recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nootti** oli vuosina 1968–1993 ilmestynyt suomalainen poliittinen aikakauslehti, jota julkaisi toimittaja Kauko Kare perustamansa Alea-kirja-kustantamon kautta. Se oli kulttuuria ja politiikkaa käsitellyt oikeistolainen mielipidelehti, joka toimi kanavana presidentti Urho Kekkosen ja suomettumisen vastustajille. *Nootin* tunnuslauseena oli "terveen järjen puolesta".

Kare perusti oman kustantamon *Tähän on tultu* -pamflettikirjastaan saamillaan tuloilla ja alkoi toimittaa *Noottia*, jossa hän saattoi esittää poliittisia mielipiteitään ilman rajoituksia. Lehti ilmoitti olevansa "vapaiden mielipiteiden" areena. Kare teki lehteä autotallissaan Helsingin Käpylässä, jossa Alea-kirjakin toimi. Häntä tuki Torstaikerhoksi kutsuttu ryhmä, johon kuului eri puolueiden edustajia kokoomuslaisista sosiaalidemokraatteihin. Kareen ohella *Noottiin* kirjoittivat varsinkin sen alkuaikoina Yrjö Kivimies, Olavi Keskinen, Pentti Poukka, Simo Juntunen, Reino Rinne, Ahti M. Salonen, Tuure Junnila, Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio. Myös eräiden oikeistoradikaalien kuten Teo Snellmanin ja ruotsalaisen Christopher Jolinin kirjoituksia julkaistiin. Pekka Siitoimen kirjoitusten julkaisu lopetettiin hänen ryhdyttyään avoimesti uusnatsiksi, vaikka sitä ennen lehti oli puolustanut hänen perustamaansa Hengentieteen Seuraa.

*Nootti* ilmestyi kahdeksan kertaa vuodessa. Sen levikki oli suurimmillaan 7 000 mutta kääntyi pian laskuun. Ilmoituksia *Noottiin* ei saatu juuri lainkaan, joten sekä lehti että Alea-kirja olivat 1970-luvun puolivälistä alkaen jatkuvasti syvenneissä talousvaikeuksissa, ja tunnetuimmat kirjoittajat jättäytyivät pois. Lehti lakkautettiin kylmän sodan päätyttyä ja Kareen voimien hiivuttua 1990-luvun alussa.

Katso myös
----------

* Express (lehti)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veikko Kallio: "Kulttuurilehdet viime vuosikymmenillä", s. 496 teoksessa *Suomen lehdistön historia 8: Yleisaikakauslehdet* (päätoimittaja Päiviö Tommila). Kustannuskiila, Kuopio 1991.
2. 1 2  Nootti Kansalliskirjasto.finna.fi. Viitattu 13.5.2023.
3. 1 2 3  Mikko Uola: / Kare, Kauko (1914 - 1996) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. 1 2 3 4 5  Seppo Konttinen & Kari Vitie: *Eri mieltä: Todenpuhuja Kauko Kareen elämä*, s. 224, 228–229, 247. Otava, Helsinki 2020.
5. 1 2 3  Tommi Kotonen: *Politiikan juoksuhaudat – Äärioikeistoliikkeet Suomessa kylmän sodan aikana*, s. 150, 152–153, 156. Atena, Jyväskylä 2018.

Kirjallisuutta
--------------

* *Terveen järjen puolesta: valikoima Nootin parhaita kirjoituksia 1968–1983*. Alea-kirja, Helsinki 1984. ISBN 951-9272-86-0
* Kauko Kare & Katariina Kare (toim.): *Terveen järjen puolesta 2: Alea-kirjan ja Nootin 25 vuotta*. Alea-kirja, Helsinki 1993. ISBN 951-9429-86-7
**Caerphilly** (kymriksi *Caerffili*) on kaupunki Walesin eteläosassa Caerphillyn hallinnollisella alueella lähellä Cardiffin kaupunkia. Kaupunki on rakentunut Caerphillyn linnan ympärille ja sen asukasluku vuonna 2011 oli 15 214.

Maantiede
---------

Kaupungin katukuvaa.
Caerphilly sijaitsee Walesin eteläosassa noin 11 kilometriä Cardiffin kaupungista koilliseen Caerphillyn hallinnollisella alueella (*county borough*). Caerphilly on myös osa Cardiffin metropolialuetta ja historiallista Glamorganin kreivikuntaa.

Historia
--------

Caerphillyn linna.
Nykyinen Caerphilly on muodostunut Caerphillyn linnan ympärille. Linnan rakentaminen alkoi 1200-luvulla, mutta ennen sen valmistumista kokonaan Llywelyn ap Gruffuddin joukot tuhosivat sen vuonna 1270. Linna jälleenraekkettiin vuonna 1271 ja sitä laajennettiin 1300-luvulla. Linna on nykyisin kooltaan Windsorin linnan jälkeen Ison-Britannian suurin. Linnaa hävitettiin jälleen 1600-luvulla Englannin sisällissodan aikana. Sisällissodan parlamentaristit yrittivät räjäyttää linnan tornin. Räjähdys ei tuhonnut tornia, mutta se jäi pysyvästi hieman vinoon. Caerphillyn kaupunki kasvoi 1800-luvun aikana kaivoskaupunkina kivihiiliesiintymien ansiosta. Se tunnettiin myös paikallisen Caerphilly-juuston valmistuksesta. Buten 4. markiisi John Crichton-Stuart toteutti suuria kunnostustöitä Caerphillyn linnalla vuodesta 1928 toisen maailmansodan alkuun saakka tukien samalla kaupungin taloutta. Kaivostoiminta Caerphillyssä lakkasi 1900-luvun loppupuolella. Isku oli kova kaupungille, joka menetti huomattavan osan asukkaistaan. Sittemmin kaivostoiminnan tilalle on muodostunut kuitenkin kevyttä teollisuutta.

Väestö
------

Caerphillyn asukasluku oli vuonna 2011 15 214 ja suuremman rakennetun alueen 41 402.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Caerphilly Encyclopaedia Britannica. Viitattu 28.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  The man who saved Caerphilly Castle *Cadw*. Welsh Government. Viitattu 28.8.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caerphilly**.
* Caerphilly County Borough Council
* Visit Caerphilly - Caerphilly Tourism
**John Macleod Campbell Crum** (12. lokakuuta 1872 Mere Old Hall, Che­shire, Englanti – 19. joulukuuta 1958 Farnham, Sur­rey, Englanti) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija. 

Crum opiskeli Oxfordin New Collegessa ja suoritti tutkintonsa 1901. Hänet vihittiin diakoniksi 1897 ja papiksi 1900. Hän hoiti useita papinvirkoja, mm. Darlingtonissa, Wisdorissa, Ledburnissa. Hän toimi Oxfordin piispan Francis Pagtin kappalaisena 1901–1910 ja Canteburyn kaniikkina 1928–1943.

Crum oli myös virsirunoilija, hänet on tunnettu etenkin lapsille tarkoitettujen virsien kirjoittajana. Tunnetuin hänen kirjoittamista virsistään on teksti "Now the green blade risteth", joka ilmestyi 1928 "*The Oxford Book of Carols"* -kokoelmassa.

Tämä virsi tunnetaan myös suomennoksen *"*Vehnänjyvä nukkuu alla paksun jään", Anna-Maija Raittilan 1995 tekemänä suomennoksena. Se on julkaistu mm. Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa, virsi 941, Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 204, Cantemus, Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa, laulu 288 sekä Siionin kannel -kirjassa, laulu 450. Sen sävelmänä on ranskalainen kansansävelmä 1400-luvulta *"Noel nouvelet".*

Lähteet
-------

1. ↑  : *John M. C. Crum*. 16.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken.*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 526. Wessmans musikförlag AB Visby 2014 ISBN 978-91-8771-034-6, 2014. (ruotsiksi)*
3. ↑  *Cantemus*
Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja*. Helsingin hiippakunnan liturginen toimikunta, Katolinen tiedotuskeskus ISBN 978-952-9627-71-4, 2012.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ewell** [ˈjuːəl] on 28 000 asukkaan kaupunki Surreyn kreivikuntaan kuuluvassa Epsomin ja Ewellin kaupunkipiirissä Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee 19 kilometriä Lontoon keskustasta lounaaseen ja luetaan Lontoon metropolialueeseen. Ewell on suoraan kaupunkipiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (*unparished area*).

Historia
--------

Roomalaisaikana Ewellin paikalla oli asutuskeskus, jonka kautta kulki Lontoosta Chichesteriin johtanut Stane Street. Ihmisiä houkuttelivat paikalle lähteet, joista Thamesin pieni sivujoki Hogsmill saa alkunsa. Paikannimi Ewell on saksilaisperäinen ja viittaa juuri lähteeseen kylän keskellä. Kylän keskustasta löydettiin myös saksien hautausmaa 1930-luvulla. Keskiajalla kylän maat kuuluivat Merton Priorylle.

Vuonna 1538 Ewellin itäpuolella sijainnut Cuddingtonin kylä purettiin kuningas Henrik VIII:n määräyksestä ja paikalle rakennettiin kuninkaan käyttöön ylellinen metsästysmaja nimeltään Nonsuch Palace. Henrik kuoli ennen kuin palatsi valmistui, mutta kuningatar Elisabet käytti sitä silloin tällöin. Lopulta rakennus päätyi Kaarle II:n rakastajattarelle Barbara Palmerille, joka purki sen vuonna 1682 ja myi rakennuskivet maksaakseen uhkapelivelkansa. Nykyään paikalla on viheralue, jonka nimi on Nonsuch Park.

Ewell on onnistunut säilyttämään aikojen saatossa kylämäisen luonteensa, vaikka siitä onkin tullut Lontoon esikaupunkialuetta. Kylän keskiaikainen kirkko korvattiin uudella kirkolla kellotornia lukuun ottamatta viktoriaanisella aikakaudella 1848. Prerafaeliitit John Everett Millais ja William Holman Hunt vierailivat usein kylässä ja ikuistivat sen maisemia maalauksiinsa, kuten *Ofelia* (Millais 1851–52) ja *The Hireling Shepherd* (Hunt 1851).

Lähteet
-------

1. ↑  Brinkhoff, Thomas: Ewell (Surrey, South East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Epsom and Ewell (District, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Swartz, Karl: Great Circle Mapper *gcmap.com*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Brinkhoff, Thomas: London (Agglomeration, Agglomerations, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Epsom and Ewell *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Election Maps Ordnance Survey. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
7. 1 2 3 4 5 6 7  Local History Epsom & Ewell History & Archaeology Society. Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
8. 1 2  Hogsmill South East Rivers Trust. Viitattu 29.3.2024. (englanniksi)
Linnan muuria vuonna 2006. Ylhäällä keskellä toisen maailmansodan aikainen ampumapesäke.
Linnan sijoille rakennettu Castle Green House.
**Aberteifin linna** (kymriksi *Castell Aberteifi*, engl. *Cardigan Castle*) on keskiajalla rakennettu linna Aberteifin pikkukaupungissa Etelä-Walesissa. Linnassa järjestettiin vuonna 1176 runouden ja musiikin juhla, jota pidetään historian ensimmäisenä Eisteddfodina.

Normannivalloittajat rakensivat Teifijoen suulle ensimmäisen linnoituksen 1000-luvun lopulla. 1100-luvun alussa joen yli rakennettiin silta ja linnan nykyinen paikka linnoitettiin. Alueen normanneilta valloittanut Rhys ap Gruffudd aloitti kivisen linnan rakennuttamisen paikalle vuonna 1171.

Osa linnasta hävitettiin Oliver Cromwellin määräyksestä 1600-luvulla, kun rojalistit luovuttivat – tiukan vastarinnan jälkeen – linnan parlamentaristeille Englannin sisällissodassa. Säilynyttä osaa linnasta käytettiin vankilana 1700-luvulle saakka. Rauniot olivat sen jälkeen yksityisomistuksessa ja niiden yhteyteen rakennettiin 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa Castle Greenin kartanorakennus. Ceredigionin kreivikunnan hallinto (kymriksi *Cyngor Sir Ceredigion*, engl. *Ceredigion County Council*) osti pitkään rappiolla olleen kartanon vuonna 2003 ja aloitti raunioiden kunnostustyöt.

Mittava restaurointiprojekti päättyi 2015, ja linna on jälleen avoinna yleisölle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morgan, Gerald: *Castles in Wales*, s. 77–79. Talybont, Ceredigion: Y Lolfa, 2010. ISBN 9781847710314. (englanniksi)
2. ↑  Cardigan / Aberteifi *Visit Mid Wales*. Viitattu 28.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aberteifin linna** Wikimedia Commonsissa

* Aberteifin linnan viralliset sivut (kymriksi, englanniksi)
**Sojuz-suunnittelutoimisto** (ven. Московское научно-производственное предприятие (МНПК) «Союз», engl. *Aero-engine Scientific and Technical Complex "Soyuz"*) on lentokonemoottorien ja kaasuturbiinien suunnittelutoimisto Moskovassa. Se perustettiin 18. helmikuuta 1943 nimellä "Koelaitos № 300" ensimmäisenä johtajanaan Aleksandr Mikulin. Suunnittelutoimistolle kuului "Orgaviaproma" № 8 -tehdas Lužnikissa Moskovassa, joka myöhemmin*milloin?* evakuoitiin Kuibyševiin. Hän perusti myös teknillisen oppilaitoksen Sojuz, jossa avusti Boris Stetškin. Mikulinin työtä jatkoi Sergei Tumanski.

Tumanski johti suunnittelutoimistoa vuodesta 1956 kuolemaansa, vuonna 1973, asti.

Sojuzista ovat eronneet Tušinskin ja Tourajevskin suunnittelutoimistot, Ufan kokeellinen suunnittelutoimisto № 26 ja Kazanin kokeellinen suunnittelutoimisto № 16.

Tuotteet
--------

*lähde?*

Mikulin suunnitteli moottorit:

* Mikulin АМ-3 (Tu-16, М-4, Tu-104)
* Mikulin АМ-5 (Jak-25)
* Mikulin RD-9B (АМ-9) (MiG-19)
* Mikulin R11-300 (АМ-11) (MiG-21, S. K. Tumanski viimeisteli)

Myöhempiä:

* Mikulin R15B-300 (MiG-25)
* Mikulin R79V-300 (Jak-141)

Tumanski-nimellä:

* Tumanski M-87
* Tumanski M-88
* Tumanski RD-9
* Junkers Jumo 004:n kopiovalmistus RD-10-nimellä (eräänlainen sotakorvaus)
* Tumanski R-11
* Tumanski R-13
* Tumanski R-15
* Tumanski R-25
* Tumanski R-29-300

Lähteet
-------

1. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Туманский Сергей Константинович (venäjäksi)
* Биография.ру | Biografija.ru:n Tumanski-sivu (venäjäksi)
**Bedfordin linna** on raunioitunut linnoitus Englannin Bedfordissa. Sen rakennutti normannikuningas Henrik I. Aluksi linnoituksessa oli paaluvarustus ja vallihauta, mutta Englannin sisällissotaa varten linnoitusta rakennettiin uudelleen.

Vallihaudan ympäröimä paaluvarustus pystytettiin vuosien 1100 ja 1130 välillä. Seuraavien 25 vuoden aikana se kesti neljä piiritystä, mutta vuonna 1224 linnoitus tuhottiin niin perusteellisesti että jäljelle jäi vain osa vallihautaa. Linna kuului muodollisesti kuningashuoneelle, mutta Beauchampin suku hallitsi sitä koko 1100-luvun. Vuonna 1215 William de Beauchamp nousi kapinaan kuningas Juhana Maatonta vastaan, jolloin linnan kaappasi Fawkwes de Breaute. Vuonna 1224 de Breaute kieltäytyi luovuttamasta linnaa Henrik III:lle, ja kahden kuukauden piirityksen jälkeen kuningas määräsi linnan tuhottavaksi.

Sisällissodan aikana Bedford oli parlamentaristien puolella. Kuningasmieliset valtasivat sen lyhyeksi aikaa Prinssi Rupertin johdolla, ja linnoittivat vanhaa linnanpaikkaa uudelleen.

Linnan alueella on tehty arkeologisia kaivauksia 1970-luvulla. Kaivauksissa löytyi paaluvarustuksen ja myöhempien rakennusten perustuksia. Osa muureista ja rakenteista on nykyisin kaupungin katuja ja parkkipaikkoja. Linnasta voi hahmottaa halkaisijaltaan 50 m leveän tasaisen alueen, jota ympäröi noin 15 m syvä vallihauta.

Lähteet
-------

1. ↑  Bedford Castle Mound bedford. Viitattu 22.9.2013.
2. ↑  Bedford Castle Gatehouse Gazetteer. Viitattu 27.9.2013.
3. ↑  The borough of Bedford: Introduction  1912. British History Online. Viitattu 27.9.2013.
4. ↑  Name: Bedford Castle motte and bailey National Heritage.  Arkistoitu 9.10.2013. Viitattu 27.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bedfordin linna** Wikimedia Commonsissa
**Nora Sylvia Townsend Warner** (Harrow, Middlesex 6. joulukuuta 1893 – 1. toukokuuta 1978 Maiden Newton, Dorset) oli englantilainen kirjailija ja runoilija.

Elämä
-----

Sylvia Townsend Warner syntyi Middlesexin Harrow on the Hillissä George Townsend Warnerin (1865−1916) sekä tämän vaimon, Eleanor Maryn (o.s. Hudleston, 1866−1950), ainoana lapsena. Warnerin isä toimi historianopettajana Harrow Schoolissa. Warner ei saanut lainkaan muodollista koulutusta päiväkoti-iän jälkeen, vaikka saikin yksityisopetusta useilta Harrowin opettajilta, mukaan lukien isältään, sekä muusikko Percy Buckilta (1871−1947), jonka kanssa hänellä oli salassa pidetty romanttinen suhde 17 vuoden ajan.

Sylvia Townsend Warner ehti toimia musiikkitieteilijän uralla joitakin vuosia ennen kuin kirjallinen menestys vähitellen vei hänen huomionsa. Warner ryhtyi kirjoittamaan runoja 1920-luvun alkupuolella. Samoihin aikoihin hän ystävystyi David Garnettin sekä T. F. Powysin kanssa. Warnerin ensimmäinen oma teos, runokokoelma *The Espalier*, julkaistiin vuonna 1925, ja esikoisromaani *Lolly Willowes* seuraavana vuonna.

Sylvia Townsend Warnerin ystävystyttyä Powysin kanssa hän vieraili usein tämän kotona Dorsetin East Chaldonissa. Hän lopulta muutti kylään vuonna 1930 rakastuttuaan runoilija Valentine Acklandiin. Pari asui lopun ikäänsä Dorsetissa lukuun ottamatta kuudentoista kuukauden residenssiä Norfolkissa. Warner ja Valentine muuttivat vuonna 1937 Frome Vauchurchin kylään lähellä Maiden Newtonia. Valentinen menehdyttyä vuonna 1969 Warner järjesti heidän yhteisen kirjeenvaihtonsa, joka julkaistiin vuonna 1998 nimellä *I’ll Stand By You*.

Warner omaksui kommunistisen aatemaailman vuonna 1935, ja hän pysytteli aatteelle omistautuneena useiden vuosien ajan. Hän ja Ackland matkustivat Espanjan sisällissodan aikaan Barcelonaan työskentelemään Punaisen Ristin vapaaehtoisina, ja seuraavana vuonna he osallistuivat delegaatteina kansainväliseen kirjailijakonferenssiin Madridissa. Vaikka Valentine myöhemmin hylkäsi kommunismin, Warner pysyi loppuelämänsä voimakkaan vasemmistolaisena.

Warner kuoli kotonaan Frome Vauchurchissä Maiden Newtonin kylässä 1. toukokuuta 1978, ja hänen tuhkansa haudattiin St Nicholasin kirkkomaalle East Chaldoniin kolme päivää myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Harman, Claire: Warner, (Nora) Sylvia Townsend (1893–1978) *Oxford Dictionary of National Biography*.  23.9.2004. Oxford University Press. Viitattu 27.3.2024. (englanniksi)
**Pääsiäissuntuntain isku** (tai **Ceylonin taistelu**) oli toisessa maailmansodassa keisarillisen Japanin laivaston tekemä isku brittiläisten itäistä laivastoa vastaan Ceylonilla. Japanin vallattua Singaporen ja upotettua HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen britit evakuoivat laivastonsa Malediiveille Addun atollille ja Ceylonille. Japanilaisten hyökkäys alkoi 5. huhtikuuta pääsiäissunnuntaina, jolloin japanilaisten lentokoneet nousivat ilmaan viideltä lentotukialukselta. Japanilaiset koneet hyökkäsivät Colomboon ja upottivat aseistetun kauppalaivan *HMS Hectorin* ja vanhentuneen hävittäjän *HMS Tenedosin* kaupungin satamaan. Myöhemmin japanilaiset upottivat Ceylonin edustalla partioivat raskaat risteilijät *HMS Dorsetshiren* ja *HMS Cornwallin*. Iskussa menehtyi 424 brittiläistä merimiestä ja 27 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokonetta tuhoutui. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi lentokonetta.

9. huhtikuuta japanilaiset hyökkäsivät Trincomaleen satamaan upottaen lentotukialus *HMS Hermesin*, hävittäjä *HMAS Vampiren* ja korvetin *HMS Hollyhockin*. Japanilaiset eivät kuitenkaan onnistuneet upottamaan nopeita lentotukialuksia *HMS Indomitablea* ja *HMS Formidablea*, jotka säästyivät hyökkäyksiltä. Iskussa menehtyi 700 ihmistä, joista 307 *HMS Hermeksellä* ja RAF menetti kahdeksan Hawker Hurricanea ja yhden Fairey Fulmaria. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi syöksypommittajaa ja kuusi muuta lentokonetta, joista yksi törmäsi polttoainetankkeihin. Iskun seurauksena brittien laivasto vetäytyi Malediiveilta Brittiläiseen Itä-Afrikkaan Kilindiniin lähelle Mombasaa. Laivaston selviytyminen esti japanilaisia tekemästä maihinnousua Ceylonille.
**Tietosanakirja-osakeyhtiö** oli suomalainen kirjankustannusliike, jonka Kustannus-o.-y. Otava ja Werner Söderström o.-y. perustivat 1906 *Tietosanakirjan* julkaisemista varten. Osakepääoma oli 50 000 markkaa, tasaväkisinä pääosakkaina mainitut kustantajat. Osakepääomaa lisättiin sittemmin, ja vuonna 1917 se oli 150 000 mk. Yhtiön sääntöihin tehtiin 1910 sellainen muutos, että ohjelmaan tuli kuulumaan, paitsi *Tietosanakirjan* sekä sen yhteydessä olevien erikoisjulkaisujen, myös poikkeustapauksissa muunkin kirjallisuuden kustantaminen. Vuonna 1912 alkoi ilmestyä *Maailmanhistoria*, joka oli *Tietosanakirjan* rinnalla huomattavin yhtiön suurista kustannustuotteista. Yhtiön kotipaikka oli Helsinki. Toimitusjohtajana perustamisesta kevääseen 1916 oli Alvar Renqvist, hänen jälkeensä O. E. Lampén, joka oli vuodesta 1908 alkaen ollut mukana yhtiön hoidossa. Yritykseen liitettiin 1920 Kansanvalistusseuran kustannustoiminta.

Yritys toimi vuoteen 1924 ja hajosi henkilöerimielisyyksiin.

Julkaisut
---------

* *Tietosanakirja*, 1909–1922
* *Maailmanhistoria* 1–6. Toim. J. W. Ruuth ym. 1914–1922
* *Maailmanhistoria. Maailmanhistorian sisällysluettelo ja henkilöhakemisto*. Toim. J. W. Ruuth ym. 1924
* *Suomenmaa* osat 1–6; 1919–1924 (osat 7–9 julkaisi WSOY)

Lähteet
-------

1. ↑  *Tietosanakirja*. Osa 9. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1917. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja osa 8, palsta 1400 Helsinki: Otava, 1966
3. ↑  Risto Jaakkola, Valon lyhyt historia, Tiedetoimittaja, s. 19, viitattu 4.9.2010
Malambo, argentiinalainen kansantanssi
**Kansantanssi** on tanssi, jota kansa, rahvas, tanssii tai tapasi tanssia. Käsitettä käytetään erotuksena hovien ja ylempien säätyjen tansseista. Osissa Aasian maita kansallistanssin asemassa on hovien ammattitanssijoiden tanssit, sillä kansan tapaa tanssia ei ole muistiinmerkitty tai ollut. Nykyään kansantansseilla on paikoin voimakas kansallista identiteettiä luova merkitys. Esimerkiksi israelilainen kansantanssi on keinotekoisesti luotu kohottamaan kansallista itsetuntoa*lähde?*.

Lähes kaikilla kansoilla on tansseja, joissa liikutaan musiikin kanssa tai ilman. Tanssiin liittyy usein rituaalitarkoituksia (häävalssi, uskonnolliset tanssit) mutta tanssi voi olla myös tapa rentoutua, tavata vastakkaista sukupuolta ja juhlia. Kansantanssityyleistä jotkut ovat yksinkertaisia, jotkut enemmän tyyliteltyjä ja jotkut tarkemmin ohjattuja. Kansantansseja on usein tanssittu tietyn yhteisön kesken, kuten nuorisoseuroissa. Kansantanssien tyyli on joskus liittynyt tiettyyn yhteiskuntaluokkaan tai aatesuuntaukseen. Esimerkiksi 1800-luvun loppupuolella Euroopassa vallinneen kansallisromantiikan aikana Suomessa yhteiskunnan ylimpiin luokkiin kuuluvien nuorten keskuudessa syntyi kansallisromanttinen kansantanssi.

Pohjoiseurooppalaiset kansantanssit muistuttavat vahvasti toisiaan. Toisaalta tanssi on muuttuva, muotien ja aatteiden riepottelema kulttuuri-ilmiö. Suomessakin on eri aikoina on tanssittu erilaisia tansseja. Esimerkiksi Itä-Euroopassa 1800-luvun alussa syntynyt polkka levisi ensin Ranskaan ja myöhemmin Venäjälle ja Suomeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tanssit Suomalaisen kansantanssin ystävät ry. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑  Kansantanssi Suomessa Suomalaisen kansantanssin ystävät ry. Viitattu 8.6.2023.
3. ↑  Polkka, Historia Suomalaisen kansantanssin ystävät ry. Viitattu 8.6.2023.

Katso myös
----------

* Suomalainen kansantanssi
* Irlantilainen tanssi
**Pälkäneen Luja-Lukko** eli **PäLuLu** on Pälkäneellä vuonna 1934 perustettu urheiluseura. Seuran nimi oli Pälkäneen Lukko vuoden 2007 alkuun asti, jolloin Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitoksen myötä yhdistettiin Pälkäneen Lukon ja Luopioisten Lujan toiminta ja otettiin käyttöön nykyinen nimi. Tunnettuja seuraa edustaneita urheilijoita ovat kiekonheittäjä Tanja Komulainen, pikaluistelijat Toivo Salonen ja Pekka Lattunen sekä ampumahiihtäjä Kari Kataja. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, jääkiekko, koripallo, lentopallo, luistelu, suunnistus, salibandy sekä yleisurheilu.

Koripallo
---------

PäLuLun koripallojaosto on seuran suurimpia. Sillä on kymmenkunta joukkuetta, joista suurin osa juniori-ikäluokissa. Seuran koripallojuniorien määrä kasvoi voimakkaasti kaudella 2008-2009.

Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2014–2015 läntisen alueen alimmalla kilpasarjatasolla eli V divisioonassa, josta se nousi 11–4-voitto–tappiosuhteella IV-divisioonaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Pälkäneen Luja-Lukko aloittaa vuodenvaihteessa.  *Sydän-Hämeen Lehti*, 9.10.2006, s. 5. Artikkelin verkkoversio (swf). Viitattu 18.4.2012.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut[vanhentunut linkki]
**Jacob David Bekenstein** (hepr. ‏יעקב בקנשטיין‎; 1. toukokuuta 1947 México, Meksiko – 16. elokuuta 2015 Suomi) oli israelilais-yhdysvaltalainen fyysikko. Hänen työnsä yhdessä Stephen Hawkingin kanssa johtivat mustien aukkojen termodynaamikan tutkimiseen. Bekenstein tutki paljon informaation ja gravitaation välistä yhteyttä. Bekenstein oli Jerusalemin heprealaisen yliopiston teoreettisen fysiikan Polak-professori, Racahin fysiikkainstituutin professori ja Israelin tiedeakatemian jäsen.

Elämäkerta
----------

Bekenstein syntyi Meksikon pääkaupungissa Méxicossa vuonna 1947. Hän aloitti opinnot Polytechnic Universityssä, New Yorkissa. Hän suoritti siellä sekä kandidaatin tutkinnon että maisterin tutkinnon samana vuonna, 1969. Sen jälkeen hän jatkoi opintoja Princetonin yliopistossa väitellen vuonna 1972 filosofian tohtoriksi.*lähde?*

Vuonna 1972 Bekenstein ehdotti, että mustilla aukoilla on oltava tietty entropia. Samalla hän yleisti termodynamiikan toisen pääsäännön mustille aukoille. Molemmat tulokset tuli vahvistetuksi myöhemmin, kun Stephen Hawking julkaisi tuloksensa Hawkingin säteilystä. Mustien aukkojen termodynamiikkaan liittyvien töittensä pohjalta Bekenstein johti informaatiolle reunaehdot sille, paljonko informaatiota voidaan tallentaa tiettyyn tilaan.*lähde?*

Bekenstein kuoli äkillisesti Suomessa 16. elokuuta 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jacob Bekenstein, Black Hole Pioneer and Hebrew University Physicist, Has Died *Jspace News*.  18.8.2015. Jewish World Alliance.  Arkistoitu 26.8.2015. Viitattu 19.8.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Jacob Bekenstein: Curriculum vitae Jerusalemin heprealainen yliopisto. Viitattu 7.3.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pekonen, Osmo: Tuntematon Bekenstein *Tieteessä tapahtuu*.  11.6.2020.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* Scopus
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Jarrutussäteilyn muodostuminen varatun hiukkasen törmätessä toiseen varautuneeseen hiukkaseen
**Jarrutussäteily** (bremsstrahlung) on sähkömagneettista säteilyä, joka syntyy varautuneiden hiukkasten, erityisesti elektronien, hidastuessa eli jarruuntuessa atomiydinten sähkökenttien vaikutuksesta. Jarrutussäteilyä syntyy mm. röntgenputkissa elektronien osuessa putken anodiin. Röntgenputken hehkulangasta irtoaa elektroneja, joita kiihdytetään sähkökentässä. Suurinopeuksiset elektronit iskeytyvät putken keskellä olevaan anodiin ja jarruuntuvat voimakkaasti, jolloin emittoituu sähkömagneettista jarrutussäteilyä.Törmäyksessä elektronien liike-energia voi muuttua kokonaan tai osittain säteilyksi. Tämän vuoksi säteilyssä voi esiintyä kaikkia aallonpituuksia ts. jarrutussäteilyn spektri on jatkuva.

Lähteet
-------

1. ↑  bremsstrahlung *Britannica*. Viitattu 25.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Taipaleenkylän taistelu** (*myös nimellä **Kivitaipaleen taistelu***) oli 12.–14. lokakuuta 1944 käyty Lapin sodan taistelu.

Ylimaan taistelun jälkeen Saksan vuoristojääkärirykmentti 218 ja vuoristotiedustelupataljoona 99 ryhmittyivät viivytysasemiin Ranuantielle, Kivitaipaleen kylän maastoon. Kenraaliluutnantti Krakaun käskystä vuoristojääkärirykmentti aloitti perääntymisen Rovaniemelle, kun taas vuoristotiedustelupataljoona 99 ryhmittyi Perunkajärvelle puolustukseen. Kivitaipaleen pohjoispuolella suomalaisten taisteluosasto Kurenmaa pyrki saartamaan saksalaisjoukot paikallisten kyläläisten opastuksella. Samalla suomalaisten pääjoukko eteni tien suunnassa. Suomalaisjoukot koukkasivat Ranuantien itä- ja länsipuolelta metsien kautta, motittaen saksalaisten pataljoonan. Suomalaisten suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut, sillä eräs suomalainen upseeri vaihtoi puolta ja kavalsi operaation saksalaisille. Tämän vuoksi vuoristojääkärirykmentti 218 palasi takaisin vapauttaakseen saarretut joukot, lisäksi saksalaiset saivat tykistön tukea Rovaniemeltä. Uupumuksesta ja ammuspulasta kärsivä suomalaisosasto joutui tunnin kestäneen yhteenoton jälkeen vetäytymään tieltä, ja saksalaiset saivat vapautettua toverinsa. Tämän jälkeen saksalaisjoukot perääntyivät Rovaniemelle. Vetäytyessään saksalaiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa tuhoamalla sillat, katkaisemalla tiet, polttamalla taloja sekä miinoittamalla kylän lähiympäristöä.

Taistelusta on pystytetty muistomerkki Ranua – Rovaniemen tien itäpuolelle, noin 3–4 km Kivitaipaleen kylästä pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kalle Tapio: Lapin sota 1944-1945: Muita taisteluja (swf) (s.4) *Aseseura*.  2004. aseseura.fi.  Arkistoitu 12.6.2004. Viitattu 27.1.2014.
2. 1 2  Lapin sota - Kivitaipaleen taistelu 12. – 14.10.1944 *Tammenlehvän perinneliitto*.  24.4.2009. www.tammenlehva.fi.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 27.1.2014.
3. 1 2 3 4 5  Matti Töyräs: Kivitaipale - Historiaa: Sodat koskettavat kylää (html) *Rovaniemen kaupunki*.. Viitattu 27.1.2014.
**Johan Hjertén** (7. heinäkuuta 1781 Hjärttorp, Od, Länsi-Götanmaa – 10. helmikuuta 1835) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Hjertén oli rusthollarin poika, ja valitsi sukunimen syntymäpaikkansa mukaan. Hän valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa vuonna 1805 ja vihittiin papiksi 1806. Hänestä tuli Ulricehamnin lähellä olevan Hällstadin seurakunnan komministeri vuonna 1816 ja kirkkoherra 1826.

Hän osallistui 1800-luvun alun virsikirjan uudistustyöhön lähettämällä 39 virttä J O. Wallinin johtamalle virsikirjakomitealle. Wallin muokkasi niitä, ja kuusi niistä tuli vuoden 1819 virsikirjaan. Vuoden 1986 virsikirjassa on jäljellä Hjerténin kirjoittamia säkeistöjä virressä 274 "Jesus, gör mig så till sinnes". Hjerténin virressä on alkuaan ollut viisi säkeistöä, mutta virsikirjassa niistä on 4. ja 5. säkeistö virren 1. ja 2. säkeistöinä. Muut säkeistöt ovat Wallinin kirjoittamia.

Virsi oli suomenkielisenä Luulajan virsikirjan virsi 392 "Jeesus, sydämeeni paina Sinun pyhä mielesi" Per Boremanin vuonna 1946 tekemänä suomennoksena. Vuoden 2002 virsikirjassa virren suomenkielinen teksti "Jeesus, auta että aina nöyrin mielin palvelen" on Anna-Mari Kaskisen vuonna 1998 tekemä käännös.

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 296. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 187. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
3. ↑  *Ruotsin kirkon virsikirja* 
Kuninkaan käskystä toimitettu vuonna 1972*. Virsi 392. Verbum / Kyrkliga centralförlaget Tukholma, 1972.*
**GNU Debugger** eli **gdb** on GNU-projektin virheenjäljitysohjelma eli debuggeri. Perusmuodossaan sitä käytetään komentoriviltä. Sille on myös runsaasti erilaisia graafisen käyttöliittymän toteuttavia laajennuksia kuten Data Display Debugger (GNU DDD). On myös mahdollista käyttää GDB:tä etänä verkkoyhteyden yli, jolloin käyttöliittymä on työasemalla ja debuggattava ohjelma toisella koneella. Näin voidaan tehdä esimerkiksi sulautetun järjestelmän (*gdbserver*) tai käyttöjärjestelmä ytimen (kuten Linux-ytimen *kgdb*) debuggaamiseen.

Ohjelmalla pystyy debuggaamaan esimerkiksi Ada, C, C++, Objective-C, Free Pascal, Fortran ja Java-ohjelmia.

Ohjelman kirjoitti alun perin Richard Stallman vuonna 1986. Esikuvana oli dbx-ohjelma, joka toimitettiin BSD-Unixin mukana.

Ohjelman lähdekoodin muunnos C++11-versioon on saatu valmiiksi vuonna 2017.

Käyttöliittymiä
---------------

* GNU DDD
* KDbg
* Xxgdb

Lähteet
-------

1. ↑  (en) GDB 14.2 released!, 3. maaliskuuta 2024 (viitattu 3. maaliskuuta 2024). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  16. Debugging remote programs *davis.lbl.gov*. Viitattu 1.1.2018.
3. 1 2  Remote cross-target debugging with GDB and GDBserver *linux.com*.  28.11.2007. Viitattu 1.1.2018.
4. ↑  Chapter 1. Introduction *kernel.org*. Viitattu 25.11.2017.
5. ↑  GDB Documentation - Supported Languages  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Larabel, Michael: The State Of GNU's GDB Conversion To C++ Phoronix. Viitattu 10.10.2017.
Tyttölyseo toimi tässä rakennuksessa Pielisjoen rannalla 1911-1956.
Tyttölyseo sai vuonna 1956 uuden koulutalon, joka on sittemmin toiminut Joensuun lyseon lukion koulurakennuksena vuoteen 2021. Nyt rakennus on tyhjillään.
**Joensuun tyttölyseo** toimi oppikouluna Joensuussa 1865-1974. 

Koulu on toiminut monella nimellä. Vuonna 1865 perustettiin Privata Fruntimmerskola, jonka opetuskieli oli ruotsi. Vuonna 1881 aloitti Joensuun yksityinen suomenkielinen koulu, ja opetuskieli vaihtui suomeksi. Vuonna 1899 koulu muuttui viisiluokkaiseksi valtion kouluksi nimellä Joensuun suomalainen tyttökoulu.

1911 valmistui uusi koulurakennus (myöhemmin Joensuun pääkirjasto ja konservatorio). 1920 koulusta tuli kuusiluokkainen. 1947 koulu otti nimen Joensuun tyttölyseo, kun se oli yliopistoon johtava koulu. 1956 valmistui koulurakennus Koulukadulle (nykyinen Joensuun lyseon lukio). 

Oppilasmäärä oli korkeimmillaan lukuvuonna 1960-61, jolloin oppilaita oli 1042 ja luokkia 30. Koulu oli yhdeksänluokkainen; keskikoulua käytiin kuusi luokkaa.

Vuonna 1974 toteutuneen peruskoulu-uudistuksen myötä koulu lakkautettiin. Tyttölyseon ja poikalyseon keskikoulusta tuli Joensuun keskustan yläaste ja lukiosta Joensuun keskustan lukio. Lukio jatkoi tyttölyseon, yläaste lyseon rakennuksessa.

Rehtorit
--------

* Vilhelmiina Tavast 1865-1867
* Adele Tavast 1867-1883
* Stelal Alftan 1883-1886
* Adele Tavast 1886-1887
* Thilda Beyrath 1888-1925
* Efraim Elo 1925-1932
* Aatu Kokkonen 1932-1951
* Armas Ore 1951-1971
* Veikko Rauste 1971-1974

Katso myös
----------

* Joensuun lyseo
* Joensuun lyseon lukio

Lähteet
-------

* Karjalainen, numero 245, 1965: Non scolea sed vitea discimus, erikoisliite Joensuun lyseon ja tyttölyseon 100-vuotisjuhlasta.
* Elsinen, Pertti: Joensuun historia VI, 1998
* Koulukadun varrella. Joensuun lyseon lukion 125-vuotisjuhlakirja. Joensuu 1990
* Alina Kuusisto: Sivistystä sydämellä – Joensuun lyseon lukio 150 vuotta. Kirjokansi Joensuu 2015.
**Ivan Korčok** (s. 4. huhtikuuta 1964, Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on slovakialainen diplomaatti ja poliitikko. Hän toimi Slovakian ulko- ja eurooppaministerinä vuosina 2020–2022. Tätä ennen Korčok toimi diplomaattina lähes kolmekymmentä vuotta.

Korčok on ehdolla Slovakian presidentinvaaleissa keväällä 2024.

Elämä
-----

Korčok syntyi ja kasvoi keski-slovakialaisessa Banská Bystrican kaupungissa. Hän valmistui Bratislavan Comenius-yliopistosta 1990-luvun alussa ja aloitti työskentelyn Slovakian ulkoministeriössä vuonna 1992. Korčokin ura eteni nopeasti ja vuosina 2001–2002 hän toimi ministeriön valtiosihteerinä. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa Slovakian Nato-valtuuskunnan johtajana (2002–2003) sekä Berliinin ja Brysselin suurlähettiläänä.

2015–2018 Korčok nimettiin jälleen ulkoministeriön valtiosihteeriksi, jonka jälkeen hän toimi Slovakian Washingtonin suurlähettiläänä. Vapaus ja solidaarisuus -puolue nimitti Korčokin Igor Matovičin hallituksen ulko- ja eurooppaministeriksi vuonna 2020. Hän jatkoi ministerinä Eduard Hegerin hallituksessa, mutta erosi tehtävästään yhdessä puolueensa kanssa hallitusksen riitauduttua.

Elokuussa 2023 Korčok ilmoitti osallistuvansa seuraavan vuoden presidentinvaaleihin kun silloinen presidentti Zuzana Čaputová ilmoitti ettei hakisi jatkokautta.

Poliittiset mielipiteet
-----------------------

Presidentivaalikampanjassaan Korčok on tunnustautunut länsimyönteiseksi ja Robert Ficon vuonna 2023 muodostaman hallituksen vastaiseksi. Presidentin roolin määrittelyssä hän kannattaa väistyvän presidentti Zuzana Čaputován linjaa.

Yksityiselämä
-------------

Korčok on naimisissa vaimonsa Soňan kanssa. Heillä on kaksi poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  IVAN KORČOK *Seznam Zprávy*. Viitattu 14.3.2024. (tšekiksi)
2. 1 2  Ivan Korčok *SME*. Viitattu 14.3.2024. (slovakiksi)
3. ↑  Schusterová, Kamila: Ze slovenské politiky se stává divadelní aréna bez pravidel, Čaputová je mi inspirací, říká Korčok *Český rozhlas*.  28.2.2024. Viitattu 14.3.2024. (tšekiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Aisopoksen satua. Sergei Prokofjevin susiteemainen lastensatu on suomeksi nimeltään Pekka ja susi.*
Francis Barlow'n kuvitusta satuun vuodelta 1687.
**Poika ja susi** eli **Poika, joka huusi sutta** on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista. Se on opettavainen tarina siitä, miten valehtelu vie uskottavuuden ja johtaa valehtelijan omaan turmioon. Faabelin numero Perryn indeksissä on 210.

Tarinassa paimenpoika juoksuttaa kyläläisiä huutamalla toistuvasti suden uhkaavan lammaskatrasta, vaikka näin ei todellisuudessa olekaan. Kun susi lopulta ilmestyy, kukaan ei enää reagoi saman pojan avunhuutoihin, sillä häntä ei enää oteta vakavasti. Sadun eri versioissa susi syö lopulta joko lauman tai pojan itsensä.

Tarinan opetuksena on, että valehtelu kääntyy itseään vastaan, sillä valehtelijaa ei enää uskota silloinkaan, kun hän puhuu totta. Käytännöllisemmällä tasolla satu varoittaa tekemästä tarpeettomia vääriä hälytyksiä.

Katso myös
----------

* Perätön vaarailmoitus

Lähteet
-------

1. ↑  The Boy Who Cried ’Wolf’ *Aesopica: Aesop's Fables in English, Latin & Greek*. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Aisopos: "278. Poika, joka huusi sutta", *Faabelit: täydellinen kokoelma moraaleineen*, s. 208. Valikoinut ja suomentanut Jari Tammi. Pikku-idis, 2010. ISBN 978-952-9589-40-1.
* Aisopos: "Poika ja susi", *Aisopoksen sadut*. Suomentanut Kaija Pakkanen. Helsinki: Sanoma, 1976. ISBN 951-9133-44-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Poika ja susi** Wikimedia Commonsissa

* Aisopoksen **Poika, joka huusi sutta** suomen kielellä

```
Hannu ja Kerttu suomen kielellä perustuen Grimmin veljesten satuun]
```

* Lisää luettavaa aiheesta **The Shepherd's Boy and the Wolf** on Wikiaineistossa
Kettu rypäletertun alla. Milo Winterin kuvitusta englanninkieliseen teokseen The Æsop for Children, 1919.
**Kettu ja pihlajanmarjat**, alun perin **Kettu ja viinirypäleet**, on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista. Siitä on lähtöisin ilmaisu "happamia, sanoi kettu pihlajanmarjoista". Faabelin numero Perryn indeksissä on 15.

Tarina on seuraava: "Kettu löysi pihlajapuun, ja halusi syödä marjoja. Hän yritti napata niitä puusta, mutta ne ovat liian korkealla. Jonkin aikaa turhaan yritettyään kettu totesi: "Ne ovat kuitenkin happamia", ja lähti murheissaan pois. Tarinan opetus on, että ihmiset tapaavat haukkua sellaisia asioita, joita he eivät saa."

Suomessa tarina kertoo pihlajasta, jonka marjat ovat joka tapauksessa happaman makuisia, mutta tarinan alkuperäinen kreikkalainen, Aisopoksen nimiin laitettu versio kertoo viinirypäleistä (βότρυς, *botrys*) ottamatta kantaa niiden makuun. Useimmissa länsimaisissa käännöksissä puhutaan happamista marjoista, mikä tullee Phaedruksen latinankielisestä lisäyksestä. Alkuperäisessä sadussa kettu sanoo "nehän ovat raakileita" (Ὄμφακές εἰσιν, *Omfakes eisin*).

Katso myös
----------

* Kognitiivinen dissonanssi
* Pitäkää tunkkinne!

Lähteet
-------

1. ↑  The Fox and the Grapes *Aesopica: Aesop's Fables in English, Latin & Greek*. Viitattu 30.5.2022. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Aisopos: "35. Kettu ja viinirypäleet", *Faabelit: täydellinen kokoelma moraaleineen*, s. 54. Valikoinut ja suomentanut Jari Tammi. Pikku-idis, 2010. ISBN 978-952-9589-40-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kettu ja pihlajanmarjat** Wikimedia Commonsissa

* Aisopoksen **Kettu ja viinirypäleet** suomen kielellä
**Tinianin taistelu** oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Tinianin saaresta Mariaaneilla. Taistelu oli osa suurempaa **Operaatio Forageria**. Taistelu alkoi 24. heinäkuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 1. elokuuta 1944. Taistelussa kaatui melkein kaikki saarta puolustaneet japanilaisjoukot, mukaan lukien kolme joukkojen komentajaa. Vain 313 japanilaissotilasta selvisivät hengissä ja joutuivat vangiksi. Taistelu oli myös ensimmäinen Tyynenmeren sodassa, jossa käytettiin napalmia hyökkäyspommituksissa. Taistelun jälkeen saarelle rakennettiin lentokenttä ja koulutuspaikka Seabee-joukoille. Saarelta käsin pystyttiin pommittamaan Filippiinejä ja Ryūkyūsaaria. Hiroshiman atomipommia kuljettanut lentokone *Enola Gay* lähti juuri Tinianin saarelta. Saaren lähistöllä olevalla Aguijaninsaarella oleva japanilaisten linnoitus, jota komensi luutnantti Kinichi Yamada, kesti sodan loppuun asti. Viimeinen Tiniania miehittänyt japanilaissotilas Murata Susumu antautui vasta vuonna 1953.

Kartta Tinianin taistelusta
Þórarinn B. Þorlákssonin maalaama Jón Sigurðssonin muotokuva.
**Jón Sigurðsson** (17. kesäkuuta 1811 Hrafnseyri, Arnarfjörður, Islanti – 7. joulukuuta 1879 Kööpenhamina, Tanska) oli islantilainen kielitieteilijä, valtiomies ja itsenäisyysliikkeen johtaja 1800-luvulla.

Jón opiskeli klassista filologiaa, muinaishistoriaa ja poliittista teoriaa sekä taloustiedettä Kööpenhaminan yliopistossa. Hän kokosi ja muokkasi islantilaisia ja muinaisnorjalaisia saagoja ja käsikirjoituksia.

Jón ajoi Islannin itsenäisyyttä Tanskasta ja oli vaikuttamassa Alltingin, Islannin parlamentin, palauttamisessa toimintaan 1840-luvulla. Hänet valittiin myöhemmin sen puhemieheksi. Jónin syntymäpäivänä 17. kesäkuuta vietetään Islannin itsenäisyyspäivää.

Lähteet
-------

1. ↑  Jón Sigurðsson: Arnarfjörður *Jonsigurdsson.is*. Viitattu 2.10.2022. (islanniksi)
2. 1 2 3  Jón Sigurdsson *Britannica.com*. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Today is June 17, Icelandic National Day *Iceland Review*.  17.6.2016. Viitattu 2.10.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jelena Vladimirovna Kolomina** (ven. Елена Владимировна Коломина; s. 24. tammikuuta 1981) on kazakstanilainen hiihtäjä. Kolomina on osallistunut Torinon olympialaisiin 2006 ja Vancouverin olympialaisiin 2010. Olympialaisissa hänen paras saavutuksensa on yhdeksästoista sija 30 kilometrin vapaan hiihtovan yhteislähtökilpailussa Torinon olympialaisissa. Maailmanmestaruuskilpailuihin Kolomina on osallistunut kahdeksan kertaa ja hänen paras saavutuksensa on 21. sija vapaan sprintissä Lahden 2011 MM-kilpailuissa Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa Kolomina on sijoittunut parhaimmillaan seitsemänneksi Canmoren 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2005.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Коломина Елена Владимировна *rsshicor.kz*. Viitattu 21.3.2023. (kazakiksi)
2. ↑  Olympic Winter Games Pragelato (ITA) *www.fis-ski.com*. Viitattu 6.4.2024.
3. ↑  World Championships Lahti (FIN) *www.fis-ski.com*. Viitattu 6.4.2024.
4. ↑  World Cup Canmore (CAN) *www.fis-ski.com*. Viitattu 6.4.2024.
**Rendez-vous – kohtaaminen** (*Rendez-vous à Bray*) on André Delvaux’n ohjaama belgialais-ranskalainen psykologinen draamaelokuva vuodelta 1971. Se oli belgialaisohjaajan kolmas pitkän elokuvan ohjaus.

Juoni
-----

Ensimmäisen maailmansodan aikana luxemburgilainen Julien Eschenbach opiskelee pianonsoittoa Pariisissa. Hänen ranskalainen ystävänsä Jacques on sodassa lentäjänä mutta pääsemässä lyhyelle lomalle. Hän lähettää sähkeen ja kutsuu Julienin kylään perheensä tyhjään maalaistaloon. Julien matkustaa junassa ja keskustelee kanssamatkustajan kanssa muun muassa sanomalehtien sensuroinnista sodan takia. Perillä nuori taloudenhoitajanainen päästää Julienin sisään taloon, mutta hänen isäntäänsä ei ala kuulua. Odotellessaan Julien alkaa muistella sotaa edeltäneitä onnellisia aikoja, joita sai viettää Jacquesin ja tämän tyttöystävän Odilen seurassa, ja miten Jacques järjesteli hänelle sekä tyttöystäviä että esiintymistilaisuuksia. Jacques ei milloinkaan saavu, mutta Julien ei saa selville todellista syytä edes sensuroiduista sotauutisista. Julien ehtii kuitenkin päästä läheisiin suhteisiin taloudenhoitajattaren kanssa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Mathieu Carrière  | … |  Julien Eschenbach
  |
|  Anna Karina  | … |  nuori nainen
  |
|  Bulle Ogier  | … |  Odile
  |
|  Roger Van Hool  | … |  Jacques Nueil
  |
|  Pierre Vernier  | … |  herra Haussman
  |

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai 1971 Louis Delluc -palkinnon ja oli ehdolla parhaaksi elokuvaksi Berliinin ja Chicagon kansainvälisillä elokuvajuhlilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Talaskivi, Paula: Viikon elokuvia: Eurooppalaisia uutuuksia.  *Helsingin Sanomat*, 29.12.1973, s. 8. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Rendez-Vous a Bray Allmovie.com-sivustolla. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Rendez-vous à Bray
**OPR-Finance Oy** (vuoteen 2018 asti **OPR-Vakuus**) on suomalainen rahoitusalan konserni. Yhtiön palveluita ovat yrityslainat ja kulutusluotot. 

OPR-Finance on perustettu vuonna 2005 ja sillä on noin 500 000 asiakasta. Yhtiö toimii Suomen lisäksi Ruotsissa, Tšekissä ja Hollannissa.

Palvelut
--------

OPR-Finance tarjoaa luottoja nimellä *Yritysluotto*. Se on pk-yrityksille suunnattu vakuudeton lyhytaikainen rahoituspalvelu.

OPR-Finance tarjoaa kuluttajille tarjoaa *Everyday*-nimistä kulutusluottoa. Ruotsissa ja Tšekissä vastaava tuote on nimellä *Everyday+*. Vuoteen 2017 asti yritys tarjosi myös lyhytaikaisia lainoja tuotemerkillä *Pikavippi.fi*.

Omistajat ja talous
-------------------

OPR-Finance on suomalaisessa omistuksessa.

Uusien sijoitusten vastaanottaminen OPR-Financen tuottoa.fi-osakeohjelmaan päättyi 16.11.2017. 

Yhtiö on ollut voitollinen vuosina 2007–2014. Taseen loppusumma vuonna 2014 oli 54 miljoonaa euroa. Yhtiö on laajentumassa ulkomaille, joissa sillä oli vuonna 2014 yli 10 000 asiakasta.

Konsernin rakenne
-----------------

OPR-Finance Oy on konsernin emoyhtiö. Konserniin kuuluvat emoyhtiön kokonaan omistamat *OPR-Yritysrahoitus Oy* ja *Everyday Finance Oy*. Konserniin kuuluu myös useita ulkomaisia yhtiöitä, jotka ovat Everyday Finance Oy:n joko suoraan tai välillisesti omistamia tytäryhtiöitä.

Markkinaoikeuden tuomio
-----------------------

2011 kuluttaja-asiamies vaati yritykselle 50,000 euron uhkasakkoa, koska sen mainoksista puuttui lain vaatimia tietoja. Markkinaoikeus tuomitsi sakon maksettavaksi kokonaisuudessaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuosikatsaus 1.1. – 31.12.2014 (PDF) OPR-Vakuus Oy. Viitattu 2.2.2015.
2. 1 2 3  Konsernitilinpäätös OPR-Vakuus Oy Tilikausi 01.01.2014 - 31.12.2014
3. ↑  OPR-Finance *Virre*. Viitattu 13.4.2019.
4. ↑  OPR-Vakuus: Palvelumme Viitattu 2.2.2015
5. ↑  Tuottoa.fi: Yleistä OPR-Vakuus Oy
6. ↑  Tiedote Pikavippi.fi-lainapalvelun päättymisestä *Pikavippi*.  Arkistoitu 24.4.2019. Viitattu 24.4.2019.
7. ↑  Finder: OPR-Vakuus Oy
8. ↑  Tuottoa.fi: Kehitys (Arkistoitu – Internet Archive) OPR-Vakuus Oy
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* OPR-Finance Oy