recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lausitzin sijainti
Kaksikielinen Lausitzin alue, jossa sorbit muodostavat yli 10 prosentin osuuden väestöstä.
**Lausitz** (saks. *Lausitz*, alasorbiksi *Łužyca*, yläsorbiksi *Łužica*, puol. *Łużyce*, tšek. *Lužice*) on Saksassa ja Puolassa sijaitseva maantieteellinen alue. Alue koostuu Saksan puolella Brandenburgin eteläosasta ja Saksin itäosasta sekä Puolan puolella Ala-Sleesian ja Lubuszin voivodikuntien osista. Lausitz jaetaan Ala-Lausitziin (*Niederlausitz*), Ylä-Lausitziin (*Oberlausitz*) ja Lausitzin vuorialueeseen (*Lausitzer Gebirge*). Lausitzin vuorialueesta ainoastaan sen saksalainen osa, joka tunnetaan myös nimellä Zittauer Gebirge, kuuluu Lausitziin. Saksalaisen ja puolalaisen Lausitzin rajan muodostaa nykyisin Neissejoki. Lausitz tunnetaan muun muassa sen sorbivähemmistöstä.

Maantiede
---------

Lausitz on pinta-alaltaan noin 11 000 neliökilometrin suuruinen, ja sen alueella asuu noin 1,4 miljoonaa ihmistä. Saksin osavaltiossa Ylä-Lausitziin kuuluvat piirikunnat Bautzen, Löbau-Zittau ja Niederschlesischer Oberlausitzkreis sekä suurin osa Kamenzin piirikunnasta ja Görlitzin ja Hoyerswerdan piirittömät kaupungit. Brandenburgissa Ylä-Lausitziin kuuluu Oberspreewald-Lausitzin piirikunnan eteläosa. Ala-Lausitziin puolestaan kuuluu Oberspreewald-Lausitzin pohjoinen osa ja Spree-Neiße, osa Elbe-Elsterin piirikunnasta, Dahme-Spreewald, Oder-Spree sekä Cottbusin piiritön kaupunki.

Ala-Lausitzin merkittävimpiä kaupunkeja ovat Cottbus, Eisenhüttenstadt, Guben, Forst, Luckau, Finsterwalde, Senftenberg, Spremberg, Bad Muskau, Puolan puolella sijaitseva Żary, Vetschau, Lübben ja Lübbenau sekä länsilaidalla Herzberg. Ylä-Lausitzin merkittävimpiä kaupunkeja ovat Bautzen, Görlitz, Lubań, Zittau, Löbau ja Kamenz sekä Niesky, Hoyerswerda ja Weißwasser. Cottbus on koko Lausitzin alueen väestöllisesti suurin kaupunki. Bautzen on historiallisesti Ylä-Lausitzin pääkaupunki ja Luckau Ala-Lausitzin.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lausitz** Wikimedia Commonsissa
**Dyynisara** (*Carex trinervis*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (*Carex*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa muun muassa jokapaikansaraa (*Carex nigra*) ja voi risteytyä sen kanssa.

Dyynisara on voi kasvaa noin 10–60 cm korkeaksi; tavallisimmin se kasvaa kuitenkin 20–40 cm korkeaksi. Dyynisara on jokseenkin mätästävä ja muodostaa maarönsyjä, jotka ovat halkaisijaltaan 2,5–4 mm. Varret ovat kolmisärmäisiä. Lehdet ovat 1,5–3 mm leveitä, harmaanvihreitä sekä suunnilleen yhtä pitkiä tai pidempiä kuin varret. Lehtien molemmilla pinnoilla on runsaasti ilmarakoja. Dyynisara on erilaistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu erillisistä hede- ja emitähkistä. Hedetähkiä voi olla yhdestä neljään kappaletta, tavallisesti kuitenkin kaksi tai kolme. Hedetähkät ovat kapeansuikeita, 20–50 mm pitkiä ja 2–3,5 mm leveitä. Emitähkiä on kahdesta neljään kappaletta ja ne ovat liereitä, 20–40 mm pitkiä ja 5–8 mm leveitä. Joskus emitähkien yläosissa on jonkin verran hedekukkia. Tähkäsuomut ovat hieman pullakoita lyhyempiä sekä ruskeita, mutta niissä on vihertävä keskisuoni. Pullakot ovat harmaanvihreitä, 3–5 mm pitkiä, leveänsoikeita sekä yleensä kolmisuonisia. Emikukat ovat kaksiluottisia.

Dyynisaraa kasvaa Euroopassa Portugalista Tanskaan rannikoiden dyyneillä sekä kosteilla hiekkaisilla kasvupaikoilla. Sisämaassa dyynisaraa tavataan myös hiekkaisilta nummilta. Dyynisaraa kasvaa ainakin Portugalissa, Espanjassa, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Belgiassa ja Tanskassa sekä mahdollisesti myös Norjassa ja Britteinsaarilla. Dyynisara on endeeminen saralaji Länsi-Euroopassa.

Lähteet
-------

* Michael J. Y. Foley, 2005: *Carex trinervis* Degl. (Cyperaceae) – a western European coastal endemic, *Candollea*, 60 (1):87–95 (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q160964
* Wikispecies: Carex trinervis
* APDB: 156651
* BOLD: 614612
* CoL: RCCN
* EoL: 1123171
* EPPO: CRXTR
* EUNIS: 187174
* GBIF: 2710421
* iNaturalist: 437977
* IPNI: 302723-1
* IRMNG: 11704122
* NBN: NBNSYS0000002461
* NCBI: 301500
* Open Tree of Life: 4874
* Plant List: kew-231688
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302723-1
* Tropicos: 9910518
* WFO: wfo-0000352121
* WoRMS: 425751

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee emättimen osaa. G-piste on myös televisio-ohjelma.*
Naisen lantion seutu, jossa G-piste on merkitty numerolla 6.
**G-piste** (engl. *G-spot* tai *Gräfenberg spot*) on naisen emättimen etuseinämässä oleva herkkä alue, jonka väitetään olevan erityisen erogeeninen. G-piste sijaitsee suurin piirtein häpyluun tason ja kohdunkaulan puolivälissä. Sen nimesivät John Perry ja Beverly Whipple tutkija Ernst Gräfenbergin mukaan, joka kirjoitti aiheesta 1950-luvulla.

G-piste on virtsaputken suuntainen ja lähellä sitä. Kun G-pistettä kosketetaan emättimen kautta sormilla, nainen saattaa tuntea aluksi virtsaamisen tarvetta. Pidempi kosketus saattaa alkaa tuntua miellyttävältä, vaikkakaan kaikki naiset eivät pidä siitä.

Jotkut naiset kertovat saavansa orgasmin ainoastaan G-pisteen stimuloinnilla. Syntynyt orgasmi tuntuu syvällä koko kehossa. Sen aikana kohtu laskeutuu kohti emätintä, joten se on erilainen kuin klitoriksen stimuloinnilla syntyvä orgasmi, jolloin emättimen pohja laajenee.

Jotkut naiset ovat kertoneet, että heillä on vaikeuksia paikallistaa omaa G-pistettään itse, mutta he tuntevat sen, kun kumppani stimuloi sitä. Tämä tapahtuu helpoimmin yhdynnässä, kun nainen on päällä tai mies takana, jolloin penis koskettaa G-pistettä.

Joidenkin tutkijoiden mukaan G-piste on selvästikin olemassa. Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan ole onnistuneet paikallistamaan sitä, joten aihe on hieman kiistanalainen. On mahdollista, että kaikilla naisilla sitä ei ole. On myös esitetty, että G-piste ei olisikaan mikään yksittäinen, erillinen hermopäätetihentymä, vaan se olisikin vain kiihottuessa paisunutta klitorista, joka ulottuu emättimen reunalle saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  *G-piste.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. 1 2 3 4 5  Komisariuk, Barry R. & Whipple, Beverly & Nasserzadeh, Sara & Beyer-Flores, Carlo: *The Orgasm Answer Guide*, s. 98–101. The Johns Hopkins University Press, 2009. ISBN 9780801893957.
3. ↑  Juha Sarhimaa: Ole oma juhannusheilasi: Näin masturboit jos sinulla on klitoris ja vagina *Helsingin Sanomat*.  21.6.2018. Viitattu 18.1.2021.
Māris Urtāns
**Māris Urtāns** (s. 9. helmikuuta 1981 Riika) on latvialainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä.

Urtāns karsiutui kuulantyönnön loppukilpailusta Göteborgin EM-kilpailuissa 2006. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Bangkokin universiadeissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Birminghamin EM-hallikisoissa ja Osakan MM-kilpailuissa. Hän ei selviytynyt kuulantyönnön loppukilpailuun myöskään Pekingin olympialaisissa 2008, Berliinin MM-kilpailuissa 2009 eikä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 20,72. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui.

Urtāns työnsi ennätyksensä 21,63 Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 2. divisioonan kilpailussa Belgradissa 19. kesäkuuta 2010. Hallissa hän on työntänyt parhaimmillaan 20,43 Tartossa 30. tammikuuta 2010. Kiekonheittoennätyksensä 53,72 hän teki Riiassa 12. toukokuuta 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Māris Urtāns Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Māris Urtāns Latvia *tilastopaja.org*. Viitattu 22.6.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Shot Put Men Final *European Athletics*.  31.7.2010. Viitattu 1.8.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Näkymä Kisakalliolta Maikkalanselälle.
**Karnainen** on Lohjan 22. kaupunginosa, keskustan pohjoispuolella.
Vesialueiden kuten Hormajärven ja Maikkalanselän ympäröimän metsäisen kylän läpi kulkee nykyisin valtatie 1 eli Helsinki–Turku-moottoritie, 2,2 kilometrin matkan Karnaisten tietunnelissa, joka oli Suomen pisin, kunnes sata metriä pidempi Tampereen rantatunneli valmistui 2016. Karnaisissa sijaitsevat myös Lohjan ABC-huoltamo ja Kisakallion Urheiluopisto. Järvien rannoilla on omakotitaloja ja kesämökkejä.

Karnaistenkorpi
---------------

Jyrkkiä metsäisiä kallioita sisältävä Karnaistenkorpi on Lohjan laajin yhtenäinen ulkoilualue. Siellä on kaksi pientä lampea, kaksi opastein varustettua luontopolkua sekä lapsille ja perheille suunnattu tarinapolku.

Lähteet
-------

1. ↑  L62 Karnainen, 22. kaupunginosa Routio korttelin 100 ja katu- ja liikennealueen asemakaavan muutos ja asemakaava *lohja.emmi.fi*. Viitattu 10.6.2021.
2. ↑  Ilpala, Merja: Lohjan Karnaisissa moottoritie sukeltaa pitkään tunneliin *Turun Sanomat*.  23.5.2006. Viitattu 28.1.2019.
3. ↑  Lohja menetti pisimmän tunnelin *Länsi-Uusimaa*.  23.11.2016. Viitattu 27.1.2019.
4. ↑  ABC Lohja Suur-Seudun Osuuskauppa.  Arkistoitu 28.1.2019. Viitattu 28.1.2019.
5. ↑  Karnaistenkorven luonto- ja tarinapolku Lohjan kaupunki. Viitattu 28.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Karnaisten retkeilykartta (PDF)

Lohjan kaupunginosat
1. Anttila | 2. Ahtsalmi | 3. Pitkäniemi | 4. Hiidensalmi | 5. Pappila | 6. Moisio | 7. Myllylampi | 8. Neitsytlinna | 9. Ojamo | 10. Ojamonkangas | 11. Keskilohja | 12. Metsola | 13. Gunnarla | 14. Vienola | 15. Gruotila | 16. Pappilankorpi | 17. Jönsböle | 18. Kyrkstad | 19. Virkkala | 20. Maksjoki | 21. Vappula | 22. Routio | 23. Lempola | 24. Ventelä | 25. Perttilä | 26. Muijala | 27. Röylä | 28. Paloniemi | 29. Immula | 30. Kirkniemi | 31. Nummenkylä | 32. Karnainen | 101. Sammatti | 102. Karjalohja | 103. Nummi | 104. Pusula | 105. Saukkola
**Porvoon valtiopäivien muistomitali** on hopeinen muistomitali, jonka Venäjän keisari Aleksanteri I luovutti vuoden 1809 Porvoon valtiopäiville osallistuneille Suomen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajille .

Porvoon valtiopäivämitalit luovutettiin saajilleen vasta 1811, juhlallisessa luovutusseremoniassa kotiseutukuntien kirkoissa .

Mitalin historia
----------------

Vuoden 1809 valtiopäivien (eli maapäivien) päättyessä keisari Aleksanteri I jakoi Porvoossa valtiopäiville osallistuneille säätyjen edustajille erilaisia kunnianosoituksia, kuten aatelisarvoja, ritarimerkkejä, arvonimiä ja kalliita lahjoja. Kaksi vuotta valtiopäivien jälkeen, vuonna 1811, jaettiin talonpoikaissäädyn edustajille hopeinen muistomitali, jota kannettiin napin lävessä Pyhän Andreaksen ritarikunnan nauhassa, jonka oli muotoillut venäläinen mitalitaiteilija Vladimir Aleksejev. Yksi mitaleista lahjoitettiin myöhemmin Helsingin yliopiston kokoelmiin. Se on nykyisin Suomen kansallismuseon kokoelmissa rahakammiossa .

Mitalin kuvaus
--------------

Lähde: 

Hopeinen mitali on halkaisijaltaan 39 millimetriä. Sen vaaleansininen nauha vastaa venäläisen Pyhän Andreaksen ritarikunnan kunniamerkkien nauhaa. Mitalin etusivulla on keisari Aleksanteri I:n muotokuva ja takasivulla venäjän- ja ruotsinkielisen teksti, josta ilmenee mitalin aihe.

> »Etusivun venäjänkielinen reunateksti:
> 
> 
> Б.М. АЛЕКСАНДРЪ I. ИМПЕРАТОРЪ И САМОДЕР. ВСЕРОСс (suom. *Jumalan armosta Aleksanteri I keisari ja koko Venäjänmaan itsevaltias*)
> 
> 
> Takasivun venäjän- ja ruotsinkielinen teksti:
> 
> 
> 
> ДЕПУТАТУ НА СЕЙМѢ ВЪ БОРГО 1809. / DEPUTERAD VID LANDTDAGEN I BORGO AR 1809. (*suom. Edustaja valtiopäivillä Porvoossa vuonna 1809*.)» 
> 
>

Katso myös
----------

* Lähetyskunnan mitali

Lähteet
-------

1. ↑  H. J. Boström: Suomen muistorahat II: tapahtuma- ja juhlamitalit, s. 22, 113–114 (pdf) *acrobat.adobe.com*.  1936. Viitattu 29.10.2022.
2. ↑  Kyösti Väänänen: Väänästen sukupuu, Valtiopäivämies Pietari Väänännen (s. 7-8) (pdf)  1995. Väänästen sukuseura Ry. Viitattu 29.10.2022.
3. 1 2 3  mitali; muistomitali Suomen kansallismuseo, Finna.fi. Viitattu 23.2.2022.
4. ↑  Henrika Tandefelt: *Porvoo 1809: Juhlamenoja ja tanssiaisia*, s. 140–144. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Medals of the Russian Empire, Part 2 Mikhail Diakov Publication 2005. Viitattu 8.10.2022.
* Pöytämitalit **Smirnov V.P. - 365**. (*venäjänkielinen sivusto*) Viitattu 8.10.2022.
* Keisari Aleksanteri I:n 1809 hallitsijanvakuutus ja muistomitali Viitattu 9.10.2022
**Paijalan kappeli** on Tuusulan keskuksen tuntumassa sijaitseva vuonna 1993 valmistunut siunauskappeli, jonka on suunnitellut arkkitehti Timo Suomalainen. Kappeli sijaitsee Paijalan hautausmaalla osoitteessa Paijalannummentie 11. Samalla hautausmaalla on myös puusta rakennettu Paijalan vanha kappeli, joka valmistui vuonna 1910.

Paijalan kappeli sijaitsee kangasluonnon ympäröimänä perinteisen hautausmaa-alueen ja luonnonmetsänä hoidetun alueen rajalla. Kappelisaliin mahtuu 125 henkeä ja käytettävissä on myös muistosali, joka on tarkoitettu 40–60 hengelle. Kappelisalin urut ovat urkurakentamo Veikko Virtasen työtä ja ne valmistuivat 1993.  Kappelin kelloksi hankittiin takaisin seurakunnan aikanaan pois myymä Tuusulan kirkon kello, joka on valettu vuonna 1650.

Kappelin arkkitehtuuri
----------------------

Paijalan kappeli on yksi kolmesta arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalaisen suunnittelemasta siunauskappelista. Paijala on niistä viimeinen ja arkkitehti Timo Suomalaisen suunnittelema. Sen piirustukset valmistuivat 1992. Rakennuksessa näkyvät arkkitehtiveljesten tyyliä luoneet teemat, kuten irtiotto suorakulmaisista perusratkaisuista, hallitsevat veistokselliset muodot sekä vuoropuhelu sisä- ja ulkotilan välillä.

Kappelin julkisivuissa vuorottelevat valkobetonielementit ja kupari sekä suorakulmaisuutta välttelevät ikkunat, jotka muodostuvat erisuuntaisten jakopuitteiden leikkaamista lasikentistä. Kappelisalin sisätilaa hallitsee ikkunasta muodostuva alttariseinä, joka aukeaa kohti mukulakivillä päällystettyä alttaripihaa. Seurakuntalaisten pitkät puiset penkit ovat massiivisia, mutta metallista ja lasista valmistetut alttarikalusteet vaikuttavat ikkunan edessä lähes aineettoman keveiltä.

Kuvia Paijalan kappelista
-------------------------

* Paijalan kappelin julkisivu ja yksi sisääntulolle johtavista poluista.Paijalan kappelin julkisivu ja yksi sisääntulolle johtavista poluista.
* Kappelin sisäänkäynti on matala.Kappelin sisäänkäynti on matala.
* Näkymä ovikatoksesta. Istutuksiin kuuluvat puutarhakasvit, kuten vuorenkilpi, on sijoitettu rakennuksen lähelle.Näkymä ovikatoksesta. Istutuksiin kuuluvat puutarhakasvit, kuten vuorenkilpi, on sijoitettu rakennuksen lähelle.
* Paijalan kappelin eteläseinä.Paijalan kappelin eteläseinä.
* Paijalan kappeli takaa.Paijalan kappeli takaa.
* Paijalan kappeli  pohjoisesta. Huoltotie aidan vieressä.Paijalan kappeli pohjoisesta. Huoltotie aidan vieressä.
* Kappelia ympäröivät luonnonvaraiset kasvit, kuten männyt sekä kanerva- ja mustikkakasvustot.Kappelia ympäröivät luonnonvaraiset kasvit, kuten männyt sekä kanerva- ja mustikkakasvustot.

Lähteet
-------

1. ↑   Paijalan kappeli – Tuusulan seurakunta *www.tuusulanseurakunta.fi*. Viitattu 14.6.2020.
2. ↑  Paijalan kappelien urut – Tuusulan seurakunta *www.tuusulanseurakunta.fi*. Viitattu 14.6.2020.
3. 1 2  Virtuaali-Tuusula *www.virtuaalituusula.fi*. Viitattu 14.6.2020.
4. 1 2 3  Lehtimäki, Terhi ja Lyytinen, Hanna: *Siunauskappelit rakennustyyppinä. Evankelis-luterilaisen seurakuntien siunauskappelit 1917–2000*, s. 83. pdf. Museovirasto, 2015.

Katso myös
----------

* Paijalan hautausmaa
* Paijalan hautausmaa ja kappelit
**Tuoksuepolettipuu** (*Pterostyrax hispidus*) on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon, epolettipuiden (*Pterostyrax*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Itä-Aasiassa luontaisena kasvava puuvartinen kasvi, jota käytetään koristekasvina. Tuoksuepolettipuu on läheistä sukua lumikellopuille ja kuuluu niiden kanssa samaan heimoon.

Tuoksuepolettipuu voi kasvaa pensasmaiseksi tai puumaiseksi. Pensasmaisena se kasvaa yleensä 4,5–6 metriä korkeaksi ja puumaisena 9–15 metriä korkeaksi. Monirunkoiset puut ovat kooltaan yleensä pienempiä, noin 6–7,5 metriä korkeita. Tuoksuepolettipuun lehdet ovat 7,5–18 cm pitkiä, teräväkärkisiä ja muodoltaan vastapuikeita tai lähes soikeita. Lehtien yläpinnat ovat vaaleanvihreitä ja alapinnat harmaanvihreitä. Syksyisin lehdet muuttuvat keltaisenvihreiksi. Tuoksuepolettipuun kukat ovat kermanvalkoisia ja hauraita. Kukat ovat vajaat 1 cm pitkiä ja kellomaisia. Kukat roikkuvat nuokkuvissa, 12–25 cm pitkissä kukinnoissa, ja kukinta-aika on loppukeväästä tai alkukesästä. Kukista kehittyvät hedelmät ovat pieniä luumarjoja, jotka riippuvat kukkien tavoin ja pysyvät aina talveen saakka.

Tuoksuepolettipuu kasvaa luontaisena Kiinan ja Japanin vuoristojen metsissä. Koristekasvina se sopii yksittäispensaaksi sekä pensasaitoihin avoimelle paikalle tai rinnepaikalle. Tuoksuepolettipuu kasvaa parhaiten syvämultaisessa ja ravinteikkaassa, mutta happamassa sekä keskimääräisen kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa. Kuumassa ilmastossa kevyt varjo voi kuitenkin olla tarpeen, mutta yleensä laji kukkii parhaiten täydessä auringon valossa ja kukinta yleensä heikkenee varjon määrän lisääntyessä. Kasvia voi lisätä siemenistä tai pistokkaista ja sen leikkaus tehdään talvisin.

Lähteet
-------

* Missouri Botanical Garden: *Pterostyrax hispidus* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Tuoksuepolettipuu (*Pterostyrax hispidus*)
* Trees and Shrubs Online: *Pterostyrax hispidus* (englanniksi)
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Pterostyrax hispidus* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Pterostyrax hispidus* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3410293
* Wikispecies: Pterostyrax hispidus
* CoL: 4Q6LZ
* EPPO: PTXHI
* GBIF: 3646556
* GRIN: 105004
* iNaturalist: 184794
* IPNI: 826656-1
* ITIS: 897009
* MoBotPF: 287282
* NCBI: 167989
* Open Tree of Life: 1009432
* Plant List: kew-2551883
* PLANTS: PTHI3
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:826656-1
* Tropicos: 30800139
* WFO: wfo-0000475954

 |

 |
**San Teodoro** (galluuriksi *Santu Diadòru*, sardiksi *Santu Tiadòru*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 937 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 107,60 neliökilometriä. Se sijaitsee 15 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **San Teodoro** Wikimedia Commonsissa

Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
*Tämä artikkeli käsittelee Bangladeshin entistä presidenttiä. Shahabuddin Ahmed on myös bangladeshilainen taiteilija.*

**Shahabuddin Ahmed** (bengaliksi শাহাবুদ্দিন আহমেদ, *Śahabuddin Ahmed*; 1. helmikuuta 1930 Pemal, Kendua (nyk. Mymensinghin alue – 19. maaliskuuta 2022 Dhaka) oli bangladeshilainen poliitikko. Hän toimi Bangladeshin presidenttinä vuosina 1990–1991 ja 1996–2001. Hän valmistui Dhakan yliopistosta taloustieteen (1951) ja kansainvälisen politiikan (1952) alalta.

Ensimmäisenä kautenaan hän korvasi presidentin virasta eronneen Hossain Mohammad Ershadin. Hän tuli tehtävään Bangladeshin korkeimman oikeuden presidentin virasta ja puolue-elämän ulkopuolelta. Kaikki puolueet tukivat hänen valintaansa, jonka päätavoitteena oli perustuslaillisten olojen palauttaminen maan politiikkaan. Vuonna 1991 hän palasi tuomarin tehtäväänsä.

Vuonna 1996 alkaneen viisivuotiskauden Ahmed toimi presidentinvaalin voittaneena presidenttinä, ja hän työskenteli jälleen erityisesti lainsäädännön kehittämisen parissa. Hänen seuraajakseen vuonna 2001 tuli Abdur Rahman Biswas. Ahmed työskenteli pitkään Bangladeshin Punaisen Puolikuun palveluksessa. Hänellä on kaksi poikaa ja kolme tytärtä.

Lähteet
-------

1. ↑  Former president Shahabuddin passes away
2. 1 2 3  Virtual Bangladesh : Biography : Shahabuddin Ahmed Virtual Bangladesh.  Arkistoitu 25.7.2008. Viitattu 1.12.3013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Hormonit!** on Johanna Vuoksenmaan ohjaama ja käsikirjoittama kahdeksanosainen draamakomediasarja. Sarjan on tuottanut Dionysos Films Yleisradiolle. Sarjan ensi-ilta Yle Areenalla oli 1. syyskuuta 2023 ja Yle TV1:llä 3.syyskuuta 2023.

Juoni
-----

Sarja kertoo gynekologi Elenasta (Karoliina Blackburn) ja julkkispsykologi Patrikista (Robin Svartström) ja odottamattomasta rakkaudesta "elämän taittokohdassa" vaihdevuosien kynnyksellä. Sarjan keskiössä on vaihdevuosien ja hormonien vaikutukset päähenkilöiden elämään ja suhteeseen. Jokaisessa jaksossa käsitellään yhtä tai useampaa hormonia ja niiden aiheuttamia oireita käyvät läpi Elenan ja Patrikin lisäksi heidän aikuiset lapsensa ja muu laajennettu perhe.

Rooleissa
---------

* Karoliina Blackburn - Elena
* Robin Svartström - Patrik
* Aaro Airola - Onni
* Minttu Mustakallio - Meeri
* Saga Sarkola - Rauha
* Tiia Louste - Terttu
* Eino Kantee - Vili
* Minea Lång - Fia
* Emilia Neuvonen - Kiira
* Bisher Sawan - Ramon
* Essi Hellén - Tanja
* Minka Kuustonen - Essi
* Jaana Saarinen - Mallu
* Tommi Rantamäki - Ilari
* Karri Lämpsä - Kari
* Pekka Kauhanen - Anders

Aiheesta muualla
----------------

IMDb - Hormonit!

Lähteet
-------

1. ↑  Sanni Seppä: Uudessa draamakomediassa törmäyskurssille joutuvat lääketiede ja psykologia, sekä vietit ja järki *Voice.fi*.  27.6.2023. Viitattu 22.1.2024.
2. ↑  Voisko ne joskus huutaa vähän hiljempaa? – Johanna Vuoksenmaan uusi draamakomedia Hormonit! Yle Areenassa 1.9. alkaen *yle.fi*. Viitattu 22.1.2024.
Kronobergin rauniot maalta kuvattuna.
Linnanrauniot sijaitsevat pienellä Helgasjönin saarella.
  
KronobergLinnan sijainti Kronobergin läänissä.
**Kronobergin linna** on nykyisin raunioina oleva linna Ruotsissa. Linna sijaitsee Helgasjönissa olevalla saarella noin viisi kilometriä Växjön keskustasta pohjoiseen Växjön kunnassa Smålandin maakunnassa.

Kronobergin linna kuului keskiajalla Växjön hiippakunnan piispoille. Piispa Lars Michelson alkoi rakennuttaa kivilinnaa lähellä Helgasjönin rantaa sijainneelle saarelle vuonna 1444. Tanskalaiset tuhosivat linnan sodassa vuonna 1469, mutta linna rakennettiin uudelleen rauhan tultua vuonna 1472.

Uskonpuhdistuksen myötä Kustaa Vaasa otti linnan Ruotsin valtion omistukseen. Nils Dacke valloitti linnan vuonna 1542 ja linna vallattiin takaisin Dacken kapinan loputtua vuotta myöhemmin. Sen jälkeen Kustaa Vaasa määräsi linnaa vahvistettavaksi etenkin vuonna 1547. Linnasta tuli ympäröivän Smålandin osan sotilaallinen tukikohta.

Vuonna 1569 Juhana III päätti, että Kronobergia vahvistettaisiin edelleen, mutta vahvistuksia ei koskaan tehty. Tämän seurauksena tanskalaiset valloittivat ja polttivat linnan vuonna 1570. Myöhemmin vuosina 1576–1580 Kronobergia vahvistettiin ja myös Kaarle IX määräsi linnoitusta vahvistettavaksi vuonna 1596. Breide Rantzaun johtamat tanskalaiset valloittivat linnan kuitenkin helposti tammikuun 1612 lopussa, jolloin linna poltettiin uudelleen.

Jälleenrakentaminen aloitettiin vuonna 1616 ja vielä Kaarle XI:n aikana linna oli jokseenkin hyvässä kunnossa. Sen jälkeen linna on romahtanut ja muodostaa vain nelikulmaisen raunion, jonka kulmassa on torni.

Linnanraunioilla voi vierailla kesäisin. Paikalla on myös satama restauroidulle höyrylaiva *Thorille*, joka tekee päiväristeilyjä Helgasjönin sulkujen läpi.

Katso myös
----------

* Teleborgin linna
* Bergkvaran linna

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kronobergin linna** Wikimedia Commonsissa

* Kulturparken Småland (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Virtuell rundtur (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Växjö Kronoberg castle ruins (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Kronobergs slottsruin (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kronobergs slott
**Jack Teixeira** on entinen Massachusettsin Air National Guardin lentosotamies, joka tunnetaan salaisten paperien vuotamisesta Internettiin.
Teixeiraa syytetään 1917 Espionage Actin mukaan.

Teixeira asui North Dightonissa Massachusettsissa noin 50 mailia etelään Bostonista.
Hän työskenteli Otisin lentotukikohdassa Cape Codissa 102nd Intelligence Wing -joukko-osastossa toukokuusta 2022.
Myös Teixeiran isäpuoli ja velipuoli työskentelivät samassa tukikohdassa.
Hänen tehtävänsä oli IT-asiantuntijaa vastaava 'cyber transports systems journeyman'. Teixeira sai huippusalaisen turvaluokituksen vuodesta 2021.

Teixeira ilmeisesti vuoti salaisia papereita nettiin jo joulukuusta 2022. Tammikuussa 2023 nettikäyttäjä alkoi postata valokuvia salaisista dokumenteista Discord-palveluun. Noin 30 käyttäjän Thug Shaker Central -palvelimen, jossa Teixeira vietti aikaansa, luonnehdittiin käsittelevän katolista kristinuskoa, aseita, rasismia ja ilkeitä meemejä. Ylläpitäjän profiilikuvana oli Terry A. Davisin kuva.
Joku palvelimen käyttäjistä jakoi noin 50 dokumenttia eteenpäin Discordissa, josta ne levisivät edelleen eteenpäin.
FBI pidätti Teixeiran 13. huhtikuuta 2023.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
*Ruth Boaksen pelloilla*. Julius Schnorr von Carolsfeld, 1828.
**Ruut** (**רוּת**, *Rut* "sääli") on Vanhan Testamentin Ruutin kirjassa esiintyvä henkilö. Raamatun mukaan hän on kuningas Daavidin isoisoäiti ja näin ollen myös Jeesuksen esiäiti.

Elämä Raamatun mukaan
---------------------

Ruut oli moabilainen nainen, jonka appivanhemmat Elimelek ja Noomi muuttivat Betlehemistä siirtolaisina Moabin maahan. Elimelek kuoli siellä jonka jälkeen hänen kaksi poikaansa Mahlonn ja Kiljon ottivat vaimoikseen Ruutin ja Orpan. Noin kymmenen vuoden kuluttua myös pojat kuolivat.

Kun Noomi kuuli Juudan maan nälänhädän päättyneen, hän päätti palata kotikaupunkiinsa. Hän pyysi Orpaa ja Ruutia jäämään Moabiin mutta Ruut oli niin kiintynyt anoppiinsa, että päätti lähteä hänen mukaansa. Samalla Ruut kääntyi juutalaisuuteen hyläten oman kansansa palvoman jumalan. Noomi ja Ruut olivat köyhiä ja Noomi päätti myydä Elimelekille kuuluneen pellon. Ruut alkoi työskennellä Elimelekin varakkaan sukulaisen Boasin pellolla. Anoppinsa neuvosta Ruut lähestyi Boasia ja tämä viehättyi Ruutista, mutta kertoi, että oli toinen vielä läheisempi sukulainen, jolla oli ensioikeus lunastaa Elimelekin perintömaa, ja että tämän tuli ensin luopua oikeudestaan, ennen kuin Boas pystyi etenemään asiassa. Boas kutsui sukulaismiehen luokseen, ja kertoi hänelle, että hänellä oli oikeus lunastaa maa ja naida Ruut. Sukulainen kuitenkin kieltäytyi ja antoi Boasille sandaalinsa, mikä oli entisaikainen tapa lunastus- ja vaihtokauppoja tehtäessä. Boas osti maan itselleen Noomilta ja nai Ruutin. Heidän pojastaan Obedista tuli kuningas Daavidin isän, Iisain, isä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruut 4:13
2. ↑  Meet Ruth: Ancestor of Jesus, Great Grandmother of David *ThoughtCo*. Viitattu 29.7.2017.
3. ↑  Ruut 1:1–5
4. ↑  Ruut 1:6–4:17

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruut (Raamattu)** Wikimedia Commonsissa
**SFML** (*Simple and Fast Multimedia Library*, suom. *Yksinkertainen ja nopea multimediakirjasto*) on helppokäyttöinen ja monialustainen ohjelmointirajapinta multimediaohjelmointiin. SFML on kirjoitettu C++:lla, mutta sitä voi käyttää muidenkin ohjelmointikielten kanssa, kuten C,  C#, D, Euphoria, Go, Haskell, Java(kehitys keskeytetty), OCaml, Pascal, Python, Ruby, Rust, ja Visual Basic. SFML voidaan sanoa oliopohjaiseksi vaihtoehdoksi  SDL-kirjastolle.

SFML tarjoaa laitteistokiihdytetyn tuen 2D-grafiikalle käyttäen OpenGL:ää sekä useita moduuleita helpottamaan erityisesti pelien ja multimedian ohjelmointia. SFML-piirtokontekstit ovat aina OpenGL-konteksteja, joten niihin voidaan piirtää SFML:n omien funktioiden lisäksi myös suoraan myös OpenGL-komennoilla.

Kirjasto on saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille 32- ja 64-bittisille versioille.

SFML on lisensoitu avoimen lähdekoodin zlib/png-lisenssillä.

Moduulit
--------

Tällä hetkellä*milloin?* saatavilla olevat moduulit ovat:

* **Järjestelmämoduuli** (System) Vastaa ohjelman ajan ja koodin rungon toiminnasta.
* **Ikkunamoduuli** (Window) Vastaa ikkunoista ja käyttäjän vuorovaikutuksesta.
* **Grafiikkamoduuli** (Graphics) Helpottaa yksinkertaisten muotojen ja kuvien esittämistä.
* **Audiomoduuli** (Audio) Tarjoaa käyttöliittymän äänien ja musiikkien hallintaan.
* **Verkkomoduuli** (Network) Käsittelee verkko-operaatiot

Kaikkia moduuleita voidaan käyttää itsenäisenä, paitsi grafiikkamoduulia joka tarvitsee ikkunamoduulin toimiakseen, sekä kaikki moduulit jotka tarvitsevat toimiakseen järjestelmämoduulia.

Esimerkkiohjelma
----------------

Luodaan uusi ikkuna johon piirretään vihreä ympyrä.

```
#include <SFML/Graphics.hpp>

int main()
{
 sf::RenderWindow window(sf::VideoMode(800, 800), "Ensimmäinen SFML-ohjelmani");
 sf::CircleShape shape(100.f);
 shape.setFillColor(sf::Color::Green);

 while (window.isOpen())
 {
 sf::Event event;
 while (window.pollEvent(event))
 {
 if (event.type == sf::Event::Closed)
 window.close();
 }

 window.clear();
 window.draw(shape);
 window.display();
 }

 return 0;
}

```

Katso myös
----------

* Viralliset websivut
* SDL
* Allegro

Lähteet
-------

1. ↑  Release 2.6.1, 4. marraskuuta 2023 (viitattu 19. marraskuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Frequently Asked Questions (FAQ) *sfml-dev.org*. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  License *sfml-dev.org*. Viitattu 4.4.2020. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Jan Haller, Henrik Vogelius Hansson, Artur Moreira: *SFML Game Development*. Packt Publishing. ISBN 1-849696-84-5. (englanniksi)
**Benjamin "Ben" Simmons** (s. 20. heinäkuuta 1996 Melbourne) on australialainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän edustaa NBA-joukkuetta Brooklyn Netsiä.

Ura
---

Simmons pelasi NCAA-yliopistokoripalloa Louisianan osavaltionyliopiston joukkueessa. Hänet varattiin NBA:han ensimmäisenä vuoden 2016 varaustilaisuudessa ja hän teki sopimuksen varaajaseuransa Philadelphia 76ersin kanssa.

Simmons muutti koripallon perässä Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana tammikuussa 2013 ja oli koko maan parhaaksi arvioitu lukiopelaaja vuonna 2015.

Simmons aloitti NBA:ssa kaudella 2017–2018, jonka päätteeksi hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2018–2019 hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun kaikkien aikojen ensimmäisenä australialaispelaajana.

### Maajoukkueura

Simmons teki debyyttinsä Australian miesten maajoukkueessa 17-vuotiaana Uutta-Seelantia vastaan. Hän oli viimeisiä Australian vuoden 2014 MM-kisajoukkueesta pudotettuja pelaajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Sixers Announce Team Has Signed 2016 Draft Picks Ben Simmons and Timothe Luwawu-Cabarrot *nba.com*.  3.7.2016. Viitattu 15.12.2017. (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ben Simmons** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Childe Harold’s Pilgrimagen* frontespiisi (1825/1826).
**Childe Harold’s Pilgrimage** on lordi Byronin kirjoittama neliosainen runoelma. Ensimmäiset kaksi osaa ilmestyivät vuonna 1812, kolmas osa vuonna 1816 ja neljäs osa vuonna 1818. Kaksi ensimmäistä osaa myivät hyvin ja tekivät Byronin tunnetuksi runoilijana.

*Childe Harold’s Pilgrimage* kertoo Harold-nimisestä miehestä, joka kyllästyy syntiseen elämäänsä ja alkaa matkustella. Päähenkilö on niin sanottu byronilainen sankari, joka on melankolinen, yksinäinen ja kyyninen. Nimessä oleva "childe"-sana viittaa keskiaikaiseen nuoreen aateliseen, joka ei ollut vielä saanut ritarin arvoa.

Kahdessa ensimmäisessä osassa Harold matkustelee Portugalissa, Espanjassa, Jooniansaarilla ja Albaniassa. Toinen osa päättyy valitukseen osmanien Kreikan-valtauksesta. Kolmannessa osassa päähenkilö suuntaa Belgiaan, Reinin jokilaaksoon, Alpeille ja Juravuoristoon. Neljännessä osassa Byron korvasi päähenkilön itsellään ja kertoo ensimmäisessä persoonassa Venetsiasta, Ferrarasta, Firenzestä ja Roomasta sekä niiden kaupunkien taiteilijoista ja sankareista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Childe Harold’s Pilgrimage British Library. Viitattu 28.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Childe Harold’s Pilgrimage *Encyclopædia Britannica*.  2017. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 28.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Childe Harold’s Pilgrimage** Wikimedia Commonsissa

* Childe Harold’s Pilgrimage Gutenbergissä
Isoflavonien yleinen rakenne 3-fenyylikromenoni
**Isoflavonit** ovat isoflavonoidien ryhmään kuuluvia aromaattisia orgaanisia yhdisteitä. Luonnossa niitä esiintyy erityisesti hernekasveissa. Monet isoflavoneista ovat biologisesti aktiivisia ja niin kutsuttuja kasviestrogeeneja. Rakenteeltaan erilaisia isoflavoneja on eristetty yli 230.

Rakenne ja ominaisuudet
-----------------------

Isoflavonien rakenteessa perusyksikkönä on 3-fenyylikromenonirakenne. Se poikkeaa flavoneista aromaattisen ryhmän paikan perusteella. Runkoon on liittyneenä hydroksyyliryhmiä. Isoflavonit ovat väriltään tyypillisesti keltaisia. Ne voivat esiintyä vapaina tai glykosideina sitoutuneena glukoosiin tai ramnoosiin. Erityisesti isoflavoneja on lehdissä ja varsissa, mutta myös siemenissä sekä vähäisemmissä määrin kukissa. Tunnetuimpia isoflavoneja ovat genisteiini ja daidtseiini.

Isoflavoneja esiintyy erityisesti hernekasveissa kuten soijassa tai apiloissa. Niitä on eristetty myös muun muassa ruusu-, revonhäntä-, asteri-, ristikukkais- ja muskottikasveista. Kasvit syntetisoivat isoflavoneja kalkoneista. Kalkoneista muodostuu ensin flavoneja, jotka entsyymit isomeroivat isoflavoneiksi. Isoflavoneista voi edelleen muodostua muita isoflavonoidien ryhmään kuuluvia yhdisteitä.

Monet isoflavonit ovat biologisesti aktiivisia. Niillä voi olla merkitystä hernekasveissa juuriston nystyröiden bakteerien menestymisen kannalta. Eräät ryhmän yhdisteet ovat antioksidantteja ja heikosti antibioottisia tai sienten kasvua estäviä. Isoflavonit sitoutuvat nisäkkäiden estrogeenireseptoreihin ja ovat niiden heikkoja agonisteja. Ne siis saavat aikaan saman vasteen kuin estrogeenit sitoutuessaan estrogeenireseptoreihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Thomas Scott, Eric Ian Mercer: *Concise encyclopedia biochemistry and molecular biology*, s. 335-336. Walter de Gruyter, 1997. ISBN 978-3110145359. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  David S. Seigler: *Plant secondary metabolism*, s. 178-179. Springer, 1998. ISBN 978-0-412-01981-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.1.2019). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Burkhard Fugmann, Susanne Lang-Fugmann, Wolfgang Steglich: *RÖMPP Encyclopedia Natural Products*. Georg Thieme Verlag, 2014. ISBN 9783131795519. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.1.2019). (englanniksi)
4. 1 2 3  Victor R. Preedy: *Isoflavones*, s. 3-24. Royal Society of Chemistry, 2012. ISBN 978-1849734196. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.1.2019). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isoflavonit**.
* National Center for Biotechnology Information (NCBI): Ludmila Křížová, Kateřina Dadáková, Jitka Kašparovská, and Tomáš Kašparovský, Isoflavones (englanniksi)
**Suurarkkipiispa** (lat. *archiepiscopus maior*) on idän kristittyjen parissa autokefaalisen tai autonomisen kirkon pää, joka ei historiallisista tai ekumeenisista syistä halua käyttää patriarkan arvonimeä.

Ortodoksinen kirkko
-------------------

Kreikan ortodoksisessa kirkossa Ateenan arkkipiispa käyttää suurarkkipiispan arvonimeä kunnioituksesta Konstantinopolin patriarkkaa kohtaan.

Katolinen kirkko
----------------

Katolisessa kirkossa suurarkkipiispa on Rooman kirkon kanssa unioidun, Idän riitusta käyttävän kirkon päämies, joka käyttää omassa autonomisessa (*sui juris*) kirkossaan samaa päätäntävaltaa kuin Idän katolisten kirkkojen patriarkat. Se, ettei kaikille Idän unioitujen kirkkojen päämiehille ole myönnetty patriarkan nimeä ja arvoa, johtuu ennen kaikkea hienotunteisuudesta ei-katolilaisia kristittyjä kohtaan. Näiden kirkkojen jäsenet tosin saattavat pitää järjestelmää syrjivänä, ja käytännössä näidenkin kirkkojen päämiehistä käytetään usein patriarkan arvonimeä. Erot patriarkan ja suurarkkipiispan välillä ovat enimmäkseen seremonioihin ja protokollaan liittyviä.

* Suurarkkipiispa on protokollan mukaisessa arvojärjestyksessä patriarkan alapuolella, mutta arkkipiispan yläpuolella.
* Kun suurarkkipiispa luodaan kardinaaliksi, hän kuuluu kardinaalipapin luokkaan, kun taas patriarkat kuuluvat kardinaalipiispojen luokkaan.

Sekä patriarkat että suurarkkipiispat valitsee virkaansa heidän kirkkojensa kirkolliskokous. Patriarkat pyytävät paavilta hyväksynnän eli "kirkollisen yhteyden" (*ecclesiastica communio*) vasta heidän virkaan asettamisensa jälkeen, kun taas suurarkkipiispat joutuvat pyytämään samaa jo ennen virkaan asettamistaan.

Tällä hetkellä on neljä suurarkkipiispanistuinta:

| Piispanistuin | *sui iuris*-kirkko | Piispa | Kohotettu suurarkkipiispanistuimen arvoon |
| --- | --- | --- | --- |
| Kiova-Halytš1 (Ukraina) | Ukrainan kreikkalaiskatolilainen kirkko | Svjatoslav Ševtšuk | 2001 |
| Ernakulam-Angamaly (Kerala, Intia) | Syro-Malabaarinen kirkko | George Alencherry | 1993 |
| Thiruvananthapuram2 (Kerala, Intia) | Syro-Malankaarinen kirkko | Isaac Cleemis Thottunkal | helmikuu 2005 |
| Alba Iulia-Făgăraş (Romania) | Romanian kreikkalais-katolilainen kirkko | Lucian Mureşan | joulukuu 2005 |

1. Vuodesta 1963 vuoteen 2005 Lvivin arkkihiippakunta. Kiova pyrkii saamaan oman patriarkaatin. Arvonimeä patriarkka käytetään yleisesti.

2. Syro-malankaarisen kirkon päämies käyttää myös katholikoksen arvonimeä.
**Liturgiseksi liikkeeksi** kutsutaan roomalaiskatolisessa kirkossa syntynyttä ja protestanttisiin kirkkoihin levinnyttä sekä ortodoksiseen kirkkoon vaikuttanutta uudistusliikettä, joka syntyi ja vaikutti 1900-luvulla. Liturgisen liikkeen päämääränä oli palauttaa seurakunnan aktiivinen osallistuminen liturgiaan ja ehtoollisen sakramentin vastaanottamiseen. Liikkeen näkemykset ovat lähentäneet katolista messua ja protestanttisia jumalanpalveluksia toisiinsa ja se on myöhemmin sulautunut osaksi ekumeenista liikettä.

Lähtökohdat antiikin ajassa
---------------------------

Liturgisen liikkeen mielenkiinnon kohteena ovat keskiaikaisen messun sijasta olleet antiikin ajan ehtoollisliturgiat ja niiden vietto. Tähän ovat liittyneet mm. roomalaista messukaanonia varhaisemmat eukaristiset rukoukset, messun kansankielisyys ja vietto versus populum, ts. alttarin takaa. Roomalaiskatolisessa kirkossa liikkeen keskuksia alkuaan olivat erityisesti eräät benediktiiniluostarit.

Liikkeen vaikutus eri kirkkokunnissa
------------------------------------

### Luterilaisuudessa

Luterilaisissa kirkoissa liturginen liike on vaikuttanut ensin paljolti korkeakirkollisen liikkeen yhteydessä, mutta usein myös selkeän itsenäisesti sen ulkopuolella. Edellisestä esimerkkeinä Suomessa ovat olleet Sanct Henrikskretsen ja Turun Liturgiset veljet. Korkeakirkollisesta liikkeestä erillään liturginen liike on välillisesti ollut osittain vaikuttamassa esimerkiksi Tuomasmessuun. Liikkeen vaikutus näkyy yleisesti ehtoollisen vieton ja hetkipalvelusten yleistymisessä, liturgisten vaatteiden uudelleen käyttöön ottamisessa ja rinnakkaisissa jumalanpalvelusuudistuksissa eri maissa.

### Ortodoksisessa kirkossa

Ortodoksisessa kirkossa näkyvimpiä liturgisen liikkeen kannattajia on Pyhän Vladimirin Seminaarin pappi ja opettaja Alexander Schmemann. Muita liturgisen liikkeen tuojia ortodoksisessa kirkossa ovat 1900-luvun ortodoksiteologit Georges Floronsky, John S. Romanides, Vladimir Lossky ja John Meyendorff. Suomen ortodoksisessa kirkossa liturgisia uudistuksia toteutti arkkipiispa Paavali.

### Roomalaiskatolisessa kirkossa

Roomalaiskatolisessa kirkossa liturgisen liikkeen käsityksiä on alettu arvioida osittain uudelleen, mikä näkyy esimerkiksi tridentiinisen messun vieton helpottumisena.
**Apulaispiispa** on katolisessa kirkossa piispa, joka on vihitty avustamaan hiippakuntaa johtavaa hiippakuntapiispaa. Latinankielinen nimitys viralle onkin *episcopus auxiliaris*. Apulaispiispalla ei ole hallintovaltaa, vaan hän edustaa hiippakunnan piispaa vain vihkitoimituksissa (kirkkojen vihkimiset, vahvistuksen sakramentti jne.). Hallinnon alueella piispan tukena toimii yleisvikaari. Apulaispiispat ovat myös edustettuina paikallisissa piispainkokouksissa.

Toinen nimitys apulaispiispalle on *episcopus in partibus infidelium* ("piispa uskottomien alueella"). Tämä nimitys johtuu siitä, että jokainen apulaispiispa on muodollisesti nimitetty jonkin vanhan, nyttemmin käytännössä hajonneen hiippakunnan titulaaripiispaksi. Kyseessä ovat yleensä kirkon ensimmäisinä vuosisatoina syntyneen hiippakunnat, jotka sijaitsivat nykyään islaminuskoisilla alueilla Lähi-idässä, Vähässä-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Koska kyseiset hiippakunnat eivät nykyään käytännössä enää ole olemassa, on niiden piispanistuimista tullut arvonimiä. Apulaispiispaksi vihittävä vihitään jonkin tällaisen "kadonneen hiippakunnan" titulaaripiispaksi. 

Kuten hiippakuntapiispatkin, esittävät apulaispiispat paaville eronpyyntönsä täyttäessään 75 vuotta. Vihkipiispojen kohdalla eroanomus hyväksytään poikkeuksetta ja piispa saa siirtyä eläkkeelle. Toisin kuin hiippakuntapiispat, apulaispiispat säilyttävät titulaarihiippakuntansa myös eläkkeelle siirtymisensä jälkeen. Mikäli hiippakuntapiispalla ei eläkkeelle siirtyessään ole titulaarihiippakuntaa, hänelle annetaan sellainen. 

Kuten kaikki katolisen kirkon piispat, apulaispiispat käyttävät arvonsa merkkeinä violettia kaftaania eli sutaania ja violettia päähinettä eli mozettaa. Lisäksi heillä on myös piispanristi ja piispansormus. Liturgiassa apulaispiispat käyttävät piispanhiippaa ja paimensauvaa paimenvirkansa merkkinä. 

Apulaispiispojen määrä määräytyy hiippakunnan koon mukaan. Sen määrittelee hiippakunnan piispa yhdessä Pyhän istuimen kanssa. Eniten vihkipiispoja on Ciudad de Méxicon arkkihiippakunnalla (9), Rooman hiippakunnalla (8), Milanon arkkihiippakunnalla (7), Chicagon arkkihiippakunnalla (6), Los Angelesin arkkihiippakunnalla (6), New Yorkin arkkihiippakunnalla (5) sekä saksalaisella Münsterin hiippakunnalla (5).
Alikersantin rintalaatta puolustusvoimien maastopuvussa. Lääkintäaliupseereila on tämän lisäksi myös lääkinnän koulutushaaramerkki.
**Lääkintäaliupseeri** johtaa ensihoitoryhmää, jossa on viisi lääkintämiestä. Ryhmä palvelee ensihoitopaikalla(**EHP**), jonne evakuointikuljetus tuo haavoittuneet. Hoitototoimenpiteitä suorittavat lääkintäupseerit eli lääkärit. Lääkintäaliupseerit avustavat ja antavat tehtäviä tarvittaessa lääkintämiehille. Lääintäaliupseereja palvelee sodanajan kenttälääkinnässä myös esimerkiksi ensihoitoasemilla (**EHAS**), ensihoitokeskuksissa (**EHK**) ja kenttäsairaaloissa (**KS**).

Lääkintäaliupseerikursseja järjestetään Kainuun prikaatissa, Karjalan prikaatissa, Porin prikaatissa ja Panssariprikaatissa. Lääkintäaliupseerikurssi suoritetaan AUK1-vaiheen jälkeen. Lääkintäaliupseerikurssi on yksi neljästä huollon linjahaarasta. Koulutus kestää yhdeksän viikkoa. Kurssilla käsitellään ensiavun perusteita, ihmisen anatomiaa ja erityisesti kenttälääkintää. Kurssi sisältää sekä teoriaopetusta että käytännön harjoittelua. Kurssilla opetellaan esimerkiksi taisteluensiapua, tilapäisvälineiden käyttöä, kanylointia ja suojelulääkintää. Harjoituksia on paljon ja niiden perusideana on pitkälti ensihoitopaikan ylläpito ja potilaan hoito sekä kaikki muu lääkinnän toiminta ja johtaminen. Kurssilta saa todistuksen ensiapu 1- ja 2-kursseista. Peruskoulutuksen jälkeen lääkintäaliupseerit kouluttavat lääkintämiehiä apukouluttajina.

Lähteet
-------

1. ↑  Hirvikoski, Elias: Lääkintälinjalta saatu oppi kantaa myös siviilissä - Ruotuväki *ruotuvaki.fi*.  19.10.2018. Viitattu 15.4.2023.
2. 1 2  Laaksosaari, Arttu: Seikkailunhaluinen lääkintäaliupseeri - Ruotuväki *ruotuvaki.fi*.  13.7.2017. Viitattu 15.4.2023.
3. 1 2  Honkavaara, Pekka: Kenttälääkinnästä ja kemiallisista aseista – Valmiusryhmien kenttälääkinnästä ja srategisesta iskusta (osa 2/3) *Finnanest*.  2/2003. Suomen Anestesiologiyhdistys.  Arkistoitu 23.9.2020. Viitattu 16.4.2023.
4. ↑  Honkavaara, Pekka: Kenttälääkinnästä ja kemiallisista aseista – Kenttälääkinnän perustietoja (osa 1/3) *Finnanest*.  1/2003. Suomen Anestesiologiyhdistys.  Arkistoitu 23.9.2020. Viitattu 16.4.2023.
5. ↑  Huolto hallussa kohti uusien alokkaiden vastaanottoa *Maavoimat*.  22.12.2022. Viitattu 15.4.2023.
6. ↑  Väisänen, Riku: Kohti johtamiskautta - Ruotuväki *ruotuvaki.fi*.  29.6.2017. Viitattu 15.4.2023.
7. ↑  Autti, Jari: Puolustusvoimen lääkintäkoulutus uudistuu *Sotilaslääketieteen Aikakauslehti*.  3/2013. Sotilaslääketieteen keskus ja Suomen Lääkintäupseeriliitto. Viitattu 16.4.2023.
8. ↑  Anttila, Miika. Kola, Emma: Lääkintälinja - kanyyleista kiristyssiteisiin *Hurtti-Ukko 2/2019 Kainuun prikaatin joukko-osastolehti ja aliupseerikurssijulkaisu*.  Heinäkuu 2019. Puolustusvoimat, Kainuun prikaati. Viitattu 15.4.2023.