recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anne Helin** (s. 28. tammikuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Helin pelasi SM-sarjassa ensimmäisen kerran jo 12-vuotiaana kaudella 1999–2000 edustaen tuolloin Karhu-Kissoja. Hän siirtyi Itä-Helsingin Kiekkoon kausiksi 2002–2008, ja edelleen Oulun Kärppiin 2008. Hän voitti Kärpissä Suomen-mestaruuden 2012. Hän edusti Kärppiä uransa loppuun, kevääseen 2013 saakka. Hän toimi Kärpät Akatemian apulaisvalmentajana 2016–2019.

Helin on valittu SM-sarjan All Stars -kentällisen laitahyökkääjäksi kausilla 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009 sekä 2010–2011, jolloin hänet palkittiin SM-sarjan parhaana pelaajana. SM-sarjan parhaaksi keskushyökkääjäksi hänet valittiin kaudella 2011–2012. Hän voitti SM-runkosarjan maali- ja pistepörssin kausilla 2011–2012 ja 2012–2013. Juniori-ikäisenä hän pelasi menestyksekkäästi myös jalka- ja jääpalloa.

Helin pelasi MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Harbinissa 2008, jossa Suomi sai pronssia. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Hämeenlinnan kisoissa 2009 ja oli ensikertalaisena olympialaisissa ottamassa pronssia Vancouverissa 2010. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Sveitsin MM-kilpailuissa 2011 ja neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 2012.
Ennen olympialaisia 2010 hän oli pelannut A-maajoukkueessa 39 ottelua, joissa hän oli tehnyt 21 maalia ja antanut 12 maaliin johtanutta syöttöä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anne Helin *eurohockey.com*. Viitattu 15.4.2015.
2. 1 2 3 4  Jääkiekko, naiset *noc.fi*. Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 25.3.2010. Viitattu 13.1.2010.
3. 1 2 3  ANNE HELIN *eliteprospects.com*. Viitattu 26.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Kärpät juhlii naisten Suomen mestaruutta *Yle.fi*.  25.3.2015.
5. ↑  Naisten SM-sarjan palkinnot 2010-11 - Tässä nimilista! *leijonat.fi*.  11.3.2011.  Arkistoitu 31.8.2011. Viitattu 28.4.2011.
6. 1 2  NAISTEN SM-SARJAN PALKINNOT KAUDELLA 2011 - 2012 *Junnut.com*.  Arkistoitu 8.4.2012. Viitattu 15.4.2015.
7. ↑  Anne Helin otti omansa *Kaleva.fi*.  17.2.2013. Viitattu 15.4.2015.
8. ↑  Joukkueenjohtajan peliraportti: Suomelle riemastuttavasti MM-pronssia *leijonat.fi*.  25.4.2011.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 28.4.2011.
**Nina Tikkinen** (s. 6. helmikuuta 1987 Salo) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Tikkinen valittiin SM-sarjan kauden tulokkaaksi 2003–2004, jolloin hän edusti Turun Palloseuraa. Hän siirtyi Oulun Kärppiin 2005 ja kaksi vuotta myöhemmin Minnesotan valtionyliopistoon, jossa hän jääkiekkoilun ohella suoritti taloustieteen tutkinnon. Hän palasi Kärppiin kausiksi 2011–2015. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2011–2012, jolloin hänet valittiin myös runkosarjan parhaaksi pelaajaksi.

Tikkinen kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui neljänneksi Kanadan MM-kilpailuissa 2007. Hän oli mukana Suomen pronssijoukkueessa Kiinan MM-kisoissa 2008 ja Hämeenlinnassa 2009. Olympialaisissa hän oli mukana ensimmäisen kerran Vancouverissa 2010, missä Suomi voitti pronssia. Hän oli 13.1.2010 mennessä pelannut 71 A-maaottelua, joissa hän oli tehnyt kymmenen maalia ja antanut 12 maalisyöttöä. Hän kuului neljänneksi sijoittuneisiin Suomen joukkueisiin MM-kilpailuissa 2012 ja 2013 sekä viidenneksi sijoittuneeseen olympiajoukkueeseen 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Nina Tikkinen *eurohockey.com*. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Nina Tikkinen Suomen olympiakomitea.  Arkistoitu 23.1.2014. Viitattu 15.4.2015.
3. 1 2  Jääkiekko, naiset *noc.fi*. Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 24.2.2010. Viitattu 15.1.2010.
4. ↑  NINA TIKKINEN *eliteprospects.com*. Viitattu 18.1.2016. (englanniksi)
5. ↑  Suomen naisleijonat voittivat pronssia jatkoaikamaalilla  25.2.2010. Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 4.8.2012. Viitattu 27.2.2010.
6. ↑  Nina Tikkinen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
**Charles Joseph Bacon, Jr.** (9. tammikuuta 1885 – 15. marraskuuta 1968) oli yhdysvaltalainen juoksija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja 1908 Lontoon kisoista.

Lontoon aitajuoksukilpailut käytiin nurmipäällysteisellä radalla. Ratamerkinnät olivat huonot eikä kunnollisia kalkkiviivoja ollut. Alkukilpailuja järjestettiin kaikkiaan kaksitoista, joista seitsemään osallistui vain yksi juoksija ja neljään seuraavaan kaksi. Aitojen korkeus oli ensimmäistä kertaa 91 senttimetriä. Bacon juoksi alkuerissä uuden olympiaennätyksen 57,0, mutta Harry Hillman paransi sitä välierissä aikaan 56,4. Loppukilpailussa Bacon kävi tiukan kamppailun neljä vuotta aikaisemmin Saint Louisin kisoissa 76 senttimetrin korkuisilla aidoilla juostun kilpailun voittanutta Hillmania vastaan. Viimeiselle aidalle Bacon ja Hillman tulivat tasatahtia, ja aivan loppusuoralla Bacon painoi ohi ja pysäytti kellot uuteen, ensimmäiseen viralliseen maailmanennätysaikaan 55,0 sekuntia. Maailmanennätys pysyi voimassa vuoteen 1920, jolloin Frank Loomis rikkoi sen.

Bacon itse kommentoi jälkeenpäin radan olleen "suoraan sanottuna perunapelto". Hän oli tuntenut itsensä voimakkaaksi entisenä 400 ja 800 metrin erikoismiehenä, mutta oli kuitenkin maalissa täysin lopussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles Bacon (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 114. Otava, 1970.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 16. Otava, 1970.
4. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 422. Otava, 1970.

  

Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Walter Tewksbury |
1904: Harry Hillman |
1908: Charles Bacon |
1920: Frank Loomis |
1924: Morgan Taylor |
1928: David Burghley |
1932: Robert Tisdall |
1936: Glenn Hardin |
1948: Roy Cochran |
1952: Charles Moore |
1956: Glenn Davis |
1960: Glenn Davis |
1964: Warren Cawley |
1968: David Hemery |
1972: John Akii-Bua |
1976: Edwin Moses |
1980: Volker Beck |
1984: Edwin Moses |
1988: Andre Phillips |
1992: Kevin Young |
1996: Derrick Adkins |
2000: Angelo Taylor |
2004: Félix Sánchez |
2008: Angelo Taylor |
2012: Félix Sánchez |
2016: Kerron Clement |
2020: Karsten Warholm |
**Matthias Kessler** (s. 16. toukokuuta 1979 Nürnberg, Länsi-Saksa) on saksalainen maantiepyöräilijä.

Kessler saavutti MM-pronssia alle 23-vuotiaiden maantieajossa Veronassa 1999. Hän aloitti ammattilaisuransa seuraavana vuonna Telekom-tallissa, ja edusti samaa joukkuetta, uudelta nimeltään T-Mobile Team, vuoteen 2006. Kaudella 2007 hän ajoi Astana-tallissa. Se jäi hänen viimeiseksi ammattilaisvuodekseen.

Kessler voitti Ranskan ympäriajossa 2006 Alankomaiden Valkenburgiin päättyneen kolmannen etapin karattuaan pääjoukosta runsaat kaksi kilometriä ennen maalia. GP Miguel Indurain -kilpailun hän voitti kahdesti. Kevään klassikkokilpailuissa hän sijoittui useita kertoja kymmenen parhaan joukkoon.

Kessler sai kahden vuoden kilpailukiellon jäätyään kiinni testosteronin käytöstä 2007. Tammikuussa 2010 hän loukkaantui vakavasti törmättyään kissaan harjoitellessaan Mallorcalla. Sairaalan tiedottajan mukaan hän sai vakavia päävammoja ja hänet vaivutettiin koomaan.

Saavutuksia
-----------

1999
MM-kilpailut, pronssia alle 23-vuotiaiden maantieajossa
Saksan mestaruuskilpailut, kultaa alle 23-v. maantieajossa
2002
Giro del Piemonte, toinen
Liège–Bastogne–Liège, kuudes
2003
GP Miguel Indurain, voitto
Luk-Cup Bühl, voitto
Amstel Gold Race, viides
2004
GP Miguel Indurain, voitto 
La Flèche Wallonne, kolmas
Liège–Bastogne–Liège, kuudes
Amstel Gold Race, kuudes
Pariisi–Tours, seitsemäs
2006
Ranskan ympäriajo, etapin 3 voitto
Saksan mestaruuskilpailut, hopeaa maantieajossa
La Flèche Wallonne, kymmenes
2007
La Flèche Wallonne, neljäs
Amstel Gold Race, neljäs
Liège–Bastogne–Liège, kahdeksas

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Statistics Matthias Kessler *cyclingarchives.com*. Viitattu 23.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  World Championship, Road, U23 1999 *cyclingarchives.com*. Viitattu 16.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  Kessler gets it right; Boonen takes maillot jaune *cyclingnews.com*.  5.7.2006. Viitattu 16.1.2010. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  Matthias Kessler *trap-friis.dk*. Viitattu 16.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  Saksalaispyöräilijä koomassa - törmäsi kissaan *Yle.fi*.  15.1.2010. Viitattu 16.1.2010.
6. 1 2 3 4 5 6 7 8  Results Matthias Kessler *cyclingarchives.com*. Viitattu 16.1.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Marc Denis** (s. 1. elokuuta 1977 Montreal, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on voittanut urallaan kertaalleen maailmanmestaruuden.

Ura
---

### Seurajoukkueissa

Colorado Avalanche varasi Denisin numerolla 25 vuoden 1995 varaustilaisuudessa. Denis oli nuorena erittäin lupaava maalivahti. Hän pelasi QMJHL-juniorisarjassa kaudet 1994–1997. Viimeisenä kautenaan Chicoutimi Saguenéensissa Denis valittiin koko Kanadan tärkeimpien juniorisarjojen Canadian Hockey Leaguen parhaaksi maalivahdiksi.

Denis siirtyi Coloradon organisaatioon jo keväällä 1997 juniorisarjojen loputtua ja pelasi yhden NHL-ottelunkin kaudella 1996–1997. Seuraavat kaksi kautta hän kuitenkin pelasi vielä pääasiassa farmissa AHL:n Hershey Bearsissa. Kaudella 1999–2000 Denis nousi Patrick Royn kakkosmaalivahdiksi. Seuraavana kesänä Colorado kauppasi maalivahtinsa kuitenkin Columbus Blue Jacketsiin, josta sai vastineeksi varausoikeuden.

Kahdella ensimmäisellä kaudella Columbuksessa Ron Tugnutt ja Denis jakoivat peliajan melko tasan, mutta vuodesta 2002 vuoteen 2006 Denis oli Columbuksen ykkösmaalivahti. Kaudella 2002–2003 hän teki NHL-ennätyksen pelattujen minuuttien määrässä. Denis torjui kauden aikana 77 ottelussa ja pelasi yhteensä 4 511 minuuttia. Tampa Bay Lightningiin Denis siirtyi kesällä 2006. Tampa antoi vaihdossa Denis'stä maalivahti Fredrik Norrenan ja hyökkääjä Fredrik Modinin. Pian vaihtokaupan jälkeen Tampa Bay ja Denis allekirjoittivat kolmevuotisen sopimuksen. Tampassa Denis ei kuitenkaan onnistunut ja toisella kaudellaan 2007–2008 hänet tiputettiin heikon alkukauden jälkeen farmiin Norfolk Admiralsiin. Kesällä 2008 Tampa Bay osti ulos Denisin sopimuksen.

Denis teki kaudeksi 2008–2009 sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa. Hän pelasi kauden aikana vain yhden NHL-ottelun. Pääosan kaudesta Denis pelasi AHL:n Hamilton Bulldogsissa (runkosarjassa 46 ja pudotuspeleissä kuusi ottelua). Hän lopetti uransa tähän kauteen.

Kaudella 2010–2011 Denis toimi vuosilta 1994–1997 tutun QMJHL-joukkue Chicoutimi Saguenéensin maalivahtivalmentajana.

### Maajoukkueessa

Denis voitti kahdesti nuorten maailmanmestaruuden. Vuonna 1996 Denis oli José Théodore kakkosmaalivahtina, mutta vuonna 1997 hän oli Kanadan ykkösmaalivahti. Hänet valittiin vuonna 1997 MM-turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.

Denis on edustanut Kanadaa kaksi kertaa myös MM-kilpailuissa. Tšekissä 2004 Denis ei pelannut yhtään ottelua, mutta Kanada voitti maailmanmestaruuden. Latviassa 2006 Denis oli Kanadan maalilla viidessä ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marc Denis *Legends of Hockey*. Hockey Hall of Fame and Museum. Viitattu 27. tammikuuta 2008. (englanniksi)
2. ↑  Lightning Buy Out Contract of Goaltender Marc Denis *TampaBayLightning.com*.  25. kesäkuuta 2008. Tampa Bay Lightning.  Arkistoitu 6.7.2008. Viitattu 27. tammikuuta 2008. (englanniksi)
3. ↑  Canadiens sign Laraque to 3-year deal *ESPN.com*.  3. heinäkuuta 2008. ESPN Internet Ventures. Viitattu 27. tammikuuta 2008. (englanniksi)
4. 1 2  Marc Denis *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
Stiina Saaristo
**Stiina Saaristo** (s. 1976 Kisko) on suomalainen kuvataiteilija. Saaristolle tyypillisiä töitä ovat suurikokoiset pikkutarkat piirustukset. Häntä pidetään yhtenä sukupolvensa omaperäisimmistä taiteilijoista. Saaristo on Taidemaalariliiton jäsen.

Saaristo on valmistunut Kuvataideakatemiasta vuonna 2005. Hän piti talvella 2010 Amos Andersonin taidemuseossa vuosien 2001–2009 tuotannostaan näyttelyn otsikolla *Ein kleines Monster* (Pieni hirviö), joka on laajin hänen teoksiaan siihen mennessä esitellyt näyttely.

Saaristo käyttää teoksissaan lyijykynää ja värikynää. Hän käyttää mallina itseään ja kirpputoreilta hankkimaansa aineistoa. Teoksille on ominaista groteskiliioittelu ja huumori. Niiden henkilöhahmot ovat usein epävakaita lapsiaikuisia ja aikuislapsia, joiden kautta hän kuvaa naisen elämää ja naiseen kohdistettuja odotuksia ja vaatimuksia.

Hänelle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Valjakka: Riiviöprinsessat tavarataivaassa.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.2010, s. C1. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Sirpa Pääkkönen: Ruma lapsi valtaa aikuisen ruumiin.  *Helsingin Sanomat*, 16.1.2010, s. C1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuula Kärki, Stiina Saariston näyttely
* Stiina Saaristo kertoo maalauksestaan Scarlet Kansallisgallerian haastattelussa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ronetta Smith** (s. 2. toukokuuta 1980) on jamaikalainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuun.

Smith osallistui Birminghamin sisäratojen MM-kisoihin 2003, mutta karsiutui henkilökohtaisella matkalla alkuerissä. 4 x 400 metrin viestijuoksussa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti hopeaa. Samana vuonna Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui henkilökohtaisella matkalla välierissä ajalla 51,39, mutta oli mukana MM-pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui alkuerissä. Ateenan olympialaisissa hän saavutti olympiapronssia, kun juoksi alkuerissä Jamaikan pitkän viestin joukkueessa. Loppukilpailussa kolmanneksi juosseessa joukkueessa Smithin tilalla juoksi Novlene Williams. Helsingin MM-kisoissa 2005 Smith karsiutui henkilökohtaisen matkan alkuerissä, mutta oli mukana voittamassa MM-hopeaa viestissä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän karsiutui alkuerissä ja Kansainyhteisön kisoissa samana vuonna välierissä.

Ennätykset
----------

* 200 metrin juoksu: 23,25 (2001)
* 400 metrin juoksu: 51,23 (2005)

Lähteet
-------

* Ronetta Smith Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

1. ↑  Kansainvälisen Olympiakomitean tietokanta (englanniksi)
2. ↑  IAAF – Naisten 4×400 metrin alkuerien tulokset (Ateena 2004) (englanniksi)
3. ↑  IAAF – Naisten 4×400 metrin loppukilpailun tulokset (Ateena 2004) (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Mariia Posa** (s. 21. helmikuuta 1988 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Posa aloitti SM-sarjauransa kasvattajaseurassaan Itä-Helsingin Kiekossa 2005. Kaudella 2008–2009 hän edusti Espoon Bluesia voittaen Suomen-mestaruuden. Kausilla 2009–2012 hän pelasi Minnesota-Duluthin yliopiston joukkueessa. Hän voitti yliopistomestaruuden ensimmäisellä kaudellaan. Hän pelasi Bluesissa kaudet 2012–2014 voittaen molemmilla kausilla Suomen-mestaruuden. Uransa viimeisellä kaudella 2014–2015 hän pelasi vain kolme pudotuspeliottelua Bluesin voittaessa mestaruuden..

Posa pelasi kaikkiaan 140 SM-sarjan runkosarjaottelua, joissa teki 26 maalia ja antoi 60 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 38 ottelussa neljä maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. NCAA:n sarjssa hän pelasi 101 ottelua, joissa teki neljä maalia ja antoi 15 maalisyöttöä.

Posa pelasi aikuisten arvokisoissa ensimmäisen kerran Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 2009 kuuluen Suomen pronssijoukkueeseen. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Vancouverin olympialaisissa 2010. Hän pelasi kaikkiaan 64 A-maaottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Sekä olympialaisissa että MM-kilpailuissa hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä.

Myös Mariia Posan kaksoissisar Christine Posa on kuulunut maajoukkuerinkiin. Hän edustaa seuratasolla Espoon Bluesia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mariia Posa *eurohockey.com*. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jääkiekko, naiset *noc.fi*. Suomen Olympiakomitea.  Arkistoitu 25.3.2010. Viitattu 19.1.2010.
3. ↑  Kapteeni Tuominen johdatti mestarit Valkoiseen taloon *leijonat.fi*.  15.9.2010.  Arkistoitu 18.9.2010. Viitattu 13.12.2010.
4. ↑  Bluesin naiset voitti jääkiekon Suomen mestaruuden *veikkaajat.com*.  21.3.2013. Viitattu 15.4.2015.
5. ↑  Aurora Borealis -malja kohti hallin kattoa kahden kapteenin voimin - "Ihan hirveää jännittää" *leijonat.fi*.  13.4.2014.  Arkistoitu 16.4.2015. Viitattu 15.4.2015.
6. 1 2 3  MARIIA POSA *eliteprospects.com*. Viitattu 7.4.2019. (englanniksi)
7. ↑  BLUES *eliteprospects.com*. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
8. ↑  Christine Posa *eurohockey.com*. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
**Espoon seurakunta** oli Espoon pitäjän kristillinen emäseurakunta vuosina 1451–1950. Espoon seurakunta perustettiin ilmeisesti jo 1300-luvulla Kirkkonummen kappeliseurakunnaksi ja se asetettiin emäseurakunnaksi vuonna 1451. Vuonna 1950 Espoon seurakunta jaettiin kielellisellä perusteella suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan.

Lokakuussa 1921 kansalaiskokuksessa ehdotetiin Leppävaaran irroittamista omaksi seurakunnaksi, mutta hanke raukesi Huopalahden itsenäistymisen myötä. Vuonna 1929 Kauniaisten, Kilon ja Leppävaaran asukkaat yrittivät muodostaa alueelle sekä suomen- että ruotsinkielisen seurakunnan, mutta eri ei toteutunut.

Espoon suomenkielisestä seurakunnasta erotettiin vuonna 1960 Tapiolan seurakunta, ja sen jäljelle jäänyt osa jaettiin vuonna 1964 Kanta-Espoon, Etelä-Espoon ja Leppävaaran seurakuntiin. Myöhemmin Etelä-Espoon seurakunta on vielä jaettu Olarin ja Espoonlahden seurakuntiin. Myös Kauniainen kuului Espoon seurakuntiin vuoteen 1978 saakka, jolloin Kauniaisten suomalainen ja ruotsalainen seurakunta itsenäistyivät.

Papisto
-------

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Espoon seurakunnan kirkkoherroina:

* 1458–1500: Henricus
* 1500–1532: Martinus
* 1533–1551: Laurentius
* 1554–1561: Henricus Stephani Herkäpaeus
* 1563–1786: Ericus Stephani Hercke
* 1586–1615: Olaus Stephani
* 1615–1616: Andreas Henrici
* 1616–1619: Bartholdus S. Zachaeus
* 1619: Hieronymus Laurentii
* 1620–1649: Johannes Martini Brennerus
* 1650–1684: Martinus Johannis Brennerus
* 1684–1704: Sveno Martini Brennerus
* 1705–1716: Johan Molsdorffer
* 1721–1739: Abraham Collin
* 1739–1742: Johan Braxer
* 1744–1773: Elias Cajander
* 1775–1793: Nils Crusell
* 1795–1816: Adam Johan Tamelander
* 1819–1832: Ezechiel Hildeen
* 1835–1848: Jakob Algot Gadolin
* 1851–1871: Gabriel Geitlin
* 1873–1895: Karl Erenius
* 1897–1905: Aksel August Abraham Fleege
* 1907–1930: Karl Oskar Fontell
* 1932–1947: Lennart Byman
* 1947–1950: Thure af Björksten

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Espoon seurakunta *Suomen sukututkimusseura*. Viitattu 12.8.2022.
**Ebba Henrietta Bernadotte** (o.s. **Munck af Fulkila**, 24. lokakuuta 1858 Jönköping, Ruotsi – 16. lokakuuta 1946 Grödinge, Ruotsi) oli Ruotsin prinssin Oscar Bernadotten (1859–1953) puoliso ja kreivi Folke Bernadotten (1895–1948) äiti. Hänen isänsä oli suomalaiseen Munck af Fulkila -aatelissukuun kuulunut, Suomessa syntynyt eversti Carl Jacob Munck af Fulkila (1808–1882).

Ebba Munck oli silloisen kruununprinsessa Victorian, myöhemmän kuningas Kustaa V:n puolison hovineitinä tavatessaan prinssi Oscarin. He avioituivat 15. maaliskuuta 1888 Bournemouthissa Englannissa. Ebba sai tällöin virallisen arvonimen "prinsessa Bernadotte".

Lähteet
-------

1. ↑  / Munck (1500 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Carpelan, Tor: *Ättartavlor för de på Finland riddarhus inskrivna ätterna.*, s. 750–751. Andra bandet H–R. Helsinki: Frenckellska tryckeri aktiebolagets förlag, 1958. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ebba Munck af Fulkila 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
Fulvio Fantoni (2018)
**Fulvio Fantoni** (s. 9. marraskuuta 1963 Grosseto) on italialainen bridgenpelaaja. Hän on bridgen maailmanrankingin ykkönen. Hän pelaa usein yhdessä Claudio Nunesin kanssa.

Vuonna 2004 Fantoni voitti World Team Olympiad -turnauksen joukkuetovereinaan Norberto Bocchi, Giorgio Duboin, Lorenzo Lauria, Claudio Nunes ja Alfredo Versace. Hän voitti Bermuda Bowlin vuonna 2005 samalla joukkueella kuin vuotta aikaisemmin. Hän voitti myös World Mind Sports Games -turnauksen vuonna 2008. Joukkueessa pelasi Norberto Bocchin tilalla Antonio Sementa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fulvio Fantoni *gazzetta.it*.  2.7.2004. La Gazzetta dello Sport.  Arkistoitu 1.12.2008. Viitattu 26.1.2010. (italiaksi)
2. ↑  Fulvio Fantoni *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 26.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  12th World Team Olympiad *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 26.1.2010. (englanniksi)
4. ↑  37th World Team Championships *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 26.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  1st World Mind Sports Games *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 26.1.2010. (englanniksi)
**Birger Erland Stenman** (9. lokakuuta 1909 Viipuri – 24. huhtikuuta 1989 Kotka) oli suomalainen telinevoimistelija ja lajin valmentaja sekä voimisteluliiton puheenjohtaja. Ammatiltaan hän oli hammaslääkäri.

Birger Stenman kävi koulunsa Kotkassa, jossa tuli ylioppilaaksi vuonna 1931. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella, jossa suoritti vuonna 1933 voimistelunopettajan tutkinnon. Sen jälkeen hän jatkoi opintojaan lääketieteellisessä tiedekunnassa ja suoritti vuonna 1936 hammaslääketieteen lisensiaatin (HLL) tutkinnon. Sen jälkeen hän toimi hammaslääkärinä Karhulassa.

Birger Stenman oli Suomen telinevoimistelujoukkueen jäsen vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa. Joukkue sijoittui kisoissa viidenneksi, ja Stenmanin oma sijoitus yhteispisteissä oli 66. Samana vuonna hän voitti nuorten Suomen mestaruuden telinevoimistelussa. Vuonna 1931 hän osallistui yhdessä Heikki Savolaisen kanssa MM-kisoihin Pariisissa.

Stenmanista tuli jo voimistelu-uran aikana valmentaja vuonna 1930. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi Suomen voimistelumaajoukkueen valmennustehtävissä. Neljä vuotta myöhemmin Berliinin olympialaisissa hän toimi olympiajoukkueen voimistelijoiden apuvalmentajana ja vuodesta 1937 päävalmentaja Yrjö Nykäsen päävalmentajakauden jälkeen. Näin hänestä tuli Lontoossa vuonna 1948 Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäimmän voimistelujoukkueen valmentaja Suomen voittaessa joukkuevoimistelun ja useita henkilökohtaisia mitaleita. Voimistelujoukkueen valmentajaura jatkui vielä Helsingin vuoden 1952 ja Melbournen vuoden 1956 kesäolympialaisissa, joissa Suomen joukkue sijoittui molemmissa pronssille joukkueena.

Telinevoimistelijoiden valmennus-uran lisäksi hän oli seura-aktiivi osallistuen Karhulan Katajaisten, Sunilan Sisun ja Kotkan Innon johtokuntiin joko jäsenenä tai puheenjohtajana. Suomen Voimisteluliiton johtokuntaan hän kuului vuodesta 1933, vuodesta 1958 valmennusvaliokunnan puheenjohtaja ja vuosina 1968–1969 Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja. Voimisteluliiton puheenjohtajuuden myötä hän toimi vuosina 1967–1969 Olympiakomitean hallituksessa sekä valtuuskunnassa 1967–1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Siukonen: *Suuri Olympiateos 12 – Urheilukunniamme puolustajat*, s. 315. Helsinki: Otava, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. 1 2 3 4  Birger Stenman täyttää 50 vuotta.  *Helsingin Sanomat*, 9.10.1959, s. 25. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 20.3.2022.
3. ↑  Birger Stenman *Olympedia*. Viitattu 18.8.2022. (englanniksi)
**Tidemannus de Cume** (suom. *Kokemäen Tidemannus*, ruots. *Tideman av Kumo*, k. 8. kesäkuuta 1318) oli Kokemäenjokilaaksossa 1200–1300-lukujen vaihteessa vaikuttanut saksalaissukuinen hansakauppias. Hänen hautakiveään säilytetään nykyään Ulvilan Pyhän Olavin kirkon asehuoneessa. Se on yksi Suomen vanhimmista henkilönimellä varustetuista hautamuistomerkeistä. Esimerkiksi Suomen vanhimpina pidetyt, 1200-luvun alkupuolelta peräisin olevat Raision kirkon hautakivet eivät sisällä nimiä.

Tidemannus
----------

Tidemannus de Cumen nimen loppuosa sisältää Kokemäen pitäjästä keskiajalla käytetyn Kumo-nimityksen latinankielisen muodon. Hautakivi on yhdessä 1200-luvun lopulta peräisin olevan Pyhän Henrikin legendan kanssa vanhin tunnettu lähde, jossa Kokemäen pitäjän nimi esiintyy. Tidemannuksen taustoista ei ole tarkkaa tietoa, mutta hänen kutsumisensa kokemäkiläiseksi osoittaa Tidemannuksen asettuneen vakituisesti asumaan seudulle. Erään teorian mukaan hän saattaisi olla Gotlannista 1200-luvulla Ulvilaan saapuneita saksalaisia kauppiaita. Tidemannus on todennäköisesti haudattu Ulvilan Liikistössä sijainneelle hautausmaalle. Muistokivi on myöhemmin siirretty Ulvilan kirkkoon ja sitä on saatettu käyttää esimerkiksi kynnys- tai porraskivenä.

Hautakivi
---------

Tidemannuksen hautakivi on kalkkikivestä valmistettu suorakulmainen kivi, joka on todennäköisesti peräisin Gotlannista. Sen keskelle on kaiverrettu vaakunakilpi ja puumerkki, joka esittää kummulla olevaa ristiä. Kiven reunaa kiertää latinankielinen teksti:

*Anno Domini MCCCXVIII V feria ante pentecosten obiit Tidemanus de Cume, cuius anima viuat in eternam pacem. Amen. (Herran vuonna 1318, perjantaina ennen helluntaita kuoli Kokemäen Tidemannus, jonka sielu eläköön ikuisessa rauhassa. Aamen.)* 
Ulvilan keskiaikaisen kirkon asehuoneessa on myös useita muita vanhoja hautakiviä. Niistä vanhimpia ovat Tidemannus de Cumen ohella itämerensaksalaisten kauppiaiden Herbordus Wiperenvorden (k. 1313) ja Arnoldus Stolten (k. 1346) kivet. Kokonaisten lisäksi on useita hajonneita kappaleita, joita on käytetty kirkon rakennusmateriaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Diplomatarium Fennicum –tietokanta Viitattu 14.4.2022.
2. ↑  Jari Näränen: "Vanhoja hautakiviä Raision kirkossa" (Arkistoitu – Internet Archive) Arkeologia NYT!, 2/2005. Viitattu 15.9.2013.
3. 1 2 3  Salminen, Tapio: *Joki ja sen väki - Kokemäen ja Harjavallan historia jääkaudesta 1860-luvulle*, s. 49–50, 165. Jyväskylä: Kokemäen ja Harjavallan kaupungit ja seurakunnat, 2007. ISBN 978-952-99941-0-6.
**Eduard Pütsep** (21. lokakuuta 1898 Orava, Viro – 22. elokuuta 1960 Kuusamo, Suomi) oli virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.

Pütsep oli Viron ensimmäinen painin olympiavoittaja. Antwerpenin 1920 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi. Pariisin 1924 olympialaisissa hän voitti kultaa kääpiösarjassa (alle 58-kiloiset). Sarjan muut mitalit menivät suomalaisille, Anselm Ahlforsille ja Väinö Ikoselle. Amsterdamin 1928 olympialaisissa Pütsep sijoittui kuudenneksi.

Maailmanmestaruuskilpailuissa Pütsep sijoittui neljänneksi 1921 ja sai hopeaa 1922. Euroopan mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 1927.

Vuonna 1924 Pütsep toimi lavastajana ja esitti pääosan Viron ensimmäisessä komediaelokuvassa. Painiuransa jälkeen hän toimi valmentajana kotimaansa lisäksi Latviassa ja Suomessa.

Lähteet
-------

* Lääne, Tiit: *Eesti olümpiamedalivõitjad 1912–2006*, s. 60–61. Eesti Olümpiakomitee, 2006. ISBN 9949-427-25-8.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 561–562. , 1988. ISBN 0-14-010771-1.

Viitteet
--------

1. ↑  Avé, M. A. (toim.): Les Jeux de la VIIIe Olympiade Paris 1924 - Rapport Officiel (Sivu 404) *Comité Olympique Français*.  1924 (sähköisenä 10.4.2008). Pariisi:  Librairie de France.  Arkistoitu 10.4.2008. Viitattu 20.2.2020. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Edward Smith-Stanley
**Edward Smith-Stanley** (21. huhtikuuta 1775 – 30. kesäkuuta 1851 Knowsley Park) oli englantilainen valtiomies, luonnontutkija, keräilijä ja lintutieteilijä.

Edward Smith-Stanley vanhemmat olivat Edward Smith-Stanley, 12. Derbyn jaarli, ja Elizabeth Hamilton. Hän avioitui serkkunsa Charlotte Margaret Hornbyn kanssa 1798.

Päätettyään opintonsa Eton Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa lordi Stanley oli Preston ja Lancashiren parlamenttiedustaja 1796–1832. Vuonna 1834 hän peri isänsä tittelin Derbyn 13. jaarlina ja vetäytyi politiikasta, keskittyen elävien ja kuolleiden eläinten kokoelmiinsa Knowsley Hallissa Liverpoolin lähellä. Hänellä oli suuri kokoelma eläviä eläimiä ja hänen kuollessaan se käsitti 1 272 lintua ja 345 nisäkästä, jotka oli toimittanut Englantiin joukko tutkimusmatkailijoita, muun muassa Joseph Burke. Osa kokoelmista on sijoitettu Liverpoolin museoon.

Smith-Stanley oli kirjailija ja ornitologi Edward Learin suojelija eli mesenaatti. Hän toimi Linnaean Societyn puheenjohtajana 1828-1833 ja Zoological Societyn puheenjohtajana.

Stanley nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa isokaijasen ja viirukalastajan (*Halcyon chelicuti*).

Lähteet
-------

1. ↑  *Alumni Cantabrigienses* (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  ITIS (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Giorgio Duboin** (s. 30. syyskuuta 1959 Torino) on italialainen bridgenpelaaja. Hän on toinen bridgen maailmanrankingilla. Aikaisemmin hän pelasi usein Norberto Bocchin kanssa. Nykyään hän pelaa Antonio Sementan kanssa.

Duboin voitti World Team Olympiad -turnauksen vuonna 2000 joukkuetovereinaan Norberto Bocchi, Lorenzo Lauria, Alfredo Versace, Dano De Falco, Guido Ferraro. Vuonna 2004 hän voitti samaisen turnauksen joukkuetovereinaan Norberto Bocchi, Fulvio Fantoni, Lorenzo Lauria, Claudio Nunes ja Alfredo Versace. Hän voitti Bermuda Bowlin vuonna 2005 samalla joukkueella kuin vuotta aikaisemmin. Hän voitti myös World Mind Sports Games -turnauksen vuonna 2008. Joukkueessa pelasi Norberto Bocchin tilalla Antonio Sementa.

Lähteet
-------

1. ↑  Identikit azzurri *gazzetta.it*. La Gazzetta dello Sport.  Arkistoitu 29.12.2010. Viitattu 29.1.2010. (italiaksi)
2. ↑  Giorgio Duboin *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 29.1.2010. (englanniksi)
3. ↑  11th World Team Olympiad *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 29.1.2010. (englanniksi)
4. ↑  12th World Team Olympiad *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 29.1.2010. (englanniksi)
5. ↑  37th World Team Championships *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 29.1.2010. (englanniksi)
6. ↑  1st World Mind Sports Games *worldbridge.org*. World Bridge Federation. Viitattu 29.1.2010. (englanniksi)
Emil von Qvanten elämänsä loppupuolella.
**Emil von Qvanten**, salanimi **Peder Särkilax**, (22. elokuuta 1827 Pori – 5. joulukuuta 1903 Sanremo) oli suomalaissyntyinen runoilija.

Von Qvanten julkaisi kahtena vuonna, 1845 ja 1849, runokalenterin *Lärkan* ('Leivonen'), johon sisältyy "Suomis sång". Kokoelma *Dikter* ('Runoja') ilmestyi vuonna 1851. Salanimellä **Peder Särkilax** hän julkaisi vuonna 1855 poliittisen pamfletin *Fennomani och skandinavism*, jossa hän vaati Suomen erottamista Venäjästä ja asettui kannattamaan ajatusta suomalais-skandinaavisesta liittovaltiosta. Tilanne juontui Krimin sodasta. Von Qvanten oli muuttanut jo vuonna 1853 Suomesta Ruotsiin. Siellä hän oli aateloidun sukunsa edustajana valtiopäivillä. Hän oli kuningas Kaarle XV:n hovikirjastonhoitaja vuosina 1864–1872. Hän matkusteli maailmalla ja asettui sitten vuonna 1890 Italiaan, missä hän toimi lehtimiehenä. Von Qvanten ei voinut elämänsä loppupuolella enää palata kotimaahansa venäläisvaltaa arvostelleitten kirjoitustensa vuoksi. Kootut runot *Dikter, nya och gamla* ilmestyi 1880. Emil von Qvanten on haudattu sukunsa aikanaan omistaman Mäntsälän Ylikartanon maille.*lähde?*

Von Qvanten kirjoitti sanat *Suomen lauluun* ("Suomi-Sång") vuonna 1842. Runo on myöhemmin tullut tunnetuksi kuorolauluna Fredrik Paciuksen säveltämällä melodialla. Sanoitusta on korjannut J. L. Runeberg.

Von Qvantenin puoliso oli ruotsalainen kirjailija Aurora von Qvanten.

Teokset
-------

* *Lärkan*, 1844 ja 1849
* *Dikter*, 1851
* *Lyriska dikter*, 1859,
* *Dikter, nya och gamla*, 1880
* *Sveriges skönaste folkvisor*, 1882
* *Fyra sagodikter*, 1900
* *Fennomani och skandinavism*, 1855, salanimellä Peder Särkilax

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Orlamo: "Haminan kadettiupseerit musiikkitaiteen parissa: Suomen laulun säveltäjä - everstiluutnantti Johan Baeckman". Kylkirauta 2/2009
2. ↑  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Qvanten, Emil", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 610. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
3. ↑  Kuka kukin oli, Wikisource, art. von Qvanten, Emil

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Emil von Qvanten** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Vorgašorin urheilutalo ja kaivosmuistomerkki.
**Vorgašor** (komiksi ja venäjäksi Воргашор) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Vorgašor-joen alkulähteitä 30 kilometriä Vorkutasta luoteeseen. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunnan nimi perustuu komin sanoihin *vorga* ’uoma, painauma’ ja *šor* ’puro’. Se on saanut alkunsa vuonna 1939 löydetyn hiiliesiintymän yhteyteen perustetusta vankileiristä. 1940–1950-lukujen vaihteessa rakennettiin Vorga-Šorin rautatieasema ja kaivostaajama. Vuonna 1964 Vorgašor sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuosina 1965–1988 se oli Vorkutan Komsomolin piirin keskus.

Severstalin tytäryhtiön Vorkutaugolin omistama Vorgašorin kaivos on Euroopan-puoleisen Venäjän suurin kivihiilen tuotantolaitos. Kymmenen vuoden ajaksi tehdyn kehittämissuunnitelman mukainen vuosikapasiteetti on neljä miljoonaa tonnia vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 788. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 29.1.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Vorkutaugol: Šahta "Vorgašorskaja" *vorkutaugol.ru*.  Arkistoitu 11.4.2008. Viitattu 29.1.2010. (venäjäksi)
**Costa Rican historia** kertoo Costa Rican historiaan liittyvistä asioista. Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta Costa Rican alueelta ovat peräisin 10000 vuoden takaa. Ensimmäinen Costa Ricassa käynyt eurooppalainen, Kristoffer Kolumbus, saapui maan rannikolle 1502. Niinä aikoina, kun Kolumbus saapui Costa Rican alueelle, alueella eli neljä vallitsevaa intiaaniheimoa. Näitä olivat Caribit, jotka asuivat rannikolla sekä lounaassa asuvat Borucat, Chibcat ja Diquit. Costa Ricasta tuli Espanjan siirtomaa varsinaisesti 1562. Se oli siirtomaana espanjalaisille vähäistä kiinnostusta herättävä. Espanjalaiset suosivat asuinpaikkoina enemmälti Meksikoa ja Perua. 1540 alkaen Costa Rica kuului "Uuteen Espanjaan". 1561 alkaen Juan de Cavallon oli ensimmäinen merkittävä kolonisaation johtaja. 1808 kahvin viljely levisi Kuubasta Costa Ricaan ja siitä tuli merkittävin viljelykasvi. 1823 Costa Rica yhtyy Keski-Amerikan Yhdistyneisiin Provinsseihin, joihin kuuluivat myös Nicaragua, Honduras, Guatemala ja El Salvador. Costa Rica itsenäistyi kokonaan 1838. 1849-1859 Costa Ricalla oli merkittävä asema Juan Rafael Moran johtamana Keski-Amerikan vastarintaliikkeessä yhdysvaltalaista Nicaraguan vallannutta William Walkeria vastaan. 1859 Costa Ricassa tapahtui vallankaappaus. 1870-1882 Costa Ricassa innoitettiin kansainvälisiä rautateiden rakentamishankkeita. 1917-1919 Costa Ricassa tapahtui vallanvaihtoa. 1948 Costa Ricassa oli lyhytaikainen sisällissota. 1950-luvun lopulta 1970-luvun alkuun Costa Rican hallinnossa oli vallalla yleensä konservatiiviset suuntaukset, jotka alkoivat menettää valta-asemaansa 1970-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Costa Rica, History and culture *Geographia*.  1998-2006. InterKnowledge.  Arkistoitu 7.4.2023. Viitattu 19.5.2023.
2. ↑  Costa Rica timeline *News*.  14.8.2012. BBC. Viitattu 19.5.2023.
Suomen ilmavoimien Dornier Do 22 Kf (DR-196).
Dornier Do 22K Malmin lentokentällä tammikuussa 1944.
**Dornier Do 22Kl** oli saksalainen ylätasoinen yksimoottorinen lentokone.

Tausta
------

Claudius Dornier alkoi suunnitella Do 22 konetta vuonna 1934. Luftwaffe ei ostanut konetta, mutta sitä myytiin Kreikkaan, Latviaan ja Jugoslaviaan. Kirjain K koneen tunnuksessa merkitsi Saksassa, että kone oli vientiversio.

Tekniikka
---------

Kone oli ylätasoinen ja yksimoottorinen. Moottori oli Hispano Suiza 12 V -rivimoottori ja teholtaan 630 kW (860 hv).

Spesifikaatio

* Kärkiväli 16,2 metriä
* Pituus 13,1 metriä
* Korkeus 4,8 metriä
* Tyhjäpaino 3 000 kg, lentopaino 4 100 kg (vesikoneversio)

Suoritusarvot

* Huippunopeus 276 km/h merenpinnan tasolla
* Lakikorkeus 7 000 metriä
* Lentomatka 1 500 km

Aseistus

* rungossa 7,7 mm konekivääri ja ampujalla kaksi konekivääriä
* 200 kg pommikuorma

Käyttö Suomessa
---------------

Kun Neuvostoliitto miehitti Latvian, sen tilaamat koneet jäivät Dornier-Werken GmbH:n tehtaalle Friedrichshafeniin. Suomen ilmavoimat osti syyskuussa 1941 Latvian tilaamat koneet Saksasta. Tunnukset olivat DR-195-DR-198. Koneita käytettiin sukellusveneiden etsimisessä. Kaksi upposi sodan aikana, kaksi romutettiin vasta vuonna 1952 vaikka käyttö päättyi 1944.

Lähteet
-------

* Kalevi Keskinen, Kari Stenman, Klaus Niska, Meritoimintakoneet - Suomen ilmavoimien historia 15, Apali Oy, Tampere 1995, ISBN 952-5026-03-5

### Viitteet

1. ↑  alkuperäinen arvo 860 hv muunnettu oletuksella, että kyseessä on metrinen hv
Matusevičius, 2019
**Edis Matusevičius** (s. 30. kesäkuuta 1996) on liettualainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2019 heitetty 89,17 m. Tulos on myös Liettuan ennätys.

Matusevičius on Liettuan mestari vuosilta 2015–2021 ja 2023. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän ei päässyt loppukilpailuun ollessaan karsinnan 21:s. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Matusevičius jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän sijoittui kymmenenneksi Berliinin EM-kilpailuissa 2018 tuloksella 77,64. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän voitti kultaa universiadeissa 2019 ja 2023.

Nuorten arvokisoihin Matusevičius on osallistunut viisi kertaa. Paras saavutus hänellä on pronssimitali alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista vuonna 2015. Hän sijoittui viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Vuonna 2014 hän oli 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa kuudes ja kesällä 2013 hän karsiutui loppukilpailusta sekä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa että alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Matusevičiusin äiti Dalia Matusevičienė kilpaili keskimatkojen juoksussa ja edusti Neuvostoliittoa 800 metrin juoksussa Soulin olympialaisissa 1988. Matusevičiusin isä Edmuntas Matusevičius kilpaili keihäänheitossa ja baseballissa. Hänen ennätyksensä on vanhalla keihäsmallilla 83,72 vuodelta 1981 ja uudella keihäsmallilla 76,92 vuodelta 1987.

Lähteet
-------

1. ↑  Tommi Koivunen: Keppi lentää! Keihäänheitossa jysähti lähes 90-metrinen jymypaukku – uusi mies nousi maailmanlistan kärkikahinoihin *Ilta-Sanomat*.  27.7.2019. Viitattu 28.7.2019.
2. ↑  Edis Matusevičius Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2  Edis Matusevičius Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Ingebrigtsens poised for a spectacular homecoming in Sandnes *www.european-athletics.com*.  7.8.2019. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
5. ↑  Dalia Matusevičienė *Olympedia*. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
6. ↑  Ir tėtis, ir treneris: Edžio talentą Edmuntas Matusevičius įžvelgė dar kūdikystėje *15min.lt/sportas*.  5.4.2020. Viitattu 9.8.2023. (liettuaksi)
7. ↑  Edmundas\_Matusevičius *baseball-reference.com*.  4.11.2020. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
8. ↑  Edmundas Matusevicius Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edis Matusevičius**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Jussi Jalmari Merikanto** (s. 16. helmikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän on opiskellut Sibelius-Akatemian laulumusiikin osastolla Päivi Nisulan ja Petteri Salomaan johdolla ja vuonna 2007 Roland Hermannin oppilaana Karlsruhessa. Merikanto soittaa myös viola da gambaa ja on laulanut Cantores Minores -poikakuorossa ja Savonlinnan Oopperajuhlakuorossa.

Merikanto on laulanut solistina Kuopion oopperassa, Turun oopperassa sekä kesällä 2006 oopperassa *Lakeuksien lukko* Ilmajoen Musiikkijuhlilla. 

Merikanto tuli toiseksi Taidekeskus Salmelan järjestämässä kolmannessa Merikanto-laulukilpailussa 2009.

Merikanto nimettiin vuoden 2011 alusta Nurmeksen Joulumusiikin taiteelliseksi johtajaksi .

Lähteet
-------

1. ↑  Mezzosopraano Maija Skille voitti Merikanto-laulukilpailun Yle.fi. Viitattu 6.7.2009.
2. ↑  Joulumusiikin tiedote 2011

* Primario.fi[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Alain Connes
**Alain Connes** (s. 1. huhtikuuta 1947) on ranskalainen matemaatikko. Hän on nykyään professorina College de Francessa (Pariisi, Ranska), IHESissä (Bures-sur-Yvette, Ranska) ja Vanderbiltin yliopistossa (Nashville, Tennessee).

Työ
---

Hän on erikoistunut Von Neumannin algebroihin ja on onnistunut luokittelemaan injektiiviset tekijät.

Linkin näiden kahden välille, jolla voitiin myös tutkia teoreettista fysiikkaa hiukkasfysiikkaa ja differentiaaligeometriaa, tarjosi epäkommutatiivinen geometria, josta hän on myös kirjoittanut kirjan.

Palkinnot ja kunnianosoitukset
------------------------------

Alain Connes palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 1982, Crafoord-palkinnolla vuonna 2001 ja kultamitalilla CNRS:ssä vuonna 2004. Hän on jäsenenä useissa ulkomaisissa akatemioissa, kuten esimerkiksi Ranskan tiedeakatemia, Tanskan tiedeakatemia, Norjan tiedeakatemia, Venäjän tiedeakatemia ja Yhdysvaltain tiedeakatemia.

Katso myös
----------

* syklinen homologia
* tekijä
* Higgsin bosoni
* C\*-algebra
* M-teoria
* Magma

Lähteet
-------

1. ↑  Alain Connesin elämäkerta MacTutorissa

Aiheesta muualla
----------------

* Alain Connesin kotisivu, joka sisältää monia Connesin julkaisuja sekä hänen kirjoittamansa kirjan *Non-commutative geometry*[vanhentunut linkki], ISBN 0-12-185860-X.
* Alain Connes MathGenealogyssä

**Fieldsin mitalin saajat**
 
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska

muokkaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP
* Google Scholar
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Georg Schumann noin vuonna 1950.
**Georg Alfred Schumann** (25. lokakuuta 1866 Köningstein, Saksi – 23. toukokuuta 1952 Berliini, Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oppi viulunsoittoa isältään ja urkujensoittoa isoisältään niin paljon, että pystyi soittamaan Köningsteinin orkesterissa 9-vuotiaana ja toimimaan kaupungin urkurina 12-vuotiaana. Vuosina 1882–1888 hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa pianonsoittoa ja sävellystä opettajinaan Carl Reinecke, Salomon Jadassohn ja Zwintscher. Danzigin lauluyhdistyksen (Danzig Gesangverein) johtajana Schumann työskenteli 1890–1896 ja Bremenin filharmonisen seuran johtajana 1896–1899. Berliinin lauluakatemian (Berlin Singakademie) johtajana hän aloitti 1900 ja toimi virassaan seuraavat 50 vuotta. Vuonna 1907 hänet nimitettiin Preussin taideakatemiaan ja hän toimi sen varaesimiehenä vuodesta 1918 ja esimiehenä vuodesta 1934. Georg Schumannin suosituin sävellys on oratorio *Ruth,* joka joutui natsien antisemitismipolitiikan uhriksi eikä sitä esitetty Kolmannen valtakunnan aikana.

Sävellyksiä
-----------

### Kuorolle ja orkesterille

* *Amor und Psyche,* opus 3
* *Totenklage,* opus 33
* *Sehnsucht,* opus 40
* oratorio *Ruth,* opus 50
* *Das Tränenkrüglein,* opus 57
* *David und Absalon, Ständchen, dramatische Burleske,* opus 70

### Orkesterille

* *Zur Karnevalszeit,* sarja, opus 22
* muunnelmia uruille ja orkesterille *Wer nur den lieben Gott lässt walten* -teemasta, opus 24
* *Variationen und Doppelfuge über ein lustiges Thema,* opus 30
* *Serenade,* opus 34
* sinfonia, f-molli, opus 42
* muunnelmia teemasta *Gestern Abend war Vetter Michel da,* opus 77

### Kamarimusiikkia

* pianokvintetto, e-molli, opus 18
* sellosonaatti, opus 19
* pianokvartetto, f-molli, opus 29

### Uruille

* *Passacaglia über BACH,* opus 39
* urkukoraali, opus 77

Lisäksi lauluja ja pianokappaleita.

Lähteet
-------

1. ↑  *The New Grove dictionary of music and musicians,* Grove 2001, ISBN 0-333-60800-3 ja ISBN 1-56159-239-0.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |