recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daimí Pernía** (s. 27. joulukuuta 1976 Pinar del Río) on kuubalainen yleisurheilija, 400 metrin aitajuoksun maailmanmestari.

Pernía harrasti nuoruudessaan koripalloa. Ensimmäisissä yleisurheilun arvokisoissaan, nuorten MM-kilpailuissa Lissabonissa 1994, hän selviytyi välieriin 400 metrin sileällä matkalla. Aidatulla ratakierroksella hän saavutti universiadeissa pronssia 1997 ja kultaa 1999. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti 1999 kultaa sekä 400 metrin aidoissa että 4 × 400 metrin viestissä.

Pernía voitti Sevillan MM-kisoissa 1999 kultaa 400 metrin aitajuoksussa ennätyksellään 52,89. Hän kukisti Nezha Bidouanen vain yhdellä sadasosasekunnilla.  Sydneyn olympialaisissa 2000 hän aitoi neljänneksi ajalla 53,68 jääden pronssista 11 sadasosan päähän. Pitkässä viestissä hän ankkuroi Kuuban kahdeksanneksi. 

Pernía saavutti pronssia 400 metrin aidoissa Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 juostuaan 54,51. Kahta vuotta myöhemmin hän oli toinen Pan-Amerikan kisoissa  ja voitti 2004 Ibero-Amerikan mestaruuden ajalla 54,84. Ateenan olympialaisissa hän jäi alkueriin. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän juoksi toisen osuuden seitsemänneksi sijoittuneessa Kuuban viestijoukkueessa. Samana vuonna hän vei toista osuutta myös Kuuban voittaessa Pan-Amerikan kisoissa kultaa 4 × 400 metrin viestissä .

Lähteet
-------

* Daimí Pernía Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  World Championships 1999 at Sevilla (spa) Women: 400 m Hurdles Sports123 (englanniksi)
2. ↑  Olympic Games 2000 at Sydney (aus) Women: 400 m Hurdles Sports123 (englanniksi)
3. ↑  Olympic Games 2000 at Sydney (aus) Women: 4 x 400 m Relay Sports123 (englanniksi)
4. ↑  Pan American Games 2003 at Santo Domingo (dom) Women: 400 m Hurdles Sports123 (englanniksi)
5. ↑  World Championships 2007 at Osaka (jpn) Women: 4 x 400 m Relay Sports123 (englanniksi)
6. ↑  Pan American Games 2007 at Rio de Janeiro (bra) Women: 4 x 400 m Relay Sports123 (englanniksi)

Naisten 400 metrin aitajuoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1980: Bärbel Broschat |
1983: Jekaterina Fesenko |
1987: Sabine Busch |
1991: Tatjana Ledovskaja |
1993: Sally Gunnell |
1995: Kim Batten |
1997: Nezha Bidouane |
1999: Daimí Pernía |
2001: Nezha Bidouane |
2003: Jana Pittman |
2005: Julija Petšonkina |
2007: Jana Rawlinson |
2009: Melaine Walker |
2011: Lashinda Demus |
2013: Zuzana Hejnová |
2015: Zuzana Hejnová |
2017: Kori Carter |
2019: Dalilah Muhammad |
2022: Sydney McLaughlin |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Superscope** oli eräs elokuvafilmiformaatti, jota RKO-elokuvastudio käytti elokuvissaan 1950-luvulla. **Superscope 235**, joka tunnetaan myös nimellä **RKO-Scope**, oli sen variaatio.

Superscopen kehittivät veljekset Irving ja Joseph Tushinsky, ja ainoastaan Howard Hughesin omistama elokuvastudio RKO ja muutamat itsenäiset elokuvatuottajat ottivat sen lopulta käyttöönsä. RKO halusi kaikkien muiden studioiden tavoin kuvata suurimmat elokuvansa laajakuvaformaatissa, mutta koska 20th Century Fox ei antanut CinemaScope-tekniikkansa muiden käyttöön, oli RKO:n tyydyttävä vaihtoehtoiseen tekniikkaan. Ensimmäinen Superscope-elokuva oli Gary Cooperin ja Burt Lancasterin tähdittämä lännenelokuva *Vera Cruz* (1954).

Superscopessa kamera ja sen optiikka eivät juurikaan poikkea tavallisesta, ja filmi on normaalia 35-millistä filmiä, joka käyttää neljää perforaatiota yhtä kuvaruutua kohden. Superscopessa kamera kuitenkin valotti myös optiselle ääniraidalle varatun alueen, jolloin kuva-ala kasvoi. Kameranegatiivin kuvasuhde oli tällöin 1,33:1, mutta jälkituotannossa kuva rajattiin laajakuvaksi suhteeseen 2:1. Ennen rajausta filmistä tuotettiin Technicolor-väriseparaatio. Esityskopioissa 2:1-kuvasuhteen kuva oli anamorfisesti litistetty 1:1-neliöksi. Huonon suunnittelun johdosta kuva sijaitsi esityskopion toisessa laidassa, ja toisella puolella oli tyhjä musta palkki. Tämän takia projektorien käyttäjät joutuivat keskittämään kuvan uudestaan, mikäli Superscope-esitykseen kuului muissa formaateissa esitettäviä trailereita, uutispätkiä tai muita elokuvia. Superscope käytti kuitenkin samaa esitysoptiikkaa kuin CinemaScope. Yleisön haittana oli tavallista rakeisempi kuva.

Superscopesta julkaistiin myöhemmin variaatio Superscope 235 (joka kulki myös nimellä RKO-Scope), jolla yritettiin ratkaista sekä huonoon kuvanlaatuun että projisoinnin hankaluuteen liittyviä ongelmia. Uudessa järjestelmässä alkuperäisnegatiivin kuva rajattiin suhteeseen 2,35:1, joka oli sama kuin CinemaScope-formaatissa. Tällöin esityskopioiden koko kuva-ala saatiin täytettyä, ja ne voitiin projisoida täysin samalla tavalla kuin CinemaScope-filmit. Tiukempi rajaus kuitenkin lisäsi entisestään kuvan rakeisuutta, jota saatiin kuitenkin myöhemmin hillittyä Techniscope-värjäysmenetelmän ja Eastman-värifilmien edistyttyä. Superscopen käyttö loppui kuitenkin vuonna 1958, kun RKO siirtyi Warner Brothersin omistukseen. Superscopen tekniikan perimmäinen idea – koko negatiivikuva-alan valottaminen – on sittemmin otettu uudestaan käyttöön, kun Super 35 -formaattia alettiin käyttää 1980-luvun alusta lähtien.

Lähteet
-------

* CinemaScope Derivatives – Superscope – Widescreen Museum
**Daisuke Oku** (jap. 奥 大介; 7. helmikuuta 1976 Amagasaki, Japani – 17. lokakuuta 2014) oli japanilainen jalkapalloilija.

Oku kuoli 38-vuotiaana, lokakuussa 2014 liikenneonnettomuudessa.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Daisuke Oku edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1998-2004. Hän on osallistunut mm. Copa América 1999, Asian mestaruuskilpailuissa 2000 ja Maanosaliittojen cupissa 2003.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1998 | 1 | 0 |
| 1999 | 5 | 1 |
| 2000 | 12 | 1 |
| 2001 | 4 | 0 |
| 2002 | 0 | 0 |
| 2003 | 3 | 0 |
| 2004 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 26 | 2 |

Lähteet
-------

1. ↑  元日本代表・奥大介氏が死去　３８歳、宮古島で交通事故(japaniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Daines Barrington.
**Daines Barrington** (1727 – 14. maaliskuuta 1800) oli englantilainen lakimies, lintutieteilijä ja muinaisesineiden keräilijä.

Elämäkerta
----------

Daines Barringtonin isä oli Barringtonin ensimmäinen varakreivi John Barrington ja äiti Anne Daines, joka oli parlamenttiedustaja Sir William Dainesin tytär. Hän opiskeli lakimieheksi ja nimitettiin käräjätuomariksi Walesiin 1757, myöhemmin Chesterin toiseksi tuomariksi. 1766 hän julkaisi teoksen *Observations on the Statutes, chiefly the more ancient, from Magna Charta to 21st James I*, joka herätti suurta huomiota historioitsijoiden ja keräilijöiden keskuudessa. 1773 hän julkaisi painoksen Orosiuksen teoksesta, ja laati siitä englanninkielisen käännöksen. Teoksen *Tracts on the Probability of reaching the North Pole* (1775) hän kirjoitti kapteeni Constantine John Phippsin (1744–1792) pohjoiseen suuntautuneen tutkimusretken innoittamana. Barrington julkaisi vielä useita muita kirjoituksia, lähinnä Royal Societyn ja Antiquarian Societyn julkaisuissa, ja kokosi kirjoitukset vuonna 1781 painettuun *Miscellanies on various Subjects*.

Barrington on jäänyt myös lintutieteen historiaan. Hän kirjoitti teokset *Experiments and Observations on the Singing of Birds* ja *Essay on the Language of Birds*, joissa hän varsin seikkaperäisesti ja pääosin oikein kuvasi lintujen laulutaidon oppimista. Toisaalta, Barrington vastusti voimakkaasti sellaista ajatusta, että pääskyt muka muuttaisivat talveksi etelään. Hän oli täysin varma siitä, että pääskyt viettivät talven horroksessa, vaikka hänellä ei ollut omakohtaisia todisteita asiasta.

Lähteet
-------

1. ↑  thePeerage.com (englanniksi)
2. ↑  Birkhead, Tim 2009: Lintujen viisaus. Lintutieteen kuvitettu historia. - readme.fi, Gummerus, Jyväskylä. ISBN 978-952-220-092-1


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Damir Džumhur** (s. 20. toukokuuta 1992 Sarajevo) on bosniahertsegovinalainen tennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2011. Oikeakätinen Džumhur on ollut kaksinpelin maailmanlistalla parhaimmillaan sijalla 23 heinäkuussa 2018. Nelinpelissä Džumhurin uran paras ranking-sijoitus on sija 117 elokuulta 2018.

Džumhur on saavuttanut urallaan kolme ATP-turnausvoittoa kaksinpelissä. Voitot ovat tulleet Pietarista ja Moskovasta vuonna 2017 sekä Antalyasta vuonna 2018. Grand Slam -turnauksissa Džumhur on päässyt kolmannelle kierrokselle kahdesti Australian avoimissa ja Ranskan avoimissa sekä kerran Yhdysvaltain avoimissa.

Džumhur voitti vuonna 2010 kaksinpelin pronssia nuorten kesäolympialaisissa Singaporessa. Hän on kuulunut myös Bosnia ja Hertsegovinan Davis Cup -joukkueeseen.

Džumhur suljettiin ulos Meksikon Acapulcon turnauksesta vuoden 2021 maaliskuussa hänen uhattuaan tappaa ottelun erotuomarin. Hän menetti noin 10 000 dollaria, 4 500 palkintorahoina ja 5 500 sakkoina epäurheilijamaisesta käytöksestä.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Tennispelaaja uhkasi tappaa tuomarin – menetti lähes 10 000 euroa *www.iltalehti.fi*. Viitattu 20.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Iso-Pappilan museoalue** on Mäntyharjulla, Etelä-Savossa sijaitseva rakennushistoriallinen ja maisemallinen kokonaisuus, joka koostuu 1812 rakennetusta päärakennuksesta ja siihen liittyvistä ulkorakennuksista. Iso-Pappila toimi kirkkoherran virkatalona vuoteen 1958 asti, minkä jälkeen se pysyi noin kymmenen vuotta seurakunnan käytössä. Alue on ollut museona jo lähes 50 vuotta.

Päärakennuksen lisäksi pappilan rakennuksista ovat jäljellä 1829–1855 rakennettu väentupa, 1899 rakennettu kivinavetta, 1913 rakennettu riihi sekä kellareita ja aittoja. Päärakennus sai nykyisen asunsa 1933, jolloin vanha porstua poistettiin ja kuisti laajennettiin koko julkisivun mittaiseksi. Samalla rakennuksesta tuli pohjakaavaltaan symmetrinen. Myöhemmin museoalueelle on siirretty nuottakota ja paja sekä läheisyyteen rakennettu korsumuseo vuonna 1995 ja Pappilanparven kesäteatteri vuonna 2011. Iso-Pappila valittiin Savo-Karjalan vuoden 2013 paikallismuseoksi.

Museoalueella on useita näyttelyitä. Kivinavetassa on esillä mm. maa- ja metsätalouskalustoa sekä Taidekeskus Salmelan Nina Terno -näyttely. Väentuvassa oleva näyttely kertoo matkavalokuvaaja Nestor Kurvisesta. Kesällä 2018 päärakennuksessa on Suomen sisällissodasta ja Mäntyharjun 1918 tapahtumista kertova näyttely.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Iso-Pappila Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta, esku.fi.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Mäntyharjun museo (Q56403006)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Mäntyharju |
|  |
| katuosoite | Iso-Pappilantie 2, 52700 Mäntyharju |
|  |
| katu/tie | Iso-Pappilantie 2 |
|  |
| koordinaatit | 61°24′55″N 26°50′16″E﻿ / ﻿61.41517°N 26.83769°E﻿ / 61.41517; 26.83769 |
|  |
|  |

 |
**Dammartin-en-Goële** [damaʁtɛ̃ ɑ̃ ɡɔɛl] on Ranskan kunta Seine-et-Marnen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella. 9 neliökilometrin laajuisessa kunnassa oli vuoden 2012 väestönlaskennassa 8 464 asukasta.

Dammartin sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen, melko lähellä Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa.

9. tammikuuta 2015 kaupunki oli tapahtumapaikkana kahta päivää aiemmin tapahtuneeseen Charlie Hebdon iskuun liittyvässä poliisioperaatiossa. Pääepäiltyinä pidetyt Kouachin veljekset linnoittautuivat yhden panttivangin kanssa kunnassa toimivaan painotaloon noin kuudeksi tunniksi, kunnes saivat surmansa poliisin rynnäkössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranskan terroristiepäillyt linnoittautuivat painotaloon, Yle Uutiset 9.1.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Dammartin-en-Goële

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dammartin-en-Goële** Wikimedia Commonsissa
Sia Tolno vuonna 2019.
**Sia Tolno** (s. 21. helmikuuta 1975) on guinealainen laulaja.

Tolno on alkujaan kotoisin eteläisestä Guineasta, mutta varttui Sierra Leonessa, jossa hänen isänsä työskenteli ranskanopettajana. Sierra Leonen sisällissodan alkaessa perhe palasi Guineaan. Tolno alkoi laulaa Conakryn kabaree- ja pianobaareissa. Lisäksi hän sävelsi ja sanoitti lauluja. Vuonna 2002 eräs tuottaja löysi hänet, ja esikoisalbumi *La voix de la forêt* ilmestyi pian tämän jälkeen.

Vuonna 2008 Tolno esiintyi *Africa Star* -televisioshow’ssa Librevillessä ja sijoittui neljänneksi. Tällöin hän sai Pierre Akendenguén huomion. Akendengué kehotti ystäväänsä, tuottaja José Da Silvaa tekemään sopimuksen Tolnon kanssa, ja vuonna 2009 tämä julkaisi Lusafrica-levymerkillä albumin *Eh Sanga*. Vuonna 2011 hän levytti uuden albumin *My Life*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sia Tolno wins the 2011 RFI Discoveries Award


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jonas Leandersson** (s. 22. tammikuuta 1990) on ruotsalainen suunnistuksen maailmanmestari ja Euroopan mestari. Hän edustaa seuratasolla ruotsalaista Södertälje-Nykvarn Orienteringia.

Leandersson saavutti viimeisenä juniorivuotenaan Tanskassa nuorten MM-kisoissa 2010 kaksi mitalia, hopeaa keskimatkalta ja pronssia sprintistä. Todellisen läpimurtonsa aikuisten sarjassa hän teki vuoden 2012 EM-kisoissa Ruotsissa, kun hän voitti yllättäen kultaa sprintissä ja suunnisti avausosuuden hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. Myöhemmin samana vuonna Sveitsissä järjestetyissä MM-kisoissa Leandersson oli jälleen Ruotsin viestijoukkueen avaajana ja tällä kertaa tuloksena oli pronssi. MM-kisojen sprintissä hän sijoittui 15:nneksi. Tämän jälkeenkin Leandersson on ollut joka vuosi arvokisamitaleilla. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Sotkamossa hän saavutti sprintissä pronssia. Vuonna 2014 hän voitti EM-kultaa sprintissä ja viestissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän voitti kultaa viestissä Gustav Bergmanin ja Fredrik Johanssonin kanssa sekä sijoittui neljänneksi sprinttiviestissä ja kuudenneksi henkilökohtaisessa sprintissä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Invernessissä hän voitti kultaa sprintissä ja sijoittui viidenneksi sprinttiviestissä ja seitsemänneksi viestissä sekä tuli hylätyksi pitkällä matkalla. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa Jeseníkissä Leandersson oli neljäs viestissä, kahdestoista sprintissä ja kuudestoista keskimatkalla sprinttiviestin päättyessä hylkäämiseen. Saman vuoden MM-kilpailuissa Strömstadissa tuloksena oli pronssi sprinttiviestissä ja viides sija henkilökohtaisessa sprintissä. Tarton MM-kilpailuissa 2017 Leandersson suunnisti sprinttiviestissä kultaa yhdessä Jerker Lysellin, Helena Janssonin ja Lina Strandin kanssa sekä sijoittui sprintissä viidenneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän voitti jälleen sprinttiviestissä kultaa.

Maailmancupin kokonaiskilpailussa Leandersson on parhaimmillaan ollut neljäs vuonna 2012, viides vuonna 2016, kuudes vuonna 2014 sekä kahdeksas vuonna 2013. Osakilpailuvoittoja hänellä on kuusi, joista kolme on arvokilpailuista sekä lisäksi yksi Suomesta 2012, yksi Suomesta 2014 sekä yksi Sveitsistä 2016.

Leandersson on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui maratonilla 28:nneksi vuonna 2022. Ruotsin-mestaruuskilpailuissa hän on sijoittunut 10 000 metrillä kolmanneksi vuosina 2018 ja 2021 ja puolimaratonilla kolmanneksi vuonna 2019. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelussa hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi vuonna 2020 ja kuudenneksi 2018.

Lähteet
-------

* Saavutukset Runners World of O -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Jonas Leandersson bäste svensk i EM-maran *Marathon.se*.  15.8.2022. Viitattu 15.8.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Fsiha slog mästerskapsrekordet *Marathon.se*.  18.5.2019. Viitattu 19.5.2019. (ruotsiksi)
4. ↑  Jonas Leandersson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Johan David Cneiff** (13. syyskuuta 1722 Tukholma – 30. lokakuuta 1791 Kaskinen) oli Pohjanmaalla lääninlampurina. Hän kirjoitti talouskysymyksistä teoksen jossa hän suositteli talouden sääntelyä.

Cneiffin vanhemmat olivat vaasalainen kauppias, raatimies ja valtiopäivämies David Benedikt Cneiff ja Maria Werander. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1734–1739 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1740. Cneiff opiskeli Turun akatemiassa saamatta kuitenkaan opintojaan loppuun ennen kuin hän isänsä toivomuksesta lähti oppiin Höjentorpin lampurikouluun jossa hän opiskeli 1741–1743.

Cneiff toimi Pohjanmaan lääninlampurina vuodesta 1743 ja jäi tästä virasta lakkautuspalkalle 1766. Hän sai taloustirehtöörin arvonimen 1759. Cneiff asui Kaskisissa Hermansin kruununtilalla, jonka hän vuokrasi 1743. Kun Kaskisten kaupunki perustettiin 1785, Herrmansin tila siirtyi uudelle kaupungille. Cneiff sai kuitenkin pitää tilan pihatontin asuinrakennuksineen. Lisäksi hän sai puoli tynnyrinalaa peltoa, jolla hän saattoi viljellä korvausta vastaan humalaa.

Cneiff oli naimisissa vuodesta 1749 Beata Junianderin (k. 1796) kanssa.

Kaskisissa on muistomerkki, Cneiffin kivi, johon Cneiff kaiversi latinan kielellä elämäkertansa.

Teoksia
-------

* *Tanckar, huru en tilbörlig landt-hushållning skyndsammast synes kunna uphjelpas i Österbottn, wälment yppade af Johan David Cneiff, provincial-schäffer, och til trycket befordrade af riksens högloflige ständers manufactur-contoir*. Linköping, tryckt hos sal. Biörckegrens änka, år 1757

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2 p. 121
2. ↑  Biografiskt lexikon, SLS
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Johan David Cneiff. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.2.2015.
4. ↑  Kaskisten muistomerkit Kaskisten kaupunki.  Arkistoitu 28.2.2014. Viitattu 24.2.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* A. R. Cederberg, Johan David Cneiff: suomalainen virkamies ja taloudellinen kirjailija 17:llä sataluvulla, Historiallinen seura, 1916

Aiheesta muualla
----------------

* Cneiffin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Amfloraperunoita.
**Amflora** on geenimuunneltu BASF:n kehittämä peruna. Se on erittäin tärkkelyspitoinen ja jopa limaisen tuntuinen, minkä vuoksi paperiteollisuus käyttää sitä tärkkelysperunana, paperin täyteaineena.  Lajike on tarkoitettu myös rehuksi mutta ei ihmisravinnoksi.

Siinä, missä tavalliset tärkkelysperunat tuottavat tärkkelyksenä amyloosia ja amylopektiiniä, tuottaa Amflora pääasiassa vain amylopektiiniä.

Amfloraa aletaan koeviljellä Suomessa vuonna 2010 Perunantutkimuslaitoksella Hämeenlinnan Lammilla sekä Seinäjoella. Sitä istutetaan 2010 Saksassa noin 20 hehtaarin, Ruotsissa 100 hehtaarin ja Tšekissä noin 150 hehtaarin alueelle. Saksan ja Ruotsin viljelyala menee siemenlisäykseen ja Tšekin teollisuuskäyttöön. 

BASF:n siirtogeenisistä perunalajikkeista Fortuna menee elintarviketeollisuuteen muun muassa perunalastujen raaka-aineeksi.

Katso myös
----------

Perunajauho

Lähteet
-------

1. 1 2  Gm-perunakokeille luvat Lammille ja Seinäjoelle  3.3.2010. Maaseudun Tulevaisuus.  Arkistoitu 5.3.2010. Viitattu 15.4.2010.
2. ↑  Vuorio, Jukka: Voi pottu!  *Voima*, 2010, nro 3, s. 14.  Voima Kustannus Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.4.2010.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amflora** Wikimedia Commonsissa
**Johan Wilhelm Broman** (6. huhtikuuta 1877 Vaasa – 2. kesäkuuta 1953 Vaasa) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.

Bromanin vanhemmat olivat postiekspeditööri Carl Adolf Emil Broman ja Kristina Elisabeth Wahlfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1897 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1901. Broman sai varatuomarin arvon 1904.

Broman toimi Vaasan hovioikeudessa kanslistina 1908–1910, notaarina 1910–1915, viskaalina 1915–1917, asessorina 1917–1929 ja hovioikeudenneuvoksena 1929–1936. Viimeksi Broman oli Närpiön tuomiokunnan tuomarina 1936–1945. Broman toimi lisäksi Vaasan köyhäinhoitohallituksen sihteerinä 1911–1917, Vaasan seurakunnan kirkkoneuvoston ja kirkkovaltuuston sihteerinä 1909–1923 ja Vaasan kaupunginvaltuuston sihteerinä 1919–1929.

Broman oli kansanedustajana 1927–1929 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaalissa ja toimi Vaasan läänin itäisen vaalipiirin keskuslautakunnan sihteerinä. Broman oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja kirkolliskokousedustajana.

Johan Broman oli naimisissa vuodesta 1905 Ruth Leontine Maria Holmuddin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Johan Broman *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  BROMAN Johan Wilhelm. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(24) | 
* von Born
* Broman
* Bäck
* Colliander
* Estlander
* Forsberg
* von Frenckell
* A. Furuhjelm
* R. Furuhjelm
* Helenelund
* Hästbacka
* Inborr
* Jacobsson
* Jern
* B. Kullberg
* H. Kullberg
* Lindberg
* Molin
* Palmgren
* Schauman
* Sergelius
* Tåg
* Åkerblom
* Österholm

 |

 |


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (10) | 
* Broman
* Bäck
* Hästbacka
* Inborr
* Kalliokoski
* Lahdensuo
* Rantanen
* Turja
* Vehkaoja
* Wiik

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kalliokynsimö** (*Draba norvegica*) on ristikukkaiskasvien heimoon ja kynsimöiden sukuun kuuluva kasvilaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kalliokynsimö on monivuotinen, mätästävä ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 7–20 senttimetriä ja jonka karvaisessa varressa on 1–3 kierteistä varsilehteä. Muut lehdet ovat järjestäytyneet tiheäksi tyviruusukkeeksi. Ruusukelehdet ovat suikeita, suipohkoja ja hammaslaitaisia.

Kalliokynsimö kukkii kesä-heinäkuussa. Valkoisessa, säteittäisessä, 0,5–1 senttimetriä leveässä kukassa on neljä ehyttä, 3–4 millimetrin pituista terälehteä ja saman verran verholehtiä. Kukassa on kuusi hedettä ja yksi yhdislehtinen emi; kukinto on terttu. Hedelmä on useita siemeniä sisältävä 6–8 millimetrin pituinen litu.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Suomessa kalliokynsimö kasvaa tunturipaljakalla kallionraoissa ja kankailla, metsävyöhykkeen rotkolaaksoissa kivenlohkareilla, kalliohyllyillä, halkeamissa ja soraikoissa sekä kuruissa ja joenrantakallioilla. Suomessa lajia tavataan Enontekiöllä, Inarin Lapissa Kevon kanjonissa sekä Koillismaan rotkolaaksoissa. Eteläisin kasvusto on Ounastunturilla.

Näköislajit
-----------

Eri kynsimölajien erottaminen toisistaan on vaikeaa etenkin pohjoisessa, koska suurin osa Suomen kynsimölajeista kasvaa siellä. Kalliokynsimöä muistuttavat mm. idänkynsimö (*Draba cinerea*) ja isokynsimö (*Draba glabella*) sekä äärimmäisen uhanalainen kultakynsimö (*Draba alpina*).

Lähteet
-------

* LuontoPortti: Kalliokynsimö (*Draba norvegica*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1841181
* Wikispecies: Draba norvegica
* CoL: 37JBJ
* EoL: 487886
* EPPO: DRBNO
* EUNIS: 164067
* FNA: 250094695
* GBIF: 3049482
* iNaturalist: 162045
* IPNI: 282873-1
* IRMNG: 10209860
* ITIS: 502133
* NatureServe: 2.159846
* NBN: NBNSYS0000002864
* NCBI: 311957
* Open Tree of Life: 272358
* Plant List: kew-2777076
* PLANTS: DRNO5
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:282873-1
* Tropicos: 4100444
* VASCAN: 4017
* WFO: wfo-0000655826

 |

 |
Krasnyi Holmin piiri Tverin alueen kartalla.
**Krasnyi Holmin piiri** (ven. Краснохо́лмский райо́н, *Krasnoholmski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen koillisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 496 neliökilometriä. Asukkaita on 12 700 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Krasnyi Holmin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa:

* Barbino (ven. Барбино)
* Bolšoje Ragozino (ven. Большое Рагозино)
* Glebeni (ven. Глебени)
* Lihatšovo (ven. Лихачёво)
* Martynovo (ven. Мартыново, karjalaksi *Popofka* eli *Martinova*)
* Nivy (ven. Нивы)
* Uljanino (ven. Ульянино)
* Utehovo (ven. Утехово)
* Vysokuša (ven. Высокуша)

Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Maatalous on keskittynyt pellavan viljelyyn. Eri puolilla piiriä on vanhoja tverinkarjalaisia kyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Krasnyi Holmin piirin sivusto (venäjäksi)
* Krasnyi Holmin piiri Tverin alue- tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
**Olga Vladimirovna Rotševa** (s. 4. heinäkuuta 1978 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä.

Arvokisat
---------

Rotševa oli mukana Liberecin MM-kilpailuissa 2009, jossa hän oli kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 11:s ja yhdistelmäkisassa 27:s.

Torinon olympialaisissa 2006 Rotševa oli vapaan hiihtotavan sprintissä 14:s, 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 18:s ja hiihti yhdessä Aljona Sidkon kanssa kuudenneksi perinteisen hiihtotavan parisprintissä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Rotševa oli yhdistelmäkisassa 26:s, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 29:s ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 40:s.

Maailmancup
-----------

Rotševa kilpaili maailmancupissa vuosina 1998–2013. Ensimmäisen maailmancup-kisansa hän hiihti 28. marraskuuta 1998 Muoniossa ollen viiden kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 20:s yltäen heti maailmancupin pisteille. Palkintokorokkeelle Rotševa ylsi henkilökohtaisessa kilpailussa kerran: Canmoressa 22. tammikuuta 2008 yhdistelmäkilpailussa, jossa hän oli kolmas. Alkuvuosi 2008 oli Rotševan menestyksekkäintä aikaa maailmancupissa, sillä Tour de Skillä 2007–2008 hän hiihti kahdella etapilla neljänneksi ja oli kokonaiskilpailussa viides. Venäjän viestijoukkueessa Rotševa oli urallaan palkintokorokkeella kahdesti ja parisprintissä kerran.

Muut kilpailut
--------------

Universiadeissa Rotševa oli mukana Zakopanessa 2001 ja Tarvisiossa 2003. Vuonna 2001 hän voitti viiden kilometrin kilpailun sekä perinteisellä että vapaalla hiihtotavalla.

Venäjän-mestaruuskilpailuissa Rotševa on saavuttanut viisi henkilökohtaista mitalia, joista kaksi kultaisia. Hän on voittanut kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun Syktyvkarissa 2008 ja Tjumenissa 2016.

Maailmancup-uransa jälkeen Rotševa on hiihtänyt Ski Classics -kilpailuja edustaen Russian Marathon Teamia. Ensimmäisen palkintopallisijoituksensa ja samalla voittonsa hän saavutti Changchunissa Kiinan Vaasahiihdossa 4. tammikuuta 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Olga Rotševa Ski Classics -kilpailusarjan sivuilla (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Olga Rotševa Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Thetis Hefaistoksen pajassa odottamassa Akhilleuksen uusien aseiden luovuttamista. Fresko Pompeijista, 1. vuosisata.
**Ekfrasis** (m.kreik. ἔκφρασις, *ek* + *frasis* > *ekfrazein* 'julistaa tai kutsua elotonta esinettä nimeltä') on laajassa mielessä kirjallinen ja retorinen esitystapa, jonka avulla jotain esitetään kuvallisesti tai figuratiivisesti. Ekfrasis tarkoittaa ennen kaikkea taideteoksen kirjallista kuvausta, kuvan kuvaamista, sanallista deskriptiota. Ekfrasis on siis kirjallinen keino, jossa teksti vastaa tai kuvaa toista taideteosta, hyvin usein maalausta tai veistosta.

Ekfrasis voi tarkoittaa myös sitä, että yhden taiteen avulla selitetään tai kuvataan toista, esimerkiksi kirjallisuudessa maalausta, maalauksessa musiikkia tai musiikissa kirjallisuutta.

Kuvauksen sävy ekfrasiksessa on usein draamallinen. Antiikin Kreikassa ekfrasis viittasi minkä tahansa asian, henkilön tai kokemuksen kuvaukseen. Klassisia esimerkkejä ekfrasis-teoksista ovat Filostratos vanhemman teos *Eikones* ja Filostratos nuoremman samanniminen teos *Eikones*, jotka kuvasivat maalauksia, sekä veistoksia kuvannut Kallistratoksen *Ekfraseis*.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: ἔκφρασις, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Ekphrasis *Urban Dictionary*.  Arkistoitu 18.11.2015. Viitattu 2.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  Eero Tarasti: Proust ja Wagner (Osa 1) (pdf) *Wagneriaani*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 2.1.2010.
4. ↑  Philostratus the Elder, Imagines. Philostratus the Younger, Imagines. Callistratus, Descriptions *Loeb Classical Library*. Viitattu 25.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Siglind Bruhn: A Concert of Paintings: "Musical Ekphrasis" in the Twentieth Century *personal.umich.edu*.  Arkistoitu 23.9.2009. Viitattu 2.1.2010. (englanniksi)

### Esimerkkejä

* Tracy Marks, The Greek God, Hephaestus, 1999 (englanniksi)
* Michael Longleyn runo L. S. Lowryn maalauksesta *Man Lying on a Wall* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* John Ashbery, Self-Portrait in a Convex Mirror (englanniksi)
Olga Samaroff
**Lucy Mary Olga Agnes Samaroff** (o.s. **Hickenlooper**; 8. elokuuta 1882 San Antonio, Texas – 17. toukokuuta 1948 New York, New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Samaroff sai alun perin pianonsoiton opetusta äidiltään ja isoäidiltään. 14-vuotiaana hän lähti Pariisiin jatkamaan opiskelua. Vuoden kuluttua hänestä tuli ensimmäinen stipendin Pariisin konservatorioon saanut nainen. Vuosina 1900–1904 hän tilapäisesti jätti uransa avioliiton myötä. Liiton päätyttyä Samaroff palasi musiikin pariin ja teki tammikuussa 1905 ammattimaisen debyyttinsä New York Symphony Societyn kanssa Carnegie Hallissa. Positiiviset arviot johtivat useisiin yksityisiin kiinnityksiin, ja jo toukokuussa 1905 Samaroff teki Lontoon-debyyttinsä. Vuonna 1911 hän luopui esiintymisestä mentyään naimisiin kapellimestari Leopold Stokowskin kanssa. Vuonna 1913 hän aloitti pianistina kiertämisen jälleen, ja erottuaan Stokowskista vuonna 1923 hän ryhtyi päätoimiseksi pianistiksi.

Käsivarren vaikea loukkaantuminen vuonna 1925 sai Samaroffin luopumaan esiintymisurastaan. Hän liittyi Juilliard Schoolin henkilökuntaan ja toimi vuosina 1926–1927 *New York Evening Postin* musiikkikriitikkona. Vuonna 1928 Samaroff perusti Schubert Memorialin, joka sponsoroi nuorille esiintyjille täyden orkesterin kanssa järjestettyjä konsertteja. Vuodesta 1929 hän opetti pianonsoittoa Philadelphian musiikkikonservatoriossa. Hän saavutti sittemmin huomattavaa menestystä pitämällä kursseja harrastajille New Yorkissa, Philadelphiassa ja Washingtonissa. Hän julkaisi lukuisia tekstejä opetuksen tueksi, ja myöhemmin hänen kurssejaan välitettiin radion ja television kautta. Vuonna 1939 ilmestyi Samaroffin omaelämäkerta *An American Musician's Story*.

Samaroffin johdolla opiskelivat muiden muassa William Kapell, Rosalyn Tureck, Raymond Lewenthal, Alexis Weissenberg ja Eugene List.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olga Samaroff Britannica
2. ↑  Olga Samaroff AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Neulapohjoinen merkittynä vihreällä nuolella Etelä-Suomen kartalle. Kartan ruudukko on napapohjoisen suuntainen. Kartta laadittu Gauss-Krüger-projektioon keskimeridiaanina 27 astetta itäistä pituutta.
**Neulapohjoinen** eli *magneettipohjoinen* on suunta, johon kompassin neula asettuu, kun sen lähistöllä ei ole kompassia häiritseviä magneettisia esineitä. Suunta on maan magneettikentän vaakasuoran komponentin suunta.

Neulapohjoisen suunta *ei* ole kohti maan magneettista pohjoisnapaa, vaan siinä on suuria paikallisia vaihteluita, jotka johtuvat maan ytimen rakenteesta. Esimerkiksi Suomesta katsoen magneettinen pohjoisnapa sijaitsee hiukan länteen pohjoissuunnasta, mutta kompassi osoittaa sijainnista riippuen noin 4–13 astetta napapohjoisesta itään.

Neulapohjoisen ja napapohjoisen välinen kulma on eranto eli *neulaluvunkorjaus* tai *deklinaatio*. Erannon suuruus vaihtelee eri osissa maapalloa ja se muuttuu jatkuvasti.

Katso myös
----------

* Karttapohjoinen

Lähteet
-------

1. ↑   Geomagnetism, Magnetic declination Geological Survey of Canada. Viitattu 17.12.2010.
2. ↑  Eranto Suomessa Ilmatieteen laitos. Viitattu 17.12.2010.
Roseeviinejä Rhônen laaksosta ja Provencesta.
**Roseeviini** (myös **rosee**, **roséviini** tai **rosé**) on punaviinirypäleistä tehtävä vaaleanpunainen viini.

Rosee on kevyt, raikas ja marjainen viini, joka on parhaimmillaan nuorena ja tuoreena. Se sopii usein sellaisten ruokien kanssa, joille punaviini on liian voimakasta mutta valkoviinikään ei sovi. Roseeta käytetään usein myös seurustelujuomana, ja se on erityisen suosittu kesäviininä. Rosee nautitaan yleensä viileänä.

Roseen suosio ja arvostus puna- ja valkoviineihin nähden on kasvanut viime vuosikymmeninä huomattavasti. Roseen suurimmat tuottajamaat Euroopassa ovat Ranska, Espanja (etenkin Katalonia), Portugali ja Saksa. Espanjassa roseeta kutsutaan nimellä *rosado*. Tumminta roseeta saadaan lämpimiltä tuotantoalueilta, missä rypäleiden väripigmentti on tummempaa kuin viileämmillä alueilla.

Roseen perinteisessä valmistusmenetelmässä rypäleiden kuoret saavat olla melko lyhyen ajan käyvässä mehussa, jolloin viiniin liukenee vain osa kuorien väristä. Kuoret kaadetaan sen jälkeen pois. Puristusajankohtaa säätelemällä viinistä saadaan enemmän tai vähemmän värillistä. Euroopan unionin alueella tuotetut roseet on valmistettu tällä menetelmällä.

Toinen valmistustapa on *saignée*-tekniikka, jossa vaaleampi mehu valutetaan punaviinin käymisastioista ja siitä tehdään sitten roseeta. Tätä tapaa käytetään yhä White Zinfandel -viinin tuotannossa Kaliforniassa (missä siitä käytetään joskus nimitystä *blush*), mutta Euroopassa se on pitkälti korvattu pneumaattisella puristustekniikalla.

Kolmas tapa valmistaa roseen nimellä myytävää viiniä on sekoittamalla puna- ja valkoviiniä. Tätä tapaa pidetään yleisesti tavoista huonoimpana, mutta sitä saa käyttää Yhdysvalloissa ja Australiassa. EU-komissio yritti vuonna 2009 sallia kyseisellä menetelmällä tuotettujen viinien kutsumisen roseeksi myös Euroopassa, mutta lakiesitys peruttiin Ranskan viinintuottajien vastustuksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Virkki, Juha (2010): *Viisastu viinistä, kansalaisen viinitieto,* Atena, s. 149–156
2. ↑  Focus on Rosé (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
3. ↑  HS: Ranskan rosétuottajat syyttävät EU:ta väärennösten sallimisesta 28.5.2009
4. ↑  EU abandons plan to allow blended rose wine (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roseeviini**.
* Wine Enthusiast Magazine: Rosés for Summer Sipping (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Focus on Rosé (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Viiniweb: luettelo roseeviineistä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Neulaviulu** on baijerilaisen Johann Wilden keksimä kitkaidiofoninen soitin. Soittimen synnyinvuodeksi mainitaan 1740 tai 1744. Neulaviulussa on puoliympyrän muotoinen kaikupohja, jonka laidassa on pystysuoria neuloja. Neulat voivat olla metallisia, lasisia tai puisia. Neulaviulua soitetaan hartsatulla jousella, jolla neuloja hangataan voimakkaasti. Sävelkorkeus riippuu neulan pituudesta: lyhyemmästä neulasta syntyy korkeampi ääni.

Soittimesta on säilynyt varhaisia kappaleita ainakin Berliinissä, jossa on kaksi puolikuunmuotoista eri kokoista kaikupohjaa päällekkäin terassien tapaisesti. Ylemmässä on kaksi riviä rautaneuloja, joista ylempi muodostaa diatonisen asteikon ja alemmassa on puolisävelaskeleet. Soittimessa on kellon kaltainen sointi, mutta sen tekniset ja musiikilliset mahdolliset ovat varsin rajalliset. Varhainen neulaviulu löytyy myös Venetsiasta, *Musei Civici Veneziani*n kokoelmista.

Neulaviuluja käytettiin eritoten Saksassa ja Ruotsissa. Soittimen ainoa tunnettu virtuoosi oli böömiläinen muusikko nimeltä Senal, joka kiersi Saksassa soittamassa neulaviulua noin 1780–1790-luvuilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suuri Musiikkitietosanakirja 4 Kuul-N*, s. 243. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4728-0.
2. ↑  Violon de fer *www.musicologie.org*. Viitattu 23. maaliskuuta 2008. (ranskaksi)
3. 1 2  Nail violin *11th edition of the Ensyclopaedia Britannica*.  1911. LoveToKnow Corp. Inc.. Viitattu 23. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
4. ↑  Franco Rossi: Gli strumenti musicali delle collezioni dei Musei Civici Veneziani (pdf) (sivu 67)  2006. Venetsia:  Musei Civici Veneziani. Viitattu 23. maaliskuuta 2008. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskankielinen kuvaus kuvan kera, "Violon de fer" (ranskaksi)
**Vian Dakhil** (s. 1971 Mosul, Irak) on irakilainen poliitikko, joka kuuluu Irakin jesidivähemmistöön. Hän on valmistunut biologiasta, mutta hän ajautui vuonna 2007 politiikkaan yliopiston vähemmistöjen sorron kautta. Hänet valittiin vuonna 2010 ensimmäisen kerran Irakin parlamenttiin, ja vuonna 2014 hän sai kansainvälisä huomiota tunteikkaalla puheella, jolla hän vaati parlamenttia auttamaan jesideitä Isisin hyökkäyksen alla.

Elämäkerta
----------

Vian Dakhil syntyi vuonna 1971 Mosulissa. Hän oli yläluokkaisen yhdeksänlapsisen perheen vanhin lapsi. Dakhil opiskeli Arbilin Salahaddin-yliopistossa, missä hän suoritti mikrobiologiasta alemman korkeakoulututkinnon ja maisterin tutkinnon biologiasta. Hän työskenteli sen jälkeen yliopistossa tutkimusavustajana ja apulaisluonneoitsijana. Dakhilista tuli myöhemmin Hawlerin lääketieteellisen yliopiston luennoitsija.

Dakhil astui mukaan politiikkaan, kun Mosulin yliopistossa hyökättiin vuonna 2007 uskonnollisia vähemmistöjä kohtaan. Hänestä tuli Irakin Kurdistanin parlamentin jesidiasioiden neuvonantaja. Kurdistanin demokraattisen puolueen listoilta Dakhil valittiin vuonna 2010 Irakin parlamenttiin.

Dakhilista tuli kansainvälisesti tunnettu, kun hän elokuussa 2014 vaati Irakin parlamenttia pelastamaan jesidit. Kaksi päivää aiemmin hän oli saanut viestin Isisin jesideihin kohdistamasta kansanmurhasta. Tuhannet kurdit joutuivat pakenemaan Sindžarin vuoristoon, missä he jäivät ilman kunnollisia vesi- ja ruokavaroja. Dakhilin harjoittelematon ja tunteellinen puhe katsottiin YouTubessa satojatuhansia kertoja, ja se herätti myös monien ulkomaiden huomion. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama määräsi kaksi päivää puheen jälkeen ilmaiskun, jolla pyrittiin rikkomaan Sindžarin saarron.

Dakhili itse oli itse muutamia päiviä puheensa jälkeen kuljettamassa erilaisia tarvikkeita Sindžarin vuoristoon. Dakhilin helikopteri joutui matkalla onnettomuuteen. Helikopterin kuljettaja kuoli onnettomuudessa, mutta Dakhili selvisi murtuneella jalalla.

Tunnustukset
------------

Dakhili on palkittu sekä Irakissa että maailmalla monilla ihmisoikeuspalkinnolla työstä jesidien hyväksi. Vuonna 2014 hän sai Anna Politkovskaja -palkinnon ja hänet valittiin CNN:n vuoden naiseksi. Bruno Kreisky -palkinto hänelle puolestaan myönnettiin vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vian Dakhil – Iraq Takreem. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bethany Allen-Ebrahimian: Vian Dakhil *Global ReThinkers*. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Jenna Krajeski: In Iraq, An Outspoken Parliamentarian Takes A Brave Stand Against ISIS *Fast Company*.  11.5.2015. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Kurdish Yazidi MP Vian Dakhil wins Bruno Kreisky Award for Human Rights 2015 *Ekurd Daily*.  10.6.2015. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vian Dakhil** Wikimedia Commonsissa
Metsämännyn neulasia
Saksanpihdan oksa, jossa kolmen eri neulasvuosikerran (vuosien 2002–2004) neulasia
**Neulanen** on havupuille tyypillinen kapea lehti. Neulanen voi olla litteä tai poikkileikkaukseltaan särmikäs. Tyypillisimmillään neulaset ovat hyvin kapeita ja teräväkärkisiä eli kasvitieteen termein muodoltaan neulasmaisia. Neulasiksi kutsutaan kuitenkin myös muunlaisia kapeita havupuiden lehtiä, jotka saattavat olla tarkalta muodoltaan esimerkiksi tasasoukkia tai kapean vastapuikeita.

Kaikki havupuiden lehdet eivät ole kapeita neulasia. Esimerkiksi monilla sypressikasveilla (Cupressaceae) sekä podokarpuskasveilla (Podocarpaceae) on suomumaisia lehtiä, ja joillakin podokarpuskasveilla sekä kaureilla (*Agathis*) on leveämpiä, usein suikeita tai soikeita lehtiä. Sypressikasveilla, kuten esimerkiksi monilla katajilla (*Juniperus*), nuorten kasvien varhaislehdet ovat usein kapeita neulasia, mutta vanhempien kasvien myöhäislehdet ovat suomumaisia.

*Neulasvuosikerta* tarkoittaa jonakin tiettynä vuonna puhjenneita neulasia. Monet neulasia tuottavat havupuut ovat ainavihantia, jolloin oksilla on samanaikaisesti usean eri vuoden neulasia. Neulaslehtiset havupuut voivat kuitenkin olla myös kausivihantia, kuten esimerkiksi lehtikuuset (*Larix*), ja varistaa neulasensa vuosittain.

Havupuiden, erityisesti männyn ja kuusen neulaset on todettu tehokkaiksi ilmanlaadun indikaattoreiksi muun muassa raskasmetallien ja rikin osalta.*lähde?* Esimerkiksi Suomessa juuri neulasia käytetään selvitettäessä, kuinka näiden aineiden päästöt voimalaitoksista vaikuttavat kasvillisuuteen.

Neulasmainen lehtimuoto esiintyy myös monilla koppisiemenisillä eli kukkivilla kasveilla, kuten kanervalla (*Calluna vulgaris*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kasvitiede: neulanen *Tieteen termipankki*. Helsingin yliopisto. Viitattu 2.8.2017.
2. 1 2  Kasvitiede: neulasmainen *Tieteen termipankki*. Helsingin yliopisto. Viitattu 2.8.2017.
3. ↑  Earle, Cristopher J.: Cupressaceae *The Gymnosperm Database*.  5.3.2017. Viitattu 2.8.2017. (englanniksi)
4. ↑  Earle, Cristopher J.: Podocarpaceae *The Gymnosperm Database*.  25.1.2015. Viitattu 2.8.2017. (englanniksi)
5. ↑  Earle, Cristopher J.: Agathis *The Gymnosperm Database*.  20.2.2016. Viitattu 2.8.2017. (englanniksi)
6. ↑  Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*. Helsinki: WSOY oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-29702-X.
Hope-timantti. Koko: pituus 25,60 mm, leveys 21,78 mm, korkeus 12,00 mm.
**Hope**-timantti on tiettävästi maailman suurin sininen timantti*lähde?*. Se painaa 45,50 karaattia.

Alkuperä ja katoaminen
----------------------

Intia oli ainoa timanttien tuottajamaa 1700-luvun alkuun asti ja kauppamatkustaja Jean-Baptiste Tavernier toi sieltä sinisen timantin muiden timanttien joukossa. Ranskan kuningas Ludvig XIV osti tämän timantin 1668 ja se tuli tunnetuksi nimellä *Diamant bleu de la Couronne de France* (suom. Ranskan kruunun sininen timantti). Timantin paino oli tällöin 112 karaattia. Ludvig lahjoitti sen markiisitar Montespanille. Timantti hiottiin uudelleen 1673, jolloin sen painoksi tuli 67 ka. Kuningatar Marie Antoinette omisti timantin aina Ranskan vallankumoukseen asti. Ranskan kruununjalokivet varastettiin 1792 vallankumouksen sekavissa oloissa. Sinistä timanttia ei löydetty muiden mukana.

Nykyinen timantti
-----------------

1812 John Francillion kuvaili Daniel Eliasonin omistuksessa olevan sinisen timantin, jonka hän oli ostanut kuningas Yrjö IV:ltä.

1830 pankkiiri Henry Philip Hope osti nykyiseen muotoonsa hiotun sinisen timantin. Pidetään todennäköisenä, että Hope-timantti on hiottu Ranskan sinisestä timantista.

Nykyään Hopen omistaa Smithsonian-instituutti. Hope-timantin väitetään tuovan omistajalleen epäonnea. Tavernier menetti omaisuutensa pian paluunsa jälkeen. Markiisitar Montespanin väitettiin harjoittavan mustaa magiaa ja Marie Antoinetten mestaus lisäsi timantin huonoa mainetta.

Zirkoniumoksidi-kopio Ranskan sinisestä Tavernierin piirroksen mukaan

Lähteet
-------

* J. Anderson Black – A History Of Jewels Orbis publishing (ISBN 0-85613-389-2 1981)
* Jules Verne – Afrikan tähti Aakkosellinen hakemisto selityksineen (ISBN 951-0-07789-5 WSOY 1976)

### Viitteet

1. 1 2  Anderson-Black
2. 1 2  The Hope Diamond, The Smithsonian Institution

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hope (timantti)**.
* The Hope Diamond, The Smithsonian Institution