recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kulttuurisauna sijaitsee lyhyen kävelymatkan päässä Hakaniementorista.
**Kulttuurisauna** on Helsingin Merihakaan vuosina 2012–2013 rakennettu yleinen sauna, joka avautui yleisölle toukokuussa 2013. Kulttuurisaunan ovat suunnitelleet Nene Tsuboi ja Tuomas Toivonen. Se sijaitsee osoitteessa Hakaniemenranta 17, Helsinki.

Yleistä
-------

Kulttuurisauna on rakennettu merenrantatontille, joka oli 1970-luvulla kaavoitettu kahvilakäyttöön mutta jäänyt aiemmin rakentamatta. Saunarakennuksessa on kertalämmitteinen puupelleteillä lämpiävä kiuas, kaksi löylyhuonetta, kahvila, kabinetti ja toimisto. Kylpijät pääsevät vilvoittelemaan joko sisätilojen sohvatiloihin, tai pihalla sijaitsevalle nurmikkoalueelle, josta on pääsy myös mereen uimaan. Talvella on mahdollisuus uida avannossa. Ympäristöystävällinen energiajärjestelmä on poikkeava, sillä rakennusta ei ole kytketty ollenkaan kaukolämpöverkkoon. Mm. savukaasuista otetaan lämpö tehokkaasti talteen. Energiajärjestelmästä vastaa Fortum. Kulttuurisauna kuuluu Helsingin muotoilupääkaupunkivuoden 2012 hankkeisiin.

Nimi
----

Kuttuurisauna huhtikuussa 2021.
Nimi Kulttuurisauna viittaa arkkitehti Alvar Aallon kirjoitukseen vuodelta 1925, jossa Aalto ehdottaa Jyväskylän Harjulle rakennettavaksi kulttuurisaunaa: "Rakentakaamme sinne sauna! Ei tavallinen vanhan suomalaisen saunan puolisivistynyt irvikuva, kuten kaikki saunamme tätänykyä ovat, vaan kulttuurisauna, kansallismonumentti, ensimmäinen laatuaan Suomen heräävässä sivistyksessä". Aallon yleisönosastokirjoitus julkaistiin Keskisuomalainen-sanomalehdessä 22. tammikuuta 1925 otsikolla "Eräs kaupunkimme kaunistustoimenpide ja sen mahdollisuudet".

Lähteet
-------

1. ↑  Kulttuurisauna aukeaa vihdoin *Helsingin Uutiset*.  8.5.2013.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 8.5.2013.
2. 1 2  Merihakaan rakennetaan sauna, joka ei saastuta *Helsingin Uutiset*.  7.6.2012.  Arkistoitu 8.6.2012. Viitattu 5.7.2012.
3. ↑  Merihaassa pääsee pian kylpemään kulttuurisaunassa *Yle.fi Helsinki*.  16.3.2012.  Arkistoitu 19.3.2012. Viitattu 17.3.2012.
4. ↑  Kulttuurisaunasta voi pulahtaa mereen ympäri vuoden *Helsingin Uutiset*.  15.3.2012.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 17.3.2012.
5. ↑  Eija Kallioniemi: Kulttuurisaunaan - keskellä Helsinkiä! *Ilta-Sanomat*.  17.3.2012.  Arkistoitu 20.3.2012. Viitattu 17.3.2012.
6. ↑  Risto Elomaa: Kulttuurisauna paikkaa yleisten saunojen tyhjiötä.  *Sauna*, 3/2012, s. 18-19.  Suomen Saunaseura ry. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 16.4.2013.
7. ↑  Alvar Aalto: Eräs kaupunkimme kaunistustoimenpide ja sen mahdollisuudet.  *Keskisuomalainen*, 22.1.1925, s. 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulttuurisauna** Wikimedia Commonsissa

* Kulttuurisaunan kotisivut
**Professional Graphics Controller** (lyhyemmin *PGC*, tunnettiin myös nimillä *Professional Graphics Adapter* ja *Professional Graphics Array*) oli IBM PC/XT -grafiikkakortti, jonka IBM julkaisi vuonna 1984. Näyttöstandardi oli erittäin edistynyt ja siinä oli kiihdytinpiirit 2D- ja 3D-grafiikoille. 
Standardi oli tarkoitettu erityisesti CAD-suunnitteluun. 

Itse grafiikkakortti koostui kolmesta yhteenkytketystä ISA-väyläisestä grafiikkakortista. Standardi tarjosi hieman samana vuonna julkaistua EGA-standardia korkeamman resoluution 640 × 480 pikselin resoluution 256 värin väripaletilla sekä 60 hertsin virkistystaajuudella. Koska standardi oli suunnattu CAD-markkinoille, grafiikkakortti tarvitsi paljon muistia ja sisälsikin 320 kilotavua perusmuistia. Lisäksi standardi sisälsi sisäänrakennetun mikroprosessorin, jonka avulla voitiin tehdä 3D-pyöritykset sekä kuvien leikkaukset.

Standardista ei tullut suosittua kotikäyttäjien keskuudessa, mutta sen hinta (listahinnaltaan 4 290 $) oli kuitenkin kilpailukykyinen, kun sitä verrattiin ajan CAD-työasemien hintoihin.

Standardin tukeman 640×480 resoluution lisäksi standardi tuki CGA:n grafiikka- ja tekstitiloja.
**Salme Kaarina Haavikko** (o.s. Kataja; 21. maaliskuuta 1928 Helsinki – 2. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri, joka toimi sekä yksityisenä hammaslääkärinä että Helsingin yliopiston Hammaslääketieteen laitoksella tutkijana, opettajana sekä lasten hammashoidon ja hampaiden oikomishoidon professorina.

Kaarina Haavikko kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1946. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa äitinsä mallin mukaan hammaslääkäriksi (HLL 1952) ja väitteli hammaslääketieteen tohtoriksi 1970.  Hänen väitöskirjansa (1970) käsitteli pysyvien hampaiden kehitystä ja oli otsikoitu *The formation and the alveolar and clinical eruption of the permanent teeth : an orthopantomographic study*. Hän oli vuodesta 1975 lasten hammashoidon ja hampaiston oikomishoidon dosentti ja sai hampaiston oikomisopin erikoishammaslääkärin pätevyyden 1976.

Haavikon työuraa kuvasi toiminta sekä yksityisenä hammaslääkärinä että Helsingin yliopiston tutkijana ja opettajana. Hänellä oli hammaslääkärin yksityisvastaanotto valmistumisvuodestaan lähtien. Hän jatkoi tässä työssä noin 50 vuoden ajan (1952-2001). Helsingin yliopiston Hammaslääketieteen laitoksen assistenttina hän toimi 1963–1970 ja apulaisopettajana tai opettajana 1970–1977. Haavikko työskenteli virkaa tekevänä apulaisprofessorina 1974–1976 ja apululaisprofessorina 1977–1985. Määräaikaista lasten hammashoidon- ja hampaiden oikomishoidon professorin tehtävää hän hoiti vuosina 1985–1994, ja jäi eläkkeelle yliopistolta vuonna 1995.

Haavikon tieteellinen tuotanto käsittää hänen yhteistyökumppaniensa kanssa kirjoitetun teoksen *Introduction to Orthodontics* (1985) ja noin 50 tieteellistä julkaisua, joiden aiheena on hampaiston normaali ja poikkeava kehitys, kallon
dento-skeletaaristen piirteiden ja kasvun röntgenologinen tarkastelu sekä hampaiden hivenaineet.

Kaarina Haavikko tutustui jo koululaisena tulevaan puolisoonsa Raimo Haavikkoon, jonka veli oli kirjailija, runoilija ja kustantaja Paavo Haavikko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 12 tammikuuta 2019), s. 137–138View and modify data on Wikidata
2. 1 2 3  Auli Rahkamo & Maarit Haavikko-Sjöstrand: Kaarina Haavikko 1928–2018. Professori  18.5.2018. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 12.1.2018.
3. ↑  The formation and the alveolar and clinical eruption of the permanent teeth : an orthopantomographic study (PhD thesis/University of Helsinki; julkaistu sarjassa Suomen hammaslääkäriseuran toimituksia -Finska tandläkarsällskapets förhandlingar, ISSN 0039-551X; vol. 66, s. 103-170)  1996. Helsinki:  Suomen hammaslääkäriseura (teostiedot via kansalliskirjasto.finna.fi).  Arkistoitu 13.1.2019. Viitattu 12.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaarina Haavikon julkaisuja ja viittauksia Google Scholarin tietokannassa (englanniksi) (google.com)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |
**Professional Darts Corporation (PDC)** on darts-ammattilaisten tarpeisiin perustettu järjestö. Se järjestää kilpailuja, neuvottelee sponsori- ja televisiointisopimuksia ja ylläpitää omaa rankinglistaa, *PDC Order of Merit'iä*.

Historia
--------

PDC syntyi nimellä *World Darts Council* 1992, joukon huippuheittäjiä erottua British Darts Organisationista oltuaan tyytymättömiä BDO:n suorittamaan markkinointiin ja lajin medianäkyvyyteen, sekä sitä myötä tuloihinsa. Ryhmässä oli mukana myös managereja ja muita darts-alan ammattilaisia. 2001 Alkuperäisten aktiivien joukko väistyi PDC:n johdosta antaakseen tilaa erikoistuneemmalle henkilöstölle.

Organisaatio
------------

PDC on läheisesti kytköksissä pelaajien etuja valvovaan Professional Darts Players Associationiin (PDPA). Sääntöjä ja niiden noudattamista PDC:n kilpailuissa valvoo elin nimeltä Darts Regulation Authority (DRA). Vuonna 2010 PDC:n pääjohtajana toimi Barry Hearn ja toimitusjohtajana Matthew Porter.

Kilpailuja
----------

Tärkeitä PDC:n kilpailuja ovat muun muassa PDC:n maailmanmestaruuskilpailut (*Ladbrokes.com World Championship*), *World Matchplay*, *World Grand Prix* ja yksilökilpailuna pelattava Valioliiga (*Premier League*). Dublinissa heitettävää Grand Prix'tä lukuun ottamatta nämä kaikki järjestetään Isossa-Britanniassa.

Lähteet
-------

* PDC:n sivut Viitattu 7.10.2010
	+ PDC: PDC:n historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
	+ PDC: PDPA (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Professional Darts Corporation
* Skandinavian Darts Corporation
**James Ward** (s. 9. helmikuuta 1987 Lontoo) on englantilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 89 heinäkuussa 2015.

Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Ward pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2009, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Fernando Verdascolle suoraan kolmessa erässä.

Ward on voittanut urallaan kaksi ATP-haastajaturnausta. Ensimmäinen voitto tuli Sarasotassa, Floridassa toukokuussa 2009, kun hän voitti loppuottelussa Carsten Ballin. Toisen turnausvoittonsa hän otti elokuussa 2011 voittamalla Vancouverin loppuottelussa Robby Gineprin.

Tennisura
---------

Vuonna 2009 Ward pelasi Britannian Davis Cup -karsinnoissa maanmiestään, Chris Eatonia vastaan epävirallisen kaikkien aikojen pisimmän ammattilaistennisottelun. Ottelu kesti kuusi tuntia ja 40 minuuttia. Eaton voitti ottelun lopulta 6–3, 6–7, 7–2, 2–6, 21–19. Nykyään pisin ottelu on kuitenkin John Isnerin ja Nicolas Mahut'n välinen ottelu Wimbledonin tennisturnauksessa 2010, joka kesti 11 tuntia ja viisi minuuttia.

Vuonna 2010 Ward eteni puolivälieriin Eastbournen ATP-turnauksessa voitettuaan Feliciano Lópezin ja Rainer Schüttlerin. Puolivälierissä hän hävisi Aleksandr Dolgopoloville. Kesäkuussa 2011 maailmanlistan sijalla 216 ollut Ward selviytyi puolivälieriin AEGON Championships -turnauksessa voitettuaan toisella kierroksella neljänneksi sijoitetun Stanislas Wawrinkan ja kolmannella kierroksella turnauksen hallitsevan mestarin, Sam Querreyn luvuin 3–6, 6–3, 6–4. Puolivälierissä hän voitti maailmanlistan sijalla 54 olleen Adrian Mannarinon luvuin 6–2, 6–7(14), 6–4. Myös toisen brittiläisen, Andy Murrayn päästessä välieriin, tämä oli ensimmäinen kerta vuonna 1968 alkaneella avoimella aikakaudella, kun Queensissa kaksi brittiläistä pelaajaa selviytyi välieriin. Välierissä Ward hävisi Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–3, 7–6(6). Wimbledonissa Ward hävisi ensimmäisellä kierroksella Michaël Llodralle luvuin 3–6, 6–7(4), 3–6.

Lähteet
-------

1. 1 2  *ATP:n kotisivut*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  James Ward - Profile *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  James Ward - Playing Activity *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
4. ↑  James Ward - Match Record *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
5. ↑  Eaton wins epic battle of Britain's Davis Cup hopefuls guardian.co.uk. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
6. ↑  British Wild Card Ousts Defending Champion Querrey *atpworldtour.com*. ATP World Tour. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
7. ↑  James Ward beats Mannarino to reach Queen's semi-finals BBC. Viitattu 11.6.2011. (englanniksi)
8. ↑  James Ward's hopes of reaching Queen's final against Andy Murray ended by Jo-Wilfried Tsonga in semi-final telegraph.co.uk. Viitattu 11.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **James Ward** Wikimedia Commonsissa

* James Ward profiili ATP:n kotisivuilla
**James Vincent "Jimmy" Monaco** (13. tammikuuta 1885 – 16. lokakuuta 1945) oli italialaissyntyinen populaarimusiikin säveltäjä.

Monaco syntyi Italiassa vuonna 1885. Hänen syntymäpaikakseen mainitaan lähteestä riippuen joko Genova tai Formia. Kuusivuotiaana Monaco muutti vanhempiensa mukana Yhdysvaltoihin. Musiikkiuransa hän aloitti 17 vuoden iässä kabareepianistina. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli vuoden 1911 Broadway-revyyssä *Hanky Panky* esitetty "Oh, You Circus Day".

Laulaja Al Jolson nosti Monacon ja Joseph McCarthyn kappaleen "You Made Me Love You" suureen suosioon vuonna 1912. Samana vuonna julkaistiin Monacon sävellys "Row, Row, Row", jonka oli sanoittanut William Jerome. Monaco liittyi ASCAP-säveltäjäjärjestöön vuonna 1914.

Al Jolson lauloi Monacon säveltämän kappaleen "Dirty Hands, Dirty Face" vuoden 1927 elokuvassa *Jazzlaulaja*. Elokuvamusiikki sai keskeisen roolin Monacon tuotannossa; Paramount Pictures palkkasi hänet vuonna 1936 elokuvasäveltäjäksi ja hän muutti Los Angelesiin. Sanoittaja Johnny Burken kanssa Monaco teki kappaleita lukuisiin Paramountin elokuviin. Myöhemmin, kun Burke siirtyi sanoittamaan Jimmy Van Heusenille, Monaco työskenteli useiden sanoittajien kanssa. Hän oli urallaan neljästi ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi: vuonna 1938 kappaleella "Rhythm on the River" (san. Burke), vuonna 1943 kappaleella "We Mustn’t Say Goodbye" (san. Al Dubin), vuonna 1944 kappaleella "I’m Making Believe" (san. Mack Gordon) ja vuonna 1945 kappaleella "I Can’t Begin to Tell You" (san. Gordon).

James V. Monaco kuoli sydänkohtaukseen Beverly Hillsissä 16. lokakuuta 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Huey, Steve: James V. Monaco *Allmusic*. Viitattu 23.3.2014. (englanniksi)
2. ↑  Fuld, James J.: *The Book of World-famous Music: Classical, Popular, and Folk*, s. 663. Courier Dover Publications, 2000. ISBN 978-0-486-41475-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.3.2014). (englanniksi)
3. 1 2 3  Jimmy Monaco *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 23.3.2014. (englanniksi)
4. ↑  Hischak, Thomas S.: *The Oxford Companion to the American Musical: Theatre, Film, and Television*, s. 501. Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0-19-533533-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.3.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **James Vincent Monaco** on Wikiaineistossa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Perttelin Peikot** on pertteliläinen urheilun yleisseura, joka perustettiin vuonna 1922. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat lentopallo, hiihto, suunnistus, jalkapallo, yleisurheilu ja salibandy. Värit ovat pääasiassa sininen ja valkoinen, jonka värisiä asuja käyttävät hiihtäjät, suunnistajat, lentopalloilijat ja yleisurheilijat, mutta jalkapalloilijoiden peliasut ovat punaiset. 

Parhaiten seura muistetaan lentopallostaan, jota pelattiin SM-sarjasta vuodesta 1994 aina vuoteen 1999, jolloin edustusjoukkue yhdistyi Salon Viestin kanssa. Tästä liitosta muodostui lopulta Salon Piivolley. SM-sarjasta Peikot voittivat hopeaa kausilla 1995-1996 ja 1997-1998. Seuran kotipelit pelattiin Halikossa, koska Perttelin urheilutalolla ei ollut katsomoa. 

Peikot saivat myös hieman kansainvälistä menestystä kaudella 1995-1996 selviytyessään CEV-cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Halikossa käydyssä kotiturnauksessaan Peikot kaatoivat SSC Berliinin erin 3-1, josta Salon Seudun Sanomat uutisoi 11. joulukuuta 1995 näyttävästi otsikolla "Kakko kaatoi Berliinin muurin." Lopulta Peikkojen tie CEV-cupissa kaatui neljännellä kierroksella Italialaista Alpitour Traco Cuneota vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Hannu Brusila: Peikot ponkaisi suoraan huipulle.  *Salon Seudun sanomat*, 2007, nro 16.01.2007, s. 13.

Aiheesta muualla
----------------

* Perttelin Peikot
*Tämä artikkeli käsittelee usurpaattoria; historioitsijasta katso Prokopios.*
**Procopius** (325/326 Kilikia – 27. toukokuuta 366 Traakia) oli usurpaattori eli vallananastaja ja vastakeisari Rooman valtakunnassa keisari Valensin aikana.

Procopius oli sukua keisari Julianus Apostatalle, ja hän toimi keisarin pohjoisen armeijan komentajana Persian-sotaretkellä vuonna 363. Julianus kuitenkin kaatui sotaretkellä ja uudeksi keisariksi tuli Jovianus, joka suhtautui Procopiukseen epäluuloisesti. Niinpä Procopius piiloutui Julianuksen hautajaisten jälkeen ja jatkoi piileskelyään aina seuraavan keisarin, Valensin, hallituskaudelle asti. Syyskuussa 365 hän julistautui Konstantinopolissa keisariksi käyttäen hyväkseen voimakasta Valensin vastaista mielipidettä. Hän sai aluksi laajaa kannatusta, mutta seuraavana vuonna Valens onnistui kukistamaan hänet Nakoleian taistelussa (nykyään Seyitgazi Turkissa). Hänen sukulaisensa Marcellus yritti jatkaa vastakeisarina, mutta hänetkin vangittiin pian ja teloitettiin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |

 |
**Lasse Kullervo Terho** (25. syyskuuta 1920 Kotka – 4. joulukuuta 2006 Helsinki) oli satamajohtaja ja Satamaliiton toimitusjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa satamaneuvoksen arvonimen, vuonna 1985.

Henkilöhistoria
---------------

Lasse Terhon vanhemmat olivat vaakamestari Joel Erhard Terho, entinen Törnqvist, ja Ester Sundberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1947 oli Nelly Kyllikki Pitkänen, o.s. Ahonen. Terho tuli ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1939 ja valmistui ekonomiksi 1945. Hän oli Merihuolto Oy:n huolitsija Kotkassa 1947–1954, Kotkan kaupungin satamakamreeri 1954–1966, Helsingin sataman varastoimis- ja laiturihuolto-osaston johtaja 1966–1967 ja Kotkan kaupungin satamajohtaja vuodesta 1967. Kotkassa hän vaikutti vahvasti Hietasen rakentamiseen ja toimi ahtausteknillisen opiston opettajana 1956–1962 ja teknillisen koulun opettajana 1964–1966. Terho oli 1960- ja 1970-luvulla YK:n asiantuntija Kongossa, Algeriassa ja Genevessä. Satamaliiton toimitusjohtajaksi hän tuli 1975 ja jäi tehtävästä eläkkeelle 1983. Vielä eläkkeellä ollessaan hän osallistui satamien kehittämiseen Tansaniassa ja Portugalissa.

Talvisotaan Terho osallistui vapaaehtoisena, toimien kranaatinheittimen apusuuntaajana. Jatkosodassa hän toimi joukkueenjohtajana, ensin välirauhan aikana toukokuussa 1941 vänrikiksi ylennettynä ja lokakuusta 1942 luutnanttina. Reservin kapteeniluutnantiksi Terho ylennettiin 1980.

Julkaisuja
----------

* *Ehdotus satamamaksujen korottamiseksi. Satamakamreeri Terhon ehdotus muistioineen*, 1961
* *Ahtaustulkki*, 1964 (2. täydennetty painos 1974)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Naski, Alpo: Satamaneuvos Lasse Terho. HS Muistot, 13.12.2006. (Tilaajille, Viitattu 14.7.2020)
2. ↑  Luettelot myönnetyistä arvonimistä vuoteen 2012 saakka. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
3. 1 2  Örmark Hillevi, Örmark Kauko: Jurvanen Törnqvist. Esipolvitutkimus Vesa Örmarkin esiäidin suvusta. Lappeenranta: Lappeenrannan Kirjapaino, 1995, ss. 254–255.
4. 1 2  Salusvuori, Armas: *Kaarniemen Sundberg-suku 1702–1990*. Gummerus: Jyväskylä, 1990, s. 679. ISBN 952-90-1732-4.
5. ↑  Kuka kukin on 1970. Helsinki: Otava, s. 1052.
6. ↑  Terho, Juha (toim.): *Sodassa pitää olla onnea*. Kotka: Kotka-seura r.y. 2013. 224 s. ISBN 978-952-67794-1-6


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**M/S Westwood Pomona** (IMO 8404276) on yhdysvaltalaisen Westwood Shipping Linesin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu Rauma-Repolan Rauman telakalla vuonna 1985. Kuollutta painoa *Westwood Pomonalla* on 9 334 tonnia. Alus on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Nassau.

Käyttöhistoria
--------------

Huhtikuussa 1985 alus luovutettiin Rederi Ab Gustav Erikssonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin alus oli nimeltään *Degerö*. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin laivalla Suomen ja Länsi-Euroopan välillä. Vuonna 1995 Degerö vaihtoi omistajaa, kun United Shipping osti sen.

Tammikuussa 2002 laiva rekisteröitiin Birka Cargo Ab:n omistukseen. Myös aluksen nimi vaihtui; *Birka Forest*, jonka jälkeen se siirtyi reitille Hanko–Rauma–Antwerpen. Syksyllä 2003 Kappa Kraftliners vuokrasi Birka Forestin linjalle Piitime–Bremen–Sherness–Terneuzen. Heinäkuussa 2004 Kent Line vuokrasi aluksen ja vaihtoi sen nimeksi *Kent Loyalist*.

Nykyisen omistajan, Westwood Shipping Linesin omistukseen alus päätyi 4. lokakuuta 2005. Luovutus tapahtui kuitenkin vasta 15. tammikuuta 2006, jolloin alus myös sai nykyisen *Westwood Pomona* -nimensä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  M/S DEGERÖ Fakta om Fartyg. Viitattu 8.5.2008. (ruotsiksi)
2. ↑  Registry > Company Info > Westwood Shipping Lines, Inc. Det Norske Veritas.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 8.5.2008. (englanniksi)
3. ↑  Fleet Register: Westwood Pomona Register Shipping Intelligence Network.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 8.5.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Degerö (ruotsiksi)
Adygeian lippu
**Adygeian lippu** on Venäjään kuuluvan Adygeian tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin Adygeian tasavallan viralliseksi lipuksi 23. maaliskuuta 1992. Lippu on kuitenkin paljon vanhempi, sillä se on peräisin jo 1830-luvulta.

Lipussa on vihreällä pohjalla 12 kultaista tähteä ja kolme kultaista nuolta. Tähdistä yhdeksän on kaaressa, joka kaartuu lipun reunoilta sen yläosaan ja loput kolme ovat kaaren alapuolella. Tähdet kuvaavat adygeiden 12 pääheimoa. Tähtikuvion alapuolella on kolme nuolta ristissä, jotka symboloivat rauhaa (toisen version mukaan 12 adygeiheimon liittoa). Vihreä taustaväri puolestaan symboloi islamia ja vapautta. Adygeian lipusta säädetyssä laissa on taustaväriksi määritelty akvamariinin vihreä (sinivihreä). Lipun leveyden suhde pituuteen on 1:2.

Tšerkessien kansallislippu on asettelultaan samanlainen kuin Adygeian lippu, mutta väritys on erilainen. Tšerkessien lipun tausta on keltainen ja tähdet ja nuolet ovat puolestaan punaisia.

Historia
--------

Lähes nykyisenlaista lippua käytettiin jo 1830-luvulla. Tuolloin adygei-tšerkessit kävivät taistelua Venäjää vastaan, joka yritti valloittaa heidän kotimaansa. Britit tukivat jonkin verran adygei-tšerkessejä ja lähettivät maahan muun muassa skotlantilaisen opiskelijan David Urquhartin, joka suunnitteli Venäjän miehitystä vastaan taistelevan kansan symboliksi lipun vuonna 1834. Tässä lipussa oli vihreällä pohjalla seitsemän kultaista tähteä ja kolme kultaista nuolta ristissä. Lipun leveyden suhde pituuteen oli 2:3. Myöhemmin lippuun lisättiin viisi tähteä.

Vuosina 1917–1920 adygeillä oli käytössään lippu, joka jakaantui kahteen vaakakenttään, joista ylempi oli punainen ja alempi vihreä. Lipun keskellä oli valkoinen kuun sirppi ja tähti.

Saksan puolella Venäjää vastaan taistelleet kaukasialaiset käyttivät 1940-luvulla symbolinaan nykyisenlaista 12-tähtistä vihreäpohjaista lippua.

Aiheesta muualla
----------------

* Maailman liput
**Tuulensuun tuvassa** (aluksi **Tuulentupa**, myöhemmin **Tuulensuun tupa** tai **Tuulensuuntupa**) oli Mainostelevision ohjelmistossa vuodesta 1964 ainakin vuoteen 1967 esitetty televisiosarja. Se kertoi pienviljelijäperheen elämästä, kun useimmat siihenastiset perhesarjat (kuten *Me Tammelat*) olivat sijoittuneet kaupunkilaiskoteihin. Sarjan käsikirjoittaja oli Else Mattila, ohjaaja Kaarlo Hiltunen ja sen pääosissa näyttelivät Holger Salin (isä), Henny Valjus (äiti), Olavi Kaihlanen (Petteri), Alla Kaihlanen (Anu) ja Anja Haahdenmaa (Helinä).

MTV esitti sarjaa ensin sunnuntai-, sitten lauantai-illoissa ja lopulta keväällä 1967 tiistai-illoissa kerran kuukaudessa. Vuoden 1964 tammikuussa alkanut sarja ylsi vielä maaliskuussa 1967 MTV:n ohjelmiston neljänneksi katsotuimmaksi ohjelmaksi lähes puolellatoista miljoonalla katsojalla.

Sarjan jaksot olivat noin puolen tunnin mittaisia ja mustavalkoisia. Yhtään jaksoa ei ole säilynyt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuulensuun tupa *Muistikuvaputki, Yle Vintti*.  9.11.2007. Viitattu 11.11.2022.
2. ↑  Pienviljelijäperheen tuvassa. (Kuva ja kuvateksti radio- ja tv-sivulla.) *Helsingin Sanomat*, 5.1.1964, s. 11. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Hanski maaliskuun suosituin MTV: ssä.  *Helsingin Sanomat*, 11.5.1967. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* *Tuulensuun tuvassa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Loimaan Kivi** on suomalainen yritys, joka jalostaa graniitista hautakiviä, rakennuskiviä ja sisustuskiviä. Yritys on perustettu 1921, sen pääkonttori ja tehdas on Loimaalla ja sillä on lisäksi 13 myymälää.

Historia
--------

Loimaan Kivi perustettiin vuonna 1921, jolloin iertävänä kivenhakkaajana toiminut Antti Palin (1885-1963) päätti perustaa Loimaalle omalla nimellä toimivan kiviveistämön (Antti Palin Loimaan Kiviveistämö). Palin toimi yrityksen johdossa kaikkiaan 37 vuotta.

Antin pojat Reino ja Martti Palin ottivat yrityksessä vetovastuun vuonna 1958. Yrityksessä alkoi nopea koneistamisen, kehittämisen ja rakentamisen aika. Reinon vahvuudet olivat koneellisessa osaamisessa ja Martti hallitsi myynnin. Muutosten ansiosta yrityksen tuotanto monipuolistui hauta- ja rakennuskivistä sisustuskiviin sekä kuvanveistotöihin. Vuonna 1989 Loimaan Kiven johtoon tuli kolmas sukupolvi, kun Reino Palinin poika Heikki nimettiin yrityksen toimitusjohtajaksi.

Vuonna 2011 Palinin perhe luopui yrityksen omistuksesta. Ostaja liiketoiminnalle löytyi läheltä, sillä yrityksen osti yrityksen palveluksessa työskennellyt tuotantotalouden insinööri Mikko Paljakka.

Vuonna 2013 Loimaan Kivi Oy laajeni yritysostolla kun Uotilan Kivi Oy Raumalta tuli osaksi Loimaan Kivi Oy:tä.*lähde?*

Loimaan Kivi Oy teki historiansa suurimman investoinnin vuonna 2014 ostamalla Suomen Kivivalmiste Oy:n Korpilahdelta ja Viitasaarelta. Jalostustoiminnan lisäksi tehdyllä kaupalla Loimaan Kivi Oy:n omistukseen tulivat myös neljä louhimoa Keski-Suomessa.*lähde?*

Loimaan Kivi Oy osti vuonna 2016 Varpaisjärvellä sijaitsevan louhimon Palin Granit Oy:ltä. Loimaan Kivi Oy:llä on tällä hetkellä kaiken kaikkiaan kuusi omaa louhimoa, jotka sijaitsevat Varpaisjärvellä, Viitasaarella sekä Korpilahdella.*lähde?*

Myymäläverkostoon kuuluu 12 omaa liikettä Etelä-Suomen alueella, minkä lisäksi yrityksen tuotteita pitää valikoimissaan yli 50 jälleenmyyjää. Sen tehdas sijaitsee Loimaalla. Loimaan Kivellä on vuonna 2019 yhteensä 68 työntekijää.*lähde?* Loimaan Kivi –konserni työllistää yhteensä 108 henkilöä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Loimaan kivi *loimaankivi.fi*. Viitattu 19.5.2020.
2. 1 2 3  Yritys
3. ↑  Loimaan Kivi osti Kivivalmisteen *Loimaan lehti*.  2014. Viitattu 19.5.2020.
4. ↑  Myymälät
**M/S Winner 10** oli Saksassa vuonna 1974 valmistunut Redmont Marine Limitedin omistama autolautta, joka romutettiin vuonna 2010 Intiassa.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 15. kesäkuuta 1973 Schichau-Unterweser AG:n telakalta Bremerhavenist Saksasta. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 22. lokakuuta telakkanumerolla 2252 , ja se laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1974. Alus luovutettiin 30. heinäkuuta Grenåhon Tanskaan rekisteröidylle Jydsk Faergefart S/A:lle.

Palvelus
--------

M/S *Djursland II* aloitti 6. elokuuta 1974 liikennöinnin Tanskassa välillä Grenå–Hundested. Se myytiin 6. tammikuuta 1981 DFDS A/S:lle, jonka kotipaikka oli Kööpenhamina. Uusi omistaja kastoi aluksensa *Djurslandiksi* 15. tammikuuta. Alus myytiin 5. tammikuuta 1984 tanskalaiselle J. Lauritzenille, joka myi sen edelleen 10. elokuuta 1988 Grenåhon rekisteröidylle Grenaa-Hundested Linien K/S:lle. Alus oli 30. huhtikuuta 1994 viimeistä päivää liikenteessä välillä Grenå-Hundested.

Alus ankkuroitiin 1. toukokuuta Fredericiaan, josta se siirrettiin kesäkuussa Kögeen. Alus myytiin elokuussa Lineas Fred Olsenille, jonka kotipaikka oli Espanjan Santa Cruz de Tenerife. Uusi omistaja vastaanotti aluksensa 2. syyskuuta Fredericiassa kastaen sen *Benchijigua II:ksi*. Alus saapui 17. syyskuuta maalattavaksi Husbands Shipyardsille Southamptoniin.

Alus aloitti lokakuussa liikennöinnin Los Cristianoksesta La Gomeran kautta La Palmaan. Vuonna 1995 alus sai nimekseen *Benchijigua* ja edelleen maaliskuussa 2000 *Betancuria*. Alus siirrettiin 8. maaliskuuta 2000 reitille Las Palmas-Puerto Rosario-Arrecife. Se poistettiin liikenteestä kesäkuussa 2001.

Alus myytiin helmikuussa 2002 El Salam Shipping & Tradingille Panamaan, jolloin se kastettiin *Sara I:ksi*. Se liikennöi vuodesta 2002 alkaen Agabasta Nuweibaan. Alus oli vuokrattuna 19. heinäkuuta – 30. syyskuuta 2003 Comarit varustamolla välillä Almeria-Al Hoceima. Comarit vuokrasi aluksen uudelleen 2004 asettaen sen samalle välille kuin aiemmin.

Alus vuokrattiin syyskuussa 2005 Lineas Maritimas Europeasille, joka liikennöi sillä Algecirasista Tangeriin. Alus ankkuroitiin 13. tammikuuta 2013 Suezissa. Se myytiin huhtikuussa 2010 Redmont Marine Limitedille, jonka kotipaikka oli Basseterre Saint Kitts ja Nevisillä. Alus sai tällöin nimekseen *Winner 10*. Alus lähti huhtikuussa Suezista Alangiin, ja se saapui 10. toukokuuta Sachanaan Intiassa romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  faktaomfartyg.se
**Tuulen kuningas** on Marguerite Henryn kirjoittama romaani, joka ilmestyi englanniksi vuonna 1948 nimellä *King of the Wind* ja suomeksi 1963.

Juoni
-----

Agba-poika asuu Marokossa ja on muslimi. Heillä on paasto menossa parasta aikaa. Agballa on raudikkotamma, joka synnyttää orivarsan, Šamin. Varsan nimi on arabiaa ja tarkoittaa aurinkoa. Šamilla on jalassaan nopeuden merkki eli valkoinen täplä ja rinnassa tähkä, joka tarkoittaa epäonnea. Epäonnenmerkki alkaa vaikuttaa heti, sillä Šamin äiti kuolee melkein heti synnytyksen jälkeen. Pian Marokon sulttaani ilmoittaa, että Šamin ja muidenkin hevosten on lähdettävä Ranskaan nuorelle lapsihallitsijalle. 

Kuninkaan miehet tietenkin vain pilkkasivat hevosia, ja laittoivat ne töihin. Šam joutui kokin ratsuksi. Kokilla meni hermot ja hän laittoi Šamin myyntiin eikä Agba tiennyt asiasta mitään. Šam myytiin sitten työhevoseksi ja Agba halusi mukaan. Šamin silloinen omistaja käytti Agbaa töissä, ilman palkkaa ja ruokaa. Sitten eräs britti näki, kuinka kauppias kidutti Šamia ja päätti ostaa tämän sekä ottaa mukaan Agban ja hänen kissansa. 

Englannissa Agban olot paranevat, mutta siellä hän on myös jonkin aikaa vankilassa. Kun Agba pääsi vankilasta pois, hänet otti huostaansa eräs brittiläinen kreivi. Kreivi suuttui yhdessä vaiheessa Agballe ja Agba oli kaksi vuotta soilla töissä. 

Kun kreivi huomasi, että Šam oli kreivin parhaan tamman mies, hän päätti hakea Agban takaisin. Šam sai kolme varsaa, jotka olivat kaikki aivan Šamin näköisiä. Varsat olivat nimeltään Ruipelo, Cade ja Regulus. Kreivi kertoi Agballe, että hän oli pahasti velkaantunut ja hän saisi maksettua lainansa takaisin vain, jos joku Šamin pojista voittaisi Newmarketin kisat. Kisoissa oli palkintona kuningattaren lahjoittama tuhat guineaa sisältävä kukkaro. Regulus voitti kaksivuotiaiden kilvan, Cade kolmivuotiaiden ja Ruipelo oman sarjansa. Myöhemmin Šam itse kuoli vasta 29-vuotiaana.
M/T Enskeri ja M/T Tiiskeri elokuussa 1970 Sköldvikin edustalla.
**M/T Enskeri** oli Neste Oy:n omistama, vuonna 1970 valmistunut suomalainen tankkilaiva. Laiva siirtyi 1982 Turkin lipun alle ja se romutettiin Kalkutassa Intiassa 1992. Enskeri tuli tunnetuksi vuonna 1975 tapahtuneen arsenikkitynnyrien upotusskandaalin johdosta.

Enskeri valmistui maaliskuussa 1970 Rheinstahl Nordseen telakalta Emdenissä Länsi-Saksassa. Laivan vetoisuus oli 112 643 kuollutpainotonnia, pituus 274,26 metriä, leveys 39,03 metriä ja syväys 15,40 metriä. Koneteho oli 26 000 hevosvoimaa. Enskerin sisaralus oli vuonna 1969 valmistunut tankkilaiva Tiiskeri.

Enskeri lähti 15. maaliskuuta 1975 Sköldvikistä mukanaan 690 arsenikkijätetynnyriä, jotka oli tarkoitus upottaa Atlantilla mereen. Kansainvälisten vastalauseiden seurauksena arsenikkitynnyrit purettiin 3. huhtikuuta Lissabonissa tanskalaiseen Jens Rand-alukseen, joka toi ne takaisin Suomeen Naantalin jalostamolle 16. huhtikuuta.

Vuonna 1982 Enskeri siirtyi sveitsiläiselle omistajalle neljän miljoonan Yhdysvaltain dollarin hinnasta. Laivan uudeksi nimeksi tuli *Murat M* ja kotisatamaksi Istanbul. Vuonna 1986 laiva siirtyi Panaman lipun alle, uudeksi nimeksi tuli *Northern Dancer*. Omistajana oli nyt kreikkalainen varustamo Chelsea Nav Ltd. Laiva siirtyi sittemmin Liberian lipun alle. Sijans Steels romutti aluksen Kalkutassa lokakuussa 1992, ja romuhinta oli noin kolme miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Neste: Enskeri. Äänimeri.

Aiheesta muualla
----------------

* Nesteen arsenikkiskandaali 1975. Yle Elävä arkisto 23.9.2011.
*Tämä artikkeli käsittelee aluetta New Yorkissa. Muita merkityksiä luetellaan erillisellä täsmennyssivulla.*
Tribecan alueen kartta. Lounaassa (alalaita) kartta ulottuu Chambers Streetiä seuraavaan Warren Streetiin – Vesey Street jää vielä muutaman korttelinvälin kartan rajauksen ulkopuolelle.
Hudson Street Tribecassa.
**Tribeca** (myös kirjoitusasussa **TriBeCa**) on New Yorkin rikkaimpiin nykyään lukeutuva alue Manhattanin eteläisimmässä kaupunginosassa Manhattan Community District 1:ssä. Sen nimi on alkuperältään akronyymi ilmaisusta "Triangle Below Canal Street" ("kolmio Canal Streetin eteläpuolella"). Tribecassa asuu noin kymmenentuhatta ihmistä, joista suurin osa on valkoihoisia.

Alue ulottuu Canal Streetiltä Chambers Streetille (tai Vesey Streetille) ja Hudsonjoelta Broadwaylle. Se oli aikaisemmin varastoaluetta, mutta monet varastorakennukset on nyt muutettu loft-asunnoiksi, ja alueelle on tullut uutta liiketoimintaa. Useiden julkisuuden henkilöiden kerrotaan asuvan alueella, esimerkiksi Mariah Carey, Harvey Keitel, M. Night Shyamalan, Robert De Niro ja David Letterman.*lähde?*

Tribecassa on kuvattu useita elokuvia, kuten 1980-luvun menestyselokuva *Haamujengi*. Siellä järjestetään vuosittain Tribecan elokuvajuhlat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Neighborhood Profile: Tribeca *Nymag.com*.  Arkistoitu 8.8.2011. Viitattu 13.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  New York Post

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tribeca** Wikimedia Commonsissa

Manhattanin aluejako
**Alue 1** : 
Tribeca ja Lower Manhattan
  

**Alue 2** : 
Greenwich Village, NoHo, SoHo ja Little Italy
  

**Alue 3** : 
Tompkins Square, East Village, Lower East Side, Chinatown, Two Bridges
  

**Alue 4** : 
Hell’s Kitchen, Chelsea
  

**Alue 5** : 
Midtown
  

**Alue 6** : 
Stuyvesant Town, Tudor City, Turtle Bay, Peter Cooper Village, Murray Hill, Gramercy Park, Kips Bay ja Sutton Place
  

**Alue 7** : 
Manhattan Valley, Upper West Side ja Lincoln Square
  

**Alue 8** : 
Upper East Side, Lenox Hill, Yorkville ja Roosevelt Island
  

**Alue 9** : 
Hamilton Heights, Manhattanville ja Morningside Heights
  

**Alue 10** : 
Harlem ja Polo Grounds
  

**Alue 11** : 
East Harlem, El Barrio/Spanish Harlem, Ward's ja Randall's Island
  

**Alue 12** : 
Inwood, Hudson Heights ja Washington Heights
Cecilienhof
**Cecilienhof** on linna Potsdamissa, Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee lähellä Jungfernsee-järveä, ja on viimeinen Hohenzollern-suvun rakennuttama linna. Keisari Vilhelm II rakennutti linnan pojalleen kruununprinssi Vilhelmille ja tämän puolisolle herttuatar Cecilielle vuosina 1913–1917. Englantilaista maalaiskartanoa muistuttavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Paul Schultze-Naumburg. Linnassa on viisi sisäpihaa ja sen rakennukset sisältävät paljon päätyulokkeita ja koristeellisia savupiippuja. Linna noudattaa uustudorilaista tyyliä.

Cecilienhofin linnassa järjestettiin kesällä 1945 toisen maailmansodan voittajavaltioiden Potsdamin konferenssi, jossa päätettiin Saksan tulevaisuudesta. Nykyisin rakennus toimii museona ja hotellina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 437, 445. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cecilienhof** Wikimedia Commonsissa
**Profeetta Elian luostari** (kreik. Μονή Προφήτη Ηλία, *Moní Profíti Ilía*) on ortodoksinen luostari Thíran saarella Santorínilla Kreikassa. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa Profítis Ilías -vuorella 567 metrin korkeudessa. Sen lähin kylä on Pýrgos.

Luostari on perustettu vuonna 1711. Se on omistettu profeetta Elialle. Hallinnoltaan luostari on stauropegiaalinen. Luostari oli aiemmin vauras ja sillä oli muun muassa oma laiva kaupankäyntiä varten. 1800-luvulla luostari oli merkittävä paikallinen kulttuurikeskus ja siellä toimi vuosina 1806–1845 koulu, joka opetti kreikan kieltä ja kirjallisuutta. Vuonna 2011 luostarissa oli 19 asukasta.

Luostarissa on kaksi museota, kirkollinen museo ja kansanperinnemuseo. Museoiden kokoelmiin kuuluu muun muassa ikoneita ja muita uskonnollisia esineitä, kirjoja ja kansanperinneaineistoa. Luostarissa on useita pyhäinjäännöksiä. Siellä säilytetään myös muun muassa Konstantinopolin patriarkka Gregorios V:n mitraa.

Profeetta Elian luostari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Ένα πανέμορφο μοναστήρι στην άκρη της Σαντορίνης *Δόγμα*.  Arkistoitu 19.3.2015. Viitattu 9.3.2015.
3. 1 2  Το μοναστήρι του Προφήτη Ηλία *Santorini Greece*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Μονή Προφήτη Ηλία. Luostarin verkkosivut. (kreikaksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Profeetta Elian luostari** Wikimedia Commonsissa
**Tribhuwanatunggadewi** oli Jaavalla sijaitseneen Majapahitin hindulais-buddhalaisen kuningaskunnan kuningatar tai oikeammin muodollisesti sijaishallitsija vuodesta 1329 vuoteen 1350.

Elämäkerta
----------

Majapahitin kuningas Jayanagar oli valtaan noustessaan vuonna 1309 vaikeuksien edessä. Valtakunta oli hajanainen, mutta hänen onnistui etenkin pääministerinsä Gajah Madan avulla vakiinnuttaa Majapahitin valta-asema Kaakkois-Aasian saarilla ja Malakan niemimaalla. Hänen kuollessaan hänellä ei kuitenkaan ollut miespuolista perillistä. Vallanperimysjärjestyksessä seuraavana oli periaatteessa hänen isänsä leski Rajapatni. Rajapatni oli kuitenkin vetäytynyt buddhalaiseen luostariin. Valtaan nuosi vuonna 1329 muodollisesti sijaishallitsijana Rajapatnin tytär Tribhuwanatunggadewi.

Tribhuwanatunggadewin valtakaudella todellista valtaa valtakunnassa käytti pääministeri Gajah Madan. Majapahit laajeni huomattavasti Tribhuwanatunggadewin valtakaudella, mutta suurin vaikuttava tekijä tälle oli pääministeri. Esimerkiksi Bali vallattiin vuonna 1343, mikä merkitsi paikallisen hallitsijasuvun sammumista ja jaavalaisten vaikutteiden saapumista. Tribhuwanatunggadewi itse oli vakaumuksellinen buddhisti. Tribhuwanatunggadewin asema sijaishallitsijana päättyi Rajapatnin kuollessa vuonna 1350. Valtaan nousi Tribhuwanatunggadewin poika Hayam Vuruk, jota pidetään myös viimeisenä loistokkaana Jaavan hindulais-buddhalaisena hallitsijana. Myöhemmin alueelle levisi islam. Tribhuwanatunggadewi itse kuoli vuonna 1372.

Itä-Jaavalla Mojowarnossa lähellä Majapahitin historiallista pääkaupunkia Trowulania sijaitsee Candi Ngrimbin rauniot, jolta löydettyä Shivan vaimoa Parvatia esittävän naishahmoisen patsaan on joskus tulkittu esittävän Tribhuwanatunggadewiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marja-Leena Heikkilä-Horn: "Singhasari ja Majapahit", *Kaakkois-Aasian historia*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-605-1.
2. 1 2 3 4  John N. Miksic: *Historical Dictionary of Ancient Southeast Asia*, s. 395. The Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-5522-9. (englanniksi)
Uppoamispaikka
**M/S al-Salam Boccaccio 98** oli egyptiläisomisteinen vuonna 1970 rakennettu matkustaja-ro-ro-alus, joka upposi keskiyöllä Suomen aikaa 2.–3. helmikuuta 2006. Alus oli matkalla Dubasta Saudi-Arabiasta Punaisenmeren poikki eteläisen Egyptin Safagan satamakaupunkiin, kun se yllättäen katosi tutkasta noin sadan kilometrin päässä Egyptin rannikosta. Alukselta ei kuitenkaan saatu minkäänlaista hätämerkkiä radiolla.

Aluksella oli onnettomuuden tapahtuessa 1 310 matkustajaa ja 104 miehistönjäsentä. Matkustajista suurin osa oli egyptiläisiä, mutta joukossa oli myös 99 saudiarabialaista sekä 16 muiden kansallisuuksien edustajaa. Turman uhrien tarkka lukumäärä ei ole tiedossa. Aiemmissa etsinnöissä rannikkovartiosto ilmoitti havainneensa katoamisalueella meressä kelluvia ruumiita sekä yhden pelastusveneen, jossa oli kolme ihmistä. Myöhempien Egyptin television välittämien tietojen mukaan eloonjääneitä on noin sata, kun taas lautan omistajayhtiön mukaan iltaan mennessä merestä oli pelastettu 300–400 matkustajaa.

*Al-Salam Boccaccio 98:n* nykyinen omistaja on El-Salaam Maritime Transport Company.

Turman syy
----------

Onnettomuuden syyksi epäillään silminnäkijähavaintojen perusteella aluksen alakansilla syttynyttä tulipaloa. Silminnäkijöiden mukaan aluksen miehistö vähätteli tulipalon vakavuutta ja myöhemmin pakeni alukselta jättäen matkustajat oman onnensa nojaan. Tulipalon sytyttyä alus jatkoi matkaansa, ja liikenneministeriön mukaan kaatui myrskyssä yrittäessään tehdä U-käännöstä tulipalon sytyttyä toistamiseen.

Uppoamisen yhteydessä aluksen miehistön toimintaa on kritisoitu ankarasti. Pelastuneiden matkustajien mukaan aluksen päällikkö ja miehistö pakenivat alukselta ensimmäisten joukossa jättäen matkustajat oman onnensa nojaan. Myös pelastustoimien hitautta on arvosteltu.

Jälkiseuraamukset
-----------------

Eloonjääneiden kertomukset kapteenin ja miehistön käytöksestä sekä tulipalon vakavuuden vähättelystä aiheuttivat mellakan laivayhtiön pääkonttorin luona 6. helmikuuta 2006. Mellakan yhteydessä turman uhrien omaiset rikkoivat ja sytyttivät konttorirakennuksen tuleen. Poliisi joutui käyttämään kyynelkaasua mellakan hajottamiseen.

Lähteet
-------

* CNN.com: Passenger ship lost in Red Sea (englanniksi)
* MTV3.fi: Lähes tuhat yhä kateissa Punaisellamerellä (Arkistoitu versio)
Rantakylää kuvattuna ilmasta.
**Rantakylä** on kylä Kiuruveden kaupungin keskustan pohjoispuolella Kiuruveden rannalla. Rantakylä alkaa taajamasta Iisalmeen johtavan valtatie 27:n risteyksestä ja jatkuu Savirantaan saakka. Alue on valtatien halkoma. 

Nykyisen Rantakylän rakentaminen alkoi 1940-luvulla Korkeakankaan lehmihaan maisemiin, Kiuruveden ja sen pohjoispuolisen mäen rinteeseen. Rantakylästä on kasvanut tiivis taaja-asutusalue. Kylän ja Kiuruveden keskustan välillä kulkee valaistu kevyenliikenteen väylä.

Alueen taloista vanhimpia ovat Hingunniemi ja Hankaniemi. Vanhasta rakennuskannasta Hankaniemi on suojeltu rakennus (SR) ja luokitelu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennukseksi. Paikallisesti rakennustaiteellisesti tai historiallisesti arvokaaksi on arvioitu Hingunniemen tila, jossa toimii Kiuruveden ammatillisen oppilaitoksen maatalousopetuksen osasto, on yksi kaupungin vetovoimatekijöitä maneeseineen ja hevostalleineen. Myös Lehtokaarre ja Saviranta on luokiteltu Hingunniemen tavoin rakennusperinnöltään paikallisesti arvokkaaksi ja tasoltaan SR-1:n rakennussuojelukohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rantakylä-Itäranta (pdf) *Kiuruveden kulttuuriympäristö ja sen hoito, s. 149-150*.  9.12.2004. Kiuruveden kaupunki, kiuruvesi.fi. Viitattu 17.7.2021.
2. ↑  Rantakylä-Itäranta Kiuruveden kaupunki, kiuruvesi.fi. Viitattu 17.7.2021.
**Tribal Eagle** (DEUDCD-001) on jyväskyläläisen Deuteronomium-yhtyeen EP, joka äänitettiin vuonna 1996 ja julkaistiin vuonna 1997. *Tribal Eagle* on varsinaisesti ensimmäinen suomalainen kristillinen metalli-CD, sillä useat aiemmat vähänkään metalliin viittaavat kristilliset äänitteet olivat julkaistu kasettiformaatissa. EP oli aluksi omakustanne, mutta myöhemmin Little Rose Productions julkaisi sen *Street Corner Queen* -albumin bonusmateriaalina vuonna 2001.

Yleiskatsaus
------------

"*Crosshope*" on melodinen death metal -kappale, joka on laulettu Killing Joke -tyyppisellä punkärjyntätyylillä. Vuonna 2000 oululainen Markus "Black Raven" Vainionpää voitti Ilmakitaransoiton MM-kisat esittämällä "*Crosshopen*". "*Thinking*" taas on Deuteronomiumin tuotannosta ainoa puhdas death metal -kappale, laulunkin ollessa perinteistä syväkurkkuista death metal -murinaa. Sanoitukset pohtivat sotien loppumatonta kierrettä ja sitä, mitä ne kertovat ihmiskunnan luonteesta. "*Tribal Eagle*" alkaa mahtipontisella kitaramelodialla, jota seuraa puhdas laulu. Kappaleen pääasiallinen laulu on black metal -tyylistä kirkunaa, kuten myös viimeisellä raidalla, "*Blue Momentilla*", jolla kuullaan myös Eeva Vehniäisen laulua. "*Tribal Eagle*" kertoo vertauskuvallisesti kotkatatuoinnista, joka on musteella (synnillä) kiinnitetty ihoon (maailman menoon) niin, ettei se pysty lentämään tai kirkumaan vapaasti. "*Blue Moment*" viittaa auringonlaskun jälkeiseen hetkeen talvipäivänä ennen yökoittoa, jolloin ympäristö on lyhyen aikaa sinistä. Kappaleessa sitä verrataan masennukseen tai surulliseen elämäntilanteeseen, jossa on epävarma siitä, että tuleeko huomista enää.

*Tribal Eagle* sai innostuneen vastaanoton metalliharrastajien joukossa, varsinkin kristittyjen. EP:stä tuli yksi kotimaisen kristillisen metallin merkkiteoksista.

Kappaleet
---------

1. Crosshope – 3.49 (säv. Miika Partala, san. Manu Lehtinen ja Partala)
2. Thinking – 4.40 (säv. ja san. Partala)
3. Tribal Eagle – 3.19 (säv. Partala, san. Lehtinen)
4. Blue Moment – 4.30 (säv. Partala, san. Lehtinen)

Kokoonpano
----------

* Miika Partala – kitara ja laulu
* Manu Lehtinen – bassokitara ja taustalaulu
* Jari Mantour – kitara
* Johnny Pesonen – rummut

### Muut muusikot

* Eeva Vehniäinen – taustalaulu kappaleella "*Blue Moment*"

Lähteet
-------

1. 1 2  Riqu Ruisku: Suomimetalli-spesiaali.  *Ristillinen Rock & Heavy Metal -lehti*, 2007, nro 1, s. 7–30.
2. ↑  Ilmakitarahistoria, Oulun musiikkifestivaalit. (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 1. toukokuuta 2007.
3. 1 2 3   EP:n *Tribal Eagle* sanoitukset Dark Lyrics -sivulla.

Aiheesta muualla
----------------

* Tribal Eagle Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Tribal Eagle* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Lev Tihomirov
**Lev Aleksandrovitš Tihomirov** (ven. Лев Алекса́ндрович Тихоми́ров; 31. tammikuuta (J: 19. tammikuuta) 1852 Gelendžik – 16. lokakuuta 1923 Sergijev Posad) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki, josta myöhemmin tuli monarkismin kannattaja.

Lev Tihomirov syntyi aatelisperheeseen. Vuosina 1870–1873 hän opiskeli Moskovan yliopistossa. Vuosina 1872–1873 hän kuului tšaikovskilaiseen narodnikkikerhoon ja levitti vallankumoksellista propagandaa työläisten keskuuteen. Tihomirov pidätettiin marraskuussa 1873 ja hän oli tuomittavana ns. 193:n oikeudenkäynnissä.

Vuonna 1878 Tihomirov kuului Zemlja i voljan johtoryhmään. Vuodesta 1879 hän oli Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäsen ja toimitti sen lehteä. Vuonna 1882 Tihomirov muutti ulkomaille, missä hän julkaisi Pjotr Lavrovin kanssa *Vestnik Narodnoi voli* -lehteä.

Myöhemmin Tihomirov luopui vallankumouksellisista toiminnasta. Vuonna 1888 hän kirjoitti katumuskirjeen tsaarille ja julkaisi kirjasen *Potšemu ja perestal byt revoljutsionerom* ("Miksi lakkasin olemasta vallankumouksellinen"). Vuonna 1889 Tihomirov armahdettiin ja hän palasi Venäjälle, jossa hänestä tuli vakaumuksellinen monarkisti ja valtioneuvos. Vuosina 1909–1913 hän työskenteli *Moskovskije vedomosti* -lehden toimittajana. Vallankumouksen jälkeen Tihomirov luopui poliittisesta toiminnasta ja keskittyi muistelmateosten kirjoittamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 25*, s. 595. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
2. ↑  Entsiklopedija "Krugosvet" *krugosvet.ru*. Viitattu 31.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 31.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Lev Tihomirov** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |