recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aoshima** (jap. 青島, myös jap. 猫の島, *Neko no shima*, ’kissasaari’) on saari Japanin Ehimen prefektuurissa Shikokun rannikolla. Se kuuluu Ōzun kaupunkiin ja sijaitsee Seton sisämeressä noin 13,5 kilometrin etäisyydellä Ōzun Nagahaman kaupunginosasta.

Saari on tunnettu kissoistaan, joita on kuusi kertaa enemmän kuin ihmisiä. Tästä huolimatta se ei ole ainoa "kissasaari" Japanissa, vaan niitä on noin tusina. Kissat tuotiin aluksi kalastuksesta eläneelle saarelle hiirien ja rottien hävittämiseksi.

Vuonna 2018 saarella laskettiin olevan vain 9 asukasta. Samana vuonna saarelaiset aloittivat kissojen määrän sääntelyn, minkä johdosta eläinlääkärit kastroivat 172 kissaa yhden päivän aikana. Tavoitteena oli pysäyttää kissojen määrän kasvu.

Lähteet
-------

1. ↑  青島の盆踊り *Ozu City*. Viitattu 28.7.2021. (japaniksi)
2. ↑  Alan Taylor: A Visit to Aoshima, a Japanese 'Cat Island' - The Atlantic *www.theatlantic.com*. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Japan's Cat Island - BBC News  3.3.2015. BBC News. Viitattu 28.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  Islanders Put A Stop to Feline Population Growth on "Cat Island" *nippon.com*.  12.11.2018.  Arkistoitu 21.7.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
**Theodore "Ted" Corday** (8. toukokuuta 1908 — 23. heinäkuuta 1966) oli monien yhdysvaltalaisten televisiosarjojen tuottaja, ohjaaja ja luoja.

Hän syntyi Kanadan Winnipegissa ja opiskeli ja valmistui Albertan yliopistosta ennen Yhdysvaltoihin muuttoa vuonna 1934. Hän työskenteli Broadwaylla usean vuoden, kunnes siirtyi tuottamaan radioon draamaa. Televisioon Corday siirtyi 1950-luvulla ja hän oli tuottamassa esimerkiksi *The Guiding Lightia* ja *As the World Turns* -sarjaa sen alkamisesta vuoteen 1965.

Corday houkuteltiin myöhemmin NBC:lle luomaan kolme uutta saippuaoopperaa. Kahdesta ensimmäisestä, *Paradise Bay* ja *Morning Star*, ei tullut suosittuja mutta kolmannesta, *Päivien viemää*, tuli iso hitti ja sitä tuotetaankin yhä 45 vuoden jälkeen. Hän tuotti sarjoja yhdessä Irna Phillipsin ja Allan Chasen kanssa.

Ennen kuin Corday ehti kunnolla kynäillä sarjaan tarinoita, hänellä diagnisoitiin syöpä. Vietettyään monta kuukautta sairaalassa hän kuoli 23. heinäkuuta 1966 58 vuoden iässä. Hänen leskensä, Betty Corday, jatkoi *Päivien viemää* -sarjan tuottamista kuolemaansa asti vuonna 1987.
**Ted** on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Seth MacFarlanen ohjaama komedia. Elokuva on Seth MacFarlanen ensimmäinen tuotos elokuvaohjaajana. Elokuva on saavuttanut huippusuosion maailmanlaajuisesti ja se olikin vuoden 2012 12. katsotuin elokuva maailmanlaajuisesti.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva kertoo John Bennettistä (Mark Wahlberg), jota kiusattiin ja syrjittiin hänen ollessaan nuori. Johnilla ei ollut kavereita ja hänen ainoa kaveri olikin täytetty pehmonalle. John toivoo, että hänen nallensa voisi puhua ja elää kun normaali ihminen. Toive toteutuu ja siitä alkaa ystävysten elinikäinen ystävyys.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

* Mark Wahlberg – John Bennett
* Mila Kunis – Lori Collins
* Seth MacFarlane – Ted

Lähteet
-------

1. 1 2  Ted (2012) Box Office Mojo. Viitattu 3.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Ted* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Ted* Elonetissä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ted (film)
Boyd Alexander vuonna 1902.
**Boyd Francis Alexander** (16. tammikuuta 1873 – 2. huhtikuuta 1910) oli englantilainen tutkimusmatkailija, lintutieteilijä ja upseeri (luutnantti).

Boyd Alexander oli everstiluutnantti Boyd Francis Alexanderin vanhin poika. Hänen äidinisänsä oli David Wilson, joka perusti erään Intian kuuluisimmista hotelleista, Great Eastern Hotel Kalkutassa.

1897 hän johti tutkimusretken Kap Verden saarille ja 1904 Fernando Polle.

Alexander osallistui tutkimusretkelle, joka tehtiin läpi Afrikan Nigeristä Tšadjärvelle ja Niilille. Matka alkoi helmikuussa 1904 Nigerjoen suulta ja hän palasi Englantiin helmikuussa 1907. Hänellä oli kumppaneinaan veljensä Claud, joka kuoli lokakuussa 1904, kapteeni G. B. Gosling, joka kuoli Niangarassa kesäkuussa 1906 ja José Lopes. Matkastaan hän laati teoksen *From The Niger To The Nile* (1907). Vuonna 1908 Skotlannin kuninkaallinen maantieteellinen seura palkitsi hänet kultaisella mitalilla hänen 3-vuotisesta matkastaan Afrikan halki. Myös Alankomaiden Kuninkaallinen maantieteellinen seura palkitsi hänet kultamitalilla.

1909 Alexander ja Lopes purjehtivat takaisin Afrikkaan. He vierailivat Claudin haudalla Maifonissa Bornussa ja jatkoivat sitten Ouadaihin. Alexander sai surmansa selkkauksessa paikallisten asukkaiden kanssa lähellä Nyeriä. Ranskalaiset sotilaat hakivat hänen ruumiinsa ja hautasivat hänet veljensä viereen Maifoniin.

Alexander kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja ja alalajeja, muun muassa harmaapääharlekiinin (*Smithornis sharpei*) ja rasonkiurun (*Alauda razae*).

Lähteet
-------

1. 1 2  New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kustaa III:n paviljonki** (ruots. *Gustav III:s Paviljong*) on yksi Ruotsin kuninkaallisista linnoista. Se sijaitsee Hagaparkenissa Solnan kunnassa Tukholman läänissä, noin kahden kilometrin päässä Tukholman rajasta. 

Kustavilaista uusklassismia edustavan paviljongin rakennustyöt aloitettiin 1787, kun kuningas Kustaa III muurasi paviljongin peruskiven.*lähde?* Arkkitehti Olof Tempelmanin suunnittelema paviljonki rakennettiin vuosina 1787–1789. Sisustuksesta vastasi tuolloin tunnettu arkkitehti Louis Masreliez, joka oli vuosia opiskellut Italiassa. Paviljongin sisustus onkin täynnä roomalaisen antiikin vivahteita, mutta se edustaa kuitenkin pääpiirteittän ruotsalaista uusklassismia.*lähde?* Masreliez’n suunnittelemaan sisutukseen kuuluu pompeijilaistyylisiä seinämaalauksia melkein joka huoneessa.

Paviljongin ympärille rakennettiin 1780–1790-luvuilla Fredrik Magnus Piperin suunnittelema englantilaistyylinen maisemapuisto, johon valmistui joukko paviljonkeja ja johon suunniteltiin myös toteutumatta jäänyttä linnaa. Kustaa III:n paviljonkiin tehtiin muutoksia 1800-luvun puolivälissä ja se restauroitiin 1937–1948.

Paviljonki on nykyisin kesäisin auki yleisölle, opastetuin kierroksin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 341. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kustaa III:n paviljonki**.
* Ruotsin hovin sivut Kustaa III:n paviljongista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ruotsiksi)

Ruotsin kuninkaalliset linnat

* Hagan linna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Kiinalainen paviljonki
* Kustaa III:n paviljonki
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
**Dorcus Inzikuru** (s. 2. helmikuuta 1982 Verra Ezuku) on ugandalainen kestävyysjuoksija. Hän on kautta aikain ensimmäinen naisten estejuoksun maailmanmestari.

Inzikuru sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi  Johannesburgin Afrikan kisoissa 1999. Vuonna 2000 hän sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa kymmenenneksi ja voitti 5 000 metrillä nuorten maailmanmestaruuden ajalla 16.21,32. Vuonna 2002 hän sijoittui samalla matkalla Kansainyhteisön kisoissa neljänneksi ja Afrikan mestaruuskisoissa hopealle ajalla 15.54,22. Seuraavana vuonna hän saavutti Abujan Afrikan kisoissa 5 000 metrillä hopeaa ajalla 16.42,9.

Helsingin MM-kisoissa 2005 Inzikuru voitti ensimmäistä kertaa arvokisojen ohjelmassa olleen naisten estejuoksukilpailun ajalla 9.18,24. Samalla hän toi maalleen Ugandalle ensimmäisen yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuiden kultamitalin ja yleisurheilun arvokisojen kultamitalin sitten John Akii-Buan olympiakullan 1972. Samana syksynä hän voitti estejuoksun vielä IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2006 hän voitti Kansainyhteisön kisojen mestaruuden estejuoksussa ajalla 9.19,51.

Inzikurun etunimi kirjoitetaan usein muotoon *Docus*, koska se on virheellisesti painettu passiin kyseisessä muodossa. Hän on 156 senttimetriä pitkä ja painaa 51 kilogrammaa. Inzikuru synnytti alkuvuodesta 2008 lapsen.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 m: 2.03,00, Lugano, 12. heinäkuuta 2003
* maili: 4.36,05, Heusden-Zolder, 2. elokuuta 2003
* 3 000 m: 8.46,29, Saint-Denis, 4. heinäkuuta 2003
* 5 000 m: 15.05,30, Heusden-Zolder 31. heinäkuuta 2004
* 2 000 m estejuoksu: 6.04,46, Milano, 1. kesäkuuta 2005
* 3 000 m estejuoksu: 9.15,04, Ateena, 14. kesäkuuta 2005

Lähteet
-------

* Dorcus Inzikuru Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Inzikurulle naisten 3000 metrin esteiden maailmanmestaruus *mtv3.fi*.  8.8.2005. Viitattu 23.6.2009.
2. ↑  Name mistakenly spelt but maybe no longer – DORCUS Inzikuru  9.8.2005. IAAF. Viitattu 23.6.2009. (englanniksi)
3. ↑  Inzikuru starts comeback with 800m outing in 2:12.0 *iaaf.org*.  8.6.2009. IAAF. Viitattu 24.6.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Boyd McDonald** (s. 28. syyskuuta 1932 Tuberose, Saskatoon) on kanadalainen pianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli Saskatoonissa pianonsoittoa Lyell Gustinin ja sävellystä Murray Adaskinin johdolla. Canada Councilin tuella hän pääsi vuosina 1957–1960 opiskelemaan Pariisiin Nadia Boulangerin ja Jean Casadesusin kanssa. Hänen muita sävellysopettajiaan olivat Darius Milhaud, John Cage ja Stefan Wolpe kesäkouluissa.

Vuonna 1966 McDonald perusti Garth Beckettin kanssa pianoduon, joka teki Lontoon-debyyttinsä Wigmore Hallissa vuonna 1972 ja New Yorkin -debyyttinsä Alice Tully Hallssa 1978. Duo kantaesitti Bruce Matherin, Robert Turnerin, Jack Behrensin ja Owen Underhillin tilausteoksia. McDonald on myös erikoistunut fortepianon soittamiseen. Hän oli mukana perustamassa Classical Trio -kokoonpanoa barokkiviulisti Jeanne Lamonin ja barokkisellisti Christina Mahlerin kanssa. Vuonna 1989 hän kiersi Nova Scotiassa Mannheim Trion kanssa. Hän on myös esiintynyt baritoni David Falkin kanssa vanhan musiikin festivaalilla Bostonissa.

McDonaldin omien teosten joukossa ovat *Suite for Nine Solo Instruments* (1959), *Lamen for Pushti* (1984), *Time Lines for Piano Duet* (1982), *Three for Two* (1989), *Dialogue* cembalolle ja fortepianolle (1992) ja *Bachillennium for Piano Duet* (2000).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Boyd McDonald


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Jakob Scheuring** (29. lokakuuta 1912 Odenheim, Bruchsal – 8. joulukuuta 2001 Odenheim, Bruchsal) oli saksalainen juoksija, jonka päämatka oli 200 metrin juoksu. Hänen uransa ajoittui 1930-luvun lopulle ja päättyi toisen maailmansodan aikaan.

Scheuring nousi kansalliseen tietoisuuteen vuonna 1934 saavuttaessaan menestystä kotiseutunsa Badenin alueen mestaruuskisoissa. Viimeiset rauhan kesät 1938 ja 1939 olivat Scheuringin menestysvuosia. Schuring saavutti Pariisin EM-kisoissa mestaruuden 4 x 100 metrin viestijoukkueessa yhdessä Manfred Kerschin, Gerd Hornbergerin ja Karl Neckermannin kanssa ajalla 40,9 ennen Lennart Strandbergin ankkuroimaa Ruotsia. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa 200 metrillä Hollannin Martinus Osendarpin voittaessa. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 200 metrillä ja sai vielä vuosina 1939 ja 1942 Saksan mestaruudet samalla matkalla. Scheuringista tuli tähän aikaan myös vakiojäsen Saksan pikaviestijoukkueessa. Pariisin EM-kisojen pikaviestimestaruuden jälkeen heinäkuussa 1939 nelikko Erich Borchmeyer, Hornberger, Walter Hartig ja Scheuring teki 4 x 100 metrillä uuden Euroopan ennätyksen 40,1. Samoihin aikoihin Scheuring oli mukana Saksan 4 x 400 metrin joukkueessa Hölling, Scheuring, Helmut Hamann ja Rudolf Harbig, joka paransi Euroopan ennätyksen aikaan 3.10,4.

Maailmansodan sytyttyä syksyllä 1939 urheilutoimintaa jatkettiin vielä parin vuoden ajan. Syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä Scheuring oli mukana Saksan joukkueessa. Kaikkiaan maaotteluja Scheuringille kertyi 17. Scheuring edusti vuoteen 1941 kotiseutunsa seuraa SV Ottenauta, mutta siirtyi sen jälkeen Stuttgart Kickers -seuraan. Maailmansodan kääntyessä Saksalle tappiolliseksi urheilukilpailut lopetettiin syksyllä 1942, ja vuonna 1945 päättyneen sodan jälkeen Scheuring jatkoi uraansa kansallisella tasolla. Hän saavutti vielä vuonna 1947 alueellisen Etelä-Badenin mestaruuden 100 ja 200 metrillä.

Uransa jälkeen Scheuring toimi vielä vuosina 1946–1952 kansallisena pikajuoksuvalmentajana. Hän oli ammatiltaan parturi ja hänellä oli uransa jälkeen oma parturiliike syntymäseudullaan Odenheimissa. Scheuringin kunniaksi on Ottenaussa nimetty hänen kunniaksen urheiluhalli ja urheilukenttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*, s. 29. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.
2. 1 2 3  Jakob Scheuring – das Ottenauer Sprinterass *spvgg-ottenau.de*.  Arkistoitu 6.7.2019. Viitattu 28.6.2019. (saksaksi)
3. ↑  Helsingin Sanomain palkinnot.  *Helsingin Sanomat*, 9.9.1940, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 28.6.2019.
4. ↑  Jakob Scheuring Halle Ottenau *Sportvereinigung Ottenau*. Viitattu 28.6.2019. (saksaksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Stig Fransman (vas.) ja Veijo Pasanen vuonna 1965.
**Stig Holgersson Fransman** (30. toukokuuta 1934 Helsinki – 1. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. 

Stig Fransman opiskeli ylioppilaaksi päästyään ensin opettajakorkeakoulussa vuosina 1955–1957 ja sitten Suomen teatterikoulussa 1957–1959. Vuonna 1961 Fransmanista tuli Helsingin Kaupunginteatterin vakituinen näyttelijä. Tämä työ jatkui vuoden 1994 eläkkeelle jäämiseen saakka. Hän näytteli 1960-luvun alussa muutamissa elokuvissa. Vuoden 1962 elokuvassa *Ihana seikkailu* hän esitti miespääosaa vastanäyttelijänään Pirkko Mannola. 1980-luvulta lähtien hänellä oli rooleja useissa elokuvissa ja myös televisiosarjoissa *Tähtitehdas* ja *Hovimäki*.

Fransman levytti ensimmäisen singlensä "Elämäni tarina"/"Ota tai jätä" (Rytmi) toukokuussa 1958. Vuonna 1962 hän levytti neljä singleä RCA-levymerkille ja oli mukana vuoden 1964 euroviisukarsinnoissa kappaleella "Unen ihme".

Stig Fransman oli käyrätorvitaiteilija Holger Fransmanin poika. Hän oli naimisissa näyttelijä Heidi Krohnin kanssa. Myös heidän tyttärensä Sanna Fransman on näyttelijä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Latva, Tony – Tuunainen, Petri: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 78. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
2. ↑  Tilvis, Emmi: Helsingin kaupunginteatterin pitkäaikainen näyttelijä Stig Fransman on kuollut. *Helsingin Sanomat* 3.1.2022.
3. ↑  Stig Fransmanin kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 23.1.2022, s. C 14.
4. ↑  Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965: Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 148. Helsinki: Tammi, 1965.
5. ↑  Stig Fransman Elonetissä.
6. ↑  Stig Fransman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
7. ↑  Maukola, Riina: Hehkeä filmitähti ja reipas reissunainen  16.8.2004. Turun Sanomat. Viitattu 26.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Stig Fransmanin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Jakob Bendix Uhd Poulsen** (s. 7. heinäkuuta 1983) on tanskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Midtjyllandia. Pelipaikaltaan Poulsen on keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa 35 ottelua ja tehnyt kaksi maalia.

Teknisenä keskikenttäpelaajana tunnettu Poulsen edusti juniorina Esbjergiä ja debytoi Viggo Jensenin valmentamassa joukkueessa syyskuussa 2001. Ove Pedersenin otettua valmennusvastuu Esbjergissä Poulsen vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa ja pelasi kaudella 2002–2003 21 kertaa. Seuraavalla kaudella Poulsen pelasi kauden kaikki 33 ottelua ja maalasi 7 kertaa. Kaikkiaan Poulsen teki 19 maalia 109:ssä Tanskan liigan ottelussa ennen kuin siirtyi Hollannin liigaan Heerenveeniin vuonna 2006. 

Kolmen ja puolen vuoden sopimuksen seuran kanssa tehnyt Poulsen ei ollut seuran ainoa tanskalainen, kun joukkueessa pelasivat Poulsenin maanmiehet Hjalte Nørregaard, Bo Storm, Timmi Johansen ja Ken Ilsø. Hollannissa Poulsen ei koskaan oikein vakiinnuttanut paikkaansa ja elokuussa 2008 hän palasi kotimaahansa Aarhusin riveihin.

Aarhusissa Poulsen pääsi pelaamaan tutun valmentajan alaisuudessa kun Ove Pedersen toimi päävalmentaja. Uralleen uutta nostetta Tanskasta hakemaan tullut Poulsen valloitti heti avauksen paikan ja hänet valittiin vuonna 2009 Tanskan Superliigan vuoden pelaajaksi. 

Elokuussa 2010 Poulsen siirtyi toiseen tanskalaisseuraan Midtjyllandiin. Hän pelasi siellä kaksi kautta. Heinäkuussa 2012 Poulsen siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Monacoon. Monaco nousi pääsarjaan kaudeksi 2013–2014.

Poulsen valittiin Tanskan joukkueeseen vuoden 2010 MM-kisoihin.

Lähteet
-------

* Jakob Poulsen Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Denmark - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 7.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  [backPid]=179&cHash=b51034a8c9 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Sørensen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 Kvist |
6 Jacobsen |
7 Jensen |
8 Grønkjær |
9 Tomasson |
10 Jørgensen |
11 Bendtner |
12 Kahlenberg |
13 Krøldrup |
14 J. Poulsen |
15 S. Poulsen |
16 Andersen |
17 Beckmann |
18 Larsen |
19 Rommedahl |
20 Enevoldsen |
21 Eriksen |
22 Christiansen |
23 Mtiliga |
Valmentaja Olsen

Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Andersen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 S. Poulsen |
6 Jacobsen |
7 Kvist |
8 Eriksen |
9 Krohn-Dehli |
10 Rommedahl |
11 Bendtner |
12 Bjelland |
13 Okore |
14 Schöne |
15 Silberbauer |
16 Lindegaard |
17 Pedersen |
18 Wass |
19 J. Poulsen |
20 Kahlenberg |
21 Zimling |
22 Schmeichel |
23 Mikkelsen |
Valmentaja Olsen
Stig Ahlgren
**Stig Johna Axel Ahlgren** (23. tammikuuta 1910 Karlskrona – 19. toukokuuta 1996 Nynäshamn) oli ruotsalainen kirjailija, julkaisija, kirjallisuuskriitikko, kulttuurijournalisti ja väittelijä. Hän oli naimisissa näyttelijä Birgit Tengrothin kanssa vuosina 1944–1950*lähde?*.

Ahlgren aloitti marxistisena kirjallisuuskriitikkona ja kritisoi kirjoissaan *Orfeus i folkhemmet* (1938) ja *Veckopressen och folket* (1940) sen ajan kaunokirjallisuudetta ja lehdistöä. Hän kirjoitti artikkeleita Malmössä ilmestyvään Arbetet-lehteen vuodesta 1937 ja oli tukholmalaisen Afton-Tidningen -lehden kulttuuritoimittaja vuosina 1942–1946.*lähde?*

Vuonna 1946 hänestä tuli hienostuneen Vecko-Journalen -aikakauslehden päätoimittaja. Siellä hän oli edukseen "nokkeluuden kuninkaana" ja purevien nerokkaiden muotoilujen takia Ruotsin ilkeimpänä kynäilijänä ja kirja-arvostelijana. Hän muun muassa sanoi Ruotsin akatemian silloisen vakinaisen sihteerin Karl Ragnar Gierowin olleen "vakava kuin sypressi".*lähde?*

Ahlgren oli 1960-luvulla kirjoittajana vähemmän aktiivinen osittain siksi, että hän muutti Ösmoohon lähelle Nynäshamnia yhdessä entisen vaimonsa Birgit Tengrothin kanssa. He olivat olleet naimisissa vuoteen 1950 saakka. Birgit oli sairas, ja Ahlgren hoiti häntä aina tämän kuolemaan asti 1983. Ahlgrenin viimeinen suuri teos oli elämäkerta ystävästään Karl Gerhardista. 1970-luvulla hän kirjoitti radioarvosteluja Svenska Dagbladetiin.*lähde?*

Ahlgren kuoli 19. toukokuuta 1996 Nynäshamnissa 86-vuotiaana.

Gustaf von Platen, joka vuonna 1951 tuli Ahlgrenin jälkeen Vecko-Journalenin toimitusjohtajaksi, kuvasi Ahlgrenia kirjassaan *Min vän Stig Ahlgren - kvickhetens konung* (1997).

Teokset
-------

* André Gide 1937
* Roger Martin du Gard 1937
* Orfeus i folkhemmet 1938
* Veckopressen och folket 1940
* Krusenstjerna-studier 1940
* Obehagliga stycken 1944
* Det kritiska uppdraget 1946
* Frackhataren 1952
* Inga blommor här 1955
* Lärdom och lättsinne 1964
* Boken om Karl Gerhard 1964
* Den okände Karl Gerhard 1966
* Insnöad 1977

Lähteet
-------

1. ↑  Stig Ahlgren *sfi.se*. Viitattu 30.7.2017. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jakob Wilhelm Chydenius** (12. kesäkuuta 1863 Helsinki – 20. lokakuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, professori ja sortovuosien passiivisen vastarinnan organisoija.

J. W. Chydeniuksen isä oli kemian professori Johan Jakob Chydenius. Hän opiskeli lakitiedettä ja väiteltyään tohtoriksi vuonna 1891 hänen uransa eteni nopeasti. Jo vuonna 1892 Chydenius tuli yliopiston siviililainopin ja roomalaisen oikeuden vt. professoriksi. Hän toimi tehtävässä sen jälkeen kuolemaansa saakka, vuodesta 1901 varsinaisena siviiliopin professorina. Alansa tiedeyhteisössä Chydenius herätti huomiota ja arvosteluakin perinteisistä oppirakenteista poikkeavilla näkemyksillään. Hänen tärkeimmät teoksensa olivat avioliitto-, testamentti-, perintö- ja sopimusoikeuden oppikirjat.

Ensimmäisen sortokauden aikana Chydenius osallistui passiivisen vastarinnan kuten kutsuntalakkojen organisointiin ja oli myös vuonna 1901 mukana salaisen vastarintajärjestö Kagaalin perustamisessa, joskaan ei myöhemmin osallistunut aktiivisesti sen toimintaan. Hän toimi Ruotsalaisessa puolueessa, mutta ei hakeutunut poliittisiin luottamustehtäviin. Chydenius oli kuitenkin kahdesti sihteerinä säätyvaltiopäivien valiokunnissa ja kuului kahdesti uskonnonvapauskysymystä pohtineeseen komiteaan. Yhteiskunnallisilta näkemyksiltään hän kannatti hyvin jyrkkää taloudellista liberalismia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Kautto: / Chydenius, Jakob Wilhelm (1863 - 1926) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful** on Edmund Burken estetiikkaa käsittelevä tutkielma, joka julkaistiin 1757. Teoksessa käsitellään kysymystä miten syntyvät kauniin ja subliimin (eli ylevän) kokemukset. Burken mukaan näiden kokemusten alkuperäinen syy on ihmisen biologisissa toiminnoissa, vieteissä. Todellisuuden havaitut ärsykkeet vaikuttavat viettitoimintoihin synnyttäen esteettisen kokemuksen. Teosta ei ole suomennettu.

Viettitoiminta esteettisen kokemuksen pohjana
---------------------------------------------

Esteettisen kokemuksen Burke näkee pohjimmiltaan johtuvan ihmisen viettitoiminnasta. Näitä ihmisen perusviettejä on kaksi: *self-preservation* eli itsesuojeluvietti ja *society*, jolla Burke tarkoittaa ihmisten yhteisöllistä kanssakäymistä. Jälkimmäisestä *society*-vietistä suomalainen estetiikan tutkija K. S. Laurila käyttää suomenkielistä vastinetta *seuravietti*. Kaikki, mitä ihminen tekee, koskettaa jollain tapaa jompaakumpaa näistä vieteistä. Subliimi johtuu lopulta itsesäilytysvietistä ja kaunis seuravietistä.

Koska Burke asettaa esteettisen vaikutuksen niin läheiseen yhteyteen viettielämän kanssa, häntä voidaan pitää estetiikan fysiologisen suunnan edeltäjänä, jonka edustajat pyrkivät palauttamaan esteettiset kokemukset fysiologiaan tai biologisiin vietteihin. Subliimin vaikutusta kuvaillessa Burke selittää sen ensin aiheuttavan ylenmääräistä hermojännitystä ja täristystä, minkä lopputuloksena on sisäelinten vapautuminen vaarallisesta tukkeutumisesta. A. W. Schlegel huomautti ironisesti, että ylevää voi silloin parhaiten ostaa apteekista. Burken mukaan kaunis vaikuttaa päinvastaisesti: kaunis aiheuttaa väsymyksen, voipumuksen ja raukeuden tunnetta, joka johtuu ruumiin kiinteitten osien höltymisestä ja laukeamisesta.

Adam Phillips käyttää Burken teoriasta nimitystä eroottinen empirismi. Sillä hän tarkoittaa, että kauneuden kokeminen liittyy Burken esteettisessä teoriassa pohjimmiltaan suvunjatkamiseen. Tämä ajatus enteili tulevaa darvinismia.

Lähteet
-------

* Burke, Edmund: *A philosophical enquiry into the origin of our ideas of the sublime and beautiful*. (Alkuteos 1757.) Toimittanut ja esipuheen laatinut Adam Phillips. Oxford world’s classics. Oxford: Oxford University press, 1998. ISBN 0-19-283580-7. (englanniksi)
* Laurila, K. S.: *Johdatus estetiikkaan 1: Historiallinen osa*, s. 146–147. Porvoo: WSOY, 1911.
* Phillips, A.: esipuhe teokseen Burke, Edmund: *A philosophical enquiry into the origin of our ideas of the sublime and beautiful*. (Alkuteos 1757.) Oxford world’s classics. Oxford: Oxford University Press, 1998. ISBN 0-19-283580-7.

### Viitteet

1. 1 2  Burke 1998, s. 35.
2. ↑  Laurila 1911, s. 146.
3. ↑  Laurila 1911, s. 147-148.
4. ↑  Phillips 1998, XI.

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen teksti verkossa. (englanniksi)
**Top Eleven Football Manager** on serbialaisen peliyhtiön Nordeuksen kehittämä jalkapalloaiheinen online-peli. Pelissä pelaaja perustaa itselleen jalkapallojoukkueen ja voi ostaa ja myydä sen pelaajia.

Top Eleven julkaistiin Facebookiin toukokuussa 2010. Top Eleven on yksi maailman suosituimmista urheiluaiheisista simulaatiopeleistä Appstoren mukaan*lähde?*.

Peli uudistui täysin tammikuussa 2015. Uudistuneen pelin ensimmäinen versio tunnettiin nimellä *Top Eleven 2015*. Uusin peliversio taas kantaa nimeä *Top Eleven 2022*.

Pelaaminen
----------

Pelissä käytetään kahta erilaista maksuvälinettä, rahaa ja Tokeneita. Rahalla voi esimerkiksi hankkia pelaajia huutokaupassa, maksaa pelaajapalkkoja ja rakentaa stadionia.

Tokeneilla voi tehdä pelaajakaupoissa huutoja, avoimia tarjouksia tai hankkia huippukyvykkäitä pelaajia yhdessä rahan kanssa. Tokeneilla voi myös hankkia joukkueelle uusia tunnuksia tai pelipaitoja, jopa virallisilta joukkueilta. Lisäksi tokeneilla voi hankkia moraalintehostajia ja lepopisteitä, joiden avulla pelaajien yleiskuntoa ylläpidetään. Tokeneita saa lisää tv -ja pelipaitasopimuksien tekemisestä, tai suorittamalla Top Eleven -haasteita.

Yksi pelin taso ja ns. kausi kestää 28 päivää eli neljä viikkoa. 

Jokaisen sarjan kahdeksan parasta nousevat sarjaporrasta ylemmäksi, joista neljä parasta pääsevät Mestareiden Liigaan seuraavaksi kaudeksi. Sijoille 5.-8. päässeet pääsevät Superliigaan. Liigan ja Mestareiden Liigan/Superliigan lisäksi pelissä jokainen joukkue osallistuu myös cupiin. Mikäli pelaaja ei sijoitu kahdeksan parhaan joukkoon, hän jatkaa samalla tasolla kuin ennen. 

Jokaisen kauden päätteeksi joukkueen pelaajien taso laskee yhdellä asteikolla. Pelaajien tasoa pystyy hallitsemaan treenaamalla heitä, tai hankkimalla halutulle pelaajalle henkilökohtaisen valmentajan, jolloin pelaajan kyvykkyyttä voi vapaasti säädellä.

Pelaaja rakentaa itselleen myös stadionin pienestä hiekkakentästä jopa 260 000 katsojaa vetäväksi huippuluokan stadioniksi.

Lähteet
-------

*
N-37D-konetykki ja kaksi NR-23-konetykkiä.
**N-37** on neuvostoliittolainen lentokoneissa käytetty 37 millimetrin konetykki. Sen suunnitteli Aleksandr Nudelman toisen maailmansodan aikaisen NS-37-tykin seuraajaksi. Tykki otettiin käyttöön vuonna 1946. Se oli 30 prosenttia kevyempi kuin edeltäjänsä, mutta se oli myös lähtönopeudeltaan 23 prosenttia hitaampi.

N-37 on lentokonetykiksi kookas ase, jonka ammus on myös huomattavan raskas. Ammuksen lähtönopeus, 690 m/s, on alhaisempi kuin saman aikakauden kevyemmillä lentokonetykeillä. Samoin aseen tulinopeus on vain 400 laukausta minuutissa. Suurikaliiperisen tykin rekyyli ja ruutikaasut olivat ongelmallisia suihkuhävittäjissä, kuten myös paljon tilaavievän aseen ja tarvittavan ammusmäärän sijoittamisessa koneeseen, mutta yksikin osuma saattoi riittää viholliskoneen alasampumiseen.

NL-37:ä käytettiin MiG-9-, MiG-15-, MiG-17- sekä varhaisissa MiG-19-hävittäjissä, Jakovlev Jak-25 -koneessa, sekä muissakin konetyypeissä. Tykin valmistus päättyi 1950-luvun lopussa, mutta se oli palveluskäytössä vielä vuosia tuotannon loppumisen jälkeen.

**Versiot**

* **N-37**: Ensimmäinen sarjatuotantomalli, ei suujarrua. Asetta käytettiin MiG-9- ja Su-13-hävittäjissä.
* **N-37D**: Suujarrulla varustettu, eniten tuotettu malli, jota käytettiin MiG-15, MiG-15bis ja MiG-17-hävittäjissä.
* **N-37L**: Pidemmällä, 1 950 mm pitkällä putkella varustettu malli, jota käytettiin Jak-25-torjuntahävittäjä/tiedustelukoneessa.
* **NN-37**: Nudelmanin–Nemenovin modernisoitu konstruktio, jossa muun muassa tulinopeutta oli nostettu pneumaattisen kiihdyttimen avulla.

Tekniset tiedot (N-37D)
-----------------------

* Tyyppi: yksiputkinen konetykki
* Kaliiperi: 37 mm
* Patruuna: 37 × 155 mm
* Toiminta: lyhyt putkirekyyli
* Pituus: 2 460 mm
* Putken pituus: 1 310 mm
* Paino: 103 kg
* Tulinopeus: 400 laukausta/min
* Lähtönopeus: 675–690 m/s
* Ammuksen paino: 735 g
Kaavio kidetankoprosessista.
Titaanikidetanko
Zirkoniumkidetanko
Hafniumkidetanko
Vanadiumkidetankoja
**Kidetankoprosessi** (tunnetaan myös nimillä **jodidiprosessi** ja **van Arkelin–de Boerin prosessi**) on Anton Eduard van Arkelin ja Jan Hendrik de Boerin vuonna 1925 kehittämä, ensimmäinen teollisesti mahdollinen ja taloudellinen tapa valmistaa pieniä määriä erittäin puhdasta titaania ja zirkoniumia. 
Prosessi perustuu pääasiallisesti metallijodidien muodostumiseen ja niiden hajoamistuotteina syntyviin puhtaisiin metalleihin. Tämä tapa on myöhemmin korvautunut Krollin prosessilla.

Prosessi käytännössä
--------------------

Epäpuhtaat titaani, zirkonium, hafnium, vanadiini, torium tai protaktinium lämmitetään tyhjiössä jodin kanssa 50–250 °C lämpötilaan. Lämmitettäessä muodostuvat titaani- (TiI4) tai zirkoniumtetrajodidi (ZrI4) höyrystyvät ja jättävät metalleissa esiintyvät epäpuhtaudet kiinteiksi, näin erottuen muodostuneista jodideista.

Titaanitetrajodidi (TiI4) sulaa ilmakehän paineessa 150 °C celsiusasteen lämpötilassa, ja kiehuu 377 °C celsiusasteessa; zirkoniumtetrajodidi (ZrI4) puolestaan sulaa 499 °C celsiusasteen lämpötilassa ja kiehuu 600 °C lämpötilassa. Kiehumispisteiden vaatima lämpötila laskee ainetta ympäröivän paineen laskiessa.

### Pelkistyminen

Kaasuuntuneet jodidit hajoavat ja pelkistyvät 1 400 °C lämpötilaan sähköllä kuumennetun volframilangan ansiosta. Puhdas metalli kertyy volframilankaan, ja määrien kasvaessa lanka tulee paremmin sähköä johtavaksi ja vaatii sitä suurempaa sähkövirtaa lämpötilan ylläpitämiseksi, mitä suurempia määriä metallia lankaan kertyy.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**A Perfect Circle** (usein myös **APC**) on kitaristi Billy Howerdelin perustama yhdysvaltalainen rock-yhtye. Howerdel on toiminut kitarateknikkona mm. yhtyeille Nine Inch Nails, The Smashing Pumpkins, Fishbone, Guns N' Roses sekä Tool. Laulaja-sanoittaja Maynard James Keenan on tunnettu poliittisesti kantaa ottavista sanoituksistaan.

Historia
--------

Yhtye sai alkunsa, kun Howerdel soitti tekemäänsä musiikkia ystävälleen, Tool-yhtyeen laulajalle Maynard James Keenanille. Tämä tarjosi itseään laulajaksi, jos Howerdel perustaisi yhtyeen. Alkujaan Howerdel oli empivä tarjoukselle, koska halusi naissolistin, mutta lopulta yhtye perustettiin.

Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa *Mer De Noms*. Levyn jälkeen Paz Lenchantin ja Troy van Leeuwen jättivät yhtyeen. Lenchantin liittyi Billy Corganin Zwan-yhtyeeseen, ja aikaisemmin myös Failure-nimisessä yhtyeessä soittanut Troy van Leeuwen siirtyi Queens of the Stone Agen riveihin. Lenchantin kuitenkin soitti vuonna 2004 ilmestyneellä *eMOTIVe*-levyllä pianoa ja jousisoittimia.

*Thirteenth Step* -albumi julkaistiin vuonna 2003.

Vuonna 2004 julkaistun *eMOTIVe*-albumin jälkeen A Perfect Circle siirtyi tauolle jäsenten keskittyessä muihin projekteihin: laulaja Maynard James Keenan työsti Tool-yhtyeen kanssa albumia *10,000 Days*  (2006) ja Jeordie White (Twiggy Ramirez, Marilyn Mansonin basisti) toimii nykyisin Nine Inch Nailsin kiertuebasistina.

Keenan kertoi ranskalaisen "Rock Hard" -lehden haastattelussa APC:n lopettamisesta. Toukokuussa 2006 MTV:n haastattelussa myös Howerdel kertoi yhtyeen olevan lähes lopettamispisteessä.

A Perfect Circlen kappale "Judith" löytyy Neversoftin konsolipelisarjan Guitar Heron viidennestä osasta.

Jäsenet
-------

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyinen kokoonpano
* Billy Howerdel – kitara (1999–2004, 2010–)
* Maynard James Keenan – laulu (1999–2004, 2010–)
* Jeff Friedl – rummut, perkussiot (2011–)
* Matt McJunkins – basso, taustalaulu (2010–)
* James Iha – kitara, koskettimet (2003–2004, 2010–)

 | Entiset jäsenet
* Josh Freese – rummut (1999–2004, 2010–2011)
* Jeordie White – basso (2003–2004)
* Paz Lenchantin – basso, viulu, piano (1999–2002, 2004)
* Troy Van Leeuwen – kitara (1999–2002)
* Danny Lohner – kitara (2003)
* Tim Alexander – rummut (1999)

 |

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Mer de Noms*  (2000)
* *Thirteenth Step*  (2003)
* *eMOTIVe*  (2004)
* *Eat the Elephant*  (2018)

### Singlet

* "Judith"
* "The Hollow"
* "3 Libras"
* "Weak and Powerless"
* "The Outsider"
* "Blue"
* "Imagine"
* "Passive"

### DVD-julkaisut

* *Lost in the Bermuda Triangle*  (2004) (DVD-single)
* *aMOTION*  (2004) (DVD+ Remix CD)

### Musiikkivideot

* "Judith"
* "3 Libras"
* "Thinking of You"
* "Weak and Powerless"
* "The Outsider"
* "Blue"
* "Counting Bodies Like Sheep to the Rhythm of the War Drums"
* "Imagine"
* "Passive"
* "The Doomed"

Lähteet
-------

1. ↑   (englanniksi)
2. ↑   (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **A Perfect Circle**.
* Yhtyeen viralliset sivut
**Haavisto** on maalaiskylä Jämsässä. Se sijaitsee Kankarisveden ja Sovijärven välisellä kannaksella noin kolmetoista kilometriä Jämsän keskustasta eli Seppolasta pohjoiseen. Kylän halki kulkee seututie 604. Haavistossa asui 2010-luvun alussa kolmisen sataa ihmistä. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Haavisto kuului Jämsänkosken kaupunkiin.

Varhaisin asiakirjamaininta Haavistosta on Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539. Haaviston kantatilat ovat Haavisto ja Tervala, joista on maininta vuodelta 1650. Tiheä, kylämainen asutus alkoi muodostua kuitenkin vasta 1900-luvun taitteessa. Tilakeskukset rakennettiin Sovijärven ja Kankarisveden rannoille, ja päätilojen takamaille kohosi torppia. Sittemmin seututie 604:n varrelle on syntynyt uudempaa rakennuskantaa.

Haavistossa on ollut kauppa, kirjasto ja kaksi koulua, mutta ne on lakkautettu. Haavistoon kuuluu myös Jämsän kaupungin omistama hiekkaranta Kankarisveden rannalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jämsän täydennysinventointi 2009 *SOVIJÄRVEN RANTAOSAYLEISKAAVA*.  31.8.2010/9.3.2011. JÄMSÄN KAUPUNKI.  Arkistoitu 2.8.2019. Viitattu 1.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Foreca: Haavisto, Jämsä
Toopelivisio esittelee kymmeniä tv-komediasarjoja ja satoja hahmoja. Kansikuvassa ylhäältä alas: Heikki Kinnusen "mieeleenkiintoista-mies" (*ÄWPK*), Aki ja Turo (*Hymyhuulet*), Reinikainen (*Tankki täyteen*), Tyyne (*Spede Show*), Balle Ramstedt vieraineen (*Velipuolikuu*), Touko-Pouko (*Studio Julmahuvi*), Suhina-Lempi (*Jatkoaika*) sekä Sämpy.
**Toopelivisio** on tietokirja kotimaisesta televisioviihteestä. Jukka Annalan teokseen on koottu tv-komedioiden historiaa 1950-luvun lopulta 2000-luvulle saakka. 

Kirjassa esitellään tärkeimmät suomalaiset sketsisarjat ja tilannekomediat *Spede Show’sta* *Hanskiin*, *Velipuolikuusta* *Kummeliin* ja *Hyvistä herroista* *Studio Julmahuviin*.

Kirjaa varten on haastateltu kymmeniä suomalaisia tv-ammattilaisia – näyttelijöitä, käsikirjoittajia ja ohjaajia. Äänessä ovat muiden muassa Pirkka-Pekka Petelius, Kari Heiskanen, Vesa-Matti Loiri, Neil Hardwick, Jukka Virtanen, Ritva Valkama, Pentti Siimes, Jani Volanen ja Eija Vilpas.

Haastatellut kertovat kirjassa klassikkosarjojen, -sketsien ja -hahmojen syntytarinoita. Esimerkiksi Petelius luonnehtii omia hahmojaan *Velipuolikuun* Balle Ramstedtista aina *Pulttiboisin* James Potkukelkkaan.

Kirjan nimi *Toopelivisio* juontuu MTV:n sketsisarjasta *Parempi myöhään...* (1979), jossa oli samanniminen sketsiosuus.

*Toopelivision* julkaisi lokakuussa 2006 helsinkiläiskustantamo Teos. Jukka Annala on aiemmin kirjoittanut tietokirjan Salmiakki (2001), joka oli Tieto-Finlandia-ehdokkaana ja valittiin Vuoden kauneimmaksi kirjaksi.

Yli 200-sivuisen *Toopelivision* ulkoasun ovat suunnitelleet Salmiakki-kirjan graafikot Petri Salmela ja Ilona Ilottu.

Lähteet
-------

* Annala, Jukka: *Toopelivisio*. Helsinki: Teos, 2006. ISBN 951-851-066-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomien kirja-arvio: HS-kulttuuri 10.11.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ruggero Gerlin** (5. tammikuuta 1899 Venetsia, Italia – 17. kesäkuuta 1983 Pariisi, Ranska) oli italialainen cembalisti. Hän sai maisteridiplominsa pianoesityksessä Milanon konservatoriosta. Vuonna 1920 hän aloitti cembalonsoiton opiskelun Wanda Landowskan johdolla Pariisissa. Hän jatkoi työskentelyä Landowskan kanssa vuoteen 1940, usein tämän konsertointikumppanina musiikissa kahdelle kosketinsoittimelle.

Palattuaan Italiaan vuonna 1941 Gerlin työllistyi cembalonsoiton professorina Napolissa. Vuonna 1947 hän perusti vuosittaiset kesämestarikurssit Accademia Musicale Chigianassa, Sienassa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Huguette Dreyfus, Kenneth Gilbert ja Blandine Verlet.

Gerlin toimi aktiivisena solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla Eurooppaa. Hän teki monia levytyksiä, joihin sisältyy François Couperinin, Louis Couperinin ja Jean-Philippe Rameaun teosten tulkintoja. Hän myös toimitti painoksia muiden muassa Alessandro Scarlattin sävellyksistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas.com: Ruggero Gerlin


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Gnostilaiset evankeliumit** on uskonnonhistorian professori Elaine Pagelsin vuonna 1979 julkaisema kirja. Kirja on ollut suosittu johdantoteos gnostilaiseen ajatteluun ja teksteihin, joita edustaa Nag Hammadin kirjasto.

Sisältö
-------

Pagels esittää, että oikeaoppisina itseään pitävät kristityt 100-luvulla pitivät kiinni ylösnousemusopista kirjaimellisesti ja hylkäsivät muut käsitykset "harhaoppeina", koska opilla oli myös poliittinen seuraus. Pagelsin mielestä oppi ruumiillisesta ylösnousemuksesta oikeuttaa niiden arvovallan, jotka esitetään apostoli Pietarin seuraajina kirkossa. Oppia käytettiin perustelemaan niin sanottua apostolista seuraantoa, joka vielä nykyaikanakin luo perustan paavin arvovallalle katolisten kristittyjen keskuudessa.

Pagelsin mukaan kristinuskosta oli olemassa lukuisia eri muotoja. Kilpailevat ryhmät väittivät opettavansa "oikeaa" oppia ja nimittivät toisiaan huijareiksi. Pagelsin mukaan gnostilaisen jumalakäsityksen torjumisella haluttiin samalla vakiinnuttaa piispajohtoinen kirkollinen hallintojärjestelmä. Kristittyjen yhteisö haluttiin järjestää hallitsijoista ja alamaisista koostuvan tiukan hierarkian alaisuuteen.

Pagelsin mukaan monet gnostilaiset tekstit eivät kuvaa yhtä miehistä jumalaa, vaan kuvaavat jumalaa kaksikkona johon kuuluu sekä miehisiä että naisellisia piirteitä. Tällaiset tekstit kuitenkin leimattiin harhaoppisiksi, ja jumalan naiseuteen viittaavat kuvat katosivat kristillisestä perinteestä.

Pagels esittää, että gnostilaisuuden uskonnollinen asennoituminen ei soveltunut massojen uskonnoksi. Voiton peri tehokkaasti järjestäytynyt katolinen kirkko, joka ilmaisi yhtenäisen uskonnollisen asenteen, vaati uskovaisilta vain yksinkertaisten perusoppien tunnustamista ja järjesti kansalle kasteen ja ehtoollisen kaltaisia yksinkertaisia mutta tehokkaita rituaaleja. Pagels toteaa, että aatteellisen uskonnollisuuden lisäksi uskonnon menestymiselle on yhtä tärkeitä yhteisölliset ja poliittiset rakenteet, jotka saavat ihmiset samastumaan toisiinsa ja yhdistämään heidät kokonaisuudeksi.

Loppusanoissa Pagels toteaa, että voittajat kirjoittavat historian, ja mainitsee että menestyneen enemmistön näkökulma on vallinnut kaikkia kuvauksia varhaisesta kristinuskosta. Pagels kuvailee, kuinka tietyt kristityt määrittelivät ensin käsitteet tehden jaon "oikeaoppisiin" ja "vääräoppisiin" ja ryhtyivät sitten osoittamaan, että heidän voittonsa oli välttämättömyys, kristillisellä kielellä "Pyhän Hengen johdatusta". Pagelsin mielestä Nag Hammadin tekstit kuitenkin osoittavat, että kristinusko olisi voinut kehittyä myös toiseen suuntaan, tai että nykyisin tunnettu kristinuskon muoto ei olisi lainkaan säilynyt. Pagelsin mielestä varhaisen kristinuskon kiistojen uudelleen löytäminen parantaa tietoisuutta uskonnollisen arvovallan perustasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Pagels 2006, s. 43.
2. ↑  Pagels 2006, s. 44.
3. ↑  Pagels 2006, s. 75–76.
4. ↑  Pagels 2006, s. 92.
5. ↑  Pagels 2006, s. 101.
6. ↑  Pagels 2006, s. 196–197.
7. ↑  Pagels 2006, s. 198.
8. ↑  Pagels 2006, s. 208.
*Tämä artikkeli käsittelee sosiologia. Lähes samannimisestä poliitikosta kertoo artikkeli Jeane Kirkpatrick.*
**Jean Kirkpatrick** (k. 19. kesäkuuta 2000) oli yhdysvaltalainen sosiologian tohtori ja kansainvälisen naisten oma-apuliikkeen, Women For Sobrietyn (WFS) perustaja.

Kirkpatrick valmistui maisteriksi vuonna 1954. Hän ryhtyi saman tien valmistelemaan sosiologian alan väitöskirjaa Pennsylvanian yliopistossa, mutta paha alkoholiongelma venytti työtä niin, että hän sai väitöskirjan valmiiksi vasta vuonna 1967. Päästyään irti alkoholista hän ryhtyi auttamaan muita päihderiippuvaisia naisia ja perusti 1970-luvun lopulla omiin kokemuksiinsa ja teoreettiseen tietoonsa perustuvan hoito-ohjelman alkoholistinaisille. Tämän Women For Sobriety -liikkeen ohjelmaa on toteutettu Yhdysvaltojen lisäksi muun muassa Irlannissa, Australiassa ja Kanadassa. Suomessa hänen oppejaan on toteuttanut Naiset yhdessä irti päihteistä -yhdistys Novat-ohjelman nimellä.

Kirkpatrick on kirjoittanut naisten päihdeongelmista useita artikkeleita ja kirjoja. Hänen teoksensa *Täyskäännös* käännettiin suomeksi vuonna 2000.

Jean Kirkpatrick kuoli 77-vuotiaana kesäkuussa 2000.

Lähteet
-------

* Palojärvi, Helena: Irti päässyt suunnitteli riippuvaisten hoito-ohjelman.  *Helsingin Sanomat*, 19.7.2000, s. A14.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
*USS Mount McKinley*-aluksella pidetty briefing-tilaisuus eli ns. briiffaus-kokous. Mukana myös vara-amiraali William Parsons.
**Operaatio Sandstone** (suom. *Hiekkakivi*) oli 3 ydinkokeen mittainen sotilasoperaatio. Ydinkokeissa tämä oli sekä Yhdysvaltain, että koko maailman kolmas. Se toteutettiin Enewetak-atollilla 14. huhtikuuta - 14. toukokuuta vuonna 1948. Tämä ydinkoesarja oli ensimmäinen kolmi-faasinen eli 3 koetta sisältävä. Myös ensi kertaa käytettiin radio-ohjattavaa droonia säteilyarvojen mittaukseen ydinlaskeuman osalta. Tuo lentokone oli tyypiltään B-17 *Lentävä Linnoitus*.

Ydinkoetta edelsi Operaatio Crossroads, ja lineaarisella aikajanalla sitä seurasi Neuvostoliiton tekemä Joe-1 vuonna 1949. Kokeiden nimet olivat: *X-ray*, *Yoke* sekä *Zebra*. Niiden tehot olivat 37, 49 ja 18 kilotonnia. Ydinkokeiden laukaisusarja liittyi läheisesti Mark 4 -ydinpommin kehittelyyn. *Yoke-ydinkoe* oli maailman voimakkain vuoteen 1951 saakka.

Kaikki räjäytykset toteutettiin kokeisiin valmistelluista laukaisutorneista. Operaation komentoalus eli lippulaiva oli *USS Mount McKinley*. Operaatioon osallistui 10 200 henkilöä, suurin osa heistä sotilaita. Vuodesta 1948 vuoteen 1949, kasvoi USA:n ydinasearsenaali 56 ydinräjähteeseen. 

Kuva Operaatio Sandstonen X-ray -ydinkokeesta.

Lähteet
-------

* OPERATION SANDSTONE - 1948

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 7.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Operation Sandstone | Library of Congress
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kumi Naidoo Maailman talousfoorumissa vuonna 2011.
**Kumi Naidoo** (s. 1965) on eteläafrikkalainen aktivisti. Hän toimi Greenpeacen pääsihteerinä marraskuusta 2009 joulukuuhun 2015.

Naidoo aloitti apartheidin vastaisen toimintansa 15-vuotiaana, minkä vuoksi hänet erotettiin lukiosta. Vuonna 1986 Naidoo pidätettiin poikkeustilasäädösten rikkomisesta, ja hän vetäytyi vuodeksi "maan alle" ennen kuin lähti maanpakoon Englantiin. Hän sai Oxfordin yliopiston Rhodes-stipendin ja väitteli tohtoriksi poliittisessa sosiologiassa.

Vuonna 1990 Naidoo palasi Etelä-Afrikkaan Nelson Mandelan vapauduttua. Siellä hän muun muassa johti henkilöstön kouluttamista vuoden 1994 parlamenttivaaleja varten. Naidoo toimi Greenpeace African hallituksessa järjestön avattua toimistot Johannesburgiin ja Kinshasaan vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Naidoo, Kumi: Thank you for letting me be a part of your journey  21.12.2015. Greenpeace. Viitattu 29.12.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Kumi Naidoo The Huffington Post. Viitattu 29.12.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kumi Naidoo**.
* Kumi Naidoo Twitterissä
* Streep, Abe: This Man Is Greenpeace's Best Hope Outside. 13.3.2015. (englanniksi)
* Kumi Naidoo Suomessa Yle Areena. 15.10.2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |