recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rossio ja pylvään päässä Pedro IV:n patsas. Sen takaa näkyy kansallisteatterin rakennus.
Rossio ja sen takana näkyvä linnoitus Castelo de São Jorge. Ennen vuoden 1755 maanjäristystä tehty piirros
**Rossio** (*Praça do Rossio*, viralliselta nimeltään *Praça de Dom Pedro IV*) on Lissabonin keskusaukio. Se sijaitsee pääkatu Rua Augustan pohjoispäässä ja se on vilkas bussi- ja taksiliikenteen keskus. Aukion keskellä on Brasilian keisarin ja Portugalin kuninkaan Pedro IV:n patsas. Aukion pohjoispäässä on kansallisteatteri *Teatro Nacional Dona Maria II* ja sen länsipuolella (yhden korttelin päässä) päärautatieasema. Menneinä vuosisatoina aukiota käytettiin härkätaisteluiden ja julkisten teloitusten näyttämönä. 

* Näkymä teatterille päinNäkymä teatterille päin
* Rossion julkisivujaRossion julkisivuja
* Rossion rautatieasemaRossion rautatieasema
* Aukion kiveyksen kuvioitaAukion kiveyksen kuvioita
* Suihkulähde puiden keskelläSuihkulähde puiden keskellä
* Suihkulähteen iltavalaistusSuihkulähteen iltavalaistus
* Rossion julkisivuja suihkulähteen takaaRossion julkisivuja suihkulähteen takaa
* Teatteri ja aukio valaistunaTeatteri ja aukio valaistuna
* Kevät RossiollaKevät Rossiolla
* Laajakulmainen kuvaLaajakulmainen kuva
* IlmakuvaIlmakuva
* MainosvalojaMainosvaloja

Lähteet
-------

1. ↑  Neil Schlecht: *Berlitz : Lissabon matkaopas*, s. 34–35. Suomentanut Irmeli Järnefelt. Helsinki: Tammi, 2002. ISBN 951-31-2705-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rossio** Wikimedia Commonsissa
**Fredrik Magnus von Kohl** (3. tammikuuta 1821 Viipuri – 1893) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen ratsuväenkenraali.[1]

Von Kohlin vanhemmat olivat kenraalimajuri Karl Johan von Kohl ja Katarina Elisabet Wrangel. Fredrik Magnus von Kohl tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1835 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan kornettina palvelukseen krenatöörisapööripataljoonaan 1843. Hänet siirrettiin 1849 sapööripataljoonaan ja 1850 Henkivartioväen sapöörieskadroonaan. Aliluutnantiksi von Kohl ylennettiin 1852, luutnantiksi 1854 ja aliratsumestariksi 1856, jolloin hänet myös merkittiin ratsastavan tykistön upseeriluetteloihin. Von Kohl erosi sotapalveluksesta everstinä 1860, mutta palasi myöhemmin palvelukseen Venäjän armeijan intendenttihallintoon. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1870 ja kenraaliluutnantiksi 1881. Von Kohl palveli 1881–1892 Varsovan, Tiflisin ja Kasanin sotilaspiirien apulaisintendenttinä. Eron sotapalveluksesta hän sai ratsuväenkenraalina vuonna 1892.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Fredrik Magnus von Kohl *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 23.2.2020)
**Ukon pakka – Kalevalainen tarot** on suomalaisen kirjailijan ja taiteilijan Susanna Salon (s.1985) esikoisteos. Ukon pakka käsittää 78 tarotkorttia ja yli 300-sivuisen tulkinta oppaan jossa Salo yhdistää tarotkortit suomalaiseen kansanperinteeseen, Kalevalaan ja mytologiaan. Salo on laatinut jokaiselle kortille tulkinnan sekä kuvittanut kortit neljää lukuun ottamatta. Kortit Liekkiö, Maailmanpuu, Hautausmaanväki ja Lohikäärme on kuvittanut Laura Kautovaara. Ukon pakan on julkaissut Salakirjat ja se on käännetty englanniksi. Englanninkielinen teos on nimeltään *Mythologia Fennica Tarot* ja se julkaistiin syksyllä 2018. Kirjan on kääntänyt englanniksi Eero Korpinen.

Kansantaruista tarot pakaksi
----------------------------

Susanna Salo on tehnyt itsenäistä tutkimustyötä yli seitsemän vuoden ajan Ukon pakkaa varten. Hän on perehtynyt laajasti Kalevalan tutkimukseen, Suomalaisen mytologian tutkimukseen, shamanismiin sekä vertailevaan uskontotieteeseen ja kansantaruihin. Ukon pakkaa varten hän on myös tehnyt laajan tutkimuksen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS) arkistossa, jonka pohjalta on syntynyt teoksen pieni arkana.*lähde?*

Teos on jaettu isoon ja pieneen arkanaan perinteisen tarotin tapaan. Ison arkanan aiheet ovat Kalevalan taruihin ja henkilöhahmoihin liittyviä sekä muinaista shamanistista maailmankuvaa esitteleviä. Pieni arkana on jaettu neljän elementin mukaan, jotka Salo on nimennyt suomalaisen kansanperinteen mukaisesti käyttäen termejä vedenväki, tulenväki, ilmanväki ja maanväki.

Ukon pakan pienessä arkanassa Salo esittelee 56 erilaista uskomusolentoa, myyttistä eläintä sekä vanhoja suomalaisia haltioita ja jumalia. Mukana on myös runsaasti alkuperäisiä tarinoita näihin olentoihin liittyen, jotka ovat peräisin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (SKS) arkistolta.

Vuoden rajatietokirja 2018
--------------------------

Susanna Salon teos Ukon pakka voitti vuosittain järjestettävän Vuoden Rajatietokirja -kilpailun yleisön äänestyksen. Ultra-lehden numerossa 2/2018 oli Jukka Niemisen kirjoittama Susanna Salon haastattelu. Muita haastatteluita on ollut Sielun Peili-lehdessä (2/2018), Ääretön-lehdessä (6/2018) sekä Minä Olen -lehdessä (6/2018).*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Ukon pakka - Kalevalainen tarot - PAKKA JA KIRJA *salakirjat.net*. Viitattu 1.8.2022.
**Anthony Raftery**, **Antoine Ó Raifteiri**, **Antaine Raiftearaí** eli **Antaine Ó Reachtubhra** [n. 1784 – lokakuu–joulukuu 1835) oli irlantilainen iirinkielinen kansanrunoilija.

Raftery syntyi Cill Liadáinissa (engl. Killedan) Mayon kreivikunnassa ja sairastui lapsena isoonrokkoon, johon kuoli perheen yhdeksästä lapsesta kahdeksan ja Anthony sokeutui. Hän hankki elannon kerjäämällä ruokaa laulamalla, mutta sokeana hän eli elämänsä suuressa köyhyydessä ja kurjuudessa Mayon ja Galwayn kreivikuntia kierrellen. Hänellä oli jonkin aikaa vaimo tai tyttöystävä nimeltä Siobhán, jonka kanssa hän sai pojan ja tyttären. Pojasta tuli viulunsoittaja sirkukseen. 

Raftery kuoli vuonna 1834. Vanhoilla päivillään hän ehti kuulla Daniel O'Connellin kampanjasta irlantilaisten katolisten oikeuksien puolesta, ja hän sanoitti O'Connellin kannattajille taistelulauluja. Kun irlantilainen älymystö vuonna 1900 heräsi arvostamaan maansa vanhaa kulttuuria, Rafteryn oletetulle haudalle pystytettiin Augusta Gregoryn aloitteesta muistomerkki.

Rafteryn runoja ja lauluja on säilynyt viitisenkymmentä. Iirinkieliset yhtyeet esittävät niitä Irlannissa edelleen. Tunnetuimpia ovat "Eanach Dhúin", valituslaulu nuorten hengen vaatineen veneonnettomuuden johdosta, ja "Na Buachaillí Bána", jonka Raftery kirjoitti taistelulauluksi maaseudulla vaikuttaneelle niin sanottujen Valkoisten poikien (engl. Whiteboys, iiriksi *Buachaillí Bána*) katoliselle salaseuralle. Huomattava osa Rafteryn runoista on kuitenkin sidoksissa aikansa politiikkaan eikä uuvuttavan protestantti- ja englantilaisvastaisuutensa vuoksi oikein sovellu nykyaikana esitettäväksi.

Kirjallisuutta
--------------

* *Raiftearaí - Amhráin agus Dánta*. Toimittanut Ciarán Ó Coigligh. An Clóchomhar Teoranta, Baile Átha Cliath 1986, toinen painos 2000 (iiriksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mytilenen akvedukti**, nykyisin yleensä **Mórian akvedukti**, oli antiikin aikainen akvedukti Lesboksen saarella Kreikassa. Se johti vettä vuorilta Mytilenen kaupunkiin. Akvedukti on saanut nykyisen nimensä Mórian kylästä, jonka lähellä ovat sen parhaiten säilyneet jäänteet.

Akveduktin reitti.
Akvedukti rakennettiin roomalaisella kaudella 200- ja 300-lukujen taitteessa. Akveduktin pituus oli noin 26 kilometriä, ja se koostui sekä tunneliosuuksista että paikallisesta harmaasta marmorista tehdyistä kaarisiltaosuuksista. Akvedukti sai alkunsa Megáli Límni -nimellä nykyaikana tunnetulta, myöhemmin kuivatulta järveltä Lesboksen Ólympos-vuoren pohjoispuolelta, nykyisen Agiásoksen läheltä. Matkan varrella se sai vettä muista lähteistä. Akvedukti kulki nykyisen Mytilínin paikalla sijainneeseen Mytileneen reittiä Aneraída – Paspalá – Lámpou Mýloi – Lársos – Kamaroúdia –Mória – Koutzoúk-Loútza. Vesijohdon arvioidaan kyenneen kyljettamaan Mytileneen päivittäin noin 127 000 kuutiometriä vettä. Vettä käytettiin muun muassa kaupungin lähteissä ja kylpylöissä.

Akveduktin parhaiten säilyneet osat sijaitsevat noin 600 metriä etelälounaaseen Mórian kylästä ja noin seitsemän kilometriä luoteeseen Mytilínistä. Paikalla akveduktista on jäljellä noin 170 metrin osuus ja 17 kaarta. Akveduktia on säilynyt jonkin verran myös Lámpou Mýloin kylän lähellä noin 15 kilometriä Mytilínistä länteen, sekä muutamissa muissa paikoissa.

Akveduktin raunioita on kunnostettu vuodesta 1995 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Lesbos", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Areas of archaeological interest *Lesvos Tourist Guide*. Viitattu 4.9.2017.
3. 1 2  Roman Aqueduct, Moria, Lesvos *greeka.com*. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mórian akvedukti** Wikimedia Commonsissa
**Bror Gustaf Johannes (John) Järnefelt** (20. tammikuuta 1871 Oulu – 13. lokakuuta 1941) oli suomalainen kirjailija ja viulisti.

Henkilöhistoria
---------------

John Järnefeltin vanhemmat olivat rovasti Klas Erik Järnefelt ja Ida Emilia Ottelin. Suomen Pankissa työskennelleet Jalo Järnefelt ja Armas Gideon Järnefelt olivat John Järnefeltin veljiä. Järnefelt opiskeli lyseossa ja palveli rautateillä ja tuli oppilaaksi orkesterikouluun 1893. Hän toimi viulunsoittajana Helsingin filharmonisen seuran orkesterissa, samoin kuin pianonvirittäjänä. Järnefelt julkaisi kaunokirjallisia ja luonnontieteellisiä tekstejä ja kirjoja.

Teoksia
-------

Järnefelt julkaisi kaksi teosta 1900-luvun alussa:

* *Tähtien valossa*. G. W. Edlund, Helsinki 1904 (liitteenä kartta pohjoisesta tähtitaivaasta)
* *Luonnon kehdossa*. G. W. Edlund, Helsinki 1906

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 150. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
2. ↑  Kirjasampo. John Järnefelt. (Viitattu 16.9.2018)
3. ↑  Finna. John Järnefelt (Viitattu 16.9.2018)
**John Kay** (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa.

Lentävä sukkula, jossa on metalliset suojakupit päissä, rullat ja kudelankakerä.
Lancashiressä syntynyt John Kay aloitti paikallisen pirran valmistajan oppipoikana 14-vuotiaana. Pirta on kangaspuiden osa, jolla pidetään loimilangat erillään ja jolla saadaan esimerkiksi palttinakudoksessa joka toinen loimilanka nousemaan ja laskemaan kudelangan pujottamiseksi syntyneen raon eli viriön läpi. John Kay kehitti metallisen pirran, josta tuli suosittu, ja hän matkusti ympäri Englantia myymässä sitä. Vuonna 1725 hän palasi Buryyn ja avioitui. Vuonna 1730 hän patentoi kampalangan kehräys- ja nyörityskoneen.

Tunnetuimmalle keksinnölleen eli lentävälle sukkulalle John kay sai patentin 1733. Lentävä sukkula kaksinkertaisti kutomisnopeuden kangaspuilla. Tämän keksinnön avulla yksi henkilö pystyi tekemään noin metrin levyistä kangasta, mihin oli aikaisemmin tarvittu kaksi henkilöä. Yksi henkilö pystyi aikaisemmin kutomaan vain noin puolen metrin levyistä kangasta. Kankaan tuotantoketjussa pullonkaula siirtyi tämän seurauksena kehräämiseen, mikä johti kehruu-Jennyn kehittämiseen.

Liiketoiminnassaan John Kay ei onnistunut. Hänen ajatuksena oli itse valmistaa laitteet ja vuokrata niitä kutomoiden omistajille, mutta hänen korkean hintansa vuoksi keksinnöistä alettiin tehdä luvattomia kopioita. John Kay joutui käyttämään omaisuutensa oikeuksiensa puolustamiseen. Tämä ei tuottanut tulosta ja hän siirtyi Ranskaan, jossa myös kuoli köyhänä lähes 50 vuotta keksintöjensä synnyn jälkeen.

Lähteet
-------

* Bryson, Bill: *Sisään! Lyhyt historia lähes kaikesta kotona*. Suomentanut Laura Beck ja Tarja Kontro. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-36967-8.

### Viitteet

1. 1 2  Bryson 2011, s. 431–432.
2. ↑  Bryson 2011, s. 184.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
A Friend in London vuoden 2011 Euroviisuissa 
**A Friend in London** oli tanskalainen soft- ja alternative rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2005 ja lakkautettiin vuonna 2014. Yhtye osallistui vuoden 2011 Eurovision laulukilpailuun Saksan Düsseldorfissa kappaleella *New Tomorrow*. Finaalissa he olivat viidensiä saavuttaen 134 pistettä ja kolme täyttä pistepottia eli 12 pistettä. Vuonna 2013 A Friend in London julkaisi debyyttialbuminsa ja ainoaksi jääneen albuminsa, *Uniten*. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2014 kolmen yhtyeen perustajajäsenistä jätettyä yhtyeen vuonna 2013. Jäsenistä vain Tim Schou oli yhtyeen mukana vuodesta 2005 vuoteen 2014.

Jäsenet
-------

* Páll "Tim" Schou - laulu, kitara (2005-2014)
* Aske Damm Bramming - basso, taustalaulu (2005-2013)
* Esben Svane - rummut, taustalaulu (2005-2013)
* Sebastian Vinther Olsen - kitara, taustalaulu (2005-2013)
* Johan Jørgensen - kitara, taustalaulu (2013-2014)
* Jesper Madsen - basso, taustalaulu (2013-2014)
* Thomas Duus - rummut, taustalaulu (2013-2014)

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Queen Esther Marrow vuonna 1998.
**Queen Esther Marrow** (12. helmikuuta 1941 Newport News, Virginia) on yhdysvaltalainen gospel- ja soul-laulaja.

Marrow’n ura alkoi 22-vuotiaana, kun Duke Ellington kiinnitti huomiota lahjakkaaseen laulajaan. Ellingtonin lisäksi Marrow’n varhaisia yhteistyökumppaneita oli Harry Belafonte, ja hän on esiintynyt yhdessä muun muassa Bob Dylanin, Ray Charlesin, Ella Fitzgeraldin, Lena Hornen ja oman idolinsa, gospellaulaja Mahalia Jacksonin kanssa.

Marrow on esiintynyt paljon Euroopassa, myös Suomessa. Vuonna 1971 hänestä nauhoitettiin Yle TV1:n studiossa mustavalkoinen televisio-ohjelma *Esther Marrow – Musta virginialainen*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bio *Queen Esther Marrow*.  Arkistoitu 4.12.2020. Viitattu 14.6.2023.
2. ↑  Helsingin Sanomat 14.1.1971, s. 9, Helena Ylänen: "Lämmin musta ääni USA:sta – Esther Marrow Helsingissä." Näköislehti (maksullinen). Viitattu 27.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Queen Anne’s Revenge** oli merirosvo Mustaparran kuuluisa lippulaiva.

Historia
--------

Laiva, alkuperäiseltä nimeltään *Concord*, todennäköisesti rakennettiin Isossa-Britanniassa noin vuonna 1710, mutta ranskalaiset kaappasivat sen jo vuotta myöhemmin. Laivaa muutettiin ottamaan enemmän lastia ja nimettiin *La Concordeksi*. 

Merirosvokapteeni Benjamin Hornigold kaappasi orjalaivan marraskuussa 1717 lähellä Martiniquen saarta. Hornigold antoi laivan yhdelle kumppaneistaan, Edward Teachille (joka myöhemmin tultiin tuntemaan nimellä Mustaparta), ja teki tästä kapteenin. Mustaparta muutti *La Concorden* lippulaivakseen lisäten aluksen tulivoiman noin 40:neen tykkiin ja antoi sille nimen *Queen Anne’s Revenge*. Sillä hän hallitsi Amerikan itärannikkoa ja Karibianmerta hyökäten brittiläisten, hollantilaisten ja ranskalaisten alusten kimppuun.

Alus on kuvattu 300-tonniseksi fregatiksi, jossa oli 40 tykkiä. Sen nimi saattaa viitata Espanjan perimyssotaan (1701–1714), joka Amerikassa tunnettiin nimellä kuningatar Annan sota ja johon Mustaparran tiedetään osallistuneen.

Mustaparta ajoi aluksensa karille Beaufortin lahdelmassa Pohjois-Carolinassa pian riehuttuaan Charlestonin satamassa ja kieltäydyttyään kuvernöörin armahduksesta vuonna 1718. Mustaparta hajotti laivueensa ja pelastautui siirtämällä tarvikkeita yhteen pienemmistä aluksistaan eli *Adventureen*. Merirosvokapteeni hylkäsi useita miehistönsä jäseniä läheiseen pieneen saareen, josta heidät myöhemmin pelasti kapteeni Stede Bonnet. On arvioitu, että Mustaparta ajoi tahallaan karille tarkoituksenaan päästä eroon osasta miehistöstään.

Hylky
-----

Vuonna 1996 yksityinen tutkimus- ja etsintäyhtiö Intersall Inc. löysi omasta mielestään *Queen Anne’s Revengen* jäännökset. Hylky sijaitsee Atlantin valtameressä matalassa vedessä Fort Macon State Parkin edustalla Pohjois-Carolinassa. Yli 16 000 esinettä löydettiin hylystä, tosin yksikään ei näyttäisi olevan ranskalaista alkuperää (toisin kuin voisi olettaa, kun kyseessä on ranskalaisella orjalaiva) vaan pikemminkin brittiläistä alkuperää.

Marraskuussa 2006 lisää esineistöä löytyi ja tuotiin pintaan. Muun muassa laivan kanuunat löydettiin ladattuina, ja niitä oli enemmän kuin yleensä tuon kokoluokan aluksessa, mikä tukisi väitettä siitä, että löydetty alus olisi nimenomaan *Queen Anne’s Revenge*. 29. elokuuta 2011 National Geographic Society vahvisti hylyn todellakin olevan *Queen Anne's Revenge*.

Lähteet
-------

1. ↑  Blackbeard's Ship Confirmed off North Carolina *Daily News*.  29.8.2011. National Geographic. Viitattu 29.8.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjois-Carolinan Merenkulkumuseon Mustaparta-sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Queen Anne's Revengen arkeologiseen tutkimukseen keskittyvä sivusto (englanniksi)
**Ukkolan työväentalo** (nykyään **Ukkolan kylätalo**) on entisen Enon kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Joensuun kaupunkia) Ukkolan kylässä sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Ukkolan työväenyhdistyksen perustamisajankohdasta ei ole tietoa. Yhdistyksen talo valmistui vuonna 1928 talkootyönä. Rakennustarpeet saatiin lahjoituksina. Yhdistyksen jäsenistä suuri osa oli töissä Ukkolan sahalla.

1930-luvun alussa talo oli jonkin aikaa IKL:n hallussa. Sotien jälkeen yhdistyksen sisällä käytiin keskustelua SKDL:n osastoksi ryhtymisestä, mutta se päätyi kuitenkin pysymään Sosialidemokraattisessa puolueessa.

2010-luvun vaihteessa talo siirtyi Ukkolan kyläyhdistyksen omistukseen. Siitä remontoitiin talkoovoimin kylätalo.

Rakennus
--------

Talo on lautarakenteinen. Pärekatto vaihdettiin peltikatteeseen vuonna 1969. Sisäkatto ja seinät ovat paneloituja. Alun perin talo lämpeni puulla, vuonna 1977 siihen asennettiin sähkölämmitys.

Talossa oli alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto vahtimestaria varten. Lisärakennuksessa oli käymälät sekä varasto. Juhlasalin näyttämö purettiin vuonna 1973. Talon pinta-ala on 195 m², ja se on yksikerroksinen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin monenlaista toimintaa, ja Ukkolan työväenyhdistys ei yhden luonnehdinnan mukaan ollut "ahdasmielinen" sen suhteen, kuka talolla sai järjestää tilaisuuksia. Siellä esitettiin muun muassa ahkerasti näytelmiä, eivätkä kyläläiset juuri miettineet, että järjestäjänä oli poliittinen taho. Työväentalo oli tuolloin, ainakin ennen 1970-lukua, kylän ainoa "kulttuurin näkemispaikka".

Työväenyhdistys järjesti myös joka talvi hiihtokilpailut. Niissä oli omat sarjat niin eri-ikäisille lapsille kuin aikuisillekin. Lähtö- ja maalipaikka oli työväentalon läheisyydessä, ja talolla oli mehutarjoilu. Siellä pidettiin myös kilpailujen jälkeen iltamat, joissa oli myös palkintojenjako. Vaikka Ukkolan sahan toimitusjohtaja ei muuten käynyt työväentalolla, hiihtoiltamissa hänen vierailunsa oli perinne.

Ainakin 1980-luvulla talo oli edelleen Ukkolan sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia sekä esitettiin elokuvia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. 1 2 3 4  Hämäläinen, Simo (toim.): *Ukkola Oy 1923–1973 (50 Ukkola Oy)*. Joensuu: Ukkola oy, 1973.
3. ↑  Taidekartta ja Ukkola Kylämatkailu. Viitattu 9.12.2022.
4. ↑  Ukkola Pohjois-Karjalan kylät. Viitattu 9.12.2022.
**Celebrity Skin** on Holen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. syyskuuta 1998. Celebrity Skin eroaa huomattavasti yhtyeen aikaisemmista grunge- ja punk-vaikutteisista albumeista.*lähde?* Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 9.

Celebrity Skin on yhtyeen ainut studio julkaisu, jossa soittaa basisti Melissa Auf der Maur. Toisin kuin aiemmilla albumeilla, Celebrity Skinin kappaleet ovat tehty yhdessä useiden muusikoiden kanssa. Muun muassa The Smashing Pumpkinsin keulakuva Billy Corgan oli mukana viiden kappaleen teossa. Yhtyeen keulakuva Courtney Love nimesi albumin ja sen nimikkokappaleen kirjoittamansa runon mukaan, johon hän oli ottanut paljon vaikutteita T. S. Eliotin "The Wasteland"-runosta.Rumpali Patty Schemel soitti albumin demoversiot ja hänet korvattiin Deen Castronovolla albumin tuottajan, Michael Beinhornin ehdotuksesta. Tämä loi riidan Schemelin ja muun yhtyeen välillä, mikä johti siihen, että hän vetäytyi kiertueelta ja erosi yhtyeestä.*lähde?*

Celebrity Skin oli Holen viimeinen albumi ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2002. Celebrity Skin oli Holen kaupallisesti menestynein albumi. Tähän mennessä se on myynyt yli 1 400 000 kappaletta Yhdysvalloissa, platinaa Australiassa ja Kanadassa sekä albumin nimikkokappale on päässyt listaykköseksi Modern Rock Tracks-listalle. Kriitikoiden palaute oli positiivista ja albumi nimettiin New Musical Express-lehden vuoden parhaimmaksi albumiksi ja se julkaistiin kirjassa *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.*lähde?*

Kappaleet
---------

1. Celebrity Skin – 2.42
2. Awful – 3.16
3. Hit So Hard – 4.00
4. Malibu – 3.50
5. Reasons to Be Beautiful – 5.19
6. Dying – 3.44
7. Use Once & Destroy – 5.04
8. Northern Star – 4.58
9. Boys on the Radio – 5.09
10. Heaven Tonight – 3.31
11. Playing Your Song – 3.19
12. Petals – 5.29

Arvostelut
----------

* AllMusic: 3.5/5 tähteä

Lähteet
-------

1. 1 2  iTunes: Hole – Celebrity Skin (englanniksi)
2. 1 2  Billboard: Hole (Billboard 200) (englanniksi)
3. ↑  Hole – Celebrity Skin *open.spotify.com*. Viitattu 29.12.2022.
4. ↑  AllMusic review (englanniksi)
**Quedex** eli **The** **Quest for Ultimate Dexterity** on Stavros Fasoulasin suunnittelema ja kehittämä pulmapeli, jonka Thalamus julkaisi Commodore 64:lle vuonna 1987. Se oli Fasoulasin kolmas ja samalla viimeinen peli Commodore 64:lle. 

Pelissä on kymmenen erilaista kenttää, joissa pelaajan täytyy ohjata hopeista kuulaa ja löytää pakoreitti. Kentät voi pelata haluamassaan järjestyksessä.

Pelin julkaisi Amigalle Epyx nimellä **Mindroll** tai **Mind-Roll**.

Kehitys
-------

Stavrosin mukaan *Quedex* oli hänen Commodore 64 -peleistä vaikein kehittää, ja hän käytti siihen aikaa viisi kuukautta. Kolmessa kuukaudessa hän kehitti pelin perusrutiinit, joihin hän haki apua koulun fysiikan kirjoista saadakseen kuulan liikkeet näyttämään mahdollisimman luontevilta. Lopputulosta hän piti parhaana, mihin pystyi. *C-lehden* haastattelussa hän piti koodin kauneutta toissijaisena pelin toimivuudelle. Pelin kehityksen jälkeen Fasoulas lähti armeijaan. *Quedex* jäi hänen viimeiseksi tuotokseksi Commodore 64:lle, sillä seuraavaksi hän ryhtyi suunnittelemaan Amiga-peliä.

Quedexin musiikin sävelsi Matt Gray.

Vastaanotto
-----------

*Zzap!64* arvioi pelin myönteisesti ja antoi sille arvosanan 92 %. Arvostelussa pelin sanottiin olevan "omintakeinen ja kauniisti toteutettu" pulmapeli.

*C-lehden* arvostelussa Niko Nirvi kehui grafiikkaa, mutta piti peliä keskinkertaisena. Hän antoi sille arvosanaksi kuitenkin neljä tähteä viidestä. Myöhemmässä arviossa toimittaja Juho Kuorikoski kutsui peliä "piinaavaan vaikeaksi", mutta piti pelin grafiikkaa edelleen komeana.

*The One* -lehti antoi Amiga-versiolle 76% arvostelussaan.

*ACE* -lehti antoi Amiga-versiolle 890 pistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuorikoski, s. 13
2. 1 2  Nirvi, Niko: Quedex – The Quest for Ultimate Dexterity (pdf) (s. 7) *C-lehti*.  1987.
3. 1 2 3  Kuorikoski, Juho: *Sinivalkoinen pelikirja – Suomen pelialan kronikka 1984–2014*, s. 31. Fobos, 2014. ISBN 978-952-67937-1-9.
4. 1 2  Mind-Roll review Amiga Magazine Rack. Viitattu 22.6.2017.
5. ↑  Leidenius, Kim: Quedex – Viimeinen taidonnäyte (s. 5) *C-lehti*.  1987. Viitattu 10.4.2016.
6. ↑  Quedex *Zzap!64*.  Marraskuu 1987. Viitattu 10.4.2016.
7. ↑  Mindroll review Amiga Magazine Rack. Viitattu 17.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Mind-Roll* MobyGamesissa (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialusluokasta. Muita samannimisiä alusluokkia on täsmennyssivulla.*

**Queen Elizabeth -luokka** on Britannian kuninkaallisen laivaston kahden lentotukialuksen muodostama alusluokka. Näistä ensimmäinen, *HMS Queen Elizabeth*, kastettiin 4. heinäkuuta 2014 ja otettiin palveluskäyttöön 2017. Toinen *HMS Prince of Wales* laskettiin vesille 2017 ja otettiin palvelukseen 2019.

Tausta
------

Britannian puolustusministeri Des Browne julkisti alusten hankintasuunnitelman 5. heinäkuuta 2007, mikä päätti vuosia jatkuneen keskustelun liian kalliista hankinnasta ja Britannian telakkateollisuuden uudelleen järjestelystä. Sopimus allekirjoitettiin 3. heinäkuuta 2008 BAE Systems Surface Fleet Solutionsista ja VT Groupin VT Shipbuildingista muodostetun BVT Surface Fleetin kanssa. Uusi yhtiö oli ollut hallituksen ehtona sopimuksen tekemiselle. Projektin kustannuksiksi laskettiin 6,2 miljardia puntaa.

*HMS Queen Elizabeth* rakenteilla vuonna 2014

Lentokalusto
------------

Alun perin oli tarkoitus käyttää lyhyen nousumatkan pystysuoraan laskeutuvaa (STOVL) F-35B-hävittäjää, jolloin alus voitaisiin jättää varustamatta katapultilla ja pysäytysvaijereilla. Katapultteja käytetään perinteisesti höyryllä, mutta luokka on turbiinikäyttöinen.

Puolustusministeriöllä on kuitenkin ollut epäilyksiä F-35B:n suorituskyvystä, etenkin kyvystä palata alukselle aselastissa, mikä on tärkeää kuninkaallisen laivaston käyttäessä hävittäjiä lähinnä pintamaalien torjuntaan.
Merivoimien AWACS-koneita on saatavissa vain katapultilla lähtevinä versioina, joten ilman katapulttia aluksilla olisi käytettävä helikoptereihin asennettuja tutkia, joita ei ole tuolloin olemassa.

Vuoden 2010 puolustuspoliittinen selonteko (engl. *Strategic Defence and Security Review 2010*) linjasi, että vain yksi lentotukialuksista otettaisiin käyttöön. Toinen jätettäisiin varalle tai myytäisiin.
Koska aluksien halutaan olevan myös yhteensopivia liittolaisten lentokaluston kanssa, tullaan niihin asentamaan katapultit ja pysäytysvaijerit.
Tämä mahdollistaisi myös F-35:n tukialusversion käytön.

Alusten hinnan kaksinkertaistuttua alkuperäisestä budjetista, puolustusministeri Philip Hammond ilmoitti 2012 peruuttaneensa päätöksen F-35B:n hankkimisesta F-35C:n sijaan ja että molemmat alukset viimeisteltäisiin STOVL-koneille sopiviksi hyppyrillä.

Vuoden 2015 selonteko (engl. *Strategic Defence and Security Review 2015*) vahvisti, että molemmat alukset tulisivat käyttöön ja toiseen lisättäisiin valmiudet maihinnousujoukoille. Se myös vahvisti 128 F-35-koneen tilauksen, joista 24 olisi käytössä vuoteen 2023 mennessä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus)**.
1. 1 2 3
2. ↑  HM Government: Securing Britain in an Age of Uncertainty: The Strategic Defence and Security Review *direct.gov.uk*.  19.10.2010.  Arkistoitu 22.12.2010. Viitattu 16.7.2013.

*Queen Elizabeth*-luokan lentotukialukset

|  |
| --- |
| *HMS Queen Elizabeth* - *HMS Prince of Wales* |
| Edeltäjä: *Invincible*-luokka – Seuraaja: **Ei seuraajaa** |
**Queen Quedith Earth Harrison** (s. 10. syyskuuta 1988 Loch Sheldrake, New York) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, joka kilpailee nykyisin 100 metrin aitajuoksussa. 168 senttimetriä pitkän ja 60 kilogrammaa painavan Harrisonin valmentajana toimii Charles Foster.

Ura
---

Harrison oli mukana 400 metrin aitajuoksussa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä jääden välieriin. Hän jäi välieriin samalla matkalla myös vuoden 2011 MM-kilpailuissa Daegussa. Vuonna 2012 Harrison siirtyi täysin 100 metrin aitajuoksuun ja oli seuraavana vuonna MM-kilpailuissa viides. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Harrison saavutti kultaa uudella kisaennätyksellä 12,52. 

Harrisonin isällä on 23 lasta, joista yhdeksän Queenin äidin kanssa. Yhden Queen Harrisonin isoveljen nimi on God Goldin Zig Zag Zig Allah Harrison.

Ennätykset
----------

### Ulkoradoilla

* 100 metrin aidat: 12,43 (Des Moines 2013)
* 400 metrin aidat: 54,55 (Eugene 2010)

### Sisäradoilla

* 60 metrin aidat: 7,94 (Blacksburg 2010)

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Queen Harrison Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Finnreklama Oy** oli Helsingissä ja Sulkavalla vuosina 1966–2022 toiminut kirjapaino, joka erikoistui alkuvaiheessa moniväristen taidekirjojen painamiseen Neuvostoliiton markkinoille. 1990-luvun alusta saakka se toimi lähinnä kirjansitomona, kunnes ajautui konkurssiin helmikuussa 2022.

Finnreklama perustettiin vuonna 1966 mainostoimisto SEKin tytäryhtiöksi hoitamaan markkinointiviestintää Neuvostoliiton markkinoilla. Vuonna 1971 se siirtyi johtohenkilöidensä sekä Frenckellin kirjapainon ja Hert-Si Oy:n omistukseen. Kirjapaino muutti Etelä-Savon Sulkavalle vuonna 1977. Lokakuussa 1984 Finnreklaman osti Amer-yhtymä. Tuolloin sen liikevaihto oli noin 19 miljoonaa markkaa ja henkilöstömäärä 70. Kahta vuotta myöhemmin sen henkilöstömäärä oli 120 ja päätuotteina moniväripainetut kirjat, esitteet, julisteet ja korttisarjat. Pian vienti Neuvostoliittoon alkoi kuihtua, ja tammikuussa 1989 Amer ilmoitti lakkauttavansa Finnreklaman, mutta uudeksi omistajaksi löytyi kirjankustantamo Karisto. Vuodesta 1991 Finnreklama oli keskittynyt kirjansidontaan alihankintana kirjapainoille ja kustantajille.

Tammikuussa 2020 Finnreklaman tuolloinen omistaja, kirjapainoalalla laajasti toimiva Harri Nyman myi liiketoiminnan työntekijöineen ja varastoineen Teppo Ahomäen perustamalle yhtiölle Sulkavan Sitomo Oy:lle. Toiminta päättyi konkurssiin helmikuussa 2022. Vuoden 2020 liikevaihto oli 755 555 euroa ja tappio 258 000 euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmoittelu Neuvostoliitossa.  *Suomen Kuvalehti*, 1967, nro 20, s. 46. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 23.4.2022.
2. 1 2  Partanen, Hanna: Irtisanomiset ja palkkakiistat repivät Finnreklamaa.  *Sulkava-lehti*, 16.9.2020. Artikkelin lyhennetty verkkoversio. Viitattu 23.4.2022.
3. ↑  Finnreklama Amerille.  *Helsingin Sanomat*, 9.10.1984, s. 30. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Valolatojaa. (Amer-yhtymän työpaikkailmoitus.) *Helsingin Sanomat*, 10.8.1986, s. 79. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Amer lopettaa Finnreklaman.  *Helsingin Sanomat*, 17.1.1989. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Finnreklama Amerilta Karistolle.  *Helsingin Sanomat*, 1.2.1989, s. 35. Näköislehti (maksullinen).
7. 1 2  Finnreklama Oy meni konkurssiin *Print & Media*.  21.2.2022. Viitattu 23.4.2022.
8. ↑  Bookwell uudistaa toimintaansa yhtiöityksillä *Print & Media*.  28.1.2016. Viitattu 23.4.2022.
**Florence Quivar** (s. 3. maaliskuuta 1944 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.

Quivarin äiti oli pianonsoiton- ja laulunopettaja, joka perusti gospelkokoonpanon Harmonic Choraliers. Quivar itse esiintyi ensimmäisen kerran laulajana 6-vuotiaana kirkkoesityksessä. Hän pääsi opettajakoulutukseen, mutta päättikin siirtyä Philadelphian musiikkiakatemiaan. Hän valmistui sieltä. Quivar oli tämän jälkeen myös lyhyesti Juilliard Schoolissa ja teki sen oopperateatterissa vuonna 1975 lavadebyyttinsä Antonín Dvořákin *Rusalkan* esityksessä. Palattuaan Philadelphiaan hän opetti ja lauloi resitaaleissa. Maureen Forresterin pitämien mestarikurssien myötä Quivar kiinnostui liedohjelmistosta ja oratorioista. Hän voitti Marian Anderson -palkinnon, saavutti impressaari Harold Shaw'n huomion ja alkoi esiintyä orkesterien kanssa eri puolilla Yhdysvaltoja.

Quivar esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa Marinan roolissa Modest Mussorgskin *Boris Godunovin* esityksessä vuonna 1977. Hän on esiintynyt Metropolitan-oopperan lisäksi muun muassa Royal Opera Housessa, Lyric Opera of Chicagossa, Teatro Colónissa, Houston Grand Operassa ja Salzburgin musiikkijuhlilla. Hänen oopperarooleihinsa ovat kuuluneet Laura (*La Gioconda*), Brangäne (*Tristan ja Isolde*), Äiti Marie (*Dialogues des Carmélites*) ja Azucena (*Trubaduuri*). Quivar on laulanut myös lukuisten sinfoniaorkestereiden, kuten Chicagon sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, Berliinin filharmonikkojen, Lontoon filharmonikkojen, New Yorkin filharmonikkojen ja Philadelphian orkesterin kanssa. Hän on esiintynyt myös musikaaleissa.

Quivar levyttämiin teoksiin ovat kuuluneet *Luisa Miller*, *Oedipus Rex*, Verdin *Requiem*, Rossinin *Stabat Mater*, *Porgy ja Bess* sekä Gustav Mahlerin sinfoniat nro 3 ja nro 8. Hän julkaisi myös spirituaalien albumin *Ride on, King Jesus*. Quivar on ollut aktiivinen uusien teosten parissa. Hän esiintyi Vetten jumalattaren roolissa Anthony Davisin oopperan *Amistad* kantaesityksessä Lyric Opera of Chicagossa kaudella 1997–1998 ja kantaesitti William Bolcomin laulusarjan *From the Diary of Sally Hemings* Kongressin kirjastossa 2001.

Quivar liittyi Academy of Vocal Artsin henkilökuntaan vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Florence Quivar AllMusic
2. 1 2 3 4  Florence Quivar Academy of Vocal Arts
3. 1 2  Florence Quivar, mezzo-soprano Philadelphia Chamber Music Society


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Paavo Niskanen (Niskakoski)** (1. kesäkuuta 1836 Iisalmi – 8. elokuuta 1916 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Niskasen vanhemmat olivat herännäisjohtaja, talollinen Vilhelm Niskanen ja Anna Alm ja puolisot vuodesta 1859 Fredrika Oja (k. 1909) ja vuodesta 1910 Maria Loviisa Marjoniemi, o.s. Niemi (k. 1921). Niskanen muutti 1842 Ylivieskaan ja seuraavana vuonna Nivalaan. Hänestä tuli veljensä kanssa isäntä Niskakosken tilalle, jota laajennettiin useilla maakaupoilla. Niskanen palkittiin suonviljelyksestä Talousseuran palkinnolla ja maanviljelyksestä hopeamitalilla. Niskanen harjoitti myös meijeritoimintaa ja piti nahkuriliikettä. Hän oli kunnallislautakunnan jäsen vuodesta 1867, kun Nivalan kunta perustettiin, ja kunnallislautakunnan puheenjohtaja 1873–1885. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Nivalan edustajana. Vuonna 1876 hän oli kirkolliskokouksen jäsen. Lautamies Niskanen oli 1871–1887, herastuomarin arvon hän sai 1878. Niskasella oli monia muitakin luottamustehtäviä, esimerkiksi Nivalan kunnan kassanhoitajana hän toimi 16 vuotta ja oli paikkakunnan säästöpankin perustajia sekä pankin ensimmäisen johtokunnan, hallituksen ja isännistön jäsen. Hän itse oli Nivalan suurimpia yksityisiä rahanlainaajia.

Niskanen oli talonpoikaissäädyssä Piippolan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Hän oli valtiopäivillä talousvaliokunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  KirjastoVirma: Paavo Niskanen. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 17.2.2021.
2. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 197. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 309. WSOY, 1999.
**Finnish Hockey Mafia** on suomalainen elektronisen musiikin yhtye. Suomen Leijonien MM-kultavoiton myötä suosioon noussut "Taivas varjele!" -hitti toi Finnish Hockey Mafian suuren yleisön tietoisuuteen muutamassa päivässä. Kappale on kerännyt YouTube-palvelussa jo yli kaksi miljoonaa katsojaa ollen ensimmäisellä viikollaan yksi YouTuben katsotuimpia videoita koko maailmassa.

Alkuperäisen "Taivas Varjele!" -kappaleen taustalla on konemusiikkituottaja Joonas Hahmo. Hänet tunnetaan paremmin housemusiikin piireissä, mutta hän on tehnyt musiikkia myös kotimaisille pop-artisteille, kuten muun muassa Antti Tuiskulle. Hän pyörittää myös kotimaista levy-yhtiötä nimeltä Hahmo Recordings.

Heti "Taivas Varjele!" -kappaleen julkaisun jälkeen, remmiin liittyi myös toinen kova kotimainen tuottaja Mikael Forsby. Kaksikko julkaisi Sony Musicin kautta uuden versioinnin. Kaksikko on julkaissut myös kappaleen "Sinivalkost", jossa ovat mukana Uniikki ja Oku Luukkainen.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paavo Pellinen** (ven. Павел Данилович Пеллинен, *Pavel Danilovitš Pellinen*, toisen lähteen mukaan isännimi Павлович, *Pavlovitš*; 1897 Kuivaisi – 5. lokakuuta 1943) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen puolue- ja hallintovirkailija.

Pellinen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi Kuivaisin ja Lempaalan kyläkoulut, työskenteli isänsä maatilalla ja palveli Venäjän armeijassa. Pellinen liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1918. Hän osallistui Venäjän sisällissotaan ja työskenteli Pietarin kuvernementin ja Leningradin alueen maataloushallinnossa. Pellinen siirtyi puolue- ja hallintotehtäviin Uljanovskiin vuonna 1925 ja Samaraan vuonna 1929. Vuosina 1929–1932 hän toimi NKP(b):n Mordvan aluekomitean vastaavana ja ensimmäisenä sihteerinä Saranskissa.

Pellinen siirtyi vuonna 1932 Moskovaan, jossa hän opiskeli vuoden ajan Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean Punaisten professorien maatalousinstituutissa. Vuodesta 1933 lähtien hän työskenteli sektorinjohtajana NKP(b):n keskuskomitean maatalousosastolla. Vuosina 1937–1938 Pellinen oli hedelmä- ja marjanviljelyn tutkimusaseman johtajana.

Pellinen pidätettiin maaliskuussa 1938. Hänet tuomittiin Mordvassa toimineen "oikeistolais-trotskilaisen järjestön" jäsenenä kahdeksan vuoden vankeuteen. Pellinen kärsi tuomiotaan Krasnojarskin vankileirillä, jossa hän kuoli. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.

Pellisen veli Nikolai toimi Rääpyvän maatalousteknikumin rehtorina. Hänet teloitettiin Leningradissa vuonna 1938.

Lähteet
-------

1. ↑  Pellinen Pavel Danilovitš (Pellinen Paavo) *Spravotšnik po istorii Kommunistitšeskoi partii i Sovetskogo Sojuza 1898–1991*. Viitattu 19.6.2022.
2. ↑  *Mordovija: Entsiklopedija, tom 2*, s. 153. Saransk: NII gumanitarnyh nauk pri Pravitelstve RM, 2004. ISBN 5-900029-08-5. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Filippov, S. G.: *Rukovoditeli tsentralnyh organov VKP(b) v 1934–1949 gg.: spravotšnik*, s. 486–487. Moskva: Polititšeskaja entsiklopedija, 2018. ISBN 978-5-8243-2252-1. Teoksen verkkoversio.
**Alice Sebold** (s. 6. syyskuuta 1963) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän syntyi Wisconsinissa ja valmistui Great Valley High Schoolista Pennsylvaniassa. Vuonna 1981 opiskellessaan ensimmäistä lukuvuottaan Syracusen yliopistossa hän joutui raa'an raiskauksen uhriksi; tätä elämänsä traumaattista käännekohtaa hän kuvasi esikoisteoksessaan *Lucky* (1999). 

Vuonna 2002 ilmestyi Seboldin ensimmäinen romaani, *Oma taivas* (engl. *The Lovely Bones*), joka kuvaa 6. joulukuuta 1973 seksuaalimurhan uhrina kuolevan 14-vuotiaan Susie Salmonin ja tämän lähipiirin kohtaloa. Teoksesta tuli kansainvälinen menestys, josta Peter Jackson on ohjannut samannimisen elokuvan, jossa Susie Salmonin roolin näyttelee Saoirse Ronan.

Vuonna 2007 ilmestyi Seboldin toinen romaani, *The Almost Moon*. 

Sebold on naimisissa kirjailija Glen David Goldin kanssa. Hän tapasi miehensä Kalifornian yliopistolla Irvinen kampuksella opiskellessaan.

Lähteet
-------

1. ↑  The Pennsylvania Center for the Book
2. ↑  Adventures in disturbia  14.10.2007. *The Observer*.  Arkistoitu January 16, 2008. Viitattu 18.3.2019.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Barnes & Noble]

Aiheesta muualla
----------------

* Raiskauskuvauksesta tuli bestseller 1999 – Nyt uhriksi joutunut kirjailija pyysi anteeksi, koska tuomittu mies todettiin vuosien jälkeen syyttömäksi. Helsingin Sanomat 2.12.2021.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Paavo Niiles** (s. 1950[1]) on suomalainen yrittäjä ja kristillisdemokraatteja edustava poliitikko. 

Niiles on vaikuttanut pitkään Petäjäveden kunnallispolitiikassa, sekä kunnanvaltuustossa että -hallituksessa. Hän on ollut kunnan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1977 ja vuosina 1989–2004 hän toimi kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Kun Niiles valittiin Petäjäveden kunnanvaltuuston johtoon, hänestä tuli ensimmäinen kunnanvaltuuston puheenjohtajana toiminut silloisen Suomen Kristillisen Liiton poliitikko[2]. Hän on myös puolueensa puoluevaltuuston jäsen, jona hän on toiminut vuodesta 1984. Vuosina 2001–2007 hän toimi puoluevaltuuston puheenjohtajana.[1]

Useiden kunnallisvaaliehdokkuuksien lisäksi Niiles on ollut neljästi eduskuntavaaliehdokkaana, 1999, 2003, 2007 ja 2011. Vaaleissa 1999, joissa hän sai 648 ääntä, ja vaaleissa 2003, joissa hänelle annettiin 660 ääntä, hän pääsi puolueensa varaedustajaksi Keski-Suomen vaalipiirissä[3][4]. Vaaleissa 2007 hän sai 461 ääntä, viidenneksi eniten kristillisdemokraattien ehdokkaista Keski-Suomessa[5]. Vuosina 1990–1996 Niiles toimi Suomen Kristillisen Liiton Keski-Suomen piirin puheenjohtajana[1]. 

Niiles on ammatiltaan yrittäjä. Hänen yrityksensä on nimeltään Puusepänliike Paavo Niiles. Vuonna 1983 ja vuosina 1987–1988 hän toimi Petäjäveden Yrittäjien puheenjohtajana ja 1994 hänet valittiin Petäjäveden vuoden yrittäjäksi.[1]

Niiles on kirjoittanut kirjan *Torpparista talolliseksi*, joka kertoo Petäjäveden torppariasutuksesta. Kirja ilmestyi omakustanteena vuonna 2002.[1]

Niiles on naimisissa opettaja Paula Niileksen kanssa. Heillä on kaksi aikuista lasta, poika Jaakko ja tytär Kristiina.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Josef Gabrielinpoika (Josephus Gabrielis) Calamnius** (1660 tai 1665 – 1716 Haapajärvi) oli suomalainen pappi ja runoilija.

Calamniuksen vanhemmat olivat Iin kirkkoherra Gabriel Gabrielinpoika Calamnius ja Anna Tuomaantytär Florinus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1686 ja opiskeli sitten Turun akatemiassa. Calamnius toimi vuodesta 1692 Kalajoen pitäjänapulaisena ja vuodesta 1695 Haapajärven kappalaisena. Calamnius osti 1698 Haapajärveltä Kattiluksen talon ja hän viljeli vuodesta 1709 myös autioksi jäänyttä Leppälän taloa.

Calamnius on todennäköisesti tehnyt vuonna 1700 julkaistun kalevalamittaisen runoteoksen *Ilo Laulu Ylitzen Sen suloisen Voiton…* jonka tekijänä on nimimerkki *I.G.H.S.*. Runon aiheena oli ruotsalaisten samana vuonna Viron Narvassa saama voitto venäläisistä. Myös Josef Calamniuksen poika Gabriel Calamnius harrasti kalevalamittaisten runojen tekoa.

Isonvihan aikana Josef Calamnius, hänen poikansa Gabriel ja vävynsä Johannes Enqvist piileksivät venäläisiä miehittäjiä metsissä syksystä 1713 pääsiäiseen 1714, mutta tämän jälkeen Calamnius saattoi palata hoitamaan papin virkaansa.

Josef Calamnius oli naimisissa turkulaisen kauppiaan Herman Thorwösten tyttären Helena Thorwösten kanssa. Heillä oli 10 lasta.

Katso myös
----------

* Calamnius

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Josef Calamnius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.9.2010.
* KirjastoVirma henkilögalleria : Josef Calamnius (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Anneli Kotisaari : Josef Gabrielinpoika Calamnius s. 1660 ja hänen jälkeläisiään yhteensä 1069 taulua (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kultafarmareiksi** (engl. *gold farmer*) kutsutaan erästä Internet-moninpeleissä toimivaa pelialan ammattikuntaa.

Kultafarmarit pelaavat pelejä ammatikseen kerätäkseen itselleen pelissä pelin sisäistä virtuaalivaluuttaa (fantasiapeleissä usein "kultarahoja") ja peleissä esiintyviä harvinaisia arvokkaita aseita, varusteita ja muita esineitä. Kerättyään näitä he myyvät ne muille pelaajille todellista rahaa vastaan. Ostajien motivaationa on usein se, että kullan ja varusteiden hankkiminen peleissä normaalein keinoin on hyvin hidasta ja työlästä, joten maksamalla näiden hankkimisesta kultafarmareille he säästävät aikaa ja vaivaa, ja voivat saada etulyöntiaseman muihin pelaajiin nähden.

Kultafarmarit tulevat yleensä köyhemmistä maista. Kiina on toiminnan johtava maa ja siitä on kehittynyt siellä oma teollisuudenalansa. Kultafarmareita toimii myös muissa maissa, kuten Filippiineillä, Meksikossa ja Itä-Euroopassa. Kiinassa toimivan Kalifornian yliopistossa työskentelevän tutkija Ge Jin arvion mukaan kymmeniä tuhansia keinokullan ja muiden tavaroiden hankkimiseen erikoistuneita yrityksiä. Suurimmissa "tehtaissa" työskentelee yli sata pelaajaa ja myös erilaisia virtuaalivarallisuuden välitykseen erikoistuneita yrityksiä on syntynyt. 

Kultafarmareita ja virtuaalitavaran ostajia on arvosteltu moraalisyistä. Monet verkkopeliyhtiöt ovat kieltäneet virtuaalivarallisuuden kauppaamisen oikeasta rahasta. Kaupankäynnin valvominen on osoittautunut hankalaksi.

Alan asiantuntijoiden arvioiden mukaan virtuaaliesineitä ja keinokultaa saatetaan ostaa vuodessa jopa 200 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Ostajat ja kauppaavat voivat kohdata itse pelissä tai verkkohuutokaupoissa.

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 21.1.2007 s. E3
* Gamespotin artikkeli kultafarmareista
* Chinese Gold Farmers Preview - YouTube
Södra Bankohuset, Järntorgetin puoleinen julkisivu.
**Södra Bankohuset** eli **Gamla Riksbanken** on entinen Ruotsin valtionpankin eli Sveriges Riksbankin rakennus Tukholman vanhassakaupungissa, Järntorget-aukion itäreunalla. Se oli valmistuessaan yksi Pohjois-Euroopan ensimmäisiä nimenomaisesti pankiksi suunniteltuja rakennuksia. Talo rakennettiin alkujaan vuosina 1675–1682 ja sen suunnitteli arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi. Sen arkkitehtuuri edustaa 1600-luvun roomalaista palatsityyliä. Rakennusta täydennettiin 1694–1712 Nicodemus Tessin nuoremman suunnittelemalla lisäsiivellä sekä 1733–1737 Carl Hårlemanin suunnittelemalla Skeppsbronin puoleisella osalla. Riksbanken toimi tässä talossa vuoteen 1906 saakka.

Talo tunnetaan nimellä Södra Bankohuset eli Eteläinen pankkitalo erotuksena sata vuotta myöhemmin viereiseen kortteliin rakennetusta Norra Bankohusetista eli Pohjoisesta pankkitalosta, jossa myös oli aikanaan Riksbankin tiloja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 31–32. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Södra Bankohuset** Wikimedia Commonsissa