recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dorothy Masuka
**Dorothy Masuka** (3. syyskuuta 1935 Bulawayo – 23. helmikuuta 2019 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä.

Masukan isä oli sambialaissyntyinen ja äiti Liza Mafuyani kotoisin Natalista. Masuka muutti vuonna 1947 Etelä-Afrikkaan, jossa aloitti laulamisen koulun kuorossa. Hän aloitti uransa teini-ikäisenä hitillä "Hamba Nontsokolo". Hän esiintyi usein big bandien solistina ja sävelsi itse laulunsa, joihin vaikutti elämänmeno townshipeissa 1950-luvulla. Masuka joutui apartheidajan viranomaisten vainoamaksi ja suuntasi vuonna 1961 ulkomaille. Hän vietti aikaa Malawissa, Tansaniassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Zimbabwessa ja Sambiassa. Hän ajoi kappaleillaan Afrikan maiden itsenäisyyden asiaa ja joutui poliittisten kytköstensä takia uhatuksi myös Zimbabwessa ollessaan.

Sambiassa Masuka vähensi musiikillista aktiivisuuttaan ja työskenteli lentoemäntänä. Vuonna 1981 hän palasi itsenäistyneeseen Zimbabween. Hän jatkoi ammattimaista laulu-uraansa ja palasi Etelä-Afrikkaan vuonna 1992 Nelson Mandelan vapautumisen jälkeen. Masuka kuoli sairauteen 83-vuotiaana.

Masukan tekemiä lauluja ovat esittäneet myös muut laulajat, kuten Miriam Makeba.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dorothy Masuka South African History Online


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Black Tower** on saksalainen viinimerkki, joka on ollut Saksan menestynein viinimerkki viimeisen 40 vuoden ajan. Black Towerin viinejä myydään maailmanlaajuisesti yli 50 maassa. Merkki erottautui muista viineistä nimensä mukaisesti pikimustan pullonsa ansiosta. Myöhemmin design uudistettiin, ja pullojen värit heijastelevat sisällä olevan viinin väriä.

Merkin historiaa
----------------

Merkki perustettiin vuonna 1967, ja ensimmäiset viinit myytiin mustissa keraamisissa pulloissa. Jo seuraavana vuonna viiniä vietiin Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Vuonna 1970 tuotanto oli jo 240 000 pulloa vuodessa, ja samana vuonna keraamiset pullot korvattiin mustilla lasipulloilla. Vuonna 1982 tuotanto oli noussut 13,4 miljoonaan pulloon vuodessa. 2000-luvulla Black Towerista tuli myydyin saksalainen viini Kanadassa, Englannissa, Brasiliassa ja Perussa. Vuonna 2008 merkistä tuli myydyin saksalainen merkki maailmanlaajuisesti, kun myynti saavutti 12 miljoonaa pulloa. Vuonna 2010 merkki uudelleensuunniteltiin ja lanseerattiin uusi slogan: "Black Tower. Easy ends the day".

Lähteet
-------

1. ↑  About Black Tower (Arkistoitu – Internet Archive) Blacktower.de. Viitattu 6.4.2012.
2. ↑  Brand history (Arkistoitu – Internet Archive) Blacktower.de. Viitattu 6.4.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
**Lumen vesiarvo** eli **lumikuorma** ilmoittaa lumikerroksesta sulatettuna muodostuvan vesikerroksen paksuuden. Yksikkönä käytetään yleensä millimetrejä (mm) tai kilogrammoja neliömetriä kohden (kg/m2); kummallakin yksiköllä lukuarvot ovat samat.

Lumikuorma täytyy ottaa huomioon esimerkiksi rakennusten kattorakenteiden kantavuutta suunniteltaessa. Lisäksi vesiarvon avulla voidaan arvioida sulamisvesien aiheuttamien keväisten tulvien suuruutta.

Lumen vesiarvon määrittäminen
-----------------------------

Lumen vesiarvo voidaan määrittää ottamalla lumihangesta lieriönmuotoinen näyte, jonka tilavuus ja massa mitataan (tästä saadaan tiheys) sekä mittaamalla lumihangen paksuus. Tietyllä pinta-alalla olevan lumen massa ei muutu, kun se sulatetaan. Tämän perusteella saadaan lumen vesiarvo

{\displaystyle h\_{v}={\frac {\rho \_{l}}{\rho \_{v}}}h\_{l}},
missä hl on lumen syvyys. ρv ja ρl ovat veden ja lumen tiheydet.

Toinen määritystapa käyttää hyväksi Maan omaa radioaktiivisuutta, sillä radioaktiivisen säteilyn absorptio riippuu lumen vesiarvosta. Nämä mittaukset suoritetaan käytännössä lentokoneista. Satelliitteja voidaan käyttää apuna lumipeitteen koon arvioinnissa.

Yleensä lumen vesiarvo määritetään Suomessa ns. lumilinjamittauksilla. Suomen havaintoverkosto koostuu noin 160 lumilinjasta sekä muutamasta kymmenestä lumiasemasta. Lumilinja on tavallisesti muutaman kilometrin pituinen mittauslinja, joka kattaa sopivasti alueen erityyppiset maastot: aukealle paikalle kertyy enemmän lunta kuin metsään. Linjalta mitataan lumen syvyys mittasauvojen avulla noin 80 kohdasta. Tämän lisäksi lumen tiheys määritetään lumipuntarilla noin kahdeksasta kohtaa. Mittaukset suoritetaan noin kuukauden välein.

Rakenteiden lumikuorman kesto
-----------------------------

Rakennusten rakenteissa on otettava huomioon lumikuormat. Lumikuorma voi kasvaa erityisen kovaksi kinostumisen takia. 

Suomessa vähimmäismitoitus on 1,4 kN (1 kN on noin 100 kg/m²) etelän rannikkoalueilla ja saaristossa (2013). Lapissa kantavuusvaatimus on maksimissaan 2,6 kN.[1] Aikaisempien rakennusvaatimusten (1955 ja 1969) mukainen vaatimus on vähäisempi[2].

Ruotsin tunturialueilla maksimaalinen lumikuorma neliöltä on 5,5 kN.[1]

Lähteet
-------

* Keski-Suomen Ely-keskus

### Viitteet

1. 1 2  Lumikuormat Suomessa ja Pohjoismaissa, Kurikan Lumieste Oy
2. ↑  Kattojen lumikuorma, www.ymparisto.fi
*Tämä artikkeli kertoo saaresta Alaskassa. Katso myös Wrangelinsaari.*
Wrangell Island

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
AlaskaYhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Alexanderin saaristo |
| Vesialue | 
Alaskanlahti |
| Pinta-ala | 
544 km² |

Väestö| Asukasluku | 
2 401 |
| Suurin kaupunki | 
Wrangell |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Wrangell Island** on saari Alexanderin saaristossa Alaskan kaakkoisosassa Tyynenmeren rannikolla. 

Wrangell Islandin pinta-ala on 544 km² ja se on 48 km pitkä ja 8–23 km leveä. Saaren erottaa itäpuolella olevasta mantereesta kapea Blake Channel -salmi ja länsipuolella olevasta Etolin Islandista kapea Zimovian Strait -salmi. Saari sijaitsee lähellä Stikinejoen suuta. 

Saari on pääosin tiheää, koskematonta metsää. Sen pohjoispäässä on Wrangellin 2 308 asukkaan (2002) kaupunki ja eteläosassa parinkymmenen asukkaan Thoms Placen kylä.

Historia
--------

Venäläiset miehittivät saaren 1834, kun Alaska oli osa Venäjän Amerikkaa. Saari on nimetty venäläisen tutkimusmatkailijan ja alueen kuvernöörin Ferdinand von Wrangelin mukaan. Vuonna 1840 venäläiset kuitenkin vuokrasivat tukikohtansa brittien Hudson Bay Companylle. Alaskan myynnin jälkeen saari oli vuodesta 1867 vuoteen 1877 Yhdysvaltojen armeijan tukikohtana. Myöhemmin siitä tuli metsästäjien, tutkmusmatkailijoiden ja kaivostyöläisten varustustukikohta, kun he käyttivät Stikinejoen reittiä matkalla Yukoniin.

Saarella harjoitetaan kalastusta ja kaivostoimintaa. Ainoa saha suljettiin 1990-luvulla.
**Itäinen komppania** (saks. *Kaiserliche privilegierte orientalische Kompagnie*) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan johtama kauppakomppania keisari Kaarle VI:n aikakaudella vuosina 1719–1740. Komppanian tavoitteena oli vahvistaa keisarikunnan kauppaa Balkanilla ja se nautti laajoista oikeuksista keisarikunnan sisällä.

Komppaniassa oli lukuisia ongelmia ja esimerkiksi kuljetus- ja tuotantomaksut nousivat kohtuuttomiksi. Näin esimerkiksi Triesten vapaasatamassa Ruotsista tuota teräs ja rauta, jota kuljettiin alankomaalaisilla ja brittiläisillä laivoilla, oli halvempaa kuin keisarikunnan muilta alueelta tuotu. Komppania oli jo vuonna 1731 pahasti velkaantunut. Tavoite Balkanin kaupan vahvistamisesta epäonnistui ja komppania purettiin vuonna 1740.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ingrao, Charles W.: "Reform and Diplomacy in the Eighteenth-Century Habsburg Monarchy", *State and Society in Early Modern Austria*, s. 318–319. Purdue Research Foundation, 1994. ISBN 1-55753-048-3. Teos http://books.google.fi/ palvelussa (viitattu 9.2.2014). (englanniksi)
**Lumi peittää setripuut** (*Snow Falling on Cedars*) on Scott Hicksin ohjaama yhdysvaltalainen oikeussalidraama vuodelta 1999. David Gutersonin samannimiseen esikoisromaaniin perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet ohjaaja Hicks ja Ron Bass, ja sen pääosissa näyttelevät Ethan Hawke, Max von Sydow, James Cromwell ja Sam Shepard. 

Länsirannikon Washingtonin osavaltioon vuonna 1950 sijoittuva elokuva kertoo amerikanjapanilaisten vaikeasta asemasta Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Japanilaissyntyistä miestä syytetään valkoisen kalastajaystävänsä murhasta, ja oikeudenkäynnistä raportoi syytetyn vaimon kanssa nuorena seurustellut amerikkalainen toimittajamies. Syytetty on tavannut vaimonsa sodanjälkeisellä amerikanjapanilaisten internointileirillä.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ethan Hawke  | … |  toimittaja Ishmael Chambers  |
|  Max von Sydow  | … |  puolustusasianajaja Nels Gudmundsson  |
|  James Cromwell  | … |  tuomari Fielding  |
|  Sam Shepard  | … |  Arthur Chambers  |
|  Rick Yune  | … |  Kazuo Miyamoto  |

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai Yhdysvalloissa vaihtelevia arvosteluja. Roger Ebert antoi sille kolme ja puoli tähteä neljästä ja kehui muun muassa tarinan vähittäistä rakentumista katsojan mieleen monista eri näkökulmista. Joidenkin kriitikoiden mielestä elokuvan kerronta on pitkästyttävän hidasta.

Robert Richardson oli elokuvasta ehdolla parhaan kuvauksen Oscar-palkintoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Snow Falling on Cedars (1999) *allmovie.com*. Viitattu 2.10.2021.
2. ↑  Ebert, Roger: Snow Falling On Cedars *rogerebert.com*.  7.1.2000. Viitattu 2.10.2021.
3. ↑  ASC to Honor Robert Richardson and Jeff Jur at Annual Awards *American Society of Cinematographers*.  4.12.2018. Viitattu 2.10.2021.
**Tampereen Taiteilijaseura** on kuvataiteilijoiden etujärjestö, joka edistää pirkanmaalaista kuvataidetta ja järjestää galleria-, taidelainaamo- ja työpajatoimintaa. Yhdistys on perustettu vuonna 1920.

Taiteilijaseura järjestää vaihtuvia näyttelyitä Taidekeskus Mältinrannassa ja muuta näyttelytoimintaa. Seuralla on myös ateljeetiloja kuten Tampereen ateljeetalo ja Ateljeetalo Pesula sekä yhteistyötiloja Mältinrannan taidekeskuksessa. Toimintaan kuuluu myös kurssitoimintaa, työpajoja ja näyttelyopastuksia. Lisäksi seura jakaa stipendejä jäsenilleen Alli ja Allan Salon rahastosta.

Historia
--------

Tampereen Taiteilijaseuran perustava kokous pidettiin Tampereen Teatterin lämpiössä 1920. Kokoukseen tuli runsaat neljäkymmentä henkilöä, jotka muodostivat uuden seuran kantajäsenistön. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin taidemaalari Gabriel Engberg, joka toimi tehtävässä parinkymmentä vuotta.

Varhaisvaiheissaan Taiteilijaseuran jäsenet edustivat kaikkia taiteen alueita. Lisäksi seuraan kuului muita kulttuurista kiinnostuneita henkilöitä. Puhtaasti kuvataiteilijoiden yhdistykseksi seura muuttui vuonna 1943. Toimintansa alkuvaiheissa seura keskittyi ohjelmallisten kokousiltojen ja juhlien järjestämiseen. Varsinaista taidenäyttelypaikkaa ei ollut, joten seuran näyttelyitä järjestettiin Tampereen Raatihuoneen juhlasalissa ja Näsinlinnassa, joskus myös Tampereen Teatterin lämpiössä. Ensimmäinen taidenäyttelyille suunniteltu tila valmistui vuonna 1925 Vanhan kirjastotalon yhteyteen. Tästä tilasta muodostui näyttelykeskus, jossa pidettiin muun muassa Taiteilijaseuran vuosinäyttelyt. Kirjasto otti näyttelytilan omaan käyttöönsä 1970-luvulla. Tilanne koheni näyttelyiden kannalta, kun Tampereen kaupunki kunnosti Mältinrannan entisen vedenpuhdistuslaitoksen Taiteilijaseuran ja Pirkkalaiskirjailijoiden käyttöön. Taidekeskuksen avajaiset pidettiin vuonna 1983.

Aiheesta muualla
----------------

* Tampereen taiteilijaseuran kotisivu
**Itäjuguurin** tai **širajuguurin kieli** on Kiinassa Gansun maakunnassa asuvien juguurien puhuma mongolikieli. Vuonna 1999 sen puhujia arvioitiin olevan noin 3 000 henkeä.

Juguurit jakautuvat neljään kieliryhmään. Širajuguurit puhuvat itäjuguuria, sarygjuguurit turkkilaista länsijuguurin kieltä ja loput kiinaa ja tiibettiä. Širajuguurien on arveltu olevan mongolikielen omaksuneita turkkilaisia.

Itäjuguuri toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen puhujat käyttävät sivistyskielenään kiinaa. Lainasanoja on omaksuttu turkkilaisista kielistä, kiinasta ja tiibetistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ethnologue: East Yugur *ethnologue.com*. Viitattu 26.11.2010. (englanniksi)
2. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 532. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. 1 2  *Jazyki mira: Mongolskije jazyki. Tunguso-mantšžurskije jazyki. Japonski jazyk. Koreiski jazyk*, s. 148. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-047-7.
4. ↑  *Jazyki mira: Mongolskije jazyki. Tunguso-mantšžurskije jazyki. Japonski jazyk. Koreiski jazyk*, s. 152. Moskva: Indrik, 1997. ISBN 5-85759-047-7.
**Rumpler C.VIII** oli Rumpler Flugzeugwerken valmistama jatkokoulutuskone, joka esiteltiin 1917 kuuluen siten ensimmäisiin ilmasotataitojen opettamiseen suunniteltuja koulukonita.

Konetyypin kehitys
------------------

Rumpler C.VIII kehitettiin yhtenä ensimmäisistä taistelukoulutukseen tarkoitetuista lentokonetyypeistä. Konetyyppi pohjautui tehtaan aikaisempiin menestyneisiin tiedustelukoneisiin ja erosi niistä lähinnä matalatehoisemman moottorinsa osalta. Tyyppi otettiin käyttöön Saksan armeijassa vuoden 1917 lopulla.

Käyttö Suomessa
---------------

Ensimmäinen Suomeen Saksasta hankittu C.VIII saapui Uttiin kesäkuussa 1918, mistä se siirrettiin saman vuoden marraskuussa Sortavalaan. Kone lähti sotalennolle Aunukseen 21. huhtikuuta 1919, mutta joutui palaamaan öljyvuodon takia. Seuraavana päivänä kone teki pakkolaskun Viiteleen. Kone vaurioitui vielä tämänkin jälkeen useita kertoja, vajoten esimerkiksi jäihin Santahaminassa tammikuussa 1922. Käytössä se oli vuoteen 1924 saakka, ja poistettiin ilmailuvoimien luetteloista 6. helmikuuta 1925, jolloin koneella oli lennetty kaikkiaan 52 tuntia ja 17 minuuttia. Kone käytti käyttöikänsä aikana tunnuksia F28, C.74/18, 2.B.350 ja 2.C.350.

Käyttäjät
---------

 Alankomaat
* Alankomaiden ilmavoimat

 Saksa
* *Luftstreitkräfte*

 Suomi
* Suomen ilmavoimat

 Puola
* Puolan ilmavoimat

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&08.0200008,02 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&012.018000012,18 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.02000003,20 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&036.020000036,20 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0874.&&&&00874 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&01374.&&&&001 374 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Argus As III -nestejäähdytteinen kuusisylinterinen rivimoottori; &&&&&&&&&&&&0134.&&&&00134 kW (&&&&&&&&&&&&0180.&&&&00180 hv)

**Suoritusarvot**

* **Lentoaika:** 4 h

**Aseistus**  

* 1 x 7,92 mm Parabellum MG 14 -konekivääri tähystäjällä
* 4 x 12,7 kg pommia

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo & Valtonen, Hannu: *Albatrossista Pilatukseen*. Saarijärvi: Keski-Suomen Ilmailumuseo, 2010. ISBN 9789529998920.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Heinonen & Valtonen 2010: s. 36–37
**Reulle-Vergy** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen.

Kunnan alueella oli aikanaan Vergyn kaupunki ja sitä suojaava linnoitus *Château de Vergy* ensimmäisellä vuosituhannella. Kaupungin linnoitusta paranneltiin vielä 1200-luvulla. 1500-luvulla Henrik IV piiritti ja valtasi sen. Nykyään se on raunioituneena. Nykyisen Reulle-Vergyn keskustassa on 1000-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Saturninin kirkko, joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Erityisesti kirkon sisällä olevat patsaat ovat huomion arvoisia. Kunnan erikoisuus on kunnantalo, johon on yhdistetty pesula.

  

* Château de Vergyn raunioitaChâteau de Vergyn raunioita
* Saint-Saturninin kirkkoSaint-Saturninin kirkko
* Kunnantalo ja pesulaKunnantalo ja pesula

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 18.3.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Reulle-Vergy Echo des communes. Viitattu 18.3.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reulle-Vergy** Wikimedia Commonsissa
**Sarafotoksiinit** ovat ryhmä peptiditoksiineja, jotka rakentuvat 21 aminohaposta. Sarafotoksiinit aiheuttavat sepelvaltimon supistumisen ja sitoutuvat sydämen kammioiden kalvoille sekä aivokalvoihin. Lisäksi ne aktivoivat fosfoinositidien hajoamisen. Sarafotoksiinien aminohappojärjestys muistuttaa paljon endoteliinin aminohappojärjestystä. Endoteliini on luonnollinen nisäkkäiden biomolekyyli, joka osallistuu nisäkkäiden verisuonijärjestelmän toimintaan.

Sarafotoksiini-A
----------------

Sarafotoksiini-A on molekyylipainoltaan 2 514.88 g/mol, sen molekyylikaava on C₁₀₅H₁₅₆N₂₈O₃₄S₅ ja CAS-numero 126738-34-9.

Sarafotoksiini-B
----------------

Sarafotoksiini-B on molekyylikaavaltaan C110H159N27O34S5, sen molekyylipaino on 2 563.9 g/mol ja CAS-numero 120972-53-4. Toksiini eristettiin ensimmäisen kerran käärmeenmyrkystä, jota tuottaa *Atractaspis engaddensis*.

Sarafotoksiini-C
----------------

**Sarafotoksiini-C** on valkoinen kiteinen jauhe, jonka molekyylipaino on 2 516 g/mol ja molekyylikaava C103H147N27O37S5. Toksiinissa on kaksi disulfidisiltaa. CAS-numero on 121695-87-2, liukoisuus veteen on 1 mg/ml.

Sarafotoksiini-D
----------------

Safrotoksiini-D eroaa B-versiosta kahden aminohapon verran ja sen kyky supistaa verisuonia on hyvin vähäinen verrattuna safrotoksiineihin A ja B.

Bibrotoksiini
-------------

**Bibrotoksiini** on eristetty käärmeenmyrkystä, jota tuottaa stilettikäärme (*Atractaspis bibronii*). Sarafotoksiineihin kuuluva bibrotoksiini muistuttaa hyvin paljon sarafotoksiini-B:tä, eroa on vain yhden aminohapon verran. Rotan aortassa bibrotoksiini toimii endoteliinin tavoin mutta pienemmällä pitoisuudella.

Lähteet
-------

1. ↑  Kloog Y. et al.: Sarafotoxin, a novel vasoconstrictor peptide: phosphoinositide hydrolysis in rat heart and brain..  *Science.*, 1988, 242. vsk, nro 4876, s. 268–70.  US National Library of Medicine National Institutes of Health. Artikkelin verkkoversio (verkkosivu). Viitattu 22.4.2016.  Englanniksi.
2. ↑  Bio-Connect B.V.: Sarafotoxin A (Verkkosivu) *bio-connect.nl*. Begonialaan 3a
6851 TE Huissen Nederland. Viitattu 22.4.2016. Englanniksi.
3. ↑  PeptaNova: Sarafotoxin B (Verkkosivu) *peptanova.de*. Viitattu 22.4.2016.
4. ↑  Käyttöturvatiedote sarafotoxin S6c (verkkosivu) Tocris. Viitattu 22.4.2016.
5. ↑  Bdolah A et al.: SRTX-d, a new native peptide of the endothelin/sarafotoxin family..  *FEBS Lett.*, 1989, 256. vsk, nro 1–2, s. 1–3.  US National Library of Medicine National Institutes of Health. Artikkelin verkkoversio (Verkkosivu). Viitattu 22.4.2016.  Englanniksi.
6. ↑  Becker A: Bibrotoxin, a novel member of the endothelin/sarafotoxin peptide family, from the venom of the burrowing asp Atractaspis bibroni..  *FEBS Lett.*, 1993, 315. vsk, nro 1, s. 100–3.  US National Library of Medicine National Institutes of Health. Artikkelin verkkoversio (Verkkosivu). Viitattu 22.4.2016.  Englanniksi.
**Ivan Pavlovitš Mankin** (ven. Ива́н Па́влович Ма́нькин, 9. lokakuuta 1924 Soutjärven piirin Kaskesojan kyläneuvoston Suvagjan kylä – 9. maaliskuuta 1984 Petroskoi) oli vepsäläissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.

Ivan Mankin syntyi vepsäläiseen talonpoikaisperheeseen. Isä kuoli sodassa ja perhe evakuoitiin Molotovin alueen Tšastyjen piiriin. Mankin opiskeli Nižni Tagilin sotakoulussa vuosina 1942–1943, mutta hänet kotiutettiin sen jälkeen.

Palattuaan Karjalaan vuonna 1944 Mankin työskenteli Soutjärven piirineuvostossa ja kirjastonhoitajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1947. Mankin työskenteli Komsomolissa, valmistui Karjalais-suomalaisen SNT:n puoluekoulusta vuonna 1950 ja toimi sen jälkeen nuorisoliitto-, puolue- ja neuvostojohtajana piiritasolla.

Mankin valmistui NKP:n keskuskomitean puoluekorkeakoulusta ja Sortavalan maatalousopistosta vuonna 1966. Hän työskenteli sen jälkeen puolueen aluekomiteassa ja Pitkärannan piirikomitean ensimmäisenä sihteerinä. Mankin oli Karjalan autonomisen tasavallan ministerineuvoston varapuheenjohtaja vuosina 1971–1979 ja tasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja vuosina 1979–1984.

Lähteet
-------

1. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 2*, s. 194. Petrozavodsk: Petropress, 2009. ISBN 978-5-8430-0125-4.
2. 1 2 3  Mankin Ivan Pavlovitš *Imena v istorii karelii*. Viitattu 2.4.2020.
Ivan Melež valkovenäläisessä postimerkissä 2021.
**Ivan Paulavitš Melež** (valkoven. Іва́н Па́ўлавіч Ме́леж, ven. Ива́н Па́влович Ме́леж, *Ivan Pavlovitš Melež*; 8. helmikuuta 1921 nykyisen Homelin alueen H’oinikin piirin Gliništšan kylä – 9. elokuuta 1976 Minsk) oli valkovenäläinen neuvostokirjailija.

Ivan Melež syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1940, osallistui toiseen maailmansotaan ja valmistui vuonna 1945 Valko-Venäjän yliopiston filologisesta tiedekunnasta.

Meležin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1939. Kertomuskokoelmat *U zaviruh’u* ("Lumipyryssä", 1946) ja *Garatšy žniven* ("Kuuma elokuu", 1948) sekä romaani *Minski napramak* ("Minskin suunta", 1949–1952) kertovat toisesta maailmansodasta Valko-Venäjän alueella. Kirjailijan tunnetuimpia teoksia ovat maaseudun kehitystä kuvaavat romaanit "Kaikki ei vielä ole lopussa" (oikeammin "Ihmiset suolla", *Ljudzi na balotse*, 1961) ja *Podyh’ navalnitsy* ("Ukkosen hengitys", 1965). Nimellä *Paleskaja h’ronika* ("Polesjen kronikkaa") ne saivat Lenin-palkinnon vuonna 1972.

Melež sai Valko-Venäjän SNT:n kansankirjailijan arvonimen vuonna 1972. Hän toimi tasavallan korkeimman neuvoston edustajana, Maailman rauhanneuvoston jäsenenä ja Valko-Venäjän kirjailijaliiton varapuheenjohtajana.

Suomennettu teos
----------------

* *Kaikki ei vielä ole lopussa: Polesjen kronikkaa*. Suom. Leo Holm. Moskova–Petroskoi: Edistys, 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 16*, s. 42. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1974.
2. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 15.5.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ivan Netšui-Levytskyi** (oik. **Ivan Levytskyi**, muita salanimiä: **I. Netšui, I. Baštovyi, Hr. Hetmanets, O. Krynytskyi**) (25. marraskuuta 1838 Stebliv, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 15. huhtikuuta 1918 Kiova) oli ukrainalainen kirjailija.

Netšui-Levytskyi valmistui vuonna 1865 Kiovan teologisesta seminaarista ja opetti sen jälkeen vuosina 1865–1874 eri oppilaitoksissa. Hän ryhtyi kirjoittamaan vuonna 1865, mutta sensuurin vuoksi hänen kirjoituksensa ilmestyivät vain galitsialaisissa aikakauslehdissä, esimerkiksi *Pravdassa*, *Dilossa* ja *Zoriassa* (Lviv). Hän kirjoitti pääasiassa kertomuksia, joissa yhdistyy novellin ja kansantarinoiden tyyli. Hänen aiheitaan oli talonpoikien ja työläisten elämä, ja näin hänestä tuli klassisen ukrainalaisen proosan mestari ja hän loi ukrainalaisen realistisen kerronnan perustan.

Netšui-Levytskyi muovasi kuvan ukrainalaisen älymystön perustyypeistä, aina opiskelijoista ja opettajista ylhäisiin venäläisiin virkamiehiin. Venäläistämisen ja siirtomaahenkisen tukahduttamisen hengen vastaisesti hän kuvasi Ukrainan älymystön heräävää kansallishenkeä ja yritystä "pitää tärkeimmällä sijalla väistämätöntä kansallista vapautumista", kuten Oleksander Biletskyi on asiasta sanonut. Hänen teostensa päähenkilöt sortuivat usein noissa pyrkimyksissään. Netšui-Levytskyi kirjoitti myös historiallista kaunokirjallisuutta ja näytelmiä sekä kertomuksia lapsille.

Netšui-Levytskyi kirjoitti myös kansanomaisia kirjoituksia erilaisista tieteellisistä aiheista sekä Ukrainan teatterista ja sen parissa toimivista ihmisistä. Hän korosti kirjoituksissaan, että on luotava itsenäinen ukrainalainen kirjallisuus, joka on riippumaton venäläisestä kirjallisuudessa.

Netšui-Levytskyi kirjoitti näkemyksiään ukrainan kielestä ja vastusti galitsialaishenkistä ukrainan kieltä. Hän kirjoitti vanhoillisessa romanttisessa hengessä ja vaati puhdasta kansallista sanastoa ja fraseologiaa ja muista kielistä omaksuttujen ilmausten ja uudissanojen torjumista. Omissa teoksissaan hän kuitenkin käytti usein lähialueiden venäläisiä ilmaisumuotoja ja kielsi niiden korjaamisen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kravtsiv, Bohdan & Horbach, Oleksa: Nechui-Levytsky, Ivan *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 30.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Netšui-Levytskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
* Australia
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee jumalaa. Rikkaus (Plutos) eli myös Aristofaneen komedia.*
Plutoksen patsas, roomalainen kopio ensimmäiseltä vuosisadalta.
**Plutos** (m.kreik. Πλοῦτος) oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin agrikulttuurisessa Kreikassa hyvän sadon jumala, mutta muuttui myöhemmin yleisestikin vaurauden jumalaksi. Hänen vanhempansa olivat Demeter ja Iasion, joka makasi tämän kanssa kolmasti kynnetyllä pellolla. Eleusiin mysteereissä Plutos esiintyi jumalaisena lapsena Demeterin seurassa. Plutos samastui ajoittain Haadeeseen, joka tunnettiin maan sisästä löytyvien rikkauksien jumalana myös nimellä *Pluton*.

Vaikka Plutos useimmiten esitettiin nuorena runsaudensarvea kantavana poikana, Aristofaneen samannimisessä näytelmässä Plutos on vanha ryysyinen sokea mies. Näytelmässä Plutos kertoo sokeutensa syyksi sen, että nuoruudessaan hän oli uhannut Zeukselle menevänsä ainoastaan viisaiden ja sivistyneiden luokse, jolloin tämä oli lyönyt häntä sokeudella kateudestaan hyviä ihmisiä kohtaan.

Katso myös
----------

* Plutokratia

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros, *Odysseia* 5.116–144 (engl. käännös).
2. ↑  Hesiodos, *Theogonia* ('Jumalten synty') 969–974 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.1 (engl. käännös).
4. ↑  Aristofanes, *Plutos* (engl. käännös).

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plutos**.
**Ivan Ivanovitš Martynov** (ven. Иван Иванович Мартынов, 1771–1833) oli venäläinen filologi, kasvitieteilijä ja opettaja.*lähde?*

Martynov syntyi papin perheeseen vuonna 1771 Perevolotšnassa nykyisen Ukrainan alueella. Opiskeltuaan kahdessa seminaarissa hän toimi ensin kreikan kielen opettajana ja sitten latinan opettajana. Vuonna 1796 hän alkoi julkaista *Muza*-nimistä lehteä yhteistyössä useiden muiden, muun muassa Gavrila Deržavinin sekä Mihail Speranskin kanssa. Seuraavana vuonna 1797 Martynov nimitettiin Smolnyin instituuttiin venäjän kielen ja maantieteen opettajaksi, minkä jälkeen 1800-luvun alussa hän työskenteli useissa eri virastoissa sekä oppilaitoksissa.*lähde?*

Martynov kirjoitti elämänsä aikana useita käännöksiä. Vuosina 1823–1829 Martynov kirjoitti 26 nidettä kääntäen kreikkalaisten klassikkokirjailijoiden, muun muassa Sofokleen, Homeroksen, Herodotoksen ja Pindaroksen, teoksia. Martynovin merkittävin panos tieteelle oli kuitenkin hänen vuonna 1820 julkaisemansa kasvitieteellisten termien ja nimien sanasto. Sanastossa oli sekä latinan- että venäjänkieliset termit sekä nimet, ja se loi pohjan myös ranskankieliselle sanastolle. Kun Martynovin kirja *Tehno-botanitšeski slovar* (*Техно-ботанический словарь*) julkaistiin uudelleen vuonna 1990 ja Martynovin työn tärkeys tunnustettiin, kasvisystemaatikot Ruurd Hoogland ja James Reveal esittivät joidenkin taksonien auktoreja vaihdettavaksi ja Martynovin nimeämistä näiden taksonien uudeksi auktoriksi. Martynovista käytetään tieteellisten nimien yhteydessä auktorilyhennettä **Martinov**.*lähde?*

Martynov kuoli vuonna 1833 todellisena valtioneuvoksena, ja hänet on haudattu Smolenskin hautausmaalle yhdessä tyttärensä sekä poikansa kanssa.*lähde?*

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Martynov**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Мартынов, Иван Иванович 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee valtiomiestä. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
Piirros Nikiaan rintakuvasta.
**Nikias** (m.kreik. Νικίας, lat. *Nicias*; noin 470–413 eaa.) oli antiikin kreikkalainen ateenalainen sotilas ja valtiomies peloponnesolaissodan aikana. Nikias peri isältään Nikeratokselta suuren omaisuuden, joka koostui etupäässä osuudesta Laureionin hopeakaivoksiin.

Elämä
-----

Perikleen kuoleman jälkeen Nikias nousi Kleonin ohella Ateenan johtohahmoksi. Nikias valittiin myös usein strategiksi eli kenraaliksi. Nikias käytti varojaan saadakseen kansan puolelleen. Hän järjesti muun muassa uskonnollisia menoja ja teatteriesityksiä. Hänet tunnettiin hyvin hurskaana henkilönä, joka otti uskonnolliset asiat hyvin vakavasti. 

Vuonna 425 eaa. Sparta kärsi tappion Ateenaa vastaan Sfakterian taistelussa. Sparta oli tämän jälkeen valmis rauhantekoon. Nikias oli myös valmis rauhaan Spartan kanssa, mutta Kleon ja monet muut halusivat kukistaa Spartan perusteellisesti. Delionin ja Amfipoliin tappioiden jälkeen Ateenassa oltiin valmiita kuuntelemaan Nikiaan rauhanehdotusta. Vuonna 421 eaa. Sparta ja Ateena solmivat rauhansopimuksen, joka tunnetaan nimellä Nikiaan rauhan.

Kleon kuoli Amfipoliin taistelussa, mutta hänen politiikkaansa jatkoi Alkibiades. Nikias ja Alkibiades olivat usaein eri mieltä asioista, ja lopulta demagogi Hyperbolos yritti saada jommankumman karkotettua ostrakismin avulla. Nikias ja Alkibiades päättivät kuitenkin sopia riitansa ja saivat lopulta yhteisen vihollisensa Hyperboloksen karkotetuksi maanpakoon. 

Vuonna 415 eaa. Ateena sai avunpyynnön liittolaisiltaa Sisiliassa. Alkibiades halusi lähettää retkikunnan liittolaisten avuksi. Nikias taas vastusti koko suunnitelmaa. Saadakseen retkikunnan peruutettua Nikias yritti yliampua retkikuntaa varten tarvittavan laivaston suuruutta. Hänen suunnitelmansa meni kuitenkin myttyyn, kun kansankokous päätti lähettää hänen ehdottamansa suuremman retkikunnan. Kansankokous valitsi myös Nikiaan ja Alkibiadeen johtamaan retkikuntaa erään Lamakhoksen kanssa. Pian päästyään Sisiliaan retkikunta joutui vaikeuksiin. Alkibiades joutui lähtemään maanpakoon, kun häntä alettiin Ateenassa syyttä poissa olevana eräästä uskonnollisesta rikkomuksesta. 

Sisilian sotaretki loppui kuitenkin Ateenan kannalta erittäin kohtalokkaasti. Melkein kaikki Sisilialle lähetetyt ateenalaiset sotilaat menehtyivät. Nikias itse teloitettiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikias** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vigilia** on Einojuhani Rautavaaran vuonna 1971 valmistunut "Pyhän Johannes Kastajan muistolle" omistettu ortodoksinen kirkkomusiikkiteos sekakuorolle ja laulusolisteille. Teos on toistaiseksi ainoa suomalaisen säveltäjän säveltämä vigilia. Kyseessä oli alun perin Helsingin Juhlaviikkojen ja Suomen Ortodoksisen Kirkon tilausteos, ja se sai kantaesityksensä jumalanpalveluksen yhteydessä Uspenskin katedraalissa Helsingissä. Vuonna 1997 Rautavaara laati *Vigiliasta* lyhennetyn version konserttikäyttöä varten. Vuoden 1997 versiosta tehtiin myös englanninkielinen käännös ulkomaisia kuoroja varten. 

Rautavaara pyrki *Vigiliassa* irrottautumaan ortodoksisen kirkon jumalanpalvelusmusiikiksi vakiintuneesta 1800-luvun romanttisesti sävyttyneestä kirkkolauluperinteestä ja halusi lähestyä uskonnollista tekstiä arkaaisemmasta, bysanttilaisesta näkökulmasta. Sanomaa tehostaakseen Rautavaara sulautti teokseensa myös modernista kuorokirjallisuudesta tuttuja tehokeinoja, kuten kuiskausääniä ja mikrointervalleja. Teoksen yleissävy on kuitenkin harras, ja siinä on voimakas mystinen tunnelmalataus. 

Lauluteknisen haastavuuden takia *Vigiliaa* kuullaan vain harvoin jumalanpalveluksissa tavallisten kirkkokuorojen esittämänä, mutta teosta on kuultu runsaasti ympäri maailmaa sekä koti- että ulkomaisten ammattikuorojen ohjelmistossa. Radion kamarikuoro levytti teoksen säveltäjän 70-vuotispäivien yhteydessä vuonna 1998, ja kotimaiset musiikkikriitikot valitsivat levytyksen vuoden kuorolevyksi.

*Vigilia* esitettiin pitkän tauon jälkeen vuonna 2011 osana Helsingin Juhlaviikkojen ohjelmaa.

Äänite
------

* Rautavaara, Einojuhani, (säv.), Vigilia Finnish Radio chamber choir / Timo Nuoranne Ondine Ode 910-2

Nuotit
------

* Vigilia / All-Night Vigil ISMN 979-0-55009-502-1 Kustantaja Fennica Gehrman
* Kaksi laulua Vigiliasta / Two Extracts from the Vigil (Avuksihuutopsalmi, Ehtoohymni) ISMN 979-0-55009-507-6 Kustantaja Fennica Gehrman

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ortodoksi.net: Rautavaara (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tarja von Creutlein: Einojuhani Rautavaaran "Vigilia Pyhän Johannes Kastajan muistolle" ortodoksisen kirkkomusiikin kontekstissa (väitöskirja), Joensuun yliopisto, 2006
**Robert Snodgrass** (s. 7. syyskuuta 1987) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa West Bromwichia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Snodgrass kuuluu Skotlannin jalkapallomaajoukkueeseen. Hän on pelannut 28 maaottelua.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Snodgrass aloitti uransa skotlantilaisessa Livingston FC:ssä, jossa hän pelasi vuoteen 2008 asti. Vuonna 2007 hän kävi lainalla Stirling Albionissa. Samana vuonna hän kävi suurseura FC Barcelonan testileirillä. 2008 hän siirtyi mestaruussarjan Leeds Unitediin, jossa pelatun neljän vuoden aikana Snodgrass nousi fanien suureksi suosikiksi. Vuonna 2012 hän siirtyi ensimmäistä kertaa Valioliigaan, Norwichin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan *Canariesin* riveissä fanit valitsivat hänet joukkueen toiseksi parhaaksi pelaajaksi, heti Sebastien Bassongin jälkeen. Norwichin pudottua Valioliigasta Snodgrass siirtyi kesällä 2014 Valioliigassa pelaavan Hull Cityn riveihin. Snodgrass loukkasi polvensa heti kauden avausottelussa Queens Park Rangersia vastaan ja oli sivussa marraskuulle 2015 saakka.

Snodgrass siirtyi Valioliigan West Hamiin 12 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2017. Hän solmi seuran kanssa kolmen ja puolen vuoden mittaisen sopimuksen. Hän pelasi kauden 2017−2018 lainalla mestaruussarjan Aston Villassa.

### Maajoukkueura

Snodgrass pelasi Skotlannin alle 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Skotlannin jalkapallomaajoukkueen paidassa helmikuussa 2011 Pohjois-Irlantia vastaan. Hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa Tanskaa vastaan saman vuoden elokuussa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan kesäkuussa 2011. Snodgrass teki kaksi maalia vuoden 2014 MM-kisojen karsinnoissa ja hattutempun MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan syyskuussa 2016.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑  West Ham confirm signing of Robert Snodgrass from Hull City for £10.2m
2. ↑  Robert Snodgrass: Aston Villa sign West Ham United's Scotland winger on loan

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kārlis Padegs
**Kārlis Padegs** (8. lokakuuta 1911 Riika – 19. huhtikuuta 1940 Riika) oli latvialainen taidemaalari ja -graafikko.

Padegs menetti isänsä varhaisessa lapsuudessaan. Hän pakeni sotaa perheineen 4-vuotiaana Tarttoon, mutta palasi kotikaupunkiinsa Riikaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Padegs opiskeli vuosina 1928–1934 Latvian taideakatemiassa. Hänen opettajiensa joukossa oli Vilhelms Purvītis. Padegs edusti aikansa modernismia. Hänen teostensa joukossa on esimerkiksi sodan tuottamia kärsimyksiä ja nykyaikaista kaupunkielämää kuvaavia töitä. Padegs teki myös muotokuvia Knut Hamsunin kirjallisuuden hahmoista. Hän kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana.

Padegsin taide oli pitkään piilossa yleisöltä, mutta vuonna 1981 hänen kunniakseen järjestettiin näyttely Latvian kansallisessa taidemuseossa. Taiteilijan satavuotissyntymäjuhlan kunniaksi siellä järjestettiin vuonna 2011 kaksi Padegsiin keskittynyttä näyttelyä. Vuonna 2015 Varis Piņķis ja Ivo Briedis tekivät Padegsista näytelmän *Padegs un Padegs*.

Teoksia
-------

* Omakuva , vuodelta 1932.*Omakuva* , vuodelta 1932.
* Cabaret vuodelta 1935*Cabaret* vuodelta 1935
* Tuntemattomien sotilaiden hautaus vuodelta 1939*Tuntemattomien sotilaiden hautaus* vuodelta 1939

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kārlis Padegs Latvijas kultūras kanons
2. 1 2  Kārlis Padegs Virtuālā mākslas galerija
3. ↑  Kārlis Padegs Nacionālā enciklopēdija
4. ↑  Padegs un Padegs (Arkistoitu – Internet Archive) Latvijas Nacionālais mākslas muzejs

Lisää aiheesta
--------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Robert Sutton
**Robert Sutton** (1671 – 13. elokuuta 1746) oli brittiläinen diplomaatti ja poliitikko.

1694 pappisvihkimyksen jälkeen Sutton matkusti Wieniin toimiakseen serkkunsa Lexingtonin paroni Robert Suttonin johtaman lähetystön pastorina. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin lähetystön sihteeriksi. Vuonna 1700 paroni Sutton järjesti hänet brittien Osmanien valtakunnan suurlähettilääksi ja hän saapui Edirneen 1702. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1717 ja vielä seuraavana vuonna hän toimi Abraham Stanyanin kanssa välittäjänä, kun Itävalta ja Osmanien valtakunta neuvottelivat Passarowitzin rauhasta. Hänen viimeinen diplomaattitehtävänsä oli Ranskan suurlähettilään virka 1720, mutta hänet korvattiin korkea-arvoisemmalla virkamiehellä seuraavana vuonna. Diplomaattikautenaan hän oli vaurastunut, sillä hän osti kaksi tilaa, toisen Lincolnshirestä ja toisen Nottinghamshirestä, (arvoltaan lähes 5000 puntaa vuodessa) sekä asunnon Broughtonista.

Seurauksena vaurastumisesta hänet valittiin parlamentinjäseneksi Nottinghamshiresta 1722. Hänestä tuli hyväntekeväisyysosakeyhtiön komitean jäsen 1725 ja hän tienasi rahaa yhtiön osakkeilla tekemällä sisäpiirin kauppoja. Hänet erotettiin alahuoneesta 1732 seurauksena valheelliselle lausunnolleen, jonka mukaan yhtiön valtuuttama pääoma oli käytetty loppuun, jolloin hän sai oikeuden laskea liikkeelle lisää osakkeita rahoittaen samalla muiden johtajien keinottelun. Hän toimi myös Royal Africa Companyn alikuvernöörinä vuodesta 1726. Keinotteluista ja erottamisesta huolimatta hänet valittiin parlamenttiin uudelleen Grimsbystä 1734.

Sutton on yhä tunnettu Englannin laukkaurheilupiireissä, sillä hänen mukanaan tuoma hevonen *Alcock Arabian* oli yksi ensimmäisiä englannintäysiverisiä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Saamelaiset : historia, yhteiskunta, taide** on professori Veli-Pekka Lehtolan kirjoittama, ensimmäisen kerran vuonna 1997 ilmestynyt suomalainen tietokirja saamelaisista. Teoksen kustantaja on inarilainen Kustannus-Puntsi.

Kirjasta on sittemmin tehty useita painoksia, ja Linnea Weber Müller-Wille käänsi sen englanniksi. Myös University of Alaska Press otti teoksen sittemmin julkaistavakseen. Teoksen uudistettu painos sai alkunsa Johanna Domokosin haettua lupaa saksankielisen käännöksen laatimiseksi vuoden 2013 paikkeilla. Kirjan päivitetyyn ja huomattavasti laajennetuun suomenkieliseen laitokseen (2015) sisältyy muun muassa monia uudemman tutkimuskirjallisuuden mukaisia täsmennyksiä sekä 80-sivuinen katsausosa 2000-luvun saamelaisesta yhteiskunnasta ja saamelaisista taiteista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veli-Pekka Lehtola: Saamelaiset : historia, yhteiskunta, taide (ISBN 951-97541-2-1, 136 sivua)  1997. Kustannus-Puntsi, teostiedot via finna.fi. Viitattu 24.10.2019. (suomeksi)
2. 1 2  Saamelaiset, Päivitetty laitos, Alkusanat s. 4-5.
3. ↑  Veli-Pekka Lehtola: Saamelaiset : historia, yhteiskunta, taide, Päivitetty laitos (ISBN 
978-952-5343-51-9 , 304 sivua)  2015. Suomen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.10.2019. (suomeksi)
Küstendorf, jonka taustalla on Serbian ortodoksinen kirkko
**Küstendorf** on 2000-luvulla perustettu vuoristokylä Serbiaissa.

Emir Kusturican suunnittelema asutuspaikka sijaitsee kilometrin Mokra Gorasta länteen Zlatibor-vuoristossa Länsi-Serbiassa lähellä Bosnia ja Hertsegovinan rajaa.

Kusturican elokuvan *Elämä on ihme* kuvauspaikalla sijaitsevaa Küstendorfin laajennetaan jatkuvasti. 25 km päässä, mutta jo Bosnia-Hertsegovinassa, on kivivastine Andrićgrad.

Ajatus
------

Nemanja Kusturica kertoi: 

> »Menetin kaupunkini (Sarajevo) sodan aikana. Siksi halusin rakentaa oman kylän. Sillä on saksalainen nimi Küstendorf. Järjestän siellä seminaareja ihmisille, jotka haluavat oppia tekemään elokuvaa, konsertteja, keramiikkaa, maalausta. Se on paikka, jossa asun ja jonne jotkut ihmiset voivat tulla aika ajoin. Tietysti tulee muitakin asukkaita töihin. Haaveilen avoimesta paikasta, jossa on kulttuurista monimuotoisuutta ja joka asettuu globalisaatiota vastaan.*»* 
> 
>

Kylä
----

Maksullinen ulkomuseomainen kylä, jossa on kahvila, ravintola, Kusturican talo ja uima-allas sekä kirjasto, maanalainen elokuvateatteri, matkamuistomyymälä, galleria ja useita pieniä asuntoja. Mökeissä on hotellihuoneita, joissa on tv ja WiFi, ja ne ovat vierailijoiden varattavissa.

Paikan saksankielinen nimi on sen perustajan Nemanja Kusturican keksintö.

International Küstendorf Film Festival
--------------------------------------

Kylä ei näe itseään pelkästään vierailijakohteena, vaan pyrkii olemaan aktiivinen taiteellisen ja kulttuurisen keskustelun paikka. Tammikuussa 2008 Emir Kusturica järjesti täällä ensimmäisen  *International Küstendorf Film Festival*, joka näkee itsensä vaihtoehtoisena nuorten lahjakkuuksien kilpailuna, etenkin länsimaisen ja Hollywoodin elokuvan vastakohtana.

Galleria
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Küstendorf osoitteessa kustu.com
2. ↑   Küstendorf osoitteessa Webarchive.org

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Küstendorf** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen sivusto
* Küstendorf Film & Music Festival Virallinen sivusto
Teetaiteen harrastaja.
**Japanilainen teetaide** (jap. 茶道, *sadō*, vanhastaan myös jap. 茶の湯, *cha no yu*) on taidemuoto ja henkisen oppimisen polku, joka keskittyy vihreän teen valmistamiseen ja nauttimiseen.

Teetaidetta opiskelevat opettelevat valmistamaan monia erilaisia teelaatuja. He saavat myös tietoa kimonoista, kukista ja monista muista asioista. Teetaiteen oppiminen vaatii vuosien harjoittelua. Jotkut omistavat koko elämänsä sen opettelulle ja harjoittelulle.

Historia
--------

Vihreää teetä.
Tee tuli Japaniin Kiinasta noin vuonna 700. Vuoden 729 Japanista on peräisin maininta keisari Shōmun teetarjoilusta sadalle munkille palatsissaan Narassa uskonnollisessa seremoniassa, josta teeseremonian arvellaan kehittyneen. Teestä tuli erittäin suosittu juoma, ja suosion myötä myös teen kasvatus alkoi Japanissa. 1100-luvulla *matcha* eli vihreä teejauhe alkoi olla suosittua. Teemestari Sen no Rikyū kohotti teeseremonian taidemuodoksi 1500-luvulla. Vielä nykyäänkin teetä valmistetaan siten kuin hän opetti. 1500-luvun Japanissa teetä joivat niin rikkaat kuin köyhätkin.

Teetilaisuuden rituaaleja
-------------------------

Teetilaisuuden aluksi teehuoneeseen tuleva vieras katsoo japanilaista kalligrafiaa. Hän kumartuu käärön eteen osoittaen kunnioitusta tekstin kirjoittaneelle mestarille ja mietiskelee tekstin sisältöä. Kalligrafia näkyy teetaiteessa myös muilla tavoin, kuten esineiden säilytyslaatikoissa sekä esineiden luettelossa.

Katso myös
----------

* Teen gongfu-haudutus

Lähteet
-------

1. ↑  Aaltonen, Inga: *Tee*, Kotiliesi 4/1973 s. 47.
2. ↑  Paatero, Mirja (päätoim.): *Kalligrafia – Shodo / Hashi 31/2010*, s. 30–31. Hashi (silta) ; Japanilaisen Kulttuurin Ystävät ry, 2010. ISBN 978-952-67485-0-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanilainen teetaide** Wikimedia Commonsissa

* Suomen chado Urasenke Tankokai yhdistys ry.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Dublin-luokan 74-tykkisestä linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Shrewsbury** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1758 vesillelaskettu Dublin-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dublin-luokka*
Alus tilattiin 28. lokakuuta 1755 70-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana Wellsiltä Deptfordista, missä köli laskettiin 14. tammikuuta 1756. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1758 ja valmistui 2. toukokuuta Deptfordin laivastontelakalla. Aluksen rungon valmistuskustannukset olivat 26 285 puntaa 19 shillinkiä ja 3 pennyä, minkä lisäksi 9 466 puntaa 12 shillinkiä ja 8 pennyä varustamisesta.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1758 päällikkönään Hugh Palliser ja se liitettiin Ansonin laivasto-osastoon. Alus upotti 12. syyskuuta 1758 *HMS Unicornin* ja *HMS Lizardin* kanssa Ranskan laivaston fregatin *La Calypson* Audiernenlahdella.

Rodney ilmoitti huhtikuussa 1782 aluksen olevan sopimaton palvelukseen. Alus oli laho ja miehistö upotti aluksensa 12. kesäkuuta 1783 Jamaikalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2007 s. 58

*Dublin*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Dublin* – *HMS Norfolk* – *HMS Shrewsbury* – *HMS Lenox* – *HMS Mars* – *HMS Warspite* – *HMS Resolution* |
| Edeltäjä: Burford-luokka – Seuraaja: *HMS Fame* |