recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dionysopolis** (m.kreik. Διονυσόπολις, myös Διονύσου πόλις, *Dionysū/Dionysou polis*) oli antiikin aikainen kaupunki Fryygiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Maantiede
---------

Dionysopolis sijaitsi Plinius vanhemman mukaan Apameian *conventuksen* alueella. Kaupunki sijoitetaan Maiandros (nyk. Büyük Menderes) -joen pohjoisrannalle jonnekin nykyisten Çal Dagin ja Çal Ovan lähelle.

Fryygian Dionysopolista ei tule sekoittaa toiseen Dionysopoliihin eli Krunoihin, joka sijaitsi Mustanmeren länsirannalla.

Historia
--------

Dionysopolis perustettiin hellenistisellä kaudella. Stefanos Byzantionlaisen mukaan perustajat olivat Pergamonin Attalos II ja Eumenes II. Muutoin kaupunki ei juuri esiinny antiikin lähteissä, lukuun ottamatta Ciceron tekemää mainintaa kirjeessä veljelleen Quintukselle. Siinä hän ilmaisee dionysopolislaisten olleen vihamielisiä Quintusta kohtaan, minkä on täytynyt johtua jostakin, mitä Quintus oli tehnyt toimiessaan Asian provinssin preettorina.

Dionysopolis löi omaa rahaa. Rahojen perusteella kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Dionysopoleitēs* (Διονυσοπολείτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Dionysopolis", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3  Dionysopolis *Pleiades*. Viitattu 2.10.2023.
3. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.29.
4. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Διονυσόπολις.
5. ↑  Cicero: *Kirjeet veljelleen Quintukselle* (*Epistulae ad Quintum fratrem*) 1.2.
**Kampavasarahai** (*Sphyrna lewini*) on vasarahaiden heimoon kuuluva rustokalalaji. Sitä esiintyy kaikilla lauhkeilla ja trooppisilla merialueilla.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Kampavasarahai on tyypillinen vasarahai, sillä sen pää on vasaranmuotoinen. Kampavasarahain pään rakenteen keskellä on selkeä lovi, mikä erottaa sen muista vasarahaista. Lajin vartalo on sukkulamainen. Sen ensimmäinen selkäevä on suuri, mutta takimmainen selkäevä ja vatsaevät pieniä.

Suurimmillaan kampavasarahai voi saavuttaa noin 4,3 metrin pituuden ja 152 kilogramman painon.

Levinneisyys
------------

Kampavasarahaita tavataan ympäri maapalloa lauhkeissa ja trooppisissa rantavesissä. Atlantin länsiosissa kampavasarahai elää New Jerseystä Uruguayyn ulottuvalla alueella, myös Meksikonlahdella ja Karibianmerellä. Itäisellä Atlantilla sitä esiintyy todennäköisesti Afrikan koko rannikolla ja myös Välimerellä ja Azorien ympäristössä.

Intian valtameressä kampavasarahaita on havaittu Etelä-Afrikasta, Malediiveilta ja Punaiseltamereltä Myanmariin ulottuvalta rantavyöhykkeeltä. Läntisellä Tyynellämerellä lajia tavataan Thaimaasta Japaniin, Filippiineille ja Australiaan. Itäisellä Tyynellämerellä elinalue ulottuu Kalifornian eteläosista mahdollisesti Perun pohjoisosiin. Se elää myös Havaijilla ja Tahitilla.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee kampavasarahain äärimmäisen uhanalaiseksi. Sen yksilömäärän arvioitiin vuonna 2019 pienentyneen vuoden 1940 jälkeen yli 80 prosentilla, ja lisäksi sen arvostettuja eviä kohtaan on lisääntynyttä kiinnostusta. Lajin kalastusta ei juurikaan säädellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rigby, C.L. Dulvy, N.K. Barreto, R. Carlson, J. Fernando, D. Fordham, S. Francis, M.P. Herman, K. Jabado, R.W. Liu, K.M. Marshall, A. Pacoureau, N. Romanov, E. Sherley, R.B. & Winker, H: *Sphyrna lewini* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Scalloped Hammerhead Florida Museum. Viitattu 5.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q873701
* Wikispecies: Sphyrna lewini
* ADW: Sphyrna\_lewini
* AFD: Sphyrna\_lewini
* BOLD: 16981
* CoL: 6YZZ2
* CMS: sphyrna-lewini
* ECOS: 9751
* EoL: 46559947
* FishBase: 912
* Fossilworks: 83209
* GBIF: 2418789
* iNaturalist: 56764
* IRMNG: 11125657
* ITIS: 160508
* IUCN: 39385
* NatureServe: 2.106078
* NCBI: 7823
* NOAA: scalloped-hammerhead-shark
* OBIS: 105816
* Species+: 6544
* WoRMS: 105816

 |

 |
**Vanha hautausmaa** (myös *Lahden vanha hautausmaa*) on Lahden kaupungiksi 16. marraskuuta 1905 itsenäistyneen Hollolan kunnan Lahden kauppalasta ensimmäinen oma hautausmaa. Vanhalle hautausmaalle haudattiin ensimmäinen vainaja, hukkumalla kuollut Karl William Andersson, 15. heinäkuuta 1894.Lahden kauppalan yleinen kokous oli määrännyt hautausehdot yleisessä kokouksessaamn 18. kesäkuuta 1894.   Hautausmaa kuului Hollolan seurakunnalle vuoteen 1916 saakka, kunnes nykyinen Keski-Lahden evankelis-luterilainen seurakunta itsenäistyi Hollolan evankelis-luterilaisesta seurakunnasta. Tällöin Korkeamäkeä alettiin kutsua Hautausmaanmäeksi. Hautausmaan pinta-ala on 1,8 hehtaaria, ja sinne on haudattu Lahden kauppalan ja kaupungin kannalta merkittäviä henkilöitä.  Hautausmaan toimisto sijaitsee Radiomäen urheilukentän eteläpuolella. 

Kun Lahden evankelis-luterilainen seurakunta, nykyinen Keski-Lahden evankelis-luterilainen seurakunta, oli itsenäistynyt vasta 1916 Hollolan evankelis-luterilaisesta seurakunnasta, vaikka Lahden kauppala oli itsenäistynyt maallisesta Hollolan kunnasta jo 1905, havaittiin, että hautausmaa oli jäänyt pieneksi, minkä vuoksi jo 3. kesäkuuta 1917 vihittiin Lahden kaupunkiin Uusi hautausmaa. Näin ollen Pitkällämäellä oleva Lahden hautausmaa jäi Vanhaksi hautausmaaksi. Vasta 19. syyskuuta 1958 Uusi hautausmaa nimettiin Mustakallion hautausmaaksi. Monet Suomen sisällissodan kuolleet on haudattu juuri Mustakallion hautausmaalle.

Rakennukset
-----------

Vanhalla hautausmaalla on hautausmaatoimisto Radiomäenkatu 20:ssä. Siellä on myös 1918 Lahden taisteluissa kaatuneiden osasto Brandensteinin sotilaiden muistomerkki.

Muuta
-----

Lahden seudun Oppaat ry järjestää opastuksia 13.6. 11.7, 25.7. ja 8.8.2019 vanhalle hautausmaalle 17:00 - 19:30.

Vanhalle hautausmaalle haudattuja henkilöitä
--------------------------------------------

* August Fellman
* Arvi Hauvonen, Lahden vanhan radioaseman ja Lahden radioaseman ensimmäinen käyttöinsinööri
* Kalle Helenius, Fazerin Oululaisen perustaja
* Kaarlo Oskari Kivekäs, kauppaneuvos, Etelä-Suomen Sanomien kustantaja
* Ossi Kivekäs, Etelä-Suomen Sanomien kustantaja
* Onni Liipola 1875-1950, puutarhuri, joka myi Liipolan maapohjaa asuinrakentamisen käyttöön
* Matti Oinonen, yleisesikuntaeversti ja pioneeritaktiikan uudistaja
* Emmanuel Sirkkunen, Lahden sahan perustaja

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑  Vanha hautausmaa Lahden seurakuntayhtymä. Viitattu 6.6.2016.
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Matti Oinosen hautakivi Lahden vanhalla hautausmaalla, Hautakirjoituksia ja hautakuvia, Suomen Sukututkimusseura[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vanha hautausmaa (Lahti)** Wikimedia Commonsissa
**Harri Oinas-Kukkonen** (s. Muhos 1968) on Oulun yliopiston tietojärjestelmätieteen professori ja Jyväskylän yliopiston dosentti. Hän on myös ollut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopistossa.

Oinas-Kukkonen teki 1980-luvun lopulla töitä ohjelmistosuunnittelijana oululaisissa ohjelmistoalan yrityksissä. Vuosina 1990–1998 hän toimi Oulun yliopistolla opettajan, tutkijan ja yliassistentin tehtävissä. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1997. Vuodesta 1998 alkaen Oinas-Kukkonen työskenteli määräaikaisena professorina ja sai vuonna 2000 nimityksen hypertekstitietojärjestelmien professoriksi viiden vuoden kaudelle. Hänen johdollaan Oulun yliopiston tietojenkäsittelytieteiden laitoksella kehitettiin digitaalisen median suuntautumisvaihtoehto. Maaliskuussa 2003 Oulun yliopisto nimitti Oinas-Kukkosen tietojenkäsittelytieteen professoriksi. Tuolloin viran alaksi täsmennettiin tietojärjestelmät.

Oinas-Kukkonen on ollut mukana kehittämässä painonhallintaohjelmaa nimeltä Onnikka. Ohjelman tehoa arvioitiin tieteellisessä tutkimuksessa, johon osallistui puolituhatta henkilöä. Heitä seurattiin viiden vuoden ajan. Onnikka-ohjelmaa eniten hyödyntäneillä metabolisen oireyhtymän esiintyvyyden havaittiin pienentyneen 71 prosenttia ja keskimääräisillä käyttäjillä 55 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hakkarainen, Petri: Ou­lu­lai­nen Onnikka opastaa pai­non­hal­lin­taan, valt­ti­na tie­teel­li­nen näyttö – On­nik­kaan ha­lua­vil­la on oltava tietyt ris­ki­te­ki­jät *Kaleva*.  25.1.2021. Kaleva Media. Viitattu 19.8.2023.
2. ↑  Informaatioteknologian tiedekunnan dosentit *Jyu.fi*.  11.10.2022. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 19.8.2023.
3. 1 2  Kalliokoski, Tommi: Oulun yliopistoon ohjelmistojen huippuosaamista *Ilta-Sanomat*.  4.3.2003. Sanoma Media Finland. Viitattu 19.8.2023.
4. ↑  Filosofian tohtori Harri Oinas-Kukkonen... *Helsingin Sanomat*.  7.3.2003. Sanoma Media Finland. Viitattu 19.8.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* DBLP
* Google Scholar
* ORCID

 |

 |
**Hartausseura (seurat)** tarkoittaa Suomessa sellaista jumalanpalvelusta, joka oli laissa erotettu varsinaisesta jumalanpalveluksesta.

Määritelmä 1930-luvun Suomessa
------------------------------

Hartausseuraksi katsottiin Suomessa sellainen kokous, jossa oli enemmän osanottajia kuin tavallisessa kotihartaudessa, mutta jota ei silti voitu katsoa yleiseksi jumalanpalvelukseksi. 

Hartausseuran pitäminen evankelisluterilaisen seurakunnan jäsenten kesken ilman papiston välitöntä johtoa oli luvallista, mutta hartausseuraa ei saanut järjestää sillä ajalla, kun yleinen jumalanpalvelus toimitettiin, paitsi jos tähän oli hankittu erityinen lupa kirkkoherralta.

Seurat 2000-luvun Suomessa
--------------------------

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnissa pidetään usein seuroja. Seurat on melko vapaamuotoinen hengellinen tilaisuus, jossa kuullaan lyhyehkö puhe tai puheita, selitetään Raamattua ja lauletaan virsiä tai muita hengellisiä lauluja. Puhujana seuroissa voi olla pappi tai usein myös maallikko. Erityisesti herätysliikkeiden kokoontumisia sanotaan seuroiksi. Seuroja pidetään eri paikoissa kuten seurakuntien tiloissa, seurakuntakodeissa, erityisissä herätysliikkeiden ylläpitämissä rukoushuoneissa tai yksityiskodeissa.

Seurat yleistyivät Suomessa pietismin rantautumisen myötä, jolloin ne osoittivat seurakuntalaisten oma-aloitteisuuden uskonnollisissa kysymyksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakkila, Esko (toim.): "Hartausseura", *Lakiasiain käsikirja*, s. 182. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.
2. ↑  Seurat *evl.fi*. Viitattu 12.12.2021.
Anha
**Hawar News Agency** on kurdilainen uutiskanava, joka on ollut olemassa vuodesta 2013. Se sai alkunsa Belgiassa asuvien kurdilaisten journalistien toimesta. Nykyisin kanavan tilat sijaitsevat Hasakassa. Hawar News keskittyy uutisoinnissaan pääasiassa kurdeja ja Kurdistanin, erityisesti Rojavan aluetta koskeviin asioihin. Hawar News -kanavan katsotaan olevan lähellä Syyrian demokraattista unionipuoluetta (PYD).  Se katsoo tehtäväkseen yhdelle totuudelle perustuvien näkökulmien haastamisen. Uutisia julkaistaan englanniksi, kurdiksi, arabiaksi, turkiksi, espanjaksi ja venäjäksi. Turkki on usein estänyt kansalaistensa pääsyn uutissivustolle ja myös hyökännyt Hawarin toimittajia vastaan. Vuonna 2022 yksi kanavan toimittajista kuoli Turkin ilmaiskuissa, jotka kohdistuivat Syyrian pohjoisosiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Miladi, Noureddine & Mellor Noha: *Routledge Handbook on Arab Media*, s. 423. Routledge, 2020. ISBN 978-1138385481. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Syria - media landscapes *medialandscapes.org*. Viitattu 4.3.2023.
3. ↑  Who we are *Hawar News Agency (ANHA)*. Viitattu 4.3.2023.
4. ↑  Turkish authorities block access to news websites  28.7.2015. Committee to Protect Journalists. Viitattu 4.3.2023.
5. ↑  Essam Abdullah Killed in Tqil Baqil, Syria *Committee to Protect Journalists*.  20.11.2022. CPJ. Viitattu 4.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Hawar News Agency
**Louis Jules Trochu** (12. maaliskuuta 1815 Le Palais, Belle Île – 7. lokakuuta 1896 Tours) oli ranskalainen kenraali, joka toimi kansallisen puolustuksen hallituksen johtajana ja siten Ranskan kolmannen tasavallan ensimmäisenä pääministerinä syyskuusta 1870 helmikuuhun 1871.

Trochu valmistui upseeriksi 1838 ja valmistui 1840 yleisesikuntakoulusta. Hänet sijoitettiin 1851 sotaministeriöön. Krimin sodassa hän toimi everstinä marsalkka Saint Arnaudin ja Canrobert’n adjutanttina, kunnes hänet 1855 ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja nimitettiin jalkaväkiprikaatin johtoon. Hän osallistui Sevastopolin valtaukseen syyskuussa 1855. Vuoden 1859 Pohjois-Italian sotaretkellä Trochu komensi jalkaväkidivisioonaa, joka oli mukana Magentan ja Solferinon taisteluissa. Trochun orleanistiset sympatiat haittasivat tämän jälkeen hänen ylenemistään, ja 1867 hän julkaisi kansainvälistä huomiota herättäneen teoksen *L’Armée française en 1867*, jossa hän käsitteli avoimesti monia Ranskan armeijan heikkouksia.

Vuoden 1870 Ranskan–Saksan sotaan Trochu ei aluksi osallistunut, mutta 17. elokuuta 1870 hänet nimitettiin Pariisin sotilaskuvernööriksi ja pääkaupungin joukkojen ylipäälliköksi. Kun vallankumous kaatoi pian toisen keisarikunnan, Trochu ryhtyi 4. syyskuuta uuden kansallisen puolustuksen hallituksen johtoon. Hän siirsi kuvernöörin tehtävänsä tammikuussa 1871 kenraali Joseph Vinoylle, mutta jatkoi vielä hallituksen johdossa. Kansalliskokouksen ensimmäisissä vaaleissa helmikuussa 1871 hänet valittiin kahdeksasta vaalipiiristä ja hän liittyi keskustaoikeiston ryhmään. Aselevon jälkeen hän jätti hallituksen johdon.

Trochu vetäytyi vuonna 1872 politiikasta. Hän julkaisi myöhemmin lisää Ranskan armeijaa käsitelleitä kirjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1919), s. 789–790 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis Jules Trochu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**LUX-yleisöpalkinto** on Euroopan parlamentin ja Euroopan elokuva-akatemian myöntämä elokuvapalkinto. Sen taustalla on Euroopan parlamentin vuonna 2007 perustama LUX-elokuvapalkinto ja elokuva-akatemian vuonna 1997 perustama People’s Choice Award.

LUX-elokuvapalkinto perustettiin vuonna 2007. Se nimettiin valaistusvoimakkuuden yksikön luksin mukaan. LUX-palkinnon valintalautakunta valitsi kymmenen elokuvaa ehdokkaiksi, joista sitten valittiin kolme finalistia. Euroopan parlamentin jäsenet äänestivät voittajasta. Palkinto sai mainetta eurooppalaisten poliittisia ja yhteiskunnallaisia aiheita käsittelevien elokuvien nostamisesta.

Palkintoa uudistettiin vuonna 2020 yleisöäänestyksen suuntaan, ja samalla Euroopan parlamentti alkoi tehdä yhteistyötä Euroopan elokuva-akatemian kanssa laajemman yleisön houkuttelemiseksi. LUX-yleisöpalkinnon ehdokaselokuvat valitsee edelleen valintalautakunta, mutta voittaja valitaan yleisöäänestyksen ja europarlamentaarikkojen yhteistuloksen perusteella. Kaikki ehdokaselokuvat tekstitetään kaikille EU:n virallisille kielille, ja Euroopan parlamentti järjestää jokaisessa jäsenmaassa esityksiä. Vuoden 2024 ehdokaselokuvia esimerkiksi esitetään syyskuusta 2023 maaliskuulle 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2  LUX-yleisöpalkinto Euroopan parlamentti. Viitattu 1.2.2024.
2. ↑  LUX-palkinto (2007–2019) Euroopan parlamentti. Viitattu 1.2.2024.
3. 1 2  [

	1. LUXAward - Audiences and MEPs to choose the winning film]  10.9.2020. EU Reporter. Viitattu 1.2.2024. (englanniksi)
Billgren vuonna 2015.Ernst Billgren, *Kohtauspaikat*, 1998.
Ernst Billgren, *Kirkko*, 2000, Uumaja.
**Ernst Billgren** (s. 18. marraskuuta 1957 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija. Hän on Ruotsin tunnetuimpia taiteilijoita.*lähde?*

Billgren saa taideteostensa aiheet lähiympäristöstään. Hän on tunnettu ruotsalaisen kansansielun kuvaajana luontoaiheidensa kautta. Hän on tekemisissä monenlaisen taiteen, muun muassa elokuvien, kirjallisuuden, maalaamisen, mosaiikkitöiden, tekstiilitaiteen, kuvanveiston sekä arkkitehtuurin kanssa.

Elämä ja ura
------------

Billgren opiskeli Valandin taidekorkeakoulussa Göteborgissa 1982–1987.

Billgren on kommentoinut myös suomalaisia klassikkoja kuvittamalla Vänrikki Stoolin tarinat ja maalaamalla uusiksi kuusi Suomen taidehistorian klassikkoa, joista osa on myös äänestetty Ateneumin suosituimpien maalausten joukkoon. Billgrenin mukaan ainoa hänen lapsuudenkotinsa seinällä ollut kuva oli jäljennös Helene Schjerfbeckin *Toipilaasta*. *Toipilaan* ohella Billgren on tehnyt versioita Hugo Simbergin *Haavoittuneesta enkelistä*, Pekka Halosen *Avannolla*-maalauksesta, Ferdinand von Wrightin *Taistelevista metsoista* sekä Albert Edelfeltin *Kuningatar Blankasta* ja *Luxembourgin puistossa* -maalauksesta. Teokset ovat olleet esillä vuonna 2010 Galerie Anhavassa ja Ateneumin kokoelmanäyttelyssä. Ihmisten tilalla maalauksissa on usein Billgrenille ominaisia eläinhahmoja, kuten kauris ja bambi Kuningatar Blankan ja hänen lapsensa paikalla. Eniten tulkintoja on syntynyt Pekka Halosen Avannolla -maalauksesta. Osa teoksista on peilien avulla tehtyjä kolmiulotteisia versioita.

Billgrenin teoksia oli ensi kertaa esillä Suomessa 1990-luvun alkupuolella, hieman myöhemmin hänen näyttelynsä Taidehallissa sai ennätyssuuren yleisön. Hän on myös tehnyt veistoskokonaisuuden *Kohtauspaikat* Kampintorille (1998) ja kirjoittanut kirjoja, kuten *Mitä on taide ja sata muuta tositärkeetä kysymystä* (2010).

Kirjallisuus
------------

* Billgren, Ernst: *Mitä on taide ja sata muuta tositärkeetä kysymystä*. (Vad är konst och 100 andra jätteviktiga frågor, 2009.). Suomentanut Martti Anhava. Helsinki: Teos, 2010. ISBN 978-951-851-279-3.

Lähteet
-------

1. ↑  CV *Ernstbillgren.se*. Viitattu 7.11.2022. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Anu Uimonen: Billgren (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 10.5.2010
3. ↑  Helsingin Taidemuseo, julkiset veistokset (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 25.3.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Ernst Billgrenin verkkosivut (ruotsiksi)
* Ernst Billgren Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ernst Gustav von Hertzenin muistokivi Lapinjärven Lapinkylässä
Ernst Gustaf von Hertzen
**Ernst Gustav von Hertzen** (8. tammikuuta 1765 Lapinjärvi – 19. joulukuuta 1834 Ruotsinpyhtää) oli suomalainen eversti ja Suomen sodan sankari. 

Von Hertzenin vanhemmat olivat vääpeli Hans Ernst von Hertzen ja Anna Sofia Nessén. Hän aloitti sotilasuransa 14-vuotiaana Kyminkartanon pataljoonassa jossa hänen isänsä oli vääpelinä. Von Hertzen osallistui vuosien 1788–1790 sotaan ollen mukana Kaipiaisten ja Keltin taisteluissa. Hänestä tuli luutnantti 1790, Uudenmaan jääkäripataljoonan kapteeni 1796 ja saman pataljoonan majuri 1802. Von Hertzen osallistui pataljoonansa mukana Pommerin sotaan 1807 ja haavoittui siellä. 

Suomen sodan aikana von Hertzen toimi Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana ja hän onnistui saamaan Siikajoen taistelun kääntymään ruotsalaisille voitokkaaksi. Von Hertzen oli mukana myös Ruonan, Salmin ja Oravaisten taisteluissa ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1809. Hän palasi Suomeen Kainuun sopimuksen jälkeen ja erosi palveluksesta vuonna 1810. Eron yhteydessä von Hertzen ylennettiin everstiksi. Hän kieltäytyi vuonna 1812 tarjotusta upseerinvakanssista, kun Venäjän keisari Aleksanteri I perusti uusia suomalaisia joukko-osastoja.

Von Hertzen mainitaan J. L. Runebergin *Vänrikki Stoolin tarinoiden* runoissa "Sotamarsalkka" ja "Adlercreutz". 

Von Hertzen vietti loppuelämänsä upseerivirkatalossaan Kungsbölen kapteeninpuustellissa Ruotsinpyhtäällä. Hänet on haudattu Loviisan Kuninkaankylässä sijaitsevalle hautausmaalle. Haudalla on uusmaalaisten ylioppilaiden 1886 pystyttämä muistomerkki. Jättimäistä luonnonkiveä muistuttavan, 12 jalan korkuisen patsaan suunnitteli professori Ernst Nordström ja varsinaisen veiston suoritti K. V. Bergman.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 681
2. ↑  Vänrikki Stoolin henkilöhahmojen elämäkerrat Kansallisbiografiassa : Hertzen, Ernst Gustaf von (1765 - 1834)
3. ↑  Kymi - hautausmaat *varola.fi*.
4. ↑    *Uusi Suometar, N:o 226*, 30.9.1886. Lehti Kansalliskirjaston digitaalisissa aineistoissa.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Kreikan kuningaskunnan kehitys.
**Kreikan kuningaskunta** (kreik. Βασίλειον τῆς Ἑλλάδος, *Vasíleion tīs Elládos*) oli vuonna 1832 Lontoon konferenssissa perustettu valtio. Kreikka julistautui itsenäiseksi 7. toukokuuta 1832 käytyään vapaussotaa Turkin Osmanien valtakuntaa vastaan vuodesta 1829. Kreikan kuningaskunnan täysi itsenäisyys tunnustettiin kansainvälisesti Konstantinopolin rauhassa vuonna 1832. Sitä edelsi vapaussodasta seurannut lyhytaikainen tasavalta.

Vuoteen 1843 kuningas hallitsi yksinvaltiaana (absoluuttinen monarkia). Syyskuussa 1843 syntyi levottomuuksia, joiden rauhoittamiseksi kuningas Otto I suostui kutsumaan kaksikamariset valtiopäivät koolle ja hyväksymään maalle perustuslain.

Kuningaskuntana Kreikka oli vuoteen 1924, jolloin monarkia lakkautettiin vuoden 1924 kansanäänestyksellä, ja perustettiin toinen helleenien tasavalta. Kreikka palasi monarkiaan uudella vuoden 1935 kansanäänestyksellä ja uudelleen tasavallaksi sotilasjuntan aikana järjestetyllä vuoden 1974 kansanäänestyksellä.

Kreikan kuninkaat
-----------------

Kreikan kuningaskuntaa hallitsi vuoteen 1862 baijerisperäinen Wittelsbachin hallitsijasuku ja sen jälkeen aina monarkian lakkauttamiseen saakka tanskalaisperäinen Glücksburgin hallitsijasuku.

* Otto I (kuninkaana 6. helmikuuta 1833 – 23. lokakuuta 1862)
* Yrjö I (30. maaliskuuta 1863 – 18. maaliskuuta 1913)
* Konstantin I (18. maaliskuuta 1913 – 11. kesäkuuta 1917 ja 19. joulukuuta 1920 – 27. syyskuuta 1922)
* Aleksanteri I (11. kesäkuuta 1917 – 25. lokakuuta 1920)
* Yrjö II (27. syyskuuta 1922 – 25. maaliskuuta 1924 ja 3. marraskuuta 1935 – 1. huhtikuuta 1947)
* Paul I (1. huhtikuuta 1947 – 6. maaliskuuta 1964)
* Konstantin II (6. maaliskuuta 1964 – 1. kesäkuuta 1973)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kreikan kuningaskunta** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kingdom of Greece
**Kumykit** ovat turkkilais-tataarilainen kansa Dagestanissa Kaukasian itäosassa Venäjällä. Heidän asuinalueensa ulottuu pohjoisessa Kumykkiylänköön ja etelässä Terekkiin sekä idässä Kaspianmereen. Kumykkiylänkö on hyvin hedelmällistä aluetta. 

Venäjällä asui vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 422 000 kumykkiä, joista asui Dagestanissa 267 500, jossa he muodostavat 12 prosenttia väestöstä ja ovat näin ollen maan kolmanneksi suurin etninen ryhmä. Pohjois-Ossetia-Alaniassa asuu 12 659 kumykkia mikä on 1,78 prosenttia tasavallan väestöstä. Jonkin verran kumykkeja asuu myös Venäjän ulkopuolella lähinnä entisen Neuvostoliiton alueella. Esimerkiksi Ukrainassa asui vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 718 kumykkia. 

Kumykit puhuvat turkkilaisiin kieliin kuuluvaa kumykkia. Uskonnoltaan kumykit ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeita, mutta heillä on säilynyt joitain uskonnollisia rituaaleja ajalta ennen islamiin kääntymistä.

Historia
--------

Oletettavasti Klaudios Ptolemaios tunsi kumykit nimellä *kami* ja *kamaks*. Useat tutkijat pitävät kumykkeja kasaarien jälkeläisinä. A. Vambry olettaa kumykkien asettuneen nykyiselle asuinalueelleen kasaarien kuningaskunnan kukoistusaikana 700-luvulla. Kumykeilla oli 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla itsenäinen kuningaskunta, jonka pääkaupunkina oli Tarki ja jonka hallitsijaa kutsuttiin nimellä Šamkhal.

Venäjä rakensi kumykkien alueelle linnoituksia vuonna 1559. Kumykit olivat naapurikansojaan sivistyneempiä, minkä vuoksi muut kaukasialaiset kansat kunnioittivat heitä. 

Viime vuosina kumykkinationalistit, kuten Salau Aliev ovat, kasaarien historian innoittamina vaatineet kumykeille johtoasemaa Dagestanissa.

Kumykkien asuinalue Keski-Dagestanissa Kaspianmeren rannalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjän vuoden 2002 väestönlaskenta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pohjois-Ossetia-Alanian vuoden 2002 väestönlaskenta (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskenta (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kumykit** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee liikkuvana kuvana esitettyä mediaa. Taidehistoriassa kuvaohjelma liittää teoksia eri aiheista toisiinsa eheäksi kokonaisuudeksi jonkin teeman ympärille*
**Kuvaohjelma** voi tarkoittaa kaikkea liikkuvana kuvana esitettyä mediaa. Kuvaohjelmia ovat televisio-ohjelmat, elokuvat ja digitaaliset pelit. Suomessa tarjottavat kuvaohjelmat tulee luokitella ja merkitä ennen kuin niitä voidaan julkisesti esittää, vuokrata tai myydä. Kuvaohjelman luokittelun voi tehdä vain Mediakasvatus- ja kuvaohjelmakeskuksen kouluttama luokittelija.

Kuvaohjelmalaki
---------------

Kuvaohjelmalaissa kuvaohjelmat määritellään seuraavasti:

1. kuvaohjelmalla elokuvaa tai muuta liikkuvina kuvina katseltavaksi tarkoitettua tallennetta, kuten filmiä, videokasettia, tietokonelevykettä tai kuvalevyä;
2. vuorovaikutteisella kuvaohjelmalla sellaista kuvaohjelmaa, jonka käyttäjä voi vaikuttaa näyttölaitteella näkyviin tapahtumiin, kuten video- ja tietokonepeliä;
3. tilausohjelmapalvelulla kuvaohjelman ja sen ohjelmasisällön pitämistä televerkon välityksellä yleisön saatavilla; sekä
4. levittämisellä kuvaohjelman tarjoamista yleisölle ostettavaksi, vuokrattavaksi, lainattavaksi tai muulla tavalla luovutettavaksi sekä tilausohjelmapalvelun tarjoamista.

Kuvaohjelmien luokittelu Suomessa
---------------------------------

Kuvaohjelma luokitellaan katsomalla tai pelaamalla luokittelematonta televisio-ohjelmaa, elokuvaa tai peliä samalla arvioiden sen haitallisuutta lapsen kasvulle ja kehitykselle. Kuvaohjelma arvioidaan valmiiden kriteerien pohjalta ja sille annetaan ikäraja kuvaohjelman haitallisimman sisällön mukaan. Kuvaohjelmien luokittelut kirjataan julkiseen tietokantaan, jonka jälkeen kuvaohjelmaa esitettäessä on sen yhteydessä ilmoitettava kuvaohjelman saama ikäraja sekä enintään kaksi kuvaohjelman haitallisesta sisällöstä kertovaa varoitusmerkintää.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvaohjelmalaki 710/2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikkö (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ikärajat.fi
**Aleksandr Iljitš Uljanov** (ven. Александр Ильич Ульянов, 12. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1866 Nižni Novgorod – 20. toukokuuta (J: 8. toukokuuta) 1887 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen ja Vladimir Leninin vanhin veli.

Uljanov valmistui vuonna 1883 Uljanovskin lyseosta hyvin arvosanoin. Myöhemmin hän valmistui Pietarin yliopistosta pääaineena luonnontiede ja eläintiede. Uljanov järjesti työläisten ja opiskelijoiden piirissä salaa kokouksia ja mielenosoituksia. Vuonna 1886 hän liittyi vallankumoukselliseen Narodnaja volja -järjestöön.*lähde?*

Uljanov osallistui Venäjän keisari Aleksanteri III:ta vastaan suunnatun attentaatin suunnitteluun. 1. maaliskuuta 1887 hän ja eräät muut Narodnaja voljan jäsenet kuitenkin pidätettiin. Oikeudessa Uljanov piti poliittisen puheen. 8. toukokuuta hänet ja neljä muuta Narodnaja voljan terroristia, Pahomi Andrejuškin, Vasili Generalov, Vasili Osipanov ja Pjotr Ševyrjov, tuomittiin kuolemaan hirttämällä Pähkinälinnan vankilasaarella.

Veljen kuolema oli Leninille järkytys, ja siitä alkoi hänen radikalisoitumisensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Ulyanov, Spartacus, viitattu 15.7.2019


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kimberly-Clarkin tehdas Washingtonin osavaltion Everettissä.
**Kimberly-Clark** on yhdysvaltalainen pehmopaperien ja niistä jalostettujen tuotteiden valmistaja. Sen tunnetuimpia tuotteita ovat Kleenex-paperipyyhkeet, Kotex-terveyssiteet ja Huggies-vauvanvaipat.

Historiaa
---------

Kimberly-Clarkin perustivat vuonna 1872 Wisconsinin osavaltion Neenah’n kaupungissa neljä liikemiestä: John Kimberly, Havilah Babcock, Charles Clark ja Frank Shattuck. Heidän alkuperäinen liikeideansa oli paperinvalmistus, ja he rakensivat kokonaisen kaupungin tehtaansa ympärille lähelle Appletonia Wisconsinissa.

Vuonna 1914 Kimberly-Clark-yhtiössä keksittiin imukykyinen *cellu-cotton*-vanumateriaali, joka sopi hyvin sairaaloiden leikkauskäyttöön sekä terveyssiteiden ja vaippojen täytteeksi. Sen lisäksi yhtiö toi markkinoille WC-papereita, paperipyyhkeitä ja muita pehmopaperituotteita.

Vuonna 1995 Kimberly-Clark fuusioitui vuonna 1879 perustetun toisen pehmopaperivalmistajan Scott Paperin kanssa. Näin syntyi Yhdysvaltain sadan suurimman yrityksen joukkoon kuuluva kulutustavarajätti.

Vuoteen 2013 saakka Kimberly-Clark Health Care -tytäryhtiö valmisti ja markkinoi sairaalatarvikkeita, hengityssuojaimia ja muita ammattikäyttöön tarkoitettuja pehmopaperi- ja vanutuotteita. Tämä liiketoiminta kuitenkin myytiin pois 2013 ja toimii nyt täysin erillisenä pörssiyhtiönä nimeltä Halyard Health (NYSE: HYH).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kimberly-Clark, Fortune 500. Viitattu 10.12.2015.
2. 1 2 3  Kimberly-Clark Corp. (Arkistoitu – Internet Archive), Company Profiles for Students, The Gale Group 2002. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 10.12.2015.
James Salvesenin muistomerkki Vaajakosken Naissaaressa
**Aktiebolaget T. & J. Salvesen** oli norjalaisomistuksessa ollut osakeyhtiö, joka harjoitti sahaustoimintaa ja puutavaran vientiä Suomessa 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa pohjois-Norjasta kotoisin ollut Salvesenin suku harjoitti 1900-luvun puolivälissä laivanvarustusta, kaivostoimintaa sekä valaanpyyntiä Britteinsaarilla. He kiinnostuivat Suomen puutavaramarkkinoista 1860-luvulla, ja vuonna 1871 Christian Salvesenin hallitsema brittiläinen yhtiö *The Finland Wood Co* osti Haapakosken sahan loviisalaiselta Alfred Björksténiltä. 

Sahaa vuodesta 1875 johtanut Christian Salvesenin sukulainen James Salvesen (1855–1926) perusti yhdessä veljensä Thomas Salvesenin kanssa toiminimi T. & J. Salvesenin vuonna 1882 Helsinkiin. Toiminimi keskittyi aluksi hoitamaan The Finland Wood Co:n sahatavaran ja kaivos- sekä paperipuun viennin yhteydessä tarvittuja laivanselvityksiä, mutta se aloitti myös oman sahaustoiminnan ostettuaan 1889 Himangalta hollantilaisen Bratzes & Co:n omistaman Rauman sahan. Salvesenin veljekset perustivat pian sahalaitoksen myös Saimaan etelärannalle Lauritsalaan, ja heillä oli 1900-luvun alussa omistuksessaan myös sahalaitos Ruokolahdella, Haapakosken saha Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskella sekä 1903 hankittu Kiviojan saha (perustettu 1889) Ylivieskassa.

Vuonna 1903 toiminimi muutettiin Aktiebolaget T. & J. Salvesen -nimiseksi osakeyhtiöksi, jonka osake-enemmistö oli James Salvesenin hallussa. Myös The Finland Wood Co -yhtiö siirtyi James Salvesenin haltuun 1911 Christian Salvesenin kuoltua Skotlannissa. Tämän jälkeen James Salvesen omisti Suomessa kuusi sahalaitosta ja noin 130 000 hehtaaria maata. Vuosittain laivattiin 170 000–200 000 kuutiometriä puutavaraa, ja Aktiebolaget T. & J. Salvesen oli Suomen viidenneksi tai kuudenneksi suurin sahaustoiminnan harjoittaja.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Salvesenit luopuivat omistuksistaan Suomessa vuonna 1916. Saimaan alueella olleet sahat myytiin Kaukas Fabrik Ab:lle, Jyväskylän saha siirtyi Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnalle (SOK) ja Himangan sekä Ylivieskan sahat porilaiselle W. Rosenlew & Co:lle. The Finland Wood Co:n omistamia metsiä oli jo 1913 myyty W. Gutzeit & Co:lle.

Lähteet
-------

* Harri Turunen: Sahateollisuuden historiaa Kala- ja Pyhäjokilaaksoissa (Arkistoitu – Internet Archive)
* James Salvesenin elämäkerta Kansallisbiografiassa

Aiheesta muualla
----------------

* Salvesenin yhtiöesitys porssitieto.fi:ssä
Carl Wilhelm Scheele
**Carl Wilhelm Scheele** (9. joulukuuta 1742 Stralsund, Ruotsin Pommeri – 21. toukokuuta 1786 Köping, Ruotsi) oli saksalais-ruotsalainen kemisti ja apteekkari.

Scheele löysi ensimmäisenä monia kemiallisia alkuaineita kuten typen, hapen (n. 1772), bariumin (1774), kloorin (1774), mangaanin (1774), molybdeenin (1778) ja volframin (1781). Hän totesi myös ensimmäisenä, että samallakin metallilla saattaa eri yhdisteissä olla eri valensseja. Lisäksi hän valmisti useita yhdisteitä kuten vetysyanidia (HCN, sinihappo)
, vetyfluoridia (HF) ja vetysulfidia (H2S, rikkivety).

Scheelen talo ja apteekki Köpingissa
Scheeleä pidetään myös yhtenä orgaanisen kemian perustajista. Ennen vuotta 1780 ainoat tunnetut orgaaniset hapot olivat muurahaishappo, etikkahappo, bentsoehappo ja meripihkahappo, mutta Scheele eristi useita muita kuten oksaali­hapon, viini­hapon, sitruuna­hapon ja maito­hapon. Lisäksi hän löysi glyserolin sekä useita estereitä.

Carl Scheele kirjoitti kirjan *Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer*.

Tukholmassa on Scheelen mukaan nimetty Scheelegatan.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl Wilhelm Scheele *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 13.01.2022.
2. 1 2  *Otavan iso Fokus, 6. osa (Ra–Su)*, s. 3738, art. Scheele. Otava, 1973. ISBN 951-1-01236-3.
3. ↑  Your Dictionary:Karl Wilhelm Scheele Facts
4. 1 2  John Hudson: *Suurin tiede – kemian historia*, s. 162. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Art House, 2002. ISBN 951-884-346-5.
5. ↑  Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer *Runeberg.org*. Viitattu 7.9.2010.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Wilhelm Scheele**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Charles Guillaume Marie Apollinaire Antoine Cousin-Montauban, Palikaon kreivi** (24. kesäkuuta 1796 Pariisi – 8. tammikuuta 1878 Versailles) oli ranskalainen kenraali, joka toimi Ranskan toisen keisarikunnan viimeisenä pääministerinä Ranskan–Saksan sodan aikana elo–syyskuussa 1870.

Cousin-Montauban liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1814 ja osallistui vuoden 1823 Espanjan-sotaretkeen. Vuosina 1831–1857 hän palveli Algeriassa ja yleni 1847 everstiksi, 1851 prikaatinkenraaliksi ja 1855 divisioonankenraaliksi, minkä jälkeen hän oli Oranin alueen kuvernöörinä. Cousin-Montauban oli pari vuotta divisioonankomentajana Ranskassa, kunnes vuoden 1859 lopussa hänet valittiin komentamaan ranskalaista armeijaa, joka yhdessä brittijoukkojen kanssa lähti sotaretkelle Kiinaan. Brittien tuella hän löi kiinalaiset 21. syyskuuta Palikaon taistelussa lähellä Pekingiä ja eteni pääkaupunkiin 12. lokakuuta. Kiinan johto joutui pakon edessä taipumaa rauhaan 25. lokakuuta. Cousin-Montaubanin joukot osallistuivat myös kansainvälistä paheksuntaa herättäneeseen Pekingin kesäpalatsin ryöstöön. Häntä pidettiin kuitenkin Ranskassa sankarina, ja kotimaahan palattuaan hän sai monia kunnianosoituksia. Joulukuussa 1860 hänet nimitettiin senaattoriksi ja 1862 keisari Napoleon III antoi hänelle Palikaon kreivin arvon. Sen jälkeen hän toimi armeijakunnan komentajana.

Ranskan–Saksan sodan sytyttyä vuonna 1870 Palikao kutsuttiin Ranskan sotaministeriksi ja 9. elokuuta sijaishallitsijana toiminut keisarinna Eugénie nimitti hänet pääministeriksi eronneen Émile Ollivierin tilalle. Hänen pääministerikautensa jäi alle kuukauden mittaiseksi. Palikao ryhtyi järjestämään uusia armeijakuntia Ranskan ja Pariisin puolustamiseksi, aluksi suurella menestyksellä. Hän oli myös johtavana henkilönä laatimassa suunnitelmaa, jonka mukaisesti Patrice MacMahonin komentama armeija lähti vapauttamaan Metziin saarroksiin jääneitä F. A. Bazainen joukkoja. Ponnistelut valuivat kuitenkin hukkaan Ranskan joukkojen kärsittyä katastrofaalisen tappion Sedanin taistelussa 1.–2. syyskuuta. Keisarin jäätyä vangiksi Palikaolle ehdotettiin diktaattoriksi ryhtymistä, mutta hän kieltäytyi ja pakeni 4. syyskuuta puhjenneen vallankumouksen myötä Belgiaan.

Palikao palasi sodan jälkeen vuonna 1871 Ranskaan, ja puolusti itseään kansalliskokouksen asettaman tutkintakomitean edessä. Puolustuksekseen hän julkaisi myös samana vuonna kirjan *Un Ministre de la guerre de vingt-quatre jours*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charles-Guillaume-Marie-Apollinaire-Antoine Cousin-Montauban, count de Palikao (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.2.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1906), s. 812 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jean Marie Ferdinand Sarrien** (25. lokakuuta 1840 Bourbon-Lancy – 28. marraskuuta 1915) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1906.

Sarrien oli taustaltaan lakimies ja osallistui kapteenina Ranskan–Saksan sotaan. Hänet valittiin vuonna 1876 edustajainkamariin, jossa hän liittyi radikaaleihin. Hän toimi Ranskan posti- ja lennätinministerinä 1885, sisäministerinä 1886, 1887–1888 ja 1895–1896 sekä oikeusministerinä 1886–1887 ja 1898. Sarrien tuki Émile Combesin hallituksen hanketta kirkon ja valtion erottamiseksi. Maaliskuussa 1906 Sarrien tuli itse pää- ja oikeusministeriksi, mutta hänen hallituksensa todellinen vahva mies oli sisäministeri Georges Clemenceau. Hallituksella oli tukenaan suuri enemmistö edustajainkamarissa, mutta Sarrien erosi jo lokakuussa 1906 terveyssyistä. Hänet valittiin 1908 senaattoriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok* (1916), s. 818–819 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Antoine Emmanuel Ernest Monis** (23. toukokuuta 1846 Châteauneuf-sur-Charente – 25. toukokuuta 1929 Châteauneuf-sur-Charente) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1911.

Monis oli alun perin lakimies ja maanomistaja Cognacin seudulla. Hän kuului edustajainkamariin 1885–1889 ja senaattiin vuodesta 1891 alkaen Gironden edustajana. Hän toimi oikeusministerinä 1899–1902 ja sen jälkeen yhtenä senaatin varapuhemiehistä. Monis tuli maaliskuussa 1911 pääministeriksi hallitukseen, jota dominoivat useat radikaalipuolueen johtajat. Hallituksen tärkein päätös oli ranskalaisten joukkojen lähettäminen Fèsin kaupunkiin Marokossa huhtikuussa 1911. Monis loukkaantui vakavasti ja sotaministeri Maurice Berteaux kuoli lentonäytöksessä tapahtuneessa onnettomuudessa Issy-les-Moulineauxissa 20. toukokuuta 1911. Hallitus jatkoi tämän jälkeen kuukauden ajan vt. pääministeri Antoine Perrierin johdolla, kunnes se sai epäluottamuslauseen edustajainkamarilta ja erosi muutamaa päivää ennen Marokon tapahtumien kriisiytymistä. Monis oli myöhemmin vielä meriministerinä 1913–1914.

Lähteet
-------

1. ↑  Antoine, Emmanuel, Ernest MONIS (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 16.9.2015.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1913), s. 918–919 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 589 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 16.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Charles Théodore Eugène Duclerc** (9. marraskuuta 1812 Bagnères-de-Bigorre – 21. heinäkuuta 1888 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1882–1883.

Duclerc oli alkujaan lehtimies ja toimi 1840–1846 *Le National* -lehden toimittajana. Helmikuun vallankumouksen myötä vuonna 1848 hänestä tuli Pariisin pormestarin Louis-Antoine Garnier-Pagèsin apulainen, perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsen ja toukokuussa Ranskan valtiovarainministeri. Hän erosi pian protestina hallituksen kesäkuun kansannousun kukistamisen jälkeen julistamalle poikkeustilalle. Tämän jälkeen Duclerc vetäytyi pitkäksi aikaa politiikasta ja toimi Espanjassa Ebrojoen kanavahankkeen palveluksessa ja pankinjohtajana. Hän palasi Ranskan politiikkaan kolmannen tasavallan perustamisen jälkeen ja hänet valittiin 1871 kansalliskokoukseen, jossa hän liittyi vasemmistoon. Vuonna 1875 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi ja hänestä tuli senaatin varapuhemies. Duclerc toimi elokuusta 1882 tammikuuhun 1883 pää- ja ulkoministerinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Charles, Théodore, Eugène DUCLERC (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 15.9.2015.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1907), s. 1003 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 15.9.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**René Goblet** (26. syyskuuta 1828 Aire-sur-la-Lys – 13. syyskuuta 1905 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 1886–1887.

Goblet väitteli 1850 oikeustieteen tohtoriksi ja toimi asianajajana Amiensissa, jonka pääprokuraattoriksi hänet nimitettiin kolmannen tasavallan perustamisen yhteydessä 1870. Seuraavana vuonna hän omistautui politiikalle ja hänet valittiin kansalliskokoukseen tasavaltalaisen vasemmiston edustajana. Goblet oli 1879 oikeusministeriön alivaltiosihteerinä sekä 1882 sisäministerinä Charles de Freycinetin hallituksessa. Hän kannatti hallinnon hajauttamista ja perustuslainmuutosta. 1885–1886 Goblet oli opetusministerinä kahdessa peräkkäisessä tasavaltalaisten hallituksessa, jotka uudistivat yliopistolaitosta ja siirsivät alkeisopetuksen pois kirkolta. Hänestä tuli pääministeri joulukuussa 1886, mutta hänen hallituksensa kaadettiin jo seuraavan vuoden toukokuussa. Lyhyelle hallituskaudelle mahtui rajaselkkaus Saksan kanssa, jota lietsoi puolustusministerinä toiminut kenraali Georges Boulanger.

Goblet toimi 1888–1889 ulkoministerinä. Hän putosi vuoden 1889 vaaleissa edustajainkamarissa, mutta pääsi kaksi vuotta myöhemmin senaattiin ja 1893 takaisin edustajainkamariin. Uransa viimeisessä vaiheessa Goblet siirtyi enemmän vasemmalle ja perusti eräiden muiden poliitikkojen kanssa *Petite république française* -nimisen lehden. Hän vetäytyi politiikasta jäätyään valitsematta vuoden 1898 vaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1908), s. 1380 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 21.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Dingane
Dinganen patsas
**Dingane kaSenzangakhona Zulu** (noin 1795–1840) oli zulukuningas ja kuningas Shakan velipuoli. Dinganen valtakautta varjostivat zulujen sisäiset vaikeudet ja konflikti Kapmaasta Suurelle vaellukselle lähteneiden buurien kanssa.

Dingane oli zulupäällikkö Senzangakonan nuorempi poika, jonka varhaisvaiheista ennen vuotta 1828 ei tiedetä paljoa. Tuolloin Dingane toteutti onnistuneen salajuonen velipuolensa Shakan salamurhaamiseksi ja nousi zulujen kuninkaaksi. Dinganen asema valtaistuimella ei kuitenkaan koko hänen valtakaudellaan ollut täysin vakaa.

Vielä suuremmat ongelmat alkoivat vuonna 1837 kun suuri joukko voortrekkereitä tunkeutui zuluvaltakunnan alueella tavoitteenaan buuritasavallan perustaminen sen eteläisille rajamaille. Dingane pelkäsi avointa sotilaallista konfliktia paremmin aseistautuneiden buurien kanssa ja suostui siksi osittain voortrekkerien aluevaatimuksiin. Helmikuussa 1838 hän väijytti ja tappoi neuvotteluihin tulleen Piet Retiefin johtaman buuriseurueen. Tämän jälkeen zulut hyökkäsivät Drakensberg-vuoriston juurelle leirityneiden buurien leiriin ja tappoivat noin 500 voortrekkeriä ja varastivat suuren osan heidän karjastaan. Pyrkimys maahantunkeutuijien tuhoamisesta yllätyksen avulla kuitenkin epäonnistui ja seuranneessa Blood Riverin taistelussa buurit tuhosivat Andries Pretoriuksen johdolla suuren zuluarmeijan.

Blood Riverin taistelun jälkeen zuluvaltakunta ajautui sisäpoliittiseen kriisiin ja hajosi. Dinganen velipuoli Mpande pakeni etelään tuhansien seuraajien kanssa voortrekkerien vasalliksi ja löi Dinganen joukot Magongon taistelussa 1840. Dingane pakeni ja murhattiin vuotta myöjemmin Ubombo-vuoristossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  "Dingane." Biographies. Answers Corporation, 2006. Answers.com 08 May. 2007.
2. ↑  The Great Trek Online Travel Guides.. Viitattu 5.4.2007. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |