recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suomen Lausujain Liitto** eli **SLL** on korkeatasoista lausuntataidetta ja runoesityksiä sekä niihin liittyvää koulutusta tukeva ja edistävä järjestö. Yhdistys toimii alan taiteilijoiden, opettajien ja tutkijoiden yhdyssiteenä. Liittoon kuuluu (vuonna 2023) 291 taiteilijajäsentä ja 24 jäsenjärjestöä. Taiteilijajäsenillä on oikeus käyttää itsestään lausuntataiteilija-nimikettä. Jäsenistö koostuu pääosin puheen ammattilaisista, puheilmaisun ja lausunnan opettajista ja puheen alalta päätulonsa hankkivista esiintyjistä, näyttelijöistä ja teatteri-ilmaisun ohjaajista. Jäsenjärjestöillä on jäseniä arviolta noin 600.

Lausunta taidemuotona
---------------------

*Pääartikkeli: Lausunta*
Lausunnan vahvasta kaunolukuperinteestä (esimerkiksi 1940–1950-luvuilla) tuli pitkäksi aikaa leima. Yleisön mielissä lausunta oli korkeakulttuuria, jonka taitava esittämien oli tiukasti säädeltyä. Vahvat ja karismaattiset esiintyjät Ella Erosesta Yrjö Jyrinkoskeen jäivät ihmisten mieliin, ja heidän tapansa esittää alkoi tarkoittaa samaa kuin lausuntataide. Se ymmärrettiin myös hyvin solistiseksi alaksi. Lausunta kulkee muun esittävän taiteen mukana ja trendit kulkeutuvat myös lausuntaan. 2010-luvulla lausunta on yhä runon esittämistä, mutta nyt selvästi näyttämötaiteen ja esittävien taiteiden aluetta: On epätavallisia esityspaikkoja, improvisoituja runoja, poetry-slamia, musiikin, liikkeen ja elävän kuvan käyttöä esityksissä. Esittävissä taiteissa on meneillään käänne. Taiteet ruokkivat toisiaan ja lainaavat toisiltaan. Monitaiteisuus on suosittua. Kun samaan aikaan vanhat ihanteet ja leimat haalistuvat, myös runon esittämisessä voi kokeilla, leikkiä, ottaa vapauksia.

Suomen Lausujain Liiton puheenjohtajat
--------------------------------------

* Kaarlo Marjanen 1938–1965
* Iiro Kaikko 1965–1969
* Reino Jokilehto 1969–1974
* Ritva Ahonen 1974–1977
* Timo Tiusanen 1977–1983
* Liisa Majapuro 1983
* Tuulikki Yli-Lonttinen 1983–1989
* Seela Sella 1989–1990
* Hannu Huuska 1990–2000
* Malla Kuuranne 2000–2011
* Helka-Maria Kinnunen 2010–2014
* Ella Pyhältö 2014–2018

* Eero Ojala 2018–2022
* Hillevi Kilpeläinen 2022–

Tunnettuja Suomen Lausujain Liiton jäseniä
------------------------------------------

* Ella Eronen
* Jarmo Heikkinen
* Veikko Honkanen
* Hannu Huuska
* Einar Kiviranta
* Krista Kosonen
* Iines Laitinen-Sandberg
* Tiia Louste
* Ritva Oksanen
* Anja Pohjola
* Taisto Reimaluoto
* Matti Ristinen
* Niko Saarela
* Seela Sella
* Sinikka Sokka

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Lausujain Liiton kotisivut, 10/2013.
2. ↑  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 420. Helsinki: Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Kajaanin Runoviikon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fosgeeni** (*karbonyylikloridi*, COCl2) on hyvin myrkyllinen kaasu tai jäähdytetty neste. Se on väritön ja sillä on homeista heinää muistuttava ominaishaju. Fosgeenia valmistetaan teollisesti, mutta sitä esiintyy myös pienissä määrin luonnossa klooriyhdisteiden hajoamistuotteena. Fosgeenia voi myös syntyä orgaanisten klooriyhdisteiden palamistuotteena.

Käyttö
------

Fosgeenin suurin käyttötarkoitus on nykyään polykarbonaattimuovien valmistus, mutta sitä käytetään myös isosyanaattien valmistuksessa polyuretaanimuovien ja muiden karbamaattien (esim. torjunta-aineet) valmistukseen. Fosgeenia valmistetaan hapettamalla hiilimonoksidia kloorikaasulla.

Fosgeenia käytettiin taistelukaasuna ensimmäisessä maailmansodassa, ja sen käyttöä valvotaan kemiallisten aseiden kieltosopimuksen mukaan.

Myrkyllisyys
------------

Fosgeeni on salakavala myrkky, sillä sille altistuminen johtaa oireisiin vasta 24–72 tunnin kuluessa. Fosgeeni on voimakas alkyloiva aine (tarkemmin karboksyloiva aine) ja solumyrkky, ja se reagoi keuhkojen seinämän proteiinien kanssa. Fosgeenialtistus johtaa nesteen kerääntymiseen keuhkoihin, ja kuolema seuraa yleensä verenhukan, šokin ja hengityselinten pettämisen seurauksena. Toisin kuin hermokaasut, fosgeeni tappaa ainoastaan hengitettynä, ei siis ihon läpi imeytyneenä.

Katso myös
----------

* Difosgeeni C2Cl4O2, CAS 503-38-8
* Trifosgeeni C3Cl6O3, CAS 32315-10-9

Lähteet
-------

1. ↑  Facts About Phosgene CDC. Viitattu 30.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fosgeeni**.
* Fosgeenin kansainvälinen kemikaalikortti
* Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Fosgeeni (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* PubChem: Phosgene (englanniksi)
* U.S. Environmental Protection Agency: Toxicological Review of Phosgene (CAS No. 75-44-5) (englanniksi)
**Georg Borenius** (9. heinäkuuta 1858 Helsinki – 12. marraskuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen yliopettaja ja oppikirjojen tekijä.

Georg Boreniuksen vanhemmat olivat professori Henrik Gustaf Borenius ja Augusta Matilda Nervander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1877 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886. Hän teki opintomatkan Saksaan ja Skandinavian maihin.

Borenius oli matemaattisten aineiden opettajana useissa Helsingin kouluissa. Hän oli Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa matematiikan ja fysiikan lehtorina 1889–1906 ja matematiikan, fysiikan ja kemian yliopettajana 1906–1922.

Borenius julkaisi oppikirjoja ja tieteellisiä tutkielmia. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Georg Borenius oli naimisissa vuodesta 1889 Alice Nervanderin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Om den Cauchyska uppgiften att framställa en bruten rationel funktion, som antager föreskrifna värden för gifna värden af argumentet*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1886
* *Funktions- och likhetsbegreppen enligt Kronecker* teoksessa *Normallyceum i Helsingfors: berättelse 1893*. Helsingfors 1893
* *Förberedande kurs i geometri*. Söderström, Helsingfors 1913
* *Räknetabeller*; tekijät Georg Borenius, Einar Meinander. Söderström, Helsingfors 1916, suomeksi nimellä *Laskutaulukkoja*; tekijät Georg Borenius, Einar Meinander, Uno Saxén. Söderström & C:o, Helsinki 1916

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Yliopettaja Georg Borenius, Iltalehti, 13.11.1922, nro 263, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Frauenkirche** on luterilainen kirkkorakennus Dresdenin kaupungissa Saksassa. Se on vihitty Neitsyt Marialle. Kirkko rakennettiin alun perin vuosina 1726–1743, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti George Bähr.

Dresdenin pommituksissa toisessa maailmansodassa kirkko tuhoutui lähes täysin maan tasalle. Kirkko romahti vasta varsinaisten pommitusten jälkeen. Muutama seinämä jäi osittain pystyyn. Dresdenin jäätyä Saksan jaossa kommunistisen Saksan demokraattisen tasavallan puolelle maan ateistiset valtionjohtajat päättivät olla koskematta kirkon raunioihin. Rauniot jätettiin muistuttamaan sotien tuhoisuudesta.

Frauenkirchen rauniot vuoden 1970 tienoilla.
Saksan yhdistyttyä jälleen vuonna 1990 dresdeniläiset aloittivat maailmanlaajuisen keräyksen saadakseen palautettua Frauenkirchen sen entiseen loistoon. Yksityisten ihmisten ja yritysten, Saksin osavaltion ja Saksan liittotasavallan sekä Dresdenin kaupungin avustusten turvin kirkon jälleenrakennustöiden suunnittelu saatiin aloitettua tammikuussa 1993. Peruskivi valettiin vuonna 1994, ja 30. lokakuuta 2005 Dresdenin siluettia jälleen koristamaan kohonnut Frauenkirche vihittiin käyttöön. Jälleenrakennustyöt maksoivat 182,6 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Frauenkirche Dresden *frauenkirche-dresden.de*. Viitattu 5.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frauenkirche**.
* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
***Kampela*** (saks. *Der Butt*) on Günter Grassin laaja ja monitasoinen romaani, joka on nimetty *Kalastaja ja hänen vaimonsa* -sadun mukaan. Se ilmestyi saksaksi vuonna 1977 ja Oili Suomisen suomentamana 1979.

*Kampela* käsittelee sukupuoliroolien historiaa ja kehitystä. Romaanin toisella tasolla kuvataan nykyaikaista naisten järjestämää oikeudenkäyntiä, jossa kampela on syytettynä sovinistisen kulttuurin kehittymisestä. Romaanissa on myös kolmas taso, joka liittyy kertojan ja tämän raskaana olevan vaimon avioliiton ongelmiin. *Schweizer Monatshefte* -lehti luonnehti Günter Grassia teoksen ilmestyttyä "kirjallisuuden suurvallaksi". Länsi-Saksassa *Kampelaa* myytiin ensimmäisen vuoden aikana 300 000 kappaletta.

*Kampela* julkaistiin suomennettuna vuonna 1979 Tammen Keltaisen kirjaston 150. teoksena. Oili Suomisen käännöksestä myönnettiin vuonna 1980 Kääntäjien valtionpalkinto. *Kampela* on ilmestynyt käännettynä monille kielille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kampela Kirjasampo, viitattu 6.9.2023
2. ↑  Alex Hamilton, From the archive, 13 October 1978: Günter Grass on his new book The Flounder The Guardian 13.10.2015, viitattu 6.9.2023 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arja Koskinen: Kulttuurikonteksti käännösongelmana: Günter Grassin Kampela suomalaisissa vesissä. Sananjalka 26(1984), s. 61–79 (journal.fi)
**Opetus ja tiede -työttömyyskassa** (aiemmin **Opettajien työttömyyskassa**, **OPETK**) on eräs Suomessa toimivista palkansaajien työttömyyskassoista. Useimmat työttömyyskassan yli 108 000 jäsenestä liittyvät työttömyyskassaan ammattiliittonsa kautta. Työttömyyskassaan voi liittyä myös yksilöjäsenenä; tällä tavoin, ilman ammattiliiton jäsenyyttä, kassaan onkin liittynyt noin 2 700 jäsentä.

Jäseneksi liittymisen kustannus riippuu siitä, minkä jäsenjärjestön (ammattiliiton) jäsen hakija on tai liittyykö hakija jäseneksi yksilöjäsenenä. Työttömyyskassan jäsenmaksu maksetaan yleensä osana ammattijärjestön jäsenmaksua (jonka suuruus voi olla noin 0,9–1,5 % bruttopalkasta). Siten esimerkiksi Professoriliiton jäseniltä ei enää peritä erillistä maksua työttömyyskassan jäsenyydestä. Sen sijaan yksilöjäsenille jäsenyys maksoi vuonna 2016 yhteensä 7,70 euroa kuukaudessa (92,40 €/v).

Lähteet
-------

1. ↑  Jäsenjärjestöt Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
2. ↑  Yleistä jäsenyydestä Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
3. ↑  Opettajien työttömyyskassa professoriliitto.fi. Viitattu 22.11.2016.
4. ↑  Jäsenmaksut Opettajien työttömyyskassa, opetk.fi. Viitattu 22.11.2016.
Kustantamo Periodikan verkosivu (venäjäksi) joulukuussa 2020. Huomaa, että sivustolla ei ole edes https-salausta, vaikka sivustolla on myös julkaisujen verkkokauppa. Tämä altistaa käyttäjiä tietoturvariskeille.
Kustantamo Periodikan toimitilat löytyvät Petroskoista, osoitteessa Ulitsa Germana Titova 3 sijaitsevasta rakennuksesta.
**Periodika** (ven. Изда́тельство «Перио́дика», *Izdatelstvo "Periodika"*) on Petroskoissa Venäjällä toimiva valtiollinen lehti- ja kirjankustantamo. Karjalan tasavallan hallitus perusti sen vuonna 1991 suomen-, karjalan- ja vepsänkielisten lehtien julkaisua varten. 

Nykyään kustantamoon kuuluu 5 sanoma- ja aikakauslehteä: suomenkielinen *Karjalan Sanomat*, kulttuurilehti *Carelia*, lastenlehti *Kipinä*, aunuksenkarjalan ja vienankarjalan murteella ilmestyvä *Oma Mua* sekä vepsän- ja venäjänkielinen *Kodima*. Varsinaiskarjalainen *Vienan Karjala* ja *Oma Mua* yhdistyivät vuonna 2014. Vuodesta 1998 lähtien kustantamo on julkaissut myös suomen-, karjalan- ja vepsänkielisiä kirjoja sekä venäjänkielistä kotiseutukirjallisuutta. Vuosina 1998–2006 sen kustannuksella ilmestyi yli 140 kirjaa ja vihkosta.

Periodika-kustantamo kuuluu Karjalan tasavallan kansallisuuspolitiikan ja uskontosuhteiden ministeriön alaisuuteen. Sen johtajana toimii vuodesta 2017 lähtien Natalja Sinitskaja. Hänen edeltäjänsä oli Lidija Rämönen.

Syyskuun 23. päivänä 2020 Periodika-kustantamo avasi viisikielisen, kustantamon julkaisujen resursseja ja sisältöjä kokoavan ja täydentävän Oma Media -verkkoportaalin. Verkkosivusto julkaisee myös uutisia; portaalisivuston kielet ovat venäjä, suomi, karjala, vepsä ja englanti. Samalla kustantamo lopetti omien julkaisujensa aiempien verkkosivustojen päivittämisen. Joulukuussa 2020 sivusto kertoi olevansa betatestausvaiheessa, ja osaa sivustojen sisällöstä ei ollut tällöin käännetty esimerkiksi suomeksi tai karjalan kielelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kontakty Kustantamo Periodika. Viitattu 14.12.2020. (venäjäksi)
2. ↑  Karjalainen: Karjalankieliset lehdet yhteen. Karjalainen 2.2.2014, s.6
3. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 366. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.
4. 1 2  Periodika. Ob izdatelstve Kustantamo Periodika. Viitattu 17.4.2009. (venäjäksi)
5. ↑  Periodika sai uuden johtajan *Karjalan Sanomat*.  26.7.2017. Petroskoi:  Kustantamo Periodika.  Arkistoitu 2.4.2018. Viitattu 2.4.2018.
6. ↑  Arkistoitu kopioSivut pois päivityksestä! *Karjalan Sanomat, karjalansanomat.ru*.  24.9.2020. Kustantamo Periodika.  Arkistoitu 15.1.2021. Viitattu 14.12.2020.
7. ↑  Oma Media on meidän uusi media *Karjalan Sanomat*.  23.9.2020. Kustantamo Periodika. Viitattu 14.12.2020.
8. ↑  Oma Media (verkkoportaali) Kustantamo Periodika. Viitattu 14.12.2020. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Periodikan sivusto (huom. https-salaamaton, tietoturvaltaan heikko sivusto) (venäjäksi)
* Oma Media -portaali (suomeksi) (omamedia.ru)
**Vantaan vankilan matkasellisurma** tapahtui torstaiaamuna 27. tammikuuta 2022 Vantaan vankilassa. Tapahtumapäivänä Vantaan vankilan matkasellissä surmattiin julmasti 21-vuotias Nico Sebastian Helin, joka oli ensimmäistä kertaa vankilassa. Hän oli ehtinyt suorittaa tuomiotaan vasta kymmenen päivää, kun hänet murhattiin. Helin oli tuomittu 14- ja 15-vuotiaisiin tyttöihin kohdistuneista seksuaalirikoksista, jotka hän oli tehnyt vuonna 2019 ollessaan 18-vuotias. Helinin saamaa tuomiota oli ollut tarkoitus hakea purkuun, mutta tämä jäi, kun hänet surmattiin.

Tapahtumien kulku
-----------------

Jostain syystä Vantaan vankilan matkasellissä 20-vuotias Abshir Diini Muye ja 24-vuotias Perttu Oskari Pyynönen olivat sellaisessa käsityksessä, että Helin olisi tuomittu kahdeksanvuotiaan lapsen raiskaamisesta. Väärä tieto sai aikaan sen, että Heliniä ryhdyttiin pahoinpitelemään sellissä. Häntä kidutettiin ja raiskattiin kahden vuorokauden ajan vain muutaman metrin päässä vartijoista. Tapahtuman kestäessä sellissä kävi useita vartijoita ja vankeja. Helin murhattiin lopulta tukehduttamalla.

Oikeuskäsittely
---------------

Huhtikuussa 2023 Itä-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi Perttu Pyynösen ja Abshir Muyen elinkautisiin vankeusrangaistuksiin murhasta ja törkeästä raiskauksesta. Muye ja Pyynönen velvoitettiin yhteisvastuullisesti korvaamaan uhrin omaiselle 15 000 euroa henkirikoksen aiheuttamasta kärsimyksestä, hautajaiskulut sekä toiselle vanhemmalle tilapäisestä psyykkisestä haitasta 7 500 euroa. Uhrin sisaruksille tuomitut velvoitetaan korvaamaan 6 000 euroa kullekin. Muye valitti tuomiostaan hovioikeuteen, mutta perui myöhemmin valituksensa. Muyen elinkautinen tuomio jäi siis voimaan.

Lähteet
-------

*
Klas Ekeblad Carl Fredrich Branderin maalaamana.
**Klas (Claes) Ekeblad** (30. maaliskuuta 1708 Elbing – 9. lokakuuta 1771 Tukholma) oli kreivi ja virkamies, joka toimi Turun akatemian rehtorina 1725–1726.

Ekebladin vanhemmat olivat valtaneuvos, kenraalimajuri, kreivi Claes Ekeblad ja Hedvig Mörner ja puoliso vuodesta 1741 Eva de la Gardie (k. 1786). Ekeblad oli ylioppilas Uppsalassa 1719, Turussa 1724 ja Hallessa 1727. Toimittuaan Turun akatemian rehtorina Ekeblad oli Ruotsin valtionarkiston ylimääräinen kanslisti 1726 ja kansliakollegion ylimääräinen kanslisti 1727. Kansliajunkkari hänestä tuli 1729, kamariherra 1731, Ruotsin tiedeakatemian jäsen 1740 ja kanslianeuvos 1741. Ekeblad toimi alilähettiläänä Ranskassa 1742–1744. Valtaneuvos hänestä tuli 1746, valtiokanslianeuvos 1747, everstimarsalkka 1751 ja kansliapresidentti 1761. Turun akatemian kanslerina Ekeblad toimi 1762–1765 ja 1769–1771.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Ekeblad. Verkkojulkaisu 2005, Viitattu 1.8.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
Pride-tapahtuma Bratislavassa vuonna 2023
**Slovakian seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt** kohtaavat paljon ongelmia kotimaassaan. Asenteet ovat kuitenkin muuttuneet sallivampaan suuntaan 2010-luvulta alkaen.

Historia
--------

Suostumukselliset homoseksuaaliset teot samaa sukupuolta olevien välillä laillistettiin jo Tšekkoslovakiassa vuonna 1962. Tätä ennen homoseksuaalisuudesta langetettiin jopa vuoden mittaisia vankeusrangaistuksia.

Vuonna 2015 maassa järjestettiin kansanäänestys, jossa äänestäjiä pyydettiin hyväksymään lakimuutos, jolla pystyttäisiin tulevaisuudessa torppaamaan samaa sukupuolta olevien avioliitto sekä oikeus adoptioon. Kansanäänestys ei kuitenkaan ollut pätevä, koska vain 21 % äänioikeutetuista kävi äänestämässä.

Vuosina 2013–2017 Pew Research Centerin teettämän kyselyn mukaan hieman alle puolet slovakialaisista (47 %) kannattaa samaa sukupuolta olevien avioliiton laillistamista.

Lokakuussa 2022 bratislavalaisen satenkaaribaarin edustalla tapahtui ampumavälikohtaus, jossa kuoli kaksi ja haavoittu yksi. Tapauksen katsottiin olevan äärioikeiston tekemä terrori-isku seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan.

Nykyään
-------

Slovakian ensimmäinen pride-kulkue järjestettiin Bratislavassa vuonna 2010 ja siihen osallistui noin tuhat henkilöä. Poliisi pidätti yhteensä 29 henkilö, jotka yrittivät häiritä kulkuetta.

### Samaa sukupuolta olevien parisuhteet

Slovakian laki ei toistaiseksi tunnusta samaa sukupuolta olevien avioliittoa eikä edes parisuhteen rekisteröintiä.

### Sukupuolen korjaus

Sukupuolen korjaaminen on ollut laillista vuodesta 1981 alkaen.

Virstanpylväitä
---------------

| Tapahtuma | Laillisuus (vuosi) | Lähde: |
| --- | --- | --- |
| Homoseksuaalisuus |  kyllä (1962) |  |
| Mahdollisuus asepalvelukseen |  kyllä (homo- ja biseksuaalit)
 ei (transsukupuoliset)  |  |
| Käännytysterapia kielletty |  ei |  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Slovakia *database.ilga.org*.  2023. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Slovakia: Referendum to further limit gay rights ruled invalid *Euronews*.  8.2.2015. Viitattu 28.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Slovakia *UCL School of Slavonic and East European Studies*.  1.2.2021. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  LGBTQ+ rights situation at home drives young Slovaks abroad *Deutche Welle*.  1.5.2023. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
5. ↑  'Radicalised teenager' killed two outside Slovakia gay bar - PM *Reuters*.  13.10.2022. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
6. ↑  Slovakia holds first Gay Pride Parade *Deutche Welle*.  24.5.2010. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
7. ↑  Same sex marriages in Slovakia *JUDr. Daniela Ježová, LL.M. Ph.D.*.  2023. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
8. 1 2  LGBT Rights in Slovakia *Equaldex*. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)
Georges Wolinski vuonna 2007.
**Georges Wolinski** (28. kesäkuuta 1934 Tunis – 7. tammikuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä. Hän kuoli tammikuussa 2015 *Charlie Hebdo* -lehden toimitukseen tehdyssä hyökkäyksessä. Wolinski syntyi Ranskan Tunisiassa ranskalais-italialaisen äidin ja puolanjuutalaisen isän lapsena ja muutti toisen maailmansodan jälkeen perheensä mukana Pariisiin, jossa hän opiskeli arkkitehtuuria vuodesta 1952 lähtien. 

Vuonna 1960 *Charlie Hebdonin* edeltäjä pilalehti *Hara-Kiri* alkoi julkaista Wolinskin poliittisia ja eroottisia piirroksia. Pariisin opiskelijamellakoiden yhteydessä vuonna 1968 hän perusti yhdessä sarjakuvapiirtäjä Sinén kanssa satiirilehti *L’Enragén*. *Hara-Kirin*, *Charlie Hebdon* ja *L’Enragén* lisäksi Wolinskin piirroksia ovat julkaisseet muun muassa Ranskan kommunistisen puolueen päivälehti *L’Humanité* sekä viikkolehti *Paris Match*.

Wolinski laati käsikirjoituksen Georges Pichardin piirtämään eroottissävytteiseen sarjakuvaan *Paulette*, jota julkaistiin yhden albumin verran myös Suomessa vuonna 1975. *Paulettea* julkaistiin suomeksi myöhemmin 1980-luvulla myös *Tapiiri*-lehdessä.

Wolinski kuoli Charlie Hebdon iskussa 2015.

Suomennetut julkaisut
---------------------

* Georges Wolinski & Georges Pichard: *Paulette*. (Paulette, 1971.). Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02008-0.

Lähteet
-------

* Georges Wolinski Lambiek Comiclopedia. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jewish cartoonist Georges Wolinski among 12 dead in Paris shooting  7.1.2015. Jewish Telegraphic Agency. Viitattu 8.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Tapiiri 1/85 – nro 5. Suomen Sarjakuvaseuran kokoelman tietokanta. Viitattu 8.1.2015.
3. ↑  Lepoint.fr

Aiheesta muualla
----------------

* Georges Wolinskin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa [Internet Archive]

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georges Wolinski** Wikimedia Commonsissa

* Nostalginen sarjakuva-albumikatsaus. Hapatus, 7.12.2013.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kommunikatiivinen rationalismi** on teoria tai joukko teorioita, joka pyrkii selittämään inhimillistä järjellisyyttä onnistuneen kommunikaation tuloksena. Teoriat yhdistetään Karl-Otto Apeliin ja Jürgen Habermasiin, heidän kehittämäänsä universaalipragmatiikkaan sekä johdannaisteorioihin diskurssietiikasta ja järjellisestä jälleenrakennuksesta. 

Näiden teorioiden mukaan järjellisyyden mahdollisuus on sisäänrakennettuna kommunikaatiossa. Tämän väitteen mukaisesti Habermas on muodostanut käsityksen kommunikatiivisesta järjellisyydestä, joka johtuu tästä epäsuorasta potentiaalista ja muotoutuu selkeäksi tiedoksi. Tavoitteena on muuntaa epäsuora taitotieto suoraksi tietotaidoksi. Ilmiöt, joita pyritään selventämään, ovat *intuitiiviseti hallittuja sääntöjä ymmärryksen saavuttamiseksi ja keskustelun käymiseksi*. Lopputulos on monimuotoinen konsepti perusteista, jotka Habermasin mukaan pätevät suurimpaan osaan 1900 -luvun merkittävistä filosofisista suuntauksista, samalla välttäen postmodernismille luonteenomaisen suhteellisuuden ja jotka tuottavat normeja kriittiselle arvioinnille. (Habermas, 1992)

Lähteet
-------

* Habermas, J. (1992). *Themes in post-metaphysical thinking (W. Hohengarten, Trans.). In Post-metaphysical thinking: Philosophical essays (pp. 28-57)*. Cambridge, MA: MIT Press.
* Habermas, J. (1984). *The Theory of Communicative Action, Vol. 1: Reason and the Rationalization of Society. Translated by T.McCarthy. Boston, MA: Beacon Press*.

Aiheesta muualla
----------------

* Information, Éthique Rationnelle et Intelligence Collective
**Nils Avellan** (15. helmikuuta 1749 Tammela – 14. tammikuuta 1780 Turku) oli Turun akatemian anatomian, kirurgian ja lapsenpäästöopin professori.

Avellanin vanhemmat olivat Nummen kappalainen Johannes Avellanus ja Tammelan kappalaisen tytär Kristina Barck. Hänen veljensä oli kirkkoherra ja valtiopäivämies Mikael Avellan. Nils Avellan valmistui ylioppilaaksi Turussa 1766 ja filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1772. Hän työskenteli Turun kaupunginlääkärinä 1776 sekä Turun akatemian lääketieteen apulaisena ja anatomian prosektorina 1777–1780. Vuodet 1778–1780 Avellan toimi akatemian anatomian, kirurgian ja lapsenpäästöopin professorina, mutta hän joutui hoitamaan tehtävää saamatta siitä professorin palkkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 861. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Avellan. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.6.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mikael Avellan** (19. huhtikuuta 1736 Tammela – 17. kesäkuuta 1807 Tammela) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.

Mikael Avellanin vanhemmat olivat Kaarinan kappalainen Johannes Avellanus ja Kristina Barck ja puoliso 1766–1782 Magdalena Carström ja 1783–1800 Eleonora Sofia von Willebrand. Hänen veljensä oli anatomian professori Nils Avellan. Mikael Avellan pääsi ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta 1751, valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1757 ja puolusti siellä teologian väitöskirjaansa 1769. Hänestä tuli Uppsalassa teologian kunniatohtori 1779. 

Avellan vihittiin papiksi Turun hiippakuntaan 1758 ja määrättiin Messukylän liinakangastehtaan saarnaajaksi. Turun suomalaisen seurakunnan kolmanneksi kappalaiseksi hän tuli 1764, Tammelan kirkkoherraksi 1773 ja lääninrovastiksi 1777. Pappisuran ohella hän oli Turun akatemian heprean ja arabian filologian dosentti 1761, akatemian teologian dosentti 1766, vt. teologian 2. professori 1771 ja teologian apulainen 1773. Avellan oli ehdolla teologian 3. professorin virkaan 1783, tuli kolmanneksi Porvoon hiippakunnan piispanvaalissa 1792 ja sai ääniä kahdessa piispanvaalissa Turun hiippakunnassa. Turun hiippakunnan edustaja Ruotsin säätyvaltiopäivillä hän oli 1778–1779.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Mikael Avellan. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.6.2023.
2. 1 2 3  Avellan, Mikael. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 30.6.2023)
3. ↑  *Dissertatio theologica, de statu purorum naturalium, quam adprobante max. rev. facult. theologica in Reg. Acad. Aboënsi, praeside viro maxime reverendo atque amplissimo, d:n Jacobo Gadolin, s. s. theol. doct. ac profess. reg. & ord. Reg. Acad. Scient. Svec. membro, publico examini modeste committit auctor mag. Michaël Avellan, choralis ad templ. cathedral. Aboëns. et ad Reg. Acad. ibid. theol. docens. In audit. superiori die VIII. Aprilis, anno repar. salut. MDCCLXIX. horis ante meridiem solitis.*, s. 1. xxxxxx. Johan Christopher Frenckell I (1761-1779), 1769. Kansalliskirjasto (viitattu 30.06.2023).
**Gustaf Adolf Gröndahl** (22. huhtikuuta 1863 Pietari – 26. kesäkuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen toimitussihteeri ja valtioneuvos.

Gröndahlin vanhemmat olivat Suomen valtiosihteerinviraston kanslisti, kollegiasessori Adolf Zacharias Gröndahl ja Maria Lovisa Westerberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Pietarissa 1884 ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon 1888. Gröndahl sai varatuomarin arvon 1894.

Gröndahl oli aluksi Helsingin poliisikamarin notaarina ja vuodesta 1899 maistraatin ja Suomen kenraalikuvernöörin kanslian kielenkääntäjänä. Hänet nimitettiin 1904 Salmin tuomiokunnan tuomariksi ja 1907 keisarin Suomen kanslian vanhemmaksi toimitussihteerinapulaiseksi. Hän erosi tästä toimesta 1913. Vuoden 1919 jälkeen hän hoiti Helsingissä erilaisia juridisia tehtäviä.

Gröndahl oli naimisissa vuodesta 1892 Elsa Maria Franckin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gustaf Adolf Gröndahl
2. 1 2  Poimintoja, Lakimies, 01.01.1932, nro III, s. 71, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Suomi, 29.06.1932, nro 172, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Misha Jaari** (KTK, Huk s. 1972) on suomalainen elokuvatuottaja ja ravintolayrittäjä. Jaari on tuottanut elokuvia 2000-luvun alusta alkaen. Opiskeluaikana hän tuotti muun muassa Dome Karukosken, Taneli Mustosen ja Ari Matikaisen lyhytelokuvat.

Jaari perusti vuonna 2007 Bufo-tuotantoyhtiön yhdessä tuottaja Mark Lwoffin ja käsikirjoittaja Vesa Virtasen kanssa. Yhtiön ensimmäinen pitkä elokuva oli Jörn Donnerin draama *Kuulustelu*. Yhtiö on tuottanut toistakymmentä pitkää elokuvaa sekä useita lyhytelokuvia.

Bufon ohjaajin ovat kuuluneet Jörn Donnerin (Kuulustelu, Armi elää) lisäksi mm. Pirjo Honkasalo (Betoniyö), Zaida Bergroth (Hyvä poika), Veiko Õunpuu (Viimeiset) ja Ilja Rautsi (lyhytelokuva *Night of the Living Dicks*).

Jaari sai yhdessä Mark Lwoffin kanssa parhaan elokuvan Jussi-palkinnon Pirjo Honkasalon elokuvasta *Betoniyö*. Elokuva sai kaikkiaan kuusi Jussi-palkintoa. Sama elokuva toi tuottajaparille Vuoden elokuvatuottaja -palkinnon 2014.

Bufo-konserniin kuuluu myös elokuvien levitysyhtiö B-Plan Distribution Oy, joka on levittänyt elokuvateattereihin valtaosin kotimaisia elokuvia.

Jaari omistaa kumppaniensa kanssa ravintolan *B-Smokery* ja baarin *B-Side Bar* Helsingin *Teurastamolla*.

Pitkiä elokuvia tuottajana
--------------------------

* *Kuulustelu* (2009)
* *Hyvä poika* (2011)
* *Betoniyö* (2013)
* *Korso* (2014)
* *Ruotsalainen hetki* (2014)
* *Armi elää!* (2015)
* *Ihmisen osa* (2018)
* *Viimeiset* (2020)
* *Dinosaurus* (2021)
* *Donner - Privat* (2021)
* *Guled & Nasra* (2021)
* *Veden vartija* (2022)
* *Kuolleet lehdet* (2023)

Lähteet
-------

1. 1 2  Betoniyö – Suomi | Pohjoismainen yhteistyö *www.norden.org*. Viitattu 18.5.2022.
2. ↑  Misha jaari | Hakutulokset *elonet.finna.fi*. Viitattu 18.5.2022.
3. 1 2  bufo | Hakutulokset *elonet.finna.fi*. Viitattu 18.5.2022.
4. ↑  Niko Jutila: Betoniyö palkittiin parhaana elokuvana Jussi-gaalassa *www.elokuvauutiset.fi*. Viitattu 18.5.2022. (englanniksi)
5. ↑  Jussi Huhtala: Elokuva-alan ammattipalkinnot jaettiin Helsingissä *Episodi.fi*. Viitattu 18.5.2022.
6. ↑  B-Plan | Bufo *bufo.fi*. Viitattu 18.5.2022. (englanniksi)
7. ↑  Valtteri Väkevä: Se alkoi Ravintolapäivästä: Nämä ravintolat syntyivät Helsingin ruokavallankumouksesta *Helsingin Sanomat*.  20.11.2015. Viitattu 18.5.2022.
8. ↑  Emilia Mäenmaa Teksti · words Kuvat: Helen Korpak: Riskillä *Ylioppilaslehti Aino*.  22.11.2017. Viitattu 18.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Misha Jaari Elonetissä.
* Misha Jaari Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Bror Justus Achilles Wahlroos** (14. heinäkuuta 1834 Pori – 24. syyskuuta 1913 Ikaalinen) oli suomalainen tilanomistaja, hovineuvos ja maanmittari. Hän julkaisi ensimmäisen suomenkielisen metsänhoidon oppikirjan 1871. 

Wahlroosin vanhemmat olivat merikapteeni, liikemies Bror Mathias Wahlroos ja Justina Rosendahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun kymnaasista 1856 ja suoritti maanmittarin tutkinnon 1857.

Wahlroos nimitettiin varamaanmittariksi 1860 ja komissionimaanmittariksi 1867. Hän toimi Uudenmaan läänin lääninmaanmittarina 1888–1896 ja maanmittauksen ylihallituksen ylijohtajan apulaisena 1896–1900. Hän sai hovineuvoksen arvon 1891. Wahlroos oli myös tilanomistajana Ikaalisissa. 

Wahlroos oli Suomen Maantieteellisen Seuran varapuheenjohtajana 1893 ja puheenjohtajana 1895, teknikkojen seuran puheenjohtajana 1898 sekä Maanmittariyhdistyksen aikakauskirjan vastaavana toimittajana 1892–1899. Hän oli yksityismetsäkomitean jäsenenä 1898 ja puheenjohtajana 1899. Hän oli mukana perustamassa lainakirjastoja Poriin ja Ikaallisiin. Ikaalisissa hän osallistui myös nuorisoseuran toimintaan.

Achilles Wahlroos oli naimisissa vuodesta 1871 Emma Henriette Holmin kanssa.

Teoksia
-------

* *Lyhykäinen metsänhoidon oppi*. Palander, Pori 1871 (Teos digitoituna Heldassa)
* *Kumo elfs utloppsvik nu och fordom*. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1890
* *Bidrag till kännedom om hatsstrandens förskjutning vid en del af Finlands vestkust*. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1896
* *Asialuettelo Suomen maamittariyhdistyksen aikakauskirjan vuosikerroille 1892-1903*. Suomen maamittariyhdistys, Helsinki 1904
* Valter Gallén : *Släktregister för släkten Sonska-Wahlroos enligt hovrådet Achilles Wahlroos anteckningar kompletterat av Valter Gallén*. Författaren, Helsingfors 1942

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Achilles Wahlroos, Aamulehti 25.09.1913 nro 221, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Risto Hemmi** (s. 1956 Kuopio) on suomalainen musiikkiteollisuuden vaikuttaja, Suomen suurimman äänitysstudion Finnvox Studiot Oy:n entinen pikäaikainen toimitusjohtaja ja yksi Finnvoxin nykyisistä omistajista. Hemmi aloitti uransa Finnvox Studioilla vuonna 1979, ja on sittemmin työskennellyt siellä äänittäjänä, miksaajana, studiopäällikkönä ja vuodesta 1993 lähtien toimitusjohtajana. Finnvoxin kaikki yhdeksän studiota ovat Hemmin suunnittelemia.

Hemmin ensimmäinen merkittävää kaupallista suosiota herättänyt työ oli Pelle Miljoona Oy:n Moottoritie on kuuma -albumi (1980). Hemmi on äänittänyt ja miksannut yli 500 albumia, joista useat kymmenet ovat myyneet kultaa tai platinaa. Muun studiotyön lisäksi Hemmi on uransa aikana äänittänyt ja miksannut musiikin noin kolmeenkymmeneen elokuvaan, muun muassa Jalmari Helanderin ohjaamaan ja Samuel L. Jacksonin tähdittämään vuoden 2014 Big Game -elokuvaan.

Hemmi syntyi Kuopiossa ja vietti lapsuutensa Rovaniemellä ja Kemissä. Lukioaikoinaan Kemissä Hemmi soitti kitaraa Fuggin Great -nimisessä yhtyeessä, joka toimi lämmittelybändinä mm. Hurriganes -yhtyeelle ja Rauli Badding Somerjoelle. Hemmi valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta, ja vuodesta 2013 lähtien hän on työnsä ohella opettanut musiikkiteknologian maisterivaiheen kursseja Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa.

Tunnustuksia
------------

* Vuonna 2013 Hemmille myönnettiin Musiikki & Media -tapahtumassa palkinto elämäntyöstään suomalaiselle musiikkiteollisuudelle.
* Vuonna 2015 Hemmi sai musiikintekijöiden etujärjestö Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry:n Prix Elvis -palkinnon merkittävästä panoksestaan suomalaiselle musiikkialalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannamari Ahonen: Teollisuusalueella sijaitsevaa Suomen "Abbey Roadia" johtava Risto Hemmi on suomalaisen musiikin merkittävimpiä taustavaikuttajia – Hänen kädenjälkensä kuuluu, kun avaat radion *Satakunnan Kansa*.  11.1.2020. Viitattu 10.9.2023.
2. ↑  Ilkka Mattila HS: Finnvox on iskelmän, suomirockin ja metallin koti *Helsingin Sanomat*.  10.11.2015. Viitattu 10.9.2023.
3. ↑  Studiopäällikkö Risto Hemmi Finnvox.  Arkistoitu 16.8.2016. Viitattu 29.11.2019.
4. ↑  Uusitorppa Harri: Vuosi 1980 oli Pellen miljoonavoitto *Helsingin Sanomat*.  1.10.2007. Viitattu 10.9.2023.
5. ↑  Risto Hemmi *Discogs*. Viitattu 10.9.2023. (englanniksi)
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Risto Hemmi *Taideyliopisto*.  30.8.2023. Viitattu 10.9.2023.
9. ↑
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Risto Hemmi on äänittänyt suomalaisen kevyen musiikin merkkipaalut
* 50 vuoden kokemus vie Finnvox-studiot tulevaisuuteen

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Anne Suoranta** on suomalainen yleisurheiluvalmentaja. 

Hän on valmentanut useita suomalaisia pika- ja aitajuoksijoita ja hänen valmennettavansa ovat saavuttaneet useita Suomen mestaruuksia. Vuonna 2010 Suorannan valmennuksessa ollut Hannu Ali-Huokuna juoksi avausosuuden Barcelonan EM-kisoissa miesten 4×100 metrin (39,29) Suomen ennätysjoukkueessa. Suorannan valmennnettaviin kuului myös aitajuoksija Matilda Bogdanoff, Bogdanoff sijoittui naisten 100 m aitajuoksussa sisäratojen MM-kilpailuissa Puolan Sopotissa seitsemänneksitoista. Bogdanoff kilpaili myös Zürichin Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2014. 

Suoranta on toiminut muun muassa Suomen Urheiluliiton (SUL) talenttikouluttajana, Eniro-valmentajana, seuratasolla valmennuspäällikkönä sekä erilaisissa valmennustehtävissä. 

Suoranta on suorittanut valmentajan ammattitutkinnon Pajulahden urheiluopistolla. Hänen seuransa on HIFK-Friidrott.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannu Ali-Huokuna Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Suomen ennätykset Tilastopaja.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 1.12.2013.
3. ↑  Matilda Bogdanoff Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
4. ↑  SUL ja Eniro jatkavat yhteistyötään  29.3.2007. Suomen Urheiluliitto.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 1.2.2013.
5. ↑  Anne Suoranta ryhmä HIFK Friidrott.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 1.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu annesuoranta.kuvat.fi
Cástor Oswaldo Azuaje Pérezin vaakuna.
**Cástor Oswaldo Azuaje Pérez** (19. lokakuuta 1951 Maracaibo – 8. tammikuuta 2021) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 31. elokuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. joulukuuta 1975. Hänet nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vertaran titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ubaldo Ramón Santana Sequera, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Giacinto Berloco.

Azuaje Pérez sai 3. huhtikuuta 2012 nimityksen Trujillon piispaksi.

Viimeisinä elinvuosinaan Azuaje Pérez otti kantaa Venezuelan yhteiskunnan kaoottiseen tilanteeseen kommentoimalla adressissaan seuraavasti:

"Yhdenkään lapsen ei tulisi itkeä nälän vuoksi, sairaan kärsiä lääkkeiden puutteen vuoksi, ihmisen kuolla lääkinnällisen huomion puutteen vuoksi, synnillisen kadota ilman anteeksi antamista, viattoman kärsiä vankeudesta, perheenjäsenten tulla erotetuksi toisistaan; koska Luoja syntyi ja tulee syntymään tarjotakseen meille mahdollisuuden tulla paremmiksi ihmisiksi ... tulkoon rauha ja oikeus Venezuelaan."

Azuaje Pérez kuoli COVID-19-tautiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  In memory of the first Venezuelan bishop to fall victim to COVID-19 *News*.  14.1.2021. Aleteia. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Bishop Cástor Oswaldo Azuaje Pérez, O.C.D. *Bishops*. Catholic-Hierarchy.org. Viitattu 11.7.2012. (englanniksi)
**Rationaalisen valinnan teoria** eli niin kutsuttu **taloustieteellinen politiikan teoria** kehittyi poliittisen sosiologian rinnalle taloustieteestä.

Englantilainen taloustieteilijä Anthony Downs pyrki ensimmäisenä soveltamaan taloustieteen lähtökohtia politiikan tutkimukseen ja esitteli politiikkaan ajatuksen, että politiikka on taloudellista vaihtoa muistuttava tapahtuma - Downsin ajatusta voidaan havainnollistaa politiikan ja taloustieteen "perusyksiköillä", jolloin yksi ääni vastaa yhtä euroa. 

Rationaalisen valinnan teoria on konfliktiteoria, eli teoria painottaa ryhmien ristiriitaisia intressejä eikä ole niinkään kiinnostunut yhteiskunnan yhtenäisyyttä ylläpitävistä mekanismeista. Rationaalisen valinnan teoria voidaan myös laskea behavioraaliseen politiikan tutkimukseen, sillä rationaalisen valinnan teoreetikot tekevät ennakko-oletuksia ihmisen asenteista ja tavoitteista ja pyrkivät niistä loogisesti muodostamaan yleisen teorian. 

Rationaalisen valinnan teorian historialliset juuret ovat englantilaisen filosofin Jeremy Benthamin ajattelussa. Bentham esitti, että ihminen toimii rationaalisesti pyrkiessään päämääriinsä. Yksilöiden tavallisesti tärkeimmät päämäärät ovat valta, status ja taloudelliset hyödykkeet, joita tavoitellessaan yksilöä eivät ohjaa hänen sisäistämänsä arvot vaan häneen ulkopuolelta mahdollisesti kohdistuvat negatiiviset sanktiot. Poliittisten toimijoiden rationaalisen itsekkyyden vuoksi yhteiskunta tulisi Benthamin mielestä järjestää tavalla, joka estää yksilöitä liiaksi sortamasta ja alistamasta muita ihmisiä.

Lähteet
-------

* Cummins, Denise D.: *Good thinking : seven powerful ideas that influence the way we think*. Cambridge: Cambridge University Press, 2012. ISBN 978-0-521-19204-0. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Järjetön innostuneisuus

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rationaalisen valinnan teoria**.
* Heikka, Henrikki: Politiikkaa pelilaudalla – rationaalisen valinnan teoria ja kansainvälisten suhteiden tutkimus (Arkistoitu – Internet Archive). Ulkopolitiikka 1/2006.
**William Vindician Forsman** (4. helmikuuta 1844 Hämeenlinna – 10. kesäkuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja Helsingin teollisuuskoulun rehtori.

Henkilöhistoria
---------------

Forsmanin vanhemmat olivat filosofian ja teologian tohtori, kirkkoherra, lääninrovasti Carl Rudolf Forsman ja Sofia Charlotta Björnberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1863 ja suoritti insinööritutkinnon Heidelbergin polyteknillisessä opistossa Saksassa 1867.

Forsman oli rautatiehallituksen koneosastolla suunnittelijana 1877–1887 ja sitten Helsingin teollisuuskoulun ruotsinkielisen osaston mekaanisen teollisuuden lehtorina ja oppilaitoksen rehtorina vuodesta 1887 alkaen.

William Forsman oli naimisissa 1873–1884 Helena Wilskmanin (k. 1884) kanssa ja vuodesta 1885 Sofia Josefina Stenforsin kanssa. Kirkkoherra, valtiopäivämies Ivar Rudolf Forsman oli hänen veljensä.

Teoksia
-------

* *Projektioniopin alkeet käsityöläis- ja alhaisempia teollisuuskouluja varten*. Holm, Helsinki 1885
* *Höyrykoneoppi : lyhyesti käsitelty opetusta varten Suomen teollisuuskouluissa*. Otava 1898, 2. laaj. ja korj. painos Otava 1908
* *Höyrykoneoppi opetusta varten Suomen teollisuuskouluissa*. Otava 1902
* *Höyrykoneoppi : alempia koneenkäyttäjä- sekä lämmittäjakursseja varten*. Otava 1909
* *Helsingin teollisuuskoulun 20-vuotis kertomus : lukuvuodet 1886-1906 ynnä tilastollisia tauluja sekä koulun vuosikertomus lukuvuodelta 1906-1907*. Helsinki 1909

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : William Vindician Forsman
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Ivar Rudolf Forsman (Viitattu 30.10.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kari Aaro Juhani Asikainen** (s. 24. lokakuuta 1939 Parkano) on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1966. Asikaisen tunnetuin tuote on vuodesta 1969 valmistettu Kari-tuolimallisto.

Asikainen on työskennellyt eri suunnittelutoimistoissa, ja oma suunnittelutoimisto Kari Design Oy hänellä on ollut vuodesta 1983. Hän suunnitteli muun muassa Kannelmäen kirkon sisustuksen vuonna 1968. Vuosina 1973–1988 hän työskenteli Taideteollisen korkeakoulun huonekalusuunnittelun tuntiopettajana, sen jälkeen 1988–1994 Taideteollisen korkeakoulun teollisen huonekalusuunnittelun professorina ja Länsi-Suomen muotoilukeskus Muovan johtajana Vaasassa.

Asikainen sai vuonna 1982 SIO:n Vuoden kalustesuunnittelija -palkinnon vuoden parhaasta julkisten tilojen huonekalusta (Kari 3 -tuoli) ja 1984 Valtion taideteollisuuspalkinnon. Hänellä oli 1999 taideteollisuusmuseossa retrospektiivinen näyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. ↑  *Facta 2001*, Täydennysosa 1990, s. 206. WSOY 1990.
3. ↑  Hartikainen, Ville: Suomalaisen suosikkituolin isä.  *Helsingin Sanomat*, 24.10.2019, s. B 10. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kari Design.
* Kari Asikainen Martelan sivustolla.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Johan Carl Emil af Frosterus** (9. huhtikuuta 1830 Helsinki – 31. tammikuuta 1900 Vaasa) oli suomalainen juristi, senaattori, valtiopäivämies ja Vaasan hovioikeuden presidentti. 

Frosteruksen vanhemmat olivat piispa Robert Frosterus, jonka lapset aateloitiin isänsä ansioista vuonna 1875, ja Anna Aurora Matilda Lybecker. Hänen puolisonsa vuodesta 1862 oli Sofia Augusta Kellgren (k. 1913). Frosterus tuli ylioppilaaksi 1849 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1853. Tuomarintutkinnon Frosterus suoritti 1859 ja sai varatuomarin arvon 1862. Hän oli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen kanslisti vuodesta 1860 ja senaatin oikeusosaston kopisti vuodesta 1863. Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinviraston apulaistoimitussihteeri Pietarissa hänestä tuli 1864, toinen toimitussihteeri 1866 ja ensimmäinen toimitussihteeri 1870. Frosterus sai valtioneuvoksen arvon 1874 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1880. Hän oli senaattori senaatin oikeusosastossa 1882–1890 ja sen jälkeen Vaasan hovioikeuden presidentti 1890–1900. Valtiopäivillä Frosterus oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja 1877–1878, 1882, 1885 ja 1888.

Pankinjohtaja, valtiopäivämies Charles Emil af Frosterus oli Johan Carl Emil af Frosteruksen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Charles Emil Frosterus. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.11.2020.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, s. 1850
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Af Frosterus Charles Emil Viitattu 10.5.2021.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 
  | Edeltäjä:**Gustaf Wilhelm Råbergh** | **Keisarillisen Vaasan hovioikeuden presidentti**1890–1900 | Seuraaja:**Nils Isak Fellman** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Markku Tuuli** (29. tammikuuta 1945 – 26. kesäkuuta 1983) oli suomalainen elokuvakriitikko ja -toimittaja sekä tietokirjailija. Hänen erityinen kiinnostuksen kohteensa oli itäeurooppalainen elokuva, josta hän kirjoitti kaksi tietokirjaa Suomen elokuvasäätiön julkaisusarjaan. Pisimpään Tuuli kirjoitti elokuva-arvosteluja *Katso*-lehteen. Elokuvan lisäksi Tuuli kirjoitti rockmusiikista.

Vuoden 1945 paikkeilla syntynyt Markku Tuuli kiinnostui elokuvista syvällisesti jo teinivuosinaan Kouvolassa, ja harrastus muuttui työksi hänen muutettua Helsinkiin opiskelemaan. Vuonna 1965 hän aloitti *Ilta-Sanomien* ja 1967 *Uuden Suomen* elokuva-avustajana. Vuonna 1967 hän aloitti myös *Katso*-lehden elokuva-arvostelijana. 1970-luvun alussa hän kirjoitti myös musiikkilehti *Musaan*. Vuosina 1972–1980 hän laati *Mitä missä milloin* -vuosikirjojen elokuvakatsaukset. Hän vieraili tuomaristojen jäsenenä Bulgarian Varnan elokuvafestivaaleilla ja Tampereen lyhytelokuvajuhlilla.

Tuuli teki töitä myös radiolle, kuten neliosaisen ohjelmasarjan *Elokuva ja todellisuus*. Television puolella hän käsikirjoitti *Iltatähti*-musiikkiohjelmaa syksyllä 1981.

Markku Tuuli kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 38-vuotiaana kesäkuussa 1983.

Teoksia
-------

* *Hiljaisuus ja huuto : unkarilainen elokuva tänään*. Suomen elokuvasäätiö, 1978. ISBN 951-9349-04-9.
* *Maisema taistelun jälkeen : elokuva uutta Puolaa rakentamassa*. Suomen elokuvasäätiö, 1981. ISBN 951-9349-18-9.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehtonen, Esko: *Suomalaisen rockin tietosanakirja 2*. Kirjan takakannessa on Waldemar Walleniuksen kirjoittama teksti, jossa teos omistetaan Markku Tuulen muistolle, ja kirjoituksessa on mainittu Tuulen syntymä- ja kuolinaika. Fanzine Oy, 1983. ISBN 951-9287-09-4.
2. 1 2 3 4  Telaranta, Reijo: Markku Tuuli in memoriam *Katso*.  27/1983, s. 56. Viitattu 11.8.2017.
3. ↑  Tuuli, Markku, Ritva-tietokanta, Radio- ja tv-arkisto, KAVI. Viitattu 10.8.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva

 |

 |