recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1838 valmistunutta höyrylaivaa. Vuonna 1876 valmistuneesta samannimisestä aluksesa kerrotaan artikkelissa S/S Uleåborg (1876).*

***S/S Uleåborg*** on Ruotsissa rakennettu höyrylaiva joka tilattiin Ouluun. Se oli Oulun ensimmäinen höyryalus. Myöhemmin alus myytiin Turkuun.

Historia
--------

*Uleåborg* rakennettiin tilaustyönä 1838. Aluksen runko tehtiin Oulussa ja kone asennettiin Nyköpings Bruk och Mekaniska Verkstadilla Ruotsissa. Tilaaja oli oululainen laivanvarustaja ja raatimies Andreas Nylander, joka oli saanut jo vuonna 1836 yksinoikeuden Oulun kauppaseuralta harjoittaa höyrylaivaliikennettä Pohjanlahdella. Aluksen ensimmäinen kapteeni oli Carl Ramberg 1838–41, jonka jälkeen kapteenina toimi Johan Junnelius 1842. Uleåborg aloitti liikenteen 16. kesäkuuta 1839 linjalla Tornio–Oulu–Turku.

Alus oli ensimmäinen suomalainen laiva joka aloitti liikenteen Turusta Pohjanlahden satamiin. Alus kulki myös lokakuussa 1839 Turku–Tukholma-reitin. Kesän 1840 alus ajoi karille Helsinki–Turku–Tukholma-reitillä *S/S Storfurstenin* ollessa poissa liikenteestä korjausten vuoksi. Alus kävi korjausten jälkeen syksyllä pohjoisessa. Alus oli kesän 1841 Turku–Tukholma-linjalla kattilaremontissa olleen *S/S Solidenin* tuuraajana ja kävi seuraavan kerran samanvuoden syksyllä pohjoisessa.

1842 toukokuussa tappiollinen laiva myytiin huutokaupassa Turkuun Åbo Ångfartygs Ab:lle ja laitettiin Turku–välisatamat–Tornio linjalle, jossa toiminnasta ei saatu kannattavaa.

Parin tappiollisten vuoden jälkeen alus myytiin kesäkuussa 1844 huutokaupassa Helsinkiin G. W. J. Sundmanille, nimeksi tuli tuolloin ***S/S Unionen***. Alus alkoi liikennöidä Turku–Helsinki–Tallinna–Pietari-reittiä. Syksyllä reitiltä jätettiin Turku pois ja sen tilalle tuli Viipuri. 1851 syyskuussa alus kolaroi kuunari *Spioninin* kanssa ja vaurioitui niin pahasti, ettei sitä kannattanut korjauttaa matkustajalaivaksi vaan se muutettiin hinaajaksi.

Alus myytiin 1854 Taalinhtaalle Kemiön saarelle hinaustehtäviin. Omistaja tehtaanpatruuna Wolter Ramsay, antoi nimeksi ***S/S Dahlsbruk***. 1858 perusteelliset muutostyöt Taalintehtaalla kokkolalaisen työnjohtaja A. Söderholmin johdolla. Valmistumisen yhteydessä marraskuussa oli suuri juhla ilotulituksineen. 1874 myytiin Paraisille Atun sahalle hinaajakäyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑   P. W. Snellman: *Oulun Kauppaseuran ja Kauppiaiden eläkelaitoksen toim.kertomus 1771-1939*, s. 280. Kaleva kustannus, 1939. ?.
2. 1 2 3   Turku Streamer sivut

Aiheesta muualla
----------------

* Turun höyrylaivasivut
* Suomen Höyrylaiva-Finland Steamship Co sivut
S/S *Titania*.
Kuva laivan sisältä.
**S/S Titania** oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva, joka liikennöi Helsinki/Hanko–Kööpenhamina–Hull-linjalla.

Rakentaminen ja tekniset tiedot
-------------------------------

*Titania* valmistui elokuussa 1908 Gourlay Bros. & Co:n telakalta Dundeessa Skotlannissa. Aluksen valmistuminen uhkasi viivästyä telakan konkurssin takia, mutta siitä huolimatta alus luvattiin valmistuvan sovitussa aikataulussa. Sen rakentaminen maksoi lähes kaksi miljoonaa markkaa.

S/S *Titanian* pituus oli 100,60 metriä, leveys 13,65 metriä, nopeus 14,5 solmua ja uppouma 3 496 bruttorekisteritonnia (1 997 nettorekisteritonnia). Laivan 3-sylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 4 500 hevosvoimaa. Laivassa oli 86 ensimmäisen, 68 toisen ja 585 kolmannen luokan matkustajapaikkaa. Laivan rahtiruuman tilavuus oli 131 014 kuutiojalkaa, josta 40 000 kuutiojalkaa oli varattu voin kuljettamiseen.

Palvelus
--------

*Titania* lähti neitsytmatkalleen 12. syyskuuta 1908 Helsingistä Kööpenhaminan kautta Hulliin päällikkönään merikapteeni Johan Rosqvist. Alus oli Suomen ja Englannin välisessä liikenteessä ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. 

### Törmäys höyrylaiva Macedonian kanssa

Joulukuussa 1908 *Titaniaan* törmäsi sakeassa sumussa Bornholmin lähettyvillä tuntematon höyrylaiva, joka pakeni törmäyspaikalta. Törmäyksen seurauksena *Titania* sai kylkeensä kaksi suurta noin 2,5 metrin pituista painaumaa vesirajan yläpuolelle ja vaurioiden vähäisyyden takia se jatkoi omin voimin matkaansa Helsinkiin. Vasta myöhemmin ilmeni, että *Titaniaan* törmännyt alus oli ruotsalainen höyrylaiva *Macedonia*, joka oli saapunut törmäyksen jälkeisenä päivänä Malmöhön toinen kylki ruhjoontuneena.

### Ensimmäinen maailmansota ja uppoaminen

Maaliskuussa 1916 Englannin amiraliteetti takavarikoi *Titanian* ja se muutettiin aseistetuksi apuristeilijäksi nimeltä *HMS Tithonius*. Alus joutui saksalaisen sukellusveneen torpedoimaksi 50 mailia Aberdeenistä itään 28. maaliskuuta 1918 ollessaan saattamassa Norjaan matkalla ollutta laivasaattuetta. Neljä englantilaista merimiestä menetti henkensä laivan upotessa.

Lähteet
-------

* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat – S/S Titania[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Uusi höyrylaiva Titania.  *Helsingin Sanomat*, 19.06.1908.
2. ↑  *Titania* upotettu.  *Uusi Päivä*, 30.04.1918.
3. ↑  Titania.  *Työmies*, 08.09.1908.  Työväen Sanomalehti Oy.
4. ↑  Titania.  *Kauppalehti*, 9.9.1908.  Suomen Liikemies-Yhdistys.
5. ↑  Yhteentörmäys merellä.  *Wiipuri*, 25.12.1908.  Viipurin Uusi Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy.
6. ↑  Titanian päälle ajanut laiva.  *Wiipuri*, 29.12.1908.  Viipurin Uusi Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Höyrylaiva Oy:n siirtolaislaivat – kuvia S/S Titaniasta[vanhentunut linkki]
**S/S Uleåborg** oli suomalainen matkustajahöyrylaiva jonka saksalainen torpedovene upotti syyskuun alussa 1914 Rauman edustalla.

Historia
--------

S/S Uleåborg oli rakennettu 1876 *Bergsunds Mekaniska Verstadin* telakalla Tukholmassa. Laivan pituus oli 54,3 metriä, leveys 7,6 metriä ja syväys 4,0 metriä sekä suurin nopeus 12 solmua. Laivan vetoisuus oli 547 bruttorekisteritonnia. Höyrykoneen teho oli aluksi 90 hevosvoimaa, vuonna 1891 asennettiin laivaan uusi höyrykone jonka teho oli 680 hevosvoimaa. Laivalla oli paikat 121 hyttimatkustajalle.

Laivan tilannut Oulussa toiminut Uleåborgs Ångfartygs Ab-varustamo asetti sen aluksi Tornio–Pietari-liikenteeseen ja laiva kulki myös välillä Tukholmaan. Vuonna 1886 laiva siirtyi Turku–Tukholma linjalle. Laivan omistajaksi vaihtui 1891 helsinkiläinen Nya Rederiaktiebolaget ja tässä yhteydessä laiva myös peruskorjattiin ja siihen vaihdettiin tehokkaampi höyrykone. Vuonna 1892 laivan osti Suomen Höyrylaiva Oy joka asetti sen Tukholma-Turku–Helsinki–Pietari-linjalle.

Vuonna 1914 S/S Uleåborg ajoi keväällä Turku–Tukholma linjalla ja sen jälkeen siirtyi Pietari–Tukholma linjalle. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua elokuun alussa 1914 laiva siirrettiin Rauma–Gävle-linjalle. Saksalainen torpedovene V 25 pysäytti laivan 7. syyskuuta 1914 Rauman majakkalaivan lähistöllä. Laivalla olleet matkustajat ja miehistö yhteensä 55 henkilöä siirrettiin torpedoveneeseen ja tämän jälkeen vene upotti S/S Uleåborgin tykkitulella. Laivan matkustajat ja miehisto vietiin Danzigiin jossa 51 matkustajaa vapautettiin mutta laivan koko miehistö ja neljä matkustajista joutui sotavankileirille. Vankien joukossa oli muun muassa toimittaja Kaarlo Takalampi, joka kirjoitti kokemuksistaan muistelmateoksen *Saksalaisten sotavankina*.

Lähteet
-------

* Turun Matkustajahöyrylaivat : S/S Uleåborg

### Viitteet

1. ↑  Yksityisiä kirjaesityksiä.  *Kirjastolehti*, 1.12.1915, nro 9-10, s. 39. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.8.2020.
**Gustaf Walfrid Hyvönen** (1877 – 30. elokuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen Helsingissä asunut kauppias ja lahjoittaja.

Varattomasta kodista tullut Hyvönen hankki nuorena elantonsa tiilenkantajana ja muurarina Helsingin rakennustyömailla. Koska muuraustöitä tehtiin pääasiassa kesällä joutui Hyvönen olemaan talvisin ilman ansiotyötä ja niinpä hän alkoi harjoittaa työnsä ohella puukauppaa aluksi pienessä mittakaavassa. Koottuaan riittävästi pääomaa Hyvönen saattoi perustaa oman liikkeen ja ryhtyi kokopäiväiseksi puukauppiaaksi. Hyvönen toimi puukauppiaana Helsingissä noin 25 vuoden ajan ja kokosi miljoonaomaisuuden.

Toukokuussa 1921 sairaalloinen Gustaf Hyvönen teki testamentin puolisonsa Maria Henrika Hyvösen (1872–1959) kanssa. Testamentissa suurin osa heidän omaisuudestaan määrättiin käytettäväksi suomen- ja ruotsinkieleisten hätää kärsivien lasten hyväksi. Testamenttivaroilla vuonna 1925 perustetussa Hyvösen lastenkodissa oli ensimmäisen kymmenen toimintavuoden aikana kaikkiaan 60 hoidon puutteen takia kotiin otettua lasta. Lastenkodin lapsille järjestettiin kansakoulukurssin lisäksi myös ammattikursseja, jotta he olisivat saaneet helpommin työpaikkoja lähtiessään lastenkodista.

Hyvösen lastenkoti toimii nykyisin 37-paikkaisena kahdessa toimipisteessä Helsingissä. Oltermannintiellä sijaitsee neljä osastoa ja Unikkopolulla kaksi osastoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gustaf Walfrid Hyvösen hauta Hietaniemen hautausmaalla
2. 1 2 3  Tiilenkantaja, josta tuli miljoonalahjoittaja, Suomen Kuvalehti, 12.10.1935, nro 41, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Hyvösen lastenkoti, Helsinki Sote-palvelujen toimipisteet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gustaf Konstantin (Constantin) Törnudd** (18. maaliskuuta 1832 Toholampi – 7. helmikuuta 1894 Tainionkoski) oli suomalainen teollisuusmies, joka vaikutti rautatie-, konepaja- ja polttoaineen jalostuksen aloilla.

Törnuddin vanhemmat olivat kappalainen Anders Gustaf Törnudd, Anders Törnuddin poika, ja Catharina Albertina Birling. Valmistuttuaan ylioppilaaksi 1852 Törnudd harjoitteli useissa eri konepajoissa Suomessa ja Venäjällä sekä vuodesta 1853 Englannissa, jossa hän suoritti 1857 menestyksekkäästi teknillisen opiston kurssin. Kun Helsinki-Hämeenlinna-rataa ryhdyttiin valmistamaan, hän sai tehtäväksi valvoa Englannissa tapahtuneen rautatiesiltojen, kiskojen ja vetureiden valmistuksen. Suomeen 1860 palattuaan Törnudd valvoi rautatien korjauspajan rakentamisen. Radan valmistuttua hän toimi 1863-1865 Venäjällä ratainsinöörinä ja konepajan rakennuttajana ja johti 1866-1881 Viipurissa suurta konepajaa. Hän oli porvarissäädyssä Viipurin edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Törnudd kuului vuodesta 1880 rautatiekomiteaan. Hän työskenteli 1882-1887 Bakussa Nobel-veljesten nafta- ja petrolilaitosten hallinnollisena johtajana, mutta palasi sitten Suomeen heikentyneen terveytensä takia. Tainionkoskella asuessaan hän suunnitteli kosken vesivoiman käyttöä teollisuuden tarpeisiin.

Törnuddin puoliso vuodesta 1862 oli Fanny Serenius (k. 1875). Kirjallisuuden tutkija, pankinjohtaja Alvar Törnudd ja liikemies, lähetystövirkailija, kirjailija Sigurd Törnudd olivat heidän lapsiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 787. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 347–348. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Gustaf Konstantin Törnudd. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 10.3.2013.
* Gustaf Törnudd: I oljans och vindarnas land, kirjeitä Bakusta 1882-1886[vanhentunut linkki]. (Julkaistiin 1956) Viitattu 10.3.2013.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Clostridium tetani** eli jäykkäkouristusbakteeri on gram-positiivinen anaerobinen sauvabakteeri, joka pystyy muodostamaan itiöitä. Clostridium tetani saattaa värjäytyä kudosnäytteistä huonosti. Clostridium tetani voi aiheuttaa hengenvaarallisen taudin, jonka tärkeimpiin oireisiin kuuluvat päänsärky, lihasten jäykkyys ja lihaskouristukset. Jäykkäkouristusbakteeri elää etenkin mullassa ja ihminen voi saada tartunnan multaisista haavoista tai likaisista esineistä. Itse tautia eivät aiheuta bakteerit, vaan näiden muodostamat myrkyt eli plasmidivälitteinen tetanospasmiini eli tetanustoksiini ja tetanolysiini. Myrkyt kulkeutuvat veren mukana hermostoon, ja aiheuttavat lihaskouristuksia. Kehittyneissä maissa jäykkäkouristus on nykyään rokotusten ansiosta hyvin harvinainen.

Sairauden itämisaika vaihtelee suuresti, mutta taudinkuva on yleensä sitä rajumpi, mitä nopeammin oireet ilmenevät haavan saamisen jälkeen. Jäykkäkouristus ei tartu ihmisestä toiseen. Se ei myöskään jätä varmaa immuniteettia.

Jäykkäkouristuksen ensimmäinen oire on usein vaikeus avata suuta. Tästä johtuu sairauden englanninkielinen nimi lockjaw ("lukkoleuka"). Vähitellen jäykkyys leviää niskaan, selkään ja selkälihaksiin. Kasvoille ilmestyy kouristusten aiheuttama irvistys (sardoninen nauru). Kouristuksia aiheuttavat monet pienetkin ärsykkeet kuten kosketus, ääni ja valo. Pahimmissa tapauksissa lihaskouristukset vaikeuttavat hengitystä, mikä voi johtaa kuolemaan. Toisaalta jäykkäkouristus voi esiintyä myös niin lievänä, että jopa diagnoosin tekeminen on vaikeata.

Jäykkäkouristusta hoidetaan immunoglobuliinilla eli vasta-aineella. Samalla hoidetaan potilaan haavat, jotka mahdollisesti ovat olleet kosketuksissa maan kanssa. Taudin ehkäisyyn on käytettävissä tehokas rokote.

Aiheesta muualla
----------------

* Terveyskirjasto: *Clostridium tetani*
* Rokote.fi: Jäykkäkouristus-kurkkumätä-hinkuyskä (tetanus-difteria) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Duodecim: Harri Saxén, Jäykkäkouristus, 1999
* UniProt Taxonomy: *Clostridium tetani* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q309471
* Wikispecies: Clostridium tetani
* BacDive: 141639
* CoL: 5ZDKY
* EoL: 1004359
* GBIF: 3226668
* IRMNG: 10031049
* ITIS: 960769
* LPSN: clostridium.html#tetani
* NCBI: 1513
* NZOR: 397f6cab-185d-4248-a52d-edd1705bf754

 |

 |
***Anna Liisa*** on Veli-Matti Puumalan säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Säveltäjä laati siihen Tiina Käkelä-Puumalan kanssa libreton Minna Canthin samannimisen näytelmän pohjalta.

*Anna Liisa* tilattiin jo 1990-luvun loppupuolella Savonlinnan oopperajuhlille, joiden johto kuitenkin vaihtui Puumalan työskennellessä teoksen parissa. Uusi johto ei ottanut oopperaa esitettäväksi. Teoksen kantaesitys pidettiin lopulta Helsingin juhlaviikkojen yhteydessä Aleksanterin teatterissa 18. elokuuta 2008. Esittäjinä olivat musiikkiteatteri Kapsäkki sekä Tapiola Sinfonietta ja ohjaajana Erik Söderblom.

Tyylillisesti *Anna Liisa* yhdistelee pohjalaisia kansanlauluvaikutteita nykytaidemusiikkiin. Vuonna 2015 Ondine-levymerkillä julkaistiin teoksen levytys, jolla Tapiola Sinfoniettaa johtaa Jan Söderblom ja Helsingin kamarikuoroa Nils Schweckendiek. Solisteina ovat Helena Juntunen, Jorma Hynninen, Tanja Kauppinen-Savijoki, Ville Rusanen, Sanna Kurki-Suonio, Juha Hostikka, Anu Hostikka ja Jouni Kokora.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Minna Canthin Anna-Liisa-näytelmästä ooppera Yle
2. 1 2  Puumalan sointitaide välittyy Anna Liisa -oopperan taltioinnissa Yle
3. ↑  Anna Liisan tragedia soi synkkänä Veli-Matti Puumalan oopperassa Helsingin Sanomat
4. ↑  Anna Liisa antaa julman kuvan Suomesta Helsingin Sanomat
Anna Malenfant
**Anna Malenfant** (16. lokakuuta 1905 Shediac – 15. kesäkuuta 1988 Montreal) oli kanadalainen kontra-altto ja pedagogi, joka toimi myös säveltäjänä salanimellä *Marie Lebrun*. Hän aloitti laulu-uransa Monctonissa Gilbert & Sullivanin The Mikadossa. Vuonna 1924 hän pääsi Bostoniin opiskelemaan Rose Stewartin johdolla. Sitten hän lähti Pariisiin opiskelemaan Félia Litvinnen (1925–1926) ja Napoliin Massimiliano Perillin (1927–1929) johdolla. Palattuaan Pohjois-Amerikkaan hän lauloi vuoden ajan connecticutilaisella radioasemalla nimellä Louise Malmont. Vuosina 1930–1939 Malenfant opiskeli Salvator Issaurelin johdolla Montrealissa.

Malenfant lauloi Windsor Hotelisa vuonna 1930 ja perusti Trio lyriquen vuonna 1932 Ludovic Huotin ja Lionel Daunaisin kanssa. Hän pääsi esiintymään solistina sellaisten teosten kuin Verdin requiemin ja Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksissä. Variétés lyriquesin kanssa Malenfant esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1937 Carmenin roolissa Raoul Jobinn vastaparina. Seuraavana vuonna hän tulkitsi Charlotten roolin oopperassa *Werther*. Hänen muihin rooleihinsa kuului Marina. Vuonna 1958 Malenfant pääsi Canada Councilin stipendillä Maria Canellin ja Tito Schipan oppiin Roomaan.

Malenfantin oppilaiden joukossa olivat Constance Lambert ja Colette Merola. Hänen omaan sävellystuotantoonsa kuuluu hänen kotiseutujensa innoittamia lauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Anna Malenfant


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anna Laetitia Barbauld** (20. kesäkuuta 1743 – 9. maaliskuuta 1825) oli englantilainen runoilija, toimittaja ja kirjailija, jonka tärkeimmät teokset liittyvät politiikkaan ja sosiaalisiin aiheisiin.

Barbauld oli unitaariteologi John Aikinin tytär, ja eli ikävuodet 15–30 Warringtonissa, missä hänen isänsä opetti unitaarien akatemiassa. Isän kollegat rohkaisivat Annaa kehittämään kirjallisiia lahjojaan. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Poems" ilmestyi vuonna 1773 ja sai hyvän vastaanoton.

Vuonna 1775 hän meni naimisiin ranskalaisen pappismiehen, Rochemont Barbauldin kanssa. He muuttivat Suffolkiin, missä mies perusti poikakoulun. Barbauld kirjoitti siellä lapsille tarkoitetun Jumalan teoista kertovan lukukirjan *Hymns in Prose for Children*, josta tuli erittäin suosittu - siitä otettiin 30 painosta vuoteen 1849 mennessä.

Barbauld tunnetaan parhaiten virrestä "Life! I Know Not What Thou Art," mutta hänen tärkeimpiin runoihinsa kuuluvat "Corsica" (1768) ja "The Invitation" (1773).

Barbauldin romanttiset runot olivat keskeisiä romantiikan kirjallisuuden käynnistyessä Englannissa. Vuonna 1812 hän julkaisi sodanvastaisen runon nimeltä 1811. Sitä pidettiin epäisänmaallisena, ja Barbauld lopetti uransa siihen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anna Laetitia Barbauld *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 4.4.2023.
2. 1 2  Anna Lætitia Barbauld *Poetry Foundation*. Viitattu 4.4.2023.
3. ↑  Anna Laetitia Barbauld *My poetic side*. Viitattu 4.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Decora** on alun perin Japanissa syntynyt katutyyli, mutta 2000-luvulla decora on yleistynyt myös suomalaisten, varsinkin nuorten tyttöjen keskuudessa. Decoran nimi tulee englanninkielen sanasta *decorate*, "koristella".
Katutyylille tyypillisesti decorassa ei ole yhtäläisiä sääntöjä pukeutumisen suhteen, vaan tyyli on varsin vapaata. 

Tyyli on yleispiirteiltään värikäs, pirteä, iloinen ja hieman lapsellinen. Usein värit decora-asuissa ovat iloisia ja kirkkaita, eikä värien yhdistelyä kaihdeta. Ehdottomasti yleisin väri decorassa on kuitenkin pinkki. Myös kerrospukeutuminen koetaan usein tärkeäksi harrastajien keskuudessa, ja usein asukokonaisuudet sisältävät runsaasti koruja, pinnejä sekä maskotteja. Usein decoralla näkeekin mukana esimerkiksi pehmoleluja. Myös kaikki glitterit ovat yleisiä decorassa ja usein decorat ovatkin liimanneet kasvoihinsa timanttitarroja.

Tyylin luoja
------------

Decoran syntymisessä hyvin tärkeää roolia on esittänyt japanilainen tv-juontaja, laulaja ja vaatesuunnittelija Tomoe Shinohara. Shinohara nousi pinnalle 90-luvun puolivälissä, jolloin monet decoraan pukeutuvat nuoret käyttivät tyylistään nimeä *shinorer* (shinorer on yksi Shinoharan lempinimistä). Tomoe tekee suurimman osan vaatteistaan itse, ja monet decorat harrastavat samaa. Shinohara puhuu ja laulaa yleensä tarkoituksellisesti pirteällä, hieman pikkuoravamaisella äänellä.

Alalajit
--------

Decoran alalajeista kiistellään harrastajien keskuudessa, mutta monet nimeävät decoralle ainakin kaksi alalajia; *romantic decoran* eli *romadecon* ("romanttinen decora") sekä *dark decoran* ("synkkä decora").

Romantic decora on nimensä mukaisesti romanttisempaa kuin tavallinen decora. Romadecoon yhdistetään usein lolita-tyylisiä vaatteita ja asusteita decoravaatteiden lisäksi. Dark decora puolestaan tunnetaan tummasta värimaailmastaan. Suosituimpia värejä ovat musta, harmaa ja valkoinen, yhdistettyä useimmiten pinkkiin, punaiseen tai johonkin muuhun tehosteväriin.

Viime aikoina on luotu niin sanottu *sweet decora*, jossa käytetään paljon valkoista ja pastellivärejä, kuten vaaleanpunaista ja -sinistä.

Decora 2000-luvulla
-------------------

2000-luvulla decora on menettänyt suosiotaan japanilaisessa katukuvassa, mutta se ei merkitse decoran unohtumista. Samaan aikaan kuin decoran suosio on laskenut tyylin kotimaassa, decoran harrastajien määrä länsimaissa on lisääntynyt.

Lähteet
-------

* Keskustelua tyylistä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tomoen omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Decora Mookychickissä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karmin** on yhdysvaltalainen popmusiikkiduo, johon kuuluvat Amy Heidemann ja Nick Noonan. He tapasivat vuonna 2006 Bostonin Berklee College of Musicissa. jossa Heidemann opiskeli laulunkirjoitusta, esiintymistä ja liiketoimintaa. Noonanista puolestaan oli tulossa pasunisti. Vaikka he esiintyivät koulussa yhdessä, he eivät työskennelleet ammattimaisesti ennen heidän valmistumistaan. Heidän ensimmäinen EP:nsä, *Inside Out*, julkaistiin vuonna 2010. He lisäsivät ensin omia kappaleitaan, ja sen jälkeen tekemiään covereita YouTubeen, jotka keräsivät huomiota. Näihin aikoihin Karminin oma kappale, "Take It Away", soi NBA:n vuoden 2011 finaalien mainoksissa. Saman vuoden kesäkuussa Epic Records teki levytyssopimuksen Karminin kanssa, joka aloitti työstämään debyyttialbumiaan. *Hello*-niminen EP julkaistiin toukokuussa 2012. Maaliskuussa 2014 julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi *Pulses*. Heidän toinen albumi *Leo Rising* julkaistiin 9. syyskuuta 2016.

Vuonna 2017 Karmin lopetti musiikin tuottamisen kun Amy keskittyi oman *Qveen Herby* -taiteilijanimen alla julkaistun musiikin tuottamiseen.

Diskografia
-----------

### Albumit

* Karmin Covers, Vol. 1 (2011)
* Pulses (2014)
* Leo Rising (2016)

### EP:t

* Inside Out (2010)
* The Winslow Sessions (2011)
* Hello (2012)

### Singlet

* Take it Way (2011)
* Crash Your Party (2011)
* Brokenhearted (2012)
* Hello (2012)
* Acappela (2013)
* I Want It All (2014)
* Sugar (2014)
* Yesterday (2014)
* Along the Road (2015)
* Didn't Know You (2015)
* Come with Me (Pure Imagination) (2016)
* Riverbend (2016)
* Blame It on My Heart (2016)

Lähteet
-------

1. ↑  Artist Biography by Heather Phares allmusic.com. Viitattu 28.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Jeff Nelson: Karmin Releases 'Blame It on My Heart' Music Video, Leo Rising Release Date *PEOPLE.com*.  5.8.2016. Viitattu 7.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jeff Tuttle: Karmin No More? Make Way For Qveen Herby *Z107.3*.  30.5.2017. Viitattu 7.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karmin**.
* Viralliset sivut
**Kaolackin alue** (ransk. *région de Kaolack*) on hallintoalue Senegalin länsiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Kaolack. Alueen pinta-ala on 5 357 neliökilometriä. Asukasluvuksi arvioitiin 1 155 433 henkeä vuonna 2019.

Alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Fatickin ja idässä Kaffrinen alueisiin sekä etelässä Gambiaan. Se on pinnanmuodostukseltaan länteen viettävää tasankoa, jota halkovat Saloumin ja sen sivujokien matalat laaksot.

Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 500–800 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä- ja pensassavannia.

Kaolackin alue käsittää kolme departementtia, kahdeksan arrondissementtia ja 41 kuntaa. Departementit ja niiden keskuspaikat ovat Kaolack, Nioro du Rip ja Guinguinéo.

Asukkaista yli 60 % on wolofeja, yli 20 % tukuloreja ja noin 10 % sererejä. Lisäksi on muun muassa bambaroita ja maureja.
Kaupunkiväestön osuus on 38 prosenttia.

Kaolack on tärkeä liikennesolmu. Tambacoundaan johtavasta valtatie RN1:sta haarautuvat RN4 Gambiaan ja Senegalin eteläosaan sekä RN5 lounaaseen. Kaolackissa, Lyndianessa ja Dioranessa on satamat. Dakarin–Nigerin rautatie ja lentokentät eivät ole käytössä.

Alueen pääelinkeino on maatalous. Se kuuluu Senegalin maapähkinävyöhykkeeseen. Muita viljelykasveja ovat hirssi, durra, maissi, riisi, lehmänpapu, fonio, seesami, vesimeloni ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta edustaa maataloustuotteiden jalostus ja suolan tuotanto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Situation Economique et Sociale de la Région de Kaolack, édition 2019 *ANSD*. Viitattu 12.5.2023.
2. 1 2  Situation Economique et Sociale de la Région de Kaolack, édition 2016 *ANSD*. Viitattu 12.5.2023.

Senegalin alueet

* Dakar
* Diourbel
* Fatick
* Kaffrine
* Kaolack
* Kédougou
* Kolda
* Louga
* Matam
* Saint-Louis
* Sédhiou
* Tambacounda
* Thiès
* Ziguinchor
**Kevyt kranaatinheitin** on kranaatinheitin, jonka putken väljyys on vähintään 80 mm mutta ei 120 mm. Ne kranaatinheittimet, joiden väljyys on vähemmän kuin 80 mm, ovat pienoiskranaatinheittimiä. Vähintään 120 mm:n kranaatinheittimet ovat raskaita kranaatinheittimiä.

Kevyitä kranaatinheittimiä on ollut yleensä 81 mm:n ja lähes 82 mm:n väljyyksisiä. Neuvostoliittolaisen 82 mm:n kranaatinheittimen väljyys oli 81,6 mm, minkä vuoksi se saattoi käyttää saksalaisia 81 mm:n kranaatteja. Sen sijaan neuvostoliittolaiset 81,6 mm:n kranaatit eivät sopineet saksalaiseen 81 mm:n kranaatinheittimeen. Suomessa yleisessä käytössä kevyistä kranaatinheittimistä on 81 KRH 71 Y vuodelta 1971.

Suomessa on ollut monenlaisia kevyitä kranaatinheittimiä:

* 81 Krh/33
* 81 Krh/35
* 81 Krh/36 T
* 81 Krh/38
* 81 Krh 56 Y
* 81 Krh 58 P
* 81 Krh 64 Y
* 81 KRH 71 Y
* 81 KRH 96

Suomessa kranaatinheittimistöä käytetään joko kevyin kranaatinheittimin joukkueittain jalkaväkikomppanioissa. Jalkaväkikomppanioiden kranaatinheitinjoukkueet on varustettu kevein 81 mm:n kranaatinheittimin. Niiden kantama on neljästä kuuteen kilometriin. Kuuden kilometrin kantama saavutetaan itävaltalaisella kranaatilla.

Jatkosodan aikana Suomessa valmistettiin 3 811 345 kevyen kranaatinheittimen 81 mm:n kranaattia. Valmistajina olivat ainakin Tampella Oy Riihimäellä, Ammus Oy Raumalla, Matti Saurio Oy, Oulun konepaja, Porin konepaja ja Jylhävaaran konepaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikko Bäckström: Kranaatinheittimistön kehittämistyö Suomessa toisen maailmansodan jälkeen. Pro gradu Maanpuolustuskorkeakoulu
2. ↑  81 mm kranaatinheitin (Arkistoitu – Internet Archive) Waffenlager
*USS Atlanta*
**Kevyt risteilijä** on keskikokoinen sotalaiva. Termi on lyhenne kevyestä panssaroidusta risteilijästä, joka oli suojattu joko vesirajaan asennetulla panssarivyöllä tai panssarikannella (panssarikansiristeilijä). Vuoden 1930 Lontoon laivastosopimuksen mukaan alustyyppi oli sotalaiva, jonka pääaseiden kaliiperi ei ylitä 6,1 tuumaa (155 mm) ja uppouma 10 000 tonnia.

Ensimmäiset kevyet risteilijät laskettiin vesille vuonna 1878. Ensimmäisen (1914–1918) ja toisen maailmansodan (1939–1945) aikaisissa kevyissä risteilijöissä oli usein joko neljä- (102 mm) tai kuusituumaiset (152 mm) tykit.

Lähteet
-------

* Beeler, John: *Birth of the Battleship: British Capital Ship Design 1870–1881*. Naval Institute Press, 2001. ISBN 1557502137.
* Osborne, Eric W.: *Cruisers and Battle Cruisers: An Illustrated History of Their Impact*. ABC-CLIO, 2004. ISBN 1851093699.

### Viitteet

1. ↑  Beeler 2001, s. 40.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kevyt risteilijä** Wikimedia Commonsissa
**Urho Harald Oinila** (vuoteen 1916 *Olin*, 1. huhtikuuta 1895 Helsinki – 1. tammikuuta 1980) oli suomalainen kirjaltaja ja taidemaalari.

Urho Oinila opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1908 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1921–1923. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1921 ja 1951 välillä, Suomen Taideyhdistyksen näyttelyihin 1944 ja 1946, Helsingin Taidehallin avajaisnäyttelyyn 1928, Tampereen taidemuseon avajaisnäyttelyyn 1931 sekä Suomen Taideakatemian näyttelyihin 1933 ja 1935. Ulkomailla hänen teoksiaan oli esillä Moskovassa 1934, Riiassa 1935, Berliinissä 1935, Düsseldorfissa, Hampurissa ja Göteborgissa 1939 sekä Göteborgissa, Oslossa ja Tukholmassa 1940. Oinila työskenteli kirjaltajana 1925–1964.

Teoksia
-------

* *Maisema* : öljymaalaus. 1938
* *Säästöpankin rantaa* : vesivärityö. 1953

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Urho Oinila

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Urho Oinila
**Tong Wen** (kiin. 佟文, s. 1. helmikuuta 1983) on kiinalainen judoka, moninkertainen arvokisavoittaja.

Tong voitti vuonna 2000 Aasian mestaruuden Osakassa yli 78 kg:n sarjassa. Junioreiden MM-kilpailuissa Nabeulissa hän sai pronssia ja Aasian juniorimestaruuskilpailuissa Hongkongissa hopeaa. Lisäksi hän voitti GP-kilpailun Roomassa ja oli kolmas Rotterdamin maailmancupissa. Vuonna 2001 hän saavutti avoimessa luokassa pronssia sekä Münchenin MM-kilpailuissa että Pekingin universiadeissa.

Tong voitti avoimen luokan mestaruuden Aasian kisoissa Busanissa 2002. Seuraavana vuonna hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden Osakassa kukistettuaan loppuottelussa Ison-Britannian Karina Bryantin. Kairon MM-kilpailuissa 2005 Tong voitti yli 78 kiloisten mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa jälleen Bryantin. 

Tong kuului Kiinan joukkueeseen, joka saavutti pronssia joukkue-MM-kilpailussa Pariisissa 2006. Aasian kisoissa Dohassa hän voitti mestaruuden yli 78 kiloisten sarjassa. Vuonna 2007 Tong voitti Rio de Janeiron MM-kilpailuissa kultaa yli 78 kg:n sarjassa voitettuaan loppuottelussa Japanin Maki Tsukadan. Joukkue-MM-kilpailuissa Pekingissä hän saavutti kultaa. Lisäksi hän voitti yli 78 kg:n sarjan Bangkokin universiadeissa ja oli kolmas supermaailmancup-kilpailussa Hampurissa. 

Helmikuussa 2008 Tong voitti yli 78 kiloisten sarjan Budapestin ja Pariisin maailmancupin kilpailuissa. Pekingin olympialaisissa hän voitti samassa sarjassa kultaa kukistettuaan finaalissa Maki Tsukadan. Saman vuoden joulukuussa hän voitti avoimen luokan MM-kilpailuissa Levallois-Perret'ssä kultaa voitettuaan loppuottelussa Venäjän Jelena Ivašenkon. Helmikuussa 2009 hän voitti 78 kg:n sarjan Grand Slam -kilpailun Pariisissa ja maailmancup-kisan Wienissä. Rotterdamin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti yli 78-kiloisten sarjan loppuottelussa Karina Bryantin. Hän antoi kisoissa klenbuterolia sisältäneen dopingnäytteen ja menetti aluksi voittonsa sekä sai kahden vuoden kilpailukiellon. Tong valitti kilpailukiellostaan urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kumosi kilpailukiellon ja palautti maailmanmestaruuden hänelle.

Vuonna 2011 Tong voitti Grand Slam -kilpailun Moskovassa, maailmancupin Madridissa, Grand Prix -kilpailun Qingdaossa sekä maailmanmestaruuden yli 78-kiloisten sarjassa Pariisissa ja avoimen luokan MM-kisoissa Tjumenissa. Tong oli Lontoon olympialaisten suosikkeja, sillä hän ei ollut hävinnyt Pekingin olympiakisojen jälkeen. Tong hävisi kuitenkin välierässä Idalys Ortízille mutta pystyi voittamaan pronssiottelun.

Lähteet
-------

* Profiili JudoInside.com-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  CAS 2010/A/2161 Wen Tong v. International Judo Federation (PDF)  23.2.2011. CAS.  Arkistoitu 5.3.2014. Viitattu 30.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  Tong Wen vows Rio return *SINA English*.  3.8.2012. SINA Corporation. Viitattu 12.8.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Juhani Myllyoja** (s. 13. lokakuuta 1949 Kemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, jääpalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Jalkapallossa Myllyoja edusti pelaajana muun muassa Kemin Palloseuraa, jonka riveissä hän pelasi I- ja II-divisioonaa 1970- ja 1980-luvuilla. SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Myllykoski valmensi Kemin Palloseuran lisäksi Oulun Työväen Palloilijoita. Vuonna 1985 hän saavutti KePS:n valmentajana SM-pronssia. Seuraavalla kaudella hänet erotettiin päävalmentajan paikalta kesäkuun alussa kahdeksan ottelun jälkeen.

Jääpalloa Myllyoja pelasi Veitsiluodon Vastuksessa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1969. 

Nuorten maajoukkueissa Myllyoja on esiintynyt molemmissa lajeissa. 

Lopetettuaan valmennustehtävät 1990-luvun alussa Myllyoja toimi muutaman vuoden Veikkaaja-lehden kolumnistina. Sen lisäksi hän on kirjoittanut kolumneja myös Urheilulehteen.

Lähteet
-------

* Veikkausliigan tilastot
* Kemin Palloseura/Edustusjoukkueen pelaajat 1932-1999 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Morvern Callar** on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Lynne Ramsayn ohjaama elokuva.

Tarina
------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Morvern Callar on nuori nainen pienessä skotlantilaisessa satamakaupungissa. Jouluaamuna hän herää ja huomaa poikaystävänsä tehneen itsemurhan ja jättäneen jälkeensä valmiin mutta julkaisemattoman esikoisromaanin käsikirjoituksen. Hän vaihtaa sen kansilehteen oman nimensä, tyhjentää vainajan pankkitilin, paloittelee ruumiin ja hautaa palat lähimaastoon. Sitten hän matkustaa ystävättärensä kanssa Espanjan Almeriaan, jossa myy käsikirjoituksen kustantajalle omanaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Tapani Maskula kirjoitti elokuvan etenevän aluksi melkein jännärin täsmällisyydellä vastuutonta päähenkilöä kuvatessaan. Kun siirrytään Espanjaan, tarinan viritys valahtaa Maskulan mielestä kuin tyhjäkäynniksi tai aivan eri elokuvaksi: "Oikkujensa johdateltaviksi antautuneet onnenonkijat osoittautuvat ihmisinä raivostuttaviksi ympäristönsä heittopusseiksi. Huumekoukussa räpiköivien heitukoiden irrottamiseksi ohjaaja tyrkyttää tuuria, johon on perin vaikea uskoa."

Lähteet
-------

1. ↑  Varjola, Markku: *Elokuvien ensi-illat Suomessa 2000–2007*, s. 70. Helsinki: Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL ry, 2008. Arkistoitu 16.10.2013. (pdf) (viitattu 18.11.2012).
2. 1 2  Maskula, Tapani: Oikkujen ohjaamina *Turun Sanomat*.  20.3.2004. Viitattu 16.4.2019.
**Joonas Hiirikoski** (s. 30. tammikuuta 1989 Nurmo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 2005–2016 Hiirikoski pelasi Suomensarjassa ja Superpesiksessä pääsääntöisesti Nurmon Jymyssä sekä Seinäjoen JymyJusseissa. Hiirikosken kasvattajaseura on Nurmon Jymy, jossa hän teki myös Superpesis-debyyttinsä kaudella 2008. Hiirikoski on Nurmon ja Seinäjoen lisäksi edustanut urallaan Ylistaron Kilpa-Veljiä kaudella 2009 sekä Oulun Lippoa kausina 2015 ja 2016.

Ura
---

Nurmon Jymyn kasvatti on pelannut aikuisten sarjoissa vuodesta 2005 lähtien jolloin hän pelasi ensimmäisen Suomensarja-pelinsä. Kaudet 2005−2008 Hiirikoski pelasikin lähinnä Suomensarjaa ja Nuorten Superpesistä. Kaudella 2009 Hiirikoski pelasi Nurmon Jymyn farmiseurana tuolloin toimineessa Ylistaron Kilpa-Veljissä, jonka jälkeen hänet nostettiin seuraavaksi kaudeksi mukaan Superpesiksen rinkiin. Kaudet 2010−2012 Hiirikoski pelasi Nurmon edustusjoukkueessa. Kaudeksi 2013 Hiirikoski siirtyi uuteen Jymy-Jussien seuraan, joka muodostui Nurmon Jymyn ja Seinäjoen Maila-Jussien edustusjoukkueiden fuusiosta.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Sarja | O | L | T | Pist. | O | L | T | Pist.

 |
| 2005 | Nurmon Jymy | Suomensarja | 4 | 0+6 | 1 | 7 |
| 2006 | Nurmon Jymy | Suomensarja | 2 | 0+0 | 0 | 0 |
| 2007 | Nurmon Jymy | Suomensarja | 8 | 1+7 | 14 | 21 | 6 | 0+1 | 5 | 6 |
| 2008 | Nurmon Jymy | Suomensarja | 10 | 2+8 | 15 | 25 | 5 | 0+1 | 3 | 4 |
|  |  | Superpesis | 4 | 0+1 | 0 | 1 |
| 2009 | Ylistaron Kilpa-Veljet | Ykköspesis | 17 | 0+3 | 2 | 5 |
| 2010 | Nurmon Jymy | Superpesis | 26 | 1+3 | 4 | 8 |
| 2011 | Nurmon Jymy | Superpesis | 26 | 1+9 | 8 | 18 |
| 2012 | Nurmon Jymy | Superpesis | 26 | 0+0 | 1 | 1 |
| 2013 | Jymy-Jussit | Superpesis |  |  |  |  |

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-pronssi: 2008

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
**Tong Fei** (kiin. 童•非, s. 25. maaliskuuta 1961 Xiajiang, Jiangxi) on kiinalainen telinevoimistelun olympiamitalisti ja maailmanmestari

Tong saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 hopeaa rekillä ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi 12-ottelussa, nojapuilla, renkailla ja hevosella.

Tong voitti permannon maailmanmestaruuden Budapestissa 1983 ja Montrealissa 1985. Hän saavutti 1983 lisäksi kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojaopuilla sekä sijoittui neljänneksi rekillä. Vuoden 1985 MM-kisoissa hän sai lisäksi kultaa rekillä ja hopeaa joukkuekilpailussa. Nojapuilla hän oli kuudes ja 12-ottelussa seitsemäs. Jo Moskovan MM-kilpailuissa 1981 hän oli saavuttanut pronssia joukkuekilpailussa sekä sijoittunut neljänneksi 12-ottelussa ja renkailla, kuudenneksi nojapuilla ja kahdeksanneksi rekillä.

Tong saavutti New Delhin Aasian kisoissa 1982 kultaa permannolla ja joukkuekilpailussa, hopeaa moniottelussa ja nojapuilla sekä pronssia rekillä.

Tong voitti vuoden 1982 maailmancupissa rekin, sijoittui toiseksi moniottelussa sekä kolmanneksi permannolla, renkailla ja hypyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tong Fei *olympedia.org*. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Tong Fei (CHN) *gymn-forum.net*. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)
**Kiantajärvi**  (myös **Kiantojärvi**) on Kainuussa Sotkamossa sijaitsevan laajan Sapsojärven Kuolasalmen taakse jäävä järvenosa.

Maantietoa
----------

Järvialtaan pinta-ala on 2 330 hehtaaria eli 23,3 km². Se on 11 kilometriä pitkä ja 4,9 kilometriä leveä. Sen erottaa Sapsojärvestä Kuolaniemessä sijaitseva kapeahko Kuolasalmi. Sitä luonehtii avoin järvenselkä, jossa on vain pari suurempaa saarta, jotka ovat Selkäsaari ja Keinosensaari. Muita pienempiä saaria on viisi. Järviallas on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 137 miljoonaa kuutiometriä eli 0,137 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,9 metriä ja suurin syvyys on 29 metriä. Kartan mukaan Hautalahdessa on kuitenkin 32 metriä syvää. Järven rantaviivan pituus on 54,4 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa metsämaata, jota täplittävät kalliot ja pienet peltotilkut. Järvellä on runsaasti vapaa-ajan asuntoja ja sen lähiympäristössä jonkin verran maatiloja. Länsirannassa sijaitsee Kuurikanlahden kylä, jossa rautatie viistää järven rantaa. Sotkamon taajamasta tulee seututie 899, joka ohittaa sen länsipuolelta. Kuolasalmen ylittää kylätie, joka kiertää järven ympäri.

Säännöstely
-----------

Järven vedenpinnan korkeus on 137,9 metriä mpy. Järven vedenpinta on samalla korkeudella kaikilla Sotkamonjärvillä, joita ovat myös Nuasjärvi, Sapsojärvet, Kiantajärvi, Pirttijärvi-Kaitainjärvi ja Iso-Kiimanen. Niitä voi siten pitää Sotkamonjärvien eri järvialtaina. Tilanne johtuu kuitenkin Kajaaninjoessa olevasta Koivukosken voimalaitoksesta, jonka patoaltaaseen edellä luetellut järvet kuuluvat. Sotkamonjärviä on säännöstelty siten, että Kiantajärven vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 136,20 metriä ja 138,70 metriä mpy.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi kuuluu Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Nuasjärven–Kiimasjärven alueella (59.8) Sapsojärven alueeseen (59.86), jonka Kiantajärven alueeseen (59.862) järvi kuuluu.

Sen eteläpäähään länsirantaan laskee Kivijoki, joka on Kivijoen valuma-alueen (59.868) laskujoki. Eteläpäähän laskee Pohjankoskessa Pohjanlammen kautta Lappajärvestä alkava Lappajoki, joka on Kiantajoen alueen (59.863) laskujoki. Kiantajärvi laskee Kuolasalmen kautta Sapsojärvien lähialueeseen (59.861), joka sisältää Sappojärven. Vesistön reitti jatkaa Sotkamon Hirvenniemessä Hirvensalmen läpi Pirttijärven–Kaitainjärven alueen (59.821) Pirttijärveen, josta se kulkee Nuasjärven kautta Oulujärveen. Oulujärvestä alkava Oulujoki laskee Perämereen Oulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Kiantajärvi, Sotkamo (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 23.5.2017.
3. ↑  Kiantajärvi, Sotkamo (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.10.2019.
4. ↑  Rehja-Nuasjärvi (59.811.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.7.2017.
5. ↑  Kiantajärvi (59.862.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.5.2017.
Kuusankoskitalo (1985)
Malmin kauppatie 6a, Helsinki (2000).
**Juhani Maunula** (s. 25. helmikuuta 1948 Kymi) on suomalainen arkkitehti, jolla oli vuosina 1980–2012 yhteinen arkkitehtitoimisto Brunow & Maunula vaimonsa Anna Brunowin kanssa. Heille myönnettiin rakennustaiteen valtionpalkinto vuonna 2011 ansioistaan arkkitehtuurin ja hyvän arjen ympäristön kehittämisessä.

Vuonna 2001 Maunula oli yksi Helsingin kaupungin Rakentamisen Ruusu -palkinnon saajista. Perusteluissa todetaan hänen suunnitelleen paljon sosiaalista asuntotuotantoa kovien kustannuspaineiden puristuksessa: "Hän on niukoista reunaehdoista huolimatta onnistunut pääsemään arkkitehtonisesti hyvään lopputulokseen, joka on tuottanut kestävää ja ajatonta asuntorakentamista. Maunula on toiminut myös asuntosuunnittelun opetustehtävissä Teknillisessä korkeakoulussa ja tätä kautta kantanut vastuuta uudenkin arkkitehtisukupolven kasvattamisesta asuntoarkkitehdeiksi."

Juhani Maunula valmistui Teknillisen kor­keakoulun arkkitehtiosastolta vuonna 1974. Suunnittelutyönsä ohella hän toimi 1980–1996 asuntosuunnittelun tuntiopettajana ja vs. apulaisprofessorina TKK:n arkkitehtiosastolla sekä vuosina 1996–1999 Helsingin kaupunkikuvaneuvottelukunnan asiantuntijajäsenenä.

Oma toimisto arkkitehtipuoliso Anna Brunowin kanssa syntyi, kun pariskunta voitti Kuusankoskitalon suunnittelukilpailun vuonna 1980. He myivät toimistonsa yli 30 vuoden uran jälkeen vuonna 2012 ruotsalaiselle Swecolle.

Suunnittelutöitä
----------------

* Kuusankoskitalo, Kuusankoski, 1985
* Viikin kehitystalo 1991
* asuinkerrostalo, Kellosaarenranta 1, Ruoholahti, Helsinki, 1996
* Teknillisen korkeakoulun Tietotekniikan talo 1998, Vuoden teräsrakenne -palkinto
* Vuosaaren taiteilijatalo, Juhannusruusunkuja 3, Helsinki, 2000
* Vuosaaren Kruunu, kuusi asuinkerrostaloa, Vuosaari, Helsinki, 2000
* asuinkerrostalot, Malmin kauppatie 2–6, Ylä-Malmi, Helsinki, 2000
* HOASin opiskelija-asuntoja mm. Kumpulaan, Viikkiin ja Kamppiin

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Holmila, Paula: Arkkitehti Juhani Maunula haluaa Helsinkiin sekä keskustatunnelin että rengasmetron.  *Helsingin Sanomat*, 25.2.2018. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 29.7.2022.
2. ↑  Muotitaiteilija Ilona Pelli ja arkkitehdit Anna Brunow ja Juhani Maunula saivat valtionpalkinnot  25.10.2011. Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 16.12.2014. Viitattu 16.12.2014.
3. 1 2  Jääskeläinen, Lauri ym.: *Rakentamisen Ruusu 1995–2006*, s. 81. Helsinki: Helsingin kaupungin rakennuslautakunta, 2008. ISBN 978-952-223-051-5. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 30.7.2022).
4. ↑  Pohjanpalo, Olli: Jykevä kaupunkitalo Ruoholahden rantaan.  *Helsingin Sanomat*, 11.6.1993, s. 13. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Teräsrakennepalkinnot 1980–2011 (Internet Archivessa) Teräsrakenneyhdistys.  Arkistoitu 6.4.2012. Viitattu 29.1.2023.
6. ↑  Vuosaaren metroaseman eteläpuolinen kortteli rakennetaan kehäksi.  *Helsingin Sanomat*, 20.5.1996, s. 13. Näköislehti (maksullinen).
Kalafornian reikä numero 13.
**Kalafornian golfkenttä** on Porissa sijaitseva 27-reikäinen golfkenttä, jonka omistaa Porin Golfkerho (PGK). Se sijaitsee Porin läntisen ohikulkutien eli Länsitien varrella Kokemäenjoen Hanhiluodon saaressa.

Historia
--------

Vuonna 1939 perustetun Porin Golfkerhon ensimmäinen kenttä sijaitsi vajaan 10 kilometrin päässä keskustasta Preiviikin Kaarluodossa. Seuraava 9-reikäinen kenttä valmistui Tiilimäen kaupunginosaan Porin lentokentän kupeeseen vuonna 1954. Pelaaminen siirtyi Isomäen urheilukeskukseen vuonna 1963, jossa PGK:n kenttä toimi 1980-luvun alkuun saakka. Kun Isomäen kenttä jäi valtatie 8:n uudelleenjärjestelyiden alle, sai PGK uuden alueen Hanhiluodon luoteispäässä sijaitsevasta Kalaforniasta. Ensimmäisen kerran Kalaforniassa pelattiin vuonna 1985 ja viralliset 9-reikäisen kentän avajaiset vietettiin elokuussa 1987. Sen pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Reijo Louhimo, joka on suunnitellut myös Yyterin golfkentän.

Vuonna 1992 Kalafornia laajeni 18-reikäiseksi ja samana vuonna kentälle siirrettiin kerhorakennukseksi entinen Delfin Cruises -yhtiön terminaalirakennus Turun satamasta. Lisärakennus pukuhuone- ja saunatiloineen valmistui 2000. Nykyiseen muotoonsa 27-reikäiseksi Kalafornian golfkenttä laajennettiin vuonna 2006.

Paikannimi
----------

Kalafornia on ollut tunnettu kesäisenä virkistysalueena 1800-luvun puolesta välistä saakka. Nimensä alue on saanut Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion mukaan, jonne Porin tulitikkutehdas harjoitti vientiä 1860-luvulta lähtien.

Lähteet
-------

* Porin Golfkerhon historiaa

### Viitteet

1. ↑  Seppälä, Aarne: "Kui? – porilaisen käsikirja", s. 164–165. Pori-seura ry 2007. ISBN 978-952-92-3028-0.
2. ↑  Waldenström, Stellan: *Björneborgs svenska ortnamn*, s. 57. Pori: Svenska Kulturfonden i Björneborg, 2007. ISBN 978-952-92-2742-6. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalafornian golfkentän kotisivut