recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Harriman vuonna 1908.
**Edward Henry** (**E. H.**) **Harriman** (25. helmikuuta 1848 Hempstead, Long Island, New York – 9. syyskuuta 1909 Orangen piirikunta, New York) oli yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja, joka saavutti 1900-luvun alussa suuren vaikutusvallan rautatiealalla.

Harriman aloitti uransa erään meklarin apulaisena New Yorkissa ja ryhtyi 1870 itse meklariksi New Yorkin pörssissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti Harriman & co. -pankin. Vaikka Harrimanin omat liiketoimet liittyivät alun perin pankkitoimintaan, hän sai kosketuksen rautatiealaan toimiessaan eri asemissa Illinois Central -yhtiön johdossa. 1890-luvulla hän jätti kokonaan pankkialan ja toimi sen jälkeen samanaikaisesti toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana useassa merkittävässä rautatieyhtiössä. Ensin Harriman sai valtaansa Union Pacificin vuonna 1898 ostamalla sen pesänhoitajien hallusta perustamalleen yhtymälle. Hän nosti yrityksen nopeasti vararikon partaalta takaisin jaloilleen. Vuonna 1901 Harriman sai valtaansa myös Southern Pacific ja Nothern Pacific -yhtiöt, käytyään jälkimmäisen hallinnasta kamppailun James J. Hillin kanssa. Harrimanin kuollessa hänen vaikutuspiirissään oli arviolta lähes 100 000 kilometriä rautatietä. Monet arvostelivat hänen tapaansa kahmia taloudellista valtaa, ja muun muassa presidentti Theodore Roosevelt tuomitsi hänet julkisesti. Vuonna 1907 liittovaltion kauppakomissio (Interstate Commerce Commission) ryhtyi tutkimaan, rikkoivatko Harrimanin yritykset antitrustilakeihin kuulunutta Sherman Actia.

Harriman teki joitain merkittäviä lahjoituksia. Hän rahoitti vuonna 1899 Alaskaa tutkineen niin sanotun Harrimanin retkikunnan ja lahjoitti San Franciscoon vuoden 1906 maanjäristyksen jälkeen miljoonan dollarin arvosta yhtiöidensä rautatiekalustoa. Kuollessaan Harriman jätti leskelleen noin 100 miljoonan dollarin suuruisen perinnön.

Edward Harrimanin poika oli poliitikko W. Averell Harriman, joka toimi myös Union Pacificin hallituksen puheenjohtajana 1932–1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edward Henry Harriman (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.2.2014.
2. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 287 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 13.2.2014.
3. ↑  W. Averell Harriman (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edward Henry Harriman** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rafael Mario Grossi** (s. 1961) on argentiinalainen diplomaatti. Hän on toiminut Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n pääsihteerinä vuodesta 2019. Sitä ennen hän toimi Argentiinan Itävallan-suurlähettiläänä ja maan edustajana IAEA:ssa ja muissa Wienissä sijaitsevissa kansainvälisissä järjestöissä vuodesta 2013.

ARA San Juan
------------

Agentiinan laivaston sukellusveneen *ARA San Juanin* kadottua Argentiinan rannikon edustalla 15. marraskuuta 2017 Grossi ehdotti ydinkoekieltoa valvovien kuunteluasemien tallenteiden läpikäymistä. Äänihavainnoilla ei ehditty pelastaa miehistöä, mutta hylky lopulta löydettiin vuoden päästä läheltä arvioitua sijaintia.

Lähteet
-------

1. ↑  Rafael Mariano Grossi *IAEA*. Viitattu 4.3.2022.
2. ↑  Exclusivo: detalles del informe que recibió el Gobierno sobre la explosión en el submarino ARA San Juan *Infobae*.  23.11.2017. Viitattu 4.3.2022. (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Torvald Ekman
**Torvald Erik Ekman** (26. lokakuuta 1900 Helsinki – 16. kesäkuuta 1981 Turku) oli suomalainen kenraaliluutnantti vuodesta 1954. 

Ekman liittyi Helsingin suojeluskuntaan heti sisällissodan alussa ja hän osallistui mm. Helsingin valtaukseen. Ekman valmistui upseeriksi Tykistökoulusta 1918 sekä suoritti Sotakorkeakoulun 1925–1927 (ye-upseeri 1928). Hän toimi Reserviupseerikoulussa kouluttajana 1922–1927 sekä patteriston komentajana Jääkäritykistörykmentissä 1929–1930. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1930–1933. Vuonna 1933 hän palveli Puolustusministeriön sotilastoimistossa ja vuoden 1934 ensimmäisen puoliskon Suojeluskuntain yliesikunnassa. Sotakorkeakoulussa hän opetti tykistötaktiikkaa ja ampumaoppia 1934–1939. 

Talvisodassa Ekman komensi Ilmatorjuntarykmentti 1:ä ja kotiseudun ilmatorjuntajoukkoja 1939–1940. Välirauhan aikana hän johti 6. prikaatia 1940–1941. Jatkosodassa hän oli JR 6:n komentaja 1941–1943. 21. prikaatia hän komensi 1943-1944. Sodan jälkeen hän toimi Turun sotilaspiirin päällikkönä 1944–1947 sekä 2. divisioonan va. komentajana 1947–1949. Uudenmaan sotilasläänin komentaja ja Helsingin varuskunnan päällikkö hän oli 1949–1953. Uransa päätteeksi hän toimi 2. divisioonan komentajana 1953–1960. Reserviin siirryttyään Ekman toimi Turun seudun teollisuuden väestönsuojeluyhdistyksen toiminnanjohtajana. Ekman oli Helsingin olympialaisten ratsastuskilpailujen johtaja 1952 ja Suomen ratsastajain liiton puheenjohtaja vuodesta 1953.

Torvald Ekmanin merkitystä suomalaisen tykistötaktiikan kehittäjänä pidetään jopa ratkaisevan tärkeänä.

Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1934, eversti 1940, kenraalimajuri 1949, kenraaliluutnantti 7.2.1954.

Julkaisuja
----------

* Kenttätykistö ja sen toiminta, 1925
* Tykistön taktillinen toiminta, 1936
* Upseerin käsikirja (Harald Roosin ja Sulo Suden kanssa), 1936

Lähteet
-------

* Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954: Who's who in Finland: Ekman, Torvald Erik
* Vem och vad? Biografisk handbok 1967: Ekman, Torvald Erik
* Raunio Ari & Kilin, Juri: *Jatkosodan torjuntataisteluja 1942-1944*. Karttakeskus, 2013, 2. painos, s. 286. ISBN 978-951-593-070-5.

### Viitteet

1. ↑  Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 2, p. 745
3. ↑  *Kuka kukin on*, s. 125. Otava, 1966.
4. ↑  Pasi Kesseli: *Tykistö taistelee tulellaan. Tykistötaktiikan kehitys Suomessa itsenäisyytemme aikana*, s. 71–72. Maanpuolustuskorkeakoulu, 2017. ISBN 978-951-37-7225-3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Pallene** (m.kreik. Παλλήνη, *Pallēnē*) oli antiikin aikainen Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen *mesogeios*-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.

Pallene sijaitsi lähellä Gargettoksen ja Hagnuksen demoksia, Ateenasta Marathoniin johtaneen tien varrella. Näin se on sijainnut Ateenan koillispuolella Hymettos-vuoren (nyk. Ymittós) pohjoispään ja Pentelikon-vuoren (nyk. Pentéli) välisellä alueella lähempänä ensin mainittua, suunnilleen nykyisten Agía Paraskevín Stavróksen sekä Gérakaksen alueella. Hieman idempänä sijaitsee demoksesta nimensä ottanut nykyinen Pallínin kaupunki.

Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kuusi tai seitsemän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli hellenistisellä kaudella yhdeksän bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä *Pallēneus* (Παλληνεύς).

Pallene esiintyy usein antiikin lähteissä ja piirtokirjoituksissa. Strategisen sijaintinsa vuoksi demoksen alue oli usein taistelupaikkana. Tämä esiintyy jo myyteissä, jossa Eurystheus taisteli paikalla herakleideja ja Theseus pallantideja vastaan. Historiallisesti Peisistratos voitti paikalla alkmaionidit. Pallene oli riidoissa Hagnuksen kanssa, minkä seurauksena nämä kaksi demosta olivat kieltäneet avioliitot toistensa välillä.

Pallenessa oli Athene Pallenikselle omistettu temppeli. Sen perustukset on löydetty. Nykyisin oletetaan, että kyseessä on sama temppeli, joka siirrettiin noin vuonna 2 jaa. Areen temppeliksi Ateenan Agoralle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Traill, J. et al.: Places: 580051 (Pallēnē) *Pleiades*. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*. *Hesperia* 14. Princeton: American School of Classical Studies at Athens (ASCSA), 1975. ISBN 0876615140.
4. ↑  Whitehead, David: *The Demes of Attica, 508/7 -ca. 250 B.C.: A Political and Social Study*, s. 10. Princeton University Press, 2014. ISBN 1400857686. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Arkeologisen kohteen sijainti: 38°00′51″N, 23°50′39.5″E
6. ↑  Agora Monument: Temple of Ares *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 21.8.2017.
7. ↑  Temple of Ares Virtual Reality Digital Collection. Viitattu 21.8.2017.

Antiokhis-fyle

|  |  |
| --- | --- |
| *Asty* | Alopeke |
| *Paralia* | Aigilia · Amfitrope · Anaflystos · Atene · Besa · Thorai |
| *Mesogeios* | Eitea · Eroiadai · Kolonai · Krioa · Pallene · Semakhidai |
**Hans Erik Gunnar Ahlström** (18. kesäkuuta 1904 Helsinki – 19. marraskuuta 1960 Noormarkku) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimittuaan pitkään A. Ahlström Oy:n Karhulan tehtaitten johtajana nousi koko Ahlström-konsernin pääjohtajaksi Harry Gullichsenin jälkeen 1954.

Hans Ahlström oli Kauttuan paperitehtaan johtajan Bertel Ahlströmin vanhin poika. Hänen äitinsä oli Ruth Björkenheim, joka meni vuonna 1919 uusiin naimisiin vuorineuvos Gösta Serlachiuksen kanssa. 

Ahlström valmistui insinööriksi (Bachelor of Science, Technology) vuonna 1927 Manchesterin teknillisessä korkeakoulusta. Työskenneltyään perhekonsernin yrityksissä Kauttualla ja Karhulassa hän nousi Karhula Oy:n toimitusjohtajan Anders Kramerin apulaiseksi vuonna 1932. Kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli Karhulan lasitehtaan johtaja. Kramerin jäätyä eläkkeelle vuonna 1942 Hans Ahlströmista tuli hänen seuraajansa. A. Ahlström Oy:n johtajaksi Ahlström nousi vuonna 1951 ja pääjohtajaksi Harry Gullichsenin kuoltua vuonna 1954. Ahlströmin pääjohtajakaudella konserni menestyi, ja yrityksen liikevaihto ja tuottavuus nousivat huomattavasti.

Hans Ahlström sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1954. Hän oli Suomen Lasiteollisuusliiton puheenjohtaja vuosina 1944–1954 ja Suomen Puuhiomoyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1954 kuolemaansa saakka.

Hans Ahlströmin puoliso oli Marjatta Sibelius (1901–1989), joka oli Jean Sibeliuksen veljen, ylilääkäri Christian Sibeliuksen tytär.

Katso myös
----------

* Ahlström (suku)

Lähteet
-------

* Per Schybergson: Vuorineuvos Hans Ahlström (1904–1960). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.10.2009.

### Viitteet

1. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja* (3. painos), osa 1, palstat 141–142. Helsinki: Otava, 1962.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Spartalaista sotilasta esittävä patsas, mahdollisesti kyseessä on kuningas Leonidas I.
**Spartan armeija** oli antiikin Kreikan ylivoimaisesti parhaiten koulutettu armeija. Aina 500-luvulta eaa. 300-luvun eaa. puoliväliin asti Spartan armeija aiheutti pelkoa ja kunnioitusta vastustajissaan. Sparta oli ainoa kreikkalaisista kaupunkivaltioista, joka ylläpiti pysyvää armeijaa. Spartan yhteiskunta oli järjestetty kansalaisten sotilaskoulutuksen ympärille. Spartan omalaatuinen yhteiskuntajärjestys johtui siitä, että Spartan kansalaisia oli verrattain vähän Lakonian ja Messenian orjaväestöön eli helootteihin verrattuna, ja spartalaiset pelkäsivät aina heloottien kapinoita.

Kokoonpano
----------

Spartan armeijaan kuuluivat kaikki 20–60-vuotiaat miehet. Sparta koostui viidestä kylästä, jotka kaikki järjestivät yhden rykmentin. 400-luvulla tätä järjestystä muutettiin ja rykmentit koostuivat eri kylien asukkaista. Yleensä Spartan armeijaa johti yksi Spartan kahdesta kuninkaasta. Armeija jaettiin pienempiin yksikköihin, joita johtivat omat upseerinsa:

* *polemarkhos* eli polemarkki, korkein sotilasarvo, jonka Spartan kansalainen saattoi saavuttaa.
* *lokhagoi*
* *pentekonteres*, johti viittäkymmentä miestä
* *enomotarkhoi*, joka johti armeijan pienintä yksikköä *enomotiaa*

Nuorten miesten (20–29-vuotiaat) keskuudesta valittiin 300 "ritaria" (*hippeis*) valioyksikköön, joka toimi kuninkaan henkivartiostona taistelussa.

### Muut joukot

Itse Spartan kansalaisten lisäksi Spartan armeijaan kuului joukkoja myös muista Spartan kansanluokista. Tärkeimpiä näistä olivat perioikit, jotka taistelivat Spartan armeijassa omissa yksiköissään. Perioikit taistelivat luultavasti etupäässä hopliitteina ja olivat myös spartalaisten tapaan hyvin koulutettuja. Vuoristoisesta Skiritis-maakunnasta kotoisin olleet *skiritait* taistelivat omassa yksikössään. He olivat kevyesti varustettuja ja heidän tehtävänään oli turvata armeija vasen siipi taistelun aikana. Öisin he toimivat vartiotehtävissä.

### Liittolaiset

Spartan johtaman peloponnesolaisliiton jäsenten oli sodan aikana alistettava joukkonsa Spartan johdettaviksi.

Tärkeimmät taistelut
--------------------

Luettelo tärkeimmistä taisteluista, joihin Spartan armeija otti osaa.

* 480 eaa. – Thermopylain taistelu
* 479 eaa. – Plataiain taistelu
* 425 eaa. – Pyloksen taistelu
* 418 eaa. – Mantineian taistelu
* 395 eaa. – Haliartoksen taistelu
* 394 eaa. – Nemean taistelu
* 391 eaa. – Lekhaionin taistelu
* 371 eaa. – Leuktran taistelu
* 362 eaa. – Mantineian taistelu
* 331 eaa. – Megalopoliin taistelu
* 222 eaa. – Sellasian taistelu
* 207 eaa. – Mantineian taistelu

Katso myös
----------

* Antiikin Ateenan armeija
**Laina Linda Vehanen** (13. elokuuta 1893 Taivassalo – 20. tammikuuta 1989 Turku) oli suomalainen agronomi ja karjanhoidon lehtori, joka sai ylilehtorin arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Laina Vehasen vanhemmat olivat tilallinen Emil Felix Vehanen ja Alma Johanna Ahlgren. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1914 ja valmistui agronomiksi 1919. Vehanen toimi Pohjois-Karjalan tietopuolisen karjanhoitokoulun opettajana 1919–1920, Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran karjanhoidon konsulenttina 1920–1926, Hämeen läänin maanviljelysseuran karjatalouden konsulenttina 1926–1928 ja Järvenpään Maatalousnormaalikoulun kotieläinhoidon lehtorina 1929-1956. Vehanen oli suosittu esiintyjä karjatalouden edistäjänä virkatyönsä ohella ja vielä eläkepäivinään. Hän esiintyi myös radiossa ja julkaisi runsaasti käytännönläheisiä kirjoituksia. Hänen laatimastaan oppaasta *Karjaväen kirja* otettiin peräti seitsemän painosta vuosina 1943-1953 ja teosta painettiin yhteensä noin 70 000 kappaletta. Vehanen oli mukana perustamassa Kotieläinhoitajien liittoa 1930-luvun lopussa ja toimi sen liittohallituksessa 1939-1951, samoin kuin osallistui Karjatalousväen huolto- ja lomaliiton toimintaan nauttien itsekin usein sen lomakodista Aulangon Heikkilässä. Agronomien Yhdistyksen eli Agronomiliiton aktiivina hän oli sen johtokunnan ensimmäinen naisjäsen 1935-1946. Vehaselle myönnettiin ansioistaan ylilehtorin arvonimi 1957.

Julkaisuja
----------

* *Om tillgodogörandet af vissa foderslag hos får och kor: redogörelse för en å Fysiologiska institutet i Helsingfors på uppdrag af Lifsmedelsministeriets produktionskommitté utförd undersökning*, 1919, Carl Tigerstedt ja Laina Vehanen
* *Karjantarkastustoiminta ja maatiaiskarjan jalostus Skandinavian maissa*, 1924
* *Lehmän lypsäminen, harjaaminen ja peseminen: ohjeita käytäntöä varten*, 1936
* *Karjaväen kirja*, 1943

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riitta Mäkinen: *Vehanen, Laina (1893–1989). Suomen Kansallisbiografia. Osa 10*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2.  Sivut 407-408.
2. ↑  *Aikalaiskirja*, s. 722. Helsinki: Otava, 1934. Project Runeberg: Aikalaiskirja (viitattu 15.4.2014).
3. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 288. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Daniel Aaron
**Daniel Baruch Aaron** (4. elokuuta 1912 Chicago, Illinois – 30. huhtikuuta 2016 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kirjallisuustieteilijä. Häntä on pidetty yhtenä Yhdysvaltain tutkimuksen perustajahahmoista.

Aaron syntyi venäjänjuutalaisten maahanmuuttajien pojaksi. Hän aloitti opiskelun Michiganin yliopistossa vuonna 1929. Tuohon aikaan englanninkielisen kirjallisuuden tutkimuksessa keskityttiin pitkälti brittiläiseen kirjallisuuteen, mutta Aaron suuntasi huomionsa yhdysvaltalaiseen kirjallisuuteen. Hän sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Michiganin yliopistosta vuonna 1933 ja tohtorin arvon Harvardin yliopistosta 1943. Aaron opetti vuosina 1939–1971 Smith Collegessa, jossa hänen opiskelijoihinsa kuului Betty Friedan. Vuosina 1971–1983 hän kuului Harvardin yliopiston henkilökuntaan. Hän oli siellä Victor S. Thomas -professorina.

Aaron osallistui toisen maailmansodan jälkeen Salzburg Global Seminarin varhaiseen toimintaan. Vuonna 1961 hän julkaisi teoksen *Writers on the Left*, jossa hän käsitteli yhdysvaltalaisten kirjailijoiden osallistumista kommunistiseen poliittiseen toimintaan 1900-luvun alkupuolella. Vuodelta 1973 on *The Unwritten War*, jossa tarkastellaan Yhdysvaltain sisällissodan kirjallisuutta. Aaron oli mukana perustamassa Library of Americaa vuonna 1979 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1985 saakka. Hän oli American Studies Associationin puheenjohtaja vuosina 1971–1973. Hän kuului vuodesta 1973 American Academy of Arts and Sciencesiin ja oli myös Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Aaron sai vuonna 2010 Barack Obamalta National Humanities Medalin.

Vuonna 2007 ilmestyi Aaronin omaelämäkerta *The Americanist*. Aaron kuoli keuhkokuumeen komplikaatioihin 103-vuotiaana. Hän oli naimisissa Janet o.s. Summersin (k. 2003) kanssa ja sai kolme poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Library of America remembers its founding president and life trustee Daniel Aaron, 1912–2016 Library of America 5.5.2016, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Lauren Stachew, Daniel Aaron, 1912-2016 University of Michigan Press 9.5.2016, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  John Trumpbour, Daniel Aaron, 1912-2016 The Baffler 10.5.2016, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Jill Radsken, Professor remembered as gifted scholar and avid conversationalist The Harvard Gazette 4.5.2016, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
5. ↑  Helen Hennessy Vendler, Daniel Aaron American Academy of Arts & Letters, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
6. ↑  Daniel Aaron American Academy of Arts and Sciences, viitattu 21.2.2024 (englanniksi)
**Helvi Riitta (Iiris) Marjatta Nuoreva-Westerberg** (27. helmikuuta 1944 Heinola – 9. toukokuuta 2021 Maarianhamina) oli suomalainen taidegraafikko.

Henkilöhistoria
---------------

Nuoreva syntyi sosiaalineuvos Vilho Nuorevan ja Helvi Pälviön perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1967–1990 oli Jukka Erkki Ervamaa ja toinen vuodesta 1992 on kirjailija Caj Westerberg. Ylioppilaaksi Nuoreva tuli 1962, minkä jälkeen hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1963–1968. kuvaamataidonopettajaksi. Nuoreva työskenteli Alppilan yhteislyseon kuvaamataidon opettajana 1969–1973. Hän toimi Keski-Suomen läänintaiteilijana 1982–1986. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 2007.

Taiteellinen toiminta
---------------------

Grafiikan pariin ja Pentti Kaskipuron vaikutuspiiriin Nuoreva päätyi jo opintojensa loppuvaiheessa ja ryhtyi taidegraafikon alalle vuonna 1974. Nuoreva käytti teoksissaan melko harvinaista ja työlästä mezzotintaa, jota hän myös kehitti menetelmänä. Nuoreva kuvasi varhaistöissään kukkia ja aluskasvillisuutta, mutta myöhemmin aiheiksi tulivat voimakkain viivoin piirretyt kivet, kalliot ja kivivyöryt. Hänet palkitiin muun muassa 1. palkinnolla puolalais-suomalaisessa grafiikkakilpailussa 1977, valtion taidepalkinnolla 1977 ja Taide sairaalassa -ideakilpailun 1. palkinnolla 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 678. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2  Ilvas, Juha: *Kansallistaidetta. Suomalaista taidetta Kansallis-Osake-Pankin kokoelmissa*, s. 264–265. Marjatta Nuoreva. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 951-889-000-5.
3. ↑  Lavonen, Kuutti: Marjatta Nuoreva-Westerberg 1944–2021.  *Helsingin Sanomat*, 22.5.2021. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.5.2021.
4. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 12. osa, palsta 182

Aiheesta muualla
----------------

* Taiteilijamatrikkeli
* Marjatta Nuoreva hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
| Persialaissodat |
| --- |
| Efesos – Lade – Marathon – Thermopylai – Artemision – Salamis – Plataiai – Mykale – Eurymedon – Kyproksen Salamis |

**Artemisionin meritaistelu** käytiin Persian sekä Kreikan kaupunkivaltioiden muodostaman helleenisen liiton laivastojen välillä osana persialaissotia vuonna 480 eaa. Se sijoittui Artemisionin niemen edustalle. Tradition mukaan taistelu käytiin samana päivänä kun Thermopylain taistelu.

Kreikkalaisten laivasto
-----------------------

Herodotoksen mukaan ennen taistelua kreikkalaisten laivastoon kuului:

* 127 kolmisoutua Ateenasta ja Plataiaista
* 20 Ateenasta ja Khalkiista
* 40 Korintista
* 20 Megarasta
* 18 Aiginasta
* 12 Sikyonista
* 10 Spartasta
* 8 Epidauroksesta
* 7 Eretriasta
* 5 Troizenista
* 2 Styrasta
* 2 Keoksesta

Lisäksi mukana oli yhdeksän viisikymmenairoista laivaa (*pentekontoros*). Vaikka spartalaiset lähettivät vain 10 laivaa, vaativat he saada johtaa laivastoa. Ateenalaiset suostuivat tähän koska he halusivat säilyttää laivaston yhtenäisyyden. Kreikkalaiset päättivät kohdata persialaisten laivaston Artemisionin kohdalla Euboian edustalla. Lisäksi laivastoon liittyi taistelun aikana 53 ateenalaista kolmisoutua. Yhteensä ateenalaiset siis lähettivät 200 kolmisoutua.

Taistelu
--------

Laivastot kohtasivat toisensa ensimmäisen kerran Thessalian rannikon edustalla, lähellä Thermopylain solaa, jonka kautta kreikkalainen armeija aikoi tukkia persialaisten pääsyn Kreikkaan. Ateenalaisten komentaja Themistokles halusi pidätellä persialaisia niin kauan että Euboia saataisiin evakuoitua. Persialaiset lähettivät kuitenkin 200 laivaa Euboian eteläpuolitse aikomuksenaan saartaa kreikkalaiset Euboian ja mantereen väliseen salmeen. 

Seuraavana päivänä kreikkalaiset tekivät hyökkäyksen persialaisten päälaivastoa vastaan. Persialaiset yllättyivät täysin ja kreikkalaiset saivat vallattua 30 laivaa. Taistelun jälkeisenä iltana alkoi yllättäen kova myrsky, joka tuhosi persialaisten 200 laivaa joiden piti kiertää Euboian ympäri. Seuraavana päivänä 53 ateenalaista kolmisoutua liittyi laivastoon. Kreikkalaiset päättivät hyökätä heti ja saivat tuhottua kilikialaisia laivoja.

Seuraavana päivänä persialaiset purjehtivat kreikkalaisia vastaan puoliympyrän muotoisessa muodostelmassa. Heidän aikomuksensa oli saartaa kreikkalaiset Artemisioniin. Seuranneessa taistelussa persialainen laivasto valtasi viisi kreikkalaista alusta. Ateenalainen Kleinias, Alkibiadeen isä, tuhosi myös suuren määrän vihollisen laivoista. Kreikkalaiset kärsivät kuitenkin suuria tappioita. Herodotoksen mukaan puolet ateenalaisten laivoista tuhoutuivat tai vaurioituivat niin ettei niitä voitu enää korjata.

Taistelun jälkeen
-----------------

Kreikkalainen laivasto perääntyi taistelun jälkeen Salamiin saarelle Ateenan edustalla, jonne ateenalaiset oli evakuoitu. Laivastot kohtasivat toisen kerran Salamiin taistelussa syyskuussa 480 eaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Artemisionin taistelu** Wikimedia Commonsissa
**Valborg Marianne Frankenhaeuser** (o.s. **von Wright**; 30. syyskuuta 1925 Helsinki – 5. lokakuuta 2005 Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen psykologi ja professori, Georg Henrik von Wrightin sisar. Frankenhaeuser opiskeli psykologiaa Oxfordin yliopistossa, valmistui kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1950, lisensiaatiksi Tukholman yliopistosta 1954 ja väitteli tohtoriksi Upsalan yliopistossa 1959. Hän työskenteli Ruotsin valtion lääketieteellisen tutkimusneuvoston palveluksessa tutkijana ja professorina ja hoiti vuosina 1980–1991 psykologian professuuria Karoliinisessa instituutissa. Hän julkaisi lukuisia tieteellisiä tutkielmia lähinnä englanniksi.

Frankenhaeuser vihittiin Turun yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1990.

Marianne Frankenhaeuserin puoliso oli neurofysiologi Bernhard Frankenhaeuser vuodesta 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Vem är hon*, s. 150. Runeberg.org.
2. ↑  Kunniatohtorit 1990. (Arkistoitu – Internet Archive) Turun yliopisto.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lahja Hyvä Durchman** (26. tammikuuta 1857 Ruovesi – 13. helmikuuta 1935 Ruovesi) oli suomalainen rovasti, sukututkija ja suomentaja.

Lahja Durchmanin vanhemmat olivat Ruoveden kirkkoherra, lääninrovasti Josef Wilhelm Durchman (1806–1891) ja Emma Charlotta Reuter. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1875 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1883 ja filosofian maisteriksi 1887. Durchman suoritti teologian erotutkinnon 1887 ja hänet vihittiin papiksi 1887.

Durchman oli aluksi pappina Härmässä ja Alavudella ja sitten Ruovedellä isänsä apulaisena. Hän oli Ylöjärven kappalaisena vuodesta 1893, Ruoveden 2. kappalaisena vuodesta 1897 sekä kirkkoherrana Sääksmäellä vuodesta 1909 ja Ruovedellä vuodesta 1918. Hän oli suojeluskuntain kenttäpappina vuodesta 1930 alkaen ja toimi Sääksmäen kunnanvaltuuston esimiehenä. Durchman sai rovastin arvon 1914.

Durchman julkaisi vuonna 1886 ensimmäisen suomenkielisen sukukirjan *Durchman suvun sukuluettelo* isänsä Ruoveden kirkkoherran Josef Wilhelm Durchmanin 80-vuotispäivän kunniaksi.

Lahja Durchman oli naimisissa vuodesta 1889 Fanny Fredrika Ehrströmin kanssa. Heidän poikansa oli kanslianeuvos, sukututkija Osmo Durchman. Lahja Durchmanin veljiä olivat piirilääkäri Nils Durchman, insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies Johan Teodor Durchman sekä rovasti ja suomentaja Frans Wilhelm Durchman.

Julkaisuja
----------

* *Durchman suvun sukuluettelo*. Tampereen kp.-osakeyhtiö, Tampere 1886
* *Jesuksen armon rikkaus: saarna 1:nä adventti-sunnuntaina marraskuun 27 päivänä 1892 Ylöjärven kirkossa*. Tampereen kp.-osakeyhtiö, Tampere 1893

Suomennoksia
------------

* Gustav Margerth Jensen : *Ohjaus papinpalvelukseen* ; norjank. suom. Frans Wilhelm Durchman ja L. H. Durchman. WSOY 1890 (alkuteos *Indledning i prestetjenesten*)
* Martin Lutherus : *Kirkko-postilla: vuotuisten sunnuntai- ja juhlapäiväin evankeliumitekstien selitys. 1 osa eli talvipuoli* ; saksasta suom. L. H. Durchman, A. Dahlberg. Toivonen, Tampere 1896
* Martin Lutherus : *Kirkko-postilla: vuotuisten sunnuntai- ja juhlapäiväin evankeliumitekstien selitys. 2 osa eli suvipuoli* ; saksasta suom. L. H. Durchman, A. Dahlberg. Toivonen, Tampere 1897

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3  Rovasti L. H. Durchman, Aamulehti, 14.02.1935, nro 43, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kaksi vainajaa, Genos : Sukutieteellinen aikakauskirja, 01.01.1935, nro 1, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Josef Vilhelm Durchman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.11.2021.
6. ↑  Suomen Sukututkimusseura : Sukututkimuksen klassikot : Lahja Durchman: Durchman suvun sukuluettelo (1886)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eero Olavi Durchman** (6. toukokuuta 1927 Helsinki – 14. marraskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Durchmanin vanhemmat olivat Elo Säe Lemmitty Durchman ja sairaanhoitaja Margareta Valdina Regina Hellstén ja puoliso vuodesta 1955 sairaanhoitaja Ebba Margaretha Juslén. Piirilääkäri Nils Durchman oli hänen isoisänsä. Eero Durchman tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1946 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1956. Hän oli A. Ahlström -osakeyhtiön edustaja 1957–1958 ja Karhulan ja Iittalan lasitehtaiden edustaja 1959. Maanviljelijäin Maitokeskus Oy:n, vuodesta 1976 Kotisaari Oy, vuodesta 1988 Kotisaari-Ingman Oy ja vuodesta 1991 Ingman Foods Oy, meijerin apulaisisännöitsijä Durchman oli 1959–1962, isännöitsijä 1963–1971, meijerinjohtaja 1971–1976, meijerin ja jäätelötehtaan johtaja 1976–1979, varatoimitusjohtaja 1979–1980, toimitusjohtaja 1980–1990 ja hallituksen puheenjohtaja 1981–1997. Durchmanilla oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Eero Durchman (1927–2008). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 4.9.2023. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.10.2023.
2. ↑  Nimitykset. *Helsingin Sanomat*, 25.2.1990, s. B2.
Colin McPhee
**Colin McPhee** (15. maaliskuuta 1900 Montreal – 7. tammikuuta 1964 Los Angeles) oli kanadalaissyntyinen säveltäjä ja etnomusikologi.

McPhee valmistui Peabody-konservatoriosta Baltimoressa vuonna 1921. Hän opiskeli sävellystä ja pianonsoittoa myös Pariisissa ennen muuttamistaan New Yorkiin vuonna 1926. Hänen opettajiensa joukossa oli Edgar Varèse. McPhee saavutti suosiota säveltäjänä Kanadassa ja Yhdysvalloissa jo 1920-luvulla. Hän kiinnostui gamelanista kuultuaan vuonna 1931 Ranskassa tehtyjä äänityksiä Jaavan ja Balin gamelanorkesterien musiikista, joka siihen aikaan oli länsimaissa varsin tuntematonta. McPhee muutti vaimonsa, antropologi Jane Belon kanssa Balille. Pariskunta vietti siellä suuren osan 1930-luvusta. McPhee opiskeli ensimmäisenä länsimaalaisena balilaista musiikkia balilaisten opettajien johdolla ja soitti eri instrumentteja balilaisissa gamelanorkestereissa. McPhee palasi Yhdysvaltoihin ja asettui New Yorkiin vuonna 1939. Hän vietti siellä suurimman osan seuraavista kahdesta vuosikymmenestä säveltäen sekä balilaisvaikutteista musiikkia että uusklassistisia teoksia. Vuosina 1960–1963 McPhee työskenteli etnomusikologian professorina Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa.

McPheen tunnetuin balilaisvaikutteinen sävellys on *Tabuh-Tabuhan* (1936), jonka hän sävelsi Meksikossa, jossa vieraili Carlos Chávezin kutsumana. McPhee laati Balin musiikista kirjan *Music in Bali*. Hän kuvaili myös Balilla viettämäänsä aikaa kirjassa *A House in Bali*. Omien alkuperäisten balilaisvaikutteisten teostensa ohella McPhee teki balilaisesta musiikista sovituksia kahdelle pianolle. McPhee adoptoi vuonna 1934 Balilla 8-vuotiaan Samphi-pojan, joka vuonna 1952 kiersi Yhdysvalloissa balilaisen yhtyeen kanssa tanssijana. Vuonna 1954 Samphi löydettiin kuoliaaksi kuristettuna joesta Balilla.

McPhee kuoli kirroosiin Kalifornian yliopiston (Los Angeles) lääketieteellisessä keskuksessa vuonna 1964. McPhee oli homo, ja hänen avioliittonsa Jane Belon kanssa oli päättynyt eroon jo vuonna 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Colin McPhee musical manuscripts Online Archive of California, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Colin McPhee, Composer, Dies The New York Times 8.1.1964, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2  Balinese Ceremonial Music LA Phil, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
4. 1 2  Colin McPhee Matt & Andrej Koymasky 3.8.2004, viitattu 20.2.2024 (englanniksi)
**Atomisuus** (*linearisointi*) on tietotekniikassa *eheystila*. Atomisuus ohjelmointikielissä tarkoittaa muuttujaa tai arvoa, joka ei ole pilkottavissa. Yksittäinen numeroarvo on atominen kun taas joukko numeroita ei ole.

Atomiset operaatiot eivät ole myöskään keskeytettäviä.

Käsitteellä on merkitys esimerkiksi rinnakkaisuuden käsittelyssä ja operaatioiden synkronisaatiossa: kirjallisuudessa termi "atomisuus" on toisinaan rajoitettu koskemaan rekistereitä, mutta sitä voidaan laajentaa rinnakkain käsiteltäviin objekteihin.

Eräät ohjelmointikielet määrittelevät atomisia tietotyyppejä ja toimintoja niiden käsittelyyn kuten C99 ja C++11 standardiversiot.

Tyypillisesti tietokoneen suoritin tai väylä voi siirtää tietoa pienissä erissä, jolloin useamman tavun kattava muuttuja ei ole täysin valmis. Esimerkiksi kahden tavun kokoisessa muuttujassa ensimmäinen tavu voi olla päivitetty uudempaan ja toinen tavu on vielä sen vanha arvo. Mikäli siirron synkronointia ei ole käytetty oikein rinnakkainen säie tai toinen suoritin voi lukea virheellisen arvon kun kirjoitus on vielä kesken. Myös välimuistin rakenne voi vaikuttaa miten synkronointi tehdään jotta eri suorittimilla on yhtenäinen arvo.

Esimerkki epäatomisesta toiminnosta on 64-bittisen kokonaisluvun käsittely 32-bittisellä suorittimella, joka käyttää useita konekielisiä komentoja toiminnon suorittamiseen.

Suorittimissa voi olla atomisuutta tukevia käskyjä, joilla ohjelmistotason synkronointiprimitiivit kuten semaforit voidaan myös toteuttaa. Suorittimissa on arkkitehtuurista riippuen eri menetelmiä synkronisointitukeen:

* *test and set*
* *compare-and-swap* (CAS)
* *load-link / store-conditional* (LL/SC)
* *fetch-and-add* (FAA)

Laitteistotason protokollat välimuistin yhtenäisyydelle voivat lisätä oman tukensa atomisuuden toteuttamiselle.

Rinnakkaisohjelmoinnissa käytetään toiminnoista käytetään termejä *lineaarisaatio*, *jakamaton*, *keskeyttämätön*.

Edut ja haitat
--------------

Atomisien operaatioiden käyttö perinteisten poissulkemisen (*mutex*) ja lukituksen sijaan voi antaa merkittävän parannuksen suorituskyvylle.
Tehokkaiden lukottomien ratkaisujen toteuttaminen vaatii kuitenkin merkittävää panostusta kehitykseen.

Katso myös
----------

* Synkronointi (ohjelmointi)
* ACID
* Read-copy-update (RCU)

Lähteet
-------

1. 1 2  Michel Raynal: *Concurrent Programming: Algorithms, Principles, and Foundations*, s. 112-113. Springer, 2013. ISBN 978-3-642-32027-9. doi:10.1007/978-3-642-32027-9.  (englanniksi)
2. ↑  Atomic operations QNX. Viitattu 2.3.2017.
3. ↑  Atomic vs. Non-Atomic Operations *preshing.com*. Viitattu 9.2.2017.
4. ↑  Levi Ego: Memory Synchronization Techniques (PDF) *es.cs.uni-kl.de*. Viitattu 14.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  Comparison: Lockless programming with atomics in C++ 11 vs. mutex and RW-locks *arangodb.com*. Viitattu 9.2.2017.
6. ↑  The Danger of Atomic Operations *abseil.io*.  22.4.2014. Viitattu 14.4.2022. (englanniksi)
**Tekniset tieteet** eli **insinööritieteet** tarkoittavat tieteitä, joiden tarkoituksena on soveltaa luonnontieteellistä perustutkimusta uusien laitteiden luomiseen.

Teknisiä tieteitä voi opiskella teknillisissä yliopistoissa.

Osa-alueet
----------

Tekniset tieteet jakautuvat useisiin osa-alueisiin kuten kemiantekniikkaan, sähkötekniikkaan, konetekniikkaan ja yhdyskuntatekniikkaan.

### Kemiantekniikka

*Pääartikkeli: Kemiantekniikka*
Kemiantekniikassa keskitytään kemiallisten prosessien kehittämiseen ja tekniseen toteuttamiseen teollisessa mittakaavassa. Kemiantekniikka on insinööritaitoa, jossa sovelletaan luonnontieteitä, esimerkiksi fysiikkaa ja kemiaa, sekä matematiikkaa tekniikan kehittämiseen. Teollisesta näkökulmasta prosessitekniikka on laajempi käsite kuin kemiantekniikka, koska teollisten prosessilaitosten tuotantotekniikkaan sisältyy osia, jotka eivät ole kemiantekniikkaa.

Esimerkkinä voisi käyttää appelsiinin mehustamista. Laboratoriossa se tehtäisiin käsin puristamalla. Menetelmä ei kuitenkaan laajennu suureen mittakaavaan, koska se vaatisi kokonaisen armeijan työntekijöitä puristamaan joka appelsiinin käsin. Teollisuusmittakaavaan prosessi automatisoidaan. Esimerkiksi kone kuorii appelsiinin, jonka toinen kone murskaa ja suodattaa mehun pois.

### Sähkötekniikka

*Pääartikkeli: Sähkötekniikka*
Sähkötekniikka on sähköä ja sähkömagnetismia hyödyntävä ja tutkiva tekniikan haara. Sähkötekniikka on myös teollisuudenala. Nykyään sähkötekniikka on pirstoutunut useiksi teollisuuden-, tieteen- ja tekniikanaloiksi ja on merkittävä tekijä nykyaikaisessa teollisessa yhteiskunnassa.

### Konetekniikka

*Pääartikkeli: Konetekniikka*
Konetekniikkaan kuuluvat kaikki mekaaniseen työhön tarkoitetut koneet ja laitteet. Koneensuunnittelu on oppiaine, jossa tutkitaan konetekniikan sovelluksia.

Mekaanisuus erottaa konetekniikan esimerkiksi elektroniikasta, jossa haluttu työ on sähköistä. Myös esimerkiksi sähkötekniikka kuului Suomessa 1900-luvun alkuun asti akateemisessa opetuksessa konetekniikkaan. Mekatroniikka on 1990-luvulla syntynyt oppiaine, jossa puolestaan yhdistyvät mekaniikka ja elektroniikka.

Konetekniikkaa opetetaan useissa ammattikorkeakouluissa ja teknillisissä yliopistoissa. Kone- ja tuotantotekniikan insinöörit työllistyvät yksityiselle ja julkiselle sektorille. Työtehtäviin kuuluu muun muassa tuotekehitystä, koneensuunnittelua, tutkimusta, logistiikkaa, tuotantoa, myyntiä ja opetusta.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  *Koneenrakennus* on vanhempi termi, joka tarkoittaa myös konetekniikkaa. Saksassa puhutaan koneenrakennuksesta (*Maschinenbau*), josta termi tuli Suomeen 1800-luvulla.
**Pekka Aappo (Ape) Rantaniemi** (2. joulukuuta 1873 Kemi – 23. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli opettaja, päätoimittaja, koulunjohtaja ja taidelahjoittaja.

Ape Rantaniemen vanhemmat olivat maanviljelijä, valtiopäivämies Aappo Rantaniemi ja Maria Liisa Herva. Rantaniemi oli naimisissa 1903–1914 taiteilija Hilkka Finnen kanssa. Rantaniemi tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1900. Hän opiskeli 1905–1906 Lontoossa. Rantaniemi oli luonnonhistorian opettaja Kemin yhteiskoulussa 1901–1905 ja Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa 1906–1918, Oulun suomalaisen reaalilyseon lehtori hän oli vuodesta 1908 ja Oulun työväenopiston johtaja 1907–1908 sekä 1910–1919. Hän oli *Nuoren Voiman* perustaja ja päätoimittaja 1908–1909 sekä *Perä-Pohjolaisen* taloudenhoitaja 1902–1905. Vuodesta 1922 Rantaniemi toimi opettajana Turussa ja Tampereella vuosina 1932–1936.

Kemin taidemuseon kokoelmat saivat alkunsa Rantaniemen tekemästä huomattavasta lahjoituksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934, s. 542 (Viitattu 28.10.2018)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 28.10.2018)
3. 1 2 3  PPO:n kesäjuhlat. *Helsingin Sanomat*, 15.7.1951, s. 4.
4. 1 2  Lehtori Ape Rantaniemi 70-vuotias *Helsingin Sanomat*, 2.12.1943, s. 6.
5. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 370. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Simo Pälli** (17. joulukuuta 1906 Niemelänkylä, Ylivieska – 1. tammikuuta 1984 Ylivieska) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari.

Pällin vanhemmat olivat Uhtualta kotoisin olleet Feodor Nikifarovits Pällijeff ja Irene Semenovna Afanasjeff. Pällin isä piti pientä kyläkauppaa Niemelänkylässä. Hän pääsi kansakoulusta 1919 ja alkoi sitten harrastaa piirtämistä ja maalaamista saaden aluksi ohjausta Paavo-veljeltään joka oli käynyt Turun piirustuskoulua.

Pälli toimi vapaana taiteilijana jo vuodesta 1924 lähtien. Hänen tuotantoonsa kuului muotokuvia, maisemamaalauksia ja piirustuksia. Pälli teki 1930-luvulla useita maalausmatkoja polkupyörällä Lappiin ja Petsamoon sekä kiersi myymässä taulujaan yhdessä veljensä Teron kanssa. Ensimmäisen oman näyttelynsä hän piti 1945 Oulussa ja hän osallistui sitten useisiin yhteisnäyttelyihin. Oman kämppäateljeensa Pälli rakensi 1953 Ylivieskaan.

Pälli sai Pohjois-Pohjanmaan rahaston palkinnon 1970, Ylivieskan kaupungin taidepalkinnon 1975 ja valtion taiteilijaeläkkeen 1976. Hän jatkoi maalaamista vuoteen 1982 saakka.

Simo Pälli oli naimisissa vuodesta 1934 Helvi Pohjolan kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta, joista tunnettuja ovat taidemaalari Seppo Pälli, valokuvaaja Mauno Pälli ja viulutaiteilija Olavi Pälli.

Lähteet
-------

* KirjastoVirma : kuvataiteilijat : Simo Pälli (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Karjalan heimo* 11/2006, s. 202 Karjalan Sivistysseura
**Juuso Mustonen** (18. toukokuuta 1887 Markkova, Venäjän keisarikunta – 29. tammikuuta 1954 Helsinki) oli inkeriläis-suomalainen opettaja, joka aloitti työuransa Venäjällä Inkerinmaalla ja siirtyi Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1919 Suomeen. Suomessa hän tuli tunnetuksi erityisesti säveltäjänä ja inkeriläisen kulttuuriin liittyvien kirjojen tekijänä.

Juuso Mustonen syntyi Inkerinmaalla Markkovan Järvisaaressa kanttorin poikana. Hän valmistui paikallisesta Kolppanan seminaarista kansakoulunopettajaksi. Hän suoritti samassa opinahjossa vielä kanttori-urkurin tutkinnon. Valmistuttuaan hän toimi vuoteen 1919 Kolppanan seminaarissa musiikin, piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana. Osan aikaa siitä hän toimi seminaarin harjoituskoulun johtajaopettajana. Hän opiskeli lisäksi vuosina 1912–1914 Pietarin konservatoriossa.

Lokakuun vallankumouksen jälkeen olot Inkerinmaalla muuttuivat vaikeiksi. Mustonen siirtyi useiden muiden inkeriläisten lailla Suomeen vuoden 1919 lopulla. Suomessa hän sai viran valtion julkaisuvirastossa vuonna 1919. Hän työskenteli kyseisessä virastossa kuolemaansa asti, vuoteen 1954. Lisäksi hän toimi musiikinopettajan tehtävissä useissa Helsingin kouluissa, kuten Kallion yhteiskoulussa. Hän hankki myös Helsingin yliopistossa venäjänkielen opettajan pätevyyden.

Oman sävellystyön lisäksi Mustonen tuli tunnetuksi Inkeriä ja Inkerin kulttuuria käsittelevän kirjallisuuden tekemisestä. Hän julkaisi muun muassa karttoja Inkerinmaan asutus- ja kansallisuusolosuhteista, useita heimoalaa käsitteleviä artikkeleita. Ensimmäisinä Suomessa olovuosinaan hän toimi Heimokansojen keskuskomitean sihteerinä ja vuodesta 1929 Inkerin Liiton sihteerinä.

Omat julkaisut
--------------

* *Inkerin suomalaiset seurakunnat*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1931.
* *Inkerin lauluja I*. Helsinki: Otava, 1931.
* *Inkerin lauluja II*.  ?: ?, 1936.
* *Inkerin kirkon kärsimysten tie*. Helsinki: Inkerin Liitto, 1931.

Käännökset
----------

* Aleksandr Puškin: *Kapteenin tytär*, suom. Juuso Mustonen. Kirjakauppa Oma, 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Opettaja Jusso Mustonen kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 31.1.1954, s. 17. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 25.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* J. Mustonen : Inkerin sivistysriennoista. Kuvauksia Markkova-Järvisaarelta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 25.11.1928, nro 48, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* J. Mustonen : Inkerin sivistysriennoista. Piirteitä kuorolaulun kehityksestä Inkerissä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 10.02.1929, nro 6, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Juuso Mustonen : Suomalainen Inkeri sukunimien valossa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 25.10.1931, nro 43, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Juuso Mustonen : Pietarin kasvu - Inkerin tuho. Kun tsaarille hakattiin "ikkuna Eurooppaan", Hakkapeliitta, 30.01.1934, nro 5, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erkki Rankama vuonna 1964.
**Erkki Olavi Rankama** (alun perin *Rangell*, 7. syyskuuta 1914 Helsinki – 9. syyskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen hallintoneuvos ja korkeimman hallinto-oikeuden jäsen. Hän toimi yli 30 vuotta julkishallinnon palveluksessa ja nousi 1960-luvulla yhdeksi verotuksen johtavista asiantuntijoista Suomessa.

Erkki Rankama pääsi ylioppilaaksi 1932, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 ja sai varatuomarin arvon 1947. Hän toimi 1940-luvun lopulla sisäasiainministeriön siirtoväenasiain osastolla ja sitten Maatalousseurojen Keskusliiton asutusvaliokunnan toimistopäällikkönä. Vuosina 1951–1955 Rankama työskenteli sosiaaliministeriön hintaosastolla ja samaan aikaan myös korkeimmassa hallinto-oikeudessa, aluksi sivutoimisena ylimääräisenä esittelijänä ja vuodesta 1954 vakituisena nuorempana hallitussihteerinä. Vuosina 1959–1966 hän oli valtiovarainministeriön hallitusneuvos ja vero-osaston päällikkö ja huolehti vuoden 1960 verolain täytäntöönpanosta, muun muassa kunnallis- ja valtionverotuksen yhdistämisestä saman viranomaisen alaisuuteen. Tähän liittyen hän toimi myös keskusverolautakunnan ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1960–1966. Hallintoneuvokseksi hänet nimitettiin 1966.

Erkki Rankama osallistui sekä talvi- että jatkosotaan. Hänen puolisonsa oli radiokuuluttaja Maija Rankama, o.s. Vaahtervaara (1920–2010). Heille syntyi kuusi lasta vuosina 1946–1956.

Lähteet
-------

1. ↑  Kautto, Timo: / Rankama, Erkki (1914 - 1988) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.5.2018.
2. 1 2  Kuolleita: Hallintoneuvos Erkki Rankama.  *Helsingin Sanomat*, 19.9.1988, s. 16.
3. 1 2  Rankama, Erkki Olavi *Kuka kukin on 1978*. Runeberg.org. Viitattu 14.5.2018.
4. ↑  Maija Rankama (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  20.5.2011. Viitattu 14.5.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Lvivin musiikkiakatemia
**Lvivin kansallinen musiikkiakatemia** (ukr. Львівська національна музична академія ім. М. Лисенка) on Lviviin vuonna 1940 perustettu musiikkikorkeakoulu, joka syntyi nimellä Lvivin valtion konservatorio, kun Lysenkon korkeampi musiikki-instituutti (perustettu 1903) ja Lvivin puolalainen konservatorio (perustettu 1830) yhdistettiin. Se nimettiin vuonna 1992 Valtion musiikkikorkeakouluksi, ja 2000 uudelleenorganisoinnin jälkeen se sai nimen Lvivin valtion musiikkiakatemia. Vuonna 2007 se sai kansallisen akatemian aseman ja nykyisen nimen.

Akatemiassa on viisi opintosuuntaa (sävellys ja musiikin teoria ja historia, orkesterin johtaminen, laulu, piano, orkesteriopinnot) ja 20 akatemiaan liittyvää professuuria sekä lapsille suunnattu musiikin peruskurssi. Akatemian oopperastudiolla on oma sinfoniaorkesteri ja opiskelijoilla sinfonia- ja kamariorkesterit, ukrainalaisten kansansoittimien orkesteri ja oppilaskuoro. Kirjastossa on yli 150 000 nidettä.

Akatemian opettajia
-------------------

Lähde:

* Vasyl Barvinskyi (johtaja 1940–1948)
* Stanyslav Liudkevytš
* Mykola Kolessa (johtaja 1953–1965)
* Wasyl Wytwyckyi
* Borys Kudryk
* Zinovi Lysko
* Roman Ljubynetskyi
* Roman Savytskyi
* Halyna Levytska
* Adam Soltys
* Vsevolod Zaderatskyi
* Zenon Dašak (johtaja 1965–1991)
* Marija Krušelnytska (johtaja 1991–1999)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lysenko Higher Institute of Music *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2016. Viitattu 4.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lvivin kansallinen musiikkiakatemia** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |