recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**World Series of Poker 1972** oli historiansa kolmas. Kauden aikana järjestettiin kaksi turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti ensimmäistä kertaa Thomas "Amarillo Slim" Preston.

Turnaukset
----------

| N:o | Pvm | Turnaus | Voittaja | Palkintorahat | Toinen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | $ 10,000 Five-Card Stud | ?. toukokuuta | Bill Boyd | $ 20 000 | *tuntematon* |

Mestaruusturnaus
----------------

### Finaali

| Sij. | Pelaaja | Palkintorahat |
| --- | --- | --- |
| 1. | Thomas "Amarillo Slim" Preston | $ 80 000 |
| 2. | Walter "Puggy" Pearson | *ei mitään* |
| 3. | Doyle Brunson | *ei mitään* |
| 4. | Crandall Addington | *ei mitään* |
| 5. | Jack Straus | *ei mitään* |
| 6. | Johnny Moss | *ei mitään* |
| 7. | Roger Van Ausdall | *ei mitään* |

Mestaruusturnauksessa oli mukana kahdeksan pelaajaa. Jokainen maksoi 5000 dollarin pääsymaksun turnaukseen ja Benny Binion lisäsi toiset 5000 dollaria jokaista pelaajaa kohden palkintopottiin. Hän teki näin saadakseen enemmän julkisuutta tapahtumalle ja vetääkseen suurempia määriä katsojia Binionin Horseshoe-kasinolle.

Doyle Brunson muutti 20 000 dollarin arvoiset pelimerkkinsä rahaksi kun turnauksessa oli jäljellä kolme pelaajaa, koska hän tunsi olonsa liian sairaaksi jatkaakseen turnauksessa. Amarillo Slim voitti lopulta turnauksen vaikka Puggy Peasonilla oli kahden suhde yhteen pelimerkkijohto.

Lähteet
-------

* 

World Series of Poker -kaudet

* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
**Eastern Goldfields Railway (EGR)** on Northamin, Coolgardien ja Kalgoorlien yhdistävä rautatieosuus Länsi-Australian osavaltiossa Australiassa.

Rautatie rakennettiin alun perin 1800-luvulla yhdistämään sisämaassa sijaitsevat rikkaat kultakaivosalueet Perthin rannikkokaupunkiin. Tuolloin käytössä oli jo kapearaiteinen rautatie, Eastern Railway, joka yhdisti Perthin ja Northamin. Eastern Goldfields Railway rakennettiin tämän rataosuuden jatkoksi halki puoliaavikkoalueiden. Sen rinnalla sijaitsi myös Goldfields Water Supply Scheme -vesijohto. Sekä rautatien että vesijohdon pääsuunnittelijana toimi C. Y. O'Connor.

Vuonna 1917 Eastern Goldfields Railway yhdistettiin vastavalmistuneeseen Trans-Australian Railwayhin. Koska rautateillä oli käytössä eri raideleveydet, oli matkustajien vaihdettava junaa ja rahti siirtokuormattava Kalgoorliessa.

Liikenteellisesti Eastern Goldfields Railway oli päärataosuus, joka yhdisti Leonoraan ja Esperanceen johtavat sivuradat.

Vuonna 1968 rautatie leveäraiteistettiin normaaliraideleveydelle, ja raideleveyden vaihdon yhteydessä useita osia siitä rakennettiin kokonaan uudelleen. Uusi normaaliraiteinen rataosuus kulki pääasiassa vanhan kapearaiteisen rautatien pohjoispuolella. Uuden rataosuuden myötä myös Koolyanobbingissä sijaitseva rautakaivos sai raideyhteyden.

Kuvia
-----

Peruskunnostus
--------------

Marraskuussa 2005 julkaistiin rahoituksen myöntäminen rataosan peruskunnostusta varten, mukaan lukien:

* 33,1 miljoonaa Australian dollaria puisten ratapölkkyjen betonisiksi vaihtoa varten Koolyanobbingin ja Kalgoorlien välisellä 76 kilometrin pituisella osuudella.
* 12 miljoonaa dollaria kahdeksan junakohtauspaikan sivuraiteiden pituuden kasvattamiseksi vähintään 1 800 metriin. Kohtauspaikat ovat Bodallin, Darrine, Wallaroo, Lake Julia, Grass Valley, Bungulla, Booraan ja Seabrook.

Lähteet
-------

1. ↑  Federal Minister for Transport Release *ministers.dotars.gov.au*.  Arkistoitu 20.8.2006. Viitattu 15.12.2005. (englanniksi)
**Armelitai** (m.kreik. Ἀρμελῖται) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta sen on arveltu sijainneen Keramoksen ja Uranionin lähellä.

Myöskään Armelitain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu pääasiassa siihen, että sen nimi esiintyy eräässä piirtokirjoituksessa yhdessä muiden, paremmin tunnettujen polisten kanssa.

Vaikka kaupunki luetaan kreikkalaiseksi polikseksi, sen väestö vaikuttaa koostuneen suureksi osaksi seudun paikallisesta ei-kreikkalaisesta väestöstä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Armelitēs* (Ἀρμελίτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "876 Armelitai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Mylasa 157\*9 *Searchable Greek Inscriptions*. The Packard Humanities Institute. Viitattu 2.11.2020.
Musiikkiopiston toimipiste Kouvola-talossa.
**Pohjois-Kymen musiikkiopisto** on Kouvolassa sijaitseva musiikkioppilaitos. Se on perustettu vuonna 1971, jolloin Pohjois-Kymenlaaksossa toimineet Kouvolan seudun musiikkiopisto sekä Kuusankosken musiikkiopisto yhdistyivät.

Pohjois-Kymen musiikkiopisto on kannatusyhdistyspohjainen, lakisääteistä valtionapua nauttiva oppilaitos. Opiston sijaintikunta on Kouvolan kaupunki, muut osakaskunnat ovat Iitti ja Luumäki. Opetusta annetaan kaikissa osakaskunnissa sekä useissa toimipisteissä eri puolilla Kouvolaa (esim. Kuusankoskella, Anjalankoskella, Elimäellä, Jaalassa ja Valkealassa). 

Pohjois-Kymen musiikkiopisto on Suomen suurimpia musiikin perusopetusta antavia laitoksia. Musiikkileikkikoulusta ammattivalmennukseen ulottuva opetustarjonta kattaa yli 30 soitinta, laulun, kuorot, yhtyeet sekä orkesterit. PKMOn siipien suojissa opiskelee noin 1200 oppilasta ja sieltä kajahtavat Kymi Brass -tapahtuman ja PKMO oopperan näyttämöproduktioiden sävelet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yleiskatsaus Pohjois-Kymen musiikkiopisto. Viitattu 21.8.2016.
2. 1 2  Pentti Koto: Pohjois-Kymen musiikkiopisto 35-vuotias.  *Freedoms*, 2006, s. 7. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Opiston viralliset kotisivut
* PKMO Facebookissa
* Kymi Brass
* PKMO ooppera
***The New Jedi Order*** on vuosien 1999 - 2003 välisenä aikana kirjoitettu 23-osainen kirjasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat *Tähtien sodan* universumiin. Sarja kertoo julman Yuuzhan Vong -rodun hyökkäyksestä *Tähtien sodan* galaksiin. Sarjaa kirjoitti suuri joukko arvostetuimpia *Tähtien sota* -kirjailijoita, kuten Aaron Allston, Troy Denning, James Luceno, R. A. Salvatore, Michael A. Stackpole ja Matthew Stover. Sarjan kirjoja myydään suomalaisissa kirjakaupoissa, mutta niitä ei ole käännetty suomeksi.

Sarjan kirjat
-------------

1. *Vector Prime* (1999)
2. *Dark Tide I: Onslaught* (2000)
3. *Dark Tide II: Ruin* (2000)
4. *Agents of Chaos: Hero's Trial* (2000)
5. *Agents of Chaos II: Jedi Eclipse* (2000)
6. *Balance Point* (2000)
7. *Recovery* (2001)
8. *Edge of Victory I: Conquest* (2001)
9. *Edge of Victory II: Rebirth* (2001)
10. *Emissary of the Void* (2001)
11. *Star by Star* (2001)
12. *Dark Journey* (2002)
13. *The Apprentice* (2002)
14. *Enemy Lines I: Rebel Dream* (2002)
15. *Enemy Lines II: Rebel Stand* (2002)
16. *Traitor* (2002)
17. *Destiny's Way* (2002)
18. *Ylesia* (2002)
19. *Force Heretic I: Remnant* (2003)
20. *Force Heretic II: Refugee* (2003)
21. *Force Heretic III: Reunion* (2003)
22. *The Final Prophecy* (2003)
23. *The Unifying Force* (2003)

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**

Hahmojen kuolemat
-----------------

*New Jedi Orderin* merkittävimpiä erityispiirteitä oli se, että sen tapahtumien aikana tapetaan epätavallisen paljon *Tähtien sota* -hahmoja. Näistä suurin osa on esiintynyt Expanded Universe:ssa, mutta mukana on myös elokuvissa nähtyjä hahmoja. Näistä merkittävimpiä olivat Ackbar, Nom Anor, Chewbacca, Teneniel Djo, Borsk Fey'lya, Mon Mothma, Anakin Solo sekä Vergere.

Kritiikkiä
----------

Sarja menestyi erittäin hyvin, mutta sai paljon kritiikkiä *Tähtien sota* -faneilta. Erityisesti suosittujen ja tärkeiden hahmojen — erityisesti Chewbaccan ja Anakin Solon — tappaminen raivostutti lukemattomia faneja. Sarjan kannattajat kuitenkin kehuivat kirjojen rohkeita juonenkäänteitä ja uudenlaista suhtautumista *Tähtien sotaan*.

Aiheesta muualla
----------------

* Randombooks.com: The New Jedi Order
* *New Jedi Orderin* aloittavan *Vector Prime* -kirjan televisiomainos. Kertojana alkuperäisessä trilogiassa Luke Skywalkeria esittänyt Mark Hamill
Innerdalstårnet ja Innerdalen.
**Trollheimen** (*Peikkojen koti*) on tunturiylänkö Keski-Norjassa Trondheimin eteläpuolella. Alue on saanut romanttisen nimensä vuonna 1880 matkailijoiden houkuttelemiseksi. Se rajoittuu etelässä Sunndaleniin, pohjoisessa Surnadaliin ja idässä Orkladaleniin. Sen länsiosassa sijaitsevan Innerdalenin ympäristössä on useita näyttäviä tuntureita. Trollheimen on upeaa retkeilyaluetta.

Folldalin laakso jakaa alueen itä- ja länsiosaan. Itäosan tuntureita ovat Trollhetta (1 614 m), Blåhø (1 672 m), Blåøret (1 605 m), Svarthetta (1 548 m) ja Gjevilvasskammen (1 621 m). Länsiosan upeita tuntureita ovat sokeritopan muotoinen Innerdalstårnet (1 450 m), Trolla (1 850 m), Såtbakkollen (1 840 m), Tårnfjellet (1 605 m), Vinnufjell (1 816 m), Storsalen (1 799 m) ja Skardfjell (1 741 m).

Alue tunnetaan harvinaisesta kasvillisuudestaan ja laaksojen ikivanhoista mäntymetsistään. Noin 1 160 neliökilometriä Trollheimistä on luonnonsuojelualueita. Niistä Innerdalen on Norjan vanhin luonnonsuojelualue, ja sen laaksoa on usein kuvattu Norjan kauneimmaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalevi Saira: *Norjan ja Ruotsin retkeilyopas*, s. 60–62. Edita, 2000. ISBN 951-37-3107-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trollheimen** Wikimedia Commonsissa
**World Series of Poker Tournament of Champions** oli pokerin kutsuturnaus, joita järjestettiin vuosittain 2004–2006. Turnaukseen ei ollut osallistumismaksua. Voittajalle ei annettu World Series of Poker (WSOP) -turnausvoittoranneketta vaan WSOP:n logoa muistuttava pokaali.

World Series of Poker Tournament of Champions on myös vuonna 2006 ilmestynyt tietokonepeli.

2004
----

Annie Duke
Ensimmäinen turnaus pelattiin 1. syyskuuta 2004 ja siihen oli kutsuttu kymmenen tunnettua pokeriammattilaista. Voittaja sai kahden miljoonan dollarin palkinnon, muita sijoja ei palkittu. Annie Dukesta tuli turnauksen ykkösenä kaikkien suurimman pokeriturnauspalkinnon voittanut nainen. Tämän ennätyksen rikkoi Annette Obrestad voittaessaan WSOPE:n pääturnauksen vuonna 2007.

| Sija | Kilpailija |
| --- | --- |
| 1. | Annie Duke |
| 2. | Phil Hellmuth |
| 3. | Howard Lederer |
| 4. | Johnny Chan |
| 5. | Greg Raymer |
| 6. | Doyle Brunson |
| 7. | Daniel Negreanu |
| 8. | Phil Ivey |
| 9. | T. J. Cloutier |
| 10. | David "Chip" Reese |

2005
----

Mike "The Mouth" Matusow
Vuoden 2005 turnaus pelattiin 6. – 8. marraskuuta Caesars Palacessa Las Vegasissa. Ennen turnausta Harrah's oli ilmoittanut, että päästäkseen turnaukseen pelaajan oli voitettava WSOP:n oheisturnauksessa tai pelannut WSOP:n vuoden 2005 finaalipöydässä. Tapahtumaa sponsoroinut Pepsi kuitenkin vaati, että Phil Hellmuth, Doyle Brunson ja Johnny Chan on otettava myös mukaan turnaukseen. Julkisista vastalauseista huolimatta ESPN ja Harrah'sin vastavalittu markkinointipäällikkö Jeffrey Pollack päästivät nämä kolme mukaan. Hellmuth sijoittui kolmanneksi, Chan ja Brunson putosivat ennen finaalipöytää. Seuraavana vuonna Harrah's varasi oikeuden valita kuusi pelaajaa turnaukseen.

| Sija | Kilpailija | Palkintosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1. | Mike Matusow | 1 000 000 |
| 2. | Hoyt Corkins | 325 000 |
| 3. | Phil Hellmuth | 250 000 |
| 4. | Tony Bloom | 150 000 |
| 5. | Steve Dannenmann | 100 000 |
| 6. | Grant Lang | 75 000 |
| 7. | David Levi | 50 000 |
| 8. | Keith Sexton | 25 000 |
| 9. | Brandon Adams | 25 000 |

2006
----

Mike Sexton
Vuonna 2006 turnaukseen osallistui 27 pelaajaa: yhdeksän vuoden 2006 WSOP:n pääturnauksen finalistia, 11 WSOP:n oheisturnauksien (WSOP Circuit events) voittajaa ja joitakin sponsorien valitsemia pelaajia. Turnaus pelattiin 25. – 26. kesäkuuta Rio Hotel and Casinolla Las Vegasissa.

| Sija | Kilpailija | Palkinto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Mike Sexton | 1 000 000 |
| 2. | Daniel Negreanu | 325 000 |
| 3. | Mike Matusow | 250 000 |
| 4. | Chris Reslock | 150 000 |
| 5. | Andrew Black | 100 000 |
| 6. | Darrell Dicken | 75 000 |
| 7. | Chris Ferguson | 50 000 |
| 8. | Thang "Kido" Pham | 25 000 |
| 9. | Daniel Bergsdorf | 25 000 |

Lähteet
-------

* Vuoden 2004 tulokset
* Vuoden 2005 tulokset
* Vuoden 2006 tulokset

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel Negreanun artikkeli vuoden 2005 turnauksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Paul Phillipsin blogikirjoitus vuoden 2005 turnauksesta
* Veni, Vidi, Vici! - Nolan Dallan kirjoitus vuoden 2005 turnauksesta
**Jorma Juhani Lehtosalo** (s. 23. kesäkuuta 1945 Helsinki) on suomalainen urheiluvalmentaja ja entinen kilpameloja.

Lehtosalo edusti Suomea melojana kaksissa olympialaisissa, lajina kajakkinelosten 1 000 metriä. Méxicossa 1968 hän sijoittui viidenneksi ja Münchenissä 1972 seitsemänneksi. Molempiin miehistöihin kuuluivat myös Heikki Mäkelä ja Ilkka Nummisto. Lisäksi mukana oli vuonna 1968 Karl-Gustav von Alfthan sekä vuonna 1972 Kari Markkanen. EM-kilpailuissa Lehtosalo sijoittui seitsemänneksi vuonna 1969 ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti samana vuonna pronssia.

Seuratasolla 184-senttinen Lehtosalo edusti Vanajaveden Vesikkoja, Melaveikkoja, Helsingin Nykyaikaisia 5-ottelijoita ja Canoaa. Hän voitti yhteensä 15 Suomen-mestaruutta. Ennen siirtymistään melontaan Lehtosalo kilpaili nykyaikaisessa viisiottelussa.

Lehtosalo on toiminut pitkään valmentajana melonnan lisäksi myös ampumahiihdossa. Hän toimi Kanoottiliiton päävalmentajana 1987-2003, ampumahiihtoliiton päävalmentaja 1976-1980 ja uimaliiton päävalmentaja 1974-1976.

Vuonna 2007 Lehtosalo palkittiin Suomen Valmentajat ry:n Vuoden valmennusteko -palkinnolla.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 173. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.


* Koivuranta, Riitta: Jorma Lehtosalon matka melojien rinnalla jatkuu yhä *Hs.fi Helsingin sanomat*.  16.4.2008. Viitattu 13.4.2023. (suomeksi)

* Risku, Marjaana: Jorma Lehtosalo - Valmentajakonkari monen melontamenestyksen takana *Melonta ja soutu*.  3:2017. Viitattu 13.4.2023. (suomeksi)
**HMS St. Marys** (viirinumero I12) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä *USS Bagley*, joka luovutettiin Halifaxissa Britannian kuninkaalliselle laivastolle hävittäjiä tukikohdista -sopimuksen mukaisesti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Wickes-luokka*
Yhdysvaltain laivasto tilasi hävittäjän No. 185 Newport Newsistä Virginiasta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companyltä, missä köli laskettiin 11. toukokuuta 1918. Alus laskettiin vesille puolisen vuotta myöhemmin 19. lokakuuta kumminaan vänrikki Bagleyn äiti rouva Adelaide Worth Bagley ja otettiin palvelukseen 27. elokuuta 1919 ensimmäisenä päällikkönään Reuben L. Walker.

Palvelus
--------

*Bagley* poistettiin palveluksesta 12. heinäkuuta 1922. Alus oli ankkuroituna Philadelphiaan lähes kaksi vuosikymmentä, jona aikana se joutui 31. toukokuuta 1935 luovuttamaan nimensä uudelle hävittäjälle *USS Bagley (DD-386)*. Toisen maailmansodan alkaessa ja Britannian kuninkaallisen laivaston tarve saattajista pelasti nimellä DD-185 tunnetun aluksen romutukselta. Alus nimettiin 20. marraskuuta 1939 *USS Doraniksi* ja sen huolto aloitettiin. Alus palasi palvelukseen Philadelphiassa 17. kesäkuuta 1940.

Alus liitettiin hetkeksi Atlantin laivastoon samalla kun sen siirtoa valmisteltiin. Alus luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle Halifaxissa Nova Scotiassa 23. syyskuuta tukikohtia hävittäjistä -sopimuksen mukaisesti.

### HMS St. Marys

Alus nimettiin vielä samana päivänä *HMS St. Marysiksi*. Alus siirtyi Newfoundlandiin 29. syyskuuta. Saavuttuaan Plymouthiin alus siirrettiin 14. lokakuuta Devonportin laivastontelakalle huollettavaksi ja Britannian kuninkaallisen laivaston muutostöitä varten, jotta se soveltuisi paremmin saattuepalvelukseen. Alus liitettiin 1. miinalaivueeseen.

Alus ajoi Lerwickin edustalla karille marraskuussa 1942 ja seuraavan kuukauden aikana alus irrotettiin karilta ja se siirrettiin Leithiin korjattavaksi.

Tammikuussa 1944 alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus siirrettiin helmikuussa Tyneen, jossa sen varastot tyhjennettiin ennen ankkurointia. Alus sijoitettiin elokuussa poistolistalle ja myytiin 20. maaliskuuta 1945 Metal Industriesille romutettavaksi. Alus hinattiin joulukuussa Tynestä Rosythiin romuttamolle.

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Destroyers for Great Britain - A History of the 50 Town Class Ships Transferred from the United States to Great Britain in 1940*. Annapolis, MAryland: Naval Institute Press, 1990. ISBN 0-87021-782-8. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Naval-history.net
**Spressa delle Giudicarie** on italialainen lehmänmaidosta valmistettava juusto.

Spressa delle Giudicarie -juustoa valmistetaan Italian Alpeilla sijaitsevien Giudicarien, Chiesen, Rendenan ja Ledron kuntien alueella. Joitakin viitteitä juuston historiasta on jo 1200-luvulta. Vuodesta 2003 juustolla on ollut Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys.

Juustoa tehtiin perinteisesti voin valmistuksen sivutuotteena ja juustossa on tästä syystä suhteellisen vähän rasvaa. Juustoa valmistetaan heinäkuusta syyskuuhun ja suojatun alkuperänimityksen sääntöjen mukaisesti lehmiä ruokitaan tuolloin vain heinällä. Juustoa valmistettaessa maitoon lisätään juoksute, jonka jälkeen muodostuva juustomassa pilkotaan ja muotitetaan. Juusto suolataan suolaliuoksessa ja sen kypsymiseen kuluu yli kolme kuukautta.

Valmis juusto on rakenteeltaan puolikovaa. Juustolla on ruskea tai keltainen kuori, sekä norsunluunvalkoinen sisältö. Juuston maku voimenee kypsymisajan mukaan. Juustoa käytetään sellaisenaan tai esimerkiksi ainesosana muussa ruuanlaitossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 673. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**HMS Starkodder** (runkonumerot 1 ja 51) oli Ruotsin laivaston Styrbjörn-luokan miinanraivaaja.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Styrbjörn-luokka*
Akers Mekaniske Verksted A/S:n valmisti valaanpyyntialus *Grahamin*, joka laskettiin vesille 1925. Ruotsin merivoimat osti 1935 aluksen Norjasta ja asetti sen palvelukseen nimellä *HMS Starkodder*. Alus aseistettiin vanhalla 37 millimetrin kanuunalla.

Palvelus
--------

Vuonna 1941 aluksen kanuuna korvattiin 20 millimetrin M/40 -ilmatorjuntatykillä ja M/43 -raivaimella ja se liitettiin Göteborgiin muodostettuun raivaajaosastoon. Vuonna 1948 alus siirrettiin emäalukseksi. Alus poistettiin palveluksesta 1. joulukuuta 1959 ja myytiin 1961 Göteborgiin Skrot & Avfallsprodukter AB:lle romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 262
2. ↑  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 37

*Styrbjörn*-luokan miinanraivaajat

|  |
| --- |
| *HMS Starkodder* - *HMS Styrbjörn* |
| Edeltäjä: Sökaren-luokka – Seuraaja: M1-luokka |
**Sullan toinen sisällissota** käytiin antiikin Roomassa Lucius Cornelius Sullan ja konsuli Gaius Mariuksen kesken vuonna 83 eaa. Konsuli Sulla oli poistunut pääkaupungista, kun Rooman hallitsemalla Deloksen saarella oli käynnissä Mithridateen sota Roomaa vastaan. Sulla voitti sodan ja kukisti kapinallisten puolelle menneen Ateenan. Sullan kilpailija Marius anasti samaan aikaan vallan pääkaupungissa ja liittoutui konsuli Lucius Cornelius Cinnan kanssa. Kaupungissa olleet Sullan kannattajat saivat kokea kovia. Marius valittiin seitsemännen kerran konsuliksi, mutta kesken konsulikautensa hän kuoli. Cinna jatkoi konsulikauttaan useiden vuosien ajan kutsumatta kansankokousta koolle.

Sulla oleskeli pitkään Ateenassa, josta ryöstettiin arvoesineitä Roomaan. Kun hän kuuli, että myös Cinna oli surmattu ja valta joutunut ääriaineksille (konsuliksi Mariuksen poika, joka surmautti useita senaattoreita), Sulla palasi sotajoukkoineen vuonna 83 eaa. Aikaisempi liittolaissota vaikutti niin, että itaaliset kansat vastustivat Sullaa. Koska konsuleita ei ollut elossa, Sulla pakotti senaatin antamaan hänelle diktaattorin valtuudet. Sulla joutui sotimaan eri puolilla niemimaata, mutta voitti taistelut. Hän kosti ankarasti kapinallisille, erityisesti samnilaisille.

Katso myös
----------

* Sullan ensimmäinen sisällissota

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 343-348. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.
Metsähaavan (*Populus tremula*) aikuisvaiheen lehtiä vasemmalla ja juveniilivaiheen lehti oikealla
**Juveniilivaihe** on kasvien kehitysvaihe siemenen itämisen ja kukinnan välillä. Kukinta ei kuulu enää juveniilivaiheeseen, vaan se on jo osa kasvien aikuisvaihetta. Juveniilivaiheen pituus vaihtelee suuresti kasvilajista riippuen ja joillakin lajeilla ei ole selvää juveniilivaihetta lainkaan. Juveniilivaiheen pituus vaihtelee kasvilajista riippuen muutamista päivistä kymmeniin vuosiin. Esimerkiksi hentolituruoholla (*Arabidopsis thaliana*) juveniilivaihe kestää noin neljä päivää, viljariisillä (*Oryza sativa*) noin 14–45 päivää, omenapuilla (*Malus*) noin neljästä kahdeksaan vuotta ja euroopanpyökillä (*Fagus sylvatica*) noin 30–40 vuotta. Käytyään läpi juveniilivaiheen kasvi siirtyy aikuisvaiheeseen, joka on tavallisesti hyvin pysyvä vaihe, eivätkä kasvit yleensä palaa enää takaisin juveniilivaiheeseen. Kasvin siirtyminen juveniilivaiheesta aikuisvaiheeseen voi näkyä esimerkiksi lehtien muodon tai paksuuden, kasvin yleisvärityksen, piikkisyyden tai juuriston rakenteen muuttumisena. Tavallisesti muutokset näkyvät selvemmin puuvartisissa kuin ruohovartisissa kasveissa.

| Kasvi | Arvioitu juveniilivaiheen pituus |
| --- | --- |
| hentolituruoho (*Arabidopsis thaliana*) | 4 päivää |
| peltosoijapapu (*Glycine max*) | 11–32 päivää |
| tarhapetunia (*Petunia* × *hybrida*) | 12–36 päivää |
| viljariisi (*Oryza sativa*) | 14–45 päivää |
| kukkakaali (*Brassica oleracea* var. *botrytis*) | 2–8 viikkoa |
| parsakaali (*Brassica oleracea* var. *italica*) | 5 viikkoa |
| ruusukaali (*Brassica oleracea* var. *gemmifera*) | 7–11 viikkoa |
| viiniköynnökset (*Vitis*) | 1 vuosi |
| *Prunus* | 2–8 vuotta |
| omenapuut (*Malus*) | 4–8 vuotta |
| sitruspuut (*Citrus*) | 5–8 vuotta |
| euroopanmuratti (*Hedera helix*) | 5–10 vuotta |
| lehtosaarni (*Fraxinus excelsior*) | 15–20 vuotta |
| vuorivaahtera (*Acer pseudoplatanus*) | 15–20 vuotta |
| metsätammi (*Quercus robur*) | 25–30 vuotta |
| euroopanpyökki (*Fagus sylvatica*) | 30–40 vuotta |

Lähteet
-------

* Adams, S. R. 2003: Juvenility (Regulators of growth) — *Encyclopedia of Applied Plant Sciences*, s. 1051–1056 (englanniksi)
Spriikopiokone
**Spriikopiokone** eli **spriimonistuskone** on 1920–1970-luvuilla käytössä ollut monistuslaite. Spriimonistuksessa käytetään paino-originaalin tuottamiseen kaksiosaista masterarkkia. Väri siirtyy vahaan sidotulla painovärillä päällystetystä alusarkista peilikuvana päällysarkin takapuolelle niihin kohtiin, joita on painettu kynällä, kirjoituskoneen näppäimillä tai muulla välineellä. Kopiot tuotetaan siirtämällä väri päällysarkista alkoholipohjaisen liuottimen avulla kopioarkeille. Värin vähetessä kopioiden laatu heikkenee vähitellen. Spriikopioinnilla pystytään tuottamaan monivärisiä originaaleja vaihtamalla välillä alusarkkia eriväriseen. Menetelmä keksittiin 1920-luvulla, ja tuotemerkkejä olivat "Ditto" ja "Banda".

Laitetta ei pidä sekoittaa vahaskopiokoneeseen, joka oli toinen samaan aikaan paljon käytössä ollut kopiointilaite. Sekaannusta voi aiheuttaa myös se, että spriikopioinnista on käytetty myös nimitystä vahakopiointi.

Spriikopiointi ja vahaskopiointi jäivät pois käytöstä 1960-luvulta alkaen, kun markkinoille tuli helppokäyttöisiä, joskin aluksi kalliita valokopiokoneita.

Aiheesta muualla
----------------

* In-depth look at a ditto master sheet
**Constantine "Cus" D’Amato** (17. tammikuuta 1908 Bronx, New York – 4. marraskuuta 1985) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilymanageri ja -valmentaja, jonka suojatteihin kuului monia maailmanmestareita, kuten Floyd Patterson, José Torres ja Mike Tyson. Monet menestyneet nyrkkeilyvalmentajat, kuten Teddy Atlas, Kevin Rooney ja Joey Fariello olivat myös D’Amaton ohjauksessa. 

Menestyksekkäiden suojattiensa lisäksi D’Amato muistetaan halustaan vastustaa nyrkkeilijöitä riistäviä promoottoreita, kuten James D. Norrisia. Hän ei ikinä ottanut ottelijansa palkkioista merkittäviä osuuksia, harvoin jopa niinkään paljon, että olisi saanut omat kustannuksensa peitettyä.

Elämä
-----

D'Amato avasi 22-vuotiaana Jack Barrowin kanssa Empire Sporting Clubin Gramercy Gymille. Hän asui vuosia salilla ja etsi koko ajan mestariksi sopivaa. Monta kertaa hän oli vähällä onnistua, mutta menetti nyrkkeilijänsä aina muille managereille, joilla oli paremmat yhteydet. Yksi D’Amaton löytämistä nyrkkeilijöistä oli Rocky Graziano, josta kuitenkin tuli maailmanmestari toisten managerien ohjauksessa.

Nuori Floyd Patterson tapasi D’Amaton tämän salilla, ja voitettuaan kultamitalin vuonna 1952 Helsingin olympialaisista keskisarjasta, hän teki D’Amaton kanssa ammattilaissopimuksen. Patterson oli D’Amaton suojatti aina Pattersonin ja Sonny Listonin mestaruusotteluun saakka. D’Amato ei halunnut nyrkkeilijänsä ottelevan voimakkaista iskuistaan tunnettua Listonia vastaan ja sanoutui irti tämän managerin tehtävistä pian.

D’Amatolla oli silmää lahjakkuudelle, ja häntä luonnehdittiin legendaksi jo eläessään. Tysonin löytäessään hän oli jo vetäytymässä eläkkeelle, mutta päätti jatkaa nähtyään Tysonissa tulevan mestarin. Hän valmensi ja ohjasi Tysonia kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Cus D'Amat *Find a Grave*. Viitattu 3.9.2009. (englanniksi)
2. ↑  Lounasheimo, s. 322–323
3. ↑  Mike Tyson - Related Biography: Trainer Cus D'amato *sports.jrank.org*. Viitattu 3.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt D'Amaton elämäkerta (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Troll 3** (alkup. Contamination .7) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut italialainen elokuva. Se on epävirallinen jatko-osa elokuvalle Troll 2 eikä edeltäjistään poiketen sisällä yhtään peikkoja. Sen ohjasi Fabrizio Laurenti.

Elokuva ei liity mitenkään aikaisempiin osiin Troll ja Troll 2. Peikkojen sijaan elokuvan vaaroina ovat tappavat kasvit.

Elokuvan lisäksi julkaistiin myös toinen *Troll 3* -niminen elokuva vuonna 1990, ja se sisältää Troll 2:sta erään peikon, mutta elokuva kuuluu toiseen elokuvasarjaan nimeltä Ator.

Juoni
-----

Kun amerikkalaisen pikkukaupungin ydinvoimalan ydinjätettä vapautetaan luontoon, ihmisiä alkaa kuolemaan sen seurauksena. Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto tutkii myöhemmin tapausta ja saa selville, että ydinjäte on muuttanut kaupungin kasvit tappaviksi, ja ne tappavat ja syövät ihmisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Troll 3 *Leffatykki*. Viitattu 16.5.2020.
2. ↑  Zachary Paul: The Unofficial ‘Evil Dead’ Sequels You Never Knew About *Bloody Disgusting!*.  1.5.2017. Viitattu 21.7.2020. (englanniksi)
3. ↑  Thorin Klosowski: Ten best fictional killer plants *Westword*.  21.4.2011. Viitattu 21.7.2020.
4. ↑  Gerald Wurm: Troll 3 (1990) (Schnittberichte.com) *www.schnittberichte.com*. Viitattu 21.7.2020. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Troll 3* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kastikemaista custardia kulhossa.
**Custard** on englantilainen jälkiruokakastike tai -vanukas, joka valmistetaan maidosta, sokerista ja kananmunasta ja saostetaan kuumentamalla. Sille ei ole olemassa vakiintunutta vastinetta suomen kielessä, ja siitä voidaan käyttää asiayhteydestä riippuen suomennosta **maitokiisseli**, **munakastike** tai **vaniljakastike**. Käsite on kuitenkin hyvin laaja ja voi tarkoittaa seuraavia asioita:

Paksumpaa leipurinkreemiä käytetään esimerkiksi leivonnaisten täytteenä.
Custard cream, crème anglaiseJälkiruokakastike, joka saostetaan yleensä pelkillä munankeltuaisilla. Muunnelmia ovat **custard sauce** ja sabaione, joihin käytetään myös valkuaisia.
Confectioner’s custard, crème pâtissièreSuomeksi joskus **vaniljakreemi** tai **leipurinkreemi**. Paksumpi seos, jossa osa maidosta korvataan kermalla ja sakeuttamista voidaan parantaa maissitärkkelyksellä. Käytetään leivonnaisten, kuten éclairin tai mille-feuillen, täytteenä sekä jälkiruoissa ja jäädykkeissä.
Baked custardEnglantilainen uunijälkiruoka, joka valmistetaan kananmunasta tai valkuaisista, maidosta, kermasta ja sokerista. Sen muunnelma on paahtovanukas.
MunamaitoMyös suolaisia seoksia voidaan nimittää englanniksi custardiksi, esimerkiksi quichen täyte on *savoury custard*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Keittosanasto *Keittotaito.com*. Viitattu 11.2.2023.
2. 1 2 3 4 5  Rahola, Jaakko: Raholan syötäviä sanoja C *web.archive.org*. Viitattu 11.2.2023.
3. ↑  KitchenAid Keittokirja (PDF) (s. 25) *kitchenaid.fi*. Viitattu 12.2.2023.
4. ↑  Vaniljakreemi *Leipojat.fi*. Viitattu 11.2.2023.
5. 1 2  Prinsessakakku *Helsingin Sanomat*.  2.6.2018. Viitattu 11.2.2023.
6. ↑  Claiborne, Craig: Quiche Lorraine *New York Times Cooking*. Viitattu 12.2.2023.
Piirros Channel Wingistä edestä kuvattuna
**Custer Channel Wing** on Willard Custerin vuonna 1929 patentoima siipimalli, jossa oli puoliympyrän muotoinen kanava moottorin kohdalla. Ideaa kehiteltiin vuosina 1940–1970, mutta lopulta malli päätyi museoon. Erikoisen muotoilun tarkoituksena oli ohjata potkurille menevä ilmavirta vain siiven yläpuolelle ja vähentää siten siiven yläpuolista ilmanpainetta. Paineen alentaminen sai aikaan että kone tarvitsi lyhyemmän nousu- tai laskeutumismatkan, ja kone nousi nopeammin. Idea oli varsin tehokas, mutta se ei kuitenkaan herättänyt paljon innostusta. Muotoilu toimi hitailla nopeuksilla, muttei suurilla (suihkumoottoreilla aikaansaaduilla) siiven ylä- ja alapuolisilla ilman nopeuseroilla, joilla se saattoi olla jopa vaarallinen.

Tyypit
------

### CCW-1

Ensimmäinen sarjan lentokone CCW-1 joka oli yksipaikkainen ja kahdella 75 hv:n Lycoming O-145 moottorilla varustettu prototyyppi. Se suoritti ensilentonsa 12. marraskuuta 1942. Lento sujui muuten hyvin, mutta laskun jälkeen yksi laskutelineistä romahti. Lentokone on edelleen nähtävissä National Air and Space Museumissa.

### CCW-2

CCW-1:stä kehitetty CCW-2 oli edeltäjästään kehitetty, tehokkaampi versio. Se suoritti ensilentonsa 3. heinäkuuta 1948 ja sitä testattiin noin sata tuntia. 

CCW-3 ja CCW-4 nimiä ei koskaan käytetty.

### CCW-5

1950-luvun alussa Custer Channel Wing yhtiön tavoitteena oli kehittää viisipaikkainen CCW-5 malli, joka oli tarkoitettu kaupalliseksi tuotteeksi. Ensimmäisen prototyypin suunnitteli Baumann Corporation ja sen rakensi Custer. Sen voimanlähteenä oli kaksi 225 hv:n Continental O-470 moottoria. Ensimmäinen lento tehtiin 13. heinäkuuta 1953.

Seuraavan mallin rakensi Custer Channel Wing Corpin tehdas. Kone lensi ensilentonsa 19. kesäkuuta 1964. CCW tuotannon toimitukset oli tarkoitus aloittaa vuonna 1965, mutta siihen ei koskaan päästy.

Tekniset tiedot (CCW-5)
-----------------------

CCW-5
**Yleiset ominaisuudet**

* miehistö: 1
* kapasiteetti: 4 matkustajaa
* pituus: 8,74 m
* kärkiväli: 12,55 m
* korkeus: 3,30 m
* omapaino: 1667 kg
* kokonaispaino: 2234 kg
* korkein lentoonlähtöpaino: 2559 kg
* voimalaite: 2 x Continental IO-470-D

**Suorituskyky**

* huippunopeus: 320 km/h
* lettonopeus: 290 km/h
* kattomatka: 1851 km
* lakikorkeus: 6700 m
* nousunopeus: 2500 m / min

Aiheesta muualla
----------------

* angelfire.com, The offical Custler channel wing website
**Sulo Autere** (aik. **Rantanen**, 28. huhtikuuta 1892 Teisko – 19. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Harrastelijapohjalta aloittanut Autere tulkitsi uransa varrella keskeisiä rooleja useissa suomalaisissa klassikkonäytelmissä ja toimi teatterinjohtajana eri kaupunkien työväen näyttämöillä.

Elämä ja ura
------------

Sulo Autereen vanhemmat olivat tilanomistaja August Rantanen ja Vilhelmiina Ahola. Ennen näyttämöuraansa Autere työskenteli puuseppänä. 1910-luvulla hän oli mukana harrastelijanäyttelijänä tamperelaisissa näytelmäseuroissa, ammattinäyttelijäksi hän ryhtyi 1920. Teatterinjohtajana Autere työskenteli Pietarsaaren, Jyväskylän, Iisalmen, Savonlinnan ja Mäntän työväen näyttämöillä. Lisäksi hän opetti lausuntaa.

Autereen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Esko (*Nummisuutarit*), Olavi (*Maunu Tavast*), Turkka (*Tukkijoella*) ja Kortesuo Minna Canthin klassikkonäytelmässä *Anna Liisa*. Aleksis Kiven *Seitsemässä veljeksessä* Autere tulkitsi Juhanin ja kanttoorin roolit. Sulo Autereen näyttelijäntöistä mainittakoon myös nimiosa kappaleessa *Lalli*.

Sulo Autere näytteli sivurooleja kahdessa Kalle Kaarnan ohjaamassa elokuvassa: *Tee työ ja opi pelaamaan* (1936) sekä *Isoviha* (1939). Lisäksi hän teki sivuosan Yrjö Nortan ohjaamassa jännityselokuvassa *Hiipivä vaara* (1944).

Sulo Autereella ja näyttelijä Rauha Autereella oli tytär Maija Autere.

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930

1. 1 2  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 23 ja 24
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Gimbelsin entinen tavaratalorakennus Pittsburghissa, nykyiseltä nimeltään Heinz 57 Center.
**Gimbels** oli Yhdysvalloissa toiminut tavarataloketju, joka perustettiin 1887 ja lakkautettiin 1987. Suurimmillaan sillä oli yli 50 ja lakkautusvuonna runsaat 30 tavarataloa ympäri Yhdysvaltojen suurkaupunkeja ja niiden esikaupunkeja.

Historiaa
---------

Gimbels-tavarataloyhtiön alkujuuret ovat Saksan Baijerista Yhdysvaltojen New Orleansiin siirtolaiseksi tulleen juutalaismiehen Adam Gimbelin (1817–1896) liiketoimissa. Hän toimi kulkukauppiaana Mississippijoen varrella kunnes perusti oman kaupan Indianan Vincennesiin 1842. Hänen kaksi vanhinta poikaansa, Jacob (1851–1922) ja Isaac Gimbel (1857–1931) perustivat 1880-luvulla tavaratalon Illinois’n osavaltion Danvilleen ja nuoremmat veljet Charles (1861–1932) ja Ellis Gimbel (1865–1950) seuraavalla vuosikymmenellä Philadelphiaan. Vuonna 1910 oli aika avata tavaratalo New Yorkin Herald Squarella. 1920-luvulla Gimbelit laajensivat yritystään ostamalla ensin newyorkilaisen Saks-tavarataloyhtiön ja sitten pittsburghilaisen Kaufman and Baer -yhtiön.

1960-luvun alussa Gimbelsillä oli noin 50 tavarataloa ympäri Yhdysvaltojen suurkaupunkeja ja niiden esikaupunkeja. Vuonna 1973 yrityksen osti tupakkayhtiö Brown & Williamsonin tytäryhtiö Batus. Se ei kuitenkaan saanut pidettyä Gimbels-ketjua kannattavana, vaan sulki vuonna 1973 tuolloin runsaat 30 tavarataloa sisältäneen ketjun. Gimbels-kaupan mukana tullut toinen tavarataloketju Saks Fifth Avenue sai jatkaa toimintaansa, ja Batus myi sen 1990 Investcorp S.A.:lle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gimbel (Arkistoitu – Internet Archive), Encyclopaedia Judaica, Thomson Gale 2007. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 27.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gimbels** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gimbels
Jacques Massu vuonna 1958.
**Jacques Émile Massu** [ʒak masy] (5. toukokuuta 1908 – 26. lokakuuta 2002) oli ranskalainen kenraali, joka taisteli toisessa maailmansodassa, ensimmäisessä Indokiinan sodassa, Algerian sodassa ja Suezin kriisissä.

Massu opiskeli Saint-Cyrin sotakoulussa. Natsimiehityksen jälkeen 1940 Massu toimi maanalaisessa armeijassa. Sodan päätyttyä Euroopassa Massu johti laskuvarjojääkäreitä Indokiinassa vuoteen 1947 saakka ja sitten Suezin taisteluissa. Vuonna 1957 Massu nimitettiin Algerian sotilaspiirin komentajaksi ja ryhtyi laskuvarjojoukkoineen hajottamaan Kansallisen vapautusrintaman (FLN) organisaatiota kovin ottein, jopa laajamittaiseen kidutukseen turvautuen. Vuonna 1958 hän osallistui kenraalien johtamaan kapinaan, joka vaikutti merkittävästi Charles de Gaullen valtaannousuun. Massu erosi armeijasta 1960 eikä osallistunut vuoden 1961 kenraalien kapinaan, joka pyrki estämään Algerian itsenäistymisen. De Gaulle kutsui Massun Metzin sotilaspiirin komentajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Johnson, Douglas: General Jacques Massu. French soldier controversial for his use of torture in the battle of Algiers, The Guardian 28.10.2002. Viitattu 3.11.2014.
2. ↑  Iloliemi, Jaakko: "Massu, Jacques (1908)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 126. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
3. ↑  Kaufmann, Michael T.: Jacques Massu, 94, General Who Led Battle of Algiers, The New York Times 31.10.2002. Viitattu 3.11.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Olargues
**Olargues** [ɔlaʁɡ] on Ranskan kunta Occitanien alueella Hérault’n departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 666. Kunta kuuluu departementissaan Saint-Pons-de-Thomièresin kantoniin Béziersin arrondissementissa. Lähimpiä suurempia kaupunkeja ovat Narbonne 70 kilometriä etelään ja Béziers 50 kilometriä kaakkoon.

Jaur-joen varren kukkulalla sijaitseva Olargues kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluvat samasta departementista myös Minerve ja Saint-Guilhem-le-Désert.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 14.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olargues** Wikimedia Commonsissa

(ranskaksi)(englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Olargues
**Yleiskäyttö** (lat. *usus publicus*) tarkoittaa lainsäädännön sallimaa oikeutta käyttää irtainta tai kiinteää omaisuutta ilman, että omistaa sen tai on sopinut käytöstä omistajan kanssa tai käyttäjällä on esittää jokin muu oikeusperuste. Omistajattoman tai toisen omistaman esineen käyttöoikeus koskee joko kaikkia ihmisiä tai jonkin yhteisön tai henkilöryhmän jäseniä. Ympäristön yleiskäyttöoikeuksia kutsutaan jokamiehenoikeuksiksi. Suomessa yleiskäyttöön kuuluu

* vesialueen, yleisen tien, kadun, torin ja ilmatilan käyttö liikenteeseen
* liikkuminen toisen metsässä
* puutavaran uitto
* uiminen, talousveden ottaminen ja karjan juottaminen vesistössä
* metsästys ja kalastus metsästys- ja kalastuslainsäädännön sallimissa rajoissa
* porojen laiduntaminen poronhoitoalueella poronhoitolainsäädännön mukaisesti
* marjojen ja sienten kerääminen metsästä
* malmien ja mineraalien etsintä tietyin rajoituksin kaivoslainsäädäntöä noudattaen.

Vesioikeudessa yleiskäyttö tarkoittaa vesilainsäädännössä säänneltyä jokamiehenoikeutta. Yleiskäytön perusteella vesialuetta saa käyttää tietyin tavoin omistajan voimatta sitä estää. Vesioikeudellinen yleiskäyttö jaetaan suureen ja pieneen yleiskäyttöön. Suurta yleiskäyttöä on vesistössä kulkeminen ja puutavaran uitto. Sitä saa suorittaa avoimessa vesistössä eli myös valtaväylän ulkopuolella. Yleiskäytön aiheuttamaa tarpeetonta haittaa pitää välttää, mutta haitta ei sinänsä estä yleiskäyttöä. Liikenteen aiheuttamien vahinkojen ja haittojen, kuten esimerkiksi aallokon tai saastumisen, korvaamisessa noudatetaan ankaraa vastuuta. Uittoa varten pitää tietyissä tapauksissa olla uittosääntö, jolloin ei enää ole kyseessä yleiskäyttö. Pientä yleiskäyttöä on muun muassa talousveden ottaminen ja uiminen vesistössä silloin, kun se tapahtuu mahdollista omistajaa haittaamatta. Pienen yleiskäytön on täytettävä harmittomuusedellytys ja käyttäjän täytyy jokamiehenoikeuden nojalla päästä veden äärelle. Uimaranta vertautuu tässä pihapiiriin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana yleiskäyttö.
2. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3, hakusana jokamiehenoikeudet.
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana yleiskäyttö.
4. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II, palstat 95 ja 739–741.
Radek Bejbl vuonna 2005.
**Radek Bejbl** (s. 29. elokuuta 1972 Nymburk, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi vuosina 1992–2001 Tšekkoslovakian maajoukkueessa kaksi ja Tšekin maajoukkueessa 56 maaottelua. Hän teki Tšekille kolme maaottelumaalia. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1996.

Bejbl edusti kotimaassaan Slavia Prahaa ja uransa lopulla yhden kauden Slovan Liberecia sekä Espanjassa Atlético Madridia kausina 1996–2000, Ranskassa Lensia kausina 2000–2002 ja Itävallassa Rapid Wieniä kausina 2005–2007. Hän voitti Tšekin mestaruuden vuonna 1996.

Bejbl pelasi EM-kilpailuissa 1996 täydet minuutit Tšekin kaikissa otteluissa lukuun ottamatta välierää, josta hän oli poissa saatuaan aiemmissa otteluissa kaksi varoitusta ja niiden myötä yhden ottelun pelikiellon. Hän teki 2–1-voittomaalin alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan. Tšekki saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa jatkoajan kultaisella maalilla Saksalle. EM-kilpailuissa 2000 Bejbl pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Radek Bejbl Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Mamrud, Roberto: Czechoslovakia/Czech Republic - Record International Players  18.2.2021. RSSSF. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Naskrent, Gwidon S.: Euro 1996  7.12.2001. RSSSF. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Winkler, Pierre: European Championship 2000 - Full Details Final Tournament  17.1.2004. RSSSF. Viitattu 20.5.2021. (englanniksi)

  

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Kouba |
2 Látal |
3 Suchopárek |
4 Nedvěd |
5 Kadlec |
6 Němeček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Drulák |
11 Frýdek |
12 Kubík |
13 Bejbl |
14 Berger |
15 Horňák |
16 Srníček |
17 Šmicer |
18 Kotůlek |
19 Rada |
20 Novotný |
21 Kerbr |
22 Maier |
Valmentaja Uhrin

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Srníček |
2 Řepka |
3 Látal |
4 Nedvěd |
5 Fukal |
6 Vlček |
7 Němec |
8 Poborský |
9 Kuka |
10 Koller |
11 Rosický |
12 Lokvenc |
13 Bejbl |
14 Horváth |
15 Jankulovski |
16 Maier |
17 Šmicer |
18 Novotný |
19 Rada |
20 Berger |
21 Gabriel |
22 Blažek |
Valmentaja Chovanec
**Olaus Olai (Olli Ollinpoika) Lauraeus** (noin 1650 Kalajoki – 13. toukokuuta 1690 Oulu) oli suomalainen Oulun triviaalikoulun rehtori ja kalevalamittaa käyttänyt runoilija. Lauraeus kirjoitti runojaan latinaksi, ruotsiksi ja suomeksi.

Lauraeuksen vanhemmat olivat Kalajoen nimismies Olof Sigfridsson (Olli Sipinpoika) Laurila (k. 1670) ja Sara Pettersdotter. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1668 ja opiskeli Turun akatemiassa valmistuen filosofian maisteriksi 1679.

Lauraeus toimi Turun katedraalikoulun laulunopettajana (director cantus) vuodesta 1678, Turun tuomiokapitulin notaarina 1681 sekä Oulun triviaalikoulun rehtorina vuodesta 1681.

Lauraeus julkaisi vuonna 1680 juhlarunon kuningatar Ulrika Eleonoran kruunajaisten johdosta ja myöhemmin Oulussa asuessaan hän laati vuonna 1686 latinankielisen logiikan oppikirjan *Enchridion logicum* koulunsa käyttöön. Lauraeus suomensi myös Ruotsin hallituksen julistuksia ja asetuksia, teki hautajais- ja valitusrunoja sekä laati muistokirjasen veljensä Gabriel Olai Lauraeuksen kuoltua 1681.

Olaus Lauraeus oli naimisissa Kajaanin linnan komendantin, majuri Juhana Pietarinpoika Forsmanin tyttären Anna Forsmanin (1663–1726) kanssa. Heidän poikansa Olaus Olai Lauraeus (noin 1680–1729) toimi Euran kirkkoherrana. Olaus Lauraeuksen veljenpoika ja kasvattipoika oli Turun akatemian ensimmäinen teologian professori Gabriel Lauraeus.

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Olof Lauraeus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.5.2014.
* Kirjastovirman henkilögalleria : Olaus Lauraeus (Arkistoitu – Internet Archive)
* SKS Biografiakeskus : Turun hiippakunnan paimenmuisto : Olaus Lauraeus
* SKS Biografiakeskus : Turun hiippakunnan paimenmuisto : Olaus Olai Lauraeus

Aiheesta muualla
----------------

* Virrankoski, Pentti: / Lauraeus, Olaus (noin 1650 – 1690) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  24.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Marina Gennadjevna Kuptsova** (ven. Марина Геннадьевна Купцова, s. 22. joulukuuta 1981 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen korkeushyppääjä.

Kuptsova voitti nuorten EM-hopeaa Ljubljanassa 1997 tuloksella 190, nuorten MM-kultaa Annecyssä 1998 tuloksella 188 ja nuorten EM-pronssia Riiassa 1999 tuloksella 188. Hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta voitti myöhemmin samana vuonna Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa hopeaa. Vuonna 2002 Kuptsova voitti sisäratojen EM-kultaa tuloksella 203. Myöhemmin samana vuonna hän hyppäsi toiseksi Münchenin EM-kisoissa ja kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 hän voitti Venäjän-mestaruuden ja sijoittui kolmanneksi Euroopan cupissa. Pariisin MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa Kuptsova sijoittui kuudenneksi.

Ennätykset
----------

* Korkeushyppy: 202 (2003)

Lähteet
-------

* Marina Kuptsova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

1. 1 2  European Junior Championships (Women) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Marina Kuptsovan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (venäjäksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |