recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eurooppatie E50** on itä-länsisuuntainen eurooppatie, joka johtaa Ranskan läntisimmältä alueelta Brestistä Saksan, Tšekin, Slovakian ja Ukrainan halki Venäjän Mahatškalaan.

Reitti
------

Brest - Rennes - Le Mans - Pariisi - Reims - Metz - Saarbrücken - Mannheim - Heilbronn - Nürnberg - Rozvadov - Plzeň - Praha - Jihlava - Brno - Trencin - Prešov - Košice - Vyšné Nemecké - Užhorod - Mukatševo - Stryi - Ternopil - Hmelnytskyi - Vinnytsja - Uman - Kropyvnytskyi - Dnipro - Donetsk - Donin Rostov - Armavir - Mineralnyje Vody - Mahatškala.

Suurimmat kaupungit tien varrella ovat Pariisi, Nürnberg, Praha, Donetsk ja Donin Rostov.

Kuvia
-----

* E50 Ranskassa. E50 Ranskassa.
* Mirošovice‎ssa Tšekin tasavallassa. Mirošovice‎ssa Tšekin tasavallassa.
* E50:n tienviitta Ukrainassa (valtatie M06).E50:n tienviitta Ukrainassa (valtatie M06).
* Dnipropetrovskin alueella Ukrainassa (valtatie M04).Dnipropetrovskin alueella Ukrainassa (valtatie M04).

Lähteet
-------

1. 1 2  European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) (pdf) (YK:n Euroopan talouskomission sopimus eurooppateistä, E50:n reitti sivulla 14/ Annex I)  14.3.2008. The United Nations Economic Commission for Europe, unece.org. Viitattu 21.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  International E Road Network (Map) (pdf) (YK:n Euroopan talouskomission yhteenvetokartta eurooppateistä)  2007. The United Nations Economic Commission for Europe, unece.org. Viitattu 21.9.2023. (englanniksi) (ranskaksi) ja (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eurooppatie E50** Wikimedia Commonsissa

Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844
**Aslak Kullervo Fränti** (12. helmikuuta 1916 Kittilä – 31. toukokuuta 1984) oli suomalainen agronomi ja maanviljelysneuvos jolla oli merkittävä rooli Kainuun maatalouden kehittämisessä.

Fräntin vanhemmat olivat kunnallisneuvos Aleksanteri Fränti ja toimistonhoitaja Maria Kustaava Candelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Kajaanissa 1936 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1944 ja agronomiksi 1945.

Fränti oli Kajaanin maanviljelysseurassa karjatalouskonsulttina 1946–1949 sekä seuran toiminnanjohtajana 1950–1969. Tämän jälkeen Fränti oli Kainuun maatalouskeskuksen johtajana vuodesta 1970 alkaen. Hänellä oli hyvät suhteet presidentti Urho Kekkoseen joten hän pystyi edistämään monia Kainuun maatalouteen liittyneitä hankkeita. Fränti sai maanviljelysneuvoksen arvon 1969.

Fränti oli Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1951–1964 ja hän oli valtuuston puheenjohtaja 1953 ja varapuheenjohtaja 1955–1959. Hän oli lisäksi muun muassa Kainuun maakuntaliiton puheenjohtajana 1952–1970, Kostamuksen rakennustoimikunnan jäsenenä sekä Kainuun Eino Leino -seuran puheenjohtajana vuodesta 1975.

Fränti oli naimisissa vuodesta 1940 filosofian maisteri Daisy Svanhild Degermanin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Mitä Missä Milloin*, s. 104. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-1-07992-1.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Mauri Mönkkönen: Maanviljelysneuvos Aslak Fränti (1916–1984). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Kainuu : Kainuun tuntemattomat suuruudet, osa 25: Aslak Fränti, esitetty 13.3.2012 (Yle Areena)
* Presidentti Urho Kekkosen kirje Fräntille 25.2.1975
* Aslak Fränti Eino Leino -talon vihkiäisjuhlassa 6.7.1978 (Kainuun Eino Leino -seura)
**Aune Maria Saloheimo**, o.s. **Reinilä** (12. helmikuuta 1912 Oulu – 15. huhtikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kotitalousopettaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa kotitalousneuvoksen arvonimen, vuonna 1992.

Henkilöhistoria
---------------

Aune Saloheimon vanhemmat olivat eläinlääkäri Ernst Lennart Reinilä ja Tyyne Maria Heikinheimo ja puoliso kirkkoneuvos Mauno Juhani Saloheimo. Aune Saloheimo tuli ylioppilaaksi 1931 ja valmistui kotitalousopettajaksi 1934 sekä maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1962 ja filosofian lisensiaatiksi 1974. Hän toimi kotitalousopettajana Oulun kaupungin keskuskansakoulussa 1935–1940, tuntiopettajana Kuopion tyttölyseossa 1943–1947, kotitalousopettajana Helsingin kaupungin jatkoluokilla/kansalaiskoululuokilla 1949–1962, rehtorina Helsingin kotitalousopettajaopistossa 1962–1975 sekä kotitalouden, erityisesti kotitalouden didaktiikan vt. apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa 1975–1977. Saloheimolla oli myös useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Naisyhdistyksen hallituksen puheenjohtajuus 1980–1988.

Julkaisuja
----------

* *Nuorten keitto-opas*, 1956, Helmi Lummaan kanssa
* *Kotitaloutta nuorille: kansalaiskoulun kotitalouden oppikirja*, 1968
* *Helsingin kotitalousopettajaopiston oppilasvalinnasta*, 1974 (lisensiaatintyö)

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on 1978, ss. 855-856. (Viitattu 24.6.2020)
2. 1 2  Löyttyniemi, Leena: Suomen ensimmäinen kotitalousneuvos Aune Saloheimo. HS, 9.5.2002. (Tilaajille, Viitattu 24.6.2020)
3. 1 2  Aune Saloheimo – Helsingin Kotitalousopettajaopiston rehtori, kotitalousneuvos Naisten ääni, Aura Korpi-Tommola. (Viitattu 24.6.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Aarno Alfred Salmela** (12. marraskuuta 1916 Kangasala – 29. huhtikuuta 1991) oli suomalainen alttoviulisti ja kapellimestari. Hän oli Sibelius-Akatemian alttoviulunsoiton lehtori ja tunnettu kamarimuusikko. 

Salmela opiskeli nuoruudessaan viulunsoittoa Tampereen Musiikkiopistossa, ja jo teini-iässä hän hankki kokemusta myös ravintolamuusikkona. Vuosina 1938–1945 hän oli Arno Granrothin oppilaana. Uransa aikana hän soitti muun muassa Helsingin teatteriorkesterissa, Radio-orkesterissa, Helsinki-kvartetissa ja Sibelius-kvartetissa sekä Tampereen kamarimusiikkiseuran kokoonpanoissa ja tamperelaisissa operettiesityksissä. Sibelius-Akatemian alttoviulunsoiton lehtorin viran hän sai vuonna 1961 oltuaan sitä ennen jo vuosia laitoksessa tuntiopettajana.

Salmela oli Kangasalan Musiikinystävien orkesterin pitkäaikainen kapellimestari, vuodesta 1948 vuoteen 1968. Orkesteri oli niin sanottu salonkiorkesteri, jonka kokoonpanoon kuului tavallisimmin 15–20 henkeä. Salmela kykeni orkesterin johtajana järjestämään konsertteihin tarvittaessa apuvoimia Tampereen kaupunginorkesterista, mikä johti toisinaan nimekkäidenkin solistien vierailuun pienellä paikkakunnalla. Orkesterin jatkuvuutta Salmela pyrki varmistamaan muun muassa pitämällä omia viuluoppilaita, jotka saivat harjoitella orkesterissa kokeneiden soittajien rinnalla. Lisäksi Salmela toimi Kangasalan Mieslaulajien taiteellisena johtajana vuosina 1950–1952.

Salmela oli opettajana myös Klemetti-Opistossa alttoviulun soitossa ja orkesterikursseilla vuosina 1962–1963 ja 1966–1967. Salmelalle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 846–847
2. 1 2 3 4 5 6 7  Satu Joki: Salonkimusiikkiohjelmistot – Tapaustutkimus Kangasalan Salonkimusiikista. Tampereen yliopisto, etnomusikologian pro gradu -tutkielma, 2015.
3. ↑  *Kuka kukin on 1994*, s. 1118. Otava, Helsinki 1994.
4. ↑  Kangasalan Mieslaulajat ry – Historia
5. ↑  Pirkko Partanen: "Koko talo soi". Klemetti-Opisto suomalaisen musiikkikulttuurin kehittäjänä 1953–1968. Helsinki 2009. ISBN 978-952-10-5761-8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Matti Hyvönen** (30. marraskuuta 1882 Sortavalan maalaiskunta – 1958) oli suomalainen kansakoulunopettaja, puutarhaviljelijä ja puutarhakirjojen tekijä.

Hyvösen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Hyvönen ja Leena Laasonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1910. Hyvönen opiskeli Ruotsissa 1904–1906 ja Mecklenburgissa 1912–1913.

Hyvönen oli kansakoulunopettajana Säkkijärvellä 1910–1917 ja Viipurissa vuodesta 1919 alkaen. Puutarhaviljelijänä hän toimi vuodesta 1917 alkaen.

Matti Hyvönen oli naimisissa vuodesta 1916 Aino Santapukin kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *M. Hyvönen*:

* *Koulupuutarha*. Otava 1913, 2. uud. painos nimellä *Koulupuutarha sen tarkoitus, järjestely ja perustaminen*. Otava 1922
* *Kotipuutarhuri : käytännöllinen opas keittiökasvien, hedelmä- ja marjakasvien hoitajille*. Otava 1914, 4. painos 1929
* *Nuorten puutarhakirja : oppi- ja lukukirja kouluja ja koteja varten*. Otava 1914, 2. painos 1918, 3. painos 1926
* *Mansikanviljelys : kuvitettu käsikirja*. Otava 1927

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Matti Ollinpoika Hyvönen
3. ↑  Kirjoja ja kirjailijoita, Suomen Kuvalehti, 14.06.1919, nro 24, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kiinalainen DF-ZF ohjuslavetilla
**Hypersooninen liitokärki** tai **hypersooninen liitävä taistelukärki** (engl. *Hypersonic Glide Vehicle*, **HGV**) on taistelukärkityyppinen hypersooninen ase, joka voi liitää ja tehdä liikkeitä hypersoonisilla nopeuksilla (yli viisinkertainen äänennopeus). Kantorakettina toimii yleensä ballistinen ohjus. Hypersooniset liitokärjet liitävät korkealta ilmakehästä kohti kohdettaan ja voivat muuttaa lentorataansa tavanomaisen ballistisen laukaisun jälkeen huomattavasti. Tavalliset ballistiset ohjukset kulkevat ennustettavaa ballistista rataa, joten ne ovat torjuttavissa parhailla ballististen ohjusten torjuntaohjuksilla. Kesken lennon tapahtuvan lentoradan arvaamattoman muuttelun tarkoitus on vaikeuttaa torjuntaa merkittävästi.

Idea on MaRV-kärkien tapainen, mutta toisin kuin ne, hypersooniset liitokärjet irtaantuvat laukaisuohjuksesta jo pian laukaisun jälkeen.

Käytössä ja kehitteillä
-----------------------

 Intia

* HGV-202F (kehitteillä)

 Iran

* Fattah-1 (kehitteillä)

 Japani

* Hyper Velicity Gliding Projectile (kehitteillä)

 Kiina

* DF-ZF (käyttövalmiina)

 Pohjois-Korea

* Hwasong-8 (kehitteillä)

 Ranska

* VERAS (peruttu 1971)
* VMaX (kehitteillä)

 Venäjä

* Avangard (käyttövalmiina)

 Yhdysvallat

* AGM-183A ARRW (peruttu)
* Common-Hypersonic Glide Body (C-HBG) Long-Range Hypersonic Weapon (LRHW) -ohjuksessa (kehitteillä)
* OpFires (kehitteillä)
* Hypersonic Technology Vehicle 2 (kokeellinen)

Lähteet
-------

1. ↑  Mark Zastrow: How does China’s hypersonic glide vehicle work? *Astronomy Magazine*.  4.11.2021. Viitattu 23.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Yhdysvallat vastaa Venäjän "ihmeaseisiin" – hypersoonisen risteilyohjuksen koelaukaisu onnistui *Ilta-Sanomat*.  28.9.2021. Viitattu 23.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hypersonic Glide Vehicle
**Gustaf Adolf Avellan** (20. toukokuuta 1785 Kokemäki – 20. joulukuuta 1859 Ahlainen) oli suomalainen kielentutkija ja kääntäjä. Hän käytti nimimerkkejä *Språkforskare*, *G.A.A.*, *-ll-* ja *L-o*.

Avellanin vanhemmat olivat Kokemäen kirkkoherra, rovasti Gustaf Avellan ja Lovisa Fredrika Brander. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1798 ja suoritti tuomarintutkinnon 1805. Hänestä tuli 1806 Vaasan hovioikeuden auskultantti mutta hän ei jatkanut juristin uralla vaan siirtyi terveydellisistä syistä hoitamaan 1833–1835 hankkimaansa Ahlaisten Kellahden säteritilaa. Avellan jatkoi kuitenkin kielitieteellisiä tutkimuksia ja julkaisi myös kirjoja. Vuonna 1828 Avellan laati Suomen ensimmäisen englannin kieltä käsitelleen kielitieteellisen väitöskirjan *Reflexioner öfver engelska språkets upphof och bildning samt förhållande til andra europeiska tungomål*.

Avellan kirjoitti artikkeleita Mnemosyne-aikakauslehteen ja hän käänsi myös runoutta muun muassa Goethen ja Schillerin runoja.

Gustaf Adolf Avellan oli naimisissa vuodesta 1828 Kallista Fredrika Tennbergin (k. 1868) kanssa. Heidän poikansa kunnallisneuvos ja valtiopäivämies Edvin Avellan tunnettiin myös muun muassa Johan Ludvig Runebergin runojen suomentajana.

Teoksia
-------

* *Reflexioner öfver engelska språkets upphof och bildning samt förhållande till andra europeiska tungomål*, väitöskirja. 1828
* *Om finsk språkriktighet*. 1849
* *Kritik öfver sättet att i finskan uttrycka begreppet om tid*. 1850
* *Om sättet att i finska periodbyggnaden uttrycka negativa begrepp*. 1853
* *Betänkande om finska bibelns revision*. 1857

Lähteet
-------

* Gustaf Adolf Avellan SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Gustaf Adolf Avellan. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
* Projekt Runeberg : Nordisk familjebok (1904), Uggleupplagan, osa 2 : Armatoler - Bergsund
* Suomen Sukuhistoriallisen Yhdistyksen Digi-Wiki: Ahlaisten Kellahden kylän historiaa

Aiheesta muualla
----------------

* Gustaf Adolf Avellan *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Lucas Braathen (2019)
**Lucas Braathen** (s. 19. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa. Hän on pujottelun maailmancupin voittaja.

Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fassassa 2019 Braathen saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèren suurpujottelussa joulukuussa 2018 sijoittuen heti pisteille ollen 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 oltuaan kuudes Söldenin suurpujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti lokakuussa 2020 voitettuaan Söldenin suurpujottelun. Tammikuussa 2022 hän voitti Wengenin pujottelun ja oli toinen Kitzbühelin pujottelussa. Maaliskuussa 2022 hän sijoittui Kranjska Goran ja Méribelin suurpujotteluissa toiseksi. Hän sijoittui pujottelu- ja suurpujottelucupissa neljänneksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi. Hän voitti Val d' Iseren pujottelun joulukuussa 2022.Hän voitti Alta Badian suurpujottelun joulukuussa 2022. Tammikuussa 2023 hän voitti Adelbodenin pujottelun. Wengenin, Kitzbühelin ja Schladmingin pujotteluissa hän sijoittui kolmanneksi. Soldeun maailmancupfinaaleissa hän oli pujottelussa toinen. Hän voitti pujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi.

Braathen voitti suurpujottelun Euroopoa-cupin kokonaiskilpailun kaudella 2018−2019. Hän voitti kauden aikana kolme osakilpailua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lucas Braathen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Suvi Minkkinen (2023)
**Suvi Minkkinen** (s. 8. joulukuuta 1994 Joutsa) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka edustaa Joutsan Pommia. Hänen valmentajanaan toimii Mikko Viitanen. Hän debytoi ampumahiihdon maailmancupissa kaudella 2017–2018. Tätä ennen hänellä oli kokemusta kansainvälisistä kilpailuista IBU-Cupissa, ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuista ja talviuniversiadeista 2015. Hänen paras henkilökohtainen maailmancupsijoituksensa on 15. sija Kontiolahden takaa-ajokilpailussa kaudella 2022–2023. Parisekaviestissä hän sijoittui Otto Inveniuksen kanssa kolmanneksi Oslossa maaliskuussa 2024. Olympialaisissa hän on parhaimmillaan sijoittunut 43:nneksi takaa-ajokilpailussa Pekingissä 2022 ja MM-kilpailuissa 8:nneksi normaalimatkalla 2023.

Minkkinen aloitti ampumahiihdon 13-vuotiaana vuonna 2007. Hän opiskeli Sotkamon urheilulukiossa. Koulutukseltaan Minkkinen on kauppatieteiden kandidaatti Itä-Suomen yliopistosta.

Arvokisat
---------

Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 Minkkinen oli normaalimatkalla 69:s. Östersundin maailmanmestaruuskisoissa 2019 hän oli pikamatkalla 73:s.

Lähteet
-------

1. ↑  Suvi Minkkinen *Suomen joukkue-esite*. Viitattu 6.2.2018.
2. 1 2  Suvi Minkkinen Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU). Viitattu 4.1.2023. (englanniksi)
3. ↑  Suvi *Suvi Minkkisen kotisivut*. Viitattu 15.1.2020.
4. ↑  Joska Saarinen: Draamaa MM-kisoissa! Kaisa Mäkäräinen kaatui kesken pikakilpailun – putosi mitaleilta pystypaikan kahdella hudilla *Yle Uutiset*.  8.3.2019. Viitattu 8.3.2019.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Timo Kari Kalevi Levo** (s. 23. toukokuuta 1956 Pori) on suomalainen diplomi-insinööri, kauppatieteen maisteri ja eläköitynyt pankinjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Timo Levo syntyi agrologi Viljo Levon ja Katri Ryhtän perheeseen. Hän avioitui 1988 Mirja Tellervo Loposen kanssa. Levo tuli ylioppilaaksi Riihikedon lukiosta Porissa 1975 ja valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1980. Kauppatieteen maisterin tutkinnon hän suoritti Tampereen yliopistossa 1987. Levo oli Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön Jylhävaara Oy:n kehitysinsinööri Valkeakoskella 1980 ja 1981 ja tuntiassistentti 1981–1982 ja assistentti 1982–1983 Tampereen teknillisessä korkeakoulussa.

Osuuspankkien Keskusliiton esimiesharjoittelija Tampereen Seudun Osuuspankissa Levo oli 1983–1984, Tampereen Seudun Osuuspankin aluejohtaja 1984–1988, Varkauden Osuuspankin toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1988–1996 sekä Oulun Osuuspankin toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1996–2019. Hänellä on ollut myös useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Levo oli Latvian kunniakonsuli Oulussa. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2008, Oulun yliopiston kunniatohtori hänestä tuli 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Turunen, Harri: Kauppaneuvos Timo Levo (1956–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 23.4.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.2.2024.
2. ↑  "Asiakkaat ovat tämän työn suola".  *Kaleva*, 28.12.2019, nro 353, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.2.2024.  (ei-vapaa)
3. ↑  Miekat pian juhlaterässä.  *Forum 24*, 18.5.2017, nro 40, s. 30. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.2.2024.  (ei-vapaa)
**Tsitsamuri** (georg. წიწამური) on pieni kylä Mtskhetan kaupungin lähellä Georgiassa. Se tunnetaan paikkana, jossa maan kuuluisimpiin lukeutuva kirjailija Ilia Tšavtšavadze salamurhattiin vuonna 1907.

Paikkaa pidetään samana kuin Strabonin mainitsema *Seusamora*. Tsitsamurin lähellä on muinaisen Iberian aikana rakennettu, raunioitunut akropolis, jonka arkeologi Andria Apakidze kaivoi esiin vuonna 1953. Sitä on pidettävä samana kuin keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden *Zaden-tsikhe* (georg. ზადენციხე) eli "Zadenin linnoitus". Linnoituksen ja mahdollisesti esikristillisen temppelin yläpuolella kohosi Zedazeni-vuori ("ylempi Zaden"), jonne rakennettiin myöhemmin kristitty Zedazenin luostari. 1980-luvulla paikalta löydettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa.–100-luvulla jaa. rakennettu nekropoli. Löytöihin kuuluivat pronssinen batillum ja itaalinen oinokhoe.

Lähteet
-------

1. ↑  Melikišvili, Giorgi et al: საქართველოს ისტორიის ნარკვევები (Tutkimuksia Georgian historiassa) (Vol. 1.)  1970. Tbilisi:  Sabtšota Sakartvelo.
2. ↑  Kacharava, D.: Archaeology in Georgia 1980-1990 (Post-Prehistoric to Pre-Mediaeval).  *Archaeological Reports*, 1990–1991, nro 37, s. 79-86.
Margit Niinisen pidätyskuva vuodelta 1927.
**Helene Margaretha (Margit) Törnudd** (o.s. **Niininen**; 18. tammikuuta 1905 Turku – 14. tammikuuta 1993 Helsinki) oli Helsingin lastenhuoltotoimiston toimistopäällikkö, filosofian tohtori ja ruotsinkielinen kirjailija.

Elämänvaiheet
-------------

Törnuddin kasvattivanhemmat olivat kirjanpitäjä Johan Robert Niininen ja Alexandra Grönmark. Hän valmistui ylioppilaaksi 1923 ja filosofian kandidaatiksi 1930. Törnudd oli Helsingin kaupungin palveluksessa lastensuojelutyössä vuodesta 1939 alkaen. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1956. Väitöskirja käsitteli Helsingin lastensuojelulautakunnan huostaanottamien lasten huostaanottojen syitä, hoitomuotoja ja sekä lasten tulevaa sosiaalista selviytymistä. Törnudd jäi eläkkeelle lastenhuoltotoimiston toimistopäällikön tehtävästä vuonna 1968. Hän käytti lastensuojelutyössä saamiaan kokemuksia pohjana novellikokoelmissa *Ensamma ansikten* (1942) ja *Sin egen verklighet* (1949).

Niininen avioitui vuonna 1930 filosofian maisteri Allan Törnuddin (1889–1961) kanssa. Politiikan tutkija ja diplomaatti Klaus Törnudd (s. 1931) ja valtiotieteilijä Patrik Törnudd (1935–2015) ovat heidän lapsiaan.

Niininen istui yli kaksi vuotta vankilassa 1920-luvun lopussa. Hän ampui miehen Turun Vartiovuorenmäellä vuonna 1927, ja hänet tuomittiin syylliseksi alentuneesti syyntakeisena tehtyyn tahalliseen tappoon.

Teokset
-------

### Nimellä Margit Niininen

* *Bakom gallret: Skisser*. Bonnier, Stockholm 1930, 3. uppl. 1931.
* *Sökare och syndare*. Schildt, Helsingfors 1931.
* *Tora Markman och hennes syster: Roman.* Bonnier, Stockholm 1936, 2. uppl. 1937.
* *Ensamma ansikten: Noveller.* Schildt, Helsingfors 1942.
* *Huset med den gröna gardinen*. Schildt, Helsingfors 1944.
* *Laitakaupungin talo*. Smia, Helsinki 1945.
* *Sin egen verklighet: Noveller.* Schildt, Helsingfors 1949.

### Nimellä Margit Törnudd

* *Värnlösa barn i samhällets vård: En undersökning rörande värnlösa barn som omhändertagits för varaktig samhällsvård av Helsingfors stads barnskyddsnämd*. Diss. Helsingfors universitet, Helsingfors 1956.

Palkinnot
---------

* Granbergin palkinto 1937

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Vem och vad? Biografisk handbok 1967*, s. 601. Holger Schildts Förlag, 1967. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.12.2015). (ruotsiksi)
2. 1 2  Törnudd, Margit hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. ↑  Lapsen maailma-lehti 70 vuotta sitten heinä-elokuu 1939.
4. ↑  Rimpiläinen, Tuomas: Lapsia roskiksissa ja tappoja lähes joka päivä. (Arkistoitu – Internet Archive) *Aamulehti* 22.10.2016
5. ↑  Rimpiläinen, Tuomas: Humala pelasti murhamiehen.  *Aamulehti*, 13.12.2015.   
*Svenska Dagbladets Årbok 1927*, s. 299. Stockholm: Åhlén & Åkerlunds Boktryckeri, 1928. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.12.2015). (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Andrei Nikolajevitš Mordvitšev** (ven. Андрей Николаевич Мордвичев, s. 14. tammikuuta 1976) on venäläinen upseeri.

Mordvitšev syntyi Pavlodarissa nykyisessä Kazakstanissa. Hän valmistui Novosibirskin sotakorkeakoulusta 1997 ja Venäjän federaation asevoimien yhteisakatemiasta 2006.

Vuonna 2011 hänet nimitettiin everstin arvoisena panssarijoukkojen Kantemirov-prikaatin komentajaksi. Hän sai kenraalimajurin arvon 2013 ja komensi jalkaväkiprikaatia.

Venäjän yleisesikunta-akatemiasta hän valmistui 2016. Myöhemmin hän oli Južno-Sahalinskin varuskunnan komentaja, 41. armeijan varakomentaja keskisessä sotilaspiirissä ja 8. armeijan varakomentaja eteläisessä sotilaspiirissä.

Mordvitšev komensi 8. kaartinarmeijaa Mariupolin taistelussa. Tämän jälkeen hän oli eteläisen sotilaspiirin varakomentaja ja helmikuusta 2023 keskisen sotilaspiirin komentaja.

Huhtikuusta 2023 Mordvitšev komentaa Venäjän keskistä ryhmää Ukrainassa.
7. syyskuuta 2023 Mordvitšev sai kenraalieverstin arvon.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tatu Mauri Huhanantti** (23. kesäkuuta 1914 Oulu – 29. helmikuuta 1940 Imatra) oli suomalainen hävittäjä-ässä, joka kaatui talvisodassa. Hän oli sotilasarvoltaan luutnantti. Huhanantti taisteli *FR-94* nimisellä Fokker D.XXI-hävittäjäkoneella kaatuessaan.

Huhanantin vanhemmat olivat pankinjohtaja Väinö Oskari Huhanantti ja Ellen Emilia Laurin. Ylioppilaaksi Huhanantti tuli Haminan yhteislyseosta 1933 ja suunnitteli ryhtyvänsä lukemaan lääketiedettä. Varusmiespalveluksensa 1933-1934 suorittanut Huhanantti meni kuitenkin Kadettikoulun ilmasotalinjalle, josta valmistui priimuksena 1936 ja aloitti vänrikkinä Lentoasema I:ssä. Nuoremmaksi upseeriksi Lentolaivue 24:ään hänet määrättiin samana vuonna. Hän palasi sinne 1938 oltuaan edellisen vuoden Ilmailukoulussa. Luutnantiksi Huhanantti ylennettiin 1938. Talvisodassa hän toimi hävittäjälentäjänä. Huhanantti sai surmansa Imatran pohjoispuolella käydyssä ilmataistelussa, kun 36 viholliskonetta hyökkäsi suomalaistukikohtaa vastaan. Myös hänen nuorempi veljensä Esko Antero (s. 1915) oli lentäjä ja kaatui talvisodan ilmataistelussa, 23. joulukuuta 1939. Pankinjohtaja, varatuomari Pentti Huhanantti oli Tatu Huhanantin vanhempi veli (s. 1909). Luutnantti Tatu Huhanantin viimeinen ilmavoitto tapahtui törmäysvoittona. Hän oli kuollessaan, 6 ilmavoittoa kerännyt taistelijaässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 118-119. WSOY, 1949.
2. 1 2 3  IL Historia - Talvisota ilmassa, 2022: s. 59
3. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 248 (Viitattu 16.7.2019)
4. ↑   Viitattu 1.2.2022.

* Kauppinen, Perttu + Enkenberg, Ilkka & al: *IL Historia - Talvisota ilmassa*, Alma Media Suomi, Helsinki, 2022. ISBN: 02005-2201

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kuva liitetty von Konowiin ja korpraali Bergsteniin. Merkki julkaistu Talvisodan aikaan 1940.
**Carl Johan von Konow** (2. tammikuuta 1773 Akaa – 23. heinäkuuta 1855 Helsinki) oli suomalainen von Konow -sukuun kuulunut Suomen sodassa taistellut sotilas, joka muistetaan parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runosta *Von Konow ja hänen korpraalinsa*.

Von Konowin vanhemmat olivat majuri Gregori von Konow ja Ulrika Eleonora Blåfield ja puoliso vuodesta 1810 Agatha Kristina Becker (k. 1859). Eversti, valtiopäivämies Johan Emil von Konow oli heidän poikansa. Carl Johan von Konow kävi Haapaniemen sotakoulun ja osallistui Kustaa III:n sotaan 1788–1790 vänrikkinä, yleten luutnantiksi. 1907 hänestä tuli kuningatar Fredrika Dorotean kamaripaasi, 1804 hänet ylennettiin kapteeniksi Porin läänin jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1807 hän osallistui Pommerissa Napoleonin joukkoja vastaan tehtyyn sotaretkeen. Suomen sodan aikana hän toimi Porin jalkaväkirykmentin palveluksessa majurina ja komppanianpäällikkönä, kunnostautuen erityisesti Lapuan taistelussa ja Kauhajoella. Sodan jälkeen von Konow erosi Ruotsin armeijan palveluksesta majurina 1810. Hän palasi kuitenkin sotilasuralle Suomessa ja toimi vuodesta 1812 alkaen 2. suomalaisen jääkärirykmentin Kuopion pataljoonan komentajana. Von Konow ylennettiin everstiluutnantiksi 1819 ja 1822 hänestä tuli Hämeenlinnan pataljoonan komentaja. Hän erosi armeijan palveluksesta 1825 everstin arvoisena. Tämän jälkeen hän toimi maanviljelijänä. Hänet tunnettiin karskina herrana, joka mielellään muisteli sotakokemuksiaan.

Lähteet
-------

* Projekt Runeberg: Norsk Familjebook-tietosanakirja

### Viitteet

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 400. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Adelsvapen-wiki: Adliga ätten von Konow nr 2080, Tab 13 Viitattu 15.8.2021.
**Viktor Arvid Fagerström** (27. helmikuuta 1871 Viipuri – 14. elokuuta 1959 Savitaipale) oli suomalainen osuustoimintamies, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Fagerströmin vanhemmat olivat sairaalantoimitsija Henrik Alexander Edvard Fagerström ja Johanna Amalia Gustava Platán. Fagerström tuli ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1891 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1899. Hän oli valmistuttuaan Pellervo-seuran konsulentti ja vuodesta 1903 ensin Osuuskassojen Keskuslainarahaston valtuutettu, aina vuoteen 1934 asti, ja sitten apulaisjohtaja vuoteen 1910 asti. Fagerström osallistui myös Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan perustamiseen ja oli sen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1917–1927. Vuonna 1911 Fagerström siirtyi Kurkijoen maamiesopiston yhteiskuntatalouden lehtoriksi, opiston johtaja hän oli 1918–1934. Fagerström oli Kurkijoen kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuonna 1917 ja osallistui Suomen sisällissotaan, oltuaan Kurkijoen suojeluskunnan ensimmäinen esikuntapäällikkö. Maanviljelysneuvoksen avonimen hän sai vuonna 1929.

Julkaisuja
----------

* *Miten osuuskassa perustetaan ja hoidetaan: lisävihko*, 1904, Hannes Gebhard, Viktor Fagerström, Philip Suuronen (toim.)
* *Lisäohjeita osuuskassojen kirjanpitoon*, 1905, Viktor Fagerström, Yrjö Kontuniemi (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2  Viktor Fagerström *Biografiasampo*. Viitattu 19.4.2022.
2. ↑  Fagerström Viktor Arvid *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 19.4.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 122. Viitattu 19.4.2022.
4. ↑  Viktor Fagerström 60-vuotias.  *Suomen osuustoimintalehti*, 1.2.1931, nro 2, s. 15. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.4.2022.
Ancient Order of Hiberniansin embleemi.
**Ancient Order of Hibernians (AOH)** on irlantilaisten katolisten miesten yhteenliittymä eli veljeskunta, joka on perustettu New Yorkissa Yhdysvalloissa vuonna 1836. Irlannissa toimii samanniminen mutta erillinen järjestö, jonka tarkkaa syntyajankohtaa ei tunneta. Veljeskunnan alkuperäinen tarkoitus Yhdysvalloissa oli suojata katolisia kirkkoja katolilaisvastaisten hyökkäyksiltä ja avustaa irlantilaisia maahanmuuttajia. Jotkut AOH:n jäsenistä olivat Pinkertonin etsivätoimiston antaman raportin mukaan jäseniä myös toisessa salaseurassa, Molly Maguiresissa. AOH on 1920-luvulta lähtien vastustanut Ku Klux Klania.

AOH:lla on jäseniä Yhdysvaltojen ulkopuolella muun muassa Kanadassa. Eräälle Quebecin kaupungin lähellä sijaitsevalle saarelle pystytettiin 14 metriä korkea kelttiläinen risti vuonna 1909. Risti on muistomerkki niille irlantilaisille, jotka pakenivat nälänhätää Irlannista Kanadaan vuonna 1847 ja kuolivat perille päästyään.

Ancient Order of Hiberniansin tunnetuin jäsen on ollut Yhdysvaltain 35. presidentti John Fitzgerald Kennedy. Hän liittyi järjestöön vuonna 1947 ja oli sen jäsen kuolemaansa saakka.

Ancient Order of Hibernians lahjoitti Amerikan katoliselle yliopistolle kelttiläisten kielten ja kirjallisuuden professuurin vuonna 1896. Sitä ennen vastaava oppituoli oli ollut Yhdysvalloissa vain Harvardin yliopistolla.

AOH:n rinnalla toimii naisille tarkoitettu avustusjärjestö Ladies Auxiliary, alkuperäiseltä nimeltään Daughters of Erin.

Lähteet
-------

1. ↑  Molly Maguires *Spartacus Educational*. Viitattu 24.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Join Us *Ancient Order of Hibernians John F. Kennedy Division 1*.  Arkistoitu 23.3.2020. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2  AOH History *Ancient Order of Hibernians*. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  AOH John F. Kennedy Memorial Medal Recipients *Ancient Order of Hibernians*. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
5. ↑  Catholic University of America *New York State Board Ancient Order of Hibernians*.  Arkistoitu 8.8.2020. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
6. ↑  The Ancient Order of Hibernians Collection *The Catholic University of America*. Viitattu 23.3.2020. (englanniksi)
**Otto Julius Dahlberg** (9. huhtikuuta 1849 Vihti – 26. toukokuuta 1938 Kulosaari, Helsinki) oli suomalainen liikemies. Hän perusti 1888 Helsinkiin paperialan yrityksen, joka toimii nykyisin nimellä Papyrus Oy.

Otto Dahlbergin vanhemmat olivat tuomiorovasti Gustaf Dahlberg ja tämän ensimmäinen puoliso Karolina Wilhelmina Packalén. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun kymnaasista 1867.

Dahlberg oli Walkiakosken paperitehtaalla konttoristina vuodesta 1874 ja isännöitsijänä vuodesta 1884. Hän perusti 1888 Helsinkiin O. J. Dahlbergin lyhyttavara- ja tukkuliikkeen sekä paperipussi- ja kirjekuoritehtaan. Dahlbergin liike aloitti myös ensimmäisenä Suomessa apteekkikapseleiden koneellisen valmistuksen. Liikkeestä muodostettiin osakeyhtiö *Oy O. J. Dahlberg Ab* 1906 ja Dahlberg oli yhtiön johdossa vuoteen 1914 saakka. Liikkeen paperitukkuosastosta tuli ajan myötä sen päätoimiala ja yhtiö luopui 1920-luvulla kotelotehtaastaan, kirjapainostaan ja vähittäismyymälöistään keskittyen paperitukkukauppaan. Dahlberg oli ostanut Vihdistä Veikkolan kartanon vuonna 1900, jonka hän omisti vuoteen 1932 saakka. Hän muutti tilalle asumaan vuonna 1908 ja toimi maanviljelijänä 1908−1918. Hän oli perustamansa paperiliikkeen johtokunnan jäsenenä vuoteen 1920 saakka.

Dahlberg oli Vihdin kunnanvaltuuston jäsenenä 1908–1918. Hän oli myös Vihdin säästöpankin hallituksen jäsenenä.

Otto Dahlberg oli naimisissa 1883–1936 Aline Wilénin (k. 1936) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
3. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
4. ↑  Postikortit Vihdistä ovat hienoja, Luoteis-Uusimaa 5.11.2016
5. 1 2  Liikemies O. J. Dahlberg kuollut, Ilta-Sanomat, 27.05.1938, nro 120, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Johtaja O. J. Dahlberg, Graafikko, 01.06.1938, nro 4, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Oy O. J. Dahlberg toiminut 50 vuotta, Kirjapainotaito : graafillinen aikakauslehti, 01.08.1938, nro 8, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Oy O. J. Dahlberg Ab:n yhtiöesitys Pörssitiedossa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Ivan Samoilovytš.
**Ivan Samoilovytš** (ukr. Іван Самойлович; k. 1690 Tobolsk, Venäjä) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1672–1687.

Hodorkivissa tuntemattomana ajankohtana syntynyt Samoilovytš palveli vuosina 1668–1672 Dneprin itäpuolisen Ukrainan hetmanina Venäjän suojeluksessa toimineen Demjan Mnohohrišnyin alaisuudessa. Mnohohrišnyin tultua syrjäytetyksi Konotopissa pidetty kasakoiden yleiskokous valitsi Samoilovytšin uudeksi hetmaniksi kesäkuussa 1672. Hän pyrki yhdistämään koko vanhan hetmanaatin alueen valtansa alle ja aloitti vuonna 1674 taistelun Dneprin länsipuolista Ukrainaa Osmanien valtakunnan suojeluksessa hallinnutta hetmani Petro Dorošenkoa vastaan, mikä johti Venäjän–Turkin sotaan. Samoilovytšista tuli koko Ukrainan hetmani, kun Dorošenko vuonna 1676 antautui hänelle. Samoilovytšin vastalauseista huolimatta Venäjä kuitenkin palautti vuoden 1686 "ikuisessa rauhassa" Dneprin länsipuoliset alueet Puola-Liettualle.

Samoilovytšin valtakauden lopulla Ukraina alkoi vähitellen toipua raunioitumisen ajan sisäisestä alennustilasta. Hän pyrki kehittämään hetmanin asemaa entistä selvemmin perinnöllisen monarkin kaltaiseksi, mutta itsevaltainen hallinto sai monet kasakkaylimystöön kuuluneet kääntymään häntä vastaan. Venäjän–Turkin sodan yhteydessä vuoden 1687 Krimin-sotaretkellä kärsityt vastoinkäymiset saivat Venäjän antamaan tukensa Samoilovytšin vastaiselle salaliitolle. Juonen taustalla vaikutti Venäjän hovin tärkein neuvonantaja Vasili Golitsyn, joka oli Samoilovytšin vihamies. Kolomak-joen rannalla heinäkuussa 1687 kokoontuneessa kasakoiden yleiskokouksessa Samoilovytšia syytettiin väärinkäytöksistä ja maanpetoksellisesta yhteistyöstä Krimin kaanin kanssa, mikä oli todennäköisesti tekaistu syytös. Venäläiset vangitsivat hänet ja hänen seuraajakseen valittiin salajuoneen osallistunut kasakkakomentaja Ivan Mazepa. Samoilovytš karkotettiin Siperian Tobolskiin, jossa hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oleksander Ohloblyn: Samoilovych, Ivan (englanniksi) *Encyclopedia of Ukraine* (1993), Internet Encyclopedia of Ukraine, Canadian Institute of Ukrainian Studies, Albertan yliopisto. Viitattu 29.1.2018.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1916), s. 601 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.1.2018.
3. ↑  Johannes Remy: *Ukrainan historia*, s. 35, 44. Gaudeamus, Helsinki 2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Samoilovytš** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Esko Erkki Raunio** (30. maaliskuuta 1917 Puumala – 16. tammikuuta 1991) oli suomalainen yleisesikuntaupseeri, sotilasarvoltaan eversti.

Elämä
-----

Raunio syntyi Puumalassa maaliskuussa 1917. Hänen vanhempansa olivat kauppias Aarne Raunio ja Karin o.s. Grönroos. Esko Raunio avioitui vuonna 1943 Mielikki Siikasen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, joista Ari Erkki Raunio on myös suunnannut upseerin uralle.

Esko Raunio kirjoitti ylioppilaaksi Oulaisten yhteiskoulusta vuonna 1938 ja suoritti varusmiespalveluksensa Hämeen Ratsurykmentissä 1938–1939. Varusmiespalveluksen jälkeen Raunio jatkoi Kadettikouluun 24. kadettikurssille josta valmistui luutnantiksi 1941.
Raunio kuului Joensuun suojeluskuntaan vuosina 1934–1938. Talvisodassa hän palveli Panssarintorjuntatykistön koulutuskeskuksessa komppanian varapäällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi 9. Erillisen Panssarintorjuntatykkikomppanian päällikkönä. Jatkosodassa hän toimi 20. Tykkikomppanian päällikkönä Laatokan Karjalassa ja Karjalankannaksella. 

Sotien jälkeen Raunio palveli toimistoupseerina Rajavartiolaitoksen esikunnassa vuoteen 1946 asti, jonka jälkeen hän oli kolme vuotta poissa armeijan palveluksesta. Vuonna 1949 hän palasi koulutusupseeriksi ja komppanianpäälliköksi Panssaripataljoonaan. Vuosina 1950–1951 Raunio suoritti Taistelukoulussa kapteenikurssin ja opiskeli 1953–1954 Sotakorkeakoulun maasotalinjalla. 1955–1956 hän toimi järjestelyupseerina Panssarirykmentissä ja tämän jälkeen Pääesikunnan liikekannallepanotoimistossa toimistoupseerina vuoteen 1958. Vuosina 1958–1959 hän toimi sotilasasiamiehen apulaisena Suomen Tukholman suurlähetystössä ja sieltä palattuaan järjestelytoimiston päällikkönä Hämeen sotilasläänin esikunnassa. 1960–1961 hän toimi jälleen sotilasasiamiehen apulaisena Ruotsissa ja sen jälkeen itse sotilasasiamiehenä Oslossa. 1966 Raunio palasi toimistopäälliköksi Pääesikunnan suunnittelutoimistoon ja hieman myöhemmin PE:n suunnitteluosaston johtajaksi. 1969 Raunio komennettiin Uudenmaan prikaatin komentajaksi vuoteen 1973 asti, jonka jälkeen hän siirtyi sotilasasiamieheksi Saksan Liittotasavaltaan ja Sveitsiin. Näiden komennusten päättyessä 1977 Raunio jäi eläkkeelle Puolustusvoimien palveluksesta.

Ylennykset
----------

* Reservin kornetti 1939
* Reservin luutnantti 1941
* Luutnantti 1941
* Kapteeni 1943
* Majuri 1957
* Everstiluutnantti 1963
* Eversti 1968

Kunniamerkit
------------

* Suomen Leijonan komentajamerkki (SL K)
* Vapaudenristi 4.lk tammenlehvien kera (VR 4tlk)
* Suomen Valkoisen Ruusun 1.lk ritariristi (SVR R1)
* Olympia-ansiomitali
* Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan komentajamerkki (NPOR K)
* Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi (SLTAR sanr)
* Svenska Folktingets förtjänstmedalj (SvFF)

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–-1985*, s. 702. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
* Kuka Kukin On 1978 *runeberg.org*.  1978. Viitattu 21.2.2017.
* *Kuka kukin on 1994*, s. 1117. Otava, Helsinki 1994.
**Fluoreskeiini** (C20H12O5) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään fluoresoivana merkkiaineena useissa analyyttisen kemian ja lääketieteen tutkimuksissa sekä muiden väriaineiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Fluoreskeiiniliuosta
Huoneenlämpötilassa fluoreskeiini on väriltään punaista tai oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin suolana. Fluoreskeiini liukenee etanoliin ja etikkahappoon, mutta ei poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Fluoreskeiinin liuokset fluoresoivat vihreinä. Voimakkainta fluoresenssi on UV-valossa. Fluoreskeiini reagoi halogeenien kanssa muodostaen muita väriaineita.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Fluoreskeiiniliuosta UV-valossa
Fluoreskeiiniä valmisti ensimmäisen kerran Adolf von Baeyer kuumentamalla ftaalianhydridiä resorsinolin kanssa vuonna 1871. Sitä valmistetaan edelleen samalla menetelmällä.

Fluoreskeiiniä käytetään indikaattorina useissa analyyttisen kemian tutkimuksissa. Sitä voidaan lisätä natriumsuolana lämmitysvesiputkiin, ja sen lisääminen helpottaa vuotokohtien löytämistä. Lääketieteessä fluoreskeiiniliuosta käytetään tutkittaessa sarveiskalvoa ja sen vaurioita sekä laskimoon ruiskutettuna silmän verenkiertoa. Fluoreskeiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.. Fluoreskeiinistä valmistetaan kloorattuja, bromattuja tai jodattuja johdannaisia, joita käytetään myös fluoresoivina väriaineina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 705. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Paul Wright: *Xanthene Dyes, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2014.
3. 1 2  Rami Ismael, Hansrudolf Schwander & Paul Hendrix: *Fluorescent Dyes and Pigments, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013.
4. 1 2 3  Thomas Gessner & Udo Mayer: *Triarylmethane and Diarylmethane Dyes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 417. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. ↑  Terence M. Dolak, O. William Lever Jr. David Marsh, Irene Moran & Scott Sutton: *Ophthalmological Preparations, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
7. ↑  WHO Model List of Essential Medicines  2017. WHO. Viitattu 7.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fluoreskeiini** Wikimedia Commonsissa
**Eveline Saalberg** (s. 30. heinäkuuta 1998) on alankomaalainen pikajuoksija, viestin maailmanmestari.

Saalberg juoksi Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 toisen osuuden Alankomaiden hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. LIsäksi hän juoksi alkuerissä 4 × 400 metrin sekaviestissä, jonka loppukilpailussa Alankomaat sai toisella kokoonpanolla hopeaa. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän juoksi Münchenin EM-kilpailuissa avausosuuden kultaa voittaneessa Alankomaiden 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän oli voittamassa 4 × 400 metrin viestiä myös Istanbulin EM-hallikilpailuissa 2023.

Saalberg juoksi Budapestin MM-kilpailuissa 2023 avausosuuden Alankomaiden 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden Alankomaiden ennätysajalla 3.20,72. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän juoksi alkuerissä Alankomaiden viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla maailmanmestaruuden.

Saalberg voitti Alankomaiden-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 2019 ja 400 metrillä 2023.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **200 m** | 23,39 | La Chaux-de-Fonds | 14. elokuuta 2021 |
| **400 m** | 51,22 | Huelva | 25. toukokuuta 2022 |
| **400 m aj** | 58,86 | Den Haag | 27. heinäkuuta 2019 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 m** | 7,75 | Apeldoorn | 28. tammikuuta 2023 |
| **200 m** | 24,03 | Metz | 3. helmikuuta 2024 |
| **400 m** | 52,54 | Apeldoorn | 26. helmikuuta 2022 |

Lähteet ja huomautukset
-----------------------

1. 1 2  juoksi vain alkuerissä
2. 1 2 3 4 5  Eveline Saalberg Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Eveline Saalberg Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Brazosjoki** on Yhdysvaltain Texasin osavaltiossa virtaava joki. Se on pituudeltaan 1 352 kilometriä ja virtaa Llano Estacadosta läpi keski-Texasin ja laskee Meksikonlahteen. Brazos on Texasin pisin joki.

Historia
--------

Texasin alkuperäiset asukkaat caddo-intiaanit kutsuivat Brazosjokea nimellä *Tokonohono*. Ranskalainen tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle käytti joesta samaa nimeä liikkuessaan Texasissa 1680-luvun aikana. 1700-luvun espanjalaiset kutsuivat Brazosjokea ensin *La Triniradiksi**lähde?*, myöhemmin se muuntui muotoon *Los Brazos de Dios**tarvitaan parempi lähde*

Eläimistö
---------

Brazosjoki tarjoaa laajan elinympäristön lukuisille eri eläinlajeille. Näkyvimmät näistä ovat mississippinalligaattori, yhdeksänvyövyötiäinen, valkohäntäpeura ja pesukarhu. Lisäksi Brazosjoen alueelta ja sen varrella olevasta Brazos Bendin valtionpuistosta on tavattu 304 eri lintulajia. Läpi vuoden esiintyvistä lajeista voidaan mainita *mm.* morsiosorsa, ruostehiirihaukka, mustakondori, ja kalkkunakondori.

Myös monet myrkylliset käärmeet, kuten korallikäärmeet, vesimokkasiinit ja kalkkarokäärmeet, elävät Brazosjoen tarjoamassa ympäristössä. Käärmeiden aiheuttamat myrkytykset ovat herättäneet voimakasta keskustelua niiden kannan hävittämiseksi Brazosjoen alueelta. Eläinaktivistit ovat kuitenkin nousseet puolustamaan käärmeiden asumista niiden luonnollisessa elinympäristössä.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Feature Detail Report for: Brazos River U.S. Geological Survey. Viitattu 11.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  TNM Elevation (Koordinaatteina käytetty GNIS:n antamia desimaali-koordinaatteja kuuden desimaalin tarkkuudella.) *viewer.nationalmap.gov*.  Arkistoitu 8.10.2016. Viitattu 10.5.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Brazos river *tripod.com*. Viitattu 9.8.2013. (englanniksi)
4. ↑  Red-Brazos Bend State Park *tpwd.state.tx.us*. Viitattu 9.08.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brazosjoki** Wikimedia Commonsissa