recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo Laatokan Karjalan evankelis-luterilaisesta kirkosta. Karjalan kirkko on myös kirkkorakennus Mynämäellä.*
Ehtoollinen Sortavalan kirkossa
**Karjalan kirkko** eli **Karjalan evankelis-luterilainen kirkko** on Laatokan Karjalassa toimiva evankelis-luterilainen kirkko. Kirkon arkkipiispana toimii Aleksander Kutznetsov. Helsinkiläisen arkkitehti Yrjö A. Waskisen huhtikuussa 1939 suunnittelema Sortavalan kaupunkiseurakunnan siunauskappeli on Karjalan kirkon tuomiokirkkona. Kirkkorakennus hankittiin kirkon omistukseen vuonna 1997.

Historia ja yhteydet
--------------------

Karjalan kirkko syntyi vuonna 1997, kun joukko venäjänkielisiä Inkerin kirkon jäseniä koki kirkon suosivan suomenkielisiä. He perustivat Karjalan evankelisluterilaisen kirkon ja kutsuivat tähän Inkerin kirkon pappeja mukaan. Ensimmäisissä piispanvaaleissa valittiin piispaksi Raimo Jaatinen. Kirkon toisissa piispanvaaleissa 2014 valituksi tuli Venäjän kansalainen Aleksander Kutznetsov. Yhdessä suomalaisten teologien kanssa kirkko on kouluttanut useita diakoniatyöntekijöitä kirkon virkatehtäviin.

Katso myös
----------

* Inkerin kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Artikkeli *Kyrkpressen*.  9.7.2015. Fontana media. Viitattu 15.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kristinusko Venäjällä |
| --- |
|  |
| Tunnustuskunnat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Ortodoksisuus | 
* Moskovan patriarkaatti
	+ Vanhauskoisuus
	+ Karjalan valistajat

 |
|  |
| Protestantismi | 

|  |  |
| --- | --- |
| Baptismi | 
* Venäjän evankelisten kristittyjen ja baptistien liitto
* Venäjän evankelisten kristittyjen ja baptistien neuvosto

 |
|  |
| Helluntaiherätys | 
* Venäläinen evankelisen uskon kristittyjen helluntaisten kirkko
* Venäjän evankelisen uskon kristittyjen yhdistynyt liitto (helluntailaiset)

 |
|  |
| Luterilaisuus | 
* Inkerin kirkko
* Karjalan kirkko
* Siperian kirkko

 |

 |

 |

 |
**Victor John Ostrovsky** (s. 28. marraskuuta 1949 Alberta, Kanada) oli vuoteen 1990 Israelin salaisen palvelun Mossadin agentti, nykyään kirjailija ja taiteilija. Hänen vaimonsa Bella Ostrovsky on taiteilija.

Petoksen kautta
---------------

Ostrovsky on julkaissut Israelin salaisesta palvelusta kertovan kirjan *By Way of Deception* (suom. *Petoksen kautta*). Ostrovsky oli alun perin Israelin armeijan upseeri ja palveli ennen Mossadia sotilaspoliisissa ja laivastossa. Vuonna 1982 Ostrovsky värvättiin Mossadiin. Ostrovskyn kohukirja *By Way of Deception* oli bestseller, jonka myynnin Israelin tiedustelupalvelu yritti keskeyttää. 

Ostrovsky kertoo teoksessaan muun muassa koulutuksestaan Mossadin kenttävirkailijaksi "katsaksi". Kirjan julkaiseminen oli mahdollista Yhdysvalloissa, koska Ostrovsky pakeni Israelista. Ostrovsky erosi Mossadista, koska epäonnistui joidenkin PLO:n johtajien sieppaamisessa. Ostrovskyn mielestä Mossad oli terrorismin vastaisessa sodassaan liian julma, teki pahoja virheitä ja raportoi operaatioistaan Israelin johdolle epätarkasti. Mossad oli hänen mielestään osin tehoton, eikä hallitus valvonut sitä kyllin tarkasti. 

Ostrovskyn kirjoittama teos on saanut osakseen ristiriitaisen vastaanoton ja on joidenkin arvostelijoiden mielestä ainakin osin kuvitteellinen. Arvostelijoiden mukaan Ostrovsky ei olisi kyennyt pääsemään käsiksi niin laajaan salaisen tiedon määrään. Ostrovskyn mukaan katsa-opiskelijoilla oli oikeus käyttää laajaa kirjastoa ja muita tietolähteitä. Joidenkin mielestä Mossad vaaransi joidenkin sen agenttien turvallisuuden, kun kirja paljasti niin yksityskohtaisia tietoja.

Teokset
-------

* Claire Hoy ja Victor Ostrovsky, *By Way of Deception: The making and unmaking of a Mossad Officer*, 1990
	+ Suomeksi nimellä *Petoksen kautta: Sisäpiirin hätkähdyttävä raportti Mossadista*, Suomentanut Jorma-Veikko Sappinen, Book Studio, Hyvinkää, 1991 ISBN 951-611-399-0
* *The Other Side of Deception: A Rogue Agent Exposes the Mossad's Secret Agenda*, 1995
* *Lion of Judah*, 1993
* *Black Ghosts*, 1999

Aiheesta muualla
----------------

* Victor's art gallery (Arkistoitu – Internet Archive)
* Victor's description of what happened after writing the books

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Victor Ostrovsky 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:By Way of Deception
Polyvinyylibutyraalin rakenne
**Polyvinyylibutyraali** eli **PVB** on polyasetaaleihin kuuluva polymeeri. Sillä on useita käyttökohteita, esimerkiksi laminoidun lasin valmistus.

Ominaisuudet
------------

Polyvinyylibutyraalin molekyylimassa on tavanomaisesti 40 000–350 000 g/mol. Sen sulamispiste on 90–155 °C ja on sitä korkeampi mitä suurempi molekyylimassa on. Polyvinyylibutyraalin lasisiirtymälämpötila on 57–78 °C. Yhdiste on amorfinen polymeeri, jonka kiteisyysaste on alhainen. Polymeeri liukenee muun muassa alkoholeihin, eettereihin ja estereihin. Aineen tiheys on 1,07–1,1 g/cm3

Valmistus ja käyttö
-------------------

Polyvinyylibutyraalin valmistuksessa polyvinyyliasetaatti hydrolysoidaan ensin polyvinyylialkoholiksi. Polyvinyylialkoholi reagoi butyyrialdehydin kanssa 30–80 °C:n muodostaen rengasrakenteisia asetaaliryhmiä. Reaktiossa käytetään happamia katalyyttejä, kuten vetykloridia. Liuottimena polymeroinnissa on vesi tai etanoli. Polyvinyylibutyraalin sekaan lisätään usein muovinpehmentimiä.

Polyvinyylibutyraalia käytetään erityisesti kalvoina muun muassa autojen tuulilaseina käytettävien laminoitujen lasien valmistukseen. Muita käyttökohteita ovat esimerkiksi tekstiilien pinnoitus, metallien pinnoitus, maalit, liimat ja käyttö painomusteiden täyteaineena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Klaus Hintzer, Tilman Zipplies, D. Peter Carlson & Walter Schmiegel: "Fluoropolymers, Organic", teoksessa *Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014.
2. 1 2 3  Bruce Wade: "Vinyl Acetal Polymers", teoksessa *Encyclopedia of Polymer Science and Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2016.
3. 1 2 3  Jerome W. Knapczyk: "Vinyl Acetal Polymers", teoksessa *Van Nostrand's Encyclopedia of Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2005.
4. 1 2  Tony Whelan: *Polymer Technology Dictionary*, s. 338. Chapman & Hall, 1994. ISBN 0-412-58180-9. (englanniksi)
5. 1 2 3  George Wypych: *Handbook of Polymers*, s. 648–652. ChemTech Publishing, 2022. ISBN 978-1-927885-96-3. (englanniksi)
6. 1 2  F. L. Marten: *Vinyl Alcohol Polymers, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2002
**El Alameinin ensimmäinen taistelu** oli sotamarsalkka Erwin Rommelin johtaman saksalais–italialaisen panssariarmeija Afrikan ja kenraali Claude Auchinleckin johtaman brittiläisen 8. armeijan välinen 1–27. heinäkuuta 1942 käyty läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa.

Hävittyään Gazalan taistelun kesäkuussa 1942 8. armeija perääntyi Mersa Matruhin kautta Alameinin linjalle Egyptiin, joka käsitti 60 km aukon El Alameinin kaupungin pohjoisessa Välimeren rannalla ja Qattaran syvängön etelässä aavikolla välillä.

Panssariarmeija Afrikka hyökkäsi aamulla 1. heinäkuuta saksalaisten joukkojen johdolla lähellä El Alameinia, mutta liittoutuneiden puolustuslinja kesti iltaan saakka, mikä keskeytti akselivaltojen etenemisen. Seuraavana päivänä Rommel keskitti joukkonsa pohjoiseen tarkoituksenaan tehdä läpimurto El Alameinin läheisyydessä. Auchinleck puolestaan määräsi tehtäväksi vastahyökkäyksen linjan keskiosassa, mutta hyökkäys epäonnistui. Sen sijaan liittoutuneiden toinen hyökkäys etelässä italialaisia vastaan oli onnistuneempi. Liittoutuneiden vastarinnan takia Rommel siirtyi puolustukseen saavutetulla linjalla.

Auchinleck hyökkäsi jälleen 10. heinäkuuta Tel el Eisassa pohjoisessa saaden yli tuhat vankia. Rommelin vastahyökkäyksen tulokset Tel el Eisassa jäivät vähäisiksi. Seuraavaksi Auchinleck hyökkäsi jälleen keskellä Ruweisatin selänteellä kahdesti (Ruweisatin ensimmäinen taistelu 14. heinäkuuta ja Ruweisatin toinen taistelu 21. heinäkuuta). Kumpikaan taistelu ei ollut liittoutuneille menestys ja jalkaväen ja panssareiden yhteistoiminnan ajoittamisen epäonnistumisesta seurasi toisessa taistelussa 700 miehen tappiot. Huolimatta tästä liittoutuneet tekivät vielä kaksi uutta hyökkäystä 27. heinäkuuta. Toinen pohjoisessa lähellä Tel el Eisaa ei ollut menestyksekäs ja toinen lähellä Miteiriyaa oli vielä tuhoisampi, sillä miinakenttiä ei ollut raivattu ja jalkaväki jätettiin ilman panssareiden tukea saksalaisten vastahyökkäyksessä.

Liittoutuneiden 8. armeija oli kuluttanut voimansa ja 31. heinäkuuta Auchinleck määräsi luopumaan hyökkäysoperaatioista ja valmistelemaan puolustusasemia odotettavissa olevan akselivaltojen suurhyökkäyksen varalle.

Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa (ja Kairoa) pysähtyi. Rommel yritti uudelleen murtautua liittoutuneiden linjan lävitse siinä kuitenkaan onnistumatta Alam Halfan taistelussa elokuussa. Saman vuoden lokakuussa 8. armeija Bernard Montgomeryn komennossa löi akselivaltojen joukot El Alameinin toisessa taistelussa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Alameinin ensimmäinen taistelu** Wikimedia Commonsissa
Smolenskin Jumalanäidin ikonin kirkko Smolenskin hautausmaalla.
**Smolenskin hautausmaa** (ven. Смоле́нское кла́дбище, *Smolenskoje kladbištše*) on Pietarin Vasilin- ja Alaissaarella sijaitseva ortodoksinen, luterilainen ja armenialainen hautausmaa.

Ortodoksinen hautausmaa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1738. Vuonna 1760 sinne rakennettiin puinen Smolenskin Jumalanäidin ikonin tsasouna, joka vuosina 1786–1790 korvattiin samannimisellä kivikirkolla. Alueelle on haudattu lukuisia tiedemiehiä, taiteilijoita ja muita merkkihenkilöitä.

Vuonna 1747 perustettu luterilainen hautausmaa on vanhin säilyneistä vierasuskoisten hautapaikoista Pietarissa. Sitä ennen luterilaisia haudattiin Korpisaarelle ja Viipurin puolella sijainneen Samsonin hautausmaan lähelle. Smolenskin hautausmaa kuului Hirvisaaren Pyhän Katariinan saksalaiselle seurakunnalle. Venäjän vallankumouksen jälkeen se poistettiin käytöstä. Leningradin piirityksen aikana sinne haudattiin sotilaita ja pommituksissa kuolleita lapsia. 1930–1980-luvuilla luterilaisen hautausmaan aluetta supistettiin ja monet muistomerkeistä tuhottiin. Hautausmaata alettiin kunnostaa vuonna 1989.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 578. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smolenskin hautausmaa**.
* Smolenskin hautausmaat Pietarin kartalla (venäjäksi)
* Smolenskin hautausmaat Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
* Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle omistettu sivusto (venäjäksi)
* Smolenskin luterilainen hautausmaa Pietarin hautausmaille omistetulla sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ramazzotti vuonna 2015
**Eros Walter Luciano Ramazzotti** (s. 28. lokakuuta 1963 Rooma) on italialainen pop-laulaja ja lauluntekijä. Ramazzottin albumeja on myyty kymmeniä miljoonia, ja hän on tunnetuimpia italialaisia muusikoita. Hän on levyttänyt useimmat albuminsa sekä italiaksi että espanjaksi.

Elämä ja ura
------------

Ramazzotti syntyi Roomassa Cinecittàn esikaupunkialueella rakennustyöläinen Rodolfo Ramazottin ja Maria Raffaela Molinan pojaksi. Hänet nimettiin kreikkalaisen rakkaudenjumalan Eroksen mukaan. Kitaran soiton poika aloitti 7-vuotiaana. Hän aloitti työn musiikin parissa muutettuaan teini-ikäisenä Milanoon.

Ramazzottin ensimmäinen levytyssopimus syntyi hänen osallistuttuaan kykykilpailuun vuonna 1981. Voitettuaan vuonna 1984 *Uusi ääni* -kategorian kuuluisilla San Remon musiikkifestivaaleilla lähti hänen uransa varsinaisesti lentoon.

Vuonna 1985 Ramazzotti julkaisi ensimmäisen albuminsa, joka kantoi nimeä *Cuori agitati*, ja pian sen jälkeen ilmestyi albumeita. Säveltämillään omaelämäkerrallisilla balladeilla kuten myös rock-sävytteisillä kappaleillaan hän nousi kansainväliseksi tähdeksi.

Ramazzottilla on yksi lapsi entisen vaimonsa Michelle Hunzikerin (s. 1977), sveitsiläisen mallin ja tv-esiintyjän kanssa. Tytär Aurora Sophie Hunziker-Ramazotti syntyi 5. joulukuuta 1996. Pari erosi vuonna 2009. Toisen vaimonsa näyttelijä Marica Pellegrinellin (s. 1988) kanssa hänellä on kaksi lasta: Raffaela Maria Ramazzotti (s. 2011) ja Gabrio Tullio Ramazzotti (s. 2015). Pariskunta erosi vuonna 2019.

Diskografia
-----------

* *Cuori agitati* (1985)
* *Nuovi eroi* (1986)
* *In certi momenti* (1987)
* *Musica è* (1988)
* *In ogni senso* (1990)
* *Tutte storie* (1993)
* *Dove c'è musica* (1996)
* *Stilelibero* (2000)
* *9* (2003)
* *Calma apparente* (2005)
* *Ali e radici* (2009)
* *Noi* (2012)
* *Perfetto* (2015)
* *Vita ce n'è* (2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Wünsch, Silke: Italy's megastar Eros Ramazzotti comes back with 'perfect' album *dw.com*.  15.5.2015. DW. Viitattu 24.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eros Ramazzotti** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi, englanniksi, espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**John Playfair** (10. maaliskuuta 1748 Benvie, Forfarshire, Skotlanti – 20. heinäkuuta 1819 Edinburgh, Skotlanti) oli skotlantilainen matemaatikko ja fyysikko.

Ura
---

Playfair oli ensin pappi, sitten matematiikan (1785) ja fysiikan (1805) professori Edinburghin yliopistossa.

Matematiikan alalla John Playfair tunnetaan parhaiten työstään geometrian alalla. Hän kirjoitti Eukleideen teosten kommentoidun painoksen, joka oli aikanaan hyvin suosittu.

Geotieteissä Playfair tunnetaan parhaiten siitä, että hän tuki James Huttonia. Playfair oli Huttonin mukana monilla retkillä, esimerkiksi Pohjanmeren rannikolla. Matkalla Alpeille hän todennäköisesti tutki siellä olevia lohkareita. Hän löysi niitä myös Skotlannista ja päätteli vuonna 1802, että jäätiköt olivat kuljettaneet ne nykyisille paikoilleen.

Tunnetuin hänen teoksistaan on *Illustrations of the Huttonian Theory of the Earth* (1802), jossa käsitellään James Huttonin teoriaa maapallon muodostumisesta. Playfair julkaisi Huttonin teoksen kolmannen painoksen ja muita kirjoituksia Huttonin kuoleman jälkeen. Hän täydensi Huttonin oppikirjaa tiivistelmällä ja omilla kuvituksillaan, jotta vaikea tyyli olisi helpommin luettavissa. Hänen muita kirjoituksiaan ovat muun muassa *Dissertation on the Progress of Mathematical and Physical Science Since the Revival of Learning in Europe* ja *Elements of Geometry* (1795). Hänen teoksensa julkaistiin vuonna 1822 neljään niteeseen koottuna.

Vuonna 1807 hänet hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi ja vuonna 1783 Edinburghin kuninkaallisen seuran jäseneksi.

Hänen veljensä oli insinööri ja taloustieteilijä William Playfair.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  John Playfair *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 15.11.2021.
2. ↑  John Playfair *mathshistory.st-andrews.ac.uk*. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Playfair** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Villa Rulludd
**Villa Rulludd** on huvila, joka sijaitsee Espoon Iivisniemessä, Rullaniementien päässä. Villa Rulluddenilla on museo, joka on auki yhden päivän kuukaudesta.

Villa Rulludd koostuu kahdesta huvilasta, jotka rakennuttivat Alfred Kihlman vuonna 1873 ja hänen poikansa Lorenzo Kihlman 1893. Vierekkäiset huvilat liitettiin yhteen kuistilla vuonna 1908. Villa Rulludd oli Kihlmanin suvun jäsenten kesänviettopaikkana kuuden sukupolven ajan vuoteen 1980 saakka, jolloin se siirtyi Espoon kaupungin omistukseen.

Villa Rulludd sai suojelumerkinnän asemakaavassa vuonna 1983 ja se suojeltiin rakennuslain nojalla vuonna 1989. Kihlmanin suvun myytyä huvilan se oli vuosia asumattomana ja ränsistyi pahoin. Huvila peruskorjattiin ensimmäisen kerran vuosina 1990–1993. Yhdessä Villa Marjarannan kanssa Rulludd muodostaa historiallisesti merkittävän huvilakokonaisuuden.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  huvilamuseo Villa Rulludd *Espoon kaupunginmuseo*. Viitattu 28.10.2018.
2. 1 2  Huvilaelämää Espoossa *Kulttuuriespoo*. Viitattu 28.10.2018.
3. ↑  Halava, Johanna: Hyljelahden Villa Rulludd sai vuosien tauon jälkeen kahvilayrittäjän  12.1.2020. Länsiväylä.
4. ↑  Huvila Espoon rannikolla Kutomonportti.fi.
5. ↑  Härö, s. 203


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Rulludd (Q55595462)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°08′31″N 24°42′37″E﻿ / ﻿60.14202°N 24.71031°E﻿ / 60.14202; 24.71031 |
|  |
|  |

 |
**Juutuanjoki** tai **Juutuajoki** (tunnetaan myös nimellä Joenjoki) on toinen kahdesta Inarijärveen lounaasta laskevasta merkittävästä Lapin joesta. Toinen on 40 kilometriä etelämpänä Inarin kuntakeskuksen Ivalon halki virtaava Ivalojoki. 

Juutuajoki alkaa Solojärvestä, on noin 12 km pitkä ja laskee Inarijärveen keskellä Inarin kirkonkylää.

Juutuanjoki on ollut kautta aikain tärkeä Inarijärven tienoiden asukkaille. Jokisuulta, Vuopajan rannoilta, on löydetty merkkejä asutuksesta 8 000–9 000 vuoden takaa. Nykyisin löytöpaikalla sijaitsee Siida, jossa toimivat Saamelaismuseo ja Ylä-Lapin luontokeskus.

Juutuanjoki on aina toiminut läheisen asutuksen ruoka-aittana. Yhä edelleen se tunnetaan yhtenä Euroopan parhaista, ellei parhaana, taimenjokena. Vielä 1900-luvulla saaduista kalasaaliista kerrotaan niin huimia tarinoita, että niiden perään voi liittää toteamuksen: *Uskokoon ken tahtoo, totta se kuitenkin on*. Viimeksi*milloin?* kuluneiden vuosikymmenten aikana joen taimensaaliit ovat pudonneet yksittäisiin onnenkantamoisiin. Yhtenä syyllisenä tähän pidetään Inarijärven ylitroolausta 1980–1990-luvuilla.

Vesiväylänä Juutuanjoki on lyhyt, vain noin 10 kilometrin pituinen. Vetensä se saa Lemmenjoen tuomina laajoilta samannimisiltä erämaa-alueilta, hieman ylempää Muotkatuntureilta Vaskojoen kuljettamina sekä pohjoisemmalta tunturiylängöltä Kaamasjoen Muddusjärven kautta tuomina. Kaikkien kolmen joen vedet yhtyvät Paatarissa, laskevat Solojärven kautta ja purkautuvat vuolaana ja monikoskisena Juutuanjokena Inarijärveen.

Kalastuskohteena Juutuajoki ympäristöineen on nykyisin tarkoin säädelty ja valvottu. Lupia myönnetään vain tiettynä aikana vuodesta ja rajoitettu määrä vuorokaudessa.

Aivan viime vuosina myös matkailuyritykset ovat alkaneet harjoittaa koskenlaskutoimintaa joen aika ajoin rajustikin virtaavissa koskissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juutuanjoki, Alakoski 1527 *Eräluvat*. Viitattu 24.3.2024.
2. ↑  Juutua ja Ivalojoki - isomustaimenia ja kullan kimallusta *Fishing Finland*. Viitattu 24.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Teuvo Niva, Erno Salonen, Sari Raineva, Ari Savikko, Markku Vaajala ja Heli Jutila 2016: Inarijärven ja sen sivuvesistöjen kalataloudellinen velvoitetarkkailu Luke
**Otto Adolf Klauwell** (7. huhtikuuta 1851 Langensalza – 11. toukokuuta 1917 Köln) oli saksalainen säveltäjä ja musiikintutkija.

Klauwell opiskeli Leipzigissä Carl Reinecken ja Richterin johdolla. Hän väitteli Leipzigin yliopistosta filosofian tohtoriksi vuonna 1874 väitöskirjallaan *Die historische Entwicklung des musikalische Canons*. Klauwell työskenteli Kölnissä konservatorion opettajana vuodesta 1875 ja varajohtajana vuodesta 1905. Hän julkaisi lukuisia kirjoja musiikin aiheista. Klauwellin sävellystuotannon joukossa ovat oopperat *Das Mädchen vom See* (1889) ja *Die heimlichen Richter* (1902). Hän sävelsi myös alkusoittoja, kamarimusiikkia, pianokappaleita ja lauluja.

Kirjoja
-------

* *Musikalische Gesichtspunkte* (1882; toinen painos 1892 nimellä *Musikalische Bekenntnisse*)
* *Der Vortrag in der Musik* (1883, käännetty englanniksi 1890)
* *Die Formen der Instrumentalmusik* (1894)
* *Geschichte der Sonate* (1899)
* *Ludwig van Beethoven und die Variationenform* (1901)
* *Theodor Gouvy* (1902)
* *Studien und Erinnerungen* (1906)
* *Geschichte der Programm-Musik* (1910)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Klauwell, Otto (Adolf) Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 19.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
Axel Hamborn
**Axel Harald Hamborn** (19. helmikuuta 1892 Solberga, Skåne – 1987 Malmö) oli ruotsalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja graafikko. Hän opiskeli Tukholman taideakatemiassa ja teki opintomatkoja mm. Saksaan, Hollantiin, Belgiaan ja Ranskaan. Hambornin taulujen aiheita olivat usein rannikot, satama-aiheet ja veneet. Hän maalasi sekä öljyväritöitä että akvarellejä. Hambornin teoksia on nähtävillä Tukholman kansallismuseossa, Malmön museossa, Landskronan museossa ja Helsingissä. Kansallisgallerian kokoelmissa on hänen teoksensa "Sadekuuro tasangolla" vuodelta 1931.

Lähteet
-------

* Lexikonett Amanda, Axel Harald Hamborn
* Nationalmuseum, Axel Harald Hamborn
* Project Runeberg - Svenska konstnärer - Biografisk handbook, 170
* Kansallisgalleria, Valmistuneita teoksia, 1931 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Föreningen för Grafisk Konst, 1931, Axel Hamborn: "Konvalescent", etsning (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Svenska konstnärer, Biografisk handbok*, Väbo förlag, 1987, sid 191, ISBN 91-87504-00-6

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
Frederick Brown: *Omakuva*, maalattu vuonna 1911.
**Frederick Brown** (1851 - 1941) oli englantilainen taidemaalari sekä taideopettaja. Hän perusti vuonna 1886 New English Art Clubin, jonka jäsenet olivat Pariisissa koulutettuja taidemaalareita ja omasta mielestään jääneet syrjään Iso-Britannian taidemaailmassa.  

Brown opiskeli ensin South Kensington Schoolissa ja sen jälkeen Pariisissa Académie Julianissa vuodet 1883-1884.  

Kotimaahansa palattuaan Brown ryhtyi uudistamaan kotimaansa taideopetusta, jota hän piti vanhakantaisena. Toimittuaan opettajana Westminster School of Artissa, hänet nimitettiin Slade School of Artin professoriksi vuonna 1892. Ajanjaksoa pidetään nykyään koulun parhaana aikana. Opettajana hän panosti opiskelijoiden oman, yksilöllisen tyylin löytymiseen ja kehittämiseen. Hänen oppilaistaan mainittakoon Ethel Walker ja Henry Tonks  

Professorina ollessaan Brown käytti kaikki suhteensa taidemaailmassa saadakseen oppilaiden töitä julkisuuteen. Professorin virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1917 ja nimitti seuraajakseen Tonksin. 

Brown oli myös taidekeräilijä. Hän keräili aikalaistaiteilijoiden ja oppilaidensa töitä. Hänen omia töitään on Tate-gallerian kokoelmissa.

Viitteet
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Yhteishyvä** on S-ryhmän oma asiakasmedia, johon kuuluu Yhteishyvä- ja Samarbete-lehdet, yhteishyvä.fi-verkkosivusto sekä sosiaalisen median kanavia. Yhteishyvä-lehteen kuuluu myös reseptejä sisältävä Yhteishyvä Ruoka -osio.

Yhteishyvä on Suomen suurin aikakausmedia. Lehti tavoittaa yli kaksi miljoonaa suomalaista. Yhteishyvän verkkosivustolla on noin 300 000 vierailijaa viikossa.

Yhteishyvä-lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa, ja asiakasomistajat voivat noutaa sen S-Etukortilla veloituksetta S-ryhmän myymälöistä ja ruoan verkkokaupasta (S-kaupat). Ruotsinkielinen Samarbete-lehti ilmestyy myös neljä kertaa vuodessa. Yhteishyvää voi lukea digitaalisena lehden verkkosivuilla ilmaiseksi.

Yhteishyvän reseptit suunnitellaan S-kokeilukeittiössä. Yhteishyvän arkiruokareseptit auttavat noudattamaan ravitsemussuosituksia. Tästä on tehty ravitsemussitoumus Valtion ravitsemusneuvottelukunnalle kestävää kehitystä tukevaan sitoumus2050.fi-verkkopalveluun. S-kokeilukeittiössä laaditaan vuosittain pari sataa Yhteishyvän reseptiä. Lehden lisäksi reseptejä julkaistaan Yhteishyvä.fi-verkkopalvelussa.

Lehden toimituksellinen sisältö käsittelee sellaisia yhteiskunnallisia kysymyksiä, joihin S-ryhmä haluaa vaikuttaa ja jotka ovat kaupparyhmälle tärkeitä. Lisäksi lehdessä on suomalaisen kuluttajan elämäntapaan ja kuhunkin vuodenaikaan liittyviä lifestyle-sisältöjä. Lehti tarjoaa lukijalle inspiraatiota ja tukea ostopäätösten tekemiseen. 

Yhteishyvän verkkosivusto tarjoaa reseptien lisäksi inspiroivia ruokavideoita, ruokalistapalvelun, ihmisläheisiä tarinoita sekä mielenkiintoisia puheenaiheita niin vastuullisuudesta kuin ruokakeskustelusta. Verkkosivuilta löytää myös vinkkejä kodinhoitoon, harrastuksiin ja matkailuun. 

Yhteishyvän sisällöntuotannosta vastaa SOK. Lehti painetaan PunaMusta Oy:ssa.

### Historiaa

Yhteishyvä sai alkunsa vuonna 1905, kun S-ryhmän asiakkaille perustettiin oma Yhteishyvä-lehti. Lehden alkuaikoina sen tavoitteena oli tukea osuuskauppojen toimintaa, tarjota apua arkeen ja toteuttaa kuluttajavalistusta. Vuosikymmenten varrella julkaisu on muuttunut sanomalehdestä aikakauslehden näköiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Levikkitilasto 2022 (pdf)  2022. Media Audit Finland. Viitattu 2024.
2. ↑  Kansallinen Mediatutkimus (KMT) 2023 (pdf  )  21.9.2023. Media Audit Finland.
3. ↑  FIAM top-lista Media Metrics Finland. Viitattu 2024.
4. ↑  Yhteishyvä-lehti siirtyy toukokuusta 2023 alkaen myymäläjakeluun  1.9.2022. Yhteishyvä. Viitattu 24.6.2023.
5. ↑  Salovuori, Jarno: 110 vuotta Yhteishyvän historiaa *Yhteishyvä*.  22.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhteishyvän verkkosivut
* Yhteishyvä 1905-1916 Kansalliskirjaston digiaineistossa
**John Wilson**, kirjailijanimi **Christopher North**, (18. toukokuuta 1785 Paisley, Skotlanti – 3. huhtikuuta 1854 Edinburgh, Skotlanti) oli skotlantilainen runoilija ja esseisti.

Wilson opiskeli 1803–1807 Oxfordin yliopistossa, ja suoritettuaan tutkinnon hän asettui asumaan Westmorlandiin, missä hän seurusteli järvikoulun runoilijoiden, kuten William Wordsworthin, Samuel Taylor Coleridgen, kanssa. Hän sai arvostusta runokertomuksella *The isle of palms* (1812), joka kuvaa trooppista idylliä, ja dramatisoidulla *The city of the plague* (1813), joka avaa kuvia ruton Lontoossa aiheuttamista tuhoista. Kun hän sukulaisen petollisuuden vuoksi menetti perimänsä omaisuuden, hän asettui 1815 asianajajaksi Edinburghiin, harjoittamatta kuitenkin ammattiaan. Sen sijaan hän kirjoitti ahkerasti 1817 perustettuun aikakauskirjaan *Blackwood’s Magazineen*, joka poliittisilta näkemyksiltään oli ääritorylainen mutta ei kunnioittanut auktoriteetteja kirjallisissa ja muissa aiheissa. Kun hänen ystävänsä John Gibson Lockhart, joka aluksi oli lehden varsinainen toimittaja, muutti 1826 Lontooseen, hän jäi yksin vastuuseen lehdestä, ja hänen kirjoittajanimensä Christopher North oli laajalti tunnettu. Yllättäen hänet 1818 nimitettiin käytännöllisen filosofian professoriksi Edinburghin yliopistoon. Hän erosi virasta 1852.

Wilsonin kirjoitti myös proosakuvauksia *Lights and shadows of Scottish life* (1822) sekä romaaneja *The trials of Margaret Lyndsay* (1823) ja *The foresters* (1825) mutta jäi pian unohduksiin. Hän oli parhaimmillaan proosakirjoitelmissaan, etenkin aikanaan ihailluissa *Noctes ambrosianae* (1843), jotka olivat eräänlaisia pöytäpuheita, joissa vaihtelevat politiikka, kirjallisuuskritiikki ja pilailu. Kiinnostava on myös hänen kokoelmansa *Miscellaneous essays* (1866). Taitavasta kirjoittelusta huolimatta hänellä oli taipumusta liioitteluun ja riehakkuuteen. Häntä on kuvannut muistelmissaan *Memoir* (1862) hänen tyttärensä M. W. Gordon. Wilsonin *Poetical Works* ilmestyivät 1874.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wilson, John, Nordisk familjebok 32. 1921 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Wilson (kirjailija)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Islannin maihinnousu**, koodinimeltään **operaatio Fork**, oli Britannian kuninkaallisen laivaston suorittama sotatoimi Islannissa toisessa maailmansodassa.

Taustaa
-------

Brittien tavoite Islannin miehittämisessä oli estää saksalaisia tekemästä sitä ensin. Kun Adolf Hitlerin mielenkiinto Islannin suhteen heräsi brittien maihinnousun jälkeen, hän käski sodanjohtonsa suunnitella Islannin kaappaaminen briteiltä, tälle suunnitelmalle annettiin nimeksi operaatio Ikarus. Sitä ei pantu koskaan toimeen sillä se olisi edellyttänyt muiden, sittemmin hylättyjen operaatioiden toteuttamista ensin.

Operaatio
---------

Merijalkaväen sotilaat nousivat 7. toukokuuta Greenockissa risteilijöihin *HMS Berwick* ja *HMS Glasgow*, joiden suojana olivat hävittäjät *HMS Fortune* ja *HMS Fearless*. Osasto lähti seuraavana päivänä merelle kohti Islantia. Merijalkaväki nousi maihin varhain aamulla 10. toukokuuta 1940, jolloin brittijoukot purettiin aluksista Islannin pääkaupungissa Reykjavíkissa. Vastarintaa kohtaamatta joukot katkaisivat nopeasti viestintäyhteydet ja ottivat strategiset kohteet haltuunsa. Islannissa olleet Saksan kansalaiset pidätettiin ja heidät siirrettiin risteilijöihin kuljetettavaksi Britanniaan. Pakko-otettuaan paikalliset ajoneuvot, joukot siirtyivät Hvalfjörðuriin, Kaldaðarnesiin, Sandskeiðiin ja Akranesiin saksalaisten mahdollisten vastatoimien varalta. Seuraavien päivien aikana Reykjavíkiin toimitettiin ilmatorjuntakalustoa.

Maihinnousupäivän iltana Islannin hallitus esitti protestin tapahtuneesta kutsuen sitä törkeäksi Islannin puolueettomuuden loukkaukseksi. Samana päivänä pääministeri Hermann Jónasson piti radiopuheen, jossa hän kehotti islantilaisia suhtautumaan brittiläisiin sotajoukkoihin vieraanvaraisesti. Britit lupasivat korvauksen kaikista aiheuttamistaan vahingosta ja samalla luvattiin joukkojen poistuvan kokonaisuudessaan sodan päätyttyä.

Maihinnousun komentoaluksena toiminut HMS Berwick.
Maihinnousuun osallistui 746 merijalkaväen huonosti varustettua ja vain osittain koulutettua miestä. Vaikka maihinnousu suoritettiin menestyksekkäästi joukot eivät olisi kyenneet puolustamaan 103 000 neliökilometrin aluetta. 4 000 Britannian armeijan sotilasta nousi maihin 17. toukokuuta Islannissa vaihtaen merijalkaväen joukot. Myöhemmin miesten lukumäärä kohosi 25 000:een.

Task Force 19
-------------

Vuoden kuluttua brittijoukot korvasi yhdysvaltalaiset 40 000 miehen suuruiset joukot, jotka viipyivät saarella sodan loppuun saakka. Yhdysvaltain vastuu saaren puolustuksesta päättyi lokakuussa 1946, mutta sopimuksen mukaan Yhdysvallat varasi mahdollisuuden sijoittaa saarelle tarvittaessa joukkojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Naval-history.net
**Juho Kyröläinen** on helsinkiläinen sarjayrittäjä.

Kyröläinen on perustanut useita startup-yrityksiä, joista yksi on Hubchat. Hän väitti keränneensä sille miljoonia euroja rahoitusta ja väitti sen työllistävän noin neljäkymmentä suomalaista asiantuntijaa. Hubchat kuitenkin kaatui, kun verottaja ja eläkeviranomainen ilmoittivat työntekijöille Kyröläisen laiminlyöneen työntekijöiden verojen ja eläkkäiden maksun, vaikka ne oli vähennetty palkoista täysimittaisena. Yrityksen työntekijät joutuivat hakemaan rahojaan palkkaturvan kautta, ja 300 000 euron verorästit jäivät veronmaksajien maksettaviksi

Kyröläisen luotsaama Helpdor ajautui vuonna 2022 vaikeuksiin Kuluttajaviraston kanssa. Sadat asiakkaat ovat tehneet yrityksestä valituksia kilpailu- ja kuluttajavirastolle. Useissa valituksissa oli kyse siitä, että tilatusta palvelusta on pyydetty etukäteismaksu, mutta palvelu on jäänyt saamatta eikä maksua ole palautettu asiakkaalle. Niinpä virasto varoitti asiakkaita Helpdorin epäluotettavuudesta helmikuussa 2022. Kilpailu- ja kuluttajavirasto on saanut asiasta yhteydenottoja vuodesta 2018 lähtien. Neuvottelut yrityksen ja kuluttaja-asiamiehen kanssa johtivat siihen, että Helpdor lupasi tehdä korjauksia toimintaansa. Syyskuussa 2022 Kilpailu- ja kuluttajavirasto varoitti Helpdorista uudelleen, sillä tarvittavia korjauksia ei ollut tehty ja yrityksen toiminta jatkui epämääräisenä.

Helpdorin jälkeen yrittäjät perustivat uuden remontti, siivous ym. palveluita tarjoavan sovelluksen Hero24. Tammikuussa 2024 Kilpailu- ja kuluttajavirasto varoitti Hero24:sta. Maaliskuussa 2024 Hero24 oli konkurssissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tivi: näin suomalainen sarjayrittäjä tehtaili startupeja ja sumutti työntekijöitä *Iltalehti*. Viitattu 2022-03-117.
2. ↑  Tivi: Konkurssiin haetun Hubchatin työntekijöillä suuria vaikeuksia palkkojen saamisessa *Tivi*. Viitattu 2022-03-117.
3. ↑  Miehet tulivat asentamaan kaappia, rikkoivat sen ja katosivat *Helsingin Sanomat*.
4. ↑  Kuluttajavirasto varoittaa remonttiapua tarjoavasta yhtiöstä *Taloussanomat*.
5. ↑  Helpdor työllistää viranomaisia *Demokraatti.fi*.  17.02.2022. Viitattu 18.02.2022.
6. ↑  Useat kuluttajat ongelmissa kodin palveluita tarjoavan Helpdorin kanssa *Kilpailu- ja kuluttajavirasto*.  17.2.2022. Viitattu 13.3.2022.
7. ↑  KKV varoittaa Helpdor-alustapalvelusta *kkv.fi*.
8. ↑  Rekisteriseloste Helpdor.
9. ↑  Rekisteriseloste Hero24.
10. ↑  Yrityksen Zeckit-selvitys *zeckit.com*. Viitattu 2.4.2024.
**Trifluorietaani** eli (C2H3F3) **HFC-143a** tai **R-143a** on fluorattuihin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää jäähdytysaineena muun muassa ilmanvaihtolaitteissa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa trifluorietaani on väritöntä ja hajutonta kaasua, joka voidaan nesteyttää. Yhdiste ei ole haitallista otsonikerrokselle, mutta sillä on korkea GWP-arvo (4 470). Trifluorietaani ei ole erityisen myrkyllistä, mutta suurina pitoisuuksina se voi vaikuttaa keskushermostoon, mistä voi seurata huimausta.

Tyypillisin tapa valmistaa trifluorietaania on 1,1,1-trikloorietaanin ja vetyfluoridin välinen reaktio. Tässä reaktiossa voidaan käyttää katalyyttinä muun muassa kromi(III)oksidin, alumiinioksidin ja sinkin seosta tai antimonipentafluoridia. Yhdistettä voidaan valmistaa myös vedyttämällä useita klooria ja fluoria sisältäviä hiilivetyjä, ja näitäkin reaktioita katalysoivat metallioksidit, -fluoridit tai -kloridit. Trifluorietaania käytetään seoksena yhdessä muiden fluorattujen hiilivetyjen kanssa kylmäaineena esimerkiksi ilmastointilaitteissa. Sitä käytetään myös vinylideenifluoridin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  1,1,1-trifluoroethane – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 11.7.2017.
2. 1 2 3 4  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 1140. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
3. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Toxic and Hazardous Chemicals and Carcinogens*, s. 2981. William Andrew, 2017. ISBN 9780323389686. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2017). (englanniksi)
4. ↑  K. V. Raghavan,B. M. Reddy: *Industrial Catalysis and Separations*, s. 414–415. CRC Press, 2014. ISBN 978-1-4822-3426-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2017). (englanniksi)
5. ↑  Günter Siegemund, Werner Schwertfeger, Andrew Feiring, Bruce Smart, Fred Behr, Herward Vogel, Blaine McKusick & Peer Kirsch: *Fluorine Compounds, Organic, Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Viitattu 11.7.2017
AleksanterinsaariAleksanterinsaaren sijainti punaisella

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
 Antarktiksen sopimuksen alue (d)- |
| Vesialue | 
Bellingshauseninmeri |
| Merialue | 
Eteläinen jäämeri |
| Korkein kohta | 
Mount Stephenson, 2 987 m |
| Pinta-ala | 
43 250 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Aleksanterinsaari** (engl. *Alexander Island*, esp. *Isla Alejandro I*, ven. Земля Александра I, *Zemlja Aleksandra I*) on suuri saari Etelämantereen rannikolla. Saari on noin 435 kilometriä pitkä, 200 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on noin 43 250 neliökilometriä.

Aleksanterinsaari sijaitsee Antarktiksen niemimaan "kainalossa".
Satelliittikuva Aleksanterinsaaresta.
Saari sai nimensä *Zemlja Aleksandra*, "Aleksanterinmaa", keisari Aleksanteri I:n mukaan venäläiseltä Fabian Gottlieb von Bellingshausenin johtamalta tutkimusretkikunnalta vuonna 1821. Vuoteen 1940 asti saaren luultiin olevan osa mannerta, koska sen mantereesta erottava Yrjö VI:n salmi on jäätikön alla. Aleksanterinsaaren maasto on kumpuilevaa, korkein huippu on 2 987 m merenpinnan yläpuolella. Saarella sijaitsee muun muassa Ablation Lake -niminen järvi.

Saarella on Yhdistyneen kuningaskunnan polttoainevarasto. Saaren omistuksesta on vaatimuksia Chilellä, Argentiinalla ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla.

Katso myös
----------

* Alexandersaaristo

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksanterinsaari *Eksonyymit*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 20.3.2024.
2. 1 2 3  Alexander Island Encyclopedia Britannica. Viitattu 20.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Antarctica Detail Unites States Geological Survey.  Arkistoitu 28.4.2021.  (englanniksi)
4. ↑  Fossil Bluff Field Station British Antarctic Survey. Viitattu 20.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksanterinsaari** Wikimedia Commonsissa
**Sarah Aaronsohn** (5. tammikuuta 1890 Zichron Jakov, Osmanien valtakunta – 9. lokakuuta 1917 Zichron Jakov, Osmanien valtakunta) oli turkinjuutalainen vakooja, joka kuului Ison-Britannian hyväksi ensimmäisessä maailmansodassa toimineeseen juutalaisvakoojien Nili-verkostoon.

Lokakuussa 1917 turkkilaisviranomaiset pidättivät Aaronsohnin ja kiduttivat tätä kuulusteluissa. Aaronsohn yritti itsemurhaa ampumalla itseään suuhun 5. lokakuuta, mutta ei kuollut välittömästi. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin lopulta 9. lokakuuta 1917.

Hänen veljensä Aaron Aaronsohn, joka oli tunnettu kasvi- ja maataloustieteilijä, oli myös Nilin jäsen.

Lähteet
-------

* Anderson, Scott: *Lawrence in Arabia: War, Deceit, Imperial Folly and the Making of the Modern Middle East*. Doubleday, 2013. ISBN 978-0-385-53293-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sarah Aaronsohn *jwa.org*. Viitattu 29.6.2013. (englanniksi)
2. ↑  Anderson, s. 376-380.
3. ↑  Anderson, s. 45–67.
4. ↑  Anderson, s. 259–285.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jabalian pakolaisleiri** (arab. مخيم جباليا‎, *Muḫayyam Jabāliyā*) on pakolaisleiri Gazan kaistalla. Jabalia on kaistan pakolaisleireistä asukasmäärältään suurin. Vuonna 2023 leirillä asui 116 011 rekisteröityä pakolaista.

Maantiede
---------

Jabalian pakolaisleiri sijaitsee Gazan kaistalla Gazan kaupungin pohjoispuolella Jabalian kaupungin vieressä. Leirin pinta-ala on 1,4 km².

Historia
--------

Jabalian pakolaisleiri perustettiin Israelin itsenäisyyssodan jälkeen vuonna 1948. Leirin asukkaiden perustarpeisiin vastasivat ensin kveekarit. Myöhemmin vastuu siirtyi Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:lle. Pakolaiset asuivat ensin UNRWA:n toimittamissa teltoissa. Ensimmäiset vakinaiset asunnot rakennettiin vuonna 1952. Leirin asukasluvun kasvatessa toteutettiin useita uusia rakennushankkeita vuosien 1967 ja 1993 välillä. Toisaalta paikallisia jouduttiin myös siirtäämään muihin kaupunkeihin tienrakennushankkeiden takia.

Vuoden 2006 sodalla oli huomattava vaikutus leirillä. Rajanylityspaikat Israeliin suljettiin tai niiden toimintaa rajoitettiin. Jabalian leiri oli Gazan pakolaisleireistä lähimpänä Erezin rajanylityspaikkaa, jonka kautta monet paikalliset kävivät töissä Israelissa. Rakennusmateriaalien tuontiin liittyvät rajoitukset lopettivat rakennushankkeet. Israel on tehnyt ilmaiskuja leiriin lokakuusssa 2023 alkaneen konfliktin yhteydessä.

Väestö
------

Vuonna 2023 leirillä asui 116 011 UNRWA:n rekisteröimää pakolaista, mikä teki Jabalian leiristä kaistan väkirikkaimman. Leirillä voi asua myös henkilöitä, joilla ei ole virallista pakolaisasemaa. Vuonna 1949 vastaava lukema oli 35 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jabalia camp UNRWA. Viitattu 28.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jawabrah, Muain Qasem: *Urban Planning Analyses of Refugee Camps, Jabalia as Case Study-Gaza Strip, Palestine*, s. 679. International Journal of Science and Research (IJSR), 2016. ISSN 2319-7064. ResearchGate (viitattu 28.10.2023). (englanniksi)
3. ↑  Gaza: Aftermath of airstrike on Jabalia refugee camp  9.10.2023. BBC News:  BBC. Viitattu 28.10.2023. (englanniksi)
Adurjoki kuvattuna Shermanburyn ja Winehamin välilllä marraskussa 2016.
**Adurjoki** [eɪˈdʊər] on 32 kilometriä pitkä joki West Sussexin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Sen valuma-alue kattaa noin 500 neliökilometriä.

Yläjuoksullaan Adur jakautuu kahteen haaraan. Läntinen haara saa alkunsa Slinfoldin kylän mailta ja virtaa kohti etelää Billingshurstin, Shipleyn ja West Grinsteadin kautta. Itäisen haaran alkulähteet ovat Ditchling Commonin luonnonpuistossa East Sussexin kreivikunnan puolella. Sieltä joki virtaa ensin pohjoiseen mutta kääntyy sitten länteen ja jatkaa kulkuaan Haywards Heathin ja Burgess Hill välitse. Itäinen ja läntinen haara yhtyvät Henfieldin länsipuolella Adurin pääuomaksi, joka virtaa suoraan kohti etelää luonnontilaisten kosteikoiden läpi ja ohittaa Upper Beedingin ja Bramberin kylät. Shoreham-by-Sean pohjoispuolella joki on puhkaissut South Downsin kalkkikiviharjanteeseen aukon, jonka jälkeen se laskee lopulta vetensä Englannin kanaaliin.

Adurin nimi tulee kelttien käyttämästä sanasta *dwyr*, joka tarkoittaa ’vettä’. Historiallisesti joella oli suuri taloudellinen merkitys etelärannikon asukkaille. Sakseilla oli Steyningin kylässä tärkeä jokisatama, ja Upper Beedingin ja Bramberin kylissä tuotettiin suolaa. Teollisen vallankumouksen aikaan Upper Beedingin eteläpuolelle syntyi sementtiteollisuutta, jota varten rahdattiin jokea pitkin savea ja hiiltä.

Vuorovesi yltää mereltä ylävirtaan Henfieldiin saakka. Laskuveden aikana Adur muodostaa Henfieldin eteläpuolisille kosteikoille suoran uoman, jota pitkin vesi virtaa nopeasti merta kohti. Nousuveden vetäytyessä jokea ympäröiville mutamatalikoille saapuu lepäämään lokkeja ja muita lintuja. Tyypillisiä lajeja ovat esimerkiksi tylli, suosirri, töyhtöhyyppä, merimetso ja punajalkaviklo. 

Adur on tärkeä kutupaikka meritaimenelle. Muita kalalajeja, joita esiintyy sen vedessä, ovat karppi, lahna, suutari, ankerias, seipi, sorva, särki, ahven, hauki ja turpa. Joki onkin suosittu kalastuskohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rivers in Our Catchment Ouse & Adur Rivers Trust. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  The River Adur Adur & Worthing Councils. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6 7  The River Adur Ouse & Adur Rivers Trust. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
4. ↑  Ditchling Common Country Park Woodland Trust. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)
5. ↑  Vallance, H. A.: To Brighton Through the Shoreham Gap (PDF) *The Railway Magazine*.  Helmikuu 1953. Viitattu 7.4.2024. (englanniksi)