recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sopimusrikkomus** on sopimussuhteessa ilmenevä suoritushäiriö, jonka vuoksi sopimussuhteen kehitys ei ole odotetun mukainen. Se ei välttämättä johdu siitä sopijapuolesta, jonka suorituksessa se ilmenee, eikä vastapuoli vättämättä vaadi sen johdosta oikeudellisia seuraamuksia. Häiriötä nimitetään sen sopijapuolen sopimusrikkomukseksi, jonka vastuulla olevasta seikasta se johtuu, eikä siis sen rikkomukseksi, jonka suorituksessa se ilmenee. Sitä sopijapuolta, jonka suorituksessa häiriö ilmenee, nimitetään velalliseksi ja toista sopijapuolta velkojaksi. Sopimusrikkomuksen seuraamuksina käytetään velvoitteen tehosteita, joita ovat esimerkiksi hinnanalennus, luontoissuoritusta koskeva vaatimus, pidättämisoikeus, sopimuksen purku ja vahingonkorvaus. Sopijapuolten vastuun rajoittamiseksi on vedottu muun muassa liikavaikeuteen, mahdottomuuteen, ylivoimaiseen esteeseen ja edellytysoppiin perustuviin väitteisiin. Vastuuta rajoittavat myös kohtuullistaminen ja sosiaaliseen suoritusesteeseen vetoaminen.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 768–770.
"**Sophisticated Lady**" on Duke Ellingtonin säveltämä jazzstandardi vuodelta 1933. Ellington sävelsi kappaleen aluksi instrumentaaliksi, ja myöhemmin Irving Mills ja Mitchell Parish kirjoittivat siihen sanat. Ellingtonin ensinauhoitus nousi listalla kolmannelle sijalle ja Glen Gray ja Don Redman nousivat myös omilla versioillaan singlelistalle vuonna 1933.

Ellingtonin saksofonisti Toby Hardwick ja pasunisti Lawrence Brown ovat sanoneet säveltäneensä osan kappaleesta, ja Ellingtonin elämäkerran kirjoittaja Stuart Nicholsonin mukaan tekijöiksi oli alun perin merkitty Ellington, Hardwick, Brown ja Mills. Hardwick ja Brown jätettiin kuitenkin mainitsematta lopullisessa julkaisussa eivätkä he näin ollen saaneet oikeutta kappaleen rojalteihin.

Kokoonpano
----------

Ellingtonin alkuperäisen nauhoituksen kokoonpano helmikuulta 1933.

* Duke Ellington (piano)
* Arthur Whetsol (trumpetti)
* Cootie Williams (trumpetti)
* Freddy Jenkins (trumpetti)
* Lawrence Brown (pasuuna)
* Juan Tizol (pasuuna)
* Joe "Tricky Sam" Nanton (pasuuna)
* Barney Bigard (klarinetti, tenorisaksofoni)
* Otto Hardwick (klarinetti, alttosaksofoni)
* Johnny Hodges (alttosaksofoni)
* Harry Carney (baritonisaksofoni)
* Fred Guy (banjo)
* Wellman Braud (kontrabasso)
* Sonny Greer (rummut)

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Wilson: Sophisticated Lady *JazzStandards.com*. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)
2. ↑  Alan Kurtz: Duke Ellington: Sophisticated Lady *Jazz.com*. Viitattu 14.12.2010. (englanniksi)
Q-Cells
**Q-Cells** on 1999 perustettu alkujaan saksalainen energiayhtiö, jonka alkuperäinen kotipaikka oli Thalheim, Saksi-Anhalt, Saksa. Siellä on edelleen tuotekehitysosasto ja "innovaatiopääkonttori", mutta koko yrityksen pääkonttori on Soulissa, Etelä-Koreassa. Vuonna 2015 Q-Cells oli maailman kolmanneksi suurin aurinkokennojen valmistaja.

Vuonna 2012 korealainen konserni osti yhtiön, ja sen nimeksi tuli **Hanwha Q-Cells**.

Vuodesta 2014 toimitusjohtaja on Seong-woo Nam.

Tuotteet valmistetaan Kiinassa, Malesiassa ja Etelä-Koreassa.

Historia
--------

Q-Cells listautui Frankfurtin pörssiin 5. lokakuuta 2005 (QCE). Yrityksen markkina-arvo oli 2006 lopussa 2 536 miljoonaa €.

Tuotannosta meni vientiin 53 prosenttia vuonna 2006 ja 37 prosenttia vuonna 2005. Q-Cellsin vientimaihin sisältyy Espanja, Ranska, Italia, Kreikka, Kypros, Turkki, Japani, Etelä-Korea, Kiina, USA, Meksiko ja Etelä-Afrikka. Aasian osuus viennistä oli noin puolet vuonna 2006.

Yritys sai 2006 Deloitten nopeakasvuisen yrityksen palkinnon. Q-Cells oli Deloitten mukaan Euroopan toiseksi nopein kasvuyritys.

Q-Cells teki vuonna 2007 esisopimuksen puolijohdepiitä halvemmasta metallurgisesta piistä vuoteen 2018. Se mahdollistaa yrityksen mukaan 1000 MW tuotannon 2010. Vuoden 2006 lopussa yrityksen tuotantokapasiteetti oli 336 MWp.

| Q-Cells AG |
| --- |
| Vuosi | LiikevaihtoM € | YlijäämäM € | TuotantoMWp | Kapasiteetti MW | Työntekijöitä |
| 2007 | 859 | 148 | 389 | 516 | 1 707 |
| 2006 | 539 | 97 | 253 | 336 | 964 |
| 2005 | 299 | 40 | 166 | 234 | 767 |
| 2004 | 129 | 12 | 76 | 136 | 484 |
| 2003 | 49 | 3 | 28 | 50 | 207 |
| 2002 | 17 | 0,2 | 9 | 17 | 82 |

Lähteet
-------

1. ↑  Introductions *Hanwha Q-Cells*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 24.11.2017.
2. ↑  Paula Mints: 2015 Top Ten PV Cell Manufacturers *Renewable Energy World*.  2016.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 25.11.2017.
3. ↑  Update: Hanwha Wins Bidding War for German PV Firm Q.Cells *Green tech media*.  2012. Viitattu 23.11.2017.
4. ↑  Seong-woo Nam *Bloomberg*. Viitattu 25.11.2017.
5. ↑  Board of Directors *Hanwha Q CELLS.*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 25.11.2017.
6. ↑  Location *Hanwha Q-Cells*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 24.11.2017.
7. ↑  Q-Cells AG ist Deutschlands am schnellsten wachsendes Technologieunternehme *PV QSE*.  2006.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 25.11.2017. (saksaksi)
8. ↑  New Energy, Magazine for Renewable Energy 2 2007 s. 62
9. ↑  Vuosikertomus 2006
10. ↑  Geschäftsbericht 2007[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu
**Suuri Tetrijärvi** on rantaviivaltaan mutkainen järvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 68 kilometriä itään. Järvi sijaitsee ikimuistoisella eränkäyntialueella; tetri tarkoittaa teertä.

Maantiede
---------

Suuren Tetrijärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,8 kilometriä. Järven keskiosan leveys lännestä itään on noin kilometrin. Järven kaakkoisosan muodostaa yli kilometrin pituinen, kapea Iukonlahti. Lounaisosan muodostaa Aittolahti, joka jakautuu useisiin pienempiin lahtiin. Luoteessa on Saarilahti, jota erottaa pääaltaasta Saarilahdenniemi. Koillisessa sijaitsee Joutenlahti. Noin yhdeksän hehtaaria Suuresta Tetrijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvänteitä on useita ja syvin alue sijaitsee pääaltaan itäosassa.

Suuren Tetrijärven saariluku on viisi. Laajin saari on yli hehtaarin kokoinen, mutkitteleva Lapinsaaret. Saarella on pientaloja. Muut saaret ovat alle aarin laajuisia luotoja. Suuren Tetrijärven luoteispuolella sijaitsee Pieni Tetrijärvi, jonka korkeustaso on sama kuin Suuren Tetrijärven. Idässä Suuri Tetrijärvi rajautuu yli kilometrin pituiseen, kapeaan Hevonharjuun, jonka itäpuolella sijaitsee Iso Kuikkalampi.

Suureen Tetrijärveen virtaa etelästä soiden halki Heikurapuro. Kartan perusteella Suuri Tetrijärvi laskee Pienen Tetrijärven kautta Tetrikoskea Huuhtilampeen (146,5 metriä mpy). Virta vie pienten järvien kautta Nuorajärveen.

Suuren Tetrijärven vesitilavuus on 5 901 000 kuutiometriä.

Suuri Tetrijärvi (04.922.1.027) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Tetrijärvi on kahdeksanneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suuri Tetrijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 20.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.4.2023.
3. ↑  Suuri Tetrijärvi (04.922.1.027) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 20.4.2023.
4. ↑  Petkeljärven kansallispuisto Runon ja Rajantie ry. Viitattu 20.4.2023.
5. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 20.4.2023.
Sophus Andersen
**Sophus Emil Andersen** (8. joulukuuta 1859 Kööpenhamina – 19. syyskuuta 1923 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä ja musiikkikritiikko.

Andersen opiskeli lapsena ensin pianonsoittoa isänsä Fritz Andersenin ja sitten viulunsoittoa Frederik Hilmerin johdolla. Vuonna 1877 hän pääsi ylioppilaaksi, minkä jälkeen hän opiskeli sävellystä Thorvald Hansenin ja laulamista Albert Meyerin johdolla. Myöhemmin Andersen itse työskenteli Meyerin konservatoriossa. Vuonna 1890 Andersen suoritti opettajatutkinnon ja aloitti työskentelyn opettajana Kööpenhaminassa. Vuonna 1906 hän sai kyvyistään sävellyksessä stipendin (Det anckerske Legat), jonka turvin hän opiskeli Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Lähi-idässä. *København*-lehden musiikkiarvostelijana hän toimi vuodesta 1892.

Andersenin tuotanto koostuu enimmäkseen laulumusiikin teoksista, joiden joukossa on romansseja ja hengellisiä lauluja. Laajamuotoisempia hänen teoksistaan ovat *2den April* (1901), *Husmandskantate* (1903) ja melodraama *Historien om en Moder* (1909) ja musiikki kansannäytelmään *Barken Margrethe af Danmark* (1919). Andersen meni 29. maaliskuuta 1899 Kööpenhaminassa naimisiin Alvilda Margrethe Victoria Olsenin (1859–1924) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sophus Andersen Dansk Biografisk Leksikon

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Mustapohja** oli pienehkö kylä Kivennavalla Karjalankannaksella. Kylän kohdalla Rajajoki työntyi Venäjälle päin, niin että Mainila Venäjän puolella oli Mustapohjan kylän lounaispuolella, ikään kuin Mainilan kainaloon olisi syntynyt Mustapohjan kylä. Eikä kapea joki kyliä mitenkään toisistaan erottanut. Kylässä oli 21 taloa, jotka miltei kaikki olivat sijoittuneet tien varteen melko lähelle toisiaan.  Nykyisin tuota kylätietä ei ole, eikä kylän kohdalla ole asutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 116-117 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑   | Viitattu 13.12.2015

Aiheesta muualla
----------------

* 

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Valtakunnansyyttäjänvirasto** (ruots. *Riksåklagarämbetet*) oli Suomen syyttäjälaitosta johtava oikeusministeriön alainen keskusvirasto. Virastoa johtivat valtakunnansyyttäjä ja apulaisvaltakunnansyyttäjä. Lisäksi virastossa työskenteli valtionsyyttäjiä. Kaikilla heillä on syyttäjän toimivalta koko maassa. Valtakunnansyyttäjänviraston alaisuudessa toimivat alueelliset syyttäjänvirastot.

Vuonna 2019 syyttäjälaitoksen organisaatiota muutettiin siten, että tuolloisesta Valtakunnansyyttäjänvirastosta ja sen alaisuudessa toimivista syyttäjänvirastoista muodostettiin yksi Syyttäjälaitos-niminen virasto. Uudistus tuli voimaan 1. lokakuuta 2019.

Toimialan hallinnon lisäksi valtakunnansyyttäjänvirastossa käsiteltiin rikosasioita, joissa tehtiin syyteharkinta ja käsiteltiin asiat tuomioistuimissa eri puolella Suomea. Tällaiset tapaukset ovat yhteiskunnallisesti merkittäviä. Valtionsyyttäjä on syyttäjänä asioissa, jotka hovioikeus käsittelee ensimmäisenä oikeusasteena, joita ovat korkeiden virkamiesten virkarikokset. Myös sananvapausrikoksissa syyteharkinta tehdään valtakunnansyyttäjänvirastossa.

Valtakunnansyyttäjänvirasto aloitti toimintansa 1. joulukuuta 1997. Aiemmin syyttäjälaitosta johti oikeuskansleri muiden tehtäviensä ohessa. Valtakunnansyyttäjänvirasto lakkautettiin 1. lokakuuta 2019, jolloin syyttäjälaitoksen organisaatio uudistettiin. Perustettiin uusi Syyttäjälaitos-niminen virasto, joka muodostuu keskusyksikkönä toimivasta valtakunnansyyttäjän toimistosta ja viidestä syyttäjäalueesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yhteystiedot Valtakunnansyyttäjänvirasto.  Arkistoitu 29.4.2018. Viitattu 28.4.2018.
2. ↑  Syyttäjälaitos lukuina 2012 (PDF)  24.9.2013. Valtakunnansyyttäjänvirasto.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 8.2.2014.
3. ↑  Valtakunnansyyttäjä Valtakunnansyyttäjänvirasto.  Arkistoitu 21.4.2019. Viitattu 21.4.2019.
4. ↑  Syyttäjänvirastot yhdistettiin yhdeksi suureksi laitokseksi – uuden lain myötä myös virkanimikkeet muuttuivat *Yle Uutiset*.  1.10.2019. Viitattu 2.2.2020.
5. ↑  Virastossa käsiteltävät asiat  3.9.2013. Valtakunnansyyttäjänvirasto.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 8.2.2014.
6. ↑  Syyttäjälaitoksen organisaatiouudistus Syyttäjälaitos. Viitattu 2.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtakunnansyyttäjävirasto - Organisaatio (Arkistoitu – Internet Archive) (vksv.oikeus.fi)
Porthaninkatu Kallion kirjastosta etelään. Ympyrätalo näkyy kadun toisessa päässä.

**Porthaninkatu** (ruots. *Porthansgatan*) on asuin- ja liikekatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Katu sai nimensä vuonna 1901 suomalaisen historioitsijan Henrik Gabriel Porthanin mukaan. Sen reitti kulkee Hakaniemestä Torkkelinmäkeen.

Profiili ja historia
--------------------

Porthaninkatu pohjoisen suuntaan. Kallion kirjasto päättää katunäkymän, Porthaninkatu jatkuu katselusuunnasta oikealle kohti Torkkelinmäkeä.
Porthaninkatu on puolisen kilometriä pitkä. Se alkaa Toisen linjan risteyksestä Arenan talon kulmilta ja kulkee koilliseen Torkkelinmäelle. Porthaninkadun kanssa risteävät kadut lounaasta alkaen:

* Toinen linja
* Kolmas linja
* Neljäs linja
* Viides linja
* Agricolankatu

Porthaninkadun asuinkerrostalot ovat suurelta osin 1960-luvulta ja 1970-luvun alusta. Myös 1930-luvun arkkitehtuuri on edustettuna. Porthaninkatu 1 valmistui 1988, joten se on Kallion uusimpia asuintaloja. Paikalla oli tilapäinen pysäköintialue sen jälkeen kun tontilta oli purettu K. G. Järvisen piirtämä kaksikerroksinen puutalo vuodelta 1887. Talossa toimi ravintola Balladi, joka tunnettiin kovaotteisista ulosheittäjistään. Porthaninkadun ja Neljännen linjan risteyksessä sijaitsi aiemmin niin kutsuttu apukoulurakennus (1891), jonka paikalla on nykyisin leikkipuisto. Kallion lukio (Väinö Vähäkallio, 1928 ja Jorma Järvi, 1957) sijaitsee Porthaninkadun varrella.

Porthaninkadun eteläinen osa Toiselta linjalta Viidennelle linjalle on nupukivipäällysteinen ja siinä kulkee useita raitiolinjoja. Viides linja jakaa Porthaninkadun kahteen erityyppiseen osuuteen. Vähäliikenteinen, puistokatumainen pohjoinen osuus kulkee Matti Heleniuksen puiston ja Alli Tryggin puiston halki Agricolankadun risteykseen.

Porthaninkadun eteläisen osuuden katunäkymää hallitsevat Ympyrätalo etelän suunnassa ja Kallion kirjasto pohjoisen suunnassa. Porthaninkadun temaattisena jatkeena on runsaan sadan metrin mittainen Porthaninrinne, joka kulkee Kallion virastotalon ja Ympyrätalon välistä Tokoinrantaan.

Lähteet
-------

* Nenonen, Katri, Toppari, Kirsi: Herrasväen ja työläisten kaupunki - Helsingin vanhoja kortteleita 2, Sanoma Osakeyhtiö 1983, ISBN 951-9135-03-0
* Auvinen, Jari: Puutalojen Kallio, © Jari Auvinen ja Kustantaja Laaksonen, Kariston Kirjapaino Oy, Hämeenlinna 2010, ISBN 978-952-5805-27-7

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 116, s. 119
3. ↑  Puutalojen Kallio, s. 30
4. ↑  Herrasväen ja työläisten kaupunki, s. 222

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porthaninkatu (Helsinki)** Wikimedia Commonsissa
John Harbaugh**John Harbaugh** (s. 23. syyskuuta 1962 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Vuodesta 2008 hän on toiminut Baltimore Ravensin päävalmentajana ja johdatti seuran Super Bowl-voittoon kauden 2012 päätteeksi.

Ura valmentajana
----------------

Harbaugh pelasi kulmapuolustajana yliopistotasolla, mutta polvivammat haittasivat uraa. Hän aloitti valmentamisen Länsi-Michiganin yliopistossa vuonna 1984. Vuosina 1989-1996 hän työskenteli Cincinnatin yliopistossa ja vuonna 1998 hän siirtyi Philadelphia Eaglesin organisaatioon erikoistilannejoukkueen valmentajaksi. Vuonna 2008 Baltimore Ravens palkkasi hänet päävalmentajakseen. Harbaugh on johdattanut Ravensin joka vuosi pudotuspeleihin ja viidennellä kaudellaan joukkue selvisi Super Bowliin. Vastaan asettui hänen veljensä Jimin valmentama San Francisco 49ers. Ravens voitti ottelun 34-31.

Yksityiselämä
-------------

John Harbaughilla ja hänen vaimollaan Ingridillä on yksi tytär. John Harbaughin veli Jim Harbaugh palkattiin San Francisco 49ersin päävalmentajaksi vuonna 2011 ja heistä tuli ensimmäiset veljekset, jotka toimivat päävalmentajina NFL:ssä. Veljesten isä Jack Harbaugh oli pitkän linjan yliopistovalmentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  John Harbaugh (PDF) *Coaches*. Viitattu 4.2.2013. englanniksi
2. ↑  Super Bowlista huikea trilleri - Baltimore mestariksiIltalehti


|  |  |
| --- | --- |
| Edeltäjä:**Brian Billick** | **Baltimore Ravensin päävalmentaja**2008–

 |
**Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet** ovat vuoden 2000 alusta voimaan astuneen maankäyttö- ja rakennuslain mukaisen maankäytön suunnittelujärjestelmän eli kaavoituksen uusi elementti verrattuna aikaisempaan rakennuslakiin. Taustalla on valtion viranomaisvalvonnan ja kaavojen vahvistusmenettelyn poistuminen lainmuutoksen yhteydessä ja ympäristöhallinnon roolin muuttuminen enemmän ohjauksen ja neuvonnan suuntaan. Kaavoitusvalta ja -vastuu jäi kunnille. Valtakunnallisilla alueidenkäyttötavoitteilla haluttiin luoda laissa luotujen kaavojen sisältövaatimusten rinnalle tiukemmin kuntien kaavoituskäytäntöjä yhdenmukaisina pitävä järjestelmä, jolla pystyttäisiin takaamaan kaavoituksen laatutaso kaikissa kunnissa. Toinen syy tavoitteiden asettamiseen on valtakunnallisten intressien puutteellinen välittyminen kuntakaavoihin vanhojen seutukaavojen kautta.

Tavoitteisto on valtioneuvoston hyväksymä (30.11.2000) ja saanut lainvoiman 26.11.2001. Tavoitteisto sisältää kuusi tavoitekokonaisuutta, jotka jakautuvat yleis- ja erityistavoitteisiin. Yleistavoitteet eivät yleensä koske yksityiskohtaisia kaavoja. Tavoitteet on esitetty kirjallisesti ja ne ovat luonteeltaan yleispiirteisiä toimintaohjeita ja puitteita asioista, joita tulee ottaa huomioon eri kaavatasoilla. Tavoitteet eivät siis pidä sisällään sinällään huomioon otettavia suunnitteluratkaisuja, vaan tavoitteiden konkretisointi on jätetty kaavajärjestelmän tehtäväksi. Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet koskevat myös valtion viranomaisten toimintaa. Soveltamisohjeiden mukaan tavoitteen sanamuoto ratkaisee sen, kuinka laajasti tavoitetta sovelletaan.

Tavoitekokonaisuudet
--------------------

1. toimiva aluerakenne
2. eheytyvä yhdyskuntarakenne ja elinympäristön laatu
3. kulttuuri- ja luonnonperintö, virkistyskäyttö ja luonnonvarat
4. toimivat yhteysverkostot ja energiahuolto
5. Helsingin seudun erityiskysymykset
6. luonto- ja kulttuuriympäristöinä erityiset aluekokonaisuudet.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtioneuvoston päätös valtakunnallisista alueidenkäyttötavoitteista
* Valtakunnallisten alueidenkäyttötavoitteiden soveltaminen kaavoituksessa
* Valtion viranomaiset valtakunnallisten alueidenkäyttötavoitteiden toteuttajina
Sixten Öberg
**Vaasan krenatööripataljoona** oli valkoisten Länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 1. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoona koottiin Vaasan piiristä ruotsia puhuvista värvätyistä ja ruotsalaisista vapaaehtoisista. Pataljoonan muodostamisen sai 14. helmikuuta 1918 tehtäväkseen ruotsalainen vänrikki Sixten Öberg. Pataljoona alkoikin saada miehistöä jo samana päivänä, ja joukkoja ruvettiin harjoittamaan välittömästi. Komentokielenään he käyttivät ruotsia ja noudattivat Ruotsin armeijan ohjesääntöä, mutta järjestäytyminen hoidettiin tarkoin ylipäällikön ohjeiden mukaisesti. Helmikuun 22. päivänä 1918 pataljoona sai ylipäällikön käskyllä nimen Vaasan rykmentin 1. pataljoona, mutta kun näytti mahdottomalta muodostaa ruotsia puhuvista kokonaista rykmenttiä, pataljoonan nimi muutettiin yksinkertaisesti **Vaasan pataljoonaksi**. 

Pataljoonan komentaja oli majuri Sixten Öberg.

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: kersantti T. Pettersson

* **2. komppania**

Päällikkö: kersantti Olsson, myöhemmin kersantti I. Aldin

* **3. komppania**

Päällikkö: kersantti Aldin, myöhemmin furiiri F. O. Odell

* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: vääpeli N. Viktorin

Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
----------------------------------------

Kuormastoaliupseerina jääkärialiupseeri Kaarle Keskinen (siirrettiin 16. maaliskuuta 1. jääkäriprikaatin esikuntaan).

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918, osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975. ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
**Ylinen** on järvi Joensuun ja Kontiolahden rajalla Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä ja tilavuus 44 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 22 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Ylisen pituus kaakosta luoteeseen on noin 5,5 kilometriä, leveys vaihtelee puolen kilometrin molemmin puolin. Järven keskiosasta työntyy kaakkoon noin 800 metriä pitkä Hiidenlahti. Ylisen luoteisosassa Kontiolahden alueella sijaitsee pieni Päntönsaari. Ylisen eteläosassa on noin 15 hehtaaria laaja 30–35 metriä syvä alue. Järven keskiosassa on 28-metrinen syvänne. Useissa kohdin kolmen metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Hiidenlahti ja järven luoteisosa ovat matalia. Ylisen vesitilavuus on 44 300 000 kuutiometriä.

Ylisen rannat ovat pientalojen ja peltotilkkujen täplittämää metsämaata. Kaakkoisen rannan Hiidenvaara kohoaa noin 200 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 80 metriä Ylisen pinnan yläpuolelle. Ylisen länsipuolella sijaitsee Kannellampi, järvien välissä sijaitsevan Kannelvaaran korkeustaso on noin 180 metriä mpy.

Yliseen virtaa Havukanpuro luoteesta Havukkalammelta (123,5 metriä mpy) ja Lopotinpuro idästä Saarilammelta (127,6 metriä mpy). Myös muilta lähistön pieniltä järviltä virtaa laskuojia Yliseen. Järven luusua sijaitsee altaan kaakkoisosassa, josta lähtee Kissapuro Keskijärveen (117,3 metriä mpy), joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon.

Ylinen (01.034.1.001) kuuluu Ylisen valuma-alueeseen (01.034), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Haarajoen alue (01.03). Ylinen on laajin Ylisen alueen kymmenestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Ylisen ympäristössä sijaitsee lukuisia järviä, kuten Kannellampi lännessä, Löytöjärvi kaakossa ja Uramo koillisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ylinen, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 12.8.2021.
3. ↑  Ylinen. Järviwiki. Viitattu 12.8.2021.
4. ↑  Ylisen valuma-alue (01.034). Järviwiki. Viitattu 12.8.2021.
**Naradan metallikierteet** ovat Ural-vuoristossa sijaitsevan Naradajoen ympäristöstä löydettyjä pieniä, enimmäkseen spiraalin muotoisia esineitä. Esineet löysi vuosina 1991–1993 joukko kullanetsijöitä. Esineiden koko vaihtelee kolmesta senttimetristä 0,003 millimetriin. Myöhemmin esineitä on löydetty myös Kožim-, Balbanju-, Vtvisty- ja Lapkhevozhjokien ympäristöistä 3–12 metrin syvyydestä. 

Esineet koostuvat useista metalleista: suurimmat ovat kuparia ja pienemmät volframia ja molybdeeniä. Esineiden löytösyvyyden mukaan niiden iäksi on määritelty 2 000–20 000 vuotta.

Esineet löytäneen geologiryhmän toimeksiantaja oli venäläinen geologinen instituutti ZNIGRI. Tohtori Valeri Uvarovin mukaan löydettyjä esineitä ovat tutkineet eri tahot Pietarissa, Syktyvkarissa ja Helsingissä. Tohtori Jelena Matvejevan mukaan löytökerrokset ajoittuvat myöhempään pleistoseenikauteen.

Esineiden alkuperästä on esitetty useita teorioita. Mikäli iänmääritys pitää paikkansa, niitä ei nykytiedon mukaan voida pitää ihmisen valmistamina. Ufoharrastajien mukaan esineet ovat todiste maan ulkopuolisen sivilisaation oleskelusta alueella tuhansia vuosia sitten. Erään teorian mukaan esineet voisivat olla peräisin jonkin tuhotun ja haudatun Neuvostoliiton aikaisen tehtaan jäänteistä.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑  Conclusions on the finds of thread-shaped tungsten spirals in the alluvial deposits of the Balbanyu river, E.W. Matveyeva, ZNIGRI Analysis 18/485 of 29 Nov. 1996 ()
2. ↑

Kirjallisuutta
--------------

* Hartwig Hausdorf - Wenn Goetter Gott, München 1997
* Ancient Skies, saksankielinen versio 1998, CH-3803 Beatenburg, Sveitsi

Aiheesta muualla
----------------

* Sensational find in Russia? (englanniksi)
**Vilho Eemeli Partanen** (21. joulukuuta 1919 Kajaanin maalaiskunta – 22. lokakuuta 2004) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti Vihtavuoren Pamausta, ja oli pituudeltaan 158 cm.

Partanen sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 maratonilla 12:nneksi ajalla 2.45.26. Hän saavutti maratonin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa pronssia 1951.

Partanen voitti maratonin Suomen-mestaruuden Miehikkälässä 1950 ajalla 2.39.59. Hän saavutti samalla matkalla SM-hopeaa 1951 ja SM-pronssia 1949. Maastojuoksun pitkän matkan joukkuekilpailussa hän sai SM-hopeaa 1949.

Partanen juoksi maratonennätyksensä 2.31.00,2 Turussa lokakuussa 1952.

Partanen työskenteli happomiehenä ja asui Vihtavuoressa. Hän juoksenteli Vihtavuoressa vielä 1980-luvulla ja juoksumahdollisuuksien vähettyä ajeli pitkiä lenkkejä polkupyörällä. Harjoituksissa kerrotaan hänen käyttäneen juoksupohjana Vihtavuoren tehtaiden lähellä olevaa Sikosuota. Talvella piti juosta jopa junanradalla, jossa ei ollut niin paljon lunta. Kerran Mikko Hietanen harjoitteli kovassa pakkasessa yhdessä Partasen kanssa. He eivät kuulleet tavarajunan lähestyvän heitä takaapäin, koska molemmilla oli juostessaan kovan pakkasen takia karvahatut päässä ja korvat hyvin suojattuna. Mutta he huomasivat kuitenkin junan ja onnistuivat hyppäämään tavarajunan edestä pois viime hetkellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Laukaan seurakunta, Partanen Vilho Emil, Laukaan hautausmaa, Laukaa, osio 12, viitattu 29.4.2022
2. ↑  Urheilumme Kasvot Osa 2, Partanen, Vilho Eeemeli, sivu 907, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974
3. 1 2 3 4  Vilho Partanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
4. ↑  Vihtavuoren Pamaus: Vihtavuoren Pamaus 80 vuotta 1934–2014 *vihtavuorenpamaus.net*.  2014. Viitattu 29.4.2022.
**Terävän koulu** oli kansakoulu Jokioisten kunnassa Jänhijoen kylässä lähellä Latovainion asutuskeskittymää. Koulurakennus sijaitsee Jänhijokeen laskevan Tyytynojan ja tien 13564 (Latovainiontie) risteyksessä Tyytynsillan kupeessa. 

Terävän koulun perustamistarve syntyi Jokioisissa vuonna 1922, kun viereisiin Rehtijärven, Latovainion ja Jänhijoen koulupiireihin oli tulossa runsaasti uusia oppilaita ja olisi tarvittu lisää apuopettajain virkoja. Elokuussa 1922 Jokioisten kunnanvaltuuston puheenjohtaja ministeri Pehkonen ja kunnallislautakunnan esimies opettaja Helle kävivät kylällä selvittämässä asiaa, ja ratkaisuksi Markkulan talosta saatiin vuokrahuone koulun tarpeita varten.

Jokioisten koulusuunnitelman mukaisesti koulu oli tarkoitus avata vuonna 1926 tai 1927, mutta oppilaitten paljous aikaisti koulun avaamista. Terävän koulun johtokunta piti 8. joulukuuta 1922 kokouksen kunnallislautakunnan ja kansakoulutarkastajan läsnä ollessa, ja kokouksessa katsottiin rakennettavan koulun paikaksi keskeltä kansakoulupiiriä tontti Heikkilän talon mailta. Kouluhallitus hyväksyi heinäkuussa 1923 koulun piirustukset, ja oma koulurakennus valmistui syksyksi 1924.

Kansakoulu vihittiin käyttöön sunnuntaina 19. lokakuuta 1924. Rakennustyön suoritti rakennusmestari H. Niemi, ja koulu tuli maksamaan 257 000 markkaa. Terävän koulu oli Jokioisten kunnan kahdeksas koulu, ja näin Jokioisista tuli ensimmäinen Forssan tarkastuspiirin kunta, joka sai toteutettua oppivelvollisuslain vaatimukset.

Koulu lakkautettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä 1970-luvulla.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Uusi kansakoulu Jokioisille.  *Forssan Lehti*, 24.8.1922, nro 93, s. 2. Lehti kansallisarkiston verkkosivuilla..
2. ↑  Terävän kansakoulutontti.  *Forssan Lehti*, 12.12.1922, nro 140, s. 2. Lehti kansallisarkiston verkkosivuilla..
**Suomalainen kenttätykistörykmenttiin** kesällä 1941 kuului 1 813 sotilaasta. Jokaisessa Suomen sodanaikaisessa divisioonassa oli yksi kenttätykistörykmentti.

Organisaatio
------------

Rykmenttia johti komentaja, jolla oli apunaan esikuntapäällikön johtama 22 hengen esikunta. Esikuntaan kuului myös säähavaintoasema.

Rykmentin tukevina osina oli valomittausosasto, johon kuului 51 henkeä. Osastoon kuului tasoryhmä, kolme valomittausryhmää sekä puhelinryhmä ja kaksi radioryhmää. Taistelevat osat muodostuivat kolmesta patteristosta, joissa kussakin oli esikunta, kaksi (kevyttä) kanuunapatteria ja haupitsipatteri sekä kolonna. Patteriston esikuntaan kuului komento-, asema-, viesti- ja huoltojaos, joissa oli yhteensä 114 henkeä. Kanuunapatteriin kuului 149 henkeä ja haupitsipatteriin 153. Patterien kokoonpanoina oli kahden tulenjohtoryhmän muodostama tulenjohtue, varsinainen tulipatteri, jossa kaksitoista tykkiä, ja toimitusjaos. Patteriston kolonnaan kuului neljätoista henkeä.

Rykmentillä oli kulkuvälineinä 636 hevosta, 40 moottoriajoneuvoa ja 615 polkupyörää. Aseina rykmentillä oli 24 kanuunaa ja 12 haupitsia. Tykkien mallit vaihtelivat rykmenteittäin.

Lähteet
-------

* Paulaharju - Sinerma - Koskimaa: *Suomen kenttätykistön historia, osa II*. Suomen Kenttätykistön säätiö, 1994. ISBN 952-90-5511-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Paulaharju et al 1994 s. 158
**Antti Vilho Pekonen** (5. tammikuuta 1862 Mikkeli – 27. huhtikuuta 1916 Viipuri) oli suomalainen poliisikomisario ja myöhemmin Viipurin poliisimestari. Pekonen oli huonossa maineessa sillä häntä pidettiin "bobrikoffarina" eli tsaarinvallan yhteistoimintamiehenä.

Elämä
-----

Pekosen vanhemmat olivat ajuri Adolf Pekonen ja Anna Haatanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1884 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa vuoteen 1894 saakka.

Pekonen toimi aluksi vakuutusasiamiehenä ja vuonna 1895 hän meni Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen ylimääräiseksi poliisikomisarioksi. Hän toimi sitten 1903–1906 rikoskomisariona Helsingin poliisilaitoksella. Vuonna 1906 hänet erotettiin virasta koska hän oli tehnyt väärennöksiä ja kavaltanut rahaa valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Pekonen tuomittiin sitten laskun väärentämisestä vankeuteen ja hän menetti kansalaisluottamuksensa. Pekonen pakeni Suomesta ja siirtyi asumaan Pietariin esiintyen siellä nimellä *Andrei Ivanowitsh Golko*. Vuonna 1910 Pekonen pääsi kenraalikuvernööri Frans Seynin kaudella uudelleen suosioon, keisari Nikolai II armahti hänet Turun hovioikeuden vuonna 1906 tuomitsemista rangaistuksista ja hän sai Suomen senaatilta 16 000 markkaa korvauksena ansioiden menettämisestä. Tämä herätti kitkeriä kommentteja suomalaisessa lehdistössä ja Pekonen esiintyi muun muassa *Tuulispää*-pilalehden kansikuvassa. Pekonen nimitettiin vuonna 1912 Viipurin poliisimestariksi ja tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän hoiti muun muassa Viipurin hovioikeuden jäsenten pidätykset vuonna 1912. Poliisimestariksi nimityksestä Tuulispää sai aiheen pilakuvaan Pekosesta : *Ennen vankilan asukkaana Katajannokalla - Nyt poliisimestarina Viipurissa*.

Pekonen kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen Viipurin sotilassairaalassa 54-vuotiaana huhtikuussa 1916.

Yksityiselämä
-------------

Vilho Pekonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edla Aurora Nymanin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  PEKONEN Antti Vilho. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Kaisa Kyläkosken Sukututkijan loppuvuosi-blogi 10.11.2014 : Kansikuvia Vilho Pekosesta
3. ↑  En af "Finlands onda andar" afliden, Vestkusten, Numero 24, 15.06.1916, sivu 3 (California Digital Newspaper Collection)
4. ↑  Senaatti – konnien turva, Sosialidemokraatti no 89 11.08.1910 sivu1 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)
5. ↑  Vilho Pekonen kuollut.  *Viipurin Sanomat*, 28.4.1916, nro 33, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Syrjäjärvi** on kahdesta matalasta altaasta koostuva metsäjärvi Kaavissa Pohjois-Savon maakunnan itäisimmässä osassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 63 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Syrjäjärvi käsittää kaakkoisen ja luoteisen altaan. Luoteinen allas on kaakkoista laajempi ja syvempi. Altaita erottaa kapea Salmenniemi ja sen eteläpuolinen leveämpi Huutoniemi. Niemien välissä sijaitsee altaita yhdistävä Syrjänsalmi. Järven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Suurimpia lahtia ovat Syrjänlahti, Ommuslahti ja Pohjoislahti. Noin yhdeksäntoista hehtaaria Syrjäjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin alue sijaitsee luoteisen järvenosan kaakkoisosassa. Kaakkoisen järvenosan syvin kohta on vain noin kolme metriä.

Syrjäjärven saariluku on viisitoista. Saarista kolme on alle aarin laajuisia luotoja. Kaksitoista saarta on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Laajin saari on Talassaari. Syrjäjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Ranta-alueella on harvakseltaan pientaloja. Järven eteläpuolitse kulkee seututie 502, joka hipoo järven rantaa Ommuslahden kohdalla. Järven eteläpuolisen Ommuskankaan korkein kohta on noin 180 metriä merenpinnan yläpuolella.

Syrjäjärveen virtaa Saarijoki pohjoisesta Saarijärveltä (117,4 metriä mpy). Järvien välinen kannas on noin kilometrin levyinen, ja sillä sijaitsee Lakkaneva, muutamia suolampia ja Syrjäjärven luoteisosan itärantaa myötäilevä Syrjänsärkkä. Syrjäjärveen virtaa kaakosta Syrjänsuolta Syrjänpuro. Syrjäjärven luoteiskolkasta alkaa Syrjäjoki, jota pitkin järven vedet virtaavat luoteeseen ja laskevat Rauvanjärven koillisrannalle.

Syrjäjärven vesitilavuus on 5 776 000 kuutiometriä.

Syrjäjärvi (04.782.1.002) kuuluu Syrjäjoen valuma-alueeseen (04.782), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Rauvanjärven valuma-alue (04.78) ja ensimmäinen on Juojärven reitin valuma-alue (04.7). Syrjäjärvi ja Saarijärvi ovat laajimmat Syrjäjoen valuma-alueen 17:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Kaavin Syrjäjärvi on laajin Suomen seitsemästätoista Syrjäjärvestä. Muut Syrjäjärvet ovat alle neliökilometrin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.11.2022.
3. ↑  Syrjäjärvi. Järviwiki. Viitattu 20.11.2022.
4. ↑  Syrjäjoen valuma-alue (04.782). Järviwiki. Viitattu 20.11.2022.
5. ↑  Syrjäjärvi. Järviwiki. Viitattu 20.11.2022.
**Suomalainen kansanpuku** on suomalaisen talonpoikaisväestön 1800-luvulle asti käyttämä perinteinen vaateparsi eli kansanpuku. Kansanpuvut olivat pääasiassa kotitekoisia. Niissä on aina nähtävissä alueellisia ja paikallisia erityispiirteitä.

Perinteiset suomalaiset kansanpuvut syrjäytyivät vähitellen 1800-luvun lopulla tehdasvalmisteisten kankaiden saatavuuden parantuessa ja hinnan laskiessa. Kansanomainen puku seurasi kansanpukua rahvaan pukeutumisessa. Siinä ei näkynyt paikallisia piirteitä. Museoihin kootut kansanpuvut antoivat 1880-luvulla virikkeitä niiden uusintojen eli kansallispukujen valmistamisen alkamiselle.

Suomalainen kansanpuku erosi selvästi kaupunkien porvariston ja herrasväen vaatetuksesta. Säätyläisten vaatetuksesta kuitenkin omaksuttiin piirteitä myös kansan juhlapukuihin. Hyvin toimeentulevalla maalaisväestöllä oli erikseen kirkko-, pyhä- ja arkivaatteet. Kirkkovaatteilla tarkoitettiin juhlavaatteita. Ne olivat arvokkaat ja kulkivat usein perintönä sukupolvelta toiselle. Pyhävaatteita pidettiin pyhäpäivinä kodin piirissä. Nuoriso käytti pyhävaatteita lauantai-iltaisin omissa riennoissaan. Arkivaatteet olivat tyypillisesti koruttomia ja vanhoillisia. Kuluneimpia arkivaatteita käytettiin riihivaatteina eli riihessä työskennellessä.

Nykyajan kansanpuku
-------------------

Nykyajan suomalainen kansanpuku on kansallispuvun rinnalle 1900-luvulla syntynyt asu, joka jäljittelee rahvaan arkipukeutumista 1700-1800-luvuilla. Kansanpuvut tehdään tieten tahtoen arkisen näköisiksi, jotta ne sopivat esimerkiksi työnäytöksiin ja näytelmien asuiksi. Kansanpukujen kehittelyssä voi näkyä poliittista vaikutusta elitistisinä pidettyjen Suomen Käsityön Ystävien ja Kansallispukuneuvoston valtaa vastaan. Kansanpuku on myös päällä miellyttävämpi, kevyempi ja sopii paremmin nykyajan keskuslämmitettyihin tiloihin kuin monikerroksinen kansallispuku. 

Kansanpukuja ovat muun muassa karjalaisten feresi ja Pohjanmaalla yleinen körttipuku.

Lähteet
-------

* Toini-Inkeri Kaukonen: *Suomalaiset kansanpuvut ja kansallispuvut*. Helsinki: WSOY, 1985. ISBN 951-0-12794-9.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kaukonen 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Lönnqvist, Bo 1978. *Kansanpuku ja kansallispuku*. Helsinki: Otava. 167 s. ISBN 951-1-05176-8
Pöydällä lajitelma ruisleipiä: pyöreä ja kulmikas limppu, reissumies-palaleipää, reikäleipä ja hapankorppuja.Suomalaisia ruisleipiä.
Isoja ja litteitä ruisrieskoja ja pienempiä ja pulleampia perunarieskoja.Suomalainen ruisrieska ja perunarieska.
**Suomalainen leipä** on perinteisesti tehty rukiista, vehnästä, ohrasta, kaurasta ja tattarista, ja se on voinut ottaa monenlaisia muotoja. Vehnäleivät yleistyivät Suomessa kuitenkin vasta 1800-luvun loppupuolella.

Perinteisesti eri puolilla Suomea on tehty erilaista leipää. Itä-Suomessa leipä on perinteisesti ollut pehmeää ja pyöreää, kun taas Länsi-Suomessa se on ollut kovaa siksi, koska kotitaloudet leipoivat sitä paljon kerralla ja kuivasivat jälkeenpäin vartaissa. Vartaissa kuivaamisen takia Länsi-Suomessa tehtiinkin paljon reikäleipää. Lisäksi Länsi-Suomessa tehtiin perinteisesti näkkileipää ja verileipää. Itä-Suomesta ovat peräisin myös suomalaiset piirakat ja kukot.

Pohjois-Suomessa tehtiin lisäksi ohuita ohrarieskoja ja Hämeessä ohrasta, vehnästä ja kaurasta valmistettuja sekaleipiä. Myös Itä-Suomessa tehtiin ohra-, tattari- ja kauraleipiä, joita kutsuttiin rieskoiksi. Ne olivat kuitenkin hiivalla kohotettuja ja paksumpia kuin pohjoisessa. Suomenruotsalaisessa kulttuurissa myös saaristolaisleipä on ollut suosittua ainakin kesäisin, ja koko Länsi-Suomessa maustetut ja makeat leivät ovat olleet suosiossa. Katovuosina eli vuosina, jolloin ihmiset eivät saaneet paljon viljasatoa, suomalaiset saattoivat tehdä tilapäisesti leipää myös pettujauhosta, oljesta, jäkälästä tai sammalesta.

Kaupungistumisen ja teollistumisen myötä alueelliset erot tasoittuivat ja suomalaiset alkoivat ostaa leipää ruokakaupoista. 2010-luvulla ihmiset söivät joka puolella Suomea kaikenlaisia leipiä. Alueelliset erot eivät kuitenkaan täysin kadonneet. Sittemmin suomalaista leipää on alettu myydä myös palaleipinä ja valmiina viipaleina.

Jotkut suomalaiset pitävät ruisleipää erityisen suomalaisena leipänä, ja vuonna 2017 ruisleipä valittiinkin Suomen kansallisruoaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Suomalainen leipäkulttuuri Leipätiedotus ry. Viitattu 6.9.2022.
2. 1 2  Monipuolinen leipäkulttuuri *peda.net*. Viitattu 6.9.2022.
3. 1 2 3  Leipämaan parhaat *K-Ruoka*.  11.5.2018. Kesko. Viitattu 6.9.2022.
4. ↑  Aho, Johanna ym.: "Suomalainen leipäkulttuuri ja alueelliset erot", "2 Leipomo ja konditoria", *Monipuolinen elintarvikeala — Elintarvikkeiden valmistus ja tuotanto*. Opetushallitus, 2020. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Suomen parhaat leivät! Soppa365:n käyttäjät paljastavat suosikkileipomonsa *Soppa365*.  10.7.2020. Viitattu 6.9.2022.
6. ↑  Suomalainen leipäkulttuuri elää uutta renessanssia *St George Journal*. Hotel St. George.  Arkistoitu 7.7.2022. Viitattu 6.9.2022.
7. ↑  Ruisleipä on Suomen kansallisruoka  19.1.2017. Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto. Viitattu 6.9.2022.
**Narbolia** (sardiksi *Narabuìa*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 791 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 40,5 neliökilometriä. Se sijaitsee 57 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Narbolia** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Berndt Israel Söderman** (10. huhtikuuta 1850 Vesilahti – 5. maaliskuuta 1909 Kurikka) oli suomalainen pappi, kirkkoherra ja rovasti. Söderman toimi useilla paikkakunnilla kirkkoherrana ja Porin alarovastikunnan vt. lääninrovastina vuodesta 1888. Rovastin arvonimen Söderman sai joulukuussa 1899. Söderman valmistui ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1871 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1873. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1877.

Söderman vihittiin papiksi 8. heinäkuuta 1873 ja hänet määrättiin Keuruun vt. kappalaiseksi. Saman vuoden joulukuussa hän aloitti Alavuden Kuortaneella kirkkoherran apulaisena ja vt. kirkkoherrana vuodesta 1875. Lappajärven vt. kirkkoherra ja vt. kappalainen hän oli maaliskuusta 1876. Kurun vt. kappalainen maaliskuusta 1878, Tyrvännön kappalainen elokuusta 1878, Köyliön kirkkoherra vuosina 1882–1891, Porin alarovastikunnan vt. lääninrovasti vuodesta 1888, Nurmon kirkkoherra 1891–1997 ja Kurikan kirkkoherra vuodesta 1898 kuolemanasa saakka.

Söderman kuului Suomen evankeliseen liikkeeseen. Södermanin ensimmäinen puoliso oli Hulda Evelina Runstén (vuosina 1847–1883), jonka vanhemmat olivat kappalainen Moses Runstén ja Gustava Juliana Salovius. Södermanin toinen puoliso oli vuodesta 1885 Hilda Josefina Karén, jonka vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Adolf Karén ja Vilhelmina Lindström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  / Söderman, Berndt Israel *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  14.12.2020. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.4.2023.
2. 1 2 3  Kotivuori, Yrjö: Berndt Israel Söderman. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Riitta Hannele Monto**, o.s. **Tupasela** (s. 15. marraskuuta 1956 Lahti) on suomalainen päätoimittaja.

Monto syntyi Erkki Tupaselan ja Irma Auramon perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on musiikin lehtori Timo Monto. Riitta Monto valmistui filosofian maisteriksi 1991. Hän oli *Salon Seudun Sanomien* kesätoimittaja 1979, puhe- ja äidinkielenopettaja Eskilstunassa Ruotsissa 1980 ja Yleisradion toimittaja 1981–1984. *Auran Aaltojen* toimittajana Monto työskenteli 1985–1989, uutispäällikkönä 1989–1992 ja päätoimittajana 1992–1996. *Turku-TV:n* ohjelmapäällikkönä hän toimi 1996–2005 ja *Turun Sanomien* kulttuuritoimituksen päällikkönä 2005–2008. Lehden toiseksi päätoimittajaksi Monto nimitettiin 2009.

Monto on toimittanut teoksen *Julkiset kokit* Marko Rauhalan ja Jukka Saarisen kanssa (2005).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 613-614. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Sanomille uudet päätoimittajat. Yle, 31.7.2009
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Suomalainen Kansa** oli Helsingissä vuosina 1907–1911 ilmestynyt sanomalehti.

Nuorsuomalaisen puolueen oikeisto perusti *Suomalaisen Kansan* vastapainoksi puolueen vasemmistoryhmän hallitsemille *Helsingin Sanomille*. Sen keskeisiä vaikuttajia olivat Theodor Homén, Jonas Castrén ja *Helsingin Sanomien* syrjäytetty päätoimittaja Heikki Renvall. Linjaltaan *Suomalainen Kansa* oli jyrkän perustuslaillinen, konservatiivinen ja sosialismin vastainen. Se yritti kilpailla *Helsingin Sanomien* kanssa ilmestymällä iltapäivälehtenä ja suuntautumalla maaseudulle. Lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.

Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli kahden tuhannen kappaleen tienoilla. Sen julkaisijana toimi Suomalaisen Kansan Sanomalehti- ja Kirjapaino Oy. Päätoimittajina työskentelivat Antti Kaasalainen (1907–1909) ja Aukusti Simelius (1910–1911).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 42–43. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen Kansa digitoituna kansalliskirjastossa
**Narberth** (kymriksi *Arberth*) on pikkukaupunki Yhdistyneen kuningaskunnan Walesissa Pembrokeshiren kreivikunnassa.

Nimi
----

Narberthin linnan rauniot.
Narberthin kymrinkielinen nimi *Arberth* on johdettu mahdollisestikelttiläisten kielten ilmauksesta *arekwert-*, joka viittaa vapaasti kääntäen padon tai aidan edustalla olevaan paikkaan. Toinen mahdollinen seloitys nimen alkuperälle on uhria tarkoittava sana *aberth*. Nimi *Narberth* on puolestaan johdettu myöhemmin ilmauksessa *yn Arberth* eli "Arberthissa".

Historia
--------

Tuolloinen Arberth oli aikanaan historiallisen Dyfedin kuningaskunnan hallitsijoiden keskus. Paikka esiintyy useaanotteeseen keskiaikaisessa walesilaisessa runokokoelmassa Mabinogion, jossa sitä kuvaillaan kukkulaksi, joka liitetään usein yliluonnollisiin tapahtumiin. Tarinassa kukkula on esimerkiksi Rhiannonin ilmestymsipaikka ja myöhemmin päähemnkilö Pwyllin ollessa kukkulalla sumu vie mennessään Dyfedin asukkaat ja näiden karjan. Saman kaltaisista yliluonnollisista kukkuloista puhutaan myös irlantilaisessa perinteessä.

Väestö
------

Narberthin askuasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 489.

Lähteet
-------

1. 1 2  John T. Koch: *Celtic Culture - A Historical Encyclopedia*, s. 79. Volume I A–Celti. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)
2. ↑  Narberth Parish - Local Area Report Office for National Statistics. Viitattu 13.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Narberth** Wikimedia Commonsissa