudesta ratalinjasta, jolla avattiin samanniminen seisake ja jolta rakennettiin viljavarastolle uusi pistoraide. Vanha asemarakennus purettiin 1970-luvun alussa, henkilöliikenne Risten seisakkeella lopetettiin vuonna 1983 ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Simula, Timo: Satakunnan Kansa (Arkistoitu – Internet Archive), 11.12.2017, viitattu 14.11.2018
2. ↑  Kokemäen UA Kokemäen urheiluautoilijat. Viitattu 1.11.2020.
3. ↑  Ajo-ohje Kokemäen MotoTeam.  Arkistoitu 28.9.2013. Viitattu 1.11.2020.
4. ↑   Jussi Iltanen: *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat*(2. painos), s. 125. Helsinki: Karttakeskus, 2010.
Suikkis voitti Popyhtyeiden SM-kilpailut Kulttuuritalolla 11.12.1972
**Super-Suikkis** oli Seinäjoella vuoden 1971 paikkeilla muodostettu rockyhtye, joka voitti Nuorison taidetapahtuman big band -sarjan ja pian sen jälkeen pop-yhtyeitten Suomen-mestaruuden vuonna 1972. Sen kantavana voimana oli aluksi Esko "Suikki" Jääskä, ja hänen lähdettyä perustamaan uutta Bestsellers Orchestraa Super-Suikkiksen johdossa jatkoi saksofonisti Martti Jalava. 

Super-Suikkis oli jatkoa vuonna 1967 perustetulle pienemmälle Suikkis-kokoonpanolle. Super-Suikkis ja Bestsellers Orchestra olivat kokoonpanoltaan noin kymmenjäsenisiä ja sisälsivät myös puhallinsektion. Ohjelmistona oli cover-versioita vastaavanlaisella kokoonpanolla esiintyneiden kansainvälisten esikuvien musiikista, kuten Blood, Sweat & Tears, Chicago ja monet soul-laulajat.

Vuodenvaihteessa 1972–1973 Super-Suikkiksessa soittivat trumpetisti ja sovittaja Jääskän lisäksi Irma Risku (trumpetti), Veli-Matti Vaivila, Jukka Hirvonen ja Martti Jalava (saksofonit), Mikko Jääskä (kitara), Heikki Hyvönen (sähköurut), Paavo Sillanpää (basso), Juhani Kaukosalo (rummut), Peppi Seraidaris (lyömäsoittimet) sekä Jorma Heikkilä (laulu). Toisinaan laulusolistina toimi Suikki Jääskän vaimo Raya eli Raija Jääskä.

*Helsingin Sanomien* Julius Heikkilä kirjoitti maaliskuussa 1973 Suikkiksen erikoisen pukeutumisen tuovan mieleen jazz-eksentrikko Sun Ran, mutta musiikin olevan helposti popiksi tunnistettavaa, etupäässä cover-versioita muiden kappaleista. Tuolloin ohjelmistossa oli erityisen monta afrorock-yhtye Osibisan kappaletta.

Super-Suikkiksen ja Bestsellers Orchestran eri puolille Suomea hajaantuneita entisiä muusikoita kokoontui syksyllä 2010 Seinäjoelle yhtä konserttia varten. Heistä kuusi päätti jatkaa vakituisemminkin nimellä *Soulful of Blues with Soul Sisters and Downtown Horns* (SOB).

Super-Suikkiksen musiikkia kuullaan Sibelius-akatemian rytmimusiikin tutkimusyksikön vuonna 2009 julkaisemalla kokoelma-albumilla *Lakeuden tango ja Bothnia Punk*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jorma Vuorinen: Suomen mestari: Super-Suikkis.  *Musa*, 1/1973, s. 11.
2. ↑  Heikkilä, Julius: Suikkis Seinäjoelta.  *Helsingin Sanomat*, 12.3.1973, s. 11.
3. ↑  Matti Salmenkangas: SOB nostaa bluesin kunniaan  7.3.2012. Ilkka. Viitattu 5.1.2014.
4. ↑  Saija-Leena Rantanen: Eteläpohjalaista rytmimusiikkia viime vuosisadalta, UCS Seinäjoen yliopistokeskuksen tiedotuslehti, toukokuu 2009. Viitattu 6.1.2014. Arkistoitu versio
**Tapio Kari Kustaa Ovaska** (5. maaliskuuta 1945 Isojoki – 15. kesäkuuta 1995) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Kari Ovaska kävi Taideakatemian koulun vuosina 1969–1973 ja debytoi kuvataiteilijana 1969.

Suomessa pidettyjen lukuisten näyttelyjen ohella Ovaskan töitä on ollut esillä Kanadassa 1971, Neuvostoliitossa ja Norjassa 1976, Italiassa 1985 sekä Ruotsissa 1977 ja 1985–1986.

Vuodesta 1976 Ovaska opetti Helsingin suomenkielisessä työväenopistossa.

Ovaska oli 1980-luvulla aktiivisesti mukana taidealan järjestöissä. Hän toimi Suomen Kuvanveistäjäliiton hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana, Suomen Taideakatemian edustajistossa ja hallituksessa sekä Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton ja Suomen Taiteilijaseuran hallituksessa. Ovaska oli myös Kuvasto ry:n hallituksen sekä Valtion kuvataidetoimikunnan jäsen ja varapuheenjohtaja.

Teoksia
-------

*Ruukin Ruusa*, Varkaus, 1984.
* *Kunnallisneuvos Väinö Jaakola* 1979, Ähtärin kunnantalo
* *Ruukin Ruusa* 1984, Päiviönsaaren tori, Varkaus
* *Ahti Pekkalan rintakuva* 1984, Haapaveden kunnantalo
* *Rannalla* 1988, Alahärmän kunnantalo
* *Pesäpalloilijapatsas* 1989, Vimpeli

Lähteet
-------

* Kari Ovaska taiteilijamatrikkelissa

### Viitteet

1. ↑  Pesäpalloilijapatsas paikoilleen.  *Järviseudun Sanomat*, 15.6.1989, nro 24, s. 1.  Järviseutu-seura.   (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ovaskan esittely Varkauden kaupungin sivulla[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Pentéleia  
Πεντέλεια

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Akhaia/Korinthia, Peloponnesos, Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 109 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
37° 53′ 12″ P, 22° 13′ 15″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pentéleia** (kreik. Πεντέλεια) eli **Ntourntouvána** (Ντουρντουβάνα, transl. myös *Dourdouvána*) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 2 109 metriä. Vuori sijaitsee Akhaian ja Korinthian alueyksiköiden rajalla Aroánia- eli Chelmós-vuoren eteläpuolella ja voidaan nähdä sen jatkeena. Vuoren korkeimman huipun nimi on Triantafylliá (Τριανταφυλλιά). Toiseksi korkein huippu, joka on antanut koko vuorelle sen toisen nimen, on *Ntourntouvána* (Ντουρντουβάνα, 2 078 m).

Lähteet
-------

1. ↑  Τα Βουνά της Ελλάδας *Πατριδογνωσία*. Viitattu 1.9.2022.
2. ↑  Ανάβαση στη Ντουρντουβάνα *The Hiking Experience*. Viitattu 1.9.2022.
**Täpläsirppisiipi** (*Drepana falcataria*) on Etelä- ja Keski-Suomessa erittäin yleinen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Laji on hyvin helposti tunnistettava, keskikokoinen ja hentorakenteinen perhonen, jota olemuksen perusteella voi luulla mittariperhoseksi.

Alkukesällä lentävän ensimmäisen sukupolven siipien pohjaväri on vaalean kellertävä. Loppukesällä lentävän toisen sukupolven yksilöt ovat pohjaväriltään usein ensimmäistä sukupolvea tummempia, jolloin niitä voi erehtyä pitämään ruskosirppisiipinä (*Drepana curvatula*). Etusiivet ovat leveät ja muodoltaan tunnusomaiset, sillä siiven kärki kaartuu sirppimäisesti ulospäin. Poikkiviirut ovat mustanharmaat ja aaltoilevat. Siiven takareunasta aivan siiven kärkeen ulottuu kuitenkin leveähkö, lähes suora ja väriltään punertavan ruskea juova. Lisäksi etusiivessä on laaja, mustanharmaa keskitäplä ja sen vieressä huomattavasti pienempi täplä. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleammat ja poikkiviirut erottuvat niissä heikosti. Siipiväli on 30–39 mm.

* ♂♂
* ♂  △♂ △

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Täpläsirppisiipi on levinnyt laajalle, ja sitä tavataan Länsi-Euroopasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Suomessa laji on erittäin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti ja puuttuu kokonaan Pohjois-Lapista. Perhoset lentävät kahtena, osittain päällekkäisenä sukupolvena toukokuun lopulta syyskuun alkuun. Toinen sukupolvi on ensimmäistä vähälukuisempi.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Täpläsirppisiipi viihtyy kosteissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät pääasiassa öisin ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Pohjoisempana laji lentää myös pilvisinä päivinä. Aikuisten perhosten imukärsä on surkastunut eikä se nauti ravintoa. Kasvatuskokeiden perusteella aikuisen perhosen elinaika on vain neljä vuorokautta. Kotelo talvehtii.

Täpläsirppisiipi risteytyy vaivatta läheistä sukua olevan ruskosirppisiiven kanssa, mutta jälkeläiset ovat ilmeisesti lisääntymiskyvyttömiä.

Ravintokasvi
------------

Toukat elävät koivuilla (*Betula*) sekä lepillä (*Alnus*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Täpläsirppisiipi – *Drepana falcataria* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1985. Suomen perhoset. Mittarit 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint. ISBN 951-99620-7-7 s. 37–38
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Täpläsirppisiipi
* toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pertti Pakkanen: *Drepana falcataria*
* UniProt: Taxonomy - *Drepana falcataria* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1225579
* Wikispecies: Drepana falcataria
* BioLib: 51841
* BOLD: 26226
* CoL: 37M9J
* EoL: 372941
* EPPO: DRPNFA
* EUNIS: 307026
* Fauna Europaea: 443440
* Fauna Europaea (new): 7d3a12b3-4eaa-4c24-887c-7cfc167d51a7
* GBIF: 5143129
* iNaturalist: 324216
* IRMNG: 10331027
* LepIndex: 84391
* LoB: 6086
* MaBENA: DrepaFalcat
* NBN: NBNSYS0000005720
* NCBI: 104428

 |

 |
**Reina** oli vuonna 1729 vesille laskettu Espanjan laivaston Santa Ana -luokan kaksikantinen 70-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa Ana -luokka (1729)*
Alus tilattiin Guernizosta Santanderista. Se otettiin palvelukseen 14. helmikuuta 1729.

Palvelus
--------

Heinäkuussa 1729 alus lähti Santanderista *Santiagon* ja kahden polttolaivan kanssa Cádiziin. Aluksen päälliköksi nimettiin 23. toukokuuta 1730 Gabriel Mendinueta. Alus lähti 29. kesäkuuta 1730 Cádizista *San Felipen* kanssa saattaakseen 33 rahtialusta Barcelonaan. Se lähti 20. huhtikuuta 1731 Ferrolista Cádiziin Francisco Javier Cornejon laivueessa. Alus siirrettiin 25. elokuuta Cádizista Barcelonaan, missä sen tuli liittyä Marqués de Marin laivastoon. Alus oli 17. lokakuuta Rodrigo de Torresin lippulaivana.

Tammikuussa 1732 alus palasi huollettavaksi Cádiziin, missä se siirrettiin maaliskuussa telakalle. Se siirrettiin 1733 Barcelonaan ja palasi vuotta myöhemmin huollettavaksi Cádiziin. Alus oli 1736-1739 Ferrolissa, mistä se lähti 31. heinäkuuta 1740 Amerikkaan Torresin laivastossa. Alus operoi Havannan edustalla, kunnes se poistettiin palveluksesta 3. heinäkuuta 1743. Alus myytiin 30. marraskuuta 1744 romutettavaksi Havannassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 126-128

*Santa Ana* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Ana* - *Reina* - *Príncipe* - *Princesa* |
| Edeltäjä: *Príncipe de Asturias* – Seuraaja: Galicia -luokka (1729) |
**Irene Roivainen** (s. 14. joulukuuta 1955 Sotkamo) on suomalainen sosiaalitieteilijä ja poliitikko. Hänen puolueensa on Vihreä liitto.

Roivainen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori, joksi hän valmistui vuonna 1999, pääaineenaan sosiaalityö. Hänen väitöskirjansa, nimeltään *Sokeripala metsän keskellä – lähiö sanomalehden konstruktiona*, käsitteli lähiöstä rakennettua kuvaa *Helsingin Sanomissa*. Myös hänen pro gradunsa vuodelta 1987 ja lisensiaatintyönsä vuodelta 1992 liittyivät lähiöihin. Roivainen on työskennellyt muun muassa sosiaalityön yliassistenttina ja määräaikaisena professorina sekä sosiaalipolitiikan ja sosiaalityön laitoksen johtajana Tampereen yliopistossa.

Poliitikkona Roivainen on vaikuttanut Tampereen kunnallispolitiikassa. Hän nousi Tampereen kaupunginvaltuuston jäseneksi vuonna 1999 varavaltuutetun paikalta, minkä jälkeen hänet on valittu valtuuston varsinaiseksi jäseneksi neljissä vaaleissa, 2000, 2004, 2008 ja 2012. Vuosina 2009–2012 hän toimi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2007–2008.

Roivaisen muihin luottamustehtäviin ovat kuuluneet muun muassa Sosiaalityön tutkimuksen seuran puheenjohtajuus 2005–2006, Suomen Setlementtiliiton varapuheenjohtajuus ja Tampereen seurakuntayhtymän yhteisen kirkkovaltuuston jäsenyys. Roivainen valittiin Suomen Setlementtiliiton puheenjohtajaksi marraskuussa 2010.

Roivainen on ollut naimisissa Pauli Välimäen kanssa vuodesta 1980 ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Irene Roivainen on vihreä pormestariehdokas *tampereenvihreat.fi*.  21.2.2008. Viitattu 25.10.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Yliopisto *ireneroivainen.net*.  Arkistoitu 5.6.2012. Viitattu 25.10.2010.
3. 1 2 3  Henkilö *ireneroivainen.net*.  Arkistoitu 13.1.2011. Viitattu 25.10.2010.
4. ↑  Kunnallispolitiikassa *ireneroivainen.net*. Viitattu 25.10.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Irene Roivainen valittiin Setlementtiliiton puheenjohtajaksi *Vihreä Lanka*.  18.11.2010. Viitattu 18.11.2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Riuttajärvi** on korpijärvi Lieksassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 91 hehtaaria. Järvi sijaitsee noin kymmenen kilometriä Lieksan keskustasta pohjoiseen. Keskusta sijaitsee Pielisen itärannalla. Etäisyys Joensuusta on 91 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Riuttajärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,1 kilometriä. Pääaltaan leveys lounaasta koilliseen on puolisen kilometriä. Järven itärannalla on noin 200 metriä pitkä Koposenniemi, jonka itäpuolella sijaitsee kapea lahti. Pohjoisessa järveä jakaa noin kolmen hehtaarin laajuinen Riutanniemi, jonka eteläpuolella sijaitsee luodetta kohti kapeneva Tervalahti. Selkeästi laajin lahti on järven eteläosan muodostava Riuttalahti. Noin neljäsosa Riuttajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä vyöhyke sijaitsee järven pohjoispuoliskolla. Riuttalahden itäosassa on noin kymmenmetrinen syvänne.

Riuttajärven ainoa saari on vajaan hehtaarin laajuinen Seitasaari, joka sijaitsee järven eteläpuoliskolla. Järven rannat ovat metsä- ja suomaata (Konnunsuo, Riuttasuo). Länsirannalta kohoaa Riuttakallio, jonka länsipuolisen Mustavaaran korkeimmat kohdat ovat noin 210 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 70 metriä järvenpintaa ylempänä.

Riuttajärven eteläisimmästä kolkasta alkaa Riuttapuro, joka laskee Saarvalampeen (140,5 metriä mpy). Alavirta jatkuu Saarvapurona ja Kortepurona kaakkoon ja päätyy Ala-Löppöön (115,2 metriä mpy), joka on samantasoinen Pankajärven kanssa.

Riuttajärven vesitilavuus on 5 969 000 kuutiometriä. Useimpien Pielisen reitin vesistöjen ekologinen tila on erinomainen tai hyvä. Riuttajärven tila on määritelty erinomaiseksi.

Riuttajärvi (04.425.1.003) kuuluu Kortepuron valuma-alueeseen (04.425), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Lieksanjoen alue (04.42) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Riuttajärvi on laajin Kortepuron valuma-alueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen muut järvet ovat Saarvalampi, Paistaislampi ja Pitkälampi.

Lieksassa on toinenkin Riuttajärvi. Se sijaitsee Hanhijoen valuma-alueella noin 32 kilometriä Kortepuron Riuttajärveltä kaakkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Riuttajärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 31.8.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 31.8.2023.
3. ↑  Riuttajärvi (04.425.1.003) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 31.8.2023.
4. ↑  Pielisen reitin valuma-alue *skvsy.fi*. Viitattu 31.8.2023.
5. ↑  Kortepuron valuma-alue (04.425) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 31.8.2023.
6. ↑  Riuttajärvi (04.427.1.028) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 11.9.2023.
**Tauno Kankainen** (10. huhtikuuta 1907 Laukaa – 4. helmikuuta 2009 Lapua) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, musiikinopettaja ja kuoronjohtaja. Hänen sävellyksistään tunnetuimmaksi tuli *Ahdistetun rukous* sekakuorolle, solistille ja uruille.

Kankainen työskenteli alun perin muun muassa Valtionrautateiden palveluksessa. Hän opiskeli samanaikaisesti ja keskittyi opinnoissaan entistä enemmän musiikkiin hankittuaan pianon. Hän toimi myös kuorolaulajana ja sai yksinlauluopintojensa myötä solistisia tehtäviä. Kankainen esiintyi muun muassa Etelä-Pohjanmaan mieslaulajien solistina ja radiossa. Hän opetti musiikkia Lapuan yhteiskoulussa 1950-luvun alusta lähtien ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1956 samanaikaisesti vanhimman tyttärensä kanssa.

Kankaisen johdolla kansallista kilpailumenestystä saavutti Lapuan yhteiskoulun Teinikuoro. Kankainen toimi myös Lapuan mieslaulajien ensimmäisenä johtajana ja oli yksi Lapuan musiikkiopiston toiminnan käynnistäjistä. Vuosina 1957–1962 hän johti Lapuan tuomiokirkon kuoroa. Kankainen työskenteli myös pianonvirittäjänä. Eläkevuosinaan hän asui Lapualla ja Helsingissä. Kankaisen sävellyksiä esitettiin Myyrmäen kirkossa Vantaalla hänen 90-vuotisjuhlakonsertissaan. Hän teki viimeisen sävellyksensä 93-vuotiaana.

Tauno Kankaisen poika Jukka Kankainen oli myös säveltäjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Muistot: Tauno Kankainen Ylermi Kuula, Helsingin Sanomat 4.2.2009, viitattu 5.1.2023
2. ↑  Tuomiokirkon kuoron historiaa Lapuan tuomiokirkon kuoro, viitattu 5.1.2023
3. ↑  Musiikki vei opettajan (Arkistoitu – Internet Archive) Sulasol 1/20, viitattu 5.1.2023
**Kirkkonummen pappila** (ruots. *Kyrkslätts prästgård*) on pappila Kirkkonummella, Uudellamaalla. Pappilan nykyinen päärakennus on valmistunut 1838. Viimeinen kirkkoherra, joka asui rakennuksessa oli Kirkkonummen ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherra Lars-Henrik Höglund vuonna 2017. Rakennuksen omistaa Kirkkonummen seurakuntayhtymä.

Vuonna 2021 Kirkkonummen kunta vahvisti pappilan alueen kaavan. Kaavassa pappila todetaan kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi rakennukseksi, jota ei saa purkaa.

Historia
--------

Kirkkonummen pappila sijaitsee kunnan keskustassa Kirkkonummen kirkon pohjoispuolella vanhan Gesterbyntien varrella. Jo 1500-luvulla Kirkkonummen seurakunta sai nykyisen pappilan alueen kruunulta kirkkoherran asunnoksi. Pappilan maita on rajannut pitkänomainen alue, joka lännessä rajoittuu Finnsbackaan ja idässä Jolkbyhyn ja Gesterbyhyn.

### Rakennukset

Pappilan nykyinen empiretyyliä edustava päärakennus valmistui vuonna 1838. Vuonna 1924 päärakennuksen kellariin rakennettiin arkistotilat arkkitehti Albert Nybergin piirustusten mukaisesti. Pappilan pihamaalla sijaitsee satoja vuosia vanha maakellari ja nuorempi ulkorakennus, jonka katolla on vellikello. Pappilan kivinavetta tien toisella puolen on rakennettu vuonna 1851. Porkkalan miehityksen aikana rakennus toimi elokuva-arkistona. Nykyisin remontoitu navettarakennus on seurakuntien toiminnallisessa käytössä. Navettaa kutsutaan nimellä *Lyan*.

### Remontti

Vuonna 2018 Yle Huvudstadsregionen kertoi, että Kirkkonummen pappilan miltei miljoona euroa maksanut remontti ei korjannut rakennuksen sisäilmaongelmia. Pappila remontoitiin vuosina 2011-2014 tarkoituksena parantaa sisäilmaa rakennuksessa. Vuonna 2017 Kirkkonummen seurakuntayhtymä tilasi tutkimuksen rakennuksen tilasta, jonka mukaan remontti ei ollut auttanut. Tutkimusraportti suositteli, että rakennuksessa ei vietettäisi edes lyhyitä aikoja sisällä. Pappila tarvitsi uuden remontin.

Kirkkonummen seurakuntayhtymän perussäännön mukaisesti pappila oli ollut Kirkkonummen ruotsinkielisen seurakunnan käytössä. Seurakunnan seurakuntaneuvosto päätti irtisanoa kirkkoherran asumisoikeuden 11. syyskuuta 2018. Porvoon hiippakunnan tuomiokapituli vahvisti päätöksen tammikuussa 2019. Uutta remonttia varten asetettiin molempien seurakuntien yhteinen työryhmä syyskuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vårt byggnadsarv - vandring genom Kyrkslätt centrum Kirkkonummen kunta, Kyrkslätts hembygdsförening.  Arkistoitu 18.10.2022. Viitattu 18.10.2022.
2. ↑  Kyrkoherdens bostad blir församlingarnas gemensamma lokal *Kyrkslätts församlingar*. Viitattu 18.10.2022. (ruotsiksi)
3. 1 2  Prästgård från 1830-talet renoverades för nästan en miljon – nu kan ingen bo där *svenska.yle.fi*. Viitattu 18.10.2022. (ruotsiksi)
4. 1 2  Johanna Juupaluoma HS: Kirkkonummen pappilaan tehtiin miljoonaremontti, jossa rakennuksesta tuli asuinkelvoton – ja vielä suurempi korjaus odottaa naapurissa *Helsingin Sanomat*.  10.3.2018. Viitattu 18.10.2022.
**Axel Victor Folkern Cedercreutz** (s. 24. maaliskuuta 1939 Helsinki) on suomalainen vapaaherra, diplomi-insinööri ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Cedercreutzin vanhemmat olivat isännöitsijä, diplomi-insinööri, vapaaherra Curt Folkern Cedercreutz ja Marianne Fanny Amalie Favre. Hän avioitui 1963 diplomikirjeenvaihtaja Barbro Anna Margareta Andersinin kanssa. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingforsista 1957 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden opintosuunnalta 1963. Hän oli Tampereen Verkatehdas Oy:n, vuodesta 1981 Oy Tamfelt Ab, osastoinsinööri 1963–1967, tuotekehityspäällikkö 1968–1975, tuotantopäällikkö ja toimitusjohtajan varamies 1976–1982, varatoimitusjohtaja 1983–1985, toimitusjohtaja 1986–1995 ja hallituksen varapuheenjohtaja 1995–2007, samoin kuin yhtiön osakas. Cedercreutz on saanut useita konehuopaan liittyviä patentteja ja hänellä on ollut lukuisia oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli Ruotsin konsuli Tampereella 1986–2007 ja sai siellä tekniikan kunniatohtorin arvon 1995. Teollisuusneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wester, Holger: Teollisuusneuvos Axel Cedercreutz (1939–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.11.2023.
2. ↑  50-vuotias. Sukutila voi olla tehdasta hankalampi hoidettava. *Helsingin Sanomat*, 24.3.1989, s. 14.
**Software as a Service** (lyh. **SaaS**) tarkoittaa ohjelmiston jakelumallia, jossa palvelun tarjoaja ylläpitää sovellusohjelmistoa palvelimillaan ja tarjoaa palvelua asiakkaille internetin välityksellä. SaaS-malli on usein käytössä yrityssovelluksille kuten sähköpostipalvelut, CRM-palvelut, laskutus- ja palkanmaksun käsittely, ERP-palvelut ja niin edelleen.

Palvelusta maksetaan yleensä tilauksen mukaan kuukausittain tai vuosittain. Tämä eroaa perinteisestä lisenssimallista, jossa on etukäteen maksettu kustannus sekä mahdollisen tukipalvelun kustannus. SaaS-palvelusta voidaan maksaa tiettyjen parametrien mukaan kuten sitä käyttävien henkilöiden määrän mukaan, transaktiomäärän mukaan tai muun käyttömäärän mukaan.

Asiakaskohtaisia tuotantoympäristöjä ei ole, vaan sama tuotantoympäristö palvelee useampaa tai kaikkia asiakkaita. SaaS-ohjelmistosta ei ole useita versioita vaan sovelluksia voi vain konfiguroida tiettyihin tarpeisiin: asiakaskohtaista räätälöintiä ei ole.

SaaS-mallissa palvelun tarjoaja hallitsee laitteistoa, ohjelmistoa ja vastaa tietoturvasta: tiedot talletetaan palveluntarjoajan järjestelmään.

Spotify sisältää monia SaaS-palvelun tunnusmerkkejä.

Historia
--------

Ennen SaaS-mallia vastaavaa on käytetty 1960-luvulla, jolloin suurtietokoneet käyttivät osituskäyttöjärjestelmää, johon oltiin yhteydessä päätteellä. 1990-luvulla internetin yleistymisen myötä syntyi ASP-malli (*application service provider*), jossa oli useita merkittäviä rajoitteita. Ensimmäiset SaaS-ratkaisut ilmeistyivät 1990-luvun lopulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  2015. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 8.6.2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Bob Violino: What is SaaS? Software-as-a-service defined *infoworld.com*.  12.7.2019. Viitattu 16.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Lessons From Spotify *stratechery.com*.  5.3.2018. Viitattu 16.6.2021. (englanniksi)
4. 1 2 3  What is SaaS (Software as a Service)? *oracle.com*. Viitattu 16.6.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Who does that server really serve? GNU.org
**Robert Ven** (s. 23. elokuuta 1990 Janakkala) on suomalainen soutaja, joka edustaa seuratasolla Hämeenlinnan soutajia. Ven kilpailee yksikössä. Hänen valmentajinaan toimivat Ilona Hiltunen ja Tiina Ven.

SM-kisoissa Ven on saavuttanut yksikkösoudussa kultaa vuosina 2011 ja 2013–2020, hopeaa vuonna 2012 ja pronssia vuonna 2010. Nuorten SM-kultaa hän voitti vuosina 2009–2012. Ven osallistui kolme kertaa nuorten MM-kisoihin, joista hänen paras sijoituksensa on 13. sija vuonna 2011.

EM-kilpailuissa Venin paras sijoitus on 8. sija yksikkösoudusta vuodelta 2016. MM-kisoissa Ven sijoittui yksiköllä 15. sijalle vuosina 2015 ja 2018. Maailmancupin osakilpailussa Venin paras sijoitus on kolmas, jonka hän saavutti Plovdivin osakilpailussa Bulgariassa vuonna 2019.

Venin perheessä on useita soutajia. Hänen isänsä on soutaja Livinus Ven, joka kilpaili soudun MM-kisoissa 1985 edustaen Belgiaa. Venin äiti on myös soutanut. Venin isoäiti Maire Ven (o.s. Lumistola) edusti Suomea Jugoslavian EM-kisoissa ja belgialainen isoisä Livien Ven kilpaili soudussa Melbournen olympialaisissa 1956.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Ven - Suomen Melonta- ja Soutuliitto ry *web.archive.org*.  14.8.2019. Viitattu 23.11.2023.
2. 1 2 3  Henkilökuva – Robert Ven *robertven.fi*. Viitattu 14.8.2019.
3. ↑  Hirvonen, Hinni: Unettomia öitä, raastavia kipuja ja paniikkikohtaus lähtöviivalla – Robert Ven on piiskannut itseään armottomiin suorituksiin, mutta ei osaisi elää ilman soutua *yle.fi*.  3.10.2020. Viitattu 2.11.2020.
4. ↑  Kuka? (arkistoitu linkki) *Robetven.fi*.  Arkistoitu 28.9.2015. Viitattu 5.8.2015.
5. ↑  Robert VEN *worldrowing.com*.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 14.8.2019. (englanniksi)
6. ↑  Venille harvinaista herkkua: souti uran ensimmäisen palkintosijan maailmancupissa Yle. Viitattu 1.6.2019.
7. ↑  Miksi? *Robetven.fi*.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 5.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Venin kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
Ehrensvärdin hautamuistomerkki
Augustin Ehrensvärdin hauta.
**Ehrensvärdin hauta** on Suomenlinnan perustajan Augustin Ehrensvärdin viimeinen leposija ja hautamuistomerkki Suomenlinnan Susisaaren Linnanpihalla. Ehrensvärd haudattiin linnanpihalle vuonna 1783, mutta muistomerkki sai nykyisen asunsa vasta vuoden 1805 tienoilla.

Ehrensvärdin kuoltua vuonna 1772 kuningas Kustaa III määräsi, että tämä on haudattava Viaporin linnanpihalle luomansa linnoituksen sydämeen. Hautaholvin rakennustyöt veivät yksitoista vuotta, jona aikana Ehrensvärd lepäsi tilapäishaudassa Ulrika Eleonoran kirkon hautausmaalla Helsingissä. Ehrensvärdin arkku siirrettiin Suomenlinnaan ja laskettiin linnanpihan hautaholviin 5. heinäkuuta 1783 juhlallisessa tilaisuudessa kuninkaan läsnä ollessa.

Muistomerkki
------------

Kustaa III luonnosteli omakätisesti Ehrensvärdin hautamuistomerkin. Luonnoksen viimeisteli Ehrensvärdin poika Carl August Ehrensvärd ja sen toteutti Ruotsin kuuluisin kuvanveistäjä Johan Tobias Sergel. Muistomerkin pronssikoristeisiin käytetty metalli sulatettiin Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa 1790 saaliiksi saaduista venäläisistä kanuunoista. Lopullisesti muistomerkki valmistui vasta vuoden 1805 tienoilla.

Ehrensvärdin hautamuistomerkin jalusta on tehty graniitista. Muistomerkki koostuu pitkästä, suorakaiteen muotoisesta graniittipaadesta, jonka molemmissa päissä on pronssista valettu laivankeula. Paaden päällä lepäävät niin ikään pronssista valetut kilpi, miekka, kypärä ja serafiimiritarikunnan ketju. Muistomerkin etelä- ja pohjoissivuilla on kaiverretut muistokirjoitukset:

> »Här Hvilar Grefve Augustin Ehrensvärd FältMarskalk Riddare och Kommendeur af Kgl Mjits Orden Omgifven af Sina verk Sveaborgs fästning Armeens Flotta. (Suom. Tässä lepää Kreivi Augustin Ehrensvärd, sotamarsalkka Ritari ja Kuninkaallisen majesteetin ritarikunnan komentaja työnsä keskellä. Viaporin linnoitus - Armeijan laivasto.)» 
> 
> 

Vaikka muistomerkissä ei ole henkilökuvaa, sen klassismi muistuttaa kuitenkin aikansa eurooppalaisten sotasankarien muistomerkkien konventioita.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ehrensvärdin hauta**.
1. 1 2 3 4 5  Ehrensvärdin hauta Helsingin taidemuseo. Viitattu 9.12.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Lindgren, Liisa: *Monumentum, muistomerkkien aatteita ja aikaa*, s. 24. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000.
**Robit Oyj** (vuoteen 2015 **Oy Robit Rocktools Ltd**) on Lempäälän Sääksjärvellä toimiva konepajayritys, joka valmistaa porakruunuja kallionlouhintaan ja putkitusteriä maaporaukseen.

Historia
--------

Robit on perustettu vuonna 1985. Yhtiön kasvu on ollut nopeaa, ja lokakuussa 2014 sille myönnettiin Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto.

Robit listautui Helsingin pörssin First North -listalle toukokuussa 2015. Yhtiön listautumisanti ylimerkittiin ja Robit keräsi uutta pääomaa annissa noin 33 miljoonaa euroa ennen pääomistaja Swotin mahdollista lisäosakeoptiota. Osakeannin jälkeen Robitin markkina-arvoksi tuli noin 91 miljoonaa euroa. Robit haki osakkeensa ottamista Helsingin pörssin päälistalle toukokuussa 2017.

Tehdyt yritysostot ajoivat Robitin vuonna 2018 vaikeuksiin, kun sen liikevaihto supistui ja tulos putosi selvästi tappiolle. Erityisesti Robitin tekemät yrityskaupat Australiassa ja Britanniassa osoittautuivat ongelmallisiksi. Syyskuussa hallituksen puheenjohtaja Harri Sjöholm erosi tehtävästään, minkä jälkeen lokakuussa yhtiö antoi tulosvaroituksen. Joulukuussa puolestaan Mika Virtanen lähti toimitusjohtajan paikalta. Saman kuun ylimääräisessä yhtiökokouksessa Sjöholm palasi hallituksen puheenjohtajaksi.

Robitin varatoimitusjohtajana tammikuusta 2017 työskennellyt Tommi Lehtonen aloitti yhtiön toimitusjohtajana toukokuussa 2019.

Liiketoiminta
-------------

Robitilla on viisi tehdasta, jotka sijaitsevat Lempäälän lisäksi Australiassa, Britanniassa ja Etelä-Koreassa. Kaivosteollisuus muodostaa noin puolet yhtiön liikevaihdosta. Jokaisella tehtaalla on oma vastuu tietystä tuotteesta, ja esimerkiksi Lempäälän tehtaan päävastuulla on kaivostoiminnassa käytetyt ns. *top hammer* -terät. Yhtiön toinen liiketoiminta-alue on *Down the hole* -porakruunut, joita käytetään esimerkiksi maalämpöpumppujen reikien poraamisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vuosikertomus 2018 (PDF) *hugin.info*. Robit Oyj. Viitattu 2.11.2019.
2. ↑  Yritys: Robit Oyj *Kauppalehti*. Viitattu 27.8.2017.
3. 1 2 3 4  Happonen, Kari: Robit ryhtyi kasvojenkohotukseen vaikean vuoden jälkeen – "En näe mitään syytä, miksi Robit ei palaisi kasvu-uralle" *Kauppalehti*.  19.5.2017. Viitattu 2.11.2019.
4. ↑  Vanhanen, Hannu S.:   *Kauppalehti*, 27.10.2014, s. 1, 4–5. Yrittäjäpalkinnot koville kasvajille.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Heurlin, Alex: Robitin anti ylimerkittiin, osakkeen hinnaksi 5,70 euroa *Arvopaperi*.  20.5.2015. Viitattu 19.11.2017.
6. ↑  Mustonen, Antti: Robit vauhdittaa kasvuaan ja nousee pörssin päälistalle *Arvopaperi*.  12.5.2017. Viitattu 19.11.2017.
7. ↑  Suojanen, Sami: Robitin Mika Virtanen lähtee toimitusjohtajan paikalta – väliaikaisena toimitusjohtajana on talousjohtaja Ilkka Miettinen *Aamulehti*.  7.12.2018. Viitattu 2.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Robit Group (englanniksi)
* Robitin sijoittajasivut (suomeksi)
**Euterpe-ryhmä** oli samannimisen vuosina 1900–1905 ilmestyneen kirjallisen lehden ympärille kerääntynyt suomenruotsalaisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden ryhmä.

Euterpelaisia kiehtoivat ranskalainen kulttuuri, symbolismi ja Friedrich Nietzschen filosofia sekä kirjailija Oscar Wilden edustama dekadenssi. Vastustajat kuvasivat ryhmän jäseniä "Esplanadia pitkin ikävystyneinä vaeltaviksi nuoriksi, joiden suupielestä roikkuu suuri sikaari ja jotka savuisissa kahviloissa tuijottavat absinttilasiin". Omasta mielestään he halusivat avata ikkunoita Eurooppaan ja tuulettaa ummehtunutta suomalaista kulttuurielämää. Valtaosa Euterpe-lehden tilaajakunnasta asuikin Helsingissä.

Euterpe-ryhmä sai alkunsa eräänä vuoden 1901 myöhäissyksyn iltana, kun joukko tulevia ryhmän jäseniä poistettiin helsinkiläisen Grand Hotelin ravintolasta heidän osoitettuaan mieltä naapuripöytään saapunelle venäläisseurueelle. Ryhmän jäsenet päättivät, että heidän olisi saatava mielipiteilleen julkaisukanava. Koska sensuuriviranomaiset eivät olisi sallineet oman lehden perustamista, he päättivät käyttää tähän tarkoitukseen Karl Flodinin vuonna 1900 perustamaa Euterpe-nimistä musiikkilehteä. Lehti oli saanut nimensä antiikin mytologian huilunsoiton muusan mukaan.

Ryhmään kuuluneen Rolf Lagerborgin vapaata sukupuolimoraalia kannattanut, lokakuussa 1902 julkaistu näytelmä *Öfver bräddarna* ja hänen kuukautta myöhemmin Euterpe-lehdessä ilmestynyt naiskysymystä käsitellyt artikkelinsa *I kvinnofrågan* saivat aikaan huhumyllyn Euterpe-lehden toimituksessa Aleksanterinkadulla muka pidetyistä yöllisistä orgioista. Lehden saamaa mainetta lisäsivät Lagerborgin artikkeleiden lisäksi vielä erityisesti pahennusta herättäneet Bertel Gripenbergin runot.

Euterpe-ryhmän illanistujaisissa vierailivat myös Jean Sibelius, Albert Edelfelt ja Eino Leino. Ryhmän jäsenet edustivat sortovuosina perustuslaillisuutta, he hyväksyivät Bobrikovin murhan ja heillä oli suhteita aktivistipiireihin. 

Vuonna 1905 rahavaikeuksiin kaatuneen Euterpe-lehden seuraajaksi perustettiin vuonna 1908 Argus-lehti (myöhemmin Nya Argus).

Euterpe-ryhmän jäseniä
----------------------

* Gunnar Castrén
* Axel Cedercreutz
* Sigurd Frosterus
* Bertel Gripenberg
* Emil Hasselblatt
* Olaf Homén
* Alexis von Kræmer
* Rolf Lagerborg
* Gustaf Strengell
* Werner Söderhjelm
* Alvar Törnudd
* Emil Zilliacus

Lähteet
-------

* Marja Jalava: "Kokonainen elämä on ihmisen pyhin oikeus" - Rolf Lagerborgin seksuaaliradikalismi ja ylempien yhteiskuntaryhmien keskinäiset esiaviolliset suhteet 1900-luvun alun Suomessa. (Arkistoitu – Internet Archive) Historian pro gradu, Helsingin yliopisto Historian laitos marraskuu 1997.

### Viitteet

1. 1 2  Kolbe, Laura (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria: 3, Oma maa ja maailma*, s. 306-7. Helsinki: Tammi, 2003. ISBN 951-31-1844-4.
2. 1 2  Sarje, Kimmo: / Strengell, Gustaf (1878 - 1937) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.3.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Olof Mustelin, *Euterpe : tidskriften och kretsen kring den – en kulturhistorisk skildring. Helsingfors : Schildt, 1963*
**Kauppakeskus Like** (aikaisemmin **Lielahtikeskus**) on vuonna 2014 avattu kauppakeskus Tampereen länsipuolella Lielahden kaupunginosassa. Kauppakeskuksesta on sisäkautta kulkuyhteys viereiseen Prisma-hypermarkettiin.

Keskuksen erityispiirteenä on mainittu, että kaupungin palvelut ja kaupalliset palvelut toimivat samassa rakennuksessa. Kahdessa ensimmäisessä kerroksessa on muodin, vapaa-ajan ja hyvinvoinnin erikoisliikkeitä sekä kahviloita ja ravintoloita. Kauppakeskuksen ylimpään kerrokseen on keskitetty Tampereen kaupungin julkiset palvelut: kirjasto, terveysasema, hammashoitola, äitiys- ja lastenneuvola sekä ikäihmisten palvelukeskus ja päiväkeskus. Liike- ja palvelutilaa on yhteensä noin 13 200 neliötä. Tilasta on vuokrattu avausvaiheessa noin 90 %.

Lielahtikeskuksen omistaa Keva. Keskuksen kaupallisesta johtamisesta vastaa Realprojekti Oy, joka on osa Ovenia-konsernia.*lähde?*

Keskuksen rakentaja oli NCC ja arkkitehtitoimisto *Arkkitehdit A3 Oy*. Rakentaminen alkoi 2012. Hankkeen kokonaisarvo oli noin 50 miljoonaa euroa.

Lielahtikeskukselle haetaan kansainvälisen BREEAM-ympäristöarviointijärjestelmän Very Good -tason sertifikaattia, jollainen hankkeelle on jo myönnetty suunnitteluvaiheen osalta.

Syyskuussa 2020 kauppakeskuksen nimi muuttui Lielahtikeskuksesta muotoon Kauppakeskus Like.

Lähteet
-------

1. ↑  Aamulehti 24.4.2014: Uusi kauppakeskus aukesi Lielahdessa: Tältä siellä näyttää, katso kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Kauppakeskukset (pdf) *Suomen Kauppakeskusyhdistys ry*.  2021. Viitattu 22.7.2021.
3. ↑  Tamperelainen 18.4.2014: Muoti veti Lielahteen – Nämä liikkeet löytyvät Tampereen uudesta kauppakeskuksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Tampere.fi: Lielahtikeskus
5. ↑  Rakennuslehti.fi 3.9.2012: Lielahtikeskuksen rakentaminen alkaa
6. ↑  NCC: NCC:n Lielahtikeskus kokoaa saman katon alle kaupan ja palvelut Lehdistötiedote 31.10.2013
7. ↑  Petteri Mäkinen: Lielahtikeskus uusii ilmeensä ja vaihtaa nimensä – "Nimen kauppakeskus Lielahtikeskus ei koettu olevan tätä päivää" *Tamperelainen*.  16.9.2020. Viitattu 4.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppakeskus Like
Goethen väriopin kuvitusta.
**Zur Farbenlehre** on Johann Wolfgang von Goethen vuonna 1810 kokonaisena ilmestynyt värioppia käsittelevä teos.

Teoksesta ilmestyi osia jo vuosina 1807–1809. Se perustui 20 vuoden kokeiluihin ja tutkimukseen. Goethe itse piti värioppia tärkeimpänä teoksenaan. Hänen mukaansa väriä koskevan tieteen tulisi lähteä henkilökohtaisesta kokemuksista ja havainnoista. Goethen värioppi oli kommentti Newtonin teokselle *Opticks*. Hän uskoi Newtonin olleen väärässä esittäessään värin olevan valon ominaisuus. 

Teoksesta on suomennettu osa nimellä *Goethen värioppi. Ensimmäinen osa, Fysiologiset värit* (Suomen antroposofinen liitto, 1980), sekä myöhemmin koko didaktinen osa nimellä *Värioppi* (Suom. Pirkko Holmberg ja Pajari Räsänen, Teos 2019). 

* Kirkas spektri*Kirkas spektri*
* Pimeä spektri*Pimeä spektri*

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Värioppi Teoksen sivuilla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
Vulkanologi tutkimassa Islannissa tefrakerrostumia.
**Tefralla** viitataan kaikkiin tulivuorenpurkauksen seurauksena muodostuviin kerrostumiin, jotka ovat syntyneet purkauksessa ilmaan lentäneestä materiaalista eli pyroklasteista. Tefra jaotellaan koon mukaan. Vulkaanisen tuhkan raekoko on alle 2 millimetriä. Lapillit ovat 2–64 millimetrin suuruisia kiviä ja niitä suuremmat lohkareita tai pommeja.

Tefran kovettuessa syntynyt materiaalia jaotellaan kappaleiden koon perusteella muun muassa agglomeraatteihin, pyroklastisiin breksioihin, lapillituffeihin ja tuhkatuffeihin. Agglomeraatit koostuvat vähintään 75 prosenttisesti vulkaanisista pommeista ja pyroklastiset breksiat vähintään 75 prosenttisesti joko lohkareista ja pommeista. Tuffibreksiassa puolestaan on 25–75 prosenttia lohkareita ja/tai pommeja. Lapillituffit puolestaan ovat koostuneet pääosin lapilleista ja tuhkatuffit tuhkasta. Tuhkatuffeihin viitataan usein vain nimellä tuffi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tephra Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Tephra and pyroclastic rocks *How Volcanoes Work*. Vic Camp. Viitattu 16.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Geologia:tefra *Tieteen termipankki*. Viitattu 16.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **tefra** Wikimedia Commonsissa