recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Syklopentyyliamiini** eli **aminosyklopentaani** (C5H11N) on rengasrakenteisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa syklopentyyliamiini on väritöntä nestettä ja sillä on amiineille tunnusomainen ammoniakinkaltainen haju. Yhdiste liukenee muun muassa asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin

Syklopentyyliamiinia voidaan valmistaa ammoniakista ja syklopentanonista pelkistävällä aminoinnilla. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu syklopentyyli-imiini, joka pelkistetään vedyttämällä vedyn avulla 150–200 °C:n lämpötilassa Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä. Yhdistettä muodostuu myös syklopenteenin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Syklopentyyliamiinia voidaan käyttää orgaanisten yhdisteiden esimerkiksi fungisidina käytettävän pensykuronin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyclopentylamine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 15.11.2017.
2. 1 2 3 4 5  Peter Roose, Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: *Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 15.11.2017
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–138. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.11.2017). (englanniksi)
4. ↑  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 309. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
**Jyväskylän Teknillisen Seuran** (JTS) tarkoituksena on toimia Jyväskylässä ja sen lähiseuduilla asuvien jäsentensä yhdyssiteenä. Vuonna 1901 perustetun seuran jäseneksi voivat liittyä teknillisen korkeakoulututkinnon suorittaneet diplomi-insinöörit, arkkitehdit, lisensiaatit ja tekniikan tohtorit sekä muut alueella merkittävästi teknisiin tieteisiin vaikuttavat henkilöt.

Vuosisadan alussa Jyväskylän teknillinen seura oli paikkakunnan kehityksen moottori ja herrainkerho. Seuran piikkiin menivät tuolloin Jyväskylän asemakaava, vesi- ja viemäröinti, sähköistyminen ja teknillisen päätöksenteon organisointi. Jyväskylän yliopiston emeritusprofessorin Ilkka Nummelan kokoama Jyväskylän teknillisen seuran 110-vuotishistoriikki käsittelee seuran vaiheita erityisesti Jyväskylän kaupungin modernisoijana, mutta myös aktiivisena teknillisen alan vapaa-aikaorganisaationa.

JTS järjestää jäsenistölleen yritysvierailuja, seminaaritapahtumia, koulutustilaisuuksia sekä perinteikkäitä juhlia. Seura on myös TEK:n alueseura Keski-Suomen alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyväskylän Teknillisen Seuran kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Teknet (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  110-vuotishistoriikki (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Alueseura | yhteiso.tek.fi *yhteiso.tek.fi*. Viitattu 25.1.2018.
**Atsobisisobutyronitriili** (C8H12N4) eli AIBN on atsoyhdisteisiin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Erityisesti sitä käytetään polymeeri­teollisuudessa radikaali-initiaattorina ja vaahdottavana reagenssina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa atsobisbutyronitriili on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Kuumennettaessa tai säteilytettäessä ultraviolettivalolla atsobis­isobutyronitriiliä tai sen liuoksia se hajoaa typpikaasuksi ja syanopropyyli­radikaaleiksi. Tämä saattaa tapahtua jopa räjähdysmäisen kiivaasti.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Atsobisisobutyronitriilin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa hydratsiini ja asetonisyanohydriini kondensoituvat bisisobutyro­syano­hydratsiiniksi. Tämä yhdiste hapetetaan klooriveden ja natriumhypokloriitin avulla atsobis­isobutyro­nitriiliksi. Koska atsobis­isobutyro­nitriilistä voidaan muodostaa suhteellisen helposti radikaali, käytetään sitä radikaali-initiaattorina muun muassa polystyreenin, polyvinyyli­asetaatin ja polymetyyli­metakrylaatin valmistusprosesseissa. Yhdisteen hajoamisessa vapautuu typpikaasua, joka paisuttaa vaahtomuovit.

Lähteet
-------

1. ↑  78-67-1 – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 5.2.2018.
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 158. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  Atsobisisobutyronitriilin kansainvälinen kemikaalikortti *ilo.org*. Viitattu 5.2.2018.
4. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 693. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
5. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 110. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2  M. Alger: *Polymer Science Dictionary*, s. 52. Springer, 2017. ISBN 978-94-024-0891-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.2.2018). (englanniksi)
**Venäjän kaupan kilta** on vuonna 1992 perustettu yhdistys, jonka tehtävänä on edistää ja kehittää Suomen ja Venäjän välistä kauppaa. Jäsenistö koostuu suomalaisista Venäjän-kaupan ammattilaisista eri toimialoilta. Killan asioita hoitaa hallitus, johon valitaan 6-8 jäsentä kaksivuotiskaudeksi.

Tavoitteet
----------

Killan tavoitteena on poliittinen ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen, Venäjä-ammattilaisten verkostoituminen sekä Venäjä-tietouden välittäminen. Näiden lisäksi Kilta pyrkii korostamaan Venäjän kulttuurin ja kielen opiskelun merkitystä Suomen Venäjän-kaupassa.

Toiminta
--------

Toiminnan kulmakivenä on yhteistyö eri Venäjän-kaupan toimijoiden, organisaatioiden ja järjestöjen, kanssa Suomessa ja ulkomailla. Kilta järjestää vuosittain useita tilaisuuksia ja tapahtumia jäsenistölleen, joissa ammattilaiset voivat vaihtaa kokemuksia ja verkostoitua. Tapahtumien luonne vaihtelee vapaamuotoisista verkostoitumistilaisuuksista seminaareihin ja luentotilaisuuksiin.

Lähteet
-------

* Venäjän kaupan kilta *lähde tarkemmin?*

Aiheesta muualla
----------------

* Venjän kaupan killan nettisivut
**Seppo Laakso** (10. kesäkuuta 1945 Vampula – 7. heinäkuuta 2014 Hämeenkyrö) oli suomalainen hallintotieteiden tohtori ja Tampereen yliopiston julkisoikeuden professori.

Laakso väitteli hallintotieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa 1975 aiheenaan hallituksen muodostaminen Suomessa. Sen jälkeen hän toimi vierailevana tutkijana Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Yhdessä muiden nuorien tutkijoiden kanssa Laakso oli mukana rakentamassa julkisoikeuden tamperelaista koulukuntaa. Hän toimi Tampereen yliopiston julkisoikeuden apulaisprofessorina 1982–1992, vt. professorina 1990–1992 ja professorina vuodesta 1992 eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoden 2009 lopussa. Laakso hoiti julkisoikeuden professorin tehtävää myös Vaasan yliopistossa ja toimi Lapin yliopiston oikeustieteen ja oikeushistorian apulaisprofessorina 1980–1982.

Seppo Laakso toimi Tampereen yliopiston hallituksessa 1987–1994 ja 1996–1998, taloudellis-hallinnollisen tiedekunnan varadekaanina 1992–1994 ja dekaanina 1996–1998 sekä julkisoikeuden laitoksen johtajana 1990–1998.

Seppo Laakso oli vuodesta 1978 naimisissa rytmisen voimistelun Suomen-mestarin ja Miss Suomi -kilpailussa 1972 menestyneen Pirkko Laakson (o.s. Lehtonen) kanssa. Heidän tyttäriään ovat kahvakuulavalmentaja ja kirjailija Kukka Laakso sekä tv-toimittaja Milla Madetoja.

Julkaisuja
----------

* *Eräitä perustietoja perustuslakivaliokunnan jäsenistöstä vv:n 1907–1969 valtiopäivillä (Esko Riepulan kanssa, 1969)*
* *Perustuslainsäädäntöjärjestys ja sen käyttäminen vuosina 1919–1970 (1973)*
* *Hallituksen muodostaminen Suomessa* (1975)
* *Oikeuden systeemiyhteys puhtaassa oikeusopissa (1980)*
* *Über die Dreidimensionalität des Rechts und des juristischen Denkens (1980)*
* *Oikeudellisesta sääntelystä ja päätöksenteosta erityisesti julkisoikeuden alalla* (1990)
* *Euroopan integraatio ja Suomen oikeus* (1991)
* *Eurooppalaisen hallinto-oikeuden keskeiset periaatteet* (Jürgen Schwarzen ja Kirsi Kuuttiniemen kanssa, 1999)
* *Yleishallinto-oikeus* (Outi Suvirannan kanssa, 2006)
* *Lainopin teoreettiset lähtökohdat* (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppo Laakson muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
2. 1 2 3  Kultalahti, Jukka ja Viljanen, Jukka: Seppo Laakso 1945 – 2014 (Arkistoitu – Internet Archive), Aikalainen 28.7.2914, Tampereen yliopisto. Viitattu 25.9.2014.
3. ↑  Rantanen, Kimmo: Ex-missi taisteli takaisin elämään vakavan kolarin jälkeen *Ilta-Sanomat*.  19.4.2014. Viitattu 4.11.2019.
4. ↑  Tuppurainen, Tiina: "Minä rakastan: Kukka Laakso", *Voi hyvin* 2/2016.
5. ↑  Laakso, Kukka: Suklaa- ja ajatustehdas *Kukka Laakson blogi*. Viitattu 4.11.2019.



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sanok** on kaupunki Ala-Karpatian voivodikunnassa Kaakkois-Puolassa. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 37 359 asukasta, ja se on Sanokin piirikunnan pääkaupunki. Vanhakaupunki sijaitsee kukkulalla Sanjoen varrella. Kaupunki sijaitsee valtatie 28 varrella, 327 kilometriä pääkaupungista Varsovasta.*lähde?*

Historia
--------

Sanokin tori
Kävelykatu Sanokissa
Alue mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 981, kun Vladimir Suuri valloitti alueen Kiovan Rusille. Vuonna 1018 alue palautui Puolan hallintaan, kunnes vuonna 1031 Kiovan Rus valloitti sen jälleen. Vuonna 1340 Kasimir III Suuri liitti sen jälleen Puolaan. Se sai Magdeburgin kaupunginoikeudet vuonna 1339.*lähde?*

Vuoden 1339 jälkeen Kasimir III Suuri pysäytti Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan etenemisen ja muodosti Sanokin kunta-alueen 25. huhtikuuta 1366. Kaupunki alkoi kehittyä voimakkaasti ja pian siinä toimi useita eri oikeusasteita.*lähde?*

1600-luvulla alueen kautta kulki tärkeä kauppareitti, joka mahdollisti kaupankäynnin Puolan ja Unkarin välillä. Venäläiset ottivat kaupungin haltuunsa ensimmäisessä maailmansodassa toukokuussa 1915 ja poistuivat pahoin tuhotusta kaupungista heinäkuussa. Puolan tasavallan aikana 1918–1939 kaupungista tuli ukrainalaisten nationalistien keskus Galitsian alueella. Vuonna 1943 muodostettiin Galitsian SS-divisioona, johon liittyi paljon ukrainalaistaustaisia kaupungin asukkaita, koska he pelkäsivät rajan molemmin puolin vaikuttavia vainoajia*lähde?*.

Talous
------

Kaupungissa on useita metalliteollisuuden yrityksiä. Kaupungin merkittävimpiä yrityksiä on Autosan, joka valmistaa linja-autoja.

Urheilu
-------

KH Sanokin pelaajia 2012
Kaupungin merkittävin urheiluseura on KH Sanok, joka voitti jääkiekkossa Puolan mestaruuden 2012. Kaupungissa on III liga Poland -tasolla pelaava jalkapallojoukkue Stal Sanok.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Ranska Cestas, Ranska
* Ukraina Drohobytš, Ukraina
* Unkari Gyöngyös, Unkari
* Slovakia Humenné, Slovakia
* Ukraina Kamianets-Podilskyi, Ukraina
* Saksa Reinheim, Saksa
* Ruotsi Östersund, Ruotsi

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Sanok *citypopulation.de*. Viitattu 21.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Valtiollinen tilastokeskus (englanniksi)
3. ↑  Warsav Bussiness Journal WBJ 2003 (englanniksi)
4. ↑  Współpraca międzynarodowa Sanok. Viitattu 8.12.2021. (puolaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanok** Wikimedia Commonsissa

* KH Sanokin viralliset verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
* Stal Sanokin viralliset verkkosivut (puolaksi)
* Sanokin historiallinen museo (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Triadimenoli** (C14H18N3ClO2) on triatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämmössä triadimenoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin niukasti veteen ja paremmin muun muassa etanoliin, ketoneihin, dikloorimetaaniin ja ksyleeniin. Triadimenolin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää sienten tarvitsemien ergosterolien biosynteesin. Triadimenoli on triadimefonin aineenvaihduntatuote ja sitä muodostuu kasveissa triadimefonista.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Triadimenolia valmistetaan pelkistämällä triadimefonia alumiini-isopropoksidilla. Triadimenolia käytetään torjumaan muun muassa ruostesieniä ja homeita muun muassa vilja-, kasvis-, hedelmä- ja tupakkaviljelmillä. Yhdiste levitetään jauheena tai liuoksena ja sitä voidaan myös käyttää siementen päällystämiseen. Triadimenoli on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Triadimenol – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 6.3.2018.
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1636-1637. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Franz Müller, Peter Ackermann & Paul Margot: *Fungicides, Agricultural, 2. Individual Fungicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. viitattu 6.3.2018
4. ↑  Triadimenol *EU Pesticides Database*. Euroopan komissio. Viitattu 6.3.2018. (englanniksi)
**Parakvatti** eli **parakvattidikloridi** (C12H14N2Cl2) on bipyridiniumsuoloihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä, mutta aineen käyttö Euroopan unionin alueella on kiellettyä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa parakvatti on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja alkoholeihin ja kohtalaisesti muun muassa asetoniin ja tolueeniin. Parakvatin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää kasvien fotosynteesin estämällä elektroninsiirtoketjun fotosynteesin aikana. Lisäksi se indusoi superoksidiradikaalien muodostumista, mikä vaurioittaa solukalvoja. Parakvatti on hyvin myrkyllistä myös nisäkkäille esimerkiksi ihmisille. Aineen altistumisesta voi seurata voimakasta vatsakipua, huonovointisuutta, ripulointia, hengityksen vaikeutumista ja yskää. Yhdiste on erittäin myrkyllistä keuhkoille. Parakvatille altistuminen voi aiheuttaa kuoleman. Lisäksi parakvatin on havaittu aiheuttavan Parkinsonin tautia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Parakvattia valmistetaan metyloimalla 4,4'-bipyridiiniä metyylikloridin tai dimetyylisulfaatin avulla.

Parakvattia käytetään runsaasti ei-selektiivisenä rikkaruohomyrkkynä muun muassa vilja-, kasvis ja hedelmäviljelmillä sekä vesikasvillisuuden hävittämiseen. Sitä käytetään myös yhdistelmävalmisteena dikvatin ja simatsiinin kanssa. Parakvatin käyttö kiellettiin Suomessa vuonna 1985. Parakvatti tuli sallituksi tehoaineeksi Euroopan unionin alueella komission päätöksellä vuonna 2003. Ruotsi vei asian Euroopan yhteisön tuomioistuimeen, joka kumosi parakvatin käytön sallineen direktiivin vuonna 2007. Parakvatin käyttö on edelleen sallittua muun muassa Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Paraquat dichloride – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.3.2018.
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1208. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Parakavatin kansainvälinen kemikaalikortti ILO. Viitattu 20.3.2018.
4. 1 2 3  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 20.3.2018
5. 1 2  Terence Robert Roberts, D. H. Hutson: *Metabolic pathways of agrochemicals*, s. 163. RSC Publishing, 1998. ISBN 978-0-85404-494-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.3.2018). (englanniksi)
6. 1 2  Ronald Eisler: *Eisler's Encyclopedia of Environmentally Hazardous Priority Chemicals*, s. 573-575. Elsevier, 2007. ISBN 9780444531056. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.3.2018). (englanniksi)
7. 1 2  Parakvatti-myrkky kielletään koko EU:ssa *Kaleva*.  16.7.2007. Viitattu 20.3.2018.
8. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 631. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.3.2018). (englanniksi)
9. ↑  Lehdistötiedote: Ensimmäisn oikeusasteen tuomioistuin kumoaa direktiivin, jolla parakvatti hyväksytään kasvinsuojeluaineen tehoaineeksi  11.7.2007. Euroopan yhteisön ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin. Viitattu 20.3.2018.
**Jakob Lindberg** (s. 16. lokakuuta 1952 Djursholm) on ruotsalainen luutisti.

Lindberg piti nuorena The Beatlesin musiikista ja päätti ottaa kitaransoiton oppitunteja. Hänen kitaransoiton opettajansa tutustutti hänet luuttuun, jonka soittamista hän jatkoi kitaransoiton ohella. Lindberg opiskeli Tukholman yliopistossa ja Diana Poultonin johdolla Lontoon Royal College of Musicissa. Poultonin opastuksella hän suuntautui renessanssi- ja barokkimusiikin esittämiseen periodisoittimin. Lindberg teki Wigmore Hall -debyyttinsä Lontoossa vuonna 1978. Hän eteni kansainväliselle uralle kiertävänä solistina. Hän on uransa aikana esiintynyt ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja sekä esimerkiksi Japanissa ja Meksikossa. Resitaaleissaan Lindberg on joskus esiintynyt augsburgilaisen luutunrakentaja Sixtus Rauwolfin valmistamalla instrumentilla, joka on yksi vanhimmista yhä käytössä pysyneistä luutuista. Vuonna 1985 Lindberg perusti Dowland Consort -kokoonpanon, jonka kanssa on esiintynyt. Hän on soittanut myös arkkiluuttua ja teorbia, joilla hän on tulkinnut continuo-osia johtavien barokkikokoonpanojen kanssa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kokoonpanoja ovat olleet muiden muassa The English Concert, Orchestra of the Age of Enlightenment ja Academy of Ancient Music.

Lindberg seurasi vuonna 1979 Diana Poultonia Royal College of Musicin opettajana. Hän esiintyi vuonna 1983 luutunsoittajana *Doctor Who* -televisiosarjan jaksossa *The King's Demons*. Lindberg aloitti levytysuransa vuonna 1984 albumilla *Faire, Sweet & Cruell: Elizabethan Songs*, jonka hän levytti BIS-yhtiölle sopraano Christina Högmanin kanssa. Lindberg on sittemmin pysynyt BIS:n artistina. Hänellä on laaja levytysten katalogi, johon on usein kuulunut myös huonosti tunnettua luuttuohjelmistoa. Lindberg teki ensimmäisen levytyksen John Dowlandin kokonaissoololuuttutuotannosta vuonna 1995. Hän on tehnyt levytyksiä myös esimerkiksi Johann Sebastian Bachin musiikista ja ruotsalaisesta hovimusiikista. Kamarimusiikkia hän on levyttänyt periodisoittimin sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldilta, Joseph Haydnilta ja Luigi Boccherinilta. Hän on tuonut myös skotlantilaista luuttumusiikkia yleisön tietoisuuteen ja tulkinnut italialaista chitarrone-ohjelmistoa. Lindberg on johtanut barokin ajan oopperoiden esityksiä instrumentilta käsin. Hän on tehnyt yhteistyötä Tukholman Ruotsin kuninkaallisen oopperan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jakob Lindberg Biography by James Manheim AllMusic
2. ↑  Jakob Lindberg Royal College of Music

Aiheesta muualla
----------------

* BIS-levy-yhtiön esittely Jakob Lindbergistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kenttäkerttunen** (*Acrocephalus agricola*) on kerttusiin kuuluva lintulaji. Se on Suomessa hyvin harvinainen mutta lähes vuosittainen harhailija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 13 cm, siipien kärkiväli 15-17,5 cm ja paino 7,5-13 g, keskimäärin noin 10 g. Muistuttaa lähinnä viitakerttusta. Päänkuviot voimakkaammat, selkäpuoli ruskeampi, silmä vaalea. Hyvin vaikea erottaa tästä ja muista kerttuslajeista maastossa. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Esiintyminen
------------

Kenttäkerttunen esiintyy itäisimmästä Euroopasta Keski-Aasiaan Kiinan rajoille saakka. Etelässä esiintymisen raja on Himalajan ja Pamirin vuoristot, pohjoisessa lähellä 60. leveyspiiriä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Intian niemimaalla sekä Pakistanista Nepaliin. Suomessa laji oli tavattu 37 kertaa vuoden 2005 loppuun mennessä, ensihavainnon ollessa 5.6.1980.

Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 930 000–1 800 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö
-------------

Kenttäkerttunen elää sisämaan vesistöjen rannoilla etupäässä järviruoko-, osmankäämi-, pujo-, paju- ja tamariskitiheiköissä. Muuttoaikoina lajia voi tavata myös merensaaristossa.

Lisääntyminen
-------------

Pesä sijaitsee tavallisesti järviruoko- tai pujokasvustossa lähellä maata, tai joskus veden yllä. Se on sylinterimäinen kuppi, se on rakennettu lehdistä ja korsista ja kiinnitetty 2-8 pystykorteen. Naaras munii 3-6 munaa, keskimäärin 4,6. Muna painaa noin 1,5 g. Haudonta-aika on noin 12 päivää ja molemmat emot osallistuvat hautomiseen. Poikasia ruokkivat molemmat emot.

Ravinto
-------

Kenttäkerttusen ravinto koostuu pääosin hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: {{{taksoni}}} *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Cramp, Stanley (toim.) 1992: The Birds of the Western Palearctic. Vol. VI Warblers. - Oxford University Press. Hong Kong.
3. ↑  Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Acrocephalus agricola | 
* Wikidata: Q827657
* Wikispecies: Acrocephalus agricola
* ADW: Acrocephalus\_agricola
* ARKive: acrocephalus-agricola
* Avibase: 781FE53F2425B4C1
* BirdLife: 22714714
* BOLD: 93234
* CoL: 9L45
* BOW: padwar1
* eBird: padwar1
* EUNIS: 15518
* Euring: 12470
* Fauna Europaea: 97315
* Fauna Europaea (new): ad5f32af-d8fd-4a8c-9897-c1125d11dee4
* GBIF: 2493137
* iNaturalist: 116791
* IRMNG: 10719592
* ITIS: 558407
* IUCN: 22714714
* NBN: NHMSYS0000530123
* NCBI: 68476
* Xeno-canto: Acrocephalus-agricola

 |
|  |
| Sylvia agricola | 
* Wikidata: Q109563501
* EUNIS: 15968
* GBIF: 8868657

 |

 |
**1,3-Sykloheksaanidioni** eli **dihydroresorsinoli** (C6H8O2) on ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muita kemikaaleja esimerkiksi rikkaruohomyrkkyjä.

Ominaisuudet
------------

1,3-Sykloheksaanidionin keto- ja enolimuodot
Huoneenlämpötilassa 1,3-sykloheksaanidioni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin muun muassa veteen, etanoliin, asetoniin ja kloroformiin ja hieman vähäisemmässä määrin dietyylieetteriin. 1,3-sykloheksaanidionin pKa-arvo on 4,8 eli se on lähes yhtä vahva happo kuin etikkahappo. Vesiliuoksissa ja liuotettuina muihin proottisiin liuottimiin 1,3-sykloheksaanidioni esiintyy pääasiassa enolimuodossaan.

1,3-Sykloheksaanidioni kondensoituu helposti aldehydien kanssa aldolikondensaatiolla. Yhdiste reagoi helposti myös alkylointireaktioilla. Alkoholien kanssa se reagoi muodostaen enolieettereitä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

1,3-Sykloheksaanidionia valmistetaan vedyttämällä resorsinolia. Katalyyttinä reaktiossa käytetään Raney-nikkeliä.

1,3-Sykloheksaanidionia käytetään valmistettaessa muun muassa sykloheksaanijohdannaisia ja heterosyklisiä yhdisteitä. Yhdisteestä valmistetaan muun muassa rikkaruohomyrkkynä, lääkkeitä, väriaineita ja polymeerien lisäaineita.

Lähteet
-------

1. ↑  Dihydroresorcinol – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hans Schick: *1,3‐Cyclohexanedione, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–134. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.4.2018). (englanniksi)
4. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 537. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Raj B. Durairaj: *Resorcinol*, s. 151-155. Springer, 2005. ISBN 978-3-540-25142-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.4.2018). (englanniksi)
Ritarikunnan tunnuksia
**Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta** (port. *Ordem Militar de Sant'Iago da Espada*) on portugalilainen ritarikunta. Ritarikunta perustettiin katolilaisen maailman laajuisena vuonna 1170 ja portugalilainen osasto kaksi vuotta myöhemmin kuningas Alfonso I:n käskystä. Aluksi kyseessä oli uskonnollinen ritarikunta, mutta se sekularisoitiin vuonna 1789 kuningatar Marian määräyksellä.

Nykyään ritarikunta toimii kunnianosoituksena erityisistä ansioista tieteen, kirjallisuuden ja taiteen saralla. Kunniamerkkiä jaetaan kuudessa luokassa:

* Suurketju
* Suurristi
* Suurupseeri
* Komentaja
* Upseeri
* Ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Military Order of Saint James of the Sword, Type I, Knight *Medalbook*. Viitattu 10.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  HISTÓRIA DA ORDEM MILITAR DE SANT’IAGO DA ESPADA  2022. Página Oficial das Ordens Honoríficas Portuguesas. Viitattu 10.5.2022. (portugaliksi)
3. ↑  Portugal, Republic. A Military Order of St. James of the Sword, Knight, c.1930 *www.emedals.com*. Viitattu 10.5.2022.
CPI SX 50 on Taiwanissa valmistettu nestejäähdytteinen 2-tahti Enduro-tyylinen mopo. CPI käyttää SM/SX-malleissaan 6-vaihteista Minarellin AM6 -moottorin kopiota. CPI SX 50:ssä on vakiona 2.2kW tehoa, ja siinä on 16-millinen Mikunin kaasutin.

CPI SX:ssä ja SM:ssä tulee pakoputki pulteilla kiinni, joten pakoputkeen täytyy tehdä muokkauksia, jos mopoon vaihtaa alkuperäiseen Minarelli AM6 -moottoriin sopivan sylinterin, johon tulee pakoputki jousilla kiinni.

CPI SX:ssä on akulla toimiva sähköstartti. Vauhtipyörässä on ratas, joka pyörittää starttia. Tämä vauhtipyörä tekee CPI:stä eri kuuloisen kuin muut mopot, koska vauhtipyörä on painavampi.

CPI SM:ssä ei ole vakiona käynnistyspoljinta, vain sähköstartti.

Kyseisissä mopoissa on todella pomppiva takaiskunvaimennin.

CPI käyttää näissä mopoissa "piparkakku"-tyylisiä jarrulevyjä. Edessä 270mm ja takana 210mm.

Huom. Mopoja ei saa virittää, jos niillä ajaa tieliikenteessä.

CPI:n saa kulkemaan pakoputken kuristuksen poistolla ja eturattaan isommaksi vaihtamalla jo yli 75 km/h.

CPI ei liity mitenkään KTM:ään, vaikka netissä siitä pyöriikin paljon tietoa.
**Isokinoliini** (C9H7N) on aromaattinen heterosyklinen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Isokinoliini on kinoliinin isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa isokinoliini on joko värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä tai väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, asetoniin ja bentseeniin. Isokinoliini on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 8,6. Yhdiste reagoi monien happojen kanssa muodostaen suoloja. Isokinoliini reagoi niin elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla esimerkiksi halogeenien kanssa. Reaktio tapahtuu pääasiassa 5-asemassa olevaan hiileen. Yhdisteen aromaattinen rengas voidaan pelkistää vedyttämällä, jolloin muodostuu tyydyttyneitä johdannaisia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Isokinoliinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1885. Kivihiilitervassa sitä on tyypillisesti noin 0,2 % ja voidaan erottaa tislaamalla. Isokinoliinin synteesiin on myös useita vaihtoehtoja ja käytettyjä tapoja ovat muun muassa niin kutsutut Pomeranz–Fritsch-, Pictet–Spengler- tai Bischler–Napieralski-reaktiot, joissa kaikissa lähtöaineena on fenetyyliamiini. Isokinoliinia voidaan valmistaa myös kuumentamalla kanelialdehydin oksiimia.

Isokinoliinia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan muun muassa väriaineita, maatalouskemikaaleja, vulkanoinninkiihdyttimiä ja lääkeaineita kuten pratsikvanteelia.

Lähteet
-------

1. ↑  Isoquinoline – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 891. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  Physical properties: Isoquinoline NLM Viitattu 4.4.2018
4. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 885. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 560. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2 3  K. Thomas Finley :*Quinolines and Isoquinolines, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 4.4.2018.
7. 1 2 3  Gerd Collin & Hartmut Höke: *Quinoline and Isoquinoline, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.4.2018
8. ↑  John A. Joule, Keith Mills: *Heterocyclic chemistry*. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-68164-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.4.2018). (englanniksi)
Kartta viikinkiretkistä
**L’Anse aux Meadows** (ransk. *L’Anse-aux-Méduses*, "Meduusalahti") on Kanadassa sijaitseva alue, josta on löydetty viikinkien asuinpaikka.

L’Anse aux Meadows sijaitsee Newfoundlandin saaren pohjoiskärjessä, Newfoundland ja Labradorin provinssissa. Norjalainen tutkimusmatkailija Helge Ingstad löysi viikinkikylän jäännökset arkeologivaimonsa Anne Stine Ingstadin kanssa vuonna 1960. Alue on Unescon maailmanperintöluettelossa, johon se valittiin vuonna 1978.

L’Anse aux Meadows on ainoa aidoksi todistettu viikinkien asutus Pohjois-Amerikan mantereella. Alueella tehtiin useiden vuosien ajan arkeologisia kaivauksia, joissa löydettiin asumuksia, työkaluja ja käyttöesineitä, jotka varmistavat asutuksen olevan viikinkien ajalta. Asutus on ajalta noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta ja sisältää ensimmäiset eurooppalaiset rakennelmat Pohjois-Amerikassa. L’Anse aux Meadowsin uskotaan olevan tutkimusmatkailija Leif Erikinpojan tarunomainen Vinland noin vuodelta 1000. Historioitsijat eivät kuitenkaan ole asiasta yksimielisiä.

Newfoundlandin ilmasto oli asutuksen pystyttämisen aikoihin huomattavasti lämpimämpi kuin nykyään. Saagoissa kerrotaan, että Leif lähti tutkimusmatkalle Grönlannista etsimään maata, josta Bjarni Herjólfsson oli kertonut hänelle. Hän löysi maan, jossa oli paljon viinirypäleitä ja lohia ja jossa ei ollut talvella pakkasta. Leif palasi uudelleen tuodakseen puuta Grönlantiin, jossa ei kasvanut paljon puita.

L’Anse aux Meadowsin asutus koostui ainakin kahdeksasta rakennuksesta, joihin kuului sepänpaja ja lautatarha, joka ylläpiti laivanveistämöä. Saaga kuvailee Thorfinn Karlsefnin johtamaa 135 miehen ja 15 naisen asutusyritystä, jossa käytettiin tukiasemana Leifin leiriä. Neulonta- ja kudontavälineet osoittavat, että alueella todella oli naisia.

Asutusta käytettiin vain kaksi tai kolme vuotta. Kirjallisten lähteiden ja arkeologisten kaivausten perusteella on arveltu, että asutus hylättiin, koska skandinaavien välit alkuperäisasukkaisiin olivat huonot. Syiksi on ehdotettu myös ryhmän keskinäistä riitaa naisista ja yllättäviä sääolosuhteita.

Katso myös
----------

* Mainen raha

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* Näytelmäesitys viikinkien rantautumisestaNäytelmäesitys viikinkien rantautumisesta
* Rekonstruoitu viikinkiasumusRekonstruoitu viikinkiasumus

Lähteet
-------

1. ↑  L’Anse aux Meadows National Historic Site UNESCO. Viitattu 24.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **L’Anse aux Meadows**.
* L'Anse aux Meadows UNESCOn sivuilla (englanniksi)
* L'Anse aux Meadows Parks Canadan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Port Authority Trans-Hudson** eli **PATH** on pohjoisen New Jerseyn ja Manhattanin alueella toimiva lähiliikennejärjestelmä. Sitä liikennöi Port Authority of New York and New Jersey. Järjestelmän kokonaispituus on 22,2 kilometriä: tähän kuuluu neljä linjaa, joiden varrella on yhteensä 13 asemaa. Vuonna 2011 sillä oli keskimäärin noin 259 100 käyttäjää joka päivä. Nykyisin järjestelmä on auki ympäri vuorokauden, joskin osa linjoista pidetään yön hiljaisimpina tunteina suljettuina.

Port Authority Trans-Hudson avattiin 25. helmikuuta 1908. Järjestelmää liikennöi alkujaan Hudson and Manhattan Railroad -niminen yhtiö, joka rakennutti 1900-luvun alussa ensimmäiset rautatietunnelit Hudson-joen ali Manhattanin kohdalla. Yhtiön ajauduttua vararikkoon Port Authority -virasto otti linjat hallintaansa vuonna 1962.

Lähteet
-------

1. 1 2  Policy Development and Research Program at APTA *APTA*. Viitattu 15.3.2013. (englanniksi)
2. ↑  The Federal Railroad Administrator FRA *fra.dot.gov*.  Arkistoitu 20.3.2009. Viitattu 31.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Port Authority Trans-Hudson**.
* Kotisivut (englanniksi)

Yhdysvaltain metrojärjestelmät

* Baltimore Metro Subway
* Bay Area Rapid Transit
* Chicago ’L’
* Honolulun metro
* Los Angelesin metro
* Massachusetts Bay Transit Authority
* Metropolitan Atlanta Rapid Transit Authority
* Metrorail (Miami)
* New Yorkin metro
* PATCO Speedline
* Port Authority Trans-Hudson
* Punainen linja (Cleveland)
* San Juan Tren Urbano
* Southeastern Pennsylvania Transportation Authority
* Washingtonin metro
| Pöytätennisolympialaisissa 2024 |
| --- |
| Kaksinpelit |
|    Miehet Naiset |
| Joukkuepelit |
|  Miehet  Seka  Naiset   |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
| < 2020 | 2028 > |

 |

**Pöytätenniksessä** kilpaillaan **Pariisin 2024 kesäolympialaisissa** kymmenettä kertaa 27. heinäkuuta – 10. elokuuta. Ottelut pelataan Paris Expo Porte de Versailes’n konferenssikeskuksessa. Naisille ja miehille on kummallekin kaksin- ja joukkuepelit sekä näiden lisäksi Pariisissa kilpaillaan toisen kerran pöytätenniksen sekanelinpeli. Pariisin olympialaisiin osallistuu yhteensä 172 pöytätennispelaajaa.

Aikataulu
---------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | Lohkovaihe | P | Puolivälierät | V | Välierät | L | Loppuottelu |
| **A** | Aamupäivä | **I** | Iltapäivä |

Aikataulu | Pvm → | La 27.07 | Su 28.07 | Ma 29.07 | Ti 30.07 | Ke 31.07 | To 01.08 | Pe 02.08 | La 03.08 | Su 04.08 | Ma 05.08 | Ti 06.08 | Ke 07.08 | To 08.08 | Pe 09.08 | La 10.08 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Kaksinpelit** |
| Miehet | A | P | V |  | L |  |  |  |  |  |  |
| Naiset | A | P | V | L |  |  |  |  |  |  |  |
| **Nelinpelit** |
| Miehet |  |  |  |  |  |  |  |  | A | P | V | L |  |
| Naiset |  |  |  |  |  |  |  |  |  | A | P | V |  | L |
| Seka | A | P | V | L |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet, kaksinpeli*tiedot* |  |  |  |
| Naiset, kaksinpeli*tiedot* |  |  |  |
| Miehet, joukkuepeli*tiedot* |  |  |  |
| Naiset, joukkuepeli*tiedot* |  |  |  |
| Sekanelinpeli*tiedot* |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑

PöytätennisPöytätennis olympialaisissa
1896–1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2024 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Breakdance | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Axel Werner Gardberg** (10. joulukuuta 1878 Tammisaari – 22. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen insinööri, teknillinen johtaja ja Teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden professori.

Gardbergin vanhemmat olivat tehtailija Anton Gabriel Gardberg ja Maria Serafina Olin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti koneinsinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1902. Gradberg suoritti tekstiiliteollisuuden jatko-opintoja Englannissa ja Saksassa vuoteen 1911 saakka. Hän teki myöhemmin opintomatkoja Saksaan, Ranskaan, Belgiaan ja Ruotsiin.

Gardberg oli Vaasan puuvillatehtaan palveluksessa 1906–1909. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden professorina 1911–1917. Hän oli Yhdistyneiden villatehtaiden teknillisenä johtajana Hyvinkäällä 1917–1918 ja Forssa Ab:n ja sittemmin Oy Finlayson-Forssa Ab:n teknillisenä johtajana 1919–1951.

Gardberg oli Forssan kauppalanvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsenenä ja toimi Forssan työväenopiston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1926 ja Forssan VPK:n johtokunnan puheenjohtajana.

Gardberg oli naimisissa vuodesta 1916 Elin (Ea) Arppen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Henkilötietoja. 60 vuotta, Aamulehti, 10.12.1938, nro 333, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö** (**LIKES**) oli Jyväskylässä perustettu, vuosina 1970–2021 toiminut säätiö, jonka tarkoituksena oli liikunnan ja terveyden edistäminen ja niiden tutkimuksen tukeminen.

Säätiö piti historiansa aikana yllä Jyväskylän uimahallia ja saneerasi sen kylpyläksi vuonna 1991. Lisäksi säätiö rakennutti Jyväskylään Hippos-hallin ja harjoitusjäähallin 1992. Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus KIHU perustettiin Likesin yhteyteen 1991. Omaksi säätiöksi se irtautui 1999. Likes järjesti myös liikuntalääketieteen erikoislääkärikoulutusta ja piti liikuntapoliklinikkaa, joka vuonna 2010 myytiin Mehiläiselle. Säätiö järjesti Suomen liikuntatieteen tietopalvelun vuoteen 2005, jolloin tehtävä siirtyi Jyväskylän yliopiston kirjastolle.

LIKES-tutkimuskeskus toteutti monitieteistä tutkimusta. Hankkeista tunnetuimpia oli 1970-luvulla alkanut METELI-tutkimus. Säätiö koordinoi valtakunnallisia liikunnan edistämisohjelmia, kuten Liikkuva koulu- ja Kunnossa kaiken ikää -ohjelma. Tutkimuskeskuksen keskeinen rahoittaja oli opetus- ja kulttuuriministeriö. 

Tutkimuskeskuksen toiminta siirtyi Jyväskylän ammattikorkeakoulun alaisuuteen vuoden 2022 alusta, minkä jälkeen säätiö purettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rantala, Maria: *Kasvualusta*. Jyväskylän ammattikorkeakoulu, 2022. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  LIKESin tutkimus Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö. Viitattu 20.5.2015.
3. 1 2  Kunnossa kaiken ikää -ohjelman verkkosivut Kunnossa kaiken ikää -ohjelma.  Arkistoitu 8.8.2015. Viitattu 20.5.2015.
4. ↑  LIKESin koordinoimat valtakunnalliset ohjelmat Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö. Viitattu 20.5.2015.
5. ↑  Liikkuva koulu -ohjelman verkkosivut Liikkuva koulu -ohjelma. Viitattu 20.5.2015.
6. ↑  LIKES - historia Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö.  Arkistoitu 1.6.2015. Viitattu 20.5.2015.
7. ↑  Likesin hallitus hyväksyi etenemisen kohti yhdistymistä Jyväskylän ammattikorkeakoulun kanssa *Likes*.  18.6.2021. Viitattu 19.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* LIKES-tutkimuskeskus
Jean-Eugène Buland.
Jean-Eugène Buland:*Mestari ja oppipoika* maalattu vuonna 1888.
**Jean-Eugène Buland** (1852 Pariisi – 1926 Charly-sur-Marne) oli ranskalainen, tyylisuunnaltaan realistinen taidemaalari. Hän vaihtoi maalaustensa aiheet antiikin tarujen kuvittamisesta arkielämän kuvaamiseen.

Buland opiskeli taidetta Pariisissa Alexandre Cabanelin oppilaana. Hän sai aluksi suosiota antiikkin liittyvillä maalauksillaan ja sai kaksi kertaa toisen Prix de Romen. Ne mahdollistivat työskentelyn Roomassa vuosiksi 1879- 1882. Nähtyään Jules Bastien-Lepage' n teokset hän päätti ryhtyä realistiksi.

Myös realistiset työt herättivät posittivista huomiota. Buland sai Pariisin salongin kunniamaininnan ja kolmannen luokan mitalin 1884 sekä toisen luokan mitalin 1887. Pariisin maailmannäyttelystä vuonna 1889 tuli hopeamitali. Hänen teoksiaan oli myös Lontoon maailmannäyttelyssä vuonna 1890. Kunnialegiionan jäsenyys tuli vuonna 1894. Hän osti talon Charly-sur-Marnesta vuonna 1886 ja asettui sinne loppuelämäseen.

Maalauksissaan Buland osoitti tajua yksityiskohdille. Hän käytti apunaan myös valokuvia ja hänen valonkäyttönsä antaa malleille läsnäolon tunnun. Hänen teoksensa ovat etnografiaa, hän ei ota teoksillaan kantaa, vaan näyttää kuvat tilanteet neutraalisti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Samu-Jussi Koski** (s. 3. kesäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen vaatesuunnittelija sekä Samujin perustaja ja luova johtaja.

Koski valmistui muotoilijaksi Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutista vuonna 2001. Hän on opiskellut myös Polimoda Fashion Schoolissa Firenzessä Italiassa.

Valmistuttuaan Koski työskenteli ensin Designmuseossa vuodesta 2001 ja aloitti Marimekossa suunnittelijan assistenttina vuonna 2003. Kahta vuotta myöhemmin Koski yleni suunnittelijaksi ja alkoi suunnitella talolle omaa nimeään kantavaa vaatemallistoa. Vuonna 2008 Koski valittiin sen vaatetus-tuotelinjan taiteelliseksi johtajaksi. Hän kuitenkin irtisanoutui tehtävästä jo seuraavana vuonna keskittyäkseen enemmän luovaan työhön ja perustaakseen vaateyritys Samujin. Samuji myytiin vuonna 2021 Nosh-vaatemerkille. 

Vuonna 2022 Koski perusti luovan konsulttitoimisto S & Co:n sekä vaatemerkit Borse e Cose ja Jeans & Towels. 

Koski esitti Timppaa *Summeri*-ohjelman *Sartsa ja Timppa* -sketseissä. Sartsaa esitti Paula Noronen.

Koski palkittiin *Gloria*-lehden Muodin Gloria -palkinnolla vuonna 2008 ja *Elle*-lehden Elle Style Awards Vuoden tulokas -palkinnolla vuonna 2010. Samuji-merkki sai Kultainen vaatepuu -palkinnon vuonna 2012.

Lähteet
-------

Samujin vaatemyymälä Pohjoisesplanadilla Helsingin Kluuvissa.
1. 1 2 3 4 5 6  Rantala, Risto (päätoim.): "Koski, Samu-Jussi", *Kuka kukin on 2009*, s. 451. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2008. ISBN 978-951-1-21965-1.
2. ↑  Lindén, Jannika: Designern som lever sin dröm.  *Hufvudstadsbladet*, 18.9.2016, s. 24–25. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Hän päättää nyt Marimekon vaatteista *Taloussanomat*.  21.5.2008. Viitattu 9.7.2011.
4. ↑  Marimekon huippusuunnittelija irtisanoutuu *Taloussanomat*.  17.6.2009. Viitattu 9.7.2011.
5. 1 2  Suokko, Elisa: Odotusten täyttäjä Samu-Jussi Koski *ELLE.fi*.  20.10.2010.  Arkistoitu 23.10.2010. Viitattu 10.7.2011.
6. ↑  Kultainen Vaatepuu -tunnustus Samujille ja Jukka Rintalalle *Helsingin Sanomat*.  19.10.2012. Viitattu 19.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Samuji (englanniksi)
* Samu-Jussi Koski Twitterissä
* Samu-Jussi Kosken vaatteissa on intuitio ajattelevista naisista. Yle Elävä arkisto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Yle

 |

 |
**Kapustin Jar** (ven. Капу́стин Яр, suomeksi: *Kaalikallio*) on Venäjän rakettien koe- ja laukaisupaikka Astrahanin alueella Volgogradin ja Astrahanin välillä lähellä Znamenskia. Se perustettiin Astrahanin alueen aavikkoiseen päähän 13. toukokuuta 1946, ja siellä kokeiltiin aluksi Saksasta siirrettyä teknologiaa. Ensimmäinen yhdestätoista Saksasta tuodusta V-2-raketista laukaistiin 18. lokakuuta 1947.

Vuonna 1948 rakettikoekeskus alkoi laajentumaan voimakkaasti ja sinne rakennettiin uusia ohjusten laukaisujalustoja. Alueella kehitettiin mm. R-1 -ohjusta sekä ballistista R-5 -ohjusta 1950-luvun alussa. Kapustin Jarilla tehtiin useita ohjuskokeita, joihin lukeutuivat myös mannertenväliset risteilyohjukset.

Valtion koealue 8 (GNIIP-8, koealue-S) perustettiin 1951. Kasvun myötä Kapustin Jarista tuli avaruuskeskus. Alueelta tehtiin ensimmäinen avaruuslaukaisu 27. lokakuuta 1961, joka tosin epäonnistui. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin Kosmos 2 -raketilla 16. maaliskuuta 1962.

Alkuvaiheessa avaruuskeskuksen työntekijät asuivat teltta- ja parakkikylissä Kapustin Jarin tuntumassa. Hiljalleen alue kehittyi kaupungiksi, joka sai nimekseen Znamensk. Tätä suljettua ja salaista kaupunkia ei löytynyt kartoista ja se oli tarkoitettu vain tiedemiehille, heidän perheilleen sekä tukihenkilöstölle. Länsi sai tietoja Kapustin Jarista Saksaan palanneilta tiedemiehiltä. Se keräsi tietoa myös vakoilulentojen avulla. Ensimmäisen lennon teki 1953 RAF.

Kapustin Jar on myös lukuisien neuvostoaikaisten rakettikokeisiin liittyvien UFO-havaintojen lähde.

Kesäkuussa 2008 Kapustin Jarista laukaistiin avaruuteen kuusi OrbComm-tietoliikennesatelliittia Kosmos-3M kantoraketilla. Ne olivat ensimmäiset satelliitit sitten vuoden 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Gatland,K. *Avaruuslennot*, Otava 1968: s.103
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kapustin Jar**.
* Kapustin Yar. RussianSpaceWeb.com (Anatoly Zak) (englanniksi)
* Kapustin Yar. Astronautix.com (englanniksi)

Avaruusalusten laukaisukeskukset (sijainnin mukaan)

|  |  |
| --- | --- |
| Afrikka | Kenia – ASI: San Marco |
| Aasia | Kiina – CNSA: Jiuquan • Taiyuan • Xichang • Wenchang • Base 603 
Intia – ISRO: SDSC
Israel – ISA: Palmachim 
Japani – JAXA: Tanegashima • Uchinoura Kazakhstan - RKA: Baikonur 
Pakistan – SUPARCO: Sonmiani • 
Venäjä – RKA: Dombarovski • Svobodnyi • Vostotšnyi 
Etelä-Korea – KARI: Naro |
| Eurooppa | Venäjä – RKA: Kapustin Jar • Plesetsk 
Ruotsi – SSC: Esrange |
| Pohjois-Amerikka | Kanada – CAF, CSA: Fort Churchill 
USA – Nasa: KSC • Wallops ♦ DoD: Cape Canaveral • Vandenberg ♦ Yksityiset: Corn Ranch • Kodiak Launch Complex • Mid-Atlantic Regional Spaceport • Mojave Airport & Spaceport • Oklahoma Spaceport • Spaceport America |
| Etelä-Amerikka | Brasilia – FAB, AEB: Alcântaran avaruuskeskus 
Ranska - ESA, CNES: Guayanan avaruuskeskus |
| Muualla | Marshall Islands – DoD: Reagan Test Site Tyynimeri - Yksityiset: Ocean Odyssey |
Émile Duployé
**Émile Duployé** (10. syyskuuta 1833 – 9. toukokuuta 1912) oli ranskalainen pappi ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.

Elämä ja ura
------------

Duployé syntyi Liesse-Notre-Damessa vuonna 1833. Hän tuli papiksi vuonna 1859, ja toimi katolisen kirkon palveluksessa vuoteen 1909 asti.

Pikakirjoitus
-------------

Pappisseminaarissa opiskellessaan Duployé osallistui pikakirjoituskurssille, jossa käytettiin Aimé Paris'n järjestelmää. Vuonna hän 1860 hän julkaisi oman pikakirjoitusjärjestelmänsä oppikirjassa *Méthode pratique de Sténographie, ou l'Art de suivre avec l'écriture la parole la plus rapide*.

Duployé pyrki saamaan järjestelmästään yksinkertaisen ja helposti opittavan, mutta lyhenteiden puuttuminen aiheutti sen, että järjestelmä soveltui heikosti puhenopeudella kirjoittamiseen. Duployén vastustuksesta huolimatta muut uudistivat järjestelmää myöhemmin, ja siitä tuli yksi suosituimmista järjestelmistä Ranskassa.

Lähteet
-------

* Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940.
* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 1. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927.

### Viitteet

1. ↑  Johnen, s. 65
2. 1 2  Melin 1927, s. 409
3. ↑  Melin 1927, s. 411–413. Johnen, s. 65
4. ↑  Johnen, s. 66–68


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |