recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kirjailija Fredrik Aalto (vas.), hänen vaimonsa Ida Aalto (oik.) sekä tyttärensä Hertta Aalto (kesk.) Männäisten koulun pihapiirissä, Uudessakaupungissa vuonna 1890.
**Fredrik (Reitto) Aalto** (sukunimi aik. **Stenfors**; 10. maaliskuuta 1854 Lapin pitäjä – 6. kesäkuuta 1917 Uusikirkko Tl) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.

Elämä ja ura
------------

Lapin pitäjän Kuolimaassa syntynyt Fredrik Aalto työskenteli puolisonsa Ida aallon kanssa kansakoulunopettajana Uudenkirkon Männäisissä. Heidän tyttärensä oli runoilija Hertta Aalto.

Aallon nimerkillä *R. A.* kirjoittama *Kolmen fennomaanin matka* oli seikkailukertomus, jossa kaksi Lapissa kielitutkimusta harjoittanutta nuorta fennomaania lyö vetoa erään kiivaan ruotsalaisuuden kannattajan kanssa siitä, että suomen kielellä pääsee matkustamaan maailmalla. Fennomaanit matkaavat sitten Euroopan ja Afrikan halki vain suomen kieltä käyttäen, ja heidän palattuaan kotiin vedon hävinnyt ruotsalainen kääntyy fennomaaniksi, eikä hänen tarvitse maksaa vetosummaa. Aalto lienee saanut idean kertomukseensa pari vuotta aiemmin 1874 suomeksi ilmestyneestä Jules Vernen seikkailukertomuksesta *Matkustus maan ympäri 80 päivässä*.

Teoksia
-------

* *Kertomuksia Uudenkirkon ja Uudenkaupungin entisiltä ajoilta*. Wilén, Turku 1885
* *Uudenkaupungin V.P.K. 1866-1906*. Uusikaupunki 1906

Nimimerkillä R. A.:

* *Kolmen fennomanin matka*. Zilliacus, Viipuri 1876

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat-tietokanta[vanhentunut linkki]
* O. A. Kallio : Uudempi suomalainen kirjallisuus : edellinen osa : vanhempi eli perustava aika. WSOY 1911, s. 144
* Hertta Aallon elämänvaiheet[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Sankkila, Heikki: Hertta Aalto kirjoitti 600 runoa erakkona  29.8.2005. Turun Sanomat. Viitattu 7.3.2023.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Reitto Stenfors*** 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Armas Johannes Paasonen** (29. elokuuta 1885 Viipuri – 15. marraskuuta 1950 Kuopio) oli suomalainen rautatieläinen ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Paasosen vanhemmat olivat jarrumies Erik Johan Paasonen ja Maria Helena Topiasson. Hän kävi vain kansakoulun mutta opiskeli myöhemmin Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulussa ja suoritti kauppakoulun oppimäärää vastaavan kurssin.

Paasonen työskenteli lämmittäjänä, laivan koneenkäyttäjänä ja konepajan työmiehenä 1900–1903. Hän oli valtion rautateiden palveluksessa vaihdemiehenä 1904–1918 mutta erotettiin Suomen sisällissodan jälkeen. Hän oli vankilassa poliittisista syistä 1918–1919 ja toimi vapaudttuaan osuuskaupan hoitajana Sonkajärvellä 1919–1928. Paasonen pääsi uudelleen rautateiden palvelukseen 1929 ja työskenteli sitten vaihdemiehenä ja junamiehenä. Hän oli agentuuriliikkeen johtajana 1945–1946. Paasonen toimi myös sosialidemokraattisen puolueen puhujana ja luennoitsijana.

Paasonen oli kansanedustajana 1911–1917, 1917–1918, 1924–1929, 1930–1933 ja 1936–1945 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Kuopion kaupunginvaltuustoon ja Iisalmen maalaiskunnan kunnanvaltuustoon. Paasonen oli sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston jäsen. 

Armas Paasonen oli naimisissa vuodesta 1916 Edit Elvira Piiraisen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Armas Paasonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Menneitten sukupolvien varjot** (ukr. Тіні забутих предків, *Tini zabutyh’ predkiv*, ven. Тени забытых предков, *Teni zabytyh predkov*) on Sergei Paradžanovin ohjaama neuvostoukrainalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1964. Elokuva perustuu Myh’ailo Kotsjubynskyin kirjaan.

*Menneitten sukupolvien varjot* oli Paradžanovin ensimmäinen suuri teos ja se sai kansainvälisesti kiitosta rikkaasta roolivaatteiden ja värien käytöstä. Elokuvassa kuvataan myös tarkasti hutsulien kulttuuria, ei ainoastaan kuvaamalla sen nurjia puolia vaan muun muassa musiikkia ja vaatetusta.

Elokuva nostettiin maan elokuvahistorian parhaaksi elokuvaksi Ukrainan kansallisen elokuva-arkiston eli Dovženko-keskuksen vuonna 2021 julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Pienessä hutsulien asuttamassa kylässä Karpaateilla nuori poika, Ivan, rakastuu Maritškaan, jonka isä on tappanut Ivanin isän. Perheiden jännitteistä huolimatta he aikovat mennä naimisiin ja Ivan lähtee kylästä ansaitakseen rahaa. Ivanin ollessa poissa Maritška vahingossa putoaa jokeen ja hukkuu. Kun Ivan palaa takaisin kylään, hän vaipuu masennukseen nähdessään rakastettunsa ruumiin. 

Ivan jatkaa elämäänsä puurastaen onnettomana, kunnes tapaa Palagnan kengittäessään hevosta. He menevät naimisiin perinteisin hutsulien menoin. Avioliiton onni kuitenkin pian haihtuu, kun Ivan pakkomielteisesti vaalii Maritškan muistoa. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ivan Mykolaitšuk  | … |  Ivan
  |
|  Larysa Kadotšnykova  | … |  Maritška
  |
|  Tetjana Bestajeva  | … |  Palagna
  |
|  Spartak Bahašvili  | … |  Juri Malfara
  |
|  Mykola Hrynko  | … |  paimen
  |
|  Leonid Jenhibarov  | … |  Miko
  |
|  Nina Alisova  | … |  Ivanin äiti
  |
|  Oleksandr Hai  | … |  Ivanin isä
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Top 100. Rating of the best films in the history of Ukrainian cinema Dovženko-keskus, dovzhenkocentre.org. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  1 Тіні забутих предкі (Tihi zabutyh predkiv) Dovženko-keskus, dovzhenkocentre.org. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  100 найкращих українських фільмів усіх часів за версією кінокритиків  25.6.2021. BBC, bbc.com. Viitattu 5.11.2023. (ukrainaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Tšekki

 |

 |
Litteäpäisiä nastoja
**Nasta** on joko kiinnitekappale tai liukueste esimerkiksi auton talvirenkaissa. Myös mikropiirien pinnejä kutsutaan joskus nastoiksi.

Kiinnityskäyttöön tarkoitettu nasta on valmistettu useimmiten teräksestä. Nastassa on lyhyt piikki, jonka kärki on terävä. Suomalaissa painonastoissa on yleensä litteä pää, josta nastan voi painaa paikalleen peukalolla. Amerikkalaistyyppisissä nastoissa on muovinen pää, josta saa käsillä otteen. Nastoilla voidaan kiinnittää esimerkiksi lappuja tai julisteita pehmeäpintaiselle seinälle tai ilmoitustaululle.

Rengasnastat
------------

Nastoja polkupyörän nastarenkaassa.
Erityisissä nastarenkaissa on nastoja renkaan kehällä yleensä useammassa rivissä rinnakkain. Nastarenkaat ovat nykytietämyksen mukaan tehokkain keino estää auton tahaton liukuminen jäisellä pinnalla. Nastarenkaiden käyttö aiheuttaa tiestössä kulumista ja tiestä sekä nastoista itsestään muodostuvia hiukkasia. Nämä haittatekijät on yleensä katsottu pienemmäksi kuin vahingot onnettomuuksista, joita todennäköisesti koituisi ilman nastoja ajettaessa. Teiden kuluminen nastojen vaikutuksesta on nykyään huomattavasti vähäisempää kuin 1980-luvulla, tämä johtuu nastojen painon rajoittamisesta enintään 1,1 grammaan aiemman 1,8 sijasta. Lisäksi nastojen määrää renkaassa on vähennetty, samoin kuin niiden kokoa pienennetty.

Lähteet
-------

1. ↑  Tukholma rajoittaa nastarenkailla ajoa – määräykset kiristyvät Suomessakin

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Toivo Villiam Alavirta** (synt. **Ahlström**, 27. kesäkuuta 1890 Tammela – 23. kesäkuuta 1940 Ust-Vym) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraattisen puolueen kansanedustaja. Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle ja kuoli myöhemmin vankileirillä Stalinin vainojen yhteydessä.

Elämä
-----

### Varhaiset vuodet

Alavirran vanhemmat olivat tehdastyöläinen Kasimir Ahlström ja Henriika Flink. Hän kävi kansa- ja kauppakoulun, työskentellen sen jälkeen 1906–1912 kirjanpitäjänä Oy Finlayson Ab:n Forssan tehtailla ja vuoteen 1918 saakka *Hämeen Voiman* aluetoimittajana Forssassa. Sosialidemokraattiseen puolueeseen Alavirta liittyi 1906 ja eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1917 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä.

### Aika Neuvostoliitossa

Suomen sisällissodan aikana Alavirta toimi punaisten hallinnossa ja *Suomen Kansanvaltuuskunnan Tiedonantajan* toimittajana. Sodan jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle, missä Alavirta oli aluksi suomalaisille pakolaisille perustetun Buin siirtolan konttoripäällikkönä. Samalla Alavirta liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja oli myöhemmin myös Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Leningradissa Alavirta työskenteli Suomalaisen Kustannusosuuskunta Kirjan johtajana sekä *Vapaus*-lehden toimittajana. Hän oli myös SKP:n keskuskomitean sihteeri ja myöhemmin hänet valittiin sen puheenjohtajaksi.

Vuonna 1927 Alavirta sai Santeri Nuortevalta luvan muuttaa Karjalan tasavaltaan, missä hän työskenteli Petroskoissa ilmestyneen *Punaisen Kartjalan* toimittajana. Samana vuonna hänestä tuli Karjalan tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja lisäksi Alavirta valittiin vuonna 1934 NKP:n Uhtuan piirikomitean sihteeriksi. Vuotta myöhemmin hänet erotettiin Petroskoin kaupunkikomitean päätöksellä NKP:sta "kansallisen kiihkoilun" vuoksi, jonka jälkeen Alavirta toimi 1935–1937 Petroskoin puoluekoulun johtajana. Vielä ennen pidätystään hän ehti työskentelemään suksitehtaassa.

### Vankeus ja kuolema

Alavirta pidätettiin 23. elokuuta 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta. Hän sai kahdeksan vuoden tuomion, jota Alavirta passitettiin suorittamaan Ust-Vymin vankileirille Komin tasavaltaan. Hän kuoli leirillä vuonna 1940. Alavirta rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen 1955.

Perhe
-----

Toivo Alavirran puoliso oli Hanna Anderson (s. 1894). Perheeseen syntyi poika ja tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Toivo Alavirta *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.   Viitattu 19.9.2007.
2. 1 2 3 4 5  KASNTn NKVDn vuosina 1937 - 1938 rankaisemien Suomen Eduskunnan entisten jäsenten luettelo Karjalan tasavallan virallinen internet-portaali. Viitattu 19.9.2007.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Pekka Johannes Kari** (30. elokuuta 1931 Tampere – 9. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija ja Helsingin kaupunginorkesterin konserttimestari.

Pekka Kari aloitti viulunsoiton opiskelun kymmenvuotiaana Tampereen musiikkiopistossa ja jatkoi opintoja Sibelius-Akatemiassa vuosina 1946–1953. Ensikonserttinsa vuonna 1952 hän valmisti Arno Granrothin ohjauksessa mutta jatkoi perehtymistään ranskalaiseen viulukouluun myöhemmin muun muassa Léon Nauwinckin johdolla Pariisissa.

Pitkän orkesteriuransa Kari aloitti 1953 vastaperustetun Radion sinfoniaorkesterin (RSO, aikaisemmin Radio-orkesteri, RO) ensiviulussa ja päätti tämän vaiheen orkesterin 2. konserttimestarina 1966. Saman vuoden syksyllä hänet valittiin Helsingin Kaupunginorkesterin (HKO) 1. konserttimestariksi. Hän oli tehtävässä 25 vuotta eli 1990-luvun alkuun, jolloin jäi orkesterityöstä eläkkeelle.

Pekka Kari oli vuodesta 1959 pitkään Sibelius-Akatemian viulunsoiton opettajana. Opetustehtävien ja julkisten esiintymisten ohella hän kuului usein merkittävimpien viulukilpailujen tuomaristoon ja oli Suomessa arvoviuluja hallinnoivan Cremona-säätiön hallituksen jäsenenä.

Lähteet
-------

* Kuka kukin on 1990, Otava 1990
* Kai Maasalo, Radion sinfonia-orkesterin viisi vuosikymmentä 1927–1977, Yleisradio, 1980
* Einari Marvia, Matti Vainio, Helsingin kaupunginorkesteri 1882–1982, WSOY, 1993

### Viitteet

1. ↑  Lampila, Hannu-Ilari: Muistokirjoitus: Pekka Kari 1931–2021 *Helsingin Sanomat*.  30.1.2021. Viitattu 30.1.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Aerosani** (ven. аэроса́ни) oli neuvostoliittolainen työntöpotkurin voimin liikkuva lumikelkka, myös moottorireeksi, kiitoreeksi ja lentoreeksi sanottu.

Neuvostoliiton mittaamattomat lakeudet muuttuivat talvisin lähes kulkukelvottomiksi paksujen lumikinosten muutettua kulkureitit upottaviksi tai tukittua ne kokonaan. Myös partiointi muuttui niin hankalaksi, että armeijalle oli luotava erityisesti talvisten olosuhteiden mukainen kulkuväline. Tuo kulkuväline oli erityinen lumikiituri, joka tunnettiin Neuvostoliitossa nimellä *aerosani*. Kiiturin voimalähteenä toimi lentokoneen moottori potkureineen. Itse reki oli tehty kevyestä vanerista, mutta keula saatettiin panssaroida sentin vahvuisella teräslevyllä.

Aerosanien ensimmäinen kehittäjä oli Igor Sikorski. Hän valmistutti ensimmäisen lumikiiturin 1910-luvun alussa, mutta sotilaskäyttöön tarkoitetut mallit ilmestyivät puna-armeijan arsenaaliin vasta 1920-luvulla. Niitä suunnitteli Sikorskin tapaan etevänä lentokoneiden suunnittelijana tunnettu Andrei Tupolev. Lumikiitureita käytettiin menestyksekkäästi tundralla partioimiseen ja kuljetustehtäviin.

Kiiturit taistelussa
--------------------

Aerosanit saivat varsinaisen tulikasteensa Suomea vastaan käydyssä talvisodassa. Niitä ei käytetty varsinaisiin hyökkäyksiin, koska ne olivat liian haavoittuvia. Erityisesti kranaatinheitinten tuli ja sen aiheuttamat sirpaleet olivat Aerosaneille kohtalokkaita. Muutamia raskaammin panssaroituja ja tehokkaimmalla moottoreilla varustettuja malleja käytettiin kyllä antamaan hiihtojoukoilla tulitukea. 

GAZ RF-8
Aerosani toimi samalla hiihtojoukkojen juhtana, joka saattoi hinata miehiä eteenpäin pitkillä taipaleilla ja säästää täten niiden voimia. Talvisodassa rintamalla liikkui pääasiassa malleja KM-5 ja OSAGA-6, mutta myöhemmin venäläiset alkoivat tuottaa huomattavankin erilaisia lumikiiturimalleja, joista osa pysyi palveluksessa vielä pitkään toisen maailmansodan jälkeenkin. Niistä huomattavampia olivat kaksipaikkainen, kevyt RF-8 ja raskaampi, 10 mm panssarilevyllä vahvistettu NKL-26. Molemmat saatettiin aseistaa 7,62 mm DT-konekiväärillä, muusta mahdollisesta raskaammasta aseistuksesta ei ole tietoa.

Koko artikkelin lähteet
-----------------------

* Soviet Combat Snowmobiles (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Lähteet
-------

* Mäkipirtti, Markku: *Puolustusvoimien moottoriajoneuvot 1919-1959*, s. 46-47. Tampere: Apali, 2006. ISBN 978-952-5026-54-2. (suomeksi)

Viitteet
--------

1. ↑  Torsti tietää, Helsingin Sanomat, 28.3.2010 s. D 7

Aiheesta muualla
----------------

* The Propeller-Driven Sleigh (englanniksi)
* Russian Battlefield:
	+ \*\* RF-8-GAZ-98 Snowmobile (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ NKL-26 Snowmobile (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ ANT-IV Snowmobile (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* *Boyevyye aerosani* (venäjäksi)
* *Aerosani-amfibiya AS-2* (venäjäksi)
**Juhana Pettersson** on suomalainen kirjailija, pelisuunnittelija ja toimittaja. Pettersson on kirjoittanut roolipeleistä ja videopeleistä, toimittanut Roolipelaaja-lehteä sekä tuottanut Neloselle videopelejä käsittelevää Tilt-ohjelmaa.

Pettersson kirjoitti tietokirjan *Roolipelimanifesti* (Like, 2005). Teoksessa hän käy läpi roolipelaamisen eri muotoja, historiaa ja keinoja, sekä esittelee *Joutomaa*-nimisen "turborealistisen" roolipelin.

Petterssonin esikoisromaani *Sokerisamurai* (Into, 2013) kertoo tyttöduosta ja on kustantajan mukaan "takaperin etenevä rakkaustarina". Teos käsittelee rakkautta, seksiä, musiikkimaailmaa ja BDSM-suhteita.

Petterssonin puoliso on toimittaja Maria Pettersson.

Lähteet
-------

1. ↑  Kustantajan sivu
2. ↑  Sokerisamurai Inton sivulla
3. ↑  Järvi, Antti: Matkalla instituutioksi *Ylioppilaslehti*.  1.4.2010. Viitattu 13.6.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Irja Aro-Heinilä** (s. 1947 Punkalaidun) on suomalainen kirjailija, pappi ja teologian tohtori. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, runo- ja pakinakokoelmia sekä lastenkirjoja. Hänen väitöskirjansa aiheena oli naiskuva ja naisen rooli Hilja Haahden tuotannossa, ja hän on myös kirjoittanut kirjan Hilja Haahden elämästä (SLS, 2007). Aro-Heinilä on tehnyt pitkään lähetystyötä Afrikassa ja työskennellyt opettajana Keniassa 1980-luvulla ja Tansaniassa 1990-luvulla.

Irja Aro-Heinilä syntyi Punkalaitumella pienviljelijäperheen seitsemänneksi lapseksi 1947. Hän solmi avioliiton Veikko Aro-Heinilän kanssa 1968.*lähde?*

Työvuosina Keniassa kehkeytyi ajatus lisäopiskelusta. Siihen avautui mahdollisuus 1990-luvulla tulleen aikuisopintotuen myötä, tosin samalla opettajan työtä tehden. Opettajavuosia kertyi kaksikymmentä. Irja Aro-Heinilä vihittiin papiksi yhdessä Veikko Aro-Heinilän kanssa 1995. Tämän jälkeen he lähtivät Tansanian Morogoron evankelis-luterilaisen kirkon papeiksi. Vuonna 2005 hän väitteli teologian tohtoriksi runoilija-kirjailija Hilja Haahden naiskuvista Helsingin yliopistossa. 

Irja Aro-Heinilä julkaisi 2023 Warelian kustantaman romaanin *Kun emme mitään muuta voi*, joka käsittelee naisiin kohdistuvaa väkivaltaa, kuten tyttöjen silpomista Afrikassa.

Nykyisin Irja Aro-Heinilä asuu Naantalin saaristoon kuuluvalla Livonsaarella. Eläkkeelle jäätyään hän alkoi rakentaa naisten ja tyttöjen turvakotia Tansanian Morogoroon yhdessä Lempäälän seurakunnan, Lempäälän NMKY:n ja monien muiden tahojen kanssa. Ensimmäinen rakennus Kimbilion alueella otettiin käyttöön 2014.

Irja Aro-Heinilä perusti myös oman toiminimen Artbox Irja vuonna 2010. Se on julkaissut kirjoja ja tuottaa edelleen erilaisia kulttuuripalveluja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maija Latva: Kun Irja Aro-Heinilä kirjoitti uutta kirjaansa, hän hämmästeli sisältään kumpuavaa kiukkua ja epätoivoa *Alueviesti*.  28.6.2023. Viitattu 29.10.2023.
2. ↑  Aro-Heinilä, Irja Kirjasampo.fi. Viitattu 29.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjailijan kotisivut
**Adjektiivi** eli **laatusana** on sanaluokka, joka kuuluu nomineihin eli sanoihin, jotka taipuvat sijamuodoissa. Adjektiivi ilmaisee asian tai esineen laatua. Se vastaa kysymykseen *millainen*. (Esim. auto on *punainen*, pallo on *pyöreä*, metsä on *iso*.)

Suomessa adjektiivi taipuu sijamuodon ja luvun mukaan. Muissa kielissä sitä voidaan taivuttaa myös esimerkiksi suvun eli genuksen mukaan.

Useimmista adjektiiveista voidaan muodostaa vertailuasteet. Adjektiivi sellaisenaan on positiivi eli perusaste. Suurempaa astetta ilmaisee komparatiivi eli voittoaste ja suurinta (tai erittäin suurta) astetta superlatiivi eli yliaste.

Suomen kielen komparatiivin tunnus on nominatiivissa *-mpi* ja muissa sijoissa astevaihtelullinen *-mpA-* : *-mmA-*. Kaksitavuisen vartalon loppuvokaalin *a*:n ja *ä*:n tilalla on komparatiivin tunnuksen edellä *e* (esimerkiksi *paha* : *pah**e**mpi*, *kylmä* : *kylm**e**mpi* mutta ei *mahtava* : \**mahtav**e**mpi*).

Superlatiivin tunnus on nominatiivissa ja partitiivissa *-in*, muissa sijoissa *-impA-* : *-immA-*.

Erikoistapaus on "hyvä"-adjektiivi, siinä taivutus menee hyvä, parempi, paras.

Lähteet
-------

1. ↑  Pirjo Hiidenmaa, Sari Kuohukoski, Erkki Löfberg, Helena Ruuska, Tiina Salmi: *Piste. Lukion äidinkieli ja kirjallisuus 1-3*, s. 247. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-951121850-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adjektiivi** Wikimedia Commonsissa

**Sanaluokat**

|  |  |
| --- | --- |
| Nominit | substantiivit • adjektiivit • numeraalit • pronominit |
| Verbit | verbit |
| Vaillinaisesti taipuvat | adverbit • adpositiot • partikkelit |
**Kauko Emil Aalto** (s. 14. maaliskuuta 1934 Jämsä) on suomalainen opettaja ja kirjailija.

Aallon vanhemmat olivat puuseppä Emil Aalto (1897–1964) ja Elli Metsänen (ent. Mehtänen). Hän pääsi ylioppilaaksi Jämsän yhteiskoulusta 1953 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatustieteellistä korkeakoulusta 1957. Aalto on kuvannut teoksissaan koulumaailmaa ja sen kautta yksilöä ja yhteiskuntaa. 

Aalto voitti J. H. Erkon palkinnon runosarjan vuonna 1960. Aalto ja vaimonsa toimivat tällöin opettajina Vehmersalmen Ritoniemessä.

Helsingin Sanomien *Mies ja myllynkivi* -teoksen kirja-arviossa Aallon kuvattiin kirjoittavan niin katkelmallisesti, että pidemmälle tuskin voi mennä etenemättä eräänlaiseen proosarunokokoelmaan. *Autokausi* oli aforistiikkaa ja pakinointia, joka parhaimmillaan toi kriitikko Harry Forsblomin mieleen Erno Paasilinnan mutta jossa hänen mukaansa liiallisen nerokkuuden väsyttävä vaara on lähellä.

Teokset
-------

* *Viimeinen oppitunti historiassa*, näytelmä. Jyväskylä 1962
* *Mies ja myllynkivi*, romaani. Tammi 1963
* *Autokausi*, runoja. Tammi 1970
* *Lumikki*, proosarunoelma. Itäkirja, Mikkeli 1972

Palkinnot
---------

* J. H. Erkon rahaston kirjoituskilpailu 1960

Kirjallisuutta
--------------

* Tiina Aalto: *Emil Aallon kapina. Punaisen tykkimiehen muistelmat 1918–1919*. Helsinki 2005

Lähteet
-------

* Museo24.fi: Jämsän alueen kirjailijoita: Kauko Aalto
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Kauko Aalto
* Kauko Aalto Kirjasampo.fi:ssä

### Viitteet

1. ↑  J.H Erkon rahaston neljäs kirjoituskilpailu ratkaistu.  *Helsingin Sanomat*, 27.3.1960.
2. ↑  P - a P - o: Akvarellit.  *Helsingin Sanomat*, 22.3.1963.
3. ↑  Forsblom, Harry: Ruusuja Rosa Luxemburgille.  *Helsingin Sanomat*, 11.10.1970.
**Sotilaiden äidit** (ven. Союз комитетов солдатских матерей России, *Sojuz komitetov soldatskih materej Rossii*) on venäläinen vuonna 1989 perustettu järjestö, joka on kiinnittänyt huomiota Venäjän asevelvollisten asemaan. Järjestö on herättänyt huomiota avoimella Tšetšenian sodan vastaisella kannallaan. Se myös julisti, että venäläissotilaita kuolee peitetyssä sodassa Itä-Ukrainassa 2014-2015.

1990-luku
---------

Järjestö on tuonut esille sotilaiden pahoinpitelyjä armeija-aikana. Venäjän armeijassa tapahtuu järjestön mukaan myös simputusta, rahan kiristystä ja raiskauksia. Vanhemmat sotilaat myös pistävät nuorempia sotilaita pakkoprostituutioon, suostumattomia kidutetaan. Kun vuonna 1993 Japaninmeren Ruskij-saaren koulutusleirillä kuoli nälkään neljä varusmiestä, Sotilaiden äidit teki tapauksen tunnetuksi. Vaikka Venäjällä on yleinen asevalvollisuus, vain 10% käy armeijan. Niinpä asevelvollisuusikäisiä pidätetään ja häiritään sattumanvaraisesti, kun heiltä kiristetään lahjuksia asepalveluksesta vapautusta vastaan. Kun Venäjä hyökkäsi Tšetšeniaan vuonna 1994, järjestö teki selväksi, ettei Kaukasuksen ongelmia ratkaista sotimalla. Vuonna 2004 Sotilaiden äidit järjestäytyi puolueeksi.

2000-luku
---------

Järjestö, joka oli 15 vuoden ajan osoittanut epäkohtia ja laatinut korjausehdotuksia, leimattiin terrorismin kannattajaksi.

2010-luku
---------

Sotilaiden äitien edustajat ovat julistaneet, että Venäjän armeijan sotilaita sotii salaa Itä-Ukrainassa. Järjestö pyrki saamaan omaisten korvausasiat kuntoon.Vuonna 2014 oikeusministeriö lisäsi Sotilaiden äidit vuoden 2012 lain mukaisten ulkomaisten agenttien listalle, kun järjestön puhemies Ella Poljakova oli sanonut televisiossa, että sata haavoittunutta venäläistä sotilasta oli kuljetettu sairaalaan Pietariin, vihjaten heidän olleen sotimassa Itä-Ukrainan konfliktissa. Järjestön mukaan se ei saa enää ulkomaista rahoitusta, vaan tulee toimeen täysin valtion myöntämillä varoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Iida Tikka: Venäläisjärjestö Sotilaiden Äidit ulkomaisten agenttien listalle *Mtv3*.  29.08.2014.  Arkistoitu 14.9.2014. Viitattu 27.8.2015.
2. 1 2  Prostituutiota asevelvollisilla Venäjällä  30.4.2007. Aseistakieltäytyjäliitto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 27.8.2015.
3. ↑  Jarmo Koponen: Tyyppitapaus. Uusi Suomi 22.6.2008
4. ↑  Liisa Lehmus: Sotilaiden äidit: Viranomaiset peittelevät venäläissotilaiden kuolemia Itä-Ukrainassa *Yle Uutiset*.  27.1.201. Yle. Viitattu 27.8.2015 i.
5. ↑
**Beit El** (hepr. בֵּית אֵל‎) on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 042.

Maantiede
---------

Paikallsia asuntoja.
Beit El sijaitsee Juudean kukkulilla Ramallahin kaupungin koillispuolella. Kansainvälisen lain mukaan Israelin miehitetyille alueille perustetut siirtokunnat ovat laittomia.

Historia
--------

Beit El on nimetty raamatullisen Betelin mukaan. Betel oli kanaanilaisten ja sittemmin israelilaisten hallitsema kaupunki. Se on yhdistetty Baytinin palestiinalaiseen kylään Beit Elin lähellä.

Nykyinen Beit Elin siirtokunta perustettiin vuonna 1977. Tuolloin 17 siirtolaisperhettä asettui entisen sotilastukikohdan alueelle. He perustivat aluksi kaksi siirtokuntaa nimeltä Beit El Alef ja Beit El Bet. Ajan myötä paikalle muutti lisää siirtolaisia ja molemmat siirtokunnat yhdistettiin vuonna 1997.

Väestö
------

Beit Elin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 042. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 4 410. Paikalliset ovat pääasiassa uskonnollisia juutalaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 03 Ba-Blo*, s. 524-525. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Martin Asser: Obstacles to Middle East peace: Borders and settlements *BBC News*. BBC. Viitattu 23.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Bet El) Central Bureau of Statistics. Viitattu 23.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Josefin Dolsten: At NY gala supporting Israeli settlements, plenty of love for Trump to go around The Times of Israel. Viitattu 23.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beit El** Wikimedia Commonsissa
**Suomalaiset kodinhaltiat** on Martti Haavion kirjoittama tietokirja, joka käsittelee pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Teos on julkaistu ensimmäistä kertaa vuonna 1942.

Kodinhaltiat olivat osa elävää suomalaista kansanperinnettä sukupolvien ajan. Teos käsittelee kotitonttujen ja saunatonttujen lisäksi mitä erilaisimpia pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja, kuten elättikäärmeitä ja maanhaltioita. Teos pohjautuu Haavion omiin tutkimuksiin suomalaisesta haltiauskosta ja sen eri kerrostumista.

Teoksen huomattavan suuren aineiston keräämienen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon alkoi vuonna 1935 eli *Kalevalan* 100-vuotisjuhlavuonna. Haavio ei kuitenkaan tyytynyt vain tähän aineistoon, vaan käytti lähteinään niin Viron kuin Ruotsinkin perinnearkistoja ja lisäsi aineistonsa tueksi ja selitystensä pohjaksi lisäksi aineistoja kaukaisista kulttuureista ympäri Eurooppaa ja muualtakin.

Haavio keskittyy teoksessaan kulttuuripaikkojen haltijoihin, kuten teoksen nimikin kertoo. Kodinhaltiat hän sitten jakaa esiintymisyhteyden mukaan varsinaisiin kodinhaltioihin, riihenhaltioihin, viljatonttuihin ja karjasuojanhaltioihin. Lisäksi hän tarkastelee haltioille uhraamista, tarinoita haltian kuolemasta ja erilaisia kotipiirin eläimiä, joihin liittyy haltijamotiiveja. Kustakin haltiaolennosta esitetään niihin liittyvät kertomusmotiivit, jotka vastaavat Kansanrunousarkiston arkistoluokittelua. Teoksessa erilaisiin tarinatyyppeihin liitetään myös niiden esiintymis- eli levinneisyyskartta, joka kertoo missä päin mitäkin tarinatyyppiä suomalaisella kulttuurialueella esiintyy. Haavio rikastuttaa kerrontaansa lainaamalla kirjaan valtavan määrän suoraan arkistosta otettua näyteaineistoa.

Kirjasta on myös julkaistu SKS Kirjat -kustantamon juhlapainos, jonka uudet jälkisanat on kirjoittanut folkloristiikan dosentti FT Kaarina Koski.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Suomalaiset kodinhaltiat *kirjat.finlit.fi*. Viitattu 30.11.2023.
3. 1 2  Lämmitettyjä klassikoita *agricolaverkko.fi*. Viitattu 1.12.2023.
**ISRC-tallennekoodi** (lyhenne sanoista *International Standard Recording Code*) on äänitteiden ja musiikkivideoiden tunnistamisessa käytetty koodi. ISRC -tallennekoodi määritetään ISO-standardissa **ISO 3901**. ISO on antanut koodien jakelun kansainvälisen äänitetuottajien järjestön IFPIn tehtäväksi. Suomessa ISRC -koodien antamisesta vastaa Musiikkituottajat - IFPI Finland ry

ISRC -koodi annetaan erikseen kullekin teoksesta julkaistulle tallenteelle. Näin jokaisella teoksesta julkaistulla versiolla on oma koodinsa. Luokittelu luo perustan kansainväliselle tallenteiden EDI-rekisteröinnille. Sillä on tarkoitus helpottaa paitsi kirjastojen ja arkistojen luettelointia, myös teosten tunnistamista tekijänoikeusraportoinnin yhteydessä. ISRC ei kuitenkaan yksilöi itse teosta, joten se toimisi raportoinnissa lähinnä viiteavaimena teokset yksilöivään tietokantaan.

ISRC -koodi tallennetaan itse kappaleeseen masteroinnin yhteydessä PQ -koodausvaiheessa.

Muoto
-----

ISRC -koodi muodostuu 12 merkistä seuraavassa muodossa: **CC-XXX-YY-NNNNN**. Koodin neljä osaa määritellään seuraavasti:

* **CC** on kustantajan kotimaa ISO-3166-1 alpha-2 mukaisesti
* **XXX** on kustantajan tunniste, jonka paikallinen ISRC -rekisteröintielin antaa
* **YY** määrittää tallenteen (ei siis teoksen) julkaisuvuoden
* **NNNNN** on kustantajan tallenteelle antama vuosittain juokseva sarjanumero

Lähteet
-------

  

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  ISRC Handbook, kappale 3.5.1 (Arkistoitu – Internet Archive)
Bruce Lockhart
**Robert Hamilton Bruce Lockhart** (2. syyskuuta 1887 Anstruther, Fife, Skotlanti – 27. helmikuuta 1970) oli brittiläinen toimittaja, diplomaatti, kirjailija, vakooja ja jalkapalloilija.

Lockhart liittyi nuorena Britannian ulkoministeriön palvelukseen ja ennen ensimmäistä maailmansotaa hänet lähetettiin varakonsuliksi Moskovaan Venäjälle. Siellä työskennellessään hän pelasi jalkapalloa Moskovan lähellä sijainneen englantilaisomisteisen Morozovin puuvillatehtaan joukkueessa. Lockhart pelasi jalkapalloa enimmäkseen vuonna 1912, jolloin joukkue voitti Moskovan liigamestaruuden. Hänen veljensä John Lockhart pelasi rugbya Skotlannin maajoukkueessa.

Lockhart oli Britannian Moskovan-pääkonsulina helmikuun vallankumouksen puhjetessa 1917, mutta hän lähti Venäjältä ennen lokakuun vallankumousta samana vuonna. Hän palasi Neuvosto-Venäjälle tammikuussa 1918 pääministeri Lloyd Georgen ja ministeri Alfred Milnerin lähettämänä Ison-Britannian hallituksen edustajana. Lockhart kysyi uuden neuvostohallituksen kantaa japanilaisten kulkemiseen Venäjän halki taisteluun Saksaa vastaan itärintamalle, mutta sai kieltävän vastauksen. Vuonna 1918 Lockhart ja kuuluisa brittiläinen agentti Sidney Reilly pidätettiin epäiltyinä bolševikkien johtajan Vladimir Leninin murhayrityksestä. Lockhart oli vangittuna Neuvosto-Venäjällä ja hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hänet vaihdettiin "salaisten agenttien" vaihtokaupassa venäläisen diplomaatti Maksim Litvinovin kanssa ja palautettiin kotimaahansa.

Lockhart kirjoitti kokemuksistaan omaelämäkerrallisen teoksen *Memoires of British Agents* vuonna 1934.

Toisen maailmansodan aikana Lockhart oli komentajana brittiläisen propagandan järjestämisessä vihollista vastaan. Hän oli myös brittiläinen yhteysviranomainen Edvard Benešin johtaman Tšekkoslovakian pakolaishallituksen luona. Sodan jälkeen hän jatkoi kirjoittamista, luennoimista ja BBC:n radio-ohjelmien lähettämistä Tšekkoslovakiaan yli kymmenen vuoden ajan.

Lockhart kuoli 83-vuotiaana vuonna 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Suurta seikkailua. Erään diplomaatin tunnustuksia, Kansan kuvalehti, 10.03.1934, nro 10, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eino Palola : Sodan ja rauhan maita (Bruce Lockhartin kirjan "Guns or Butter" esittely), Helsingin Sanomat, 16.11.1938, nro 310, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Herman Hellner** (9. joulukuuta 1848 Mustasaari – 14. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kamreeri ja teosofi.

Hellner aloitti uransa kruununvoudin apulaisena. Hän oli sittemmin nimismiehenä ja vuonna 1877 hänet otettiin kamarikirjuriksi tullihallitukseen. Vuonna 1880 hänestä tuli Kaupunkien Yleisen Paloapuyhdistyksen kamreeri, ja tätä tointa hän hoiti vuoteen 1923 saakka.

Hellner oli Teosofisen Seuran ensimmäisiä toimihenkilöitä Suomessa. Hän oli perustamassa 1897 *Helsingin Teosofista kirjastoa* ja hän oli kirjaston puheenjohtaja 1897–1923. Hellner julkaisi myös okkultistisia tutkielmia Kalevalasta. Hänen tätä aihetta käsitellyt kirjoituksensa *Kalevala ett teosofiskt diktvärk* ilmestyi Teosofisk Tidskrift-lehdessä vuonna 1904. Hellner kirjoitti artikkeleita sekä päivälehtiin että Teosofiseen Aikakauslehteen.

Hellner oli naimisissa vuodesta 1891 Matilda (Matty) Sofia Laurellin (1866–1948) kanssa.

Teoksia
-------

* *Kalevala, teosofinen runoteos* ; ruotsinkielisestä alkuteoksesta *Kalevala, ett teosofiskt diktvärk* suomentanut Kaija Holstikko. Ihmisyyden tunnustajien julkaisuja nro 63. Vilppula 2003

Lähteet
-------

* Hellnerin elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa
* Rafael Olinin GeneaNet-sivusto : Johan Helmer Hellner
* Pekka Ervastin 1916 ilmestyneen teoksen *Kalevalan avain* alkusanat-kappaleessa mainitaan Hellnerin Kalevala-tutkielma

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Päivästä päivään. 90 vuotta täytti... Helsingin Sanomat, 10.12.1938, nro 333, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Tšekkoslovakia vuosina 1969–1989.
Tšekin (vihreä) ja Slovakian (oranssi) sijainti Euroopan kartalla.
**Samettieroksi** (tšek. *Sametový rozvod*, slovakiksi *Zamatový rozvod*) kutsutaan vuonna 1993 väkivallattomasti tapahtunutta Tšekkoslovakian jakautumista itsenäisiksi Tšekin ja Slovakian valtioiksi. Prosessi oli huomattavasti rauhallisempi kuin Jugoslavian tai Neuvostoliiton hajoaminen.

Kolme vuotta samettivallankumouksen jälkeen Slovakiassa koettiin, että alue oli jäänyt Tšekin varjoon. Teollistuminen oli tuottanut maahan lähinnä sotilasteollisuutta, joka kärsi poliittisen tilanteen muutoksista. Slovakian puolella oli paljon työttömyyttä, kun taas Tšekin puolella yksityistäminen näytti tuottoisalta. Vuonna 1992 tehtyjen mielipidetiedustelujen perusteella kuitenkin vain 36 prosenttia Tšekin ja 37 prosenttia Slovakian asukkaista kannatti eroa, 80 prosenttia vastaajista piti sitä silti vaikeassa taloudellisessa tilanteessa väistämättömänä.

Samettivallankumouksen jälkeen keskusteltiin kolmesta vaihtoehdosta: tiivis valtioliitto, löyhempi valtioliitto tai täysin itsenäiset valtiot. Heinäkuussa 1992 Slovakian osavaltioparlamentti hyväksyi itsenäisyysjulistuksen. Tšekkoslovakian viimeinen presidentti Václav Havel erosi vapaaehtoisesti. Marraskuussa Tšekkoslovakian kansalliskokous sääti kaksi perustuslakia, joissa sovittiin valtion jakamisesta kahtia vuoden lopussa. Ero tuli voimaan 1. tammikuuta 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Heart of Europe (Arkistoitu – Internet Archive) (Slovakialainen näkemys)
2. ↑  At Fork in Road, Czechoslovaks Fret
Mohamed Muizzu lokakuussa 2023
**Mohamed Muizzu** on malediivilainen poliitikko ja vuoden 2023 Malediivien presidentinvaalien voittaja 54 % ääniosuudella. Hän asettui Malediivien presidentin virkaan 17. marraskuuta 2023. Muizzu edustaa Malediivien progressiivista puoluetta. Häntä pidetään Kiinalle myötätuntoisena poliitikkona, ja hänen valintansa on spekuloitu siirtävän malediivien ulkopolitiikan painopistettä aiempaa voimakkaammin Kiinalle myönteiseen suuntaan ja etäämälle maan perinteisestä yhteistyökumppanista Intiasta.

Aiempi poliittinen ura
----------------------

Muizzu on koulutukseltaan rakennusinsinööri. Ammattiinsa hän on opiskellut brittiläisessä oppilaitoksessa. Muizzu nousi ensi kertaa politiikan huipputehtäviin presidentti Abdulla Yameenin valtakaudella, jolloin hän palveli Malediivien rakennusministerinä. Rakennusminsiterinä toimiessaan Muizzu teki myös yhteistyötä kiinalaisten kanssa, Kiinan rahoittaessa Malediivien merkittäviä rakennushankkeita.

Yameenin presidenttikauden jälkeen Muizzu on toiminut Malediivien pääkaupunki Malén pormestarina. Muizzun pääsemistä ehdolle vuoden 2023 vaaleihin pidettiin kuitenkin pitkään epätodennäköisenä, sillä hänen puoluetoverinsa Yameenin oletettiin pyrkivän vuonna 2023 uudelleenvalintaan tämän hävittyä vuoden 2018 vaalit Ibrahim Mohamed Solih'lle. Tilanne muuttui, kun Yameen vangittiin Solihin presidenttikauden aikana.

Ennen vaaleja Muizzu on luvannut Kiinalle, että hänen valintansa mahdollistaisi maiden suhteiden lähenemisen. Hän on myös julkisesti tuonut esiin kannattavansa enemmän yhteistyötä Kiinan kuin Intian suuntaan. Muizzun vaalikampanja perustuikin laajalti siihen, että hän lupasi pyrkiä eroon Intian liian vahvaksi kasvaneesta asemasta Malediivien politiikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Who is Mohamed Muizzu, Maldives’s pro-China president-elect? *Al Jazeera*. Viitattu 15.11.2023. (englanniksi)
**Me olimme nuoria sotilaita – Tuntemattomat sotakuvat kertovat** on vuonna 2009 ilmestynyt teos, jossa julkaistaan ensi kerran noin kaksisataa yksityisistä kokoelmista peräisin olevaa valokuvaa. Kuvien ottajat ovat tavallisia sotilaita, jotka kuvasivat arkea rintamalla talvisodan alusta Lapin sodan päätökseen, ja tuloksena oli valokuvia, jotka kertovat sodasta aidommin ja paikoin raaemmin kuin viralliset TK-kuvat.

Rintamalla valokuvaaminen oli virallisesti kielletty, mutta kieltoa ei valvottu erityisen tarkasti. Varsinaisista taistelutilanteista kuvia ei kuitenkaan juuri ole, koska valoa tilanteissa oli yleensä vähän ja kuvaaminen olisi ollut vaarallista. Kuvat ovat lähinnä peräisin kaarinalaisen keräilijän Olli Kleemolan kokoelmasta, jossa on tuhansia kuvia ja satoja sota-ajan puhdetöinä tehtyjä esineitä. Kleemolan kuvia on aiemmin ollut esillä näyttelyssä Liedossa Vanhalinnassa.

Kirjan seitsemänsivuisen johdannon on kirjoittanut Gustav Hägglund, muut tekstit ovat John Lagerbohmin ja Matti Simulan.

Hägglund taustoittaa kuvia johdannossa muun muassa näkemyksellä, että sodassa puolustautuvan osapuolen sotilaiden motivaatio on aivan toista luokkaa kuin hyökkäävän. Puolustava sotilas puolustaa kotimaataan, kotiaan ja läheisiään. Hyökkääjä "jatkaa politiikka toisin keinoin", ja sen kotirintama saattaa pettää.

Kuvat jakautuvat aihepiireittäin lukuihin, ja niiden ohessa on teksti, joka selvittää kunkin aiheen taustoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Me olimme nuoria sotilaita, s. 7
2. ↑  Sotakuvia-näyttely, Pala Suomen historiaa[vanhentunut linkki]
3. ↑  Saarenoja, Anna: Kleemolan kuvat kertovat sodan arjesta *Turun Sanomat*.  16.6.2008. Viitattu 9.11.2022.
4. ↑  Högmander, Jutta: Isoisän haarikka sytytti keräilykipinän *Turun Sanomat*.  15.2.2006. Viitattu 9.11.2022.
5. ↑  Me olimme nuoria sotilaita, s. 11

Aiheesta muualla
----------------

* Kirja Otavan sivustolla[vanhentunut linkki]
* Kirjavideo (Arkistoitu – Internet Archive)
**RAND Corporation** on yhdysvaltalainen voittoa tuottamaton tutkimuslaitos ja ajatushautomo, joka perustettiin 1948 tuottamaan analyysejä Yhdysvaltain asevoimille.

Historia
--------

Project RAND perustettiin Douglasin lentokonetehtaan alaisuuteen pian toisen maailmansodan jälkeen 1. lokakuuta 1945.
Projektin taustalla olivat ilmavoimien kenraali H. H. "Hap" Arnold, sotaministerin neuvonantaja MIT:n Edward Bowles, Douglasin johtaja Donald Douglas, Douglasin pääinsinööri Arthur Raymond ja hänen avustajansa Franklin Collbohm.

Collbohm nousi RANDin johtajaksi 1946. Ensimmäinen projektin raportti oli *Preliminary Design of an Experimental World-Circling Spaceship*, jossa hahmoteltiin maata kiertävän satelliitin mahdollisuuksia tekniikan osalta, ongelmia ja hintaa, mutta myös sen merkitystä ja mahdollisuuksia ihmistä kantavan laitteen rakentamiseen.

Vuonna 1947 projekti muutti Douglasin tehtaalta omiin toimistotiloihinsa Santa Monicaan. 14. helmikuuta 1948 projekti irrotettiin Douglasista omaksi voittoa tuottamattomaksi järjestökseen. RAND Corporation sai alkurahoituksenaan miljoona dollaria korottomana lainana ja pankkitakauksena Fordin säätiöltä.

Tutkimuskohteita
----------------

RANDin saavutuksiin luetaan osallistuminen Yhdysvaltain avaruusohjelman kehittämiseen, saavutukset tekoälyssä ja monet Internetin luomiseen kehitetyt periaatteet.

Vuoden 2005 raportin mukaan enää noin puolet RANDin tutkimuksesta liittyy kansalliseen turvallisuuteen. Monia muita tutkittavia aiheita ovat perheiden tukeminen, oikeudenkäyttö, työmarkkinat, yritysten johtaminen, kriisinhallinta ja luonnonkatastrofeihin varautuminen, väestö- ja aluepolitiikan tutkimus.

Vuosina 1974–1982 RAND toteutti laajan tutkimuksen nimeltä RAND Health Insurance Experiment (RAND HIE) terveydenhuollon kustannuksista, käytöstä ja tuloksista Yhdysvalloissa. Tutkimusta käytetään edelleen ennustamaan kulujen muuttumista sairausvakuutuksen uudistusten myötä. Tutkimuksen toistaminen on sen laajuuden vuoksi lähes mahdotonta. Nykyrahassa tutkimus tuli maksamaan Yhdysvaltain terveysministeriön maksamana lähes 300 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2  A Brief History of RAND *rand.org*.
2. ↑
3. ↑  The RAND Health Insurance Experiment, Three Decades Later *ncbi.nlm.nih.gov*.

Aiheesta muualla
----------------

*
Kelttiläinen pronssikiekko, jossa on jin ja jang -tyyppinen kehrä triskelenä, josta muodostuu kolme tyyliteltyä linnun päätä. Löydetty Longban saarelta, Derryssä, peräisin esikristilliseltä ajalta.
**Triskele** on kolmesta lomittaisesta spiraalista, jaloista tai joistakin muista symboleista koostuva ornamentti, joka perustuu ympyrän jakamiseen kolmeen osaan. Triskele on symbolinen ja osittain koristeellinen merkki, joka muodostuu yksinkertaisimmillaan kolmesta samasta pisteestä lähtevästä polvekkaasta viivasta tai vaihtoehtoisesti kolmesta polvesta koukistuneesta ihmisen jalasta. Sana tulee kreikan sanasta τρισκέλιον (triskelion) tai τρισκελής (triskeles) ja se tarkoittaa kolmea jalkaa; *tri* ’kolme’ ja *skelos* ’jalka’ *lähde?*. Latinaksi se on *triquetrum*. 

Vaikka triskele on ollut symbolina useissa eri aikoina ja paikoissa, se yhdistetään erityisesti kelttiläiseen taiteeseen La Tènen kulttuurissa rautakauden aikana. Pronssikauden Irlannissa kivirakennelmien seinäpintoja koristeltiin usein kolmijakokombinaatioilla. Kristillisessä taiteessa triskele on Jumalan kolminaisuuden symboli. Nykyään triskele toimii Sisilian ja Mansaarten symbolina, joiden lipuista se löytyy. Nykyään sitä käyttävät symbolina myös niin sanotut uuspakanat.*lähde?*

Vapaa Linux-jakelu Trisquel käyttää triskelionia projektinsa tunnuksena.*lähde?* Triskelen muotoisia yksiköitä muodostava klatriini-apuproteiini osallistuu kalvorakkuloiden muodostamiseen solujen eritysaineenvaihdunnassa.

Triskeleitä
-----------

* Triskele brittiläisen polkupyöräkerhon tunnuksessa, 1927.Triskele brittiläisen polkupyöräkerhon tunnuksessa, 1927.
* Bryan Knealen veistos esittää ihmisen kolmea jalkaa.Bryan Knealen veistos esittää ihmisen kolmea jalkaa.
* Gotiikan arkkitehtuurissa käytetty triskele-elementti.Gotiikan arkkitehtuurissa käytetty triskele-elementti.
* Kelta-vihreä triskele.Kelta-vihreä triskele.
* Mansaaren lippuMansaaren lippu

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  Biederman, Hans (toim. Pentti Lempiäinen): *Suuri symbolikirja*, s. 376. Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18537-X.
2. 1 2  Aikio ja Vornanen 1993. s. 624
3. ↑  Triskele. Facta 2001. Osa 16, palsta 790
4. ↑  Frances M. Brodsky: Diversity of Clathrin Function: New Tricks for an Old Protein.  *Annual Review of Cell and Developmental Biology*, 2012, nro 1, s. 309–336. PubMed:22831640. doi:10.1146/annurev-cellbio-101011-155716. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Triskele** Wikimedia Commonsissa
Sähkölaitteita suojataan salaman aiheuttamilta vaurioilta monin eri keinoin. Laitteita voi suojata myös itse esimerkiksi irrottamalla sähkölaitteet verkkovirrasta, mutta joihinkin suojauskeinoihin vaaditaan sähköasentajaa. Suomessa ukkossuojauksen rakentaminen ei ole välttämätöntä ja sitä valvoo Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes).

Ukkossuojaus
------------

### Ukkosenjohdatin

*Pääartikkeli: Ukkosenjohdatin*
Ukkosenjohdattimen tehtävä on johdattaa salama maahan ilman,että se aiheuttaa vahinkoa ihmisille, tai rakennuksille. Ukkosenjohdatin voidaan korvata myös peltikatolla, jonka paksuus on vähintään 0,6 mm ja joka on maadoitettu jokaisesta nurkasta, jolloin siihen luodaan ns. Faradayn häkki.

#### Maadoitus

*Pääartikkeli: Maadoitus*
Yhdistämällä piiri galvaaniseen maahan salaman tuottama jännite johdetaan harmittomasti maahan.

Muut suojauskeinot
------------------

### Ylijännitesuojaus

Perinteisen ukkossuojauksen lisäksi on olemassa ylijännitesuojia, jotka suojaavat kodinelektroniikkaa liialliselta jännitteeltä. Ylijännitesuojaa ei saa itse asentaa, vaan siihen pitää hankkia sähköasentaja. Ylijännitesuojauksessa on kolme tasoa. Ensimmäisellä tasolla pyritään maadoittamaan jännite, mutta siihen jää muutaman kilovoltin jännitepiikki. Toisella tasolla madalletaan ensimmäisen portaan jättämä jännitepiikki turvalliselle tasolle (alle 1,5kV). Kolmannelle tasolle tulevat laite- ja hienosuojat, jotka tasoittavat jännitepiikin tavallisen verkkojännitteen tasolle.

Aiheesta muualla
----------------

Tukes

Lähteet
-------

1. ↑  TUKES OPAS RÄJÄHDETILOJEN UKKOSSUOJAUS TURVATEKNIIKAN KESKUS TURVATEKNIIKAN KESKUS. Räjähdetilojen ukkossuojaus - PDF *docplayer.fi*. Viitattu 10.4.2018.
2. ↑  Tukes ukkossuojaus *tukes.fi*.  Arkistoitu 5.5.2017.
3. ↑  Ch5 Finland Oy - www.ch5finland.com: Sähköala.fi | Ukkos- ja ylijännitesuojaus *www.sahkoala.fi*.  Arkistoitu 10.4.2018. Viitattu 10.4.2018.
**Leena Sinikka Kolehmainen** (s. 1970) on Turun yliopiston saksan kielen professori.

Kolehmainen on julkaissut yhden monografian (*Präfix- und Partikelverben im deutsch-finnischen Kontrast*, Peter Lang 2006) ja lukuisia artikkeleita kieli- ja käännöstieteen alalta. Yhdessä kollegoitten kanssa hän on toimittanut kokoomateoksia ja tieteellisten lehtien teemanumeroita, kuten vertailusta kieli- ja käännöstieteen menetelmänä (Matti Miestamon ja Taru Nordlundin kanssa, SKS 2013), katsauksen ei-ammatillisen kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksesta (Esa Penttilän ja Nina Pilkkeen kanssa, Virittäjä 2015), katsauksen kääntämisen ja koodinvaihdon suhteista (Janne Skaffarin kanssa, Multilingua 2016), katsauksen kaunokirjallisuuden käännösten kielitieteellinen analyysistä (Esa Penttilän ja Piet Van Poucken kanssa, International Journal of Literary Linguistics 2016) ja kuvauksen suomalaisen käännöstieteellisen tutkimuksen ajankohtaisista trendeistä (Pekka Kujamäen kanssa, 2013).

Kolehmainen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  *VIAF-tunniste*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Kotimaiset jäsenet  päivätty 5.2.2018. Suomalainen Tiedeakatemia, acadsci.fi. Viitattu 11.4.2020.
3. ↑  Arkistoitu kopioLeena Kolehmainen's home - CV Leena Kolehmainen via wordpress.com.  Arkistoitu 5.5.2014. Viitattu 13.5.2018.
4. 1 2  Arkistoitu kopioFT Leena Kolehmainen Turun yliopisto, utu.fi.  Arkistoitu 14.5.2018. Viitattu 13.5.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |