recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erkki Yrjö Juhani Pehu-Lehtonen** (s. 31. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja ja paperiteollisuuden asiantuntija, joka toimi 1999–2008 konsulttiyritys Pöyry Oyj:n toimitusjohtajana.

Helsingissä syntynyt Pehu-Lehtonen tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1970. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta. Myös hänen isänsä Jaakko Pehu-Lehtonen (1925–1999) oli diplomi-insinööri ja aikoinaan johtajana Jaakko Pöyryllä. Suku on kotoisin Pehun kylästä Pirkanmaalta.

Erkki Pehu-Lehtonen teki pitkän uran Valmetin paperikoneiden projekti-insinöörinä ja työskenteli sitten Australiassa Tampellan, Valmetin ja Wärtsilän yhteisyhtiössä TVW:ssä. Eräänä työnä oli paperitehtaan rakentaminen Alburyn kaupunkiin Uuteen Etelä-Walesiin, ja noihin aikoihin matkapäiviä ympäri maailmaa kertyi yli 300 vuodessa, kun tehdasta suunniteltiin Kanadan Vancouverissa ja konetta rakennettiin Jyväskylässä.

Australiasta Pehu-Lehtonen palasi Suomeen Yhtyneiden Paperitehtaiden Jylhävaaran konepajalle Valkeakoskelle ja toimi sitten Valmetin Karlstadin konepajan johtajana Ruotsissa. 1990-luvun alussa hän jatkoi vielä pari vuotta Valmetin tehtävissä Suomessa, kunnes hänet valittiin suomalais-yhdysvaltalaisen teollisuusventtiilivalmistaja Neles-Jamesburyn Euroopan-toimintojen johtajaksi 1992. Vuonna 1994 hän siirtyi Pöyrylle, aluksi varatoimitusjohtajaksi ja sitten vuoden 1996 alusta Jaakko Pöyry Oy:n ja 1999 koko konsernin toimitusjohtajaksi. Myöhemmin Pehu-Lehtonen on toiminut Raute-yhtiön hallituksen puheenjohtajana ja Valmet Oyj:n palkitsemis- ja henkilöstövaliokunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pehu-Lehtonen Erkki Yrjö Juhani *verokone.hs.fi*. Viitattu 5.9.2023.
2. 1 2 3 4  Iivonen, Jyrki: Myös johtava konsultti sählää. (50-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 31.10.2000. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 5.9.2023.
3. ↑  Nuorteva, Kristiina: Kuolleita: Diplomi-insinööri Jaakko Pehu-Lehtonen.  *Helsingin Sanomat*, 14.3.1999. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 5.9.2023.
4. ↑  Nimityksiä.  *Helsingin Sanomat*, 13.04.1994, s. 26. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Erkki Pehu-Lehtonen korvaa Pekka Lundmarkin Valmetin palkitsemis- ja henkilöstövaliokunnassa *Valmet*.  20.4.2015. Viitattu 5.9.2023.
**Myrtis** (m.kreik. Μυρτίς) on nimi, joka on annettu 11-vuotiaalle antiikin ateenalaiselle tytölle, jonka jäänteet on löydetty, sekä tästä tehdylle ennallistukselle, joka on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Tytön oikeaa nimeä ei tiedetä.

Myrtiksen kallo.
Myrtikseksi nimetyn tytön arvellaan kuolleen Ateenan kulkutaudin aikana peloponnesolaissodan alkuvaiheessa noin vuonna 430 eaa. Tytön hampaista on löydetty jonkin verran jäänteitä kulkutaudin aiheuttaneen *Salmonella enterica* -bakteerin geeneistä, ja näin hän todennäköisesti kuoli lavantautiin. Tyttö oli haudattu Kerameikokseen kulkutaudin uhrien joukkohautaan, joka löydettiin Ateenan metron rakennustöiden yhteydessä 1994–1995. Haudasta löydettiin yhteensä noin 150 luurankoa. Arkeologit valitsivat tytöstä tutkimuksessa käytetyn nimen, suomeksi "Myrttimarja", ajalle tyypillisistä naisennimistä.

Löydettäessä tytön kallo oli erityisen hyvässä kunnossa, mikä mahdollisti kasvojen ennallistamisen kallosta tehdyn kopion ympärille. Kasvonpiirteiden ennallistus on tehty niin kutsutulla Manchester-menetelmällä. Ennallistuksen hiusten ja silmien väri on valittu ajalle tyypillisistä. Ennallistus on ensimmäinen tavallisesta antiikin kreikkalaisesta tehty. Aiemmin vastaavia on yritetty vain merkkihenkilöistä, kuten Filippos II.

Ennallistus julkistettiin Akropolis-museossa vuonna 2010. Tämän jälkeen se on kiertänyt eri puolilla maailmaa osana YK:n tukemaa ohjelmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Papagrigorakis, Manolis J.: Facial reconstruction of an 11-year-old female resident of 430 BC Athens.  *The Angle Orthodontist*, January 2011, 81. vsk, nro 1, s. 169–177. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Vatopoulos, Nikos: The inspiring journey of ancient Athenian plague victim Myrtis *Ekathimerini*.  11.6.2020. Viitattu 14.6.2021.
3. 1 2  McCook, Alison: Q&A: Facing the past: Manolis Papagrigorakis *Nature*.  2.3.2011. Viitattu 14.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Myrtis-ennallistus** Wikimedia Commonsissa

* Myrtis – Face to face with the past (englanniksi)
Nionon suuri perjantaimoskeija.
**Nionon suurmoskeija** on perjantaimoskeija Nionon kaupungissa Malissa. Se on rakennettu kolmessa vaiheessa vuosina 1948–1973. Sudanilaistyylinen rakennus on saanut Aga Khanin arkkitehtuuripalkinnon.

Moskeija sijaitsee Office du Nigerin työläisasutukseksi vuonna 1937 perustetun Nionon keskustassa lähellä torialuetta. Sen ensimmäinen vaihe pystytettiin vuonna 1948. Rakennusta laajennettiin vuosina 1955–1956 ja 1969–1973. Paikallisin voimin suoritettua rakennustyötä johti Djennéstä muuttanut rakennusmestari Lassine Minta.

Djennén suurmoskeijasta ja Moptin Komoguelin moskeijasta vaikutteita saanut rakennus edustaa paikallista sudanilaista tyyliä. Se käsittää 726 neliömetrin laajuisen rukoussalin, 140 neliömetrin laajuisen naisten salin ja joukon sivurakennuksia, joita ympäröi muuri. Entinen talonmiehen asunto muutettiin moskeijan ensimmäisen imaamin hautakammioksi vuonna 1983. Pääasiallisia rakennusaineita ovat auringossa kuivatut savitiilet ja palmupuiset palkit. Tiiliseinät on peitetty savilaastilla, johon on sekoitettu riisiä. Ulkoseinien laastikerros on uusittava joka vuosi ja myös sisätilat vaativat säännöllistä ylläpitoa. Oikein huollettuna savitiilirakennus kestää vähintään yhtä kauan kuin kalliimmista materiaaleista pystytetyt rakennelmat.

Rakennuksen itäsivua torneineen pidetään erityisen kauniina. Pylväsrivien kannattelema pääsali luo sopusointuisen vaikutelman. Naisten rukoussali on tyyliltään vaatimattomampi. Länsisivun suuri minareetti todistaa vieraista vaikutteista. Kaupungin maamerkkinä ja sen asukkaiden yhdistäjänä toimiva Nionon suurmoskeija on onnistunut esimerkki paikallisen rakennusperinteen soveltamisesta nykyaikaan. Se sai ansioistaan Aga Khanin säätiön arkkitehtuuripalkinnon vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mosque of Niono *Islamic Arts & Architecture*.  Arkistoitu 29.5.2018. Viitattu 16.5.2018.
2. 1 2  La grande mosquée de vendredi de Niono *Unesco World Heritage Centre*. Viitattu 16.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Aga Khan Development Network: Great Mosque of Niono (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Noah Hathaway** (s. 13. marraskuuta 1971 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan on pääosa elokuvassa *Päättymätön tarina* (1984).

Ura
---

Hathaway näytteli pikkupoikana televisiomainoksissa. 1970-luvun lopulla hänellä oli Boxeyn rooli televisiosarjassa *Taisteluplaneetta Galactica*. Vuonna 1984 Hathaway näytteli keskeisen roolin fantasiaelokuvassa *Päättymätön tarina* ja 1986 hänellä oli päärooli kauhukomediassa *Troll*. Lisäksi Hathaway vieraili 1980-luvulla erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten *Perhe on paras*.

Hathaway jätti näyttelijäntyön parikymppisenä, minkä jälkeen hän on työskennellyt muun muassa tatuoijana, kamppailulajien opettajana ja tanssijana. 2010-luvulla Hathaway palasi näyttelijäksi, hänellä oli roolit elokuvissa *Sushi Girl* (2012) ja *Blue Dream* (2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Sailor, Craig: Noah Hathaway shares his neverending Hollywood story *The News Tribune*.  5.8.2015. Viitattu 30.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Battlestarwiki: Noah Hathaway (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Noah Hathaway 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lydia Quaranta 1910-luvulla.
**Lydia Quaranta** (6. maaliskuuta 1891 Torino – 5. maaliskuuta 1928 Torino) oli italialainen näyttelijä.

Lydia Quarantan näyttelijänura alkoi jo nuorena Dante Testan teatteriseurueessa. Myös hänen sisaristaan Isabellasta ja Letiziasta tuli näyttelijöitä.

Quarantan ensimmäinen elokuva oli Edoardo Bencivengan ohjaama *L’ignota* vuonna 1910. Vuonna 1912 näyttelijä siirtyi Aquila Filmsiltä Italalle, jossa hän esiintyi Ermete Zacconin rinnalla Gino Zaccarian ja Dante Testan elokuvassa *Isä*. Hänen ensimmäinen pääosansa oli Nino Oxilian elokuvassa *Addio, giovinezza!* Kauniin ja viehättävän näyttelijän elokuvauran huippu oli nimirooli Giovanni Pastronen suurelokuvassa *Cabiria* (1914).

Ensimmäisen maailmansodan aikana Quaranta teki lukuisia elokuvia eri tuotantoyhtiöille. Niistä parhaisiin kuuluu Mario Caserinin ohjaama *In mano al destino* (1916). Sodan jälkeen Quaranta esiintyi vain muutamissa elokuvissa kuten Augusto Geninan *I tre sentimentali* (1921) ja Mario Camerinin *Voglio tradire mio marito* (1925). Hän kuoli äkillisesti keuhkokuumeeseen.

Elokuvia
--------

* *Isä*, 1912
* *Tiikeri ihmishahmossa*, 1913
* *Cabiria*, 1914

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 3.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Lydia Quaranta (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vickersin 76 millimetrin ilmatorjuntatykki** on englantilaisen Vickers-tehtaan kehittämä ilmahyökkäysten torjuntaan suunniteltu tykki.

Tykin historiaa
---------------

Britannian sotatoimisto oli ensin määrännyt ja sitten hylännyt 75 mm:n Vickers-lentokone-aseen. Kun Vickers-Armstrong Ltd:llä oli ase valmiina, se päätti tarjota sitä ulkomailla ja saavutti kohtuullisen menestyksen myymällä sitä esimerkiksi Belgialle, Tanskalle, Hollannille, Kiinalle, Portugalille, Romanialle, Turkille ja Liettualle 1930-luvulla. Tämän lisäksi asetta valmistettiin Tanskassa lisenssillä. Tyypillisesti tuon aikakauden liikkuville raskaille ilmatorjunta-aseille niiden kuljetusvälineet olivat yksi- ja kaksipyöräisiä, mikä mahdollisti niiden hinaamisen.

Tekniset tiedot
---------------

Tykin tekniset ominaisuudet:

* Kaliiperi: 76,2 mm (putkessa 16 kierrettä)
* Ammuksen lähtönopeus: 750 m/s
* Tehokas ampumaetäisyys: 5 km
* Ominaistulinopeus: 12 laukausta/minuutissa
* Korotuskulma: 0 – +90 astetta
* Paino: n. 3500 kg (kuljetuskunnossa) ja n. 2900 kg ampumakunnossa

Vickersin 76 mm ilmatorjuntatykki Suomessa
------------------------------------------

Suomi osti 12 tykkiä Isosta-Britanniasta vuonna 1936. Tykit sijoitettiin Viipuriin ja Suomenlinnaan. Niitä käytettiin talvi- ja jatkosodassa. Nämä aseet olivat kaikki hinattavia.

1930-luvun alussa suomalaiset olivat vieneet suuria määriä voita Britanniaan. 1930-luvun puoliväliin mennessä tämä vientiliiketoiminta oli luonut melkoisen velkaa. Britannian hallitus tarjoutui maksamaan tämän velan nykyaikaisilla Vickersin valmistamilla ilmatorjunta-aseilla. Vickers-Armstrongin kilpailija Bofors Ab yritti parhaansa mukaan estää suomalaisia ostamasta näitä aseita. 

Suomi oli päättänyt käyttää 76,2 mm:n kaliiperia vakiokaliiperina myös raskaissa ilmatorjunta-tykeissä, koska se oli jo vakiokaliiperina Suomen kevyissä kenttätykeissä. Vickers toimitti aseet Suomelle 76,2 mm:n kaliiperisena tavallisemman 75 mm:n kaliiperin sijaan. 

Suomalaisten tämän aseen käyttämät ammukset olivat samat kuin 76 ItK / 28 B:ssä ja 76 ItK / 29B:ssä, jotka Bofors oli toimittanut Suomen armeijalle jo muutama vuosi aiemmin. Näiden aseiden ristinivelet eivät myöskään olleet Vickersin vakiomateriaaleja, koska Crichton-Vulcan valmisti niitä Suomessa.

Lähteet
-------

1. ↑  FINNISH ARMY 1918 - 1945: ANTIAIRCRAFT GUNS PART 3 *www.jaegerplatoon.net*. Viitattu 2.1.2021.
2. ↑  TYKIT *ILMATORJUNTAMUSEO*. Viitattu 2.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vickersin 76 millimetrin ilmatorjuntatykki** Wikimedia Commonsissa
Gordon Haskell
**Gordon Haskell** (27. huhtikuuta 1946 Verwood, Dorset, Englanti – 16. lokakuuta 2020) oli englantilainen muusikko ja lauluntekijä.

Ura lyhyesti
------------

Uransa alussa Haskell toimi King Crimsonissa basistina, mutta musiikillisten erimielisyyksien takia tiet erosivat pian. Sitten Haskell esiintyi yökerhoissa muun muassa Tanskassa, mutta erityisempää menestystä ei vielä tullut pitkään aikaan. 

Vuonna 2001 Haskell levytti jazz-tyylisen kappaleen *How Wonderful You Are*, josta vihdoin tuli jättimenestys. Pienestä mainonnasta huolimatta single nousi Englannin singlelistalla kakkoseksi, ja sitä myytiin kaikkiaan yli 400 000 kappaletta. Levy-yhtiö East West Records tarjosi Haskellille miljoonasopimusta, ja albumi *Harry´s Bar* julkaistiin vuonna 2002. Levy nousi myyntilistojen kärkeen sekä Englannissa että Euroopassa. Seuraava levy *Shadows on the Wall* ei kuitenkaan ollut suuri menestys, ja Haskell piti pitkän tauon, ennen kuin vasta vuonna 2010 julkaisi uuden levyn *One Day Soon*.

Yksityiselämä
-------------

Haskell asui Kreikan saaristossa Välimerellä. Hän muutti Englannista vuonna 2006. Syitä muuttoon oli Haskellin mukaan monia, kuten esimerkiksi korkeat elinkustannukset. Yhdeksi syyksi Haskell mainitsee sen, että hänen maksamiaan veroja käytettiin sotien rahoittamiseen. Lisäksi Haskell kertoi kokeneensa englantilaisen yhteiskunnan liian painostavana. Asuttuaan lyhyen aikaa Kreikassa, hän palasi Britanniaan missä hän esiintyi säännöllisesti. Viimeisen albuminsa *The Cat Who’s Got the Cream* hän julkaisi vuoden 2020 tammikuussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Gordon Haskell nie żyje. Wokalista miał 74 lata (puolaksi)
2. ↑  Gordon Haskell Life/News *gordonhaskell.com*.  Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 19.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  "Gordon Haskell, British Musician and Onetime King Crimson Vocalist, Dead at 74". Bilstein, Jon & Shteamer, Hank, *The Rolling Stone*, 19.10.2020. Viitattu 22.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Masset** on pikkukaupunki Kanadan länsirannikon edustalla sijaitsevan Haida Gwaiin saariston suurimman saaren, Grahaminsaaren pohjoispäässä. Masset on Haida Gwaiin vanhin kunta. Massetissa elää vajaat tuhat asukasta.

Historia
--------

Masset nimettiin alun perin Graham Cityksi kesäkuussa 1909 presidentti Graham Steamshipin mukaan. Sittemmin Graham Cityä alettiin kutsua New Massetina (Uutena Massetina), sillä se sijaitsi muutama kilometri etelään vanhasta haidakylästä, jota nimitettiin Old Massetiksi (Vanhaksi Massetiksi). Nimi Masset tulee saarille ensimmäisten laivojen mukana saapuneen Masseta-nimisen virkamiehen mukaan. Masseta kuoli saarilla ja hänet haudattiin pienelle saarelle, jonka edustalle hänen laivansa oli ankkuroitu. Saarilla alun perin eläneet haidat nimesivät tuon pienen saaren Massetan mukaan, joskin nimi oli hankalaa ääntää, ja nimi muuntui muotoon Mah-sh-t. Tästä geologi ja luonnontieteilijä George M. Dawson muotoili pikkusaarelle nimeksi Maast vuonna 1878.

Liikenneyhteydet
----------------

Massetissa on lentokenttä, jonne on suoria lentoja muun muassa Vancouverista sekä Prince Rupertista. Prince Rupertista on myös lauttayhteys Haida Gwaiin saarille.

Nähtävyyksiä ja paikkoja
------------------------

Massetin nähtävyyksiä ovat vuonna 1912 rakennettu ja edelleen käytössä oleva anglikaanikirkko St. Paul's Anglican Church sekä vanha koulutalo ja sairaala, jotka on myös rakennettu lähes samoihin aikoihin 1910-luvulla.

Lisäksi Massetin pohjoisranta on näkemisen arvoinen. Rannalta voi löytää muun muassa akaattia. Massetin lähialueilla voi myös vaeltaa, retkeillä ja kalastaa. Noin viiden kilometrin päässä Massetista sijaitsee toinen Haida Gwaiin saariston kahdesta golfkentästä.

Lähteet
-------

* BitishColumbia.com: Masset (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Masset** Wikimedia Commonsissa
Johannes Öhqvist.
**Johannes (Johan) Kristoffer Öhqvist** (24. kesäkuuta 1831 Kuopio – 21. kesäkuuta 1883 Pietari) oli Inkerissä ja Pietarissa työskennellyt suomalainen pappi.

Öhqvist syntyi kuopiolaisen nahkatehtailijan ja raatimiehen Olof Öhqvistin ja tämän ensimmäisen vaimon Anna Maria Alleniuksen perheeseen. Hän kävi Kuopion triviaalikoulun ja lukion ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1852. Öhqvist opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi Kuopiossa vuonna 1854. Öhqvist työskenteli kappalaisen apulaisena Leppävirralla ja siirtyi vuonna 1856 kirkkoherran apulaiseksi Inkerin Venjoelle. Hänet nimitettiin Tuutarin ja Hietamäen kirkkoherraksi vuonna 1862 ja Itä-Inkerin rovastiksi vuonna 1865. Öhqvististä tuli Pietarin suomalaisen seurakunnan kirkkoherra vuonna 1867. Hän toimi myös valtion lastenkotien suomalaisten lasten uskonnon opettajana.

Öhqvist toimi aktiivisesti Pietarin suomalaisen seurakunnan kouluolojen parantamiseksi. Hän toimitti *Pietarin Sunnuntailehteä* ja *Pietarin Viikko-Sanomia*.

Öhqvistin lapsia olivat lehdistöattašea ja professori Johannes Wilhelm Öhquist sekä toimittaja Alexander Öhquist.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Kristoffer Öhqvist *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 9.2.2020.
2. 1 2  Provasti Öhqvist vainajasta.  *Uusi Suometar*, 9.7.1883, s. 2. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle** (15. tammikuuta 1785 Bromarv – 28. tammikuuta 1859 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi, valtiopäivämies ja senaattori.

Henkilöhistoria
---------------

De la Chapellen vanhemmat olivat tilanomistaja, luutnantti Fredrik de la Chapelle ja Katarina Charlotta Hageman ja puoliso vuodesta 1816 Anna Charlotta Sacklén (k. 1874). De la Chapelle oli ylioppilas Uppsalassa 1796 ja Turussa 1798. Hän suoritti tuomarintutkinnon 1803 ja sai molempien oikeuksien kunniatohtorin arvon 1840. De la Chapelle tuli Turun hovioikeuden ylimääräiseksi notaariksi 1805 ja hallituskonseljin eli senaatin oikeusosaston kanslistiksi 1809, protokollasihteeriksi 1811 ja esittelijäsihteeriksi 1816. Senaatin oikeusosaston jäsen hän oli 1822–1856 ja samalla Vaasan laamannikunnan laamanni 1836–1859. De la Chapelle sai valtioneuvoksen arvon 1830 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1837. Vapaaherra hänestä tuli 1856. Hän omisti Lindön kartanon Tenholassa. De la Chapelle oli valtiopäivämies Porvoon valtiopäivillä 1809. Vuosina 1842–1847 hän oli puheenjohtajana komiteassa, joka tutki Venäjän mallin mukaan tehtyä Suomen lakien kodifioimisehdotusta. Hänen ansiostaan ehdotus hylättiin.

Albrecht Fredrik Richard de la Chapellen poikia olivat senaattori Frans Richard de la Chapelle ja juristi, valtiopäivämies Claes Leonard de la Chapelle.

Muistelmat
----------

* *Underrättelser för mina Barn*, (säilynyt käsikirjoituksena)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 22.11.2020)
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2 s. 356.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Thorhild County** on 3 042 asukkaan (2006) maalaiskunta Kanadassa, Albertan provinssin keskiosassa. Kunnan keskuksena toimii Thorhildin asutuskeskus. Thorhild sijaitsee noin 86 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Edmontonista. Kunnan alueelta saa alkunsa pahamaineinen Fort McMurrayhyn johtava Highway 63 tie, jolla sattuu vuosittain useita onnettomuuksia.

Kunta perustettiin 1. tammikuuta 1955 määrittelemällä alue joka yhdisti Abeen, Egremontin, Long Laken, Newbrookin ja Opalin asuinalueet sekä kuntaan kuului myös itsenäiset Radwayn ja Thorhildin kylät. 31. joulukuuta 1996 Radwayn kylä lakkautettiin ja se siirtyi Thorhildin kunnan osaksi. Thorhildin kylä yhdistettiin kuntaan 1. huhtikuuta 2009.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles  2006. Statistics Canada. Viitattu 13.9.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  County of Thorhild No. 7 (PDF) (Location and History Profile)  10. syyskuuta 2010. Alberta Municipal Affairs. Viitattu 13.9.2010. (englanniksi)
**Askeran** (arm. Ասկերան, azer. *Əsgəran*, ven. Аскера́н) on kaupunki virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Se sijaitsee Qarqarçay-joen varrella 14 kilometriä Stepanakertistä koilliseen. Kaupunki on Vuoristo-Karabahin tasavallan Askeranin piirin keskus. Azerbaidžanin hallinnollisen jaon mukaan se kuuluu Xocalın piiriin. Asukkaita on 2 100 henkeä (vuonna 2009).

Askeran sai taajaman statuksen vuonna 1937 ja vuonna 1978 siitä tuli Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuuluneen Askeranin (entisen Stepanakertin) piirin keskus. Nähtävyyksistä huomattavin on 1700-luvun alussa rakennettu linnoitus. Kaupungissa on historiallinen museo ja hiljattain*milloin?* rakennettu Neitsyt Marian kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistical Yearbook of Nagorno-Karabakh Republic, 2003-2009: Population *stat-nkr.am*. Viitattu 25.8.2011. (englanniksi)
2. ↑  Melnikov S.A. Ibragimov Tš.G.: *Azerbaidžanskaja SSR. Administrativno-territorialnoje delenije na 1 janvarja 1977 goda*, s. 12, 213. Baku: Azernešr, 1979. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Republic of Mountainous Karabakh official tourist portal: Regions: Askeran Region *karabakh.travel*. Viitattu 8.6.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Askeran** Wikimedia Commonsissa
**Arvid Frithiof Nordqvist** (24. kesäkuuta 1828 Helsingin pitäjä – 24. elokuuta 1889 Pernaja) oli suomalainen venäjän kielen professori ja sanomalehdentoimittaja.

Nordqvistin vanhemmat olivat Mikkelin kirkkoherra Arvid Gottfrid Nordqvist ja Amalia Gustava Landtman. Hän kävi Loviisan triviaalikoulun, Porvoon yläalkeiskoulun ja lukion ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1846. Nordqvist opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1850. Hän opiskeli venäjän kieltä Pietarin ja Moskovan yliopistoissa vuosina 1852–1857 ja 1860–1861. Nordqvist teki opintomatkoja Venäjän länsiosaan ja Itä-Eurooppaan vuosina 1865–1866.

Nordqvist työskenteli Behmin yksityiskoulun opettajana Viipurissa vuosina 1857–1860, Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtorina vuodesta 1861 sekä Helsingin lyseon venäjänopettajana vuosina 1867–1868. Hänet nimitettiin yliopiston venäjän kielen professoriksi vuonna 1868. Vuosina 1870–1873 Nordqvist toimi myös koulutoimen ylihallituksen venäjän kielen ensimmäisenä tutkijana ja vuosina 1875–1884 Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon venäjänopettajana.

Nordqvist kirjoitteli sanoma- ja aikakauslehtiin ruotsiksi ja venäjäksi. Hän toimi suomen- ja ruotsinkielisen virallisen lehden päätoimittajana vuosina 1869–1872. Nordqvist ei yleensä osallistunut politiikkaan, mutta hänen julkaistuaan lehdessä artikkelin Suomen sodan sankarin Karl Wilhelm Malmin patsashankkeesta opiskelijat järjestivät hänen asuntonsa edessä mielenosoituksen, jonka johdosta lähes puolitoista sataa henkeä erotettiin määräajaksi yliopistosta ja koko ylioppilaskunta lakkautettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arvid Fritiof Nordqvist *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Viitattu 16.2.2020.
2. 1 2 3  Dödsfall.  *Nya Pressen*, 26.8.1889, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Kaarna, Väinö & Winter, Kaarina: *Suomen sanomalehdistön bibliografia 1771–1963*, s. 16, 69. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjaston julkaisuja 31, 1965.
4. ↑  Tervonen, Jukka: *J. R. Danielson-Kalmari: Historiantutkija ja -opettaja*, s. 32. Helsinki: Suomen Historiallinen Seura, 1991. ISBN 951-8915-50-4. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Hugo Alfred Kalaja** (alk. **Lindeblom**) (5. huhtikuuta 1872 Rautalampi – 14. tammikuuta 1946 Ikaalinen) oli suomalainen pappi ja kirkkoherra. Hugo Lindeblom syntyi Rautalammilla kruununvouti ja henkikirjoittaja Johan Edvard Lindblomin ja Mathilda Johanna Wesslinin perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Joensuun Lyseosta ja opiskeli tämän jälkeen Helsingin yliopistossa teologisessa tiedekunnassa ja vihittiin papiksi vuonna 1899.

Kalaja toimi Lappeenrannan kirkkoherrana vuosina 1913–1921, Soanlahden kirkkoherrana 1921–1927 ja tämän jälkeen Ikaalisten kirkkoherrana vuodesta 1927 aina kuolemaansa asti tammikuussa 1946. Kalaja sai Rovastin arvonimen vuonna 1925.

Kalaja oli naimisissa kahdesti. Ensimmäisen kerran hänet vihittiin Aina Irene Ahlgrenin kanssa vuonna 1903. Tämä liito päättyi puolison kuolemaan vuonna 1917. Toistamiseen Kalaja avioitui Aini Elsa Karoliina Nyströmin kanssa vuonna 1921.

Hugo Kalajan vanhempi veli Arvo Aleksanteri (1870–1940) opiskeli lääketiedettä ja toimi lääkärinä Kotkassa vuosina 1909−1937.

Lähteet
-------

* Veli-Matti Autio, Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Hugo Alfred Lindeblom. Verkkojulkaisu 2005 <>. Luettu 11.5.2020.
* Veli-Matti Autio, Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Arvo Aleksanteri Lindeblom. Verkkojulkaisu 2005 <>. Luettu 11.5.2020.
Kartta saarista.
**Isole Tremiti** on kunta Foggian maakunnassa Apulian alueella Italiassa. Kunta käsittää Tremitin saariryhmän Adrianmerellä. Saarelta on lauttayhteys Termolin kaupunkiin. Kesän sesonkiaikana lauttayhteys on myös muun muassa Viesteen.

Maantiede
---------

Kuntaan kuuluu viisi saarta: San Nicola, San Domino, Cretaccio, Capraia ja Pianosa. Saarista kaksi on asutettuja, San Nicola ja San Domino. San Nicolan saari on hallinnollinen keskus, vaikka suurin osa asuukin San Dominon saarella. Pianosan saari sijaitsee n. 20 kilometrin päässä muista saarista. 
Saaret ovat osa Garganon kansallispuistoa.

Talous
------

Saaren talous perustuu turismiin, kalastukseen ja maatalouteen. Turismi painottuu kesäkaudelle.

Historia
--------

Antiikin aikana saariryhmä tunnettiin nimellä *Trimerus*. Saari toimi karkotuspaikkana roomalaisten aikana. Keskiajalla San Nicolan saarella sijainnut Santa Maria a Maren luostari kukoisti ja hallitsi saariryhmää. 1200-luvulla luostari omisti maata Biferno-joelta Traniin. Vuonna 1334 merirosvot hyökkäsivät luostariin surmaten munkit. Sen jälkeen luostarin merkitys väheni ja saari joutui lopulta osaksi Napolin kuningaskuntaa. Luostari suljettiin vuonna 1783 ja saarille perustettiin rangaistusiirtola, jolloin saarista tuli jälleen karkotuspaikka. Luostarin rauniot ovat vieläkin nähtävillä. Saarella oli muun muassa vangittuna Sandro Pertini fasistihallinon aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Istat: Altitudini dei comuni tramite DEM *istat.it*. Viitattu 22.3.2022.
2. ↑  Resident population on January 1st, Puglia Istat. Viitattu 22.3.2022.
3. ↑  Ferries to Tremiti Islands
4. ↑  Isole Tremiti
5. ↑  Kunnan kotisivut

Foggian maakunta
Accadia | Alberona | Anzano di Puglia | Apricena | Ascoli Satriano | Biccari | Bovino | Cagnano Varano | Candela | Carapelle | Carlantino | Carpino | Casalnuovo Monterotaro | Casalvecchio di Puglia | Castelluccio Valmaggiore | Castelluccio dei Sauri | Castelnuovo della Daunia | Celenza Valfortore | Celle di San Vito | Cerignola | Chieuti | Deliceto | Faeto | Foggia | Ischitella | Isole Tremiti | Lesina | Lucera | Manfredonia | Mattinata | Monte Sant’Angelo | Monteleone di Puglia | Motta Montecorvino | Ordona | Orsara di Puglia | Orta Nova | Panni | Peschici | Pietramontecorvino | Poggio Imperiale | Rignano Garganico | Rocchetta Sant’Antonio | Rodi Garganico | Roseto Valfortore | San Giovanni Rotondo | San Marco in Lamis | San Marco la Catola | San Nicandro Garganico | San Paolo di Civitate | San Severo | Sant’Agata di Puglia | Serracapriola | Stornara | Stornarella | Torremaggiore | Troia | Vico del Gargano | Vieste | Volturara Appula | Volturino | Zapponeta
**WAUHAUS** on monitaiteinen taidekollektiivi. Sen ohjelmistoon kuuluu nykyteatteria, esitystaidetta, tanssiteoksia, sosiaalista koreografiaa, konsepteja ja työpajoja. Sen keskeisimmät jäsenet ovat skenografi Laura Haapakangas, ohjaaja Juni Klein, lavastaja ja valosuunnittelija Samuli Laine, äänisuunnittelija Jussi Matikainen, koreografi Jarkko Partanen, mediataiteilija Jani-Matti Salo, äänisuunnittelija Heidi Soidinsalo ja tuottaja Julia Hovi.

WAUHAUSin teokset ovat kokonaisvaltaisia tapahtumia. Ne käsittelevät usein ajankohtaisia aiheita, ja niissä yhdistyvät kokonaisvaltainen audiovisuaalinen ilmaisu ja tietoisuus taideperinteistä. Ryhmän teoksia ovat muun muassa elokuussa 2017 Kiasma-teatterissa esitetty *The Church of Internet*, joka oli eräänlainen muistojuhla sosiaalisen median kuolleille henkilöille. Lokakuussa 2017 ensi-iltansa sai Uuden tanssin keskus Zodiakissa *Private Dancer*, jossa yleisö osallistuu kuuntelemalla, havainnoimalla ja fansioimalla yhdessä tai yksin kuulokkeiden kautta.

WAUHAUS sai marraskuussa 2017 näyttämö- ja esitystaiteen valtionpalkinnon. Palkintoperusteluiden mukaan ryhmän teokset ovat olleet omaäänisiä, rohkeita, uudistavia ja onnistuneita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ministeri Terho jakoi kirjallisuuden, esittävien taiteiden ja monialaisen taiteen valtionpalkinnot  24.11.2017. Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 24.11.2017.
2. ↑  WAUHAUS-kollektiivin kotisivut *wauhaus.fi*. Viitattu 16.2.2023.
3. ↑  Inka Reijonen: Tanssitaiteen valtionpalkinto esitys- ja harjoitustila Liikelaiturille – esitystaiteen valtionpalkinnon pokkasi taidekollektiivi Wauhaus  24.11.2017. Dance Info Finland.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 24.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Ryhmän kotisivut (englanniksi)
**Gustaf (Kustaa) Kivistö** (vuoteen 1905 saakka *Stenvik*, 6. joulukuuta 1865 Oulu – 29. maaliskuuta 1930 Oulu) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.

Kivistön vanhemmat olivat tullivartija Gustaf Adolf Stenvik ja Beata Maria Lindberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1884, opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä osastossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1891.

Kivistö työskenteli Oulun suomalaisen jatko-opiston opettajana vuosina 1894–1919 ja Oulun kaupunginvaltuuston sihteerinä vuodesta 1919 aina kuolemaansa saakka. Hän oli opiskeluaikanaan toimittajana *Päivälehdessä* ja *Suomen virallisessa lehdessä* sekä nuorsuomalaisen *Louhen* päätoimittaja vuosina 1894–1906. Tämän jälkeen Kivistö työskenteli vielä kolmentoista vuoden ajan *Kalevan* toimittajana. Hän oli innokas suomalaisuuden kannattaja, kuului Oulun Suomalaiseen Klubiin ja laati sen historiikin vuonna 1913. Kivistön pakinoitsijanimimerkki *Kalevassa* oli Nykä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gust. Kivistö (muistokirjoitus).  *Kaleva*, 30.3.1930, s. 3.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 *Helsingin yliopisto*. Viitattu 18.1.2021.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 96. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kita-Akita** (jap. 北秋田市, *Kita-Akita-shi*, ’Pohjois-Akita’) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yoneshirojoen ja sen sivujoen Anin varrella. Kaupunkiin kuuluu alueita Takanosun allaslaaksosta ja Dewavuorilta, joista huomattavimpana kohoaa Moriyoshivuori. Kita-Akitassa on 31 023 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 152,76 neliökilometriä.

Kita-Akita on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Aikawan, Anin, Moriyoshin ja Takanosun maaseutukaupungit. Kaupungin keskusta sijaitsee Takanosussa. Se kehittyi Edo-kaudella 1600-luvun alkupuolelta lähtien riisin ja puutavaran kauppasatamana Yoneshirojoen varrella. Meiji-restauraation jälkeen siitä tehtiin piirikunnan hallintokeskus. Kita-Akita on luonteeltaan maaseutumaista aluetta, ja tärkeitä elinkeinoja ovat metsätalous, lihan ja maidon tuotanto sekä riisin ja vihannesten viljely. Anissa harjoitettiin kaivostoimintaa 1970-luvulle saakka.

Kita-Akitan nähtävyyksiä ovat Moriyoshivuorta ympäröivät kauniit luonnonalueet, kuten sugimetsät, Taiheijärvi ja Komatan rotko. Etenkin Anin ja Moriyoshin alueet tunnetaan runsaslumisuudestaan. Kaupungissa sijaitseva Isedōtain arkeologinen kohde on peräisin jōmon-kaudelta. Kita-Akitaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja ja Akita nairiku jūkan -rautatien Akita nairiku -linja. Lisäksi kaupungissa toimii Ōdaten–Noshiron lentoasema.

Kuvia
-----

* Motomachin katukuvaaMotomachin katukuvaa
* Shōyōn siltaShōyōn silta
* Tsuzurekon rumpufestivaaliTsuzurekon rumpufestivaali
* Tykkylunta MoriyoshivuorellaTykkylunta Moriyoshivuorella
* Tōdōn vesiputousTōdōn vesiputous

Lähteet
-------

1. 1 2 3  北秋田市の概要 秋田県北秋田市. Viitattu 02.11.2020.
2. 1 2  住民記録 年齢別人口集計表 秋田県北秋田市. Viitattu 02.11.2020. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  市の木・花・鳥-鹿角市 秋田県北秋田市. Viitattu 02.11.2020.
4. 1 2 3 4  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 北秋田市 Kotobank. Viitattu 02.11.2020.
5. 1 2 3  日本大百科全書: 北秋田（市） Kotobank. Viitattu 02.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kita-Akita** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Akitan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Akita (pääkaupunki)
* Daisen
* Katagami
* Kazuno
* Kita-Akita
* Nikaho
* Noshiro
* Oga
* Ōdate
* Senboku
* Yokote
* Yuri-Honjō
* Yuzawa

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Kazunon piirikunta** (Kosaka) · **Kita-Akitan piirikunta** (Kami-Koani) · **Minami-Akitan piirikunta** (Gojōme · Hachirōgata · Ikawa · Ōgata) · **Ogachin piirikunta** (Higashi-Naruse · Ugo) · **Senbokun piirikunta** (Misato) · **Yamamoton piirikunta** (Fujisato · Happō · Mitane) |

 |
**Opetus ja tiede –työttömyyskassa** (aiemmin Opettajien työttömyyskassa, OPETK) on eräs Suomessa toimivista palkansaajien työttömyyskassoista.
 Useimmat työttömyyskassan yli 108 000 jäsenestä liittyvät työttömyyskassaan ammattiliittonsa kautta. Työttömyyskassaan voi liittyä myös yksilöjäsenenä; tällä tavoin, ilman ammattiliiton jäsenyyttä, kassaan onkin liittynyt noin 2 700 jäsentä.

Jäseneksi liittymisen kustannus riippuu siitä, minkä jäsenjärjestön (ammattiliiton) jäsen hakija on tai liittyykö hakija jäseneksi yksilöjäsenenä. Työttömyyskassan jäsenmaksu maksetaan yleensä osana ammattijärjestön jäsenmaksua (jonka suuruus voi olla noin 0,9–1,5 % bruttopalkasta). Siten esimerkiksi Professoriliiton jäseniltä ei enää peritä erillistä maksua työttömyyskassan jäsenyydestä. Sen sijaan yksilöjäsenille jäsenyys maksoi vuonna 2016 yhteensä 7,70 euroa kuukaudessa (92,40 €/v).

Lähteet
-------

1. ↑  Jäsenjärjestöt Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
2. ↑  Yleistä jäsenyydestä Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
3. ↑  Opettajien työttömyyskassa professoriliitto.fi. Viitattu 22.11.2016.
4. ↑  Jäsenmaksut Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
Charles Leale
**Charles Leale** (26. maaliskuuta 1842 – 13. kesäkuuta 1932) oli yhdysvaltalainen kirurgi. Leale valmistui vuonna 1865 kirurgiksi Bellevuen lääketieteellisestä korkeakoulusta, jonka jälkeen hänestä tuli Washington D.C.:ssa sijainneen Unionin sotilassairaalan haavoittuneita upseereita hoitaneen osaston johtaja.

Parhaiten Leale tunnetaan heinäkuun 14. päivän tapahtumista vuonna 1865, jolloin hän oli Ford's Theatressa yhtä aikaa presidentti Abraham Lincolnin kanssa. John Wilkes Boothin ammuttua Lincolnia kesken näytöksen Leale ryntäsi presidentin aitioon ja aloitti Lincolnin elvyttämisen. Leale onnistui elvyttämään Lincolnin hetkellisesti suusta suuhun -tekohengityksellä, vaikka hän uskoi itsekin presidentin saamien vammojen olleen kuolettavia. Lincoln kuoli seuraavana yönä, ja Leale osallistui myöhemmin hänen hautajaisiinsa.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Roberto Assagioli** (27. helmikuuta 1888 – 23. elokuuta 1974) oli italialainen lääkäri ja psykiatri ja humanistisen ja transpersonaalisen psykologian pioneeri. Assagioli perusti psykologian suuntauksen psykosynteesin.

Psykosynteesin perustaja
------------------------

Assagioli oli psykoanalyytikkona tyytymätön psykoanalyysin riittämättömyyteen ja katsoi, että rakkaus, viisaus, luovuus ja tahto olivat osa-alueita, jotka tulisi sisällyttää psykoanalyysiin. Psykosynteesin kehittämisen Assagioli aloitti 1911, jolloin hän aloitti psykologian opintonsa. Hän jatkoi työtään psykosynteesin parissa kuolemaansa saakka. Freudin ja Assagiolin tiedetään olleen kirjeyhteydessä keskenään, vaikka he eivät milloinkaan tavanneet. Assagioli sanoi: "Psykosynteesi edellyttää psykoanalyysiä, tai pikemminkin, sisältää sen ensimmäisenä ja välttämättömänä vaiheena."

Assagiolin tarkoituksena oli luoda lähestymistapa, joka käsittää koko ihmisen, niin että se sisältäisi luovuuden, viisauden, ilon ja myöskin vietit ja yllykkeet. Kun Freud kutsui työskentelymetodiaan psykoanalyysiksi (analysis = eritellä, hajottaa osiin), Assagioli päätti kutsua omaansa psykosynteesiksi (synthesis = liittää yhteen, sulauttaa). 

Vuonna 1926 Assagioli perusti Psykosynteesin instituutin (Instituto di Psicosintesi) Roomaan ja muutamaa vuotta myöhemmin Firenzeen.

Aiheesta muualla
----------------

* Instituto di Psicosintesi (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Roberto Assagioli
**Lassi Paavo Markus Rajamaa** (11. lokakuuta 1944 Ähtäri – 28. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen urkuri, joka toimi Sibelius-Akatemian opettajana ja rehtorina.

Rajamaa opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa Tauno Äikään johdolla ja valmistui diplomiurkuriksi vuonna 1976. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1970. Hän toimi Kristus-kirkon urkurina 1962–1971 ja työskenteli Sibelius-Akatemiassa musiikinteorian tuntiopettajana vuodesta 1968 ja lehtorina 1977–2001, vararehtorina 1981–1993 ja rehtorina 1993–1999. Hän on esiintynyt myös piirrostaiteilijana ja runoilijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 27.8.2023, s. B 27.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 337. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
3. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 804. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mélina Robert-Michon** (s. 18. heinäkuuta 1979 Voiron, Isère) on ranskalainen kiekonheittäjä.

Robert-Michon saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1998. Hän voitti kultaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2001. Samana vuonna hän oli Universiadeissa kolmas. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän sijoittui 12:nneksi.

Pariisin MM-kisoissa 2003 ja Osakan MM-kisoissa 2007 Robert-Michon oli 11:s. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli kahdeksas. Robert-Michon voitti kultaa Välimeren kilpailuissa 2009. Berliinin MM-kilpailussa 2009 hän oli kahdeksas.

Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Robert-Michon oli kuudes ja Lontoon olympialaisissa 2012 viides. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa ennätystuloksellaan 66,28 ja Zürichin EM-kilpailuissa 2014 tuloksella 65,33. Pekingin MM-kilpailussa 2015 hän oli kymmenes. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Robert-Michon oli viides. Rion olympialaisissa hän saavutti hopeaa ennätystuloksellaan 66,73. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia tuloksella 66,21. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui kymmenenneksi. Tokion olympialaisissa 2021 hän ei päässyt karsinnasta jatkoon. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kymmenenneksi ja saman kesän Münchenin EM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui yhdeksänneksi.

Robert-Michon on voittanut kiekonheiton Ranskan mestaruuden 22 kertaa; vuosina 2000–2009, 2011–2017 ja 2019–2023. Robert-Michonin kiekonheiton ennätys ulkoradoilla on 66,73 m, jonka hän heitti Rio de Janeirossa elokuussa 2016. Se on myös Ranskan ennätys.

Lähteet
-------

1. ↑  Mélina Robert-Michon *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  Athletics - Mélina ROBERT-MICHON *the-sports.org*. Viitattu 26.8.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Mélina Robert-Michon Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Mélina Robert-Michon Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Lund, Sakari: Perkovic hallitsee naisten kiekkoa *Yle Uutiset*.  11.8.2013. Viitattu 25.8.2015.
6. ↑  Karttunen, Anu: Kämäräinen yllätti – Perkovic omilla metriluvuillaan *Yle Urheilu*.  16.8.2014. Viitattu 25.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mélina Robert-Michon** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Jorinde van Klinken alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen mitalistina Tampereella 2018.

**Jorinde van Klinken** (s. 2. helmikuuta 2000) on alankomaalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän on voittanut nuorten sarjoissa Euroopan-mestaruuden molemmissa päälajeissaan sekä sijoittunut aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa kiekonheitossa kahdesti neljänneksi.

Alle 20-vuotiaiden ikäluokassa van Klinken saavutti kuulantyönnössä EM-hopeaa 2017 ja MM-pronssia 2018 sekä voitti EM-kultaa 2019. Kiekonheitossa hän sijoittui vuoden 2016 MM-kilpailuissa kymmenenneksi, vuoden 2017 EM-kilpailuissa kuudenneksi ja vuoden 2018 MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2021 hän voitti kiekonheitossa kultaa ja sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi.

Yleisen sarjan arvokilpailuissa van Klinken jäi vielä karsintaan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2018, maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 ja vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 64,97; karsinnassa hänen tuloksensa oli 65,66. Hän osallistui Eugenessa myös kuulantyöntöön mutta ei päässyt loppukilpailuun. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän saavutti kuulantyönnössä pronssia ennätyksellään 18,94 ja sijoittui kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 64,43. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui kuulantyönnössä yhdeksänneksi ulkoratojen ennätyksellään 19,05 ja kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 67,20.

Van Klinken voitti Yhdysvalloissa NCAA:n mestaruuden kiekonheitossa vuosina 2021–2023. Alankomaiden-mestaruuden hän on voittanut kiekonheitossa vuosina 2020, 2021 ja 2023 sekä kuulantyönnössä sisäradoilla vuonna 2019.

Van Klinken ylitti kuulantyönnössä 18 metrin rajan vuonna 2021. Hänen ennätyksensä ulkoradoilla on elokuussa 2023 työnnetty 19,05. Sisäradoilla hän ylitti 19 metrin rajan maaliskuussa 2022 tuloksellaan 19,08. Kiekonheitossa hän ylitti 60 metrin rajan kesäkuussa 2019 tuloksellaan 61,33. Toukokuussa 2021 hän paransi Yhdysvalloissa ennätystään viikon sisällä ensin lukemiin 62,58, sitten 65,94 ja lopulta 70,22, joka oli tuolloin maailman paras tulos lähes kolmeen vuoteen ja jolla hän oli vasta toinen tällä vuosisadalla yli 70 metriä heittänyt eurooppalainen. Tuloksellaan hän oli lopulta vuoden 2021 maailmanlistalla toinen. Vuonna 2022 hänen paras tuloksensa oli MM-kilpailujen karsinnassa heitetty 65,66.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jorinde van Klinken Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Van Klinken astonishes with world discus lead of 70.22m in Tucson  23.5.2021. European Athletics. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  Senior Outdoor, Discus Throw Women: 2021 World Athletics. Viitattu 23.7.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kosai** (jap. 湖西市, *Kosai-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaiskulmassa Tyynenmeren Enshūnmeren ja Hamanajärven rannikolla. Kaupungin luoteisosat nousevat Akaishivuorten reunavuorille. Lännessä kaupunki rajautuu Aichin prefektuuriin. Kosaissa on 59 560 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 86,56 neliökilometriä.

Kosain maaseutukaupunki perustettiin viiden kunnan kuntaliitoksella vuonna 1955. Kaupunkioikeudet Kosaille myönnettiin vuonna 1972. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen liitettiin Arain maaseutukaupunki. Kosain nykyisin muodostavista kaupunginosista Arai ja Shirasuka kehittyivät Edo-kaudella vilkkaan Tōkaidō-tiereitin postiasemina (*shukuba*). Araissa sijaitsi myös yksi Tōkaidōn tulliasemista, joka on säilynyt nykypäivään saakka. Washizuun, joka oli Sakichi Toyodan synnyinpaikkakunta, kehittyi Meiji-kaudelta lähtien tekstiiliteollisuutta. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut muun muassa autoteollisuuden liitännäisteollisuutta sekä elektroniikka- ja koneteollisuutta. Muita elinkeinoja ovat Hamanajärven luonto- ja virkistysalueita hyödyntävä matkailu, kalastus, vesiviljely ja maanviljely, joka tuottaa esimerkiksi koristekukkia ja *mikan*-mandariineja.

Kosain rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Arain tulliaseman lisäksi Honkō-jin buddhalainen temppeli. Kaupunkia palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Tenryū-Hamanako-rautateiden Tenryū-Hamanako-linja.

Kuvia
-----

* Honkō-jin temppeliHonkō-jin temppeli
* Arain satamaaArain satamaa
* Shinjoharan rautatieasemaShinjoharan rautatieasema
* Kosain kaupunginkirjastoKosain kaupunginkirjasto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  湖西市の概要 Kosai City. Viitattu 10.05.2020.
2. 1 2  町内別 住民基本台帳人口 令和2年3月末現在 Kosai City. Viitattu 10.05.2020. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 湖西市 Kotobank. Viitattu 10.05.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 湖西（市） Kotobank. Viitattu 10.05.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kosai** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shizuokan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Atami
* Fuji
* Fujieda
* Fujinomiya
* Fukuroi
* Gotenba
* Hamamatsu
* Itō
* Iwata
* Izu
* Izunokuni
* Kakegawa
* Kikugawa
* Kosai
* Makinohara
* Mishima
* Numazu
* Omaezaki
* Shimada
* Shimoda
* Shizuoka (pääkaupunki)
* Susono
* Yaizu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Haibaran piirikunta** (Kawanehon · Yoshida) · **Kamon piirikunta** (Higashi-Izu · Kawazu · Matsuzaki · Minami-Izu · Nishi-Izu) · **Shūchin piirikunta** (Mori) · **Suntōn piirikunta** (Nagaizumi · Oyama · Shimizu) · **Tagatan piirikunta** (Kannami) |

 |