recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svejk toisessa maailmansodassa** on saksalaisen kirjailija Bertolt Brechtin 1944 julkaisema näytelmä suurista johtajista ja pienistä ihmisistä julman järjestyksen ja sodan keskellä. Se pohjautuu prahalaisen kirjailijan Jaroslav Hašekin (1883-1923) romaaniin *Kunnon sotamies Švejk*. Musiikin on säveltänyt Hanns Eisler. Näytelmän on suomentanut Outi Nyytäjä, laulujen suomennokset ovat Elvi Sinervon ja Ilkka Ryömän.

Televisiointi
-------------

Ralf Långbacka ohjasi Svejkin Lilla Teaterniin ja Televisioteatteri tallensi sen televisioesityksen teatterin näyttämöltä. Långbacka kirjoitti vapaasti Brechtiä mukaillen näytelmän prologin, välikohtauksen ja epilogin. Tv-ohjauksesta vastasi Erkki Pohjanheimo. Ensiesitys oli Yle TV1:ssä 7.12.1979.  

### Henkilöt

Lilla Teaternin ja Televisioteatterin versiossa esiintyivät seuraavat näyttelijät:

* Svejk – Ulf Törnroth
* Baloun – Asko Sarkola
* Anna Kopecka – Elina Salo
* Nuori Prohazka – Dick Idman
* Anna – Laila Björkstam
* Kati – Annika Miiros
* Brettschneider ja Hitler – Aapo Vilhunen
* Bullinger, SS-mies, SS-mies Müller, vahtisotilas, sotilaslääkäri ja kenttäpappi – Gustav Wiklund

### Svejkistä ja televisioesityksestä kirjoitettua

* "Svejk on pienen ihmisen perikuva, vastarintamies, joka toimii ’pisara kovertaa kivenkin’ –periaatteen mukaan. Hän käyttää kuminauhatekniikkaa, jossa nauha vedetään niin pitkälle, että katkeaa, - ja antaa nenille määräilijöitä." Ralf Långbacka, Kansan Uutiset 07.12.1979.
* "Lillanin esittäjäryhmä selviää urakastaan tänään nähtävässä lavataltioinnissa melkeinpä paremmin kuin näkemissäni yleisönäytännöissä." Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 07.12.1979.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Katso 07.12.1979
3. ↑
4. ↑  Kansan Uutiset: Långbackan Svejk kuvaruudussa. 07.12.1979
**Risto Olavi Suhonen** (29. helmikuuta 1932 Kuopio – 3. maaliskuuta 2015 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Suhosen vanhemmat olivat kauppaneuvos Martti Suhonen ja talousopettaja Kerttu Timonen ja puoliso vuodesta 1961 agronomi Eeva-Liisa Kajaste. Suhonen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1952 ja harjoitti opintoja Helsingin kauppakorkeakoulussa suorittamatta kuitenkaan loppututkintoa. Hän oli Oy Mainos Taucher Reklam Ab:n toimittaja 1957, mainospäällikkö ja osastopäällikkö Helsingissä 1958–1965 ja isänsä jälkeen *Savon Sanomia* julkaisevan Savon Sanomain Kirjapaino Oy:n varatoimitusjohtaja 1965–1966, toimitusjohtaja 1966–1990 ja hallituksen jäsen vuodesta 1966 sekä Kustannuskiila Oy:n toimitusjohtaja 1972–1990 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1983. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Suhonen toimi Alankomaiden varakonsulina Kuopiossa 1978–1990. Kauppaneuvoksen arvonimen Suhonen sai 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rautiainen, Matti, Niiranen, Susanna: Kauppaneuvos Risto Suhonen (1932–2015). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.12.2022.
2. 1 2  Susanna Niiranen, Matti Rautiainen: Risto Suhonen *Biografiasampo*. Viitattu 22.12.2022.
**Case Western Reserve University** (lyh. **CWRU**) on yksityinen yliopisto Yhdysvalloissa Ohion osavaltion Clevelandissä. Se muodostui vuonna 1967, kun vuonna 1881 perustettu *Case Institute of Technology* ja vuonna 1826 perustettu *Western Reserve University* yhdistyivät. Yliopiston kampus sijaitsee noin 8 kilometriä Clevelandin keskustasta itään.

Case Westernin tunnetuimpia opinto- ja tutkimusaloja ovat lääketiede ja hammaslääketiede, lääketieteellinen tekniikka, liiketaloustiede, oikeustiede, hoitotiede ja sähkökemia.

Vuonna 2016 *U.S. News & World Report* -⁠lehden rankingissä Case Western sijoitettiin 37. tilalle parhaiden yhdysvaltalaisyliopistojen joukossa.

Lähteet
-------

1. ↑  National Universities Rankings (Arkistoitu – Internet Archive), *U.S. News & World Report* 2016. Viitattu 12.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Case Western Reserve University** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Case Western Reserve University
**Pekka Kaarlo Juhani Rinne** (s. 29. maaliskuuta 1944 Turku) on suomalainen maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti, maanviljelijä ja eläköitynyt järjestöjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Rinteen vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Urpo Rinne ja filosofian maisteri Marja Ilona Uoti. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on emäntä, agronomi, musiikinopettaja Helinä Kivi-Koskinen. Rinne tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1962 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1969 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi 1970. Hän oli maanviljelijä Mikkolan tilalla Halikossa 1969–1982 ja palasi sinne maanviljelijäksi 2004. Agronomien Yhdistyksen, vuodesta 1983 Agronomiliitto, toiminnanjohtaja Rinne oli yli kolmekymmentä vuotta, 1982–2004. Hän oli Halikon kunnanvaltuuston jäsen 1977–1992 ja valtuuston puheenjohtaja 2005–2008, ja hänellä oli työuransa aikana myös lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Rinne sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Maanviljelysneuvos Pekka Rinne (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.5.2023.
2. ↑  60-vuotias. Peltotyöt kutsuvat maanviljelysneuvos Pekka Rinnettä.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 29.3.2004, nro 37, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.5.2023.
**Pyhien apostolien kirkko** (kreik. Ναός των Αγίων Αποστόλων Σολάκη, *Naós ton Agíon Apostólon Soláki* eli Άγιοι Απόστολοι Σολάκη, *Ágioi Apóstoloi Soláki*) on bysanttilaisaikainen kirkko, joka sijaitsee Ateenassa Agoran arkeologisen alueen kaakkoislaidalla.

Ateenan Agoran arkeologista aluetta. Pyhien apostolien kirkko etualalla. Taustalla uudelleenrakennettu Attaloksen stoa.
Kirkko on yksi Ateenan vanhimmista. Se on rakennettu 900-luvulla antiikin aikaisen, 100-luvulla rakennetun Nymfaionin eli nymfeille omistetun pyhän paikan ja lähteen paikalle. Kirkon rakentamisajankohta oli Ateenan keskibysanttilaisen vaurauden aikaa, joka kesti 1200-luvun alkuun saakka.

Kirkko on muodoltaan ristikirkko. Sen kupoli edustaa varhaisinta niin kutsuttua ateenalaista kupolityyppiä. Kirkon sisäseinissä on jäänteitä 1600- ja 1700-luvuilla tehdyistä seinämaalauksista. Kirkko on merkittävä, koska se edustaa merkittävää kehitysvaihetta bysanttilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa, ja koska se on Hefaistoksen temppelin ohella alueen ainoita vanhoja rakennuksia, jotka ovat säilyneet paikallaan rakentamisensa jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Agii Apostoli Church, Athens *Sacred Destinations*. Viitattu 16.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhien apostolien kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Pyhien Simonin ja Helenan kirkko** (valkoven. Касцёл Святога Сымона і Святой Алены,  *Kastsjol Svjatoha Symona i Svjatoi Aleny*, ven. Костёл святого Симеона и святой Елены) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin keskustassa, Itsenäisyyden aukiolla sijaitseva katolinen kirkkorakennus. Kirkkoa kutsutaan punatiilisen ulkoasunsa vuoksi myös **Punaiseksi kirkoksi**. Uusgotiikkaa ja art nouveau -tyyliä yhdistävä kirkko säilyi ehjänä toisessa maailmansodassa päinvastoin kuin enemmistö muusta Minskin keskustasta. 

Kirkko sai alkunsa Minskin yläluokkaan ja aatelistoon kuuluneen Edvard Vainilovitšin (puol. *Edward Woyniłłowicz*, 1847–1928) ja hänen vaimonsa aloitteesta ja lahjoittamien varojen turvin; lahjoittajat halusivat muistaa kahta ennenaikaisesti menehtyttä lastaan. Kirkko rakennettiin vuosina 1905–1910 puolalaisen arkkitehdin, Varsovan taideakatemian professori Tomasz Pajzderskin (1864–1908) suunnitelman mukaan apunaan arkkitehdit Władysław Marconi (1848–1915) ja H. Gay. Sisätilojen koristeluun osallistuivat kuvataiteilija F. Bruzdovitš ja kuvanveistäjä Z. Ott. Kirkko vihittiin käyttöön 21. lokakuuta 1910. 

Rakennus ehti toimia kirkkona vain lyhyen aikaa ennen kuin neuvostovalta otti vallan maassa ja sulki kirkon. Sen arvokkaimmat esineet - ikonit, kalusteet ja muu irtaimisto - pakkolunastettiin. Vuodesta 1932 alkaen tiloissa toimi Nuorten teatteri. Ennen ja jälkeen toisen maailmansodan tiloissa toimi elokuvastudio, myöhemmin elokuvateatteri. Vuonna 1990 kirkkorakennus palautettiin katoliselle kirkolle. Kirkko restauroitiin arkkitehti L. Ivanovan ohjauksessa. 

Hallinnollisesti kirkko kuuluu katolisen kirkon Minskin ja Mahiljoun arkkihiippakuntaan (valkoven. Мінска-Магілёўская архідыяцэзія, ven. Минско-Могилёвский архидиоцез), joka on suurin Valko-Venäjän katolisen kirkon neljästä hiippakunnista. Arkkihiippakunnan pääpyhäkkö on vuodelta 1710 peräisin oleva Neitsyt Marian katedraali Minskin keskustassa.

* Kirkko ennen vuotta 1917.Kirkko ennen vuotta 1917.
* 
* 
* Kirkon sisänäkymä vuonna 2010.Kirkon sisänäkymä vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  S. N. Maštšeno: *Minsk i okrestnosti (Minsk and Surroundings)*, s. 92-93 Pyhien Simonin ja Helenan kirkosta. Višeišaja škola, Minsk, 2008. ISBN 978-985-06-1420-9. (venäjäksi) ja (englanniksi)
2. 1 2  The architectural ensemble of Independence Avenue - the main thoroughfare of Minsk City Valko-Venäjän valtio, gov.by. Viitattu 10.9.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhien Simonin ja Helenan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia (globus.tut.by)
* Krasnyi kostjol (Punainen kirkko) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (minsk-old-new.com)
* Minsk - parafija Cv. Symona i sv. Aleny (Tšyrvony kastsjol) (valkovenäjäksi) (catholic.by)
**Christian Perthaler** (s. 21. heinäkuuta 1968 Kufstein) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.

Ura
---

### Seuraura

Perthaler debytoi Itävallan pääsarjassa kaudella 1988–1989 Innsbrucker EV:n joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 39 ottelua tehopistein 4+8=12. Seuraavalla kaudella hän teki 17 pistettä ja keräsi 98 rangaistusminuuttia pelaamassaan 35 ottelussa. Perthaler rikkoi piste-ennätyksensä joka kausi Innsbrucker EV:ssä pelatessaan. Viimeisellä kaudellaan Innsbruckerissa 1992–1993 hän pelasi 53 ottelua tehopistein 15+30=45.

Perthaler siirtyi EK Zell am Seen joukkueeseen kaudella 1994–1995, jolloin hän keräsi 34 ottelussa peräti 122 rangaistusminuuttia. Tehopisteitä kertyi 30, joista 15 oli maaleja. Seuraavalla kaudella Perthaler edusti Klagenfurter AC:ta, jossa hän pelasi seuraavan kolmen kauden ajan. Klagenfurterissa pelatessaan Perthaler rikkoi yhden kauden jäähyennätyksensä kaudella 1996–1997, jolloin hän sai 139 rangaistusminuuttia 50 ottelussa. Kauden 1998–1999 Perthaler aloitti EC Grazin joukkueessa, mutta siirtyi pian VEU Feldkirchiin pelaamatta otteluakaan EC Grazissa. Perthaler kuului VEU Feldkirchin joukkueeseen myös Spengler Cupissa 1998.

Perthaler palasi Klagenfurter AC:n riveihin kaudella 1999–2000, jolloin joukkue voitti Itävallan mestaruuden. Heti seuraavalla kaudella Perthaler pelasi koko uransa tehokkaimman pääsarjakauden tekemällä tehopisteet 37+32=69 pelaamassaan 45 ottelussa. Myös teholukema +54 oli Perthaler koko uran paras. Kausi päättyi jälleen Klagenfurter AC:n mestaruuteen. Kaudella 2001–2002 Perthaler siirtyi EHC Linzin joukkueeseen, jossa hän pelasi seitsemän kautta. Kaudella 2002–2003 hän voitti kultamitalin Linzin voittaessa Itävallan mestaruuden. Tämä oli jo Perthalerin uran neljäs kultamitali Itävallan pääsarjassa. Kaudella 2007–2008 Perthaler pelasi 37 ottelua tehopistein 3+3=6 kunnes hän lopetti pääsarjauransa vuonna 2008.

### Maajoukkueura

Perthaler edusti Itävaltaa seitsemissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1993, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002 ja 2003. Hän pelasi urallaan yhteensä 36 MM-ottelua tehopistein 1+4=5 keräten kymmenen rangaistusminuuttia.

Perthaler kuului Itävallan joukkueeseen Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Naganossa 1998 hän pelasi neljä ottelua tehopistein 1+1=2 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Salt Lake Cityssä 2002 hän teki kaksi syöttöpistettä pelaamassaan kolmessa ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Christian Perthaler *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Christian Perthaler *Olympedia*.  (englanniksi)
**Sylhetin alue** (bengaliksi সিলেট বিভাগ, *Sileṭi bibhāga*) on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Alueen hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Sylhet. Alueen pinta-ala on 12 596 km² ja väkiluku 9,9 miljoonaa (VL 2011). Alueen pohjoispuolella sijaitsee Intian Meghalayan osavaltio, eteläpuolella Tripuran osavaltio, idässä Assamin osavaltio, lännessä Dhakan alue ja Mymensinghin alue sekä lounaassa Chittagongin alue.

Sylhetin alueen piirikuntajako.
Sylkhetin alue jakaantuu neljään piirikuntaan: Habiganj, Moulvibazar, Sunamganj, ja Sylhet. Näistä Habiganj, Moulvibazar ja Sylkhet kuuluvat Bangladeshin keskeisimpiin teetuotantoalueisiin.

  

* Srimongolin teeviljelmää Sylkhetin alueen Moulvibazarin piirikunnassa.Srimongolin teeviljelmää Sylkhetin alueen Moulvibazarin piirikunnassa.
* Joki Sylhetin alueella.Joki Sylhetin alueella.
* Sylhetin katunäkymää.Sylhetin katunäkymää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Brinkhoff: Bangladesh: Districts and Cities citypopulation.de (englanniksi)
2. ↑  District wise production teaboard.gov.bd, viitattu 26.8.2015, (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sylhetin alue** Wikimedia Commonsissa

Bangladeshin alueet

* Barisal
* Chittagong
* Dhaka
* Khulna
* Mymensingh
* Rajshahi
* Rangpur
* Sylhet
**Pekka Räisänen** (s. 4. marraskuuta 1982 Haukipudas) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Oulun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Räisäsen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi Haukiputaan Pallossa Kolmosessa kaudella 2001. Kaudeksi 2003 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäksi Kajaanin Hakaan. KajHasta Räisänen siirtyi kauden 2005 aikana Veikkausliigassa pelanneeseen Tornion Pallo -47:ään. Veikkausliiga-debyyttinsä Räisänen teki 29. kesäkuuta 2005 vierasottelussa FC Lahtea vastaan. Liigaotteluita kertyi kuitenkin vain kahdeksan, kun TP-47 tippui Ykköseen kaudeksi 2006. Torniosta Räisänen siirtyi kaudeksi 2007 Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin. Kaudella 2008 Räisänen pelasi myös Kakkosessa FC Blackbirdissä.

Kaudeksi 2009 Räisänen palasi Ykkösessä pelanneen TP-47:n puolustukseen. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi HauPassa Kakkosta ja Kolmosta. Räisänen teki yksivuotisen sopimuksen vuoden jatko-optiolla Oulun Palloseuran kanssa tammikuussa 2012. Marraskuussa 2013 Räisänen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella AC Oulun riveihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Palloseuralle kaksi kovaa vahvistusta ops.fi 23.1.2012.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Syklopentadienyylinatrium** eli **natriumsyklopentadienidi** tai **natriumsyklopentadienylidi** (C5H5Na) on orgaanisiin natriumyhdisteisiin kuuluva organometalliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymerointireaktioiden initiaattorina ja erityisesti valmistettaessa muita organometalliyhdisteitä kuten metalloseeneja.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa syklopentadienyylinatrium on valkoista kiteistä ainetta. Se koostuu natriumikationista ja syklopentadienyylianionista. Yhdiste liukenee tetrahydrofuraaniin. Puhdas liuos on väritöntä, mutta epäpuhtauksien vuoksi liuokset ovat usein vaaleanpunertavia. Syklopentadienyylinatrium reagoi erittäin herkästi ilman hapen kanssa ja reagoi veden kanssa hydrolysoituen natriumhydroksidiksi ja syklopentadieeniksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Syklopentadienyylinatriumia valmistetaan natriumin tai natriumhydridin ja syklopentadieenin tai disyklopentadieenin välisellä reaktiolla. Liuottimena reaktiossa käytetään tetrahydrofuraania.

2 Na + 2 C5H6 → 2 NaC5H5 + H2
NaH + C5H6 → NaC5H5 + H2
Syklopentadienyylinatrium reagoi monen siirtymämetallin kanssa metateesireaktiolla muodostaen syklopentadienyylikomplekseja. Tämä on käytetyin tapa valmistaa metalloseeneja ja syklopentadienyyli ja karbonyylikomplekseja. Reaktiossa käytetään liuottimena tetrahydrofuraania. Yhdistettä voidaan myös käyttää anionisena initiaattorina polymerisoitaessa esimerkiksi akryylinitriiliä tai kaprolaktonia.

Lähteet
-------

1. ↑  Sodium cyclopentadienylide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 21.7.2016.
2. 1 2 3 4  Wolfgang A. Herrmann: *Synthetic Methods of Organometallic and Inorganic Chemistry*, s. 51–52. Thieme, 1999. ISBN 978-3131030610. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.7.2016). (englanniksi)
3. 1 2 3  Gregory S. Girolami, Thomas B. Rauchfuss, Robert J. Angelici: *Synthesis and Technique in Inorganic Chemistry*, s. 198. University Science Books, 1999. ISBN 978-0-935702-48-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.7.2016). (englanniksi)
4. ↑  Rolf Ackermann & Ludwig Lange: *Sodium Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.7.2016
5. ↑  Mark Weller, Tina Overton, Jonathan Rourke, Fraser Armstrong: *Inorganic chemistry*, s. 607. Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0-19-964182-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.7.2016). (englanniksi)
6. ↑  Hans R. Kricheldorf, Oskar Nuyken, Graham Swift: *Handbook of Polymer Synthesis*, s. 294. CRC Press, 2010. ISBN 9780824754730. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.7.2016). (englanniksi)
7. ↑  Nikos Hadjichristidis, Akira Hirao: *Anionic Polymerization*, s. 221. Springer, 2015. ISBN 978-4-431-54185-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.7.2016). (englanniksi)
**Christian Oesch** [öš] (24. marraskuuta 1860 Schwarzenegg, Sveitsi – 25. marraskuuta 1935 Sortavala, Suomi) oli sveitsiläinen vuonna 1879 valtion kutsusta Suomeen saapunut meijeristi, jonka päätehtävä oli maidonjalostuksen ja karjatalouden ohjaaminen Pohjois-Karjalassa Tohmajärvellä.

Christian Oesch omisti useita suuria meijeriliikkeitä ja häntä on pidetty Suomen meijeriteollisuuden uranuurtajana. Hän oli myös vuodesta 1910 alkaen toimineen Suomen Juustonvalmistajain Yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.

Elämä
-----

Oesch toimi Karjalankannaksella aluksi meijerinhoitajana Valkjärvellä Veikkolan kruununtilalla. Sen jälkeen Oesch vuokrasi Ivaskan hovin meijerin Räisälässä ja toimi 1890-luvun alkuvuosina tilanhoitajana Pyhäjärven Taubilassa. Hän hankki vuonna 1894 Tohmajärven Kemiestä tilan ja perusti seuraavana vuonna oman voi- ja juustomeijerin, jonka yhteydessä toimi valtion meijerikoulu. Oeschien juustomeijerit laajenivat myöhemmin 1910–1920-luvuilla Hämeeseen, Satakuntaan ja Varsinais-Suomeen. Christian Oeschin pojista Werner ja Uno Oesch omistivat tai vuokrasivat yksityisiä kartanomeijereitä Perniössä, Eurajoella, Kalvolassa, Orimattilassa ja Kangasalla.

Tohmajärven keskustassa sijaitsevat Oeschintie ja Oeschinkuja, joista jälkimmäinen kulkee Oeschin entisen juustomeijerin tuntumasta.

Perhe
-----

Christian Oeschin aviopuoliso oli Anna Barbara Oesch (o.s. Stegmann, 16. maaliskuuta 1860 Aettenbühl, Sveitsi – 4. lokakuuta 1917 Sortavala). Heidän lapsensa olivat Ernst Friedrich Oesch; Emil Gotthold Oesch; Werner Christian Oesch; Hans Arthur Oesch; Uno Walter Oesch; Karl Lennart Oesch; Edit Johanna Vaarala; Ester Amalia Puhakka ja Anna Martta Waris.

Lennart Oesch on tunnettu Suomen armeijan kenraaliluutnanttina talvisodassa ja jatkosodassa sekä Mannerheim-ristin ritarina (n:o 131). Ester Puhakan puoliso oli ministeri Yrjö Puhakka (1888–1971) ja pojat everstiluutnantti, hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari (n:o 175) Olli Puhakka sekä tekniikan professori Lauri Puhakka. Martta Wariksen puoliso oli professori ja Turun yliopiston rehtori Harry Waris (1893–1973).

Katso myös
----------

* Oesch-suku

Lähteet
-------

* Oeschin suku on vaikuttanut suomalaisella meijerialalla lähes 140 vuotta.  *Maitoa Suomesta*, 2016, nro 3, s. 34–38. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.5.2021.
* Ruhan meijerin historiaa *Ruhan Meijeri*. Viitattu 15.5.2021.
* Helminen, Kristiina: Rautajärvi oli ennen juustokylä *Sydän-Hämeen Lehti*.  17.3.2016. Viitattu 15.5.2021.
* Forsnius, Arno: Sveitsiläiset juustonvalmistajat Päijät-Hämeessä *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 2.12.2021. Viitattu 15.5.2021.

### Viitteet

1. ↑  Suvun historia, Sukuseura Oesch. Viitattu 16.7.2022.
2. ↑  Helsingin Sanomat: Kuolleita. Numero 321, sivu 8. 27.11.1935. Viitattu 27.1.2023.
3. ↑  Suomen Juustonvalmistajain Yhdistys: SJY:n historiaa. Viitattu 27.1.2023.
4. 1 2 3  Sukuseura Oesch 1994: Oesch-suku Suomessa. ISBN 952-90-5874-8.
**Pekka Ripatti** on suomalainen Energiaviraston Uusiutuva energia -ryhmän johtaja sekä Helsingin yliopiston metsä-, energia- ja ympäristökysymysten dosentti. 

Tohtoriksi Ripatti väitteli vuonna 1997 kansantaloudellisesta metsäekonomiasta Helsingin yliopistossa. Väitöskirja käsittelee metsätilojen omistuksen pirstoutumista (*Factors affecting partitioning of private forest holdings in Finland. A logit analysis*)
. 

Energiavirastossa Ripatti on työskennellyt vuodesta 2012 lähtien. Tapio Oy:ssä hän oli 2009–2011 johtajana ja kehittämispäällikönä. Työtehoseuran tutkimusjohtajana hän työskenteli 2003–2008. Vuosina 1988–2002 hän toimi Metsäntutkimuslaitoksessa (nyk. Luonnonvarakeskus) tutkijana ja Helsingin tutkimuskeskuksen johtajana. Ripatin tutkimuksissa on tarkasteltu metsänomistajien käyttäytymistä, puun tarjontaa sekä metsä- ja energiapolitiikan taloudellisia ohjauskeinoja.

Pekka Ripatti on ollut mukana lukuisissa eri ministeröiden, muiden viranomaisten ja toimialajärjestöjen metsä- ja energiapolitiikkaa käsittelevissä työryhmissä.

Lähteet
-------

* Ripatti, Pekka: *Factors affecting partitioning of private forest holdings in Finland : a logit analysis*. Väitöskirja, Acta forestalia Fennica, ISSN 0001-5636 ; 252. Helsinki: Finnish Society of Forest Science : Finnish Forest Research Institute, 1996. ISBN 951-40-1534-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ripatti, Pekka: *Factors affecting partitioning of private forest holdings in Finland : a logit analysis*. Väitöskirja, Acta forestalia Fennica, ISSN 0001-5636 ; 252. Helsinki: Finnish Society of Forest Science : Finnish Forest Research Institute, 1996. ISBN 951-40-1534-7. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Shake** (suom. "ravistus" eli "sheikkaaminen") on yksi 1960-luvun alun lyhytikäisistä muotitansseista.

The Shake kuului rocklaulaja Chubby Checkerin tunnetuksi tekemiin muotitansseihin, joista muita ollivat the Twist, the Pony, the Fly ja the Hucklebuck. Shake-tanssi tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa vuonna 1963 myös sen mukaan nimettyjen laulujen myötä, kuten Sam Cooken "Shake" ja Laurel Aitkenin "Shake".

Shaken tanssimisohje noilta ajoilta kuuluu seuraavasti:

> Aseta toinen jalka tukevasti toisen eteen. Ojenna käsivartesi sivuille ja keinu puolelta toiselle samalla kun nyökytät päätäsi. Ravista ylävartaloasi lantion kohdalta ja ota silloin tällöin sivuttaisaskel vuoroin molempiin suuntiin.
> 
> 

Shake-tanssi eli "sheikkaaminen" mainitaan muun muassa Kari Kuuvan laulussa "Lärvätsalo Go-go-go" vuodelta 1966 sekä Kari Peitsamon laulussa "Kauppaopiston naiset" vuodelta 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  Grow, Kory: Chubby Checker Reviews Dance Fads From Twerking to Moshing. This weekend, the singer hosts a PBS program that highlights music from the time of "The Twist". (Arkistoitu – Internet Archive) The Rolling Stone 26.5.2014. Viitattu 15.11.2014.
2. 1 2  Nelson, Tom L.: *One Thousand Novelty and Fad Dances*, s. 182. AuthorHouse, 2009. ISBN 9781438926384. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.11.2014).
3. ↑  Kari Kuuva: Lärvätsalo go-go-go, YouTube. Viitattu 15.11.2014.
4. ↑  Kari Peitsamo: Kauppaopiston naiset (Arkistoitu – Internet Archive), Lyrics.wikia.com. Viitattu 15.11.2014.
"Shakespeare and Company" kirjakauppa, Pariisi, 2004
**Shakespeare and Company** on tunnettu kirjakauppa Pariisin Viidennessä kaupunginosassa, aivan Seinen rannalla Rue de la Bûcheriella. Se myy ja lainaa pääasiassa englanninkielistä kirjallisuutta, johon se on erikoistunut. Shakespeare and Companyn yläkerrassa saavat yösijaa nuoret kirjailijat, jotka maksavat majoituksestaan työskentelemällä kaupassa muutaman tunnin päivässä.

Sylvia Beachin aikakausi
------------------------

Kirjakaupan tunnetuin pitäjä on ollut Sylvia Beach, joka hallinnoi kauppaa vuosina 1919-1941. Tuona aikana Shakespeare & Companya pidettiin englanninkielisen kirjallisuuden keskuksena Pariisissa. Silloin Rue de l’Odéon:illa sijainneessa kirjakaupassa vieraili useita Kadotetun sukupolven kirjailijoita, joista tunnetuimpia ovat Ernest Hemingway, Ezra Pound ja F. Scott Fitzgerald. Hemingway kirjoittaa muistelmissaan *Nuoruuteni Pariisi* kokemuksistaan Shakespeare and Companysta näin: 

> »Niihin aikoihin ei ollut rahaa kirjojen ostoon. Noudin niitä Shakespeare ja Companyn lainakirjastosta, tarkemmin sanoen Sylvia Beachin lainakirjastosta ja kirjakaupasta Rue de l’Odéonin 12:sta. Se oli lämmin ja viihtyisä paikka, vaikka olikin kylmän ja tuulisen kadun varrella, ja talvisin siellä hehkui iso kamiina ja hyllyillä oli kirjoja ja ikkunassa vastikään ilmestyneitä uutuuksia ja seinillä kuuluisien kirjailijoiden valokuvia, niin elävien kuin kuolleittenkin.» 
> 
> 

Beach oli James Joycen teoksen *Odysseus* (1922) alkuperäinen kustantaja.

Kauppa Rue de l’Odéonilla suljettiin lopullisesti joulukuussa 1941 Saksan joukkojen vallattua Pariisin.

George Whitmanin vuodet
-----------------------

Yhdysvaltalainen George Whitman avasi 1951 englanninkieliseen kirjallisuuteen keskittyvän kirjakaupan Le Mistralin Seinen vasemmalle rannalle maanmiehensä Lawrence Ferlinghettin kehotuksesta. Sylvia Beach jätti kuollessaan 1962 Whitmanille perinnöksi kirjoja ja oikeuden nimeen Shakespeare and Company. Kauppa nimettiin tälle nimelle 1964. Kirjakauppa on siitä lähtien jatkanut toimintaansa samassa osoitteessa Rue de la Bûcheriella noudattaen Sylvia Beachin perintöä. Nykyjään kauppaa johtaa Whitmanin tytär Sylvia Whitman.

George Whitman on luonnehtinut kauppaa, että se on "kaupaksi naamioitu sosialistinen utopia".

Kirjakauppa järjestää joka toinen vuosi Festival & Co -tapahtuman.

Kirjakauppa elokuvissa
----------------------

Elokuvassa *Rakkautta ennen auringonlaskua* päähenkilöt Jesse ja Celine tapaavat vuosien jälkeen Shakespeare and Companyn kirjakaupassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lehtinen, Aki Petteri: Maailma taipuu tarinoiksi: Pariisi. *Helsingin Sanomat* 23.6.2010, s. C 3.
2. ↑  Lehtinen, Aki Petteri: Kirjakauppiaan enkelit. *Kaltio* 2/2008.
3. ↑  Brotkin, Anna: Lasillinen Amélien kahvilassa.  *Aamulehti*, 20.7.2014, s. B38-B41.

Aiheesta muualla
----------------

* Shakespeare & Companyn virallinen kotisivu. (englanniksi)
* Festival & Co.
Mirzə Şəfi Vazeh ja Friedrich Bodenstedt.
**Mirzə Şəfi Vazeh** (1796 Gəncə – 28. marraskuuta 1852 Tbilisi) oli azerbaidžanilainen runoilija, kansanvalistaja ja opettaja.

Mirzə Şəfi, kirjailijanimeltään Vazeh, syntyi kaanin hoviarkkitehdin perheeseen. Hän sai uskonnollisen koulutuksen madrasassa, opiskeli persialaista ja arabialaista kirjallisuutta sekä opetti kalligrafiaa Gəncəssä. Yksi hänen oppilaistaan oli tuleva kirjailija Mirzə Fətəli Axundov.

Vuonna 1840 Vazeh muutti Tbilisiin, jossa hän työskenteli azerin ja persian kielen opettajana. Tbilisissä hän perusti "Viisaiden kerho" -nimisen kirjallisuussalongin ja tutustui venäläisiin, georgialaisiin ja azerbaidžanilaisiin kirjailijoihin, filosofeihin ja valistusmiehiin sekä saksalaiseen kirjailijaan ja orientalistiin Friedrich von Bodenstedtiin.

Vazeh on perinteisen azerbaidžanilaisen ja persialaisen runouden edustaja. Hänen tuotantonsa käsittää romanttista rakkauslyriikkaa sekä feodaaliyhteiskuntaa ja uskonnollista ahdasmielisyyttä arvostelevia satiirisia runoja. Hän laati myös azerirunouden antologian ja azerbaidžanilais-venäläisen sanakirjan.

Friedrich Bodenstedt julkaisi Vazehin runoja kirjassaan *Tausend und ein Tag im Orient* ("Tuhat ja yksi päivää itämailla", 1849) ja kokoelmassa *Lieder des Mirza Schaffy* ("Mirzə Şəfin lauluja"). Teokset herättivät laajaa huomiota ja ne käännettiin useille Euroopan kielille. Myöhemmin Bodenstedt väitti kirjoittaneensa runot itse. Todellisuudessa Bodenstedtin kirjat käsittävät Vazehin sekä muiden azerbaidžanilaisten ja persialaisten runoilijoiden käännöksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 4*, s. 232. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.
2. 1 2 3 4  Strana ognei Azerbaidžan: Vidnyje azerbaidžantsy (pdf) *files.preslib.az*. Viitattu 5.3.2011. (venäjäksi)
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 4*, s. 232–233. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1971.
4. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 3*, s. 453. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mirzə Şəfi Vazeh**.
* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Italian A2-liiga** on Italiassa lentopallossa toiseksi korkeimmalla oleva sarjataso. A1-liiga on Italiassa korkein mahdollinen sarjataso ja sitä pidetään maailman kovimpana lentopalloliigana.

Sarjajärjestelmä
----------------

Italian A2-liigassa pelaa 16 joukkuetta. Jokainen joukkue kohtaa toisensa sekä koti- että myös vieraskentällään kauden aikana. Kauden keskivaiheilla pelataan All-Stars ottelu liigassa, jossa A2-liigan parhaimmat pelaajat kohtaavat A1-liigan parhaimmat. Runkosarjan kärkipaikalla kauden loputtua sijoittunut joukkue nousee automaattisesti Italian A1-liigaan. Sijoille 2–7 sijoittuneet joukkueet pelaavat Play-Off -pelit A1-liigaan nousemista varten, jonka jälkeen he kohtaavat A1-liigan huonoimmat joukkueet ja pelaavat sarjapaikasta maailman arvostetuimpaan lentopallosarjaan. Sijoille 13, 14, 15 ja 16 sijoittuneet joukkueet putoavat automaattisesti B1-liigaan.

Joukkueet
---------

|  |  |
| --- | --- |
| * Corigliano
* Santa Croce
* Bassano Del Grappa
* Castellana Grotte
* Pineto
* Taviano
* Crema
* Cagliari
 | * Milano Sparkling
* Loreto
* Isernia
* Spoleto
* Modugno
* Cavriago
* Bari
* Bergamo
 |

Katso myös
----------

* Italian A1-liiga

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut (englanniksi)
Chorizo-makkaraa
**Chorizo** [ˈtʃoriso] on erityisesti espanjankielisissä maissa valmistettu, chilillä ja muilla mausteilla maustettu makkara. Sitä voidaan tehdä monien eläinten lihasta, jopa kalasta.

Yhdysvalloissa chorizolla tarkoitetaan yleensä ohutta maustettua kestomakkaraa.

Chorizo Espanjassa
------------------

Kaksi espanjalaista chorizomakkaraa ovat EU:ssa nimisuojattuja tuotteita. Muun muassa niiden raaka-aineet ja valmistustavat ovat tarkasti määriteltyjä. "Chorizo Riojano" on sianlihasta tehty ja siansuolessa valmistettu hevosenkengän muotoinen makkara. Sitä valmistetaan vain La Riojan autonomisella alueella. "Chorizo de Cantimpalos" on Segovian maakunnan alueella valmistettava makkara. Se on sianlihasta valmistettu, vähintään suolalla ja paprikalla maustettu valkopintainen makkara.

Lähteet
-------

1. 1 2  Makkarasanoja *www.kolumbus.fi*.  Arkistoitu 29.5.2020. Viitattu 28.11.2017.
2. ↑  DOOR (Euroopan komission tietokanta nimisuojatuista elintarvikkeista) *ec.europa.eu*. Viitattu 24.7.2020.
3. ↑  NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006 "CHORIZO RIOJANO" EY-N:o ES-PGI-0005-0654-16.10.2007 (EU:n virallinen lehti C186, sivut 14–19) *ec.europa.eu*.  8.8.2009. Viitattu 24.7.2020.
4. ↑  NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 510/2006 "CHORIZO DE CANTIMPALOS" EY-N:o: ES-PGI-0005-0632-17.07.2007 (EU:n virallinen lehti C265, sivut 23–27) *ec.europa.eu*.  30.9.2010. Viitattu 24.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chorizo** Wikimedia Commonsissa
**Rytis Vaišvila** (s. 23. toukokuuta 1971 Klaipėda, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja nykyinen KK Neptūnasin koripallovalmentaja.

Ura
---

Vaišvila aloitti ammattilaisuransa Atletas Kaunasissa vuonna 1990 ja edusti seuraa vuoteen 1996 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi BC Alytusiin, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan. Kaudeksi 1999–2000 Vaišvila siirtyi Torpan Poikiin. Vuodet 2000–2002 hän pelasi venäläisessä PBC Ural Greatissa. Myöhemmin urallaan Vaišvila edusti muun muassa latvialaista BK Skontoa sekä saksalaista DJK Würzburgia.

Vaišvila pelasi myös Liettuan maajoukkueessa, jonka mukana hän oli voittamassa olympiapronssia vuonna 1996. Hän pelasi olympialaisissa kuusi ottelua ja teki parhaassa ottelussaan seitsemän pistettä Yhdysvaltoja vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Rytis Vaišvila Krepsinis.net. Viitattu 14.12.2011. (liettuaksi)
2. ↑  Wechselbörse Basketball-Bundesliga  22.6.2004. Schönen dunk. Viitattu 14.12.2011. (saksaksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Rytis Vaišvila Sports-Reference.  Arkistoitu 6.2.2012. Viitattu 14.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sports-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Liettuan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
4 Vaišvila |
5 M. Žukauskas |
6 E. Žukauskas |
7 Pačėsas |
8 Štombergas |
9 Lukminas |
10 Kurtinaitis |
11 Sabonis |
12 Karnišovas |
13 Marčiulionis |
14 Einikis |
15 Jurkūnas\* |
Valmentaja Garastas
  
(\*) = FIBAn mukaan ei mitalisti/olympiajoukkueessa
**Tatu Miettunen** (s. 24. huhtikuuta 1995 Mänttä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Miettunen pelasi pienenä synnyinkaupunkinsa Mäntän Valossa, mutta hän muutti vuonna 2000 Pirkkalaan ja aloitti pelaamisen Tampereen Ilveksen kaupunginosajoukkueessa. Kauden 2014 alla Miettunen teki Ykkösessä pelanneen Ilveksen edustusjoukkueen kanssa kaksivuotisen sopimuksen jatko-optiolla yhdestä vuodesta. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan Ykkösessä 16 ottelua ja teki yhden maalin.

Ilves nousi kaudeksi 2015 Veikkausliigaan Myllykosken Pallon jäätyä ilman liigalisenssiä. Miettunen esiintyi vahvasti Liigacupin otteluissa ja teki debyyttinsä Veikkausliigassa toukokuussa 2015 Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Elokuussa 2015 hänet valittiin Veikkausliigan kuukauden joukkueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tampereen Ilves kausiennakko 2014
2. ↑  Tatu Miettunen Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Mika Hilander jälleen Veikkausliigan kuukauden pelaaja  3.9.2015. Veikkausliiga. Viitattu 3.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tatu Miettunen** Wikimedia Commonsissa

Ilves – Veikkausliiga
1 Leislahti |
2 Ollila |
3 Loa Loa |
4 Aspegren |
5 Katz |
6 Arifi |
7 Veteli |
8 Jäntti |
9 Mettälä |
10 Luna |
11 Sarr |
12 Huuhtanen |
13 Mensah |
14 Siira |
15 Almen |
16 Miettunen |
17 Pietola |
18 Blanco |
19 Mömmö |
20 Rautiola |
21 Gbe |
22 Özcelik |
23 Hasa |
25 Kyllönen |
27 Rönnberg |
29 Jukkola |
32 Vertainen |
49 Oteng |
70 Torres |
Valmentaja Wiss
**Vsevolod Anisimovitš Kotšetov** (ven. Всеволо́д Ани́симович Ко́четов, 4. helmikuuta (J: 22. tammikuuta) 1912 Novgorod, Venäjä – 4. marraskuuta 1973 Moskova, Neuvostoliitto*lähde?*) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vsevolod Kotšetov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli maatalousopistossa, työskenteli agronomina ja lehtimiehenä. Vuosina 1953–1955 hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton Leningradin osaston sihteerinä, vuodesta 1954 lähtien kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä, vuosina 1955–1959 *Literaturnaja gazetan* ja vuosina 1961–1973 *Oktjabr*-kirjallisuuslehden päätoimittajana. NKP:hen hän liittyi vuonna 1944.

Kotšetov oli yksi merkittävimmistä poststalinistisista kirjallisuusideologeista. Kirjailijana hän tuli tunnetuksi kolmea laivanrakentajasukupolvea kuvaavalla romaanilla "Žurbinin perhe" (*Žurbiny*, 1952), jonka pohjalta on kuvattu Josif Heifitsin ohjaama elokuva "Rautakourat" (*Bolšaja semja*, 1954). Hänen teoksilleen on ominaista primitiivinen luokkakantaisuus ja taiteellinen kyvyttömyys.

Kirjailija on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä sekä lokakuun vallankumouksen ja punaisen lipun kunniamerkeillä. Sairastuttuaan vakavasti hän teki itsemurhan.

Suomennettu teos
----------------

* *Zhurbinin perhe*. Suom. Tauno Haapalainen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.
* *Elämä ojentaa* (*Sekretar obkoma*), suom. Uljas Vikström, Moskova, Petroskoi: Edistys 1965

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 1*, s. 670. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006993-X. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 392. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3. (venäjäksi)
3. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 13*, s. 299. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1974. (venäjäksi)
4. 1 2 3  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 22.6.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 465. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Sysipensasyökkönen** (*Amphipyra livida*) on melko kookas, euraasialainen yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sysipensasyökkönen on varsin helposti tunnistettava, kookas, hyvin tumma yöperhoslaji. Etusiivet ovat tasaväriset, kuviottomat ja vaihtelevat väriltään mustanruskeasta mustaan. Siiven pinnassa on sinimusta kiilto. Takasiivet ovat voimakkaan kuparinruskeat, vain etureunastaan ja ulkosyrjästä hieman tummentuneet. Siipiväli on 38–48 millimetriä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Keski-Aasian poikki Kiinaan, Koreaan ja Japaniin. Sysipensasyökkönen on Suomessa erittäin harvinainen harhailija, jonka yksilöitä on tavattu vain muutama. Ensimmäisen kerran se tavattiin Suomessa Kotkasta vuonna 1991.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji elää valoisissa lehtimetsissä sekä puistoissa. Perhoset lentävät hämärän laskeuduttua ja tulevat hyvin sekä valolle että syötille. Toukka koteloituu maahan, kotelokopan sisään. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö muun muassa voikukkia (*Taraxacum*) ja ukonkeltanoita (*Hieracium*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. 1 2


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1146029
* Wikispecies: Amphipyra livida
* BioLib: 53637
* BOLD: 196774
* EoL: 479245
* EUNIS: 311215
* Fauna Europaea: 449281
* Fauna Europaea (new): fc2102df-62cc-40a4-b8e3-cbf4876a8b5d
* GBIF: 1766130
* iNaturalist: 472162
* IRMNG: 10867462
* LepIndex: 262132
* NCBI: 1804821

 |

 |
**Tatum Beatrice O’Neal** (s. 5. marraskuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten 1970-luvun lapsitähtenä. Hän sai esikoisroolistaan vuoden 1973 elokuvassa *Paperikuu* parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon historian nuorimpana palkittuna, vain kymmenvuotiaana. Elokuvassa yksi hänen vastanäyttelijöistään oli hänen isänsä Ryan O’Neal.

Esikoisroolinsa jälkeen O’Neal näytteli pääosaa elokuvissa kuten *Karhukopla* (1976) (yhdessä mm. Walter Matthau'n kanssa), *Yli esteiden* (1978) (Christopher Plummerin ja Anthony Hopkinsin kanssa) ja *Kullannuput* (1980) (Kristy McNicholin kanssa) ja sivurooleja elokuvissa *Viiden pennin leffa* (1976, isänsä kanssa) ja *Suhde* (1980) Richard Burtonin kanssa. Vuosina 2006–2007 O’Neal esitti 63 jaksossa Blythe Hunteria saippuasarjassa *Wicked Wicked Games*.

Yksityiselämä
-------------

O’Nealilla oli läheinen suhde 1970-luvun lopulla Michael Jacksonin kanssa Se alkoi kun O'Neal oli 12 ja Jackson 17-vuotias. Hänet muistetaan myös vaiheikkaasta avioliitostaan tennispelaaja John McEnroen kanssa vuosina 1986–1992. Pariskunnalla on kolme yhteistä lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Sauter, Michael: Tatum O’Neal was the youngest Oscar winner *Entertainment Weekly*.  17.7.2009. Viitattu 26.11.2016. (englanniksi)
2. ↑  Michael Jackson’s ex Tatum O’Neal is ‘convinced he was a paedo’ after watching Leaving Neverland *The Sun*.  2019. Viitattu 25.4.2021.
3. ↑  Tatum O’Neal on Ex-Husband John McEnroe: ‘Everyone Says I Married Someone Like My Father’ *Closer*.  2015. Viitattu 25.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ertta Virtamo** (21. tammikuuta 1886 Helsinki – 27. syyskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki uransa suurelta osin Suomalaisessa Maaseututeatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.

Sukutausta
----------

Virtamo kuului suureen Tuomen näyttelijäsukuun. Hänen isänsä Johan Fredrik Bergström oli Emmi Jurkan ja Arvi Tuomen setä. Virtamon nuorempi veli Rafael Bergström puolestaan oli sukunsa ensimmäinen teatterikoulun käynyt näyttämötaiteilija.

Ura
---

Virtamo aloitti ammattiuransa Helsingissä Kansan Näyttämöllä vuonna 1907. Kaksi vuotta myöhemmin hän liittyi Suomalaiseen Maaseututeatteriin, joka oli yksi Viipurin Kaupunginteatterin edeltäjistä. Maaseututeatterissa Virtamosta tuli viipurilaisen teatteriyleisön suosikki. Vuonna 1919 Virtamo kiinnitettiin Suomen Kansallisteatteriin, josta hän erosi muutaman vuoden kuluttua. Vuonna 1927 Virtamo teki oman kiertueen, jonka jälkeen hän työskenteli muutamia vuosia jälleen Kansan Näyttämöllä. Hän jätti teatteriesiintymiset terveydellisistä syistä.

Virtamo näytteli sadoittain osasuorituksia. Hänen roolejaan olivat muun muassa Elina balladissa *Elinan surma*, Doolittle näytelmässä *Pygmalion* ja Marina näytelmässä *Pimeyden vallassa*. Hänellä oli roolitehtäviä myös teoksissa *Varatie*, *Kirsikkapuutarha* ja *Sanni Kortmanin koulu*. Kansallisteatterissa Virtamo näytteli muun muassa Lady Sneerwellin roolin komediassa *Juorukoulu*. Hänellä oli rooleja myös lukuisissa muissa teatteritaiteen klassikoissa, kuten *Romeo ja Julia*, *Kesäyön unelma*, *Tukkijoella*, *Tartuffe* ja *Anna Liisa*.

Mittavan teatteriuransa ohella Virtamo näytteli myös elokuvissa *Ollin oppivuodet* (Ollin äiti) (1920) ja *Herrat täysihoidossa* (Selma Sorjonen) (1933).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
* Meri, Lauri: *Tuntematon tähti : Jussi Jurkka*. Kustannusosakeyhtiö Otava, 2015. ISBN 978-951-1-26596-2.
* Ertta Virtamo *Elonet*. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.

### Viitteet

1. ↑  Meri, s. 17
2. ↑  Ertta Virtamo kuollut.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 28.9.1955, s. 8.
3. ↑  Ertta Virtamo kuollut.  *Uusi Suomi*, 28.9.1955, s. 17.
4. 1 2  Meri, s. 17 ja 18
5. ↑  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 
382
6. ↑  Virtamo Ertta *Ilona*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 25.3.2019.
7. ↑  Elonet, Ertta Virtamo

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvakokoelmat.fi: Virtamo, Ertta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Anja Ignatius -viulukilpailu** on Taideyliopiston Sibelius-Akatemian järjestämä viulukilpailu.

Anja Ignatius -viulukilpailun tarkoitus on parantaa viulukilpailuihin osallistumisen mahdollisuuksia samanaikaisesti opintojen suorittamisen aikana. Kilpailu on nimetty Jean Sibeliuksen ystävänä ja tulkitsijana tunnetuksi tulleen, vuosina 1955–1978 Sibelius-Akatemian professorina toimineen Anja Ignatiuksen mukaan.

Ensimmäinen Anja Ignatius -viulukilpailu
----------------------------------------

Ensimmäinen Anja Ignatius -viulukilpailu järjestettiin maaliskuussa 2013. Sen viisi ilman keskinäistä paremmuusjärjestystä palkittua kilpailijaa olivat Yuki Fujita, Adriana Iacovache-Pana, Tami Pohjola, Eva Unterweger ja Kasmir Uusitupa. Ylimääräisenä tunnustuspalkintona pääsy esiintymään Lohjan kesän vuoden 2013 kartanokonserttisarjaan myönnettiin Eva Unterwegerille ja Kasmir Uusituvalle.

Toinen Anja Ignatius -viulukilpailu
-----------------------------------

Toinen Anja Ignatius -viulukilpailu järjestetään tammikuussa 2023. Osallistujia kilpailuun ilmoittautui 44. Pääsy oli avoin kaikille Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa nuoriso-, perus- ja tohtorikoulutuksissa opiskeleville sekä vaihto-opiskelijoille. Arvostelijoiksi valittiin asiantuntijoita Sibelius-Akatemian ulkopuolelta. Tuomariston puheenjohtajana on Seppo Kimanen sekä muina jäseninä Terhi Paldanius ja Carolin Widmann.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anja Ignatius -viulukilpailu Taideyliopisto, viitattu 14.1.2023
2. 1 2  Jär­jes­tyk­ses­sään toi­nen Anja Ig­na­tius -viu­lu­kil­pai­lu käy­dään 20.-22.1.2023 Taideyliopisto 9.1.2023, viitattu 14.1.2023
3. ↑  Viisi palkittiin Anja Ignatius -viulukilpailussa Helsingin Sanomat 12.3.2013, viitattu 14.1.2023
**Sysmäjärvi** on rehevä ja erittäin matala lintujärvi ja luonnonsuojelualue Outokummun keskustan eteläpuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 6,6 neliökilometriä ja keskisyvyys vain 74 senttimetriä. Etäisyys Joensuusta on 36 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Sysmäjärveä ympäröi peltomaisema. Järvi on osin umpeenkasvanut. Syvimmät kohdat ovat 3,6 metriä, ja ne sijaitsevat järven keskiosassa. Vain noin kaksi prosenttia järven pinta-alasta on vähintään 3 metriä syvä. Noin kolme neljäsosaa järvestä on korkeintaan yhden metrin syvyistä. Luusua sijaitsee kaakkoiskulman Lähtevänlahden pohjukassa, josta lähtee Sysmänjoki kaakkoon. Suurin etäisyys luusuasta järven luoteiselle vastarannalle on 3,9 kilometriä.

Sysmäjärvessä sijaitsee 30 saarta, joista 2 on alle aarin laajuisia ja 3 yli hehtaarin laajuisia. Järven keskiosassa sijaitsevan Pitkäsaaren pinta-ala on nelisen hehtaaria.

Lintuvetenä Sysmäjärvi on kansainvälisesti arvokas. Sysmäjärven vesilinnusto taantui aikoinaan, minkä vuoksi järveä kunnostettiin. Alueen pesimälinnusto on monimuotoinen.

Sysmäjärven vesitilavuus on 4 851 000 kuutiometriä.

Sysmäjärvi (04.353.1.019) kuuluu Sysmänjoen valuma-alueeseen (04.353), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Sysmäjärvi on Sysmänjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraa noin neliökilometrin laajuinen Kuusjärvi. Sysmänjoen valuma-alueeseen kuuluu 43 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sysmäjärvi, vakavesi, Outokumpu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.9.2021.
3. ↑  Sysmäjärvi. Järviwiki. Viitattu 20.9.2021.
4. 1 2  Sysmäjärvi *Ympäristö.fi*.  2013. Ympäristöhallinto. Viitattu 20.9.2021.
5. ↑  Sysmänjoen valuma-alue (04.353). Järviwiki. Viitattu 20.9.2021.