recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kansainvälinen filosofian päivä** on Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon filosofialle omistama vuosipäivä, jota vietetään aina marraskuun kolmantena torstaina. Unesco aloitti perinteen 21. marraskuuta 2002, jolloin päivää vietettiin ensimmäisen kerran.

Filosofian päivää on vietetty sekä Unescon päämajassa Pariisissa että eri jäsenmaissa.
Suomessa Unesco-kouluverkko, Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry (FETO) ja Suomen filosofinen yhdistys (SFY) ovat järjestäneet filosofian päivänä esseekilpailun.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansainvälisen Filosofian päivän esseekilpailu kouluille *Filosofia.fi*.  Arkistoitu 30.10.2007. Viitattu 16. tammikuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Unescon kansainvälinen filosofiapäivä (Arkistoitu – Internet Archive), Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat ry
* Philosophy Day at UNESCO (2002) (englanniksi)
* Message from the Director-General on the occasion of Philosophy Day at UNESCO (21 November 2002) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:International Philosophy Day
**Alfredo Vicente Scherer** (5. helmikuuta 1903 – 8. maaliskuuta 1996) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihittiin papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan 3. huhtikuuta 1926 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Hemerian titulaaripiispaksi 13. kesäkuuta 1946. Saman vuoden joulukuun 30. päivänä hänet nimitettiin Porto Alegren arkkipiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. helmikuuta 1947; pääkonsekraattorina toimi Carlo Chiarlo, jota avustivat José Baréa ja José Newton de Almeida Baptista.

Scherer ylennettiin kardinaaliksi 28. huhtikuuta 1969, jolloin hänet nimitettiin Nostra Signora de La Saletten kardinaalipapiksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän jäi eläkkeelle 29. elokuuta 1981.

Scherer oli katolisen kirkon sisällä huomattava konservatiivinen vaikuttaja. Hän tuli tunnetuksi vapautuksen teologian vastustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Alfredo Vicente Cardinal Scherer
2. ↑  The New York Times: Cardinal Scherer, 93, Brazil Conservative


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Orografinen pilvi
Orografinen aaltopilvi Korsikassa
**Orografinen pilvi** on pilvi, joka syntyy pakotetun konvektion johdosta. Ympäristöään korkeampi maasto kuten rannikko, korkea harju tai vuoristo ohjaa kostean ilmavirtauksen nousemaan ylös. Mikäli ilma on riittävän kosteaa, syntyy pilviä kosteuden tiivistyessä pieniksi pilvipisaroiksi tai jääkiteiksi. Vuoren rinteeltä, pilven sisältä katsottuna orografinen pilvi on sumua.

Monesti orografisiin pilviin liittyy ja niiden esiintymisseuduilla tavataan suuria sademääriä, esimerkiksi Norjan vuoristossa. 

Orografisesti muodostuneen ja sadetta synnyttävän pilvikerroksen alaraja (ilmanpaketin tiivistymiskorkeus) on vuoriston suojanpuolella usein korkeampi kuin tuulen puolella. Tämä johtuu siitä, että osa ilmankosteudesta on poistunut vuoriston ylittäneestä ilmamassasta sateen johdosta.

Vuoristot synnyttävät myös aaltoliikettä, josta syystä näillä seuduilla tavataan aaltomaisia pilviä. Esimerkiksi Alpeilla esiintyy Föhn-tuuleen liittyviä mantelipilviä, joiden alkuperä on orografinen. Ilmavirtauksen aaltomaisen liikkeen nousevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista jäähtymistä, joka voi näkyä ilmankosteuden tiivistymisenä pilveksi. Vastaavasti laskevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista lämpenemistä ja ilman suhteellisen kosteuden pienenemistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wickson, M.: "10 Clouds and precipitation", *Meteorology for pilots*, s. 72-77. väliotsikot Orographic lifting ja Convective instability. Shrewsbury, SY3 93B, England: Airlife Publishing Ltd, 2001. ISBN 1-84037-284-2. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orografinen pilvi**.
Malinee Peris
**Malinee** (Jayasinghee-)**Peris** (s. 1929) on srilankalainen pianisti.

Peris aloitti opintonsa kotimaassaan, piti ensimmäisen resitaalinsa Colombossa 12-vuotiaana ja pääsi hallituksen sekä *The Times of Ceylon* -lehden stipendien turvin Eurooppaan jatkamaan opintojaan. Hänen opettajinaan olivat London College of Musicissa Lance Dossor, Isolde Menges, Ivor James ja Herbert Howells. Lisäksi hän opiskeli Henryk Sztompkan johdolla Puolassa sekä Leon Fleisherin, Earl Wildin ja Ilona Kabosin johdolla Yhdysvalloissa. Eniten vaikutusta hänen esiintymiseensä ja musiikkikoulutukseensa on kuitenkin ollut unkarilaissyntyisellä virtuoosi Louis Kentnerillä, joka oli hänen opettajansa ja mentorinsa yli kahdenkymmenen vuoden ajan.

Peris tuli palkituksi Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Paikkoja, joissa hän on urallaan esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Lontoo, Amsterdam, Bryssel, Köln, Lissabon, Lausanne, México ja Montréal sekä kohteet Kiinassa, muualla Aasiassa, Australiassa, entisissä Neuvostoliitossa ja entisessä Jugoslaviassa. YK:n pääsihteerin kutsumana hän esiintyi YK:n yleiskokouksen salissa 22. Ihmisoikeuksien päivän kunniaksi. Peris on julkaissut albumeita muun muassa Brioso-yhtiön kautta.

Peris opetti pianonsoittoa professorina George Washingtonin yliopistossa ja valmensi myös kamarimusiikkikokoonpanoja. Hän sai helmikuussa 1993 Kala Keerthin arvon tunnustuksena elinikäisistä ansioistaan taiteiden parissa. Yhdysvaltain Sri Lanka -yhdistys myönsi hänelle palkinnon elinikäisistä saavutuksista marraskuussa 2007. Peris oli naimisissa suurlähettiläs D. A. de Silvan kanssa. Hän sai kolme lasta, joista tuli lääkäreitä Yhdysvalloissa. Peris on Steinway-artisti. Hän on toipunut rintasyövästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles A. Gunawardena: Encyclopedia of Sri Lanka (2005), s. 201
2. 1 2 3  Corcoran School of the Arts & Design: Malinee Peris

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Erna Kentala** (s. 12. heinäkuuta 1963) on suomalainen entinen pesäpalloilija. Kentala edusti urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä Helsingin Roihua ja Viinijärven Urheilijoita. Hän saavutti yhden SM-kullan kaudella 1990, kuusi SM-hopeaa kaudella 1982, kaudella 1985, kaudella 1986, kaudella 1988, kaudella 1989 ja kaudella 1991 ja yhden SM-pronssin kaudella 1992. Kaudella 1992 Kentala oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 62:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi neljä Itä-Länsi-ottelua vuosina 1987, 1989 ja 1991 ja 1992 ja kaksi Liitto-Lehdistö-ottelua vuosina 1987 ja 1991. Kentala pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 223 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 149 tavallista juoksua, toi 406 juoksua ja keräsi 1 119 kärkilyöntipistettä.

Kentala on koulutukseltaan korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkäri ja hän toimii HUS:n Pää- ja kaulakeskuksen toimialajohtajana. Kentala on väitellyt vuonna 1996 aiheesta *Huimauksen asiantuntijaohjelma.*

Lähteet
-------

1. ↑  Erna Kentala täyttää pyöreitä vuosia *Viinijärven Urheilijat ry*. Viitattu 16.8.2022.
2. ↑
3. ↑  Lääkäreiden palkat ovat HUSissa huonompia kuin muissa yliopistosairaaloissa: Joka toinen hakee lisätienestiä sivutöillä *Yle Uutiset*.  25.3.2019. Viitattu 16.8.2022.
4. ↑  Erna Kentala *HUS*. Viitattu 16.8.2022.
5. ↑  Erna Kentala *Lasten ja nuorten oma lääkäriasema Pikkujätti*. Viitattu 16.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
Chequersin ulkopuoli
Alankomaiden pääministeri Mark Rutte (vas.) ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri David Cameron Chequersissa vuonna 2014
**Chequers**, virallisesti **Chequers Court**, on Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin maaseutuasunto. Se sijaitsee Chilternin kukkuloilla Buckinghamshiressä Englannissa noin 50 kilometrin päässä Lontoosta.

Laajuudeltaan Chequers on noin 600 hehtaaria. Sen varusteluun lukeutuu muun muassa sisäuima-allas.

Historia
--------

Chequersin sijaintipaikalla on ollut 1100-luvulta lähtien kartanomainen rakennus. Siitä, mistä paikka on saanut nimensä, ei ole varmuutta – eräs mahdollisuus on kartanon alueella kasvavat etelänpihlajat (engl. *chequer tree*). Nykyinen rakennus on peräisin vuodelta 1565, ja sen suunnitteli itselleen William Hawtrey, osittain aiemman rakennuksen pohjalta. Pian valmistumisen jälkeen kuningatar Elisabet I määräsi lady Jane Greyn nuoremman sisaren lady Mary Greyn pidettäväksi siellä vankeudessa. Mary Greytä pidettiin Chequersissa kaksi vuotta.

Useat merkittävät suvut pitivät Chequersia hallussaan, kunnes se päätyi lopulta Astleyn suvulle viktoriaanisen aikakauden loppupuolella. Astleyt kutsuivat arkkitehti sir Reginald Blomfieldin restauroimaan Chequersin ja palauttamaan sen Elisabetin ajan loistoonsa. Blomfield jatkoi Chequersin sisätilojen parissa senkin jälkeen vuonna 1909, kun kartano siirtyi Leen suvun haltuun.

Vuonna 1917 poliitikko sir Arthur Lee lahjoitti Chequersin valtiolle, sillä kaikilla pääministereillä ei välttämättä olisi omasta takaa maaseutuasuntoa, jonne vetäytyä Lontoosta tarvittaessa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Chequers toimi lisäksi upseerien toipilaspaikkana. 8. tammikuuta 1921 omistajuuden vaihtumista juhlistettiin tilaisuudessa, jossa kartanoon asennettiin muistotekstillä varustettu koristeikkuna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Chequers *Britannica.com*. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Chequers has offered recuperation to prime ministers for 100 years *The Guardian*.  13.4.2020. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sommerland, Joe: Chequers: a brief history of the British prime minister's country residence *The Independent*.  13.7.2018. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chequers** Wikimedia Commonsissa

* Major, Norma: *Chequers: The Prime Minister's Country House and Its History*. HarperCollins, 1996. (englanniksi)
Kylämaisemaa hallitsee linna, Château de Châteauneuf.
**Châteauneuf** (epävirallisesti **Châteauneuf-en-Auxois**) on kunta itäisessä Ranskassa Burgundi-Franche-Comtén hallintoalueella Côte-d’Orin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 85. Pinta-alaltaan kunta on 10,06 neliökilometriä.

Kunta kuuluu departementissaan Arnay-le-Ducin kantoniin Beaunen arrondissementissa. Naapurikunnat ovat pohjoisessa Commarin, idässä La Bussière-sur-Ouche ja Bouhey, etelässä Sainte-Sabine ja lännessä Vandenesse-en-Auxois. Suurempia kaupunkeja alueella ovat Dijon noin 40 kilometriä itään ja Beaune noin 35 kilometriä kaakkoon.

Châteauneufin maisemaa hallitsee keskiaikainen linna ja sen ympärille muodostunut kylä. Kunta on sen ansiosta hyväksytty kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäseneksi.

Kunnan eteläosan halki kulkee Pariisista Lyoniin johtava A6-moottoritie.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Châteauneuf (Côte-d’Or)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Châteauneuf, Côte-d'Or
**José Baptista Pinheiro de Azevedo** (5. kesäkuuta 1917 Luanda, Portugalin Länsi-Afrikka (nyk. Angola) – 10. elokuuta 1983 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen amiraali ja poliitikko, joka osallistui vuoden 1974 neilikkavallankumoukseen ja toimi Portugalin pääministerinä vuosina 1975–1976.

Pinheiro de Azevedo meni laivastoakatemiaan 17-vuotiaana ja palveli Portugalin laivastossa. Hän vastasi Angolan rannikkopuolustuksesta vuosina 1963–1965. Vuonna 1972 hänestä tuli Portugalin merijalkaväen komentaja. Vuoden 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen Pinheiro de Azevedo ylennettiin amiraaliksi ja hänet kutsuttiin kansallisen pelastuksen junttaan. Hän oli jäsenenä myös juntan korvaajaksi perustetussa vallankumousneuvostossa. Hänet nimitettiin pääministeriksi syyskuussa 1975 liian vasemmistolaisena pidetyn kenraali Vasco Gonçalvesin tilalle. Pinheiro de Azevedo oli lähellä maltillista vasemmistoa ja sosialisteja, mutta radikaali vasemmisto ja kommunistit yrittivät painostaa hänet eroamaan. Marraskuussa 1975 mielenosoittajat piirittivät hänen virka-asuntoaan kahden viikon ajan. Hän erosi lopulta uusien vaalien jälkeen kesäkuussa 1976.

Pinheiro de Azevedo oli ehdolla vuoden 1976 presidentinvaaleissa, mutta sai sairauskohtauksen kampanjansa aikana. Hän sai noin 14 % äänistä eikä tullut valituksi. Hän kuoli sydänkohtaukseen 66-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Index At-Az (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 28.12.2019.
2. 1 2 3 4 5  Adm. Jose Baptista Pinheiro de Azevedo, Portuguese Premier Following Coup, Dies (englanniksi) The Washington Post 11.8.1983. Viitattu 29.12.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Portugalin pääministerit |
| --- |
|  |
| Ensimmäinen tasavalta | 
* Braga
* Pinheiro Chagas
* Vasconcelos
* Leite
* Costa
* Machado
* Azevedo Coutinho
* Pimenta de Castro
* sotilasjuntta
* Pinheiro Chagas
* J. Castro
* Costa
* Almeida
* Costa
* Pais
* Canto e Castro
* Tamagnini Barbosa
* Relvas
* Leite Pereira
* Sá Cardoso
* Fernandes Costa
* Sá Cardoso
* Leite Pereira
* Baptista
* Ramos Preto
* Silva
* Granjo
* A. Castro
* Pinto
* Machado
* Barros Queirós
* Granjo
* Coelho
* Maia Pinto
* Cunha Leal
* Silva
* Ginestal Machado
* A. Castro
* Rodrigues Gaspar
* Domingues dos Santos
* Guimarães
* Silva
* Leite Pereira
* Silva

 | Portugalin pääministerin lippu |
|  |
| Toinen tasavalta | 
* Mendes Cabeçadas
* Gomes da Costa
* Carmona
* Freitas
* Ivens Ferraz
* Oliveira
* Oliveira Salazar
* Caetano

 |
|  |
| Kolmas tasavalta | 
* kansallisen pelastuksen juntta
* Palma Carlos
* Gonçalves
* Pinheiro de Azevedo
* Almeida e Costa
* Soares
* Nobre da Costa
* Mota Pinto
* Pintasilgo
* Sá Carneiro
* Freitas do Amaral
* Pinto Balsemão
* Soares
* Cavaco Silva
* Guterres
* Durão Barroso
* Santana Lopes
* Sócrates
* Passos Coelho
* Costa

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Portugali

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo muusikosta. Muista katso täsmennyssivu Cheri.*
**Cheri** eli **Simo Martin** (s. 4. tammikuuta 1966) on suomalainen basisti ja Smack-yhtyeen perustajajäsen. Cheri soitti Smackissä vuosina 1982–1986 ja oli mukana yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla *Smack On You* ja *Rattlesnake Bite*. Cheri oli Smilers-yhtyeen perustajajäsen 1990–1996. Smilers julkaisi samannimisen albumin vuonna 1993. 2009–2011 Cheri soitti helsinkiläisessä Caroline-yhtyeessä. Cheri oli basistina Jessica Wolff-bändissä 2011–2017.

Smack

| 
* Claude
* Manchuria
* Kinde
* Rane Raitsikka
* Cheri
* Jimi Sero
* Juki Marjala
* Kartsa
* Repa Rantsila

 |
| --- |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit | 
* *Smack On You*
* *Rattlesnake Bite*
* *Salvation*
* *Radical*

 |
| Livealbumit | *Live Desire* |
| Singlet | 
* "Criminal"
* "Walking on the Wire"
* "Stepping Stone"
* "Paint It Black"
* "The Only Salvation"
* "Look Around"
* "Mad Animal Shuffle"
* "I Want Somebody"
* "Little Sister"
* "Can You Dig It"
* "Criminal re-issue’97"

 |
| Kokoelmat | 
* *The Collection – State of Independence*
* *Two Originals – Salvation & Radical*
* *In Your Face 1982–1990*

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Alfredo Robert
**Alfredo Robert** (oikealta nimeltään *Giovanni Bertoncini*, 5. huhtikuuta 1877 Fucecchio – 31. maaliskuuta 1964 Bologna) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

Robertin näyttelijänura alkoi vuonna 1895. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Film d’Arte Italianalla tehty *Il ballo in maschera* vuonna 1911. Seuraavana vuonna Robert teki Milano Filmsille ensimmäisen ohjaustyönsä *La locandiera*. Samana vuonna hän perusti Firenzessä lyhytikäiseksi jääneen tuotantoyhtiön Robert Filmin. Myöhemmin Robert työskenteli jälleen Milano Filmsille sekä toisinaan myös torinolaisille Itala Filmille ja Alba Filmille. 1930- ja 1940-luvuilla hän näytteli sivuosia useissa äänielokuvissa.

Elokuvia
--------

* *Gemma di Sant’Eremo*, 1918 (ohjaaja)

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Alfredo Robert (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Jenna Silvonen** (s. 2. tammikuuta 1999 Lohja) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Naisten liigassa pelaavaa Kiekko-Espoota. Hän on pituudeltaan 165 cm.

Silvosen kasvattajaseura on Lohjan Kisa-Veikot. Hän pelasi Naisten liigassa Espoo Bluesissa / Espoo Unitedissa kausilla 2015–2019 kaikkiaan 74 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,6 % ja pudotuspeleissä 26 ottelua torjuntapronsentilla 93,2 %. Hän voitti Suomen-mestaruuden 2019 sekä saavutti hopeaa 2017 ja pronssia 2016. Hänet valittiin liigan ykköstähdistöön kaudella 2018–2019. Hän pelasi kausilla 2019–2022 NCAA:n sarjassa Mercyhurstin yliopiston joukkueessa 35 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 %. Hän on edustanut Kiekko-Espoota kaudesta 2022–2023 lähtien.

Silvonen pelasi alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 14 ottelua. Hän pelasi neljä ottelua ikälukan MM-kilpailuissa 2017. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kahdeksan ottelua torjuntaprosentilla 89,3 %. Hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 ja pronssijoukkueeseen MM-kilpailuissa 2021, muttei päässyt pelaamaan kummissakaan kisoissa. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jenna Silvonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Eino Arvo Haatanen** (11. kesäkuuta 1900 Kotka – 17. joulukuuta 1972 Helsinki) oli opetusneuvos, joka toimi pitkään opettajana sekä ammattiopetuksen kehittäjänä ja johtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Eino Haatasen vanhemmat olivat vaununtarkastaja August Haatanen ja Alma Forsman ja puoliso vuodesta 1931 Vappu Pälsi, professori Sakari Pälsin tytär. Haataja valmistui Tampereen teknillisestä opistosta 1924, suoritti Kadettikoulun 1929, ylioppilastutkinnon 1939 ja diplomi-insinöörin tutkinnon 1950. Hän oli Ilmavoimien nuorempi lento- ja opetusupseeri 1925–1939, kenttälentovarikon päällikkö 1939–1940 ja Kuoreveden lentovarikon päällikkö 1940–1944. Sotien jälkeen Haatanen toimi lyhyen aikaa teollisuudessa käyttöinsinöörinä, 1947–1948 hän oli Ammattienedistämislaitoksen yliopettaja ja työskenteli laitoksen palveluksessa vielä vuodesta 1967 aina kuolemaansa saakka, 1948–1956 Haatanen oli Järvenpään invalidien ammattihuoltolaitoksen johtaja ja 1956–1967 Riihimäen seudun ammattikoulun rehtori. Sotilasarvoltaan Haatanen oli majuri (1942), opetusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1965.

Julkaisuja
----------

* *Teknillisen fysiikan sovellusesimerkkejä ammattikouluille ja itseopiskelijoille 1–4*, 1969

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 173. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 19.12.1972, s. 11.
**Data Group** on vuonna 1992 perustettu suomalainen ict-ratkaisujen, -tuotteiden ja -palveluiden toimittaja. Data Group koostuu 36:stä itsenäisestä suomalaisesta yrityksestä, joilla on 57 toimipistettä eri puolilla Suomea. Yritykset myös omistavat ketjun. Vuonna 2019 Data Group -ketjuun kuuluvien yritysten yhteenlaskettu liikevaihto on yli 70 miljoonaa euroa ja niissä työskentelee noin 370 henkilöä.

Liiketoiminta
-------------

Data Groupin tyypillisiä asiakkaita ovat yksityisen sektorin ja julkishallinnon pienet ja keskisuuret organisaatiot ympäri Suomen. Data Groupin tarjonta voidaan jakaa neljään osa-alueeseen: käyttäjän työpiste, tietotyön ratkaisut, it-infra, sekä turvallisuus ja hallinta. Data Groupin ydinosaamista ovat toimivan it-kokonaisuuden rakentaminen sekä liiketoiminnan kehittäminen it:n avulla.

Data Group -logo
* Tunnuslause: Parempaa IT-palvelua
* Yritysmuoto: osakeyhtiö
* Perustettu: 1992
* Toimitusjohtaja: Timo Vilenius
* Puheenjohtaja: Jarkko Pippola
* Kotipaikka: Elannontie 3, 01510 Vantaa
* Toiminta-alue: Suomi
* Internetsivut: www.datagroup.fi

Lähteet
-------

* Tietoa Data Groupista *datagroup.fi*.  Arkistoitu 8.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Data Group Finland -verkkosivut *datagroup.fi*.  (suomeksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kuvanveistäjää. Rahoitusneuvos Eino Halosesta on eri artikkeli.*
**Eino Halonen** (11. huhtikuuta 1915 Lapinlahti – 4. heinäkuuta 1941 Kuhmo) oli suomalainen, lapinlahtelaiseen Halosen taiteilijasukuun kuulunut kuvanveistäjä.

Arttu Halosen vanhemmat olivat Aukusti Halonen ja Katri Koponen. Eino Halonen oli oppilaana setänsä Arttu Halosen taidevalimolla ja opiskeli sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1938–1941.

Eino Halonen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa 1936 edustaen Siilinjärven Ponnistusta. Halonen on sanoittanut Pesäpalloilijain marssin, jonka sävelsi hänen pelaajatoverinsa Ahti Sonninen.

Eino Halonen kaatui kersanttina jatkosodan alussa heinäkuussa 1941 Kuhmon Saunajärvellä.

Veistoksia
----------

* *Tytön pää*

Lähteet
-------

* Halosen taiteilijasuku : Eino Halonen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneiden tiedosto[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Datamike** on suomalainen Windows-pohjainen taloushallinto-ohjelmisto. Ohjelmiston ensimmäinen DOS-pohjainen versio julkaistiin 1990-luvun alkupuolella. Ohjelmiston täysversio sisältää kirjanpidon, asiakasrekisterin sekä tuoterekisterin ja varastonhallinnan. Ohjelma käyttää tietojen tallentamiseen yleisessä käytössä olevaa DBF-tiedostoformaattia. Siihen tallennetut tiedot ovat avattavissa muissa ohjelmissa.

Ohjelmaa on 1990–2014 myyty yli 14 000 kappaletta. Datamiken täysversion veroton hinta vuonna 2014 oli 239 euroa. Päivitys on 6 kk ilmaista ja sen jälkeen maksullista.

Datamikeä kehittää ja myy vuonna 1990 perustettu *S & J Soft Systems Oy*. Yhtiön liikevaihto vuonna 2013 oli 79 000 euroa.

Arvioita
--------

Silver Raudsepp kuvasi opinnäytetyössään 2012 ohjelman käyttöliittymää seuraavasti: *Ohjelmisto noudattaa tyypillistä taloushallinto ohjelmiston rakennetta, ja on ulkoasultaan selkeä*.

Arja Nurminen arvioi opinnäytetyössään 2011 taloushallinto-ohjelmien kartoituksessa julkisyhteisön käyttöön Datamiken hinta-laatusuhteeltaan parhaimmaksi.

Tuomo Lampela käsitteli vuonna 2009 Datamikeä päättötyössään, jossa tutkittiin maksuttomia ja edullisia sovelluksia verkkokauppayrityksen työkaluina. Lampela piti opinnäytetyössään ohjelmiston ulkoasua ja käytettävyyttä monimutkaisena. Hän kuitenkin piti hyvänä puolena ohjelmiston apupalveluita ja ohjeita.

Lähteet
-------

1. ↑  Käytettävät tiedostot ja projektit - moniyrityskäyttö (Datamiken ohjeet)  2014. S&J Soft Systems Oy. Viitattu 18.1.2014.
2. 1 2 3  Datamike -taloushallinto-ohjelmisto S&J Soft Systems Oy. Viitattu 7.2.2014.
3. ↑  Fonecta Finder Viitattu 20.7.2014
4. ↑  Arja Nurminen: *Taloushallinto-ohjelmiston kartoitus ...*. Opinnäytetyö; Liiketalouden koulutusohjelma. Saimaan ammattikorkeakoulu. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.2.2014).
5. ↑  Silver Raudsepp: *Asiakas- ja tuoterekisterin suunnittelu ja toteutus Case: Insinööritoimisto Peltomäki Oy*, s. 14,15. Opinnäytetyö; Liiketalouden koulutusohjelma. Haaga-Helia ammattikorkeakoulu, 2012. 10024/434. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.1.2014).
6. ↑  Tuomo Lampela: *Maksuttomat ja edulliset sovellukset verkkokauppayrityksen työkaluina Case: Ruuti Racing ay*, s. 30. Opinnäytetyö; Tietojenkäsittelyn koulutusohjelma. Tampere: Tampereen ammattikorkeakoulu, 2009. 10024/193. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 7.2.2014).
7. ↑  Tuomo Lampela: *Maksuttomat ja edulliset sovellukset verkkokauppayrityksen työkaluina Case: Ruuti Racing ay*, s. 24. Opinnäytetyö; Tietojenkäsittelyn koulutusohjelma. Tampere: Tampereen ammattikorkeakoulu, 2009. 10024/193. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 18.1.2014).

Aiheesta muualla
----------------

* Ohjelmiston kotisivu www.datamike.com
Eino Heinonen valokuvaa malli-ikkunaa Elannon koristeluosastolla l. somistamossa entisen tulitikkutehtaan rakennuksessa.
**Eino Rafael Heinonen** (23. lokakuuta 1905 Helsinki – 10. tammikuuta 1986) oli suomalainen mainosmies ja valokuvaaja. Hän työskenteli Osuusliike Elannon palveluksessa ensin mainososastolla ja somistamolla ja vuodesta 1949 alkaen hän keskittyi valokuvaukseen. Heinonen perusti Elantoon valokuvaamon ja hän kuvasi *Elanto*-lehdelle, lisäksi hän teki mainoskuvauksia. Vapaa-aikanaan hän kuvasi kaupunkielämää.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkko Helsingissä: Heinonen Eino Rafael, Helsingin seurakuntayhtymä, Malmin hautausmaa, alue 00, kortteli 088, rivi 01, paikka 00006 *hautahaku.fi*. Viitattu 4.9.2022.
2. ↑  BillionGraves: Eino Rafael Heinonen, Malmin hautausmaa, Helsinki *billiongraves.com*. Viitattu 4.9.2022.
3. ↑  Kuka kuvasi? Valokuvataiteen museo. Viitattu 20.11.2018.
4. ↑  Kesänviettoa neljän valokuvaajan silmin. *Helsingin kaupunginmuseo*.  9.7.2018. Viitattu 20.11.2018.
**Pierre Jean François Turpin** (1775–1840) oli ranskalainen kasvitieteilijä ja kuvittaja. Vaikka Turpin ei noussut samankaltaiseen maineeseen ja kuuluisuuteen kuin hänen aikalaisensa Pierre-Joseph Redouté, häntä pidetään kuitenkin yhtenä aikansa parhaimmista kasveja kuvanneista taiteilijoista.

Turpin oli pitkälti itse oppinut niin kasvitieteessä kuin taiteessakin. 1790-luvun alussa hän meni armeijaan ja palveli Haitilla, missä hän tapasi Pierre Antoine Poiteaun vuonna 1794. Yhdessä he keräsivät yli 1 200 kasvinäytettä ja kokosivat Haitin kasvistosta kirjan, jonka he julkaisivat vuonna 1808. Sittemmin Turpin työskenteli yhdessä useiden kasvitieteilijöiden kanssa. Hän teki satoja käsin väritettyjä kuvatauluja eri teoksiin, muun muassa vuonna 1808 julkaistuun Alexander von Humboldtin kasvien ensyklopediaan ja vuonna 1835 julkaistuun Louis Duhamel du Monceaun hedelmäpuututkielman uuteen versioon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petra Kayser: Oxyanthus, early 19th century  10.4.2017. National Gallery of Victoria (NGV). Viitattu 20.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierre Jean François Turpin** Wikimedia Commonsissa

* JSTOR Global Plants: Turpin, Pierre Jean François (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Eino Kalervo Hietanen** (25. tammikuuta 1910 Uusikirkko – 14. elokuuta 1969) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hietasen vanhemmat olivat kauppias, talousneuvos Juho Hietanen ja Sanni Siilin ja puoliso vuodesta 1936 sairaanhoitaja Terttu Marjatta Viljanen. Hietanen tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta 1931, opiskeli matematiikkaa Helsingin yliopistossa 1932–1933 ja valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1936. Hän oli Oy Sähkökonttorin myynti-insinööri 1936–1938, Sähkö Oy AEG:n myyjä ja myyntipäällikkö 1938–1945, Sähkömies Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1945 ja Sähköliikkeiden Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1950. Hietanen oli myös Suomen AEG Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1956, AFA Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1959, Akku Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1950 ja Kaapeliteollisuus Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1961. Hänellä oli lisäksi sähköalan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Hietanen oli reservin kapteeniluutnantti (1944). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Hietanen *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
2. ↑  Läheltä ja kaukaa.  *Uusi Suomi*, 10.12.1967, nro 314, s. 25. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.10.2022.
**Eino Mikael Hemmilä** (6. elokuuta 1902 Alavieska – 24. huhtikuuta 1969 Kokkola) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija.

Hemmilän vanhemmat olivat itsellinen Konstantin Manunpoika Hemmilä ja hänen toinen vaimonsa Sofia Mikontytär. Pienviljelijäperheeseen syntynyt Hemmilä kävi kansakoulun ja oli innokkaasti mukana kotipaikkakuntansa Alavieskan nuorisoseuraliikkeessä. Hän pyrki myös parantamaan tietojaan itseopiskelun avulla.

Hemmilä aloitti lehtiuransa Kalajokilaakso-lehden toimitussihteerinä. Hän oli Keskipohjanmaa-lehdessä tilapäistoimittajana 1932–1935 ja sen jälkeen uutistoimittajana sekä toimitussihteerinä aina vuoteen 1952 saakka. Hemmilä opiskeli 1934–1935 Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hän toimitti 1930-luvulla Keskipohjanmaa-lehden kaunokirjallista kuukausiliitettä ja piti siinä yhteydessä kirjoittajakoulua harrastajakirjoittajille. Hemmilä kirjoitti myös itse pari nuorisokirjaa.

Hemmilä alkoi kirjoittaa 1930-luvun lopulla pakinoita nimimerkillä *Hervo* ja jatkoi tätä aina 1950-luvun alkuun saakka. Hemmilä harrasti myös maalausta ja varsinkin 1940-luvun lopulta lähtien erityisesti hänen Lapin-aiheiset maalauksensa alkoivat saada arvostusta. Hemmilä piti muutaman taidenäyttelyn Kokkolassa ja hänen töitään hankittiin myös Kokkolan Taidemuseoon. 1940-luvulta alkaen hän kirjoitti myös taidepakinoita nimimerkillä *Poropeukalo*.

Hemmilä oli 1952–1954 Lapin Kansa-lehden päätoimittajana mutta joutui eroamaan jouduttuaan erimielisyyksiin lehden omistajan kanssa. Hän oli sitten kuvaamataidon opettajana Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa ja sen jälkeen Kokkolassa Keskipohjanmaan Osuuskaupan liikkeen somistajana. 1960-luvulla hän tuli toimeen lähinnä maalauksistaan saamillaan tuloilla.

Eino Hemmilä oli naimisissa 1936–1960 Enna Sohvi Halosen (1898–1960) kanssa. Heillä oli yksi ottotytär.

Teoksia
-------

* *Pohjanmaan kalastajaseurojen liitto r.y. 1928–1938 : 10-vuotisjulkaisu*. Pohjanmaan kalastajaseurojen liitto, Kokkola 1938
* *Karkurien kintereillä* : poikien seikkailukertomus. Karisto 1955
* *Luodolla paloi* : poikien seikkalukertomus. Karisto 1956

Lähteet
-------

* Eino Hemmilä SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Annikki Wiirilinna : Sihteeri, pakinoitsija, taiteilija, kirjailija : Eino Hemmilä - eräs lehden työntekijä, Keskipohjanmaa 4.12.1977 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjastovirman henkilögalleria : Eino Hemmilä (Arkistoitu – Internet Archive)
Enn Eesmaa (2011)
**Enn Eesmaa** (s. 7. kesäkuuta 1946 Tallinna) on Viron Keskustapuolueen kansanedustaja Riigikogussa Tallinnan Nummenmäen ja Mustanmäen vaalipiiristä. Hän on valmistunut Tallinnan pedagodisesta instituutista 1969 sekä toiminut Viron televisio 3:n johtajana sekä ulkomaanuutisten toimittajana 1994–2003.

Riigikogussa Eesmaa on mm. ulkoasiainvaliokunnan jäsen.

Pronssisotilas
--------------

Eesmaa antoi haastattelun, jonka mukaan Tallinnassa ja Moskovassa yhä jatkuvat vihamielisyydet Viron ja Venäjän välillä eivät ole voineet tulla kenellekään yllätyksenä:

– Erilaisten symbolien puolesta on Euroopassa taisteltu monet vuosikymmenet. Keskustapuolue on jatkuvasti korostanut, että tämä ei ole pelkästään patsaskysymys, vaan tämä on myös symbolikysymys.

Viron keskusta on venäläisvähemmistön joukossa suosittu puolue, ja se on saanut tapahtumista paljon palautetta, kertoo Eesmaa.

– Monet vironvenäläiset sanovat nyt, että ensin heiltä vietiin Neuvostoliitto, sitten he eivät saaneet Viron kansalaisuutta. Nyt halutaan viedä patsaskin.

Lähteet
-------

1. ↑  Petri P. Pentikäinen: Viro on tehnyt paljon virheitä (Arkistoitu – Internet Archive). Suomenmaa. Luettu 3.5.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Riigikogu kansanedustajat: Enn Eesmaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Väliskomisjon arutas Vene strateegiat (ETV24 13.1.2006)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Atar** (arab. أطار‎) on keidaskaupunki ja kunta sekä Adrarin alueen ja Atarin departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee Saharan länsiosassa Adrarin tasangolla 435 kilometriä Nouakchott‎ista koilliseen. Kaupungissa on 24 000 asukasta (vuonna 2019).

Atar on vanhan Saharan ylittävän karavaanireitin pysähdyspaikka. Se koostuu ksariksi kutsutusta vanhasta osasta ja sen ympärille rakennetusta nykyaikaisesta kaupungista. Ranskalaiset valtasivat Atarin vuonna 1909 ja rakensivat sen lähelle suuren varuskunnan, joka on sittemmin toiminut Mauritanian armeijan koulutuskeskuksena. Kaupungin kautta kulkee Nouakchott‎ista Algerian rajalle johtava maantie. Kaupungin kupeessa sijaitsee myös lentokenttä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 89–90. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.
2. ↑  Population of Cities in Mauritania (2019) *worldpopulationreview.com*. Viitattu 22.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Atar (Mauritania)** Wikimedia Commonsissa
**Lehmärokko** on tartuntatauti, jonka aiheuttaa lehmärokkovirus. Se aiheuttaa suuria rakkuloita ihossa, kuumetta ja rauhasten turvotusta. Ihminen saa sen tavallisimmin jouduttuaan kosketuksiin tartunnan saaneen lehmän kanssa. Kädet ja kasvot kärsivät useimmiten, ja täplät ovat yleensä erittäin kivuliaita.

Orthopoxvirus-sukuun kuuluva virus on läheistä sukua isorokkovirukselle. Virus on zoonoottinen eli se siirtyy helposti lajista toiseen, kuten kissasta ihmiseen. Ihmisissä tauti havaittiin ensimmäiseksi lehmiä lypsäneillä, jotka olivat koskettaneet tartunnan saaneiden lehmien utareita ja saivat käsiinsä tunnusomaiset märkärakkulat. Nimestään huolimatta lehmärokkoa tavataan enemmän muissa kuin nautaeläimissä, esimerkiksi jyrsijöillä.

 *lähde?*

Yhteys isorokkorokotukseen
--------------------------

Lehmärokko on samankaltainen mutta paljon lievempi kuin erittäin tarttuva ja usein tappava isorokkotauti. Sen samankaltaisuuden lisäksi havaittiin, että maidontuotannossa työskentelevät olivat usein immuuneja isorokolle. Tämän havainnon pohjalta Edward Jenner ryhtyi kehittämään lehmärokkoon pohjautuvaa isorokkorokotetta. Ensimmäisen kuvauksensa lehmärokosta Jenner antoi vuonna 1798. Keksintö oli onnistunut, sillä rokotuksen jälkeen kehittyvät lehmärokon vasta-aineet tekevät immuuniksi myös isorokkoa aiheuttavalle Variola-virukselle.

Lehmärokkorokotukset ja myöhemmät inkarnaatiot osoittautuivat niin onnistuneiksi, että Maailman terveysjärjestö ilmoitti vuonna 1980, että isorokko oli ensimmäinen rokotustoimilla maailmanlaajuisesti hävitetty tauti. Muut ortopoksivirukset ovat edelleen yleisiä tietyissä yhteisöissä ja tartuttavat edelleen ihmisiä, kuten lehmärokkovirus Euroopassa, vaccinia Brasiliassa ja apinarokkovirus Keski- ja Länsi-Afrikassa.

Monissa kielissä rokotuksesta käytetään sanaa *vaccination*, joka on johdettu "lehmästä saatua" tarkoittavasta latinan adjektiivista *vaccinus*. Myös suomen sana *rokote* juontaa juurensa rokkotaudista.

Lähteet
-------

1. ↑  Itkonen, Erkki ym.: *Suomen sanojen alkuperä: etymologinen sanakirja.*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. 1237121287. ISBN 978-952-222-418-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 31.7.2022).
Lady Mary Wrothin muotokuva.
**Mary Wroth** (18. lokakuuta 1587 – 1651 t. 1653), lady, Englannin renessanssin aikainen englantilainen runoilija. Hän kuului merkittävään kirjalliseen sukuun ja oli ensimmäisiä brittiläisiä naisrunoilijoita, jotka ovat saaneet pysyvän maineen. Hänen tunnetuimpia tekstejään on *The Countess of Montgomery's Urania*, joka on ensimmäinen englantilaisen naisen kirjoittama yhä olemassa oleva proosamuotoinen romanssi. Toinen hänen tekstinsä on *Pamphilia to Amphilanthus*, joka on aikajärjestyksessä toinen tunnettu englantilaisen naisen kirjoittama sonettisarja.

Wrothin teos on myös pastoraalinäytelmä *Love's Victory* (myös *Love's Victorie*), jonka kantaesitys on vasta 2018. Aikalaiskriitikot pitivät naisten tekstejä huonompina kuin miesten. Naiset eivät myöskään saaneet renessanssiajan Englannissa esiintyä: laki kielsi esiintymisen sopimattomana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lady Mary Wroth, Oxford Dictionary of National Biography, viitattu 16.9.2018
2. 1 2  Lady Mary Wroth, The Sidney Home Page, viitattu 16.9.2018
3. ↑  Tomáš Jajtner: "The True Forme of Love": Transforming the Petrarchan Tradition in the Poetry. (Arkistoitu – Internet Archive) Prague Journal of English Studies, Volume 5, No. 1, 2016, s. 9
4. ↑  400 vuotta vanha brittikomedia viimein ensi-iltaan.  *Helsingin Sanomat*, 15.9.2018, s. C 7.

Aiheesta muualla
----------------

* Elämä ja teokset, Mary Wrothin sivusto (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Karhu 3** oli Karhumäen veljesten kolmas itserakentama lentokone. Kone rakennettiin Karhu 2:n tuhouduttua joulukuun 1927 ja maaliskuun 1928 välisenä aikana Karhumäen navetan yläkerrassa. Koneen rakentamiseen osallistui Karhumäen veljesten lisäksi ensimmäinen Karhumäkien palkattu työntekijä, Veikko Ahola. Karhu 3 valmistui Karhu 2:n pohjalta, joskin tämän heikkoukset pyrittiin välttämään.

Kone oli kaksipaikkainen, vapaastikantava puinen alataso. Kone oli paljon Karhu 2:ta kestävämpi rakenteensa puolesta. Ohjaaja ja matkustaja istuivat peräkkäin samassa tilassa, molemmilla oli ohjainlaitteet. Koneen runko oli tummanpunainen ja siivet hopeanhohtoiset, peräsimessä oli ensimmäistä kertaa tunnus, "K3". Karhu 3 oli ensimmäinen Karhumäen veljesten lentokone, jossa käytettiin laskutelineissä suksien lisäksi myös pyöriä kesäkäyttöä ajatellen.

Karhu 3 lensi ensilentonsa huhtikuun alussa 1928 ja jo 14. huhtikuuta 1928 paluulennolta Kuhmoisista Haacke-moottori rikkoontui sylinterin irrottua. Moottori vaihdettiin Karhu 2:n Vulpine-moottoriin. Kone myytiin jo huhtikuussa 1928 Keljon lentokerholle, joskin Karhumäen veljeksillä oli siihen käyttöoikeus pitkän maksuohjelman ja kerhon jäsenyyden takia. Keljon lentokerho päätti myydä koneen tammikuussa 1930 yksityiselle ostajalle, joka opetellessaan lentämistä rikkoi koneen ennen kaupan toteutumista.

Karhu 3 -koneella suoritettiin monipuolista lentotoimintaa: esittely- ja yleisölentoja, matkalentoja, lennonopetusta, Karhumäen veljeksille tärkeitä ilmavalokuvauksia ja jopa yölentoja. Karhu 3 -koneella lennettiin yhteensä toistasataa lentoa, kokonaislentotuntien ollessa noin 50.

Katso myös
----------

* Karhu 1
* Tiira

Lähteet
-------

* Ismo Tervonen: Veljekset Karhumäki Suomen ilmailun pioneereina 1924-1956, Apali Oy 2002, ISBN 952-5026-25-6
* Rauni Valtonen: Karhumäet Keljossa - Keskisuomalaista siviili-ilmailua 1925-1939, Keski-Suomen Ilmailumuseon julkaisuja 1, Gummerus Kirjapaino Oy, ISBN 951-95688-0-8

Aiheesta muualla
----------------

* Ismo Tervonen: KAR-AIR tilauslentoliikenteen edelläkävijänä 1957-1980, Apali Oy 2004, ISBN 952-5026-40-X
* Ismo Tervonen: KARAIR matkustajalentoliikenteen perinteiden vaalijana 1980-1996, Apali Oy 2007, ISBN 978-952-5026-64-1
**Mary Helena Wrede** (16. tammikuuta 1892 Viipuri – 10. elokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 

Wrede kävi 1901–1906 yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun. Hän asui sittemmin Arrajoen kartanossa Nastolassa jonka hänen isänsä oli hankkinut 1911. Isän kuoltua 1927 kartanoa hoiti vapaaherra Otto Wrede. Tämän kuoltua 1936 tila siirtyi Mary Wredelle ja hänen veljelleen Sten Goddert Wredelle. Kartano jaettiin suvun jäsenten kesken 1949 ja vuonna 1963 Wredet luopuivat kartanosta. Kartanossa asuessan Mary Wrede harrasti erityisesti kukkienhoitoa.

Mary Wrede kirjoitti kolme romaania ja kuvitti Sigrid Wreden kirjoittaman lastenkirjan *Lilla Pers julafton: sagospel* (Schildt 1916).

Teoksia
-------

* *Konflikter*. Söderström, Helsingfors 1943
* *Varför?*. Söderström, Helsingfors 1945
* *Rekommenderade brev*. Söderström, Helsingfors 1950

Lähteet
-------

* Mary Wrede SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Päijäthämäläisiä kirjailijoita : Mary Wrede (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Suomen ritariston ja aatelin kalenteri 1986*, s. 654. Espoo 1985.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Karhujärvi** (ruots. *Björnträsk*) on 1,9 neliökilometrin laajuinen järvi Siuntion koillisosassa. Järvi on rannoiltaan polveileva ja etelä–pohjoissuuntaisesti pitkänomainen. Karhujärven vedet laskevat Siuntionjokea pitkin Tjusträskin ja Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Karhujärven eteläisiä naapurijärviä ovat Stora Lonoks ja Lilla Lonoks. Lännessä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lauklampi.

Karhujärvi sijaitsee Helsingin keskustasta noin 37 kilometriä länteen. Sen pituus on noin 3,7 kilometriä ja leveys 900 metriä. Karhujärvellä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 10,6 kilometriä pitkä, ja rannat ovat pääosin peltoa ja metsämaata. Karhujärven pohjoisrannoilla kasvaa ruovikkoa. Järven syvin kohta on 4,9 metriä ja keskisyvyys 2,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa. Karhujärven tilavuus on noin neljä miljoonaa kuutiometriä eli 0,004 kuutiokilometriä.

Karhujärveä ympäröi arvokas kulttuurimaisema, ja sen vesistöalue on rehevää. Karhujärven ekologinen tila on välttävä ja kemiallinen tila hyvä. Siuntionjoki saa alkunsa järven luoteiskolkasta. Karhujärven pohjoisoaan laskee Palojoki ja Risupakanjoki.

Karhujärvi on pinta-alaltaan Siuntion suurin ja tilavuudeltaan Siuntion toiseksi suurin järvi. Karhujärven rantaviiva on Siuntion järvistä pisin.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 9.2.2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Karhujärvi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 8.10.2020.
3. 1 2 3  Karhujärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 8.10.2020.
4. ↑  Länsi-Uudenmaan vesistöt (valitse kartalta Karhujärvi) *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf. Viitattu 10.10.2020.
Vanha koulu toimii nyt Karhiniemen kylätalona.
**Karhiniemen kansakoulu** oli Huittisten Karhiniemessä vuosina 1913–1970 toiminut kansakoulu, jonka vanha koulutalo toimii nyt kylätalona nimellä Karhiniemen Kyläkartano. Karhiniemen koulun pitkäaikaisin opettaja oli Lyyli Käenmäki, joka toimi koululla vuodet 1925–1962.

Karhiniemen kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1913, mitä ennen Karhiniemestä käytiin koulua Lauttakylässä ja Kuninkaisissa ja vuodesta 1897 Sammun kansakoulussa vähän lähempänä Karhiniemeä, mutta yhä hankalan matkan takana Kokemäenjoen eteläpuolella vailla nykyistä siltayhteyttä.

Koulun tontti ostettiin viidellä markalla maanviljelijä Frans Untolta ja koulun rakentaminen rahoitettiin säästöpankista otetulla 6 000 markan lainalla. Ensimmäiseksi koulutaloksi siirrettin Sammun kylästä Mattilan talo, ja alakoulun sekä talousrakennuksen sai tehtäväkseen rakennusmestari Koskinen. Ensimmäiseksi opettajaksi valittiin Fanni Valonen ja poikien käsitöiden ohjaajaksi Frans Sakari. Oppilaita oli alkuvaiheessa 44. Urkuharmonin ja muiden varusteiden hankkimiseksi pidettiin keräyksiä ja iltamia. Sähkö saatiin koululle vuonna 1919, mitä ennen toimittiin öljylamppujen varassa.

Karhiniemen koulu toimi 4-luokkaisena vuoteen 1927 saakka, kunnes tammikuussa 1928 perustettiin 18-viikkoinen alakoulu, jonka opettaja toimi toiset 18 viikkoa Suttilassa. Alakoululle tehtiin oma rakennus koulukeittoloineen kesällä 1930. Vuonna 1934 alakoulu piteni 36-viikkoiseksi.

Suurimmillaan oppilasmäärä oli lukuvuonna 1934–1935, jolloin Karhiniemen koulua kävi 76 oppilasta. 1960-luvun alussa oppilaita oli kuutisenkymmentä. Koulun ensimmäinen opettaja Fanni Valonen, myöhemmin Lauerma, työskenteli koulussa kuusi vuotta. Hänen seuraajansa Kerttu Hasanen oli opettajana yhden lukuvuoden, ja sitten Varma Niemi vuodet 1920–1924. Koulun pitkäaikaisin opettaja oli Lyyli Käenmäki, joka toimi Karhiniemessä vuodesta 1925 vuoteen 1962. Alakoulun opettajia olivat Enni Naukkarinen 1927–1930, sitten vuoden verran Eva Kokkonen ja Saima Laati 1931–1950. Vuonna 1958 aloitti koulun johtajaopettajana Pertti Wallenius.

Karhiniemen kansakoulu lakkautettiin vuonna 1970. Rakennukset olivat parikymmentä vuotta tyhjillään, kunnes vuonna 1987 perustettu Karhiniemen Kyläseura ry osti entisen yläkoulurakennuksen ja kunnosti sen kylätaloksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Käenmäki, Lyyli: Kyläkoulun historiaa. Karhiniemen kansakoulusta ja sen oppilaista Karhiniemen Kyläseura ry. Viitattu 2.9.2018.
2. ↑  Meriniemi, Malla: Karhiniemen Kyläkartano – entisen maalaiskansakoulun merkitys kyläyhteisön kohtaamispaikkana (PDF) (Pro gradu –tutkielma.)  2013. Turun yliopisto, Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos, Kulttuurituotannon ja maisemantutkimuksen koulutusohjelma. Viitattu 2.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

Viralliset nettisivut
**Enmerkar** oli muinainen sumerilainen sankari ja myyttinen Urukin kuningas. Hänen uskotaan eläneen 3000-luvulla eaa. Enmerkar on Lugalbandan ja Gilgamešin ohella merkittävimpiä hahmoja säilyneissä sumerilaisissa taruissa. Enmerkar esiintyy kolmessa eepoksessa.

Eepoksessa *Enmerkar ja Arattan herra* kerrotaan, että Enmerkar on auringon jumala Utun poika. Enmerkar kadehtii Arattan kaupungin metalli- ja kivivarantoja, sillä hän haluaisi rakentaa niistä useita temppeleitä, etenkin temppelin Enki-jumalalle. Enmerkar pyytää apuun sisarataan, jumalatar Inannaa. Inannan neuvosta Enmerkar lähettää Arattan herralle uhkaavan vaatimuksen metallista ja kivistä. Arattan herra kuitenkin vaatii, että Enmerkar lähettäisi ensin Arattaan suuren määrän viljaa. Enmerkar täyttää vaatimuksen, mutta Arattan herra ei täytä omaa osaansa vaihtokaupasta. Loppuosa tekstistä ei ole säilynyt kokonaan, mutta Enmerkar on ilmeisesti lopulta voittoisa.

Eepoksessa *Enmerkar ja Ensuhkeshdanna* kerrotaan Arattan tuhosta. Arattan hallitsija Ensuhkeshdanna vaatii, että Enmerkar tulisi hänen vasallikseen. Enmerkar kieltäytyy ja julistaa olevansa jumalten suosikki ja että Ensuhkeshdannan pitäisi sen sijaan alistua Enmerkarille. Eräs pappi lupaa Ensuhkeshdannalle, että Aratta pystyy alistamaan Urukin valtansa alle. Mutta kun pappi saapuu Urukiin, vanha viisas nainen Sagburru ja kaksi jumalatar Nidaban poikaa surmaavat tämän. Kuultuaan papin kohtalosta Ensuhkeshdanna taipuu Enmerkarin vaatimuksiin.

Eepos *Lugalbanda ja Enmerkar* kertoo Lugalbandan sankarillisesta matkasta Arattaan. Eepoksen mukaan seemiläiset paimentolaiset olivat hyökänneet Urukiin. Pelastaakseen valtakuntansa Enmerkar tarvitsi Arattassa olevan Inannan apua. Enmerkar pyysi vapaaehtoisia hakemaan Inannaa, ja ainoastaan Lugalbanda suostui vaaralliselle matkalle. Lugalbanda saa Inannalta viestin välitettäväksi Enmerkarille, ja sen mukaan Enmerkarin tuli valmistaa erityisiä vesiastioita ja pyydystää outo kala eräästä joesta.

Katso myös
----------

* Enmerkar ja Arattan herra

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Enmerkar *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 25.1.2018. (englanniksi)