**Ihmisen koronavirus NL63** eli **HCoV-NL63** on maailmanlaajuisesti levinnyt ihmisiä tartuttava koronavirus. Se leviää lähinnä yskimisen ja aivastamisen kautta. Yleensä se aiheuttaa flunssaa eli lieviä ylähengitystieoireita, kuten yskää ja nuhaa. Noin 71 %:lla HCoV-NL63-tartuntaa potevista on myös jokin muu lieväoireinen hengitysteiden virustartunta, kuten rinovirus-, enterovirus- tai parainfluenssavirustartunta. Koska HCoV-NL63-tartunnan oireet ovat usein lievät, ei virusta vastaan ole kehitetty rokotetta. Virus voi tosin aiheuttaa hengenvaarallisenkin keuhkokuumeen eritoten vanhuksille, vauvoille tai immuunivajetta poteville.

HCoV-NL63 aiheuttaa arviolta 1–10 % kaikista maailman flunssista. Muita yleisiä lieväoireisia ihmisten koronaviruksia ovat HCoV-OC43, -229E ja -HKU1. Yhdessä HCoV-NL63 ja nämä muut virukset aiheuttavat 15–30 % kaikista maailman flunssista. Näistä HCoV-NL63 ja -229E ovat sukulaisuussuhteeltaan lähimpänä toisiaan.

HCoV-NL63 tarttuu ihmissoluihin kiinnittymällä solujen pinnan ACE2-reseptoreihin.

HCoV-NL63 nimettiin ja eristettiin ensi kerran 2003 Alankomaissa 7-kuukautiselta vauvalta otetusta nenänielunäytteestä. HCoV-NL63 on ehkä peräisin jostakin lepakkolajista. Molekyylikelloajoituksen perusteella viruksen arvellaan siirtyneen ihmisiin vuosien 1190–1449 välillä. Viruksella saattaa olla niin sanottu väli-isäntälaji, jonka kautta virus on levinnyt lepakoista ihmisiin. Tätä lajia ei kuitenkaan tunneta.

Rakenne ja monistuminen
-----------------------

HCoV-NL63 on positiivisjuosteinen RNA- eli ssRNA(+)-virus. Sen yhdestä RNA-säikeestä koostuva perimä on epäsymmetrisen (pleomorfisen) lipidikalvon sisällä, jonka halkaisija on noin 80–120 nanometriä. Perimän pituus on noin 27 500 nukleotidia. Sen 3'-päässä on poly-A-häntä ja 5'-päässä cap-rakenne. Perimän geenit koodaavat viruksen rakenteeseen kuuluvaa S-proteiinia (eng. *spike*), E-proteiinia (*envelope*), M-proteiinia (*membrane*) ja nukleokapsidia eli N-proteiinia. Näitä proteiineja on kussakin viruksessa monia. N-proteiinit päällystävät perimää, mutta muut edeltävistä proteiineista ovat kiinni viruksen kalvossa. Jokin viruksen ulkopinnalla olevista nuijamaisia ulokkeita muistuttavista S-proteiineista kiinnittyy viruksen tartuttaman solun pinnalla olevaan ihmisen ACE2:een, joka toimii siten viruksen reseptorina. Kiinnittymisen avulla viruksen kalvo sulautuu osaksi solukalvoa, jolloin viruksen RNA-perimä vapautuu solulimaan.

Viruksen perimä koodaa myös 16:ta rakenteeseen liittymätöntä nsp-proteiinia (eng. *non-structural protein*), joiden geenit ovat avoin lukukehys- eli ORF-alueella (eng. *open reading frame*). ORF-alueet kattavat pituudeltaan noin 2/3-osaa perimästä ja niitä on kaksi: ORF1a ja ORF1b. ORF-alueiden nukleotidisekvenssit menevät osin päällekkäin. Viruksen tartuttaman solun ribosomit transloivat ORF1a:n pp1a-proteiiniketjuksi. ORF1b ja osa ORF1a:sta transloituu ribosomivälitteisesti hieman pp1a:ta pidemmäksi pp1ab-proteiiniketjuksi. Ketjut laskostuvat ja hajottavat itse itsensä proteolyysin kautta nsp-proteiineiksi, joiden toiminta riippuu nsp-proteiinista. Niistä osa esimerkiksi toimii RNA-replikaasina tai sen kofaktoreina.

Replikaasi tuottaa viruksen positiivista RNA:ta mallinaan käyttäen useita negatiivisia RNA:ita. Solun ribosomit käyttävät näitä mRNA:n tapaan tuottaen (katso translaatio) niiden koodin perusteella useita S-proteiineja ja muita viruksen rakenteeseen kuuluvia proteiineja. Replikaasi tuottaa negatiivisesta RNA:sta lisää positiivisia RNA:ita. Ribosomien tuottamat rakenneproteiinit ja positiiviset RNA kokoontuvat lähelle solukalvoa. Ne kuroutuvat ulos solusta uusiksi viruksiksi ottaen samalla osan solukalvoa mukanaan lipidikuorekseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  DX Liu, JQ Liang, TS Fung: Human Coronavirus-229E, -OC43, -NL63, and -HKU1.  *Reference Module in Life Sciences*, 2020. doi:10.1016/B978-0-12-809633-8.21501-X. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  M Mesel-Lemoine et al: A human coronavirus responsible for the common cold massively kills dendritic cells but not monocytes.  *Journal of Virology*, 2012, 86. vsk, nro 14, s. 7577–7587. PubMed:22553325. doi:10.1128/JVI.00269-12. ISSN 0022-538X. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  L Hoek et al: Identification of a new human coronavirus.  *Nature Medicine*, 2004, 10. vsk, nro 4, s. 368–373. PubMed:15034574. doi:10.1038/nm1024. ISSN 1078-8956. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  J Huynh et al: Evidence supporting a zoonotic origin of human coronavirus strain NL63.  *Journal of Virology*, 2012, 86. vsk, nro 23, s. 12816–12825. PubMed:22993147. doi:10.1128/JVI.00906-12. ISSN 0022-538X. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  D Forni et al: Molecular evolution of human coronavirus genomes.  *Trends in Microbiology*, 2017, 25. vsk, nro 1, s. 35–48. PubMed:27743750. doi:10.1016/j.tim.2016.09.001. ISSN 0966-842X. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q8351095
* Wikispecies: Human coronavirus NL63
* CoL: 3MT7Z
* EoL: 8615514
* IRMNG: 11459994
* NCBI: 277944

 |

 |