recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Robert Wagner elokuvan *Broken Lance* trailerissa (1954)
**Robert John Wagner** (s. 10. helmikuuta 1930 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Ura
---

Robert Wagner aloitti elokuvauransa 1950-luvun alussa. Hänen yksi ensimmäisistä elokuvarooleista oli sivuosa elokuvassa *Haluan vaimoni takaisin* (*Let's Make it Legal*, 1951) jossa näytteli sivuroolissa myös toinen vasta uraansa aloitteleva tähti, Marilyn Monroe. Seuraavana vuonna Wagner sai jo lupaavimman tulokkaan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa *Marssikuningas* (*Stars and Stripes*, 1952). Yksi hänen 1950-luvun alun tunnettuja elokuvia oli myös rooli elokuvassa *Titanic* (1953) jossa näytteli muun muassa Barbara Stanwyck. Hän kuitenkin karisti kultapojan maineen harteiltaan näytellessään rahanhimoista murhaajaa elokuvassa *Suudelma ennen kuolemaa* (*A Kiss Before Dying*, 1956). Seuraavana vuonna hän näytteli nimiosan elokuvassa *Jesse James* (*The True Story of Jesse James*, 1957). Hänen tunnetuimpia 1960-luvun elokuviaan ovat muun muassa *Atlantin valli murtuu* (*The Longest Day*, 1962) ja *Vaaleanpunainen pantteri* (*The Pink Panther*, 1963). Myöhemmällä urallaan hän on näytellyt muun muassa sivuroolin kolmessa Austin Powers -elokuvassa. Elokuvien lisäksi hän on luonut mittavan uran televisiossa. Hän on näytellyt urallaan peräti kolmessa eri televisiosarjassa: *Itse teossa* (*It Takes a Thief*, 1968–1970), *Switch* (1975–1978) ja *Hart & Hart* (*Hart to Hart*, 1979–1983). Robert Wagner on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä
-------------

Robert Wagner on solminut neljä avioliittoa. Hän oli kahdesti naimisissa näyttelijätär Natalie Woodin kanssa: vuosina 1957–1962 ja 1972–1981. Vuodet 1963–1970 hän oli naimisissa Marion Marshallin kanssa (liitto päättyi avioeroon). Vuodesta 1990 lähtien hänen puolisonsa on ollut Jill St. John. Robert Wagnerilla on yksi lapsi Marion Marshallin kanssa ja yksi lapsi Natalie Woodin kanssa, ja lisäksi hän on adoptoinut Woodin toisen lapsen.

Robert Wagner ja Natalie Wood olivat aikoinaan yksi Hollywoodin suurista lemmenpareista, mutta heidän rakkaustarinansa päättyi traagisesti vuonna 1981, kun Wood hukkui Santa Catalinan saarella. Heidän tyttärensä oli tuolloin seitsemänvuotias.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Wagner (näyttelijä)**.
* Robert Wagnerin viralliset sivut
* Robert Wagner (näyttelijä) Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Robert Wagner NNDB:ssä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Islamilainen al-Noor-keskus
**Bærumin moskeijaisku** oli Norjan Bærumissa 10. elokuuta 2019 tehty aseistettu hyökkäys Islamilaiseen al-Noor-keskukseen. Tekoa käsiteltiin äärioikeistolaisena terrori-iskuna, josta tuomittiin 22-vuotias Philip Manshaus.

Tapahtumat, tausta ja seuraamukset
----------------------------------

Manshaus ampui ensin kuoliaaksi 17-vuotiaan Johanne Zhangjia Ihle-Hansenin perheensä kodissa. Tyttö oli kiinalaissyntyinen ja murhaajan isän puolison adoptoima. Manshaus piti Ihle-Hansenia "uhkana valkoiselle rodulle" tämän etnisen taustan johdosta. Ihle-Hansenin murhan jälkeen Manshaus ajoi Islamilaiseen al-Noor-keskukseen ja ampui useita laukauksia, mutta ei onnistunut surmaamaan ketään eikä kukaan haavoittunut vakavasti. 65-vuotias entinen Pakistanin ilmavoimien upseeri Mohammad Rafiq taltutti ampujan ja riisui tämän aseista ennen poliisin saapumista tapahtumapaikalle. Ampuja oli kuitenkin tavoitellut niin monia islaminuskoisia uhreja kuin mahdollista. Hän otti ammuskelusta videokuvaa kypäräkameralla, mutta ei onnistunut lähettämään sitä nettiin. Hyökkäys tehtiin Eid al-Adhan aattona, mutta paikalla oli vain kolme muslimia. Pian Bærumin moskeijaiskun jälkeen Ihle-Hansenin ruumis löydettiin ampujan perheen asunnosta. Manshaus käytti tekovälineinään isänsä kivääriä ja lyhyttä käsiasetta.

Manshaus sai poliisitutkinnan perusteella innoitusta Brenton Tarrantilta, joka murhasi 51 ihmistä Christchurchin moskeijaiskuissa 2019. Manshaus oli vieraillut uusnatsien sivuilla, joilla muun muassa vaadittiin rotusotaa. Hän oli vahvasti maahanmuuttovastainen ja uskoi väestönvaihtoteoriaan. Manshaus haki Pohjoismaisen vastarintaliikkeen jäsenyyttä kesäkuussa 2019 ja tapasi sen jäseniä. Hänen rasisminsa oli huolestuttanut perheenjäseniä ja sosiaalista ympäristöä ennen hyökkäystä. Huoli hänestä ilmoitettiin Norjan poliisin turvallisuuspalvelulle vuonna 2018, mutta toimenpiteisiin ei ryhdytty. Manshausin ajatukset olivat herättäneet huolta ja johtaneet ilmoitukseen koulun johdolle myös maatalousopistossa, jossa hän opiskeli vuosina 2018–2019.

Manshaus ei osoittanut oikeudessa katumusta vaan toi yhä esiin ihailua Christchurchin terroristia kohtaan. Oikeudessa hän myös nimesi Adolf Hitlerin ja Anders Behring Breivikin muiksi esikuvikseen. Lisäksi hän puhui eurooppalaisten kansanmurhasta ja kiisti holokaustin. Muiden kantojensa ohella Manshaus piti homoseksuaalisuutta sairautena. Hän sai oikeuskäsittelyn päätteeksi 21 vuoden vankeustuomion, josta hänet määrättiin istumaan vähintään neljätoista vuotta. Norjan laki mahdollistaa vankeuden jatkamisen niin kauan kuin Manshausin katsotaan olevan vaaraksi yhteiskunnalle. Manshaus määrättiin myös maksamaan yhteensä 100 000 Norjan kruunun verran korvauksia ja oikeuskuluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Norway court jails mosque gunman Manshaus for 21 years BBC 11.6.2020, viitattu 31.8.2023
2. 1 2 3 4 5 6  Sindre Bangstad, The 2019 mosque attack and freedom of speech in Norway Al Jazeera 26.5.2020, viitattu 31.8.2023
3. 1 2 3 4 5  Norway mosque shooter jailed for 21 years for murder, anti-terrorism offence Reuters 11.6.2020, viitattu 31.8.2023
**Zhang Yufei** (kiin.: 张雨霏; pinyin: *Zhāng Yǔfēi*; s. 19. huhtikuuta 1998) on kiinalainen uimari, joka on menestynyt parhaiten perhosuinnissa. Hän on saavuttanut kaksi olympiakultaa sekä saavuttanut kaksi olympiahopeaa, kolme maailmanmestaruutta ja kaikkiaan 16 MM-mitalia. Aasian kisoissa hän on voittanut kolme kultamitalia.

Zhang voitti Tokion olympialaisissa heinäkuussa 2021 kultaa 200 metrin perhosuinnissa ennätysajallaan ja olympiaennätyksellä 2.03,86, millä hän voitti hopeamitalisti Regan Smithin 1,44 sekunnilla, ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa, jossa Zhang ui kolmannen osuuden ja Kiina teki maailmanennätyksen 7,40,33. Hän saavutti Tokiossa lisäksi hopeaa 100 metrin perhosuinnissa, jossa hän hävisi kultamitalin voittaneelle Margaret Mac Neilille 0,05 sekuntia, ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauinnissa, jossa hän ui kolmannen osuuden.

Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Zhang saavutti Kazanissa 2015 pronssia 200 metrin perhosuinnissa nuorten maailmanennätysajalla 2.06,51 ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa. Kaksi vuotta myöhemmin Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauinnissa. Budapestissa 2022 hän sai pronssia 50, 100 ja 200 metrin perhosuinneissa.

Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Zhang saavutti Dohassa 2014 pronssia 400 metrin vapaauinnissa, Windsorissa 2016 pronssia 200 metrin perhosuinnissa, Hangzhoussa 2018 hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnissa ja Abu Dhabissa 2021 kultaa 200 metrin perhosuinnissa ja pronssia 4 × 100 metrin sekauinnissa. Melbournessa 2022 hän sai kultaa 100 metrin perhosuinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, hopeaa 50 metrin perhosuinnissa sekä pronssia 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauinnissa.

Aasian kisoissa Zhang voitti kultaa vuonna 2014 Incheonissa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä neljä vuotta myöhemmin Jakartassa 200 metrin perhosuinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauinnissa. Jakartassa hän saavutti lisäksi hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Aasian-mestaruuskilpailuissa Tokiossa 2016 Zhang saavutti hopeaa 200 metrin perhosuinnissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yufei Zhang FINA. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
Emanuel Nobel
**Emanuel Nobel** (10. kesäkuuta 1859 – 31. toukokuuta 1932) oli ruotsalais-venäläinen teollisuusmies, joka johti Bakussa toiminutta Branobel-öljy-yhtiötä.

Nobelin vanhemmat olivat Branobel-yhtiön perustaja Ludvig Nobel ja tämän ensimmäinen vaimo Mina Ahlsell. Hän oli Immanuel Nobelin pojanpoika ja Alfred Nobelin veljenpoika. Emanuel Nobel tuli Branobelin johtajaksi isänsä kuoltua 1888. Yhtiön omistajiin kuuluivat Nobelin ja hänen sisarustensa lisäksi hänen setänsä Robert Nobel ja Alfred Nobel.

Emanuel Nobel solmi vuonna 1898 lisenssisopimuksen dieselmoottorin keksijän saksalaisen Rudolf Dieselin kanssa. Hän perusti Pietariin maailman ensimmäisen dieselmoottoritehtaan, jonka valmistamia moottoreita alettiin käyttää Branobelin säiliölaivoissa. Branobel laajensi myös toimintaansa Kaspian meren alueella muun muassa Groznyyn ja Dosseriin.

Emanuel Nobelin setä Alfred Nobel testamenttasi kuoltuaan 1898 suurimman osan omaisuudestaan Nobel-säätiön luomiseen sekä Nobelin palkintojen rahoittamiseen. Hänen veljensä Robertin perilliset käynnistivät oikeusjutun testamentin mitätöimiseksi. Emanuel Nobel halusi kuitenkin, että hänen setänsä toiveita noudatettaisiin ja hän vetosi asiassa muun muassa Ruotsin kuninkaaseen Oskar II:een. Testamenttiasiassa päästiinkin lopulta sopuun ja Nobelin säätiö saattoi aloittaa toimintansa.

Emanuel Nobel oli isänsä tavoin innokas taiteen kerääjä ja hänen maalaus- ja esinekokoelmiaan oli Nobelin perheen Pietarin asuinpalatsissa ja perheen kesänviettopaikassa Kirjolan kartanossa Karjalan kannaksella. Merkittävä osa kokoelmista säästyi Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien takavarikoilta, sen sijaan Kirjola tuhoutui talvisodan aikana 1940.

Emanuel Nobel pakeni Venäjältä kesällä 1918 lokakuun vallankumouksen jälkeen. Nobelin perheen Venäjällä olleet omistukset muun muassa Branobel öljy-yhtiö joutuivat takavarikoitaviksi. Emanuel Nobel vetäytyi syrjään liiketoimista ja vietti viimeiset vuotensa Ruotsissa, jossa hän myös kuoli.

Kirjallisuutta
--------------

* Yergin, Daniel: *The Prize: The Epic Quest for Oil, Money & Power*. Free Press 1993. ISBN 0671799320.
* Tolf, Robert W.: *The Russian Rockefellers: The Saga of the Nobel Family and the Russian Oil Industry*. Hoover Press 1976. ISBN 0817965815.
* Jangfeldt, Bengt: *Immanuel Nobel ja hänen poikansa tsaarien Venäjällä*. Siltala 2023. ISBN 978-952-388-169-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Branobel-öljy-yhtiön historiasta kertova sivusto
* Brita Asbrink: *The Nobels in Baku : Swedes' Role in Baku's First Oil Boom*, Azerbaijan International Summer 2002 (10.2)
* Venäjän öljylähteillä. Veljekset Nobel-yhtiön naftateollisuuslaitokset Bakussa, Suomen Kuvalehti, 05.05.1923, nro 18, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Emanuel Nobel 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Miikka Pirinen** (s. 1985) on suomalainen valokuvaaja. Freelancerina työskentelevä Pirinen on tehnyt reportaaseja, muotokuvia ja kaupallisia toimeksiantoja. Hän on palkitun kuvajournalistien 11-kollektiivin jäsen sekä ollut perustamassa Helsinki Street -katuvalokuvauskollektiivia. Hänet on palkittu kuudesti Kuvajournalismi -kilpailussa (ent. Vuoden lehtikuva), ja hän on pitänyt näyttelyitä Suomessa ja Ranskassa. Hänet on valittu Magnum-kuvatoimiston ja The Photography Show'n kokoamalle alle 30-vuotiaiden valokuvaajien listalle.

Vuonna 2023 Pirisen kuvasarja Länsi-Virginian hiilenkaivajista ja Suomen turpeennostajista julkaistiin osana Likainen työ -tietokirjaa (Like Kustannus), sekä Likainen työ -valokuvanäyttelynä Työväenmuseo Werstaalla Tampereella.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuvajournalistit etsivät toisistaan turvaa *Yle Uutiset*.  5.7.2013. Viitattu 23.8.2023.
2. ↑  Valokuvia designpääkaupungin kaduilta *KU*.  7.8.2012. Viitattu 23.8.2023.
3. ↑  Kuvajournalismi 2022 -kilpailu *Kuvajournalismi 2022 -kilpailu*. Viitattu 23.8.2023.
4. ↑  Info *Miikka Pirisen kotisivut*.  Arkistoitu 6.2.2015. Viitattu 6.2.2015.
5. ↑  Miikka Pirinen pääsi lahjakkaiden kuvaajien listalle.  *Helsingin Sanomat*, 6.2.2015, s. B 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.2.2015.
6. ↑  Likainen työ *Like Kustannus*. Viitattu 23.8.2023.
7. ↑  Miikka Pirisen valokuvanäyttely antaa turvesoiden ja hiilikaivosten työntekijöille kasvot *KU*.  18.3.2023. Viitattu 23.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------
**Salomon Hanelles**, vuoteen 1785 *Hannelius* (28. heinäkuuta 1771 Ilmajoki − 11. helmikuuta 1843 Ilmajoki) oli suomalainen filosofian maisteri, maanviljelijä ja Suomen ensimmäisen maamiesseuran perustaja.

Salomon Hanellesin vanhemmat olivat Ilmajoen kirkkoherra Salomon Hannelius ja Magdalena Peldan. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1790. Hanelles valmistui filosofian kandidaatiksi 1792 Turun akatemiasta.

Hanelles toimi maanviljelijänä Ilmajoella ja hän omistui siellä Peuralan, Anttilan ja Valkaman tilat. Hän laati säännöt Suomen Talousseuran mallin mukaan Suomen ensimmäiselle maamiesseuralle, Ilmajoen maamiesseuralle ja hän kutsui yhdessä Otto R. Meurmanin, J. G. Toppeliuksen, A. Schöningin ja G. A. Palanderin kanssa koolle seuran perustamiskokouksen, joka pidettiin Ilmajoen Peltoniemessä 11. joulukuuta 1803. Hanelles toimi sitten seuran sihteerinä kymmenen vuoden ajan. Hanelles teki vararikon 1831. Hänet on haudattu Ilmajoen kirkon viereen isänsä rinnalle.

Hanelles otti soita viljelykseen ja hän teki viljelykokeita perunalla ja rukiilla. Hän uudisti yhdessä Korven tilan isännän Karl Gustaf Borgemanin kanssa tilojensa palstajaon yhtenäiseksi niin että maanvaihtojen avulla kummankin tilat järjestettiin yhteen lohkoon. Vuonna 1817 Hanelles välitti maamieseuran sihteerinä 542 tynnyriä Vaasan ruista ulkomaille. Hän hankki omistukseensa Jalasjärveltä Koskelan uudistalon sekä Peräseinäjoelta Torpan (Majakankaan) uudistalon, tarkoituksena oli perustaa uudisasukkaiden opastusta varten mallitiloja hallasta kärsineille takamaille.

Julkaisuja
----------

* *Uudistettu Kylän asetus Ilmajoen Pitäjässä*. 1805
* *Yritys Ilmajoen pitäjän kertomukseen: esitetty Kunink. Suomen talous-seuralle*; osaksi suomentanut Niilo Liakka. Tietoja Ilmajoen pitäjästä 1. Ilmajoen maamiesseura, Helsinki 1903

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Salomon Hanelles. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 25.9.2021.
2. 1 2  Unohdettu merkkimies. Suomen ensimmäisen maamiesseuran perustaja Salomon Hanelles Ilmajoella, Ilkka, 19.06.1937, nro 162, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Léon Marchand** (s. 17. toukokuuta 2002 Toulouse) on ranskalainen uinnin viisinkertainen maailmanmestari, joka on parhaimmillaan seka- ja perhosuinneissa.

Marchand saavutti nuorten EM-kilpailuissa pronssia 200 metrin rintauinnissa ja 400 metrin sekauinnissa 2019. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai samana vuonna pronssia 400 metrin sekauinnissa. Saman vuoden lyhyen radan EM-kilpailuissa hän oli 400 metrin sekauinnissa kahdeksas. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 400 metrin sekauinnissa kuudenneksi, 200 metrin perhosuinnissa 14:nneksi ja 200 metrin sekauinnissa 18:nneksi.

Marchand voitti Budapestissa 2022 maailmanmestaruuden 200 metrin sekauinnissa ennätysajallaan 1.55,22 ja 400 metrin sekauinnissa euroopanennätysajalla 4.04,28 sekä sai 200 metrin perhosuinnissa hopeaa ennätyksellään 1.53,37. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän voitti maailmanmestaruuden 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.52,43, 200 metrin sekauinnissa euroopanennätysajalla 1.54,82 ja 400 metrin sekauinnissa maailmanennätyksellä 4.02,50.

Lähteet
-------

1. ↑  Léon Marchand *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Leon MARCHAND *fina.org*. Viitattu 23.8.2023. (englanniksi)
Kanniston leipomon myymälä Kalliossa
**Kanniston leipomo** on suomalainen leipomo, jonka perusti vuonna 1914 Alma Kannisto.

Kanniston leipomon tuotantopaikkana oli alun perin Helsingin eteläinen kaupunginosa*selvennä*. Toisen maailmansodan jälkeen yritystä hoitivat Kannistojen perheen tytär Lyyli Kannisto ja hänen puolisonsa Yrjö Sukava. Leipomo siirtyi Punavuoren osoitteeseen Kankurinkatu 6, jossa se toimii edelleen. Vuonna 1985 leipomo myytiin leipomoa aiemmin Ulvilassa pitäneelle Kaarina Vuolteenaholle, jonka reseptit ovat pohjana monille leipomon nykyisille tuotteille.

1990-luvun lopulla Vuolteenaho myi Kanniston leipomon sen asiakkaisiin kuuluneelle Pieni Kirahvi Oy Ab:lle, joka oli aiemmin perustanut Helsingin keskustaan kahviloita, kuten Café Kafkan. Uusia tuotteita kehitettiin perinteisten rinnalle, ja asiakaspohjaa alettiin laajentaa uusiin yritysasiakkaisiin. Leipomolle on perustettu uusia myymälöitä eri puolille kantakaupunkia.

Vuonna 2011 Kanniston leipomo eteni finalistiksi Vuoden Tähtituote -kilpailussa uudenlaisella kukanmuotoisella piparkakullaan, joka muuttuu sormella painettaessa kolmeksi pikkusydämeksi. Tuomaristo piti ideaa hauskana ja sympaattisena ja sanoi sen muuttavan klassisen joululeivonnaisen trendikkääksi ympärivuotiseksi perinneherkuksi. Tuomaristo kehui myös Packlab Partnersin suunnittelemaa tuotepakkausta, joka palkittiin Grafia ry:n Vuoden Huiput -kilpailussa Kultahuipulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Historia Kanniston Leipomo, viitattu 5.2.2023
2. ↑  Vii­si her­kul­lis­ta Vuo­den Täh­ti­tuo­te 2011 -fi­na­lis­tia ylei­söää­nes­tyk­ses­sä *Elintarviketeollisuusliitto ry*.  21.3.2011. Viitattu 9.2.2023.
3. ↑  Kanniston Leipomo Gingerbread *Vuoden huiput -arkisto, Grafia ry*. Viitattu 9.2.2023.
FRETILINin lippu
**Frente Revolucionária de Timor-Leste Independente** (**FRETILIN**) (suom. *Itsenäisen Itä-Timorin vallankumouksellinen rintama*) oli Itä-Timorin itsenäisyydestä taisteleva sissiliike ja maan itsenäistyttyä poliittinen puolue. Se on Sosialistisen internationaalin tarkkailijajäsen.

FRETILINiä oli perustamassa mm. Francisco Xavier do Amaral vuonna 1974, tuolloin nimellä **Associação Social-Democrata Timorense**. FRETILIN taisteli aluksi portugalilaisia vastaan ja sittemmin Indonesiaa vastaan 1974–1998. José Ramos Horta oli puolueen puhemiehenä maanpaossa vuoteen 1988 asti. Indonesian mukaan Kiinan kansantasavallan avustama FRETILIN oli kommunistinen, joten Yhdysvallat ja Australia tukivat Indonesiaa sitä vastaan. Falintil oli FRETILINin sotilaallinen osa.

Ensimmäisissä itsenäistymisen jälkeen järjestetyissä vaaleissa 2001 FRETILIN sai 57,4*lähde?* prosenttia äänistä ja 55 paikkaa 88 paikkaisessa parlamentissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Itä-Timorin vaalitulos odotettu *yle.fi*.  6.9.2001. Yleisradio. Viitattu 13.8.2021.
Kolme kilometriä pitkä Vaivaistennevan koivukuja johtaa Könnin kylästä Ilmajoen keskustaa kohti.
**Maisemasuunnittelu** on osa alue- ja ympäristönsuunnittelua sekä kaavoitusta. Maiseman suunnittelu ja hoito tarkoittaa maiseman laaja-alaista fyysistä suunnittelua, jonka painopiste on maankäytön ohjaamisessa ja maiseman suojelun ja hoidon toimenpiteiden suunnittelussa ja seurannassa. Se voi olla joko laaja-alaista tai yksityiskohtaista, aina valtakunnan tasolta asuntojen ympäristöihin. Liiallisiin yksityiskohtiin meneminen ei silti myöskään ole hyvä asia eikä myöskään pinnallinen pelkän maisemakuvan tarkastelu.

Maiseman suunnitteluun vaikuttavat Ympäristöhallinto ja kaavoituskäytäntö. Sen tulisi ottaa huomioon myös maiseman suojelu ja esteettiset näkökohdat eli ihmisen elinympäristön kauneusarvot. Toiminnallisuuttakaan ei silti voida unohtaa suunnittelussa. Näkökulmana voi olla myös vaikkapa melun ja saasteiden vähentäminen. Monesti maisemasuunnittelua pidetään vain yhtenä osana maankäytön suunnitteluna, mutta toisaalta se pitäisi tehdä ennen muuta suunnittelua ja olla juuri se, mihin muu suunnittelu perustuu.

Maisemansuojelun kannalta katsottuna maiseman suunnittelussa rakennetuilla alueilla usein ympäröivä maisema antaa vihjeitä siitä, minkälaiseksi maaston muodot ja kasvillisuus olisi palautettava tai kehitettävä. Periaatteessa pitäisi saada luonnon vahingoittuminen pysymään mahdollisimman pienenä. Rakennustoiminnan vuoksi täydellisesti muuttuneilla alueilla voidaan maiseman suunnittelussa lähteä aivan omille linjoille. Tästä ovat esimerkkinä kanavat ja niiden varsiin tehdyt istutukset. Toisaalta tehtävänä on siis suojella arvokkaita luonnon- ja kulttuurialueita muulta maankäytöltä ja toisaalta osoittaa erilaisille maankäyttömuodoille niille maisemallisesti parhaiten soveltuvia paikkoja.

Maiseman suunnittelun ja hoidon keskeiset alat
----------------------------------------------

* kaavoitukseen liittyvä maisemasuunnittelu, mm. rakentamattomien alueiden kehitys
* tie-, katu- ja vesirakennuskohteisiin liittyvä maisemasuunnittelu
* julkisten rakennusten ja asuntojen ympäristön suunnittelu
* viher- ja virkistysaluesuunnittelu
* tuotantomaiseman suunnittelu
* ympäristövaikutusten arviointi
* kulttuurimaisemakokonaisuudet

Maiseman suojelun näkökannalta niin kuin muussakin luonnon- ja ympäristönsuojelutoiminnassa on maisemaa muokatessa virheiden korjaaminen jälkikäteen työlästä. Kun maisemalliset näkökohdat otetaan jo suunnitteluvaiheessa huomioon, taataan maiseman kauneudellisten arvojen säilyminen.

Lähteet
-------

* Lahden AMKArchive
* TKK:Arkkitehtiosasto: Maiseman suunnittelu ja hoito Archive
* Haapanen A. Mikkola P. & Tenovuo R.: *Luonto ja luonnonsuojelu*, s. 233, 352. Otava, 1977. ISBN 951-1-04400-1.
**Jun’ya Itō** (jap. 伊東 純也, *Itō Jun’ya*; s. 9. maaliskuuta 1993 Yokosuka) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Itō edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Stade de Reimsiä, johon hän siirtyi heinäkuussa 2022. Aiemmin hän edusti Euroopassa belgialaista KRC Genkiä.

Itō debytoi Japanin A-maajoukkueessa joulukuussa 2017. Hän saavutti hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019. Hän on ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja pelannut 38 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Junya Ito Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  National Football Teams

Aiheesta muualla
----------------

* Soccerway

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Kawashima |
2 Yamane |
3 Taniguchi |
4 Itakura |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Dōan |
9 Mitoma |
10 Minamino |
11 Kubo |
12 Gonda |
13 Morita |
14 J. Itō |
15 Kamada |
16 Tomiyasu |
17 Tanaka |
18 Asano |
19 Sakai |
20 Machino |
21 Ueda |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
24 Sōma |
25 Maeda |
26 H. Itō |
Valmentaja Moriyasu



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Simo Osa 1930-luvun alussa.
**Simo Osa** (2. syyskuuta 1873 Kaukola – 22. lokakuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Simo Osa aloitti näyttelijänuransa Suomalaisessa Kansanteatterissa vuonna 1897. Hän näytteli pitkään Viipurin teattereissa, ja hän oli Viipurin Näyttämön johtokunnan jäsen. Osa kävi Saksassa opintomatkalla vuonna 1922.

Osan elokuvaura alkoi vasta hänen ollessaan eläkkeellä, mutta silti hän ehti näytellä monissa elokuvissa. Hänen suurimpia roolejaan oli tiettävästi Jaskarin osa Nyrki Tapiovaaran elokuvassa *Miehen tie* (1940). Osa oli naimisissa näyttelijä Aina Osan kanssa. Heidän tyttärensä Airi Osa oli myös näyttelijä.

Simo Osa kuoli 72-vuotiaana vuonna 1945.

Kiinnitykset
------------

* Suomalainen Kansanteatteri 1897
* Uusi Suomalainen Teatteri 1897–1899
* Viipurin Suomalainen Maaseututeatteri 1899–1918
* Viipurin Näyttämö 1918–1933
* Viipurin Kansanteatteri 1933–1939

Filmografia
-----------

* *Oi, kallis Suomenmaa* (1940)
* *Jumalan myrsky* (1940)
* *Miehen tie* (1940)
* *Poikani pääkonsuli* (1940)
* *Anu ja Mikko* (1940)
* *Viimeinen vieras* (1941)
* *Morsian yllättää* (1941)
* *Jos oisi valtaa...* (1941)
* *Poretta eli Keisarin uudet pisteet* (1941)
* *Kulkurin valssi* (1941)
* *Onni pyörii* (1942)
* *Synnin puumerkki* (1942)
* *Rantasuon raatajat* (1942)
* *Kirkastettu sydän* (1943)
* *Nuoria ihmisiä* (1943)
* *Suomisen Olli rakastuu* (1944)
* *Miehen kunnia* (1944)
* *Kartanon naiset* (1944)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**San-Pédro** on kunta ja departementti Norsunluurannikon San-Pédron alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla 355 kilometriä Abidjanista länteen. Kunnassa on 185 600 asukasta (vuonna 2014).

Samannimisen joen suussa sijaitseva San-Pédro oli vuoteen 1968 saakka pieni kalastajakylä. Syväsataman rakentamisen jälkeen siitä on tullut huomattava teollisuuskeskus, jonka väestö on kasvanut nopeasti. Abidjanin jälkeen maan toiseksi tärkeimmän sataman kautta viedään varsinkin kahvia, kaakaota, kumia ja jalostettua puutavaraa. Nimbavuoren rautamalmiesiintymiltä suunnitellaan rautatietä.

Matkailijoita houkuttelevat kalastus, hiekkarannat ja kaupungin yöelämä. San-Pédron luoteispuolella sijaitsee Taïn kansallispuisto, joka tunnetaan yhtenä viimeisistä kääpiövirtahepojen elinympäristöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 13.7.2018.
2. 1 2  Daddieh, Cyril K.: *Historical Dictionary of Cote d’Ivoire (The Ivory Coast), third edition*, s. 421–422. London: Rowman & Littlefield, 2016. ISBN 978-0-8108-7186-1.
Tiina Astola
**Tiina Maija-Sisko Astola** (vuosina 1979–1986 **Astola-Koskenniemi**; s. 6. huhtikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen juristi ja virkamies. Hän toimi Suomen oikeusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 2007–2016. Astola siirtyi Euroopan komissioon oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosaston pääjohtajaksi 1. helmikuuta 2016.

Koulutus ja ura
---------------

Astola kirjoitti ylioppilaaksi 1972 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1977 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1985 Turun yliopistosta. Vuonna 1983 hänestä tuli Master of International and Comparative Law Vrije Universiteit Brusselissa.

Astola työskenteli aiemmin oikeusministeriön lainvalmisteluosaston yksityisoikeuden yksikön johtajana vuodesta 2001. Ennen lainsäädäntöjohtajaksi nimittämistä hän toimi lainvalmisteluosaston eurooppaoikeuden yksikön johtajana vuosina 1997–2001 ja oikeusministeriön kehitysjohtajana vuodet 1995–1996. Hän on työskennellyt lainsäädäntöneuvoksena sekä oikeusministeriössä (vuodesta 1988) että valtiovarainministeriössä (1990–1992). Vuosina 1981–1987 Astola oli Suomen Ulkomaankauppaliiton (nykyinen Finpro) ulkomaanoikeuden osaston lakimies ja osastopäällikkö.

Palkinnot
---------

Vuonna 2013 Astolalle myönnettiin Suomen Leijonan I luokan komentajamerkki.

Yksityiselämä
-------------

Astolan puoliso on akatemiaprofessori Martti Koskenniemi vuodesta 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 61. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2  Larros, Heini: Kansliapäällikkö Tiina Astola *Suomenlaki.com*.  13.2.2013.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 30.10.2014.
3. ↑  Tiina Astola oikeusministeriön kansliapäälliköksi *Yle Uutiset*.  7.6.2007. Viitattu 30.10.2014.
4. ↑  Tiina Astola jatkaa oikeusministeriön kansliapäällikkönä *Ilta-Sanomat*.  31.5.2012. Viitattu 8.1.2022.
5. ↑  Koskinen, Tero: Väistyvä oikeusministeriön kansliapäällikkö: Hallitukseen tarvittaisiin juristi *Yle Uutiset*.  15.1.2016. Viitattu 8.1.2022.
6. ↑  Oikeusministeriön kanslia­päällikkö nimitettiin Euroopan komission huippuvirkaan *Helsingin Sanomat*.  Arkistoitu 16.12.2015. Viitattu 23.8.2023.
7. ↑  Tiina Astola oikeusministeriön kansliapäälliköksi  7.6.2007. Valtioneuvosto.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 30.10.2014.
8. ↑  Salonen, Juha – Mäkinen, Esa: Itsenäisyyspäivän kunniamerkin sai 4 019 *Helsingin Sanomat*.  3.12.2013.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 23.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mondoro** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Douentzan piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Mondoron tasangolla 165 kilometriä Douentzasta kaakkoon. Kunnassa on 42 200 ja keskuskylässä 4 900 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Mondoron kunnan pinta-ala on 5 598 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Douentzan piirin Haïrén, pohjoisessa Homborin, lounaassa Koron piirin Dinangouroun ja Yoron ja idässä Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirin Gossin kuntiin sekä etelässä Burkina Fasoon. 

Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Kasvillisuus on heinä- ja pensassavannia. Vesistöt ovat sateen synnyttämiä lampia ja idässä Burkina Fason rajalla virtaava Sourojoki. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan alueella kulkee norsujen vaellusreittejä.

Kuntaan kuuluu 23 kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja. Lisäksi on jonkin verran songhaita. Vallitseva uskonto on islam.

Mondorosta on kuivana aikana liikennöitävät reitit Haïrén kunnan Boniin ja Burkina Fason Djiboon. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä. Käsityöammattien, palvelujen ja kalastuksen merkitys on vähäinen. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, lehmänpapu, maapähkinä, maapapu ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet.

Palveluihin kuuluvat 14 alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä kolme terveysasemaa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja. Suuri osa väestöstä joutuu käyttämään juomakelvotonta vettä.

Lähteet
-------

* Plan de securite alimentaire: commune rurale de Mondoro 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 6.5.2017. [vanhentunut linkki]
* Plan sectoriel de developpement de la commune de Mondoro *geradsn.org*. Viitattu 6.5.2017. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.5.2017.
2. ↑  Plan sectoriel, s. 10.
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.5.2017.
4. ↑  Mali - Région de Tombouctou : Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.5.2017.
5. ↑  Plan de securite, s. 5–6.
6. ↑  Plan sectoriel, s. 14.
7. ↑  Plan sectoriel, s. 15.
8. ↑  Plan de securite, s. 6–7.
9. ↑  Plan de securite, s. 8.
10. ↑  Plan sectoriel, s. 19–20.
**Bredasdorp** on kaupunki Overbergin alueen eteläosassa Länsi-Kapin provinssissa Etelä-Afrikassa. Kaupungin väkiluku on 15 524 asukasta ja se on niin Overbergin piirikunnan kuin myös siihen kuuluvan Cape Agulhasin paikalliskunnan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Bredasdorpin suosituimpia matkakohteita ovat museot, taidegalleriat, historialliset kirkot ja Heuningbergin luonnonsuojelualue, missä esiintyy harvinaista fynbos-kasvillisuutta.

Bredasdorp perustettiin vuonna 1838, kun seudulla sijaitsevalle Langefonteinin maatilalle rakennettiin kirkko. Kaupunki on nimetty Kapkaupungin ensimmäisen pormestarin Michiel van Bredan mukaan.

Kaupunki sijaitsee noin 40–120 metriä merenpinnan yläpuolella Heuningbergin rinteillä, noin 160 km Kapkaupungista kaakkoon ja 35 km Cape Agulhasista, Afrikan mantereen eteläisimmästä pisteestä, pohjoiseen. Alueella vallitsee välimerenilmasto ja kaupungin sijainti vain 25 kilometrin etäisyydellä merestä tasoittaa lämpötilavaihteluita. Maataloudestaan tunnetussa Bredasdorpissa harjoitetaan karjan- ja lampaankasvatusta ja viljellään muun muassa vehnää ja rypsiä.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Bredasdorpin asukkaista 66,5 % oli värillisiä, 19 % valkoisia, 12,7 % mustia ja loput 1,8 % muita. Kaupungin valtakieli on afrikaans, jota 83,1 % asukkaista puhuu äidinkielenään. Xhosaa puhuu 7,5 % ja englantia 4,3 % väestöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bredasdorp *Census 2011*. Viitattu 3.2.2020.
2. ↑  Heuningberg Nature Reserve *African Conservation Photodestinations*. Viitattu 3.2.2020.
3. ↑  Bredasdorp climate guide *World Climate Guide*. Viitattu 3.2.2020.
Vikas Swarup on tunnetuimpia intialaisia nykykirjailijoita.
**Vikas Swarup** (hindiksi विकास स्वरूप, *Vikās Svarūp*; s. 1963 Allahabad, Intia) on kirjailijana parhaiten tunnettu Intian ulkoministeriön virkamies ja diplomaatti.

Kirjallinen ura
---------------

Hänen esikoisromaaninsa *Q and A* (suomennettu nimillä "Tyhjentävä vastaus eli Kuka voittaa miljardin?" ja "Slummien miljonääri") kertoo köyhästä mumbailaisesta tarjoilijasta, josta tulee kaikkien aikojen suurimman palkinnon saanut tietokilpailuvoittaja. Sekä Intiassa että muualla kriitikkojen ylistämä bestseller on käännetty 40 kielelle. Se oli parhaiden esikoiskirjailijoiden joukossa valittaessa Commonwealth Writers' Prize -palkintoa ja se sai eteläafrikkalaisen palkinnon Exclusive Books Boeke Prize 2006 ja Prix Grand Public 2007 Pariisin kirjamessuilla 2007.

Kirjaan perustuva BBC:n radion tuottama kuunnelma sai parhaasta draamasta kultaisen Sony Radio Academy Award -palkinnon 2008 ja IVCA Clarion Award -palkinnon 2008. Brittiläinen Film4 hankki elokuvaoikeudet ja teki siitä runsaasti palkitun elokuvan nimellä *Slummien miljonääri*, jonka ohjasi Danny Boyle.

Vikas Swarupin toinen romaani *Syyllisten seurue* (*Six Suspects*) ilmestyi 2008, suomennos 2010. Teos kertoo rikkaan mutta moraalittoman intialaisen julkkiksen murhasta. Murhaa kuvataan kuuden epäillyn näkökulmasta, ja samalla luodaan kuvaa nyky-Intiasta. Teos on käännetty usealle kielelle, ja BBC ja Starfield Productions ovat varanneet sen elokuvaoikeudet.

Diplomaattiura
--------------

Swarup on palvellut diplomaattina Turkissa, Yhdysvalloissa, Etiopiassa ja Britanniassa. Elokuusta 2006 hän on ollut Intian Etelä-Afrikan-suurlähettiläs Pretoriassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Interview: Vikas Swarup - The author of Q&A, the novel behind the Oscar-winning film Slumdog Millionaire *The Cambridge Student*.  24.1.2013. Viitattu 11.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Nicolette Scrooby: Six passages from India *Daily Dispatch Online*.  22.9.2008. East London, Etelä-Afrikka.  Arkistoitu 21.9.2008. Viitattu 23.2.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* VikasSwarup.net
* Ampersand Agency blog kommentteja Vikas Swarupin teoksista
* The Rediff Interview/Vikas Swarup
* Channel NewsAsia: Author Speak - Vikas Swarup

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Orkneyn lippu
Orkneyn lippu liehumassa Stromnessissa
**Orkneyn lippu** on Orkneysaarten lippu. Nykyinen lippu voitti vuonna 2007 järjestetyn julkisen lippuäänestyksen. Äänestyksessä Orkneysaarten asukkaiden annettiin valita viiden lipun joukosta miellyttävin. Kaikki ehdolla olleet liput olivat Lord Lyonin tuomioistuimen hyväksymiä. Äänestyksen voittanut lippu sai 53 % äänistä. Lipun oli suunnitellut Orkneylainen postimies Duncan Tullock.

Keltainen ja punainen ovat värit Norjan ja Skotlannin vaakunoista, jotka kummatkin käyttävät keltaista ja sinistä. Lippu kuvaa saarien skotlantilaisia ja norjalaisia juuria. Sininen on otettu Skotlannin lipusta ja kuvaa myös merta ja saarten merenkulun perintöä. Lippu on pohjoismainen ristilippu.

Kronologia
----------

* Orkneyn aiempi epävirallinen lippuOrkneyn aiempi epävirallinen lippu
* Orkneyn lippu vuodesta 2007 lähtienOrkneyn lippu vuodesta 2007 lähtien

Lähteet
-------

1. ↑  Orkney Flag | Free official image and info | UK Flag Registry *The Flag Institute*. Viitattu 23.8.2023. (englanniksi)

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orkneyn lippu** Wikimedia Commonsissa
**Henric Johan Kreij** (1698 – 1766 Kakskerta) oli suomalainen kauppias, tehtailija ja kartanonomistaja.

Kreijin suku lienee saksalaista tai hollantilaista perua ja tullut Suomeen Tallinnasta. Hänen puolisonsa vuodesta 1724 oli Anna Margaretha Ståhlhammar (1701–1758), Mustion rautaruukin patruunan tytär. Tammisaaren lähettyville Trollböleen asettunut Kreij harjoitti kauppaa paikallisten kanssa, mutta ulotti liiketoimensa myös Tukholmaan, Viipuriin ja Tallinnaan. Hän perusti jo 1700-luvun alussa Lorenz Hästeskon kanssa nykyaikaisen niin sanotun hollantilaisen sahan Trollböleen ja siitä luovuttuaan useampia muita sahoja. Naimisiin mentyään Kreij vuokrasi Mustion ruukin apeltaan vuonna 1732. Hän sai ruukin kokonaan omistukseensa vuonna 1744. Hän myös osti maata ja perintöoikeuksia kruununtiloihin Mustion ympäristöstä. Rautaruukin tuotanto oli päässyt vauhtiin vuonna 1726 uuden nippuvasarapajan ja vuotta myöhemmin valmistuneen kankivasarapajan myötä, mutta Kreij keskittyi ruukinpatruunana ehkä enemmän sahoihinsa. Mustioon rakennettiin sahalaitos, jonka tuotteita vietiin ulkomaille aina Hollantia, Portugalia ja Espanjaa myöten, vaikka saha sai virallisen vientiluvan vasta vuonna 1818. Kreij perusti Palokosken sahan vuonna 1733 Vihdin ja Siuntion rajamaille, samoin kuin vuonna 1738 Haimoon sahan Vihtiin. Hänestä tuli Suomen huomattavimpia sahatavaran valmistajia. Hän myi myös Mustion ruukin myllyissä jauhettuja jauhoja. Kreij vuokrasi vuonna 1753 Mustion ensin vävyilleen Joachim von Glanille ja Magnus Linderille ja luovutti sitten ruukin maineen heille ja tyttärilleen. Hän siirtyi itse harjoittamaan laivanvarustustoimintaa ja kauppaa Älgön saarelle Räcknäsin säteriin, mutta perusti myös tiilitehtaan Pohjan Thomasböleen, ennen kuin luopui liiketoimistaan ja vetäytyi Turun lähelle Kakskerran Brinkhallin kartanoon. Sen hän oli hankkinut omistukseensa vuonna 1761.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haggrén, Georg: "Henric Johan Kreij", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 429-430. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Mustion ruukinalue, Museovirasto  (Viitattu 19.12.2015)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**BMP-2** (ven. боевая машина пехоты, *bojevaja mašina pehoty*, "jalkaväen taisteluajoneuvo") on 1980-luvun alussa käyttöön otettu paranneltu versio BMP-1-rynnäkköpanssarivaunusta. Merkittävin ero uudessa versiossa on suurempi kahden miehen torni ja uusi pääase. Vaunusta on poistettu kaksi ilma-ampumaluukkua kannelta, myös miehistötila on pienempi kuin BMP-1:ssä. 

Aseistuksen osalta aiempi, BMP-1:ssä ollut 73 mm tykki on vaihdettu 30 mm konetykkiin ja panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite on päivitetty uudempaan. Uusi konetykki on BMP-1:n tykkiä tulivoimaisempi ja sillä pystytään tulittamaan myös ilmamaaleja. Uusi panssarintorjuntaohjus teki BMP-2:sta merkittävän uhan vihollisen raskaammille vaunuille, nykypäivänä tosin senkin merkitys on laskenut panssarointien ja suojamenetelmien parantuessa. Vaunussa on myös kuusi suojasavunheitintä jotka voidaan laukaista yksitellen tai kolmen putken yhteislaukauksina.

Vaunu on täysin uintikykyinen sekä varustettu ABC-aseilta suojaavalla järjestelmällä. Nopeus vedessä 7 km/h.

Käyttö
------

BMP-2 on laajalti palveluskäytössä useissa entisen Varsovan liiton maissa ja useissa Lähi-idän ja Afrikan maissa. Suomessa BMP-2-vaunuja käytetään panssarijääkärien kuljettamiseen ja tulituen antamiseen. Suomella oli vuonna 2001 käytössä 110 BMP-2-vaunua.*lähde tarkemmin?*

Vaunusta on valmistettu lukuisia muunnoksia eri käyttötarkoituksiin.

Iranin puolustusteollisuusorganisaatio valmistaa vaunusta versiota, jota kutsutaan nimellä Boragh.*lähde?*

Päivitys
--------

*päivitettävä*

Vuonna 2017 Puolustusvoimat hankkii uuden pääaseen yhdeksään BMP-2MD-vaunuun Naton logistiikkavirastolta. Hankintaan kuuluu lisähankintavaraus 91 tykin hankintaan varaosineen vuosina 2018–2021. Aseet toimittaa slovakialainen ZTS Special AS.

BMP-2

Lähteet
-------

* BMP-2 Fighting Vehicle Federation of American Scientists

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BMP-2**.
### Viitteet

1. ↑  The Military Balance 2001–2002, IISS.
2. ↑  Puolustusvoimat hankkii BMP-2MD -rynnäkköpanssarivaunun tykkejä *Valtioneuvosto*. Viitattu 27.6.2017.
Lotinapellon piirin sijainti Leningradin alueen kartalla
  
Lotinapelto
Svirstroi
Aljohovštšina
Janega
DomožirovoPiirin kunnat
**Lotinapellon piiri** (ven. Лодейнопо́льский муниципа́льный райо́н, *Lodeinopolski munitsialnyi raion*) on hallintopiiri Leningradin alueella Laatokan itäpuolella 239 km Pietarista itään. Piiri on perustettu vuonna 1927 ja piirin pinta-ala on 4 900,6 km². Asukkaita on 34 300. Piirin hallinnollisena keskuksena on Lotinapellon kaupunki (22 500 asukasta).

Piiriin kuuluu Lotinapellon kaupungin lisäksi Svirstroin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä kolme maalaiskuntaa: Aljohovštšina, Janega ja Vahnova Kara.

Piirin alueella sijaitsee Pyhän Kolminaisuuden luostari.

Lähteet
-------

1. ↑  Leningradskaja oblast: Lodeinopolski munitsipalnyi raion *lenobl.ru*. Viitattu 5.11.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lotinapellon piiri**.
* Lotinapellon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Lotinapellon piiri Leningradin alueen sivustolla (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Leningradin alue |
| --- |
|  |
| 
* Boksitogorsk
* Hatsina
* Jaama
* Kiriš
* Korotka
* Koskenala
* Käkisalmi
* Lomonosov
* Lotinapelto
* Luga
* Olhava
* Seuloskoi
* Slantsy
* Sosnovyi Bor
* Tihvinä
* Tusina
* Viipuri
* Volossova

 | Leningradin alueen vaakuna |

 |
**Étienne François Geoffroy** (13. helmikuuta 1672, Pariisi – 6. tammikuuta 1731, Pariisi) oli ranskalainen kemisti. Geoffroy loi ensimmäisen affiniteettitaulukon.

Ura
---

Étienne François Geoffroy syntyi 13. helmikuuta 1672 Pariisissa. Hänen isänsä oli varakas apteekkari Matthieu François Geoffroy ja äitinsä Louise de Vaux, joka oli tunnetun kirurgin tytär. Geoffroy sai nuoruudessaan kotiopetusta muun muassa Wilhelm Hombergilta ja Jacques Cassinilta. Hänen isänsä lähetti Geoffroyn opiskelemaan Montpellier’n yliopistoon farmasiaa, jotta hän voisi jatkaa isänsä yritystä. Hän valmistui farmaseutiksi kaksi vuotta myöhemmin, mutta innostui opiskelujen aikana lääketieteestä. Hän palasi yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Vuonna 1698 hän matkusti Lontooseen ja liittyi samalla Royal Societyn jäseneksi. Palattuaan Pariisiin tammikuussa 1699 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuonna 1700 hän teki pitkän matkan Italiaan. Vuonna 1704 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi ja aloitti pari vuotta myöhemmin lääkärin ammatin harjoittamisen. Hänet valittiin lääketieteen professoriksi Collège de Franceen vuonna 1709. Hän opetti lääketieteen lisäksi kemiaa. Vuonna 1726 Geoffroy valittiin lääketieteellisen tiedekunnan dekaaniksi. Hän jäi eläkkeelle virastaan 1730. Vuotta myöhemmin hän kuoli keuhkotautiin 58-vuotiaana.

Saavutukset tieteessä
---------------------

Vuonna 1700 Geoffroy teki mittauksia suolaliuoksien lämpötilojen muutoksista, kun ne sekoittuivat keskenään. Myöhemmin hän tutki muun muassa rikkihapon kemiaa sekä rautaa. Hän osoitti, että vihannekset sisältävät rautaa. Vuonna 1718 Geoffroy päätteli, että voimakkaammin sitoutuva happo korvaa huonommin sitoutuvan hapon, kun se on kiinnittnyt emäkseen. Hän loi tätä varten taulukon, josta pystyi päättelemään suuhteelliset affiniteetit. Hänen taulukkonsa pysyi tärkeänä lähteenä koko 1700-luvun ajan, kunnes Claude Louis Berthollet muutti näkemyksen kemiallisesta reaktiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Étienne-François Geoffroy Britannica. Viitattu 26.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2  W. A. Smeaton: Geoffroy, Étienne François encyclopedia.com. Viitattu 26.10.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Stanislao Cannizzaro
**Stanislao Cannizzaro** (13. heinäkuuta 1826 – 10. toukokuuta 1910) oli italialainen kemisti, joka toimi myös politiikassa.

Cannizzaro syntyi Palermossa, ja opiskeli siellä aluksi lääketiedettä, mutta vaihtoi pian pääaineekseen kemian. Sisilian itsenäisyyssodassa 1848 hän taisteli tykistöupseerina. Kapinallisten hävittyä sodan Cannizzaro pakeni Ranskaan, missä työskenteli Marseillessa ja Pariisissa. Vuonna 1851 hän palasi Italiaan professoriksi. Hän liikkui kahdenkymmenen vuoden ajan Italian yliopistosta toiseen fysikaalisen ja orgaanisen kemian professorina. 1871 hän asettui Roomaan, missä professorin toimensa ohella hänet valittiin senaattoriksi.

Cannizzaro tunnetaan aldehydien hapettumista kuvaavan Cannizzaro-reaktion keksijänä. Hän vaikutti myös epäorgaanisen kemian puolella, missä jatkoi Amedeo Avogadron työtä atomimassojen määrittämisessä ja yhdisteiden rakenteen kuvaamisessa. Hän selitti, että tiettyjen epäorgaanisten aineiden kohdalla havaitut poikkeamat Avogadron laista johtuivat molekyylien erottumisesta, jota tapahtui tietyissä lämpötiloissa ja Avogadron laki pystyy määrittämään moolimassojen lisäksi myös atomimassan.

Cannizzaro palkittiin Copley-mitalilla vuonna 1891.

Lähteet
-------

1. ↑  Stanislao Cannizzaro Encyclopedia Britannica. Viitattu 29.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* ChemHeritage

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |