recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ranskan departementti, jossa Le Vernet sijaitsee.
**Le Vernet** oli keskitysleiri Ariègen Le Vernet’ssä, Ranskan Pyreneillä. Leiri rakennettiin alun perin kesäkuussa 1918 majoituspaikaksi ensimmäisessä maailmansodassa palvelleille ranskalaisille joukoille, mutta taistelujen lakattua sitä alettiin käyttää saksalaisten ja itävaltalaisten sotavankien sijoituspaikkana.

Sotien välillä leiriä käytettiin armeijan varikkona. Espanjan sisällissodan lopun häämöttäessä helmikuussa 1939 leiri pantiin uuteen käyttöön, ja Espanjan toisen tasavallan kaatumisen jälkeen siitä tuli Francisco Francon armeijoita paenneiden tasavaltalaisten vastaanottoleiri. Tuolloin siellä pidettiin pääasiassa tasavaltalaisen Durruti-divisioonan entisiä sotilaita.

Muistomerkki Le Vernet’ssä.
Toisen maailmansodan sytyttyä leirin toimialaa laajennettiin. Sitä käytettiin muun muassa entisten kansainvälisten prikaatien vapaaehtoissotilaiden sekä fasismiin torjuvasti suhtautuneiden älykköjen sijoituspaikkana. Ranskan kaatumisen jälkeen 25. kesäkuuta 1940 natsimyönteisen Vichyn hallituksen viranomaiset ottivat leirin hallintaansa ja päättivät, että siellä säilytettäisiin "kaikkia julkiselle järjestykselle vaarallisena pidettyjä ulkomaalaisia".

Viimeiset vangit siirrettiin pois Le Vernet’stä Dachaun tuhoamisleirille kesäkuussa 1944. Le Vernet’tä oli tuolloin käytetty parin vuoden ajan pidätettyjen juutalaisten kauttakulkuleirinä. Kaikkiaan leirillä oli vangittuna noin 40 000 henkilöä, ja he edustivat lähes 60 eri kansallisuutta.

Tunnettuja vankeja
------------------

* Heinrich Rau
* Kurt Julius Goldstein
* Arthur Koestler
* Miguel García Vivancos

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The concentration camp at Le Vernet in Ariège *Ariège Pyrénées*.  Arkistoitu 5.4.2007. Viitattu 11.1.2008. (englanniksi)
2. 1 2  Camp d'Internement du Vernet-d'Ariège (09) *Chemins de mémoire*. Viitattu 11.1.2008. (ranskaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Vernet’n keskitysleiri**.
**Vietnamin–mongolien sota** käytiin vuosina 1257–1288 mongolien ja liittoutuneiden Đại Việtin (Pohjois-Vietnamissa) ja Champan (Keski-Vietnamissa) välillä. Mongolit tekivät alueelle kolme hyökkäystä: vuosina 1257, 1284 ja 1287.

Ensimmäinen hyökkäys
--------------------

Valloittaessaan Kiinaa mongolien johtaja Kublai-kaani yritti saada myös Kaakkois-Aasian maustekaupan hallintaansa. Kauppareitti kulki Vietnamin rannikolla, ja Kublai-kaani lähetti mongoliarmeijan maahan. Armeija kulki aluksi Punaista jokea alas Kiinasta Vietnamiin kohdaten vain vähäistä vastarintaa ja ryösti Hanoin vuonna 1257.

Vuodesta 1260 eteenpäin Kublai-kaani yritti itsepäisesti saada alueen valtakunnat, Đại Việtin ja Champan tunnustamaan mongolien ylivallan alueella, mutta Đại Việt ja Champa muodostivat liiton mongoleja vastaan. Noin 500 000 miehen vahvuinen mongoliarmeija työnsi kenraali Trần Hưng Đạon johtamat vietnamilaiset etelään Tranh Hoaan asti. Chamit ryhtyivät sissisotaan vetäytyen vuoristoon, josta hyökkäilivät mongolien kimppuun. Trần Hưng Đạo taisteli menestyksekkäästi maalla sekä merellä ja pakotti hitaasti mongolit vetäytymään takaisin Kiinaan.

Toinen hyökkäys
---------------

Kolmas hyökkäys
---------------

Vuonna 1287 mongolit hyökkäsivät uudestaan, noin 300 000 miehen armeijalla, ja valtasivat Hanoin, mutta kohtasivat kovempaa vastarintaa edetessään pidemmälle etelään. Trần Hưng Đạo otti käyttöön 200 vuotta vanhan harhautuksen ja houkutteli mongolilaivaston ansaan 1288. Mongolit purjehtivat ylös Bạch Đằng-jokea, jolla laivat repeytyivät veteen piilotettuihin rautaseipäisiin. Seipäät oli pystytetty joen pohjaan siten, että ne olivat nousuveden aikana piilossa, ja kun tuli laskuvesi mongolien laivat vahingoittuivat ja takertuivat paljastuneisiin seipäisiin. Vietnamilaiset saivat sotasaaliiksi 400 laivaa ja tuhansia sotavankeja, myös laivastoa johtaneen kenraali Omarin. Jäljelle jäänyt mongoliarmeija vetäytyi pohjoiseen, mutta se lyötiin Noi Bang-solassa.

Tähän mennessä kummatkin osapuolet olivat väsyneitä raskaaseen sotaan ja solmivat rauhan. Đại Việt ja Champa tunnustivat Kublai-kaanin ylivallan alueella ja mongolit lopettivat hyökkäykset Vietnamiin.

Vietnamilaiset menestyivät sodassa, koska he välttelivät avoimia kenttätaisteluja sekä piirityksiä, jotka olivat mongoliarmeijan vahvimpia osa-alueita. Sen sijaan vietnamilaiset pyrkivät taistelemaan soisessa maastossa ja joilla. Mongolit kärsivät lisäksi trooppisista taudeista ja huolto-ongelmista, vietnamilaisten häiritessä kuljetuksia.

Lähteet
-------

* Kohn, George C.: *Dictionary of Wars*. Facts on File Publications, New York, 1986. ISBN 0 948894 091.

### Viitteet

1. ↑  Bạch Đằng-joella käytiin taistelu kiinalaisten ja vietnamilaisten välillä 938. Vietnamilaiset pystyttivät joen pohjaan rautaseipäitä, joihin kiinalaisten laivat sitten vaurioituivat.
Sami Kuoppamäki Ilosaarirockissa kesällä 2011.
**Sami Sakari Kuoppamäki** (s. 1971) on suomalainen muusikko, pääasiassa rumpali. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Kingston Wall, So-So, Von Hertzen Brothers, Groove Convention ja Anssi Tikanmäen Filmiorkesteri. Kuoppamäki on toiminut myös sessiomuusikkona ja soittanut *Idols*-televisio-ohjelman taustayhtyeessä. Hän on yksi Suomen arvostetuimmista rumpaleista. Kuoppamäki on vaikuttanut myös jazzpiireissä: hän on esiintynyt Lenni-Kalle Taipaleen kanssa ja soittanut saksofonisti Eero Koivistoisen kanssa Eero Koivistoinen Music Societyn levyllä *X-Ray* (2006). Nykyään Kuoppamäki soittaa muun muassa Samuli Putron yhtyeessä sekä Ellips- ja Zook-yhtyeissä. Kuoppamäellä on omat nimikkokapulat, Kuoppis-kapulat, joita valmistaa tšekkiläinen Balbex-yhtiö.

Kuoppamäki avioitui näyttelijä Liisa Mustosen (ent. Kuoppamäki) kanssa kesällä 2001 ja erosi hänestä kesällä 2008. Heillä on aikuinen tytär.

Hänen isänsä on Matti Kuoppamäki, kontrabasson soittaja Suomen Kansallisoopperan orkesterissa. Sami Kuoppamäki on Sakari Topeliuksen jälkeläinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Sami Kuoppamäki - Biografia *Jazz Finland*. Viitattu 31.12.2016.
2. ↑  AVIOERO! *Iltalehti*.  13.05.2008. Viitattu 6.1.2021.
3. ↑  Descendants of Johan Gabrielinpoika Bäck Sursill.net.  Arkistoitu 24.12.2011. Viitattu 5.10.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Aselajikilpailut** on koulutuksellisia kilpailutapahtumia, joita järjestetään mm. puolustusvoimien tai vapaaehtoisen maanpuolustustyön piirissä. Niiden tarkoituksena on motivoida oppimaan kilpailemalla jonkin suorituksen tai suoritusten Suomen mestaruudesta. Kilpailut eivät kuitenkaan ole sotilasurheilukilpailuja, vaan liittyvät aselajeittain johonkin toimenpiteeseen.

Aselajikilpailuja
-----------------

### Tarkka-ampuminen

* Simo Häyhä -kilpailu

### Kenttätykistö

* Nenosen kilpailu
* Tykistöhenkilökunnan kunto-ottelu

### Kranaatinheittimistö

* Kapteeni Järvi- kilpailu (reserviläisille)

Kansainväliset aselajikilpailut
-------------------------------

* Perussuunta/põhisuund-kilpailu (Viro)

Lähteet
-------

1. ↑  Ruotuväki:Puolustusvoimista paperiteollisuuteen, 13/05  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kenttätykistökerho ry:n Toimintakalenteri 2008  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kapteeni Järvi-kilpailu  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Uudenmaan tykistökilta  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sven Håkan Sohlström** (s. 2. kesäkuuta 1937 Korsnäs) on suomalainen insinööri ja eläköitynyt energia-alan yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sohlströmin vanhemmat olivat maanviljelijä Ivar Sohlström ja Egna Björkqvist. Hän avioitui 1962 Inkeri Naumasen kanssa. Sohlström valmistui sähköteknikoksi Vaasan teknillisestä koulusta 1961 ja tuotantoinsinööriksi Nordiska korrespondensinstitutetista Ruotsista 1966. Hän oli Oy Herrfors Ab:n palveluksessa vuodesta 1961 ja oli yhtiön toimitusjohtaja 1987–1989, varatoimitusjohtaja 1989–1994 ja uudelleen toimitusjohtaja 1995–2001. Oy Katternö Ab:n toimitusjohtaja Sohlström oli 1995–2001, Perhonjoki Oy:n toimitusjohtaja 1988–2001 ja Ab Albäck Oy:n toimitusjohtaja 1988–1989. Sohlströmillä on ollut myös useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Pietarsaaren maalaiskunnan kunnanhallituksen jäsen hän oli 1981–1992 ja kunnan eri lautakuntien jäsen 1969–1995. Teollisuusneuvoksen arvonimen Sohlström sai 1998.

Yritysjohtaja Hans Sohlström on Sven Sohlströmin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wester, Holger: Teollisuusneuvos Sven Sohlström (1937–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 16.12.2023. (ei vapaa)
2. ↑  "Vi måste klara vår egen energi".  *Jakobstads Tidning*, 30.5.2007, nro 143, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.12.2023.  (ei-vapaa)
3. ↑  Fem vinnaraktier på turbulent marknad.  *Österbottens Tidning*, 6.3.2020, nro 55, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.12.2023.  (ei-vapaa)
**Susan Kuivalainen** on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja köyhyystutkija. Hän on työskennellyt Eläketurvakeskuksen tutkimusosaston päällikkönä 2013 alkaen. Kuivalainen toimii myös Strategisen tutkimusneuvoston käynnistämän Demography-tutkimusohjelman johtajana vuosina 2021-2027. Tätä ennen hän työskenteli tutkimusprofessorina Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella (2011-2013) sekä sosiaalipolitiikan professorina Turun yliopistossa (2007-2011). Kuivalainen nimettiin vuonna 2014 Turun yliopiston sosiaalitieteiden laitokselle sosiaalipolitiikan dosentiksi.

Kuivalaisen tutkimusalueita ovat muun muassa köyhyys, eläkeläisten ja ikääntyvien toimeentulo, eläketurvan riittävyys, sukupuolten väliset eläke-erot sekä kansalaisten näkemykset eläketurvasta ja luottamus eläketurvaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Curriculum Vitae - Susan Kuivalainen *Etk.fi*.  1.8.2021. Eläketurvakeskus. Viitattu 27.6.2023.
2. ↑  Strategisen tutkimuksen uudet ohjelmajohtajat on valittu *Aka.fi*.  17.1.2022. Suomen akatemia. Viitattu 27.6.2023.
3. ↑  Susan Kuivalainen *Etk.fi*.  27.6.2023. Eläketurvakeskus. Viitattu 27.6.2023.
4. ↑  Demography-ohjelma *Demography*. Viitattu 12.12.2023.
Länsiafrikkalaisia jorubamiehiä kansanpuvuissaan.
**Kansanpuku** on kansanomainen asu, jota varsinkin maalaisväestö käyttää. Eri maissa on omantyylisiä kansanpukuja. Kansanpuku on usein yksinkertainen muoto kansallispuvusta. Tällaisia ovat esimerkiksi Vienan Karjalassa käytetyt naisten kansanpuvut, joiden ylä- ja alaosa ovat yhteneväisiä, vaikka puvuissa on joitakin erinäisiä yksityiskohtia.

Kansanpuvut ovat muuttuneet ajan myötä hieman, mutta kuitenkin ne ovat säilyneet monilta osin perinteisinä. Kaupungeissa kansanpukuja käyttivät alimpiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvat ihmiset. Eri säätyjen pukeutumiseroja pidettiin merkittävinä varsinkin 1600- ja 1700-luvuilla, jolloin eri yhteiskuntaluokkien eroa pidettiin muutenkin tärkeänä. Kansanpukuja on ollut erilaisia eri ikäkausia varten; vauvanpuku, pikkulapsen puku, nuorten tyttöjen ja poikien puvut ja aikuisten puvut. Yleensä teollisuusmaissa kansanpukuja käytettiin 1800-luvulle saakka eli aikana ennen teollisen vaateteollisuuden yleistymistä. Kansanpukuihin tehtiin kirjomalla erilaisia kuvioita.

Katso myös
----------

* Suomalainen kansanpuku

Lähteet
-------

1. ↑  *kansanpuku.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  Armahimmat varšišomaset - Vienalaisten naisten kansanpukuja ja elämäntarinoita Karjalan sivistysseura. Viitattu 8.6.2023.
3. ↑  Toini-Inkeri Kaukonen: *Suomalaiset kansanpukuja ja kansallispuvut*, s. 11-18. WSOY, 1985. ISBN 951-0-12794-9.
4. ↑  Naisen puku Tuutarista Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.7.2023.
**Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry**, (ruots. *Finlands Naturfotografer rf*, engl. *The Finnish nature Photographers Association*) on 1977 perustettu Suomessa toimiva luontokuvaajien yhdistys, jonka tarkoituksena on valvoa luontokuvaajien etuja, sekä edistää suomalaista luonnonvalokuvausta. Tarkoituksena on, että se antaisi mahdollisimman oikean ja monipuolisen kuvan suomalaisesta luonnosta ja sen muutoksista, sekä edistäisi ympäristösuojelua. 

Yhdistyksessä on n.2700 jäsentä. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä luontokuvauksesta kiinnostunut henkilö, joka haluaa edistää yhdistyksen tarkoituksen toteutumista. Yhdistyksen jäseninä on sekä harrastajia, että ammattilaisia. Yhdistyksen järjestösihteerinä toimii Susanne Furu. Suomen Luonnonvalokuvaajat tekee yhteistyötä Suomen Ammattiluontokuvaajat SAL ry:n kanssa.

Yhdistyksen eettisiin periaatteisiin on kirjattu luonnon kunnioittaminen, lain noudattaminen luonnossa liikuttaessa ja toimiessa, sekä käsitellyn kuvan merkitseminen kun kuvan käyttöyhteys tällaista mainintaa edellyttää. Luontokuvan aitous ja manipulointi on keskusteluttanut yhdistystä erityisesti 2000-luvun alussa.

Yhdistys julkaisee Luontokuva-nimistä lehteä ja järjestää vuosittain Vuoden Luontokuva -kilpailun sekä luontokuvauksen koulutustilaisuuksia. Vuoden Luontokuva -kilpailu on Pohjoismaiden suurin luontokuvakilpailu.

Yhdistyksen kanssa toimii yhteistyössä alueellisia luontokuvaajien yhteisöjä:

* Pohjoisen Keski-Suomen Luonnonvalokuvaajat ry
* Pohjoisen Luontokuvaajat ry (Polku ry)
* Luontokamera ry

Kirjallisuutta
--------------

* Vuoden Luontokuva 2022 teos, (42. vuosikerta) ISBN 978-952-68167-8-4
* Hannu Hautala, Sami Karjalainen ym.: *Luontokuvauksen käsikirja*. Docendo Oy, 2012. ISBN 9789525912357.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n sivut Suomen Luonnonvalokuvaajat ry. Viitattu 1.4.2020.
2. ↑  Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry:n säännöt *luontokuva.org*.  14.9.2023.  Arkistoitu .
3. ↑  Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry:n eettiset periaatteet *luontokuva.org*.  14.9.2023.  Arkistoitu .
4. ↑  Aito vai ei? Keskustelu luonnonvalokuvauksen etiikasta jatkuu, Suomen Luonto -lehti, Maaliskuu 2001 *vanha.suomenluonto.fi*.  Luettu 20.02.2010.
5. ↑  Vuoden Luontokuva -verkkosivusto *luontokuva.org*.  14.9.2023.
6. ↑  Suomen Luonnonvalokuvaajat SLV ry:n alueellinen toiminta *luontokuva.org*.  Luettu 20.02.2010.  Arkistoitu 13.3.2010. Viitattu 20.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n verkkosivusto
* Vuoden Luontokuva -verkkosivusto
* Luontokuvaus
**Württembergin pietismi** oli eräs pietismin suunnista, joka syntyi Saksan Württembergissä. Württembergin pietismin tunnetuin edustaja oli Johann Albrecht Bengel (1687–1752). Bengel ja Württembergin pietistit korostivat kiliasmia eli oppia tuhatvuotisesta valtakunnasta. Bengel ennusti sen alkavan vuonna 1836. Württembergiläisille oli keskeistä ajatus parempien aikojen toivosta ja vaikutti myöhemmin sosiaalivaltion syntyyn. Württembergin pietismi oli lujin ja viimeisin pietistinen suuntaus Saksassa.

Oppi
----

Württembergin pietismissä ymmärrettiin hyvin konkreettisesti Raamatussa esiintyvä ajatus Jumalan valtakunnasta. Bengelin tulkinnan mukaan Raamattu oli linnake opille, historialle ja maailmanselitykselle. Sitä totetuttavaksi kansanliikkeeksi järjestäyduyttiin punaisten lippujen hulmutessa.

Historia
--------

Opiskellessaan Tübingenin yliopistossa, Bengel perehtyi Arndten, Spenderin ja Francken teologiaan. Francken tavoin Bengel oli eksegeetti ja julkaisi muun muassa Uuden testamentin kreikankielisen laitoksen ja kirjoitti kommentaareja Raamatun kirjoihin. Bengelin vaikutuksesta ajatus tuhatvuotisesta valtakunnasta sai sijaa pietistien keskuudessa myös siellä, mihin württembergiläinen pietismi ei liikkeenä yltänyt.

Lähteet
-------

* Kakkuri, Teemu: *Suomalainen herätys*. Herätyskristillisyyden historia nälkävuosista Nokia-missioon. Helsinki: Kirjapaja, 2014. ISBN 978-952-288-134-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kakkuri 2014, s. 41
2. ↑  Hiltunen, Petri: Pietistit *Concordia*.  16.5.2014. Viitattu 11.7.2022.
**Dragan Čović** (s. 1956, Ljuti Dolac) on bosniajahertsegovinalainen kroaattipoliitikko. Hän edustaa HDZ-BiH-puoluetta. Čović oli Bosnian presidenttineuvoston jäsen lokakuusta 2002 vuoteen 2005, jolloin Korkea Edustaja erotti hänet. Rikoksista kärsimiensä tuomioiden jälkeen Čović nousi uudelleen parlamentin ylähuoneen (Dom Naroda) puhemieheksi 2012 ja maan presidenttineuvostoon 2014 vaaleissa.

Čovićilla on maisterin tutkinto tekniikassa ja taloustieteessä. Hän työskenteli 21 vuotta SOKO-yhtiössä Mostarissa. Vuodet 1998–2001 hän oli varapääministerinä ja valtiovarainministerinä muslimien ja kroaattien liittovaltiossa ennen valintaansa nelivuotiskaudelle presidenttineuvostoon. Hän toimi neuvoston puheenjohtajana kahdeksan kuukautta 15. kesäkuuta 2003 – 14. helmikuuta 2004.

Komissaari lordi Ashdown erotti Čovićin maaliskuussa 2005, kun häntä syytettiin vakavasta korruptiosta.
Čović ilmoitti aluksi, ettei aio erota, ellei häntä osoiteta syylliseksi.
Hänen tilalleen tuli Ivo Miro Jović
9. toukokuuta 2005. Čović tuomittiin järjestäytyneestä rikollisuudesta ja virkarikkomuksesta viideksi vuodeksi vankilaan.

Čović kannattaa Bosnia ja Hertsegovinan muuttamista liittovaltioksi ja perustavaksi kolmatta etnistä itsehallintoaluetta kroaateille, pääkaupunkinaan Mostar.

Lähteet
-------

* Lyhyt biografia (englanniksi)
* Ashdown sacks top Bosnian Croat (BBC)

### Viitteet

1. ↑  Decision removing Dragan Covic from his position as a Member of the Presidency of BiH (Arkistoitu – Internet Archive) (OHR)
2. ↑  
	* Statement: OHR reaction to Dragan Covic’s refusal to step down (Arkistoitu – Internet Archive) (OHR)
3. ↑   Bosnia-Hertzegovinan entinen presidentti tuomittiin vankeuteen (YLE)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dragan Čović** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Barack Obaman virkaanastujaiset 20. tammikuuta 2009. Taustalla Yhdysvaltain kongressitalo.
**Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaiset** on seremonia, jossa Yhdysvaltain presidentiksi valittu astuu neljän vuoden toimikauden virkaan. Tämä seremonia järjestetään joka neljäs vuosi. Vuodesta 1937 lähtien virkaanastujaiset on järjestetty 20. tammikuuta eli 72–78 päivää marraskuussa pidettyjen presidentinvaalien jälkeen. Virkaanastujaispäivä ei ole julkinen vapaapäivä.

Virkaanastujaiset järjestetään usein Yhdysvaltain kongressitalolla, mutta tämä ei ole pakollista. Vuoteen 2022 mennessä virkavala oli vannottu kongressitalolla 55 kertaa, Valkoisessa talossa 6 kertaa, muualla Washingtonin kaupungissa kahdesti, Washingtonin ulkopuolella 7 ja kerran Old Brick Capitol -rakennuksessa, jonka paikalla sijaitsee nykyisin Yhdysvaltain korkeimman oikeuden rakennus.

Virkaanastujaisissa presidentti vannoo virkavalansa puoleen päivään mennessä. Virkavalansa vasta vannonut presidentti pitää tämän jälkeen virkaanastujaispuheen. Tämän lisäksi järjestetään myös muuta ohjelmaa, ja sen sisällöstä päättää kongressin virkaanastujaiskomitea. Varapresidentti vannoo virkavalansa ennen presidenttiä.

Viimeisimmät virkaanastujaiset järjestettiin 20. tammikuuta 2021, kun Joe Biden astui presidentin virkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  United States presidential inauguration  2022. Encyclopædia Britannica. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Inauguration at the U.S. Capitol  2022. Architect of the Capitol. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Inauguration of the President of the United States  2022. USAGov. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
**Oberursel (Taunus)** on Frankfurt am Mainin kehyskaupunki. Se on Hessenin osavaltion 14. suurin kaupunki.

Kaupungissa asui 45 849 ihmistä vuoden 2016 lopussa. Suurin puolue Oberurselin kaupunginvaltuustossa on CDU, jolla on 18 paikkaa. SPD:llä on 11 paikkaa. Pormestari on Hans-Georg Brum (SPD).

Kaupungissa on kuusi linja-autolinjaa Frankfurtiin. Kaupungissa on junayhteydet: maanalainen ja esikaupunkijuna.

Oberursel sijaitsee A661-moottoritien varrella, joka yhdistää A661 moottoritiehen, joka taas yhdistää A5 moottoritielle (Hannover - Frankfurt - Basel). Frankfurtin kansainvälinen lentoasema on 20 minuutin päässä kaupungista.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Épinay-sur-Seine, Ranska
* Ursem, Alankomaat
* Rushmoor, UK
* Lomonosov Venäjä

Lähteet
-------

1. 1 2  Anzahl der Einwohner in den Kommunen am 31. Dezember 2016  5.3.2018. Statistisches Bundesamt. Viitattu 20.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oberursel** Wikimedia Commonsissa
**Sibelius-opisto** (ent. Hämeenlinnan musiikkiopisto) on musiikkiopisto, joka tarjoaa taiteen perusopetusta musiikissa ja tanssissa Hämeenlinnan, Hattulan ja Janakkalan toimipisteissä. Opistoa hallinnoi Hämeenlinnan musiikinystävät ry.

Historia
--------

Hämeenlinnan musiikkiopisto perustettiin vuonna 1950. Edellisenä vuonna Hämeenlinnan kaupunginorkesterin johtajana aloittanut säveltäjä Tauno Marttinen koki opiston perustamisen tärkeäksi kaupunginorkesterin jatkuvuuden kannalta. Marttisen lisäksi perustamassa oli joukko muitakin hämeenlinnalaisia, mm. hänen vaimonsa Ilmi Marttinen Opiston toiminta alkoi vaatimattomasti, ja opetusta annettiin myös mm. opettajien kodeissa.

Opistossa opetettiin aluksi myös balettia, mutta Ilmi Marttinen perusti vuonna 1952 Hämeenlinnan Liikunta- ja Balettikoulun, johon tanssin opetus siirtyi. Opistoon perustettiin musiikkileikkikoulu vuonna 1976. Ajan myötä toiminta kasvoi ja vuonna 1990 opistossa opiskeli jo 600 lasta, joista 150 leikkikoulussa. 

Tanssin opetus siirtyi takaisin musiikkiopistoon, kun Hämeenlinnan Liikunta- ja Balettikoulu liitettiin vuonna 2002 musiikkiopistoon koulun johtaja Ilmi Marttisen ilmoitettua kaupunginhallitukselle toiminnan lopettamisesta.

Opiston Hämeenlinnan-toimipiste muutti vuonna 2008 Punaportilla sijaitsevasta Aartelan talosta Verkatehtaalle.

Rehtorit
--------

* Tauno Marttinen (1950–1975)
* Jorma Savolainen (ainakin vuosina 1983–1991)
* Tapio Hurri (1997–2020)
* Mika Hakala (2020–)

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusikymppinen Sibelius-opisto etsii yhteistyöseuraa *Yle uutiset*.  11.11.2010. Viitattu 16.1.2020.
2. ↑  Ilmi Marttinen - alansa voimanainen *naistenaani.fi*.
3. ↑  Sibelius-opisto *Häme-Wiki*.  Arkistoitu 29.11.2020. Viitattu 16.1.2020.
4. ↑  Tuulia Viitanen: Sibelius-opistolla ennätysmäärä tapahtumia *Hämeen Sanomat*.  4.2.2014. Viitattu 16.1.2020.
5. ↑  Biography *Tauno Marttinen*. Viitattu 16.1.2020.
6. ↑  Sibelius-opiston pitkäaikainen rehtori vaihtuu: yli 20 vuotta opistoa luotsannut Tapio Hurri jää eläkkeelle *Hämeen Sanomat*.  11.12.2019. Viitattu 16.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sibelius-opiston verkkosivusto
**Arrianos** (lat. *Lucius Flavius Arrianus Xenophon*, n. 90 – n. 175) oli roomalainen historioitsija ja sotilas. Hänen tunnetuin teoksensa on Aleksanteri Suuren elämää käsittelevä Anabasis.

Elämä
-----

Arrianos syntyi Nikomedeiassa, Rooman Bithynian provinssin pääkaupungissa. Arrianos syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä oli saanut Rooman kansalaisuuden, kuten useat muut varakkaat kreikkalaiset. Arrianoksen isä sai kansalaisuuden joltain Flavius-suvun keisarilta, luultavasti Vespasianukselta. Arrianoksen syntymävuoden voi olettaa olleen ennen vuotta 90, koska hänen tiedetään olleen konsulina vuonna 129 tai 130 ja tämän viran haltija oli tuohon aikaan yleensä noin 42-vuotias. Arrianos vietti nuoruutensa kotikaupungissaan ja sai varmasti kreikkalaiseen yläluokkaan kuuluvalle tyypillisen koulutuksen retoriikassa ja kirjallisuudessa. Tämän jälkeen tyypillinen yläluokkaan kuuluva nuorukainen olisi yrittänyt luoda uraa Rooman valtakunnan palveluksessa. Arrianos päätti kuitenkin opiskella filosofiaa.

Teokset
-------

*Alexandri anabasis*, 1575.
Arrianos kirjoitti kreikan kielellä ja hänen tunnetuin teoksensa on nimellä *Anabasis* tunnettu Aleksanteri Suuren elämäkerta. Teoksen alkuperäistä nimeä ei tunneta. Arrianos käytti lähteenään Aleksanterin kenraalin Ptolemaioksen kirjoittamaa teosta. Muita lähteitä olivat Kallisthenes joka oli Aristoteleen siskonpoika, Aristobulos, Kleitarkhos, maantieteilijä Eratosthenes ja laivaston päällikkö Nearkhos.

Toinen Arrianoksen tunnettu teos on *Indika*, joka kertoo Aleksanteri Suuren laivaston matkasta Indukselta Persianlahdelle ja joka perustuu Nearkhoksen kertomukseen. 

Muita teoksia, jotka ovat säilyneet nykypäivään, ovat *Alanike*, joka kertoo alaanien vastaisista taisteluista, *Periplus Pontu Eukseinu* (*Mustanmeren ympäripurjehdus*) sekä teos sotataidosta, joka kertoo ratsuväen taktiikasta. Arrianoksen esikuva oli hänen kaimansa Ksenofon, ja tätä matkien hän kirjoitti lyhyen kirjan nimeltä *Kynegetikos* metsästyksestä.

Teoksia, jotka eivät ole säilyneet kokonaisuudessaan nykypäivään, ovat muun muassa teos, joka kertoo tapahtumista Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen, sekä teokset Parthian ja Bithynian historioista.

Lähteet
-------

1. ↑  Aubrey De Sélincourt, J. R. Hamilton: *The campaigns of Alexander*. Penguin Classics, 1971. ISBN 9780140442533.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arrianos** Wikimedia Commonsissa

* Αρριανός: *Αλεξάνδρου Ανάβασις* (kreikaksi)
* Arrian: *Anabasis Alexandri*, E. J. Chinnockin käännös (1893) (englanniksi)
* Arrian: *Events after Alexander* (Arkistoitu – Internet Archive), John Rooken käännös (englanniksi)
* Arrian: *The Indica* (Arkistoitu – Internet Archive), E. Iliff Robsonin käännös (englanniksi)
* Arrian: *Array against the Alans*, Sander van Dorstin käännös (englanniksi)
**Tuusulan nuorisovaltuusto** (ruots. *Tusby ungdomsfullmäktige*; engl. *The Youth Council of Tuusula*) on vuonna 1998 perustettu uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton Tuusulan kunnan vaikuttamistoimielin. Se pyrkii parantamaan tuusulalaisten nuorten asemaa sekä heidän vaikuttamis- ja harrastusmahdollisuuksiaan. Nuorisovaltuusto on kuntalain 26 §:n edellyttämä nuorten vaikuttajaryhmä. Kunnanhallitus asettaa nuorisovaltuuston vaalituloksen perusteella. Nuorisovaltuusto tekee kannanottoja, lausuntoja ja aloitteita kunnanvaltuustolle sekä muille kunnan toimielimille nuorille tärkeistä asioista. Nuorisovaltuusto järjestää myös säännöllisin väliajoin maksuttomia tapahtumia nuorille, kuten Tuusulan taiteiden yössä olevan nuorisovaltuuston pisteen, jossa jaetaan tyypillisesti helium ilmapalloja. Nuorisovaltuusto kiertelee myös Tuusulan yläkouluilla, joissa nuorisovaltuutetut jakelevat nuorille tarroja ja muita oheistuotteita.

Tuusulan nuorisovaltuuston äänestetään kahdeksan jäsentä joka vuosi ja valtuutettujen toimikausi on kaksi vuotta. Kahdeksan valitun jäsenen lisäksi nuorisovaltuustoon valitaan kaksi varajäsentä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuusulan kunnan www-sivut: Nuorisovaltuusto - Tuusulan kunnan www-sivut *www.tuusula.fi*. Viitattu 16.4.2021.
**Bugzilla** on yleiskäyttöinen ohjelmointivirheiden ("bugien") raportointi- ja seurantatyökalu, jonka on kehittänyt ja jota käyttää Mozilla Foundation.
Bugzilla on selainpohjainen avoimen lähdekoodinohjelma.

Bugzilla vaatii toimiakseen toimivan web-palvelimen (esimerkiksi Apachen) sekä tietokantapalvelimen (yleensä MySQL). Kuka tahansa voi raportoida järjestelmään virheitä jotka voidaan raportoinnin jälkeen antaa tehtäväksi tietylle kehittäjälle. Jokaiselle virheelle voidaan tehdä useita tilapäivityksiä, jonka lisäksi virheen tietoihin voidaan liittää käyttäjien huomautuksia sekä esimerkkejä tilanteista, joissa virhe näkyy.

Bugzillaa käytetään myös muuhun kuin varsinaisten virheiden raportointiin; esimerkiksi mozilla.org käyttää sitä myös ominaisuuspyyntöjen keräämiseen.

Historia
--------

Bugzilla on yksi Mozilla Foundationin ensimmäisiä julkaistuja tuotteita. Bugzillan alkuperäinen keksijä ja kehittäjä on Terry Weissman vuonna 1998. Bugzillasta haluttiin rakentaa avoimen lähdekoodin ohjelma, joka korvaisi yrityksen vanhan, talon sisäisen, bugien raportointi- ja seurantatyökalun. Ohjelma julkaistiin ohjelmointiyhteisöjen testattavaksi samana vuonna huhtikuussa ja muutaman kuukauden testaamisen ja korjaamisen jälkeen lähdekoodi julkaistiin saman vuoden elokuussa. 

Bugzillan ensimmäisen version ohjelmointiin Weissman käytti TCL-ohjelmointikieltä. Weissman kuitenkin halusi vielä samana vuonna portata Bugzillan Perl-ohjelmointikielelle, koska TCL ei ollut yhtä suosittu kieli kuin Perl. Weissman halusi, että mahdollisimman moni ihminen voisi edesautttaa Bugzillan kehittämistä. Uudelle kielelle portattu versio Bugzillasta oli valmis saman vuoden syyskuussa. Tästä muutama päivä myöhemmin uusi versio julkaistiin Bugzilla 2.0 -nimellä. 

Vuoden 2000 huhtikuussa Weissman lopetti Bugzilla-projektin johtamisen ja vastuu siirtyi Tara Hernadez -nimiselle ohjelmistokehittäjälle. Hän halusi antaa enemmän vastuuta Bugzillan kehittämisestä tahoille, jotka olivat jo säännöllisesti kehittäneet Bugzillaa eteenpäin. Vastuun jakaminen edesautti ohjelman kehittämistä. Hernadez ei kuitenkaan pitkään ollut Bugzilla-projektin johdossa, sillä heinäkuussa 2001, hän luopui tehtävästä ja vastuu siirtyi Dave Millerille. Hän on vielä tänäkin päivänä projektin johdossa.

Bugzillan viimeisin julkaistu stabiili versio on versio 5.0.6, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2019. Sen jälkeen ei ole julkaistu uusia versioita Bugzillasta. Yksi syy ohjelman kehityksen hiipumiselle on Perl-ohjelmointikielen laskeva suosio ja vaikeus löytää uusia tahoja kehittämään ohjelmaa. Bugzilla on kuitenkin vielä laajalti käytetty työkalu ja projektin johtajan Millerin mukaan Bugzilla on saamassa päivityksiä vielä tulevaisuudessakin.

Lähteet
-------

1. ↑  About *Bugzilla*. Viitattu 8.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Tim Anderson: Bugzilla 'not dead yet' says project lead - but getting new contributors has challenges • DEVCLASS *DEVCLASS*.  14.12.2022. Viitattu 8.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bugzilla-ohjelmistoprojektin Web-sivu
* Mozilla.orgin Bugzilla
* dmoz.org-hakemisto virheiden raportointityökaluja
*
**Ivan Petrovitš Rybkin** (s. 5. tammikuuta 1946) on venäläinen poliitikko, joka toimi duuman puhemiehenä vuosina 1994–1996 ja kansallisen turvallisuusneuvoston sihteerinä 1996–1998. Hän edusti tuolloin Venäjän agraaripuoluetta. Venäjän turvallisuusneuvoston sihteerinä Rybkin oli neuvottelemassa rauhaa Tšetšeniaan.

Ehdokkuus vuoden 2004 presidentinvaaleissa
------------------------------------------

Rybkin oli ehdolla Venäjän vuoden 2004 presidentinvaaleissa. Kampanjassaan hän syytti istuvaa presidenttiä Vladimir Putinia muun muassa Tšetšenian sodasta, perustuslain rikkomisesta ja ihmisten pelottelusta. Rybkin väitti Rossija-pankin johtajaa Juri Kovaltšukia Putinin "mustan kassan" hoitajaksi.

Kesken vaalikampanjansa Rybkin katosi oltuaan kävelyllä vaimonsa kanssa Moskovan keskustassa Arbatin kävelykadulla 5. helmikuuta 2004. Vain päivää ennen katoamistaan Rybkin oli syyttänyt Putinia osallisuudesta vuoden 1999 Moskovan kerrostaloräjäytyksiin. Rybkin löydettiin viisi päivää myöhemmin Ukrainan pääkaupungista Kiovasta, missä hän naisten aurinkolasit kasvoillaan mutisi haastattelijoille jotain sekavaa. Rybkinin tunteneet ihmiset eivät olleet uskoa näkemäänsä ja kuulemaansa. Rybkin kertoi saaneensa yhteydenoton ihmisoikeusaktivilta, joka sanoi järjestävänsä hänelle tapaamisen tšetšeenijohtaja Aslan Mashadovin kanssa Kiovassa. Kertomansa mukaan Rybkin oli matkustanut junalla Kiovaan, jossa hänet vietiin asuntoon ja hänelle tarjoiltiin siellä teetä ja voileipiä. Hän heräsi toisesta asunnosta neljä päivää myöhemmin, jolloin hänelle näytettiin hänestä kuvattu häpäisyvideo.

Rybkinin katoamista pidettiin julkisuustemppuna tai hänen uskottiin joutuneen ryyppyputkeen. Eräiden teorioiden mukaan Rybkin oli huumattu ja siepattu Kiovaan epäselvissä olosuhteissa. Vierailtuaan Lontoossa Rybkin ilmoitti vetäytyvänsä "farssina" pitämistään vaaleista ja että hän ei halunnut enää "paeta kuin jänis presidentin höyrykoneen edessä".

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4  Luukkanen, Arto: *Projekti Putin — uuden Venäjän historiaa 1996-2008*. WSOY, Dark oy, 2008.
3. ↑  Pekka Hakala: Miksi korruptiopaljastukset eivät Venäjällä merkitse mitään? (html) *helsingin sanomat uutiset ulkomaat*.  4.4.2016. HS. Viitattu 4.4.2016. suomi
4. ↑  Politkovskaya, Anna (2007) A Russian Diary: A Journalist's Final Account of Life, Corruption, and Death in Putin's Russia
5. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Artan alue** (ransk. *région d’Arta*) on hallintoalue Djiboutin eteläosassa. Sen hallinnollinen keskus on Artan kaupunki. Alueen pinta-ala on 1 800 neliökilometriä. Asukasluku oli arviolta 46 600 henkeä vuonna 2014.

Maantiede
---------

Artan alue käsittää 8 prosenttia Djiboutin pinta-alasta. Se rajoittuu kaakossa Ali Sabiehin, lännessä Dikhilin ja pohjoisessa Tadjourahin alueisiin sekä koillisessa Djiboutin kaupunkiin ja Somaliaan.

Hallinnollinen jako ja asutus
-----------------------------

Vuonna 2002 perustettu alue käsittää Artan prefektuurin sekä Damerjogin ja PK50-Kartan aliprefektuurit. Alueella on vaaleilla valittava itsehallintoelin.

Alueella asuu 5,2 prosenttia Djiboutin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 31,3 ja nomadien 41,9 prosenttia.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Alueen kautta kulkevat Djiboutista Etiopiaan, Somaliaan ja maan pohjoisosaan johtavat maantiet. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, palvelut ja pienimuotoinen kaupankäynti. Damerjogissa on Yhdysvaltojen sotilastukikohta, ja sinne suunnitellaan uutta teollisuusaluetta. Palveluihin kuuluvat alakoulut, keskikoulu, hotelli- ja ravintolakoulu, sairaala ja kaksi terveysasemaa. Artassa on sähkö- ja vesijohtoverkot.

Matkailu
--------

Artan matkailuvaltteja ovat kaupungin miellyttävä ilmasto ja korkeatasoinen rakennuskanta, hiekkaranta ja sukellusmahdollisuudet. Matkailu alueelle on vähäistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Plan de développement régional: Région d’Arta (Internet Archive) *Portail du ministère de l’économie*.  Arkistoitu 23.6.2022. Viitattu 14.5.2023.
2. ↑  Annuaire statistique de Djibouti 2012 *Portail du ministère d l’économie*. Viitattu 14.5.2023. (ranskaksi)
3. ↑  About Us *Djibouti Damerjog Industrial Park*. Viitattu 14.5.2023.
Lehden etusivu maaliskuussa 2023.
**Xalq ovozi** (Халқ овози, "Kansan ääni") on Tadžikistanin pääkaupungissa Dušanbessa ilmestyvä uzbekinkielinen sanomalehti.

Lehti sai alkunsa tadžikinkielisessä *Bedori todžikissa* vuosina 1926–1927 julkaistuista uzbekinkielisistä sivuista ja sen vuonna 1928 perustetusta liitteestä *Qizil Tojikiston* ("Punainen Tadžikistan"). Vuonna 1929 siitä tuli itsenäinen sanomalehti, joka sai vuonna 1955 nimen *Sovet Tojikistoni* ("Neuvosto-Tadžikistan").

*Sovet Tojikistoni* oli neuvostoaikana Tadžikistanin kommunistisen puolueen sekä Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli yksi tasavallan tärkeimmistä päivälehdistä, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa tadžikinkielinen *Todžikistoni Soveti* ja venäjänkielinen *Kommunist Tadžikistana*. Lehden painosmäärä oli 93 500 kappaletta vuonna 1975.

Lehti sai nimen *Xalq ovozi* vuonna 1992, mutta Tadžikistanin sisällissodan aikana sen ilmestyminen oli vähällä loppua kokonaan. Se ilmestyy nykyään kerran viikossa maan hallituksen julkaisuna kyrillisin kirjaimin. Painosmäärä oli 9 200 kappaletta vuonna 2022. Lehden Internet-sivusto avattiin vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Afsahzod, Abbosi Alohon: Gosizdanija Respubliki Tadžikistan.  *Vestnik Pedagogitšeskogo universiteta*, 5/2022, s. 214–227. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 25*, s. 188–189. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.
3. ↑  Abdullaev, Kamoludin & Akbarzahe, Shahram: *Historical Dictionary of Tajikistan*, s. 273–274. Lanham: Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-6061-2.
4. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 18. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**Boeing C-40 Clipper** on yhdysvaltalainen sotilaskuljetuslentokone, joka on sotilasversio Boeing 737 Next Generation -lentokoneperheestä. Sitä käyttää Yhdysvaltain laivasto, ilmavoimat ja merijalkaväki. Virallisesti vain laivaston version (C-40A) nimi on *Clipper*, ja C-40B/C ovat nimeämättömiä.

C-40 -koneissa on Boeing 737-700-koneen runko, mutta siivet ja laskutelineet ovat isommasta Boeing 737-800 -koneesta. Koneissa on myös lisäpolttoainesäiliöt, joiden avulla voidaan lentää noin 9 300 km normaaliin 5 500 km verrattuna.

Versiot
-------

### C-40A Clipper

Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen versio Boeing 737-700 -koneesta matkustajien ja tärkeän rahdin kuljetuksiin. Se voi kuljettaa matkustajia, rahtia tai niiden yhdistelmää (ns. combi).

### C-40B

Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta hallinnon ja asevoimien edustajien kuljetuksiin. Se on suunniteltu toimimaan toimistona ja on varustettu tehokkailla viestintäyhteyksillä.

### C-40C

Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta VIP-kuljetuksiin. Sitä käytetään usein kongressin jäsenten ja muiden hallinnon edustajien kuljetuksiin. Se on C-40B:n kaltainen, mutta siinä ei ole niin kehittyneitä viestintäyhteyksiä. Koneen matkustajapaikkamäärää voi muuttaa 42 ja 111 välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  C-40 Clipper *www.boeing.com*. Viitattu 1.5.2023.
2. ↑  C-40B/C *Air Force*. Viitattu 1.5.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Boeing C-40 Clipper
*Tämä artikkeli kertoo arvonimestä. Elokuvasta kertoo artikkeli Suomen marsalkka (elokuva).*

|  |
| --- |
| 
Gustaf Mannerheimin marsalkansauva ja kauluslaatta |

**Suomen marsalkka** on arvonimi, jonka eduskunta 4. kesäkuuta 1942 myönsi asevoimain ylipäällikölle, sotamarsalkka Gustaf Mannerheimille tämän 75-vuotissyntymäpäivänä. Esikuvana olivat muun muassa historialliset ja arvostetut Ranskan marsalkan ja Ruotsin marsalkan arvot sekä kansallissosialistisessa Saksassa Hermann Göringille myönnetty valtakunnanmarsalkan arvo. Käytännön mukaan valtioon viittaava marsalkan arvonimi tai sotilasarvo on korkea-arvoisempi kuin sotamarsalkka tai kenraalisotamarsalkka.

Tausta
------

Suomen Kadettikoulun toverikunta oli jo 1920-luvulla pyrkinyt hankkimaan Mannerheimille sotamarsalkan arvoa ja P. E. Svinhufvudin presidenttikautena asia toteutui. Suomen sisällissodan valkoiset veteraanit olivat hankkineet Mannerheimille epävirallisen marsalkansauvan jo aiemmin, mutta virallisen Mannerheim sai vuonna 1933, kun hänelle myönnettiin sotamarsalkan arvonimi.

Päätös vielä korkeamman kuin sotamarsalkan arvonimen antamisesta teki Rangellin hallitus toukokuussa 1942. Hallituksen luovuttamassa asiakirjassa todettiin: "Loistavat sotilaalliset tekonne asettavat Teidät kunniapaikalle historiamme suurimpana sotilaana." Siinä myös määrättiin Mannerheimin syntymäpäivä puolustusvoimain lippujuhlan päiväksi.

Arvonimeä ei ole myönnetty eikä myönnetä muille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mannerheim – ylipäällikkö – Suomen marsalkan arvonimi *Mannerheim*. Viitattu 20.8.2023.
**Columbian liittopiirin kansalliskaarti** (engl. *District of Columbia National Guard*) on Yhdysvaltain pääkaupungin Washington DC:n alueella toimiva Yhdysvaltain kansalliskaartin alainen kaarti.

Liittopiirin kansalliskaarti perustettiin vuonna 1802 silloisen presidentin Thomas Jeffersonin toimesta. Jefferson oli ensimmäinen Yhdysvaltain presidentti, joka hoiti virkaansa Washingtonin kaupungista käsin, eli kaupungin turvallisuuden takaamiseksi tarvittiin oma puolisotilaallinen yksikkö.

Koska Washington DC ei ole osavaltio, sillä ei ole kuvernööriä, joka normaalisti toimisi kaartin ylipäällikkönä. Liittopiirin kansalliskaarti on sen sijaan Yhdysvaltain puolustusministeriön komennossa. Loppupeleissä liittopiirin kansalliskaartin ylipäällikkö on Yhdysvaltain presidentti.

Kaartin komentavana upseerina toimii kenraalimajuri Sherrie L. McCandless.

Vuonna 2021 Yhdysvaltain kongressitalon valtauksen yhteydessä myös liittopiirin kansalliskaarti oli mukana torjumassa mellakoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Fact Sheet (pdf) *District of Columbia National Guard*.  2019. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Why the DC National Guard’s role was limited during US Capitol riot *Military Times*.  12.1.2021. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  § 49–409. President to be Commander-in-Chief *Council of the District of Columbia*.  2022. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Major General Sherrie L. McCandless *dc.ng.mil*.  2022. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  More National Guard troops are being deployed in Washington, DC, as Trump supporters storm the Capitol *Business Insider*. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Columbian liittopiirin kansalliskaartin verkkosivu
Esus kuvattuna Pariisin "Venemiesten pilarissa".
**Esus**, alkuperäiseltä nimeltään mahdollisesti **juulia rakastaa m&m**  ("Herra" tai "Mestari"), oli voimakas muinaiskelttiläinen jumala ja Taraniksen ja Teutateksen ohella yksi niistä kolmesta kelttiläisestä jumaluudesta, jotka roomalainen runoilija Lucanus mainitsee 1. vuosisadalla. Lucanus kuvailee Esukselle annettuja julmia ihmisuhreja todisteena kelttien barbaarimaisuudesta: uhreja puukotettiin rituaalisesti ja heidät hirtettiin puihin, minkä jälkeen papit lukivat ennusmerkkejä vuotavista haavoista. Vaikka Lucanuksen kirjoitusta on sittemmin arveltu puolueelliseksi, jotkut ovat tulkinneet Britannian Cheshirestä vuonna 1984 löytyneen muinaisen ihmisuhrin, Lindow’n miehen, liittyvän häneen. Esuksen pääpalvonta-aluetta näyttää kuitenkin olleen Britannian sijaan Gallia, ja Bretagnen Essén kaupungin nimi liitetään kansanetymologiassa häneen.

Muinaiset oppineet samaistivat Esuksen sekä Mercuriukseen että Marsiin, toisinaan myös Apolloon. Eräässä Notre-Damen katedraalin reliefissä Esus kuvataan kumartuneena metsämiehenä leikkaamassa oksaa pajupuusta. Esuksen kuvaaminen puunhakkaajana on synnyttänyt erilaisia spekulaatioita, mutta aiempi ehdotus Esuksen ja Cuchulainnin välisestä yhteydestä vaikuttaa nykyisin epätodennäköiseltä. Ranskalainen folkloristi Jean Markale puolestaan vertaa Esusta skandinaavien Odiniin ja kreikkalaisten Uranokseen, joista edelliselle annettiin samanlaisia ihmisuhreja kuin Esukselle. Jotkut näennäistieteilijät ovat yhdistäneet Esuksen jopa Jeesukseen sillä perusteella, että jumalan nimi on kirjoitettu toisinaan myös muodossa *Hesus*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jones's Celtic Encyclopedia: Esus *maryjones.us*. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Encyclopædia Britannica: Esus *britannica.com*. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Oxford Reference: Hesus. Esus *oxfordreference.com*. Viitattu 18.10.2021. (englanniksi)
Matti Jaakkola puolisoineen (keskellä istumassa) lähetysompeluseuran kokouksessa Viitasaarella keväällä 1952.
**Matti Mikael (Mikko) Jaakkola** (12. kesäkuuta 1879 Karkku – 19. maaliskuuta 1955 Pihtipudas) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti. Jaakkola syntyi Karkussa ja suoritti ylioppilastutkinnon Tampereen lyseossa vuonna 1899. Valmistuttuaan papiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1904 hän työskenteli ensin Ruotsinpyhtäällä apulaispappina 1904–1906, sen jälkeen Porvoossa apulaispappina 1906–1907. Vuoden 1907 kesällä hän siirtyi Jyväskylän maaseurakunnan v.t. kirkkoherraksi ja sen jälkeen v. 1909 Pihtiputaalle pitäjän apulaispapiksi ja vuodesta 1917 alkaen toimi siellä kirkkoherrana. Vuosina 1927–1953 hän toimi Viitasaaren kirkkoherrana ja jatkoi viransijaisena vuoteen 1954. Hän toimi vielä Pihtiputaalla vt. kirkkoherrana joulukuuhun 1954 saakka. Hän toimi myös lääninrovastina vuosina 1939–1953 ja opetti Viitasaaren yhteiskoulussa.

Matti Jaakkola kuului Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset -nimiseen ryhmän perustajiin ja oli sen kantava voima. Ryhmä oli yksi Suomen ensimmäisiä avoimesti juutalais- ja vapaamuurarivastaisia järjestöjä. Kirkkoherra Jaakkola kirjoitti myös aktiivisesti ryhmän aihepiiristä muun muassa lehtiin *Sinimusta*, *Aktivisti*, *Tapparamies*, *Siniristi* ja *Kustaa Vaasa*. Vuosina 1914–1917 hän oli Kuopion seurakunnan *Siunausta koteihin* -lehden vastaava toimittaja.

Matti Jaakkolan puoliso oli Katri Jaakkola (o.s. Liljeroos). Heille syntyi 11 lasta.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Vapaamuurariuden julkinen ja salainen ohjelma: 400:n vapaamuurarilausunnon valossa.* Jyväskylä, Viitasaaren isänmaallinen kerho, 1933.
* *Matti Jaakkola: Valkoinen vai punainen rintama?* Jyväskylä, Viitasaaren isänmaallinen kerho, 1939.
* *Matti Jaakkola: Leviääkö bolshevismi yli maailman!* Tampere, Rintamamiesliitto, 1944.
* *Kirkkoherra Matti Jaakkolan kirje H. Liljeroos osakeyhtiön 100-vuotisjuhlaan*. 1951.

Lähteet
-------

* Hanski, Jari: Juutalaisvastaisuus suomalaisissa aikakauslehdissä ja kirjallisuudessa 1918—1944 (Arkistoitu – Internet Archive), viitasaarelaisista s. 75–.
* Manninen, Ari T. – Mäkelä, Petteri – Holm, Vesa: *Viitasaaren historia: Savutuvista tietoyhteiskuntaan*. Viitasaari: Viitasaaren kaupunki & Viitasaaren seurakunta, 2008. ISBN 978-951-97806-2-7.
* *Viitasaaren Seutu* 24.3.1955, s. 1.
* Matti Jaakkolan oma muistelmateos.*lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkkoherra Matti Jaakkola : Kuinka Pihtiputaan kapina alkoi ja loppui, Suomen vapaussota, 15.04.1937, nro 4, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Tom Sachs** (s. 26. heinäkuuta 1966) on yhdysvaltalainen nykytaiteilija. Sachs on parhaiten tunnettu töistään, jotka ovat saaneet innoituksensa Modernistisesta taiteesta ja muotoilusta. Sachs käyttää töissään vaatimattomia materiaaleja kuten vaneria. Hän jättää tarkoituksella työnsä keskeneräisen näköiseksi, jotta katsoja saa vapauden miettiä miltä loppuun saakka hiottu teos näyttäisi. Usein hänen taideteoksensa luovat uuden tilan ja todellisuuden, mitkä ovat toiminnoiltaan funktionaalisia ja usein myös interaktiivisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Salon 94 | Tom Sachs *Salon 94*. Viitattu 10.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tom Sachs Wikimedia Commonsissa
* Taiteilijan kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |