recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pyhittäjä Aleksanteri Syväriläisen luola Pyhityssaaressa.
**Pyhityssaari** (*Святой*) on Laatokan Valamon sivuluostari eli skiitta.

Saari on Valamon saariston kaukaisin ja eräs jylhimpiä; saareen pääsee avoveden aikana vain tyynellä säällä. Ensimmäinen siellä kilvoitellut oli pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen, jonka erakkoluola oli jäljellä saaressa vielä ennen sotia  Saareen rakennettiin igumeni Damaskinin aikana kirkko ja asuntola; sinne asettui muutamia skeemamunkkeja. Munkit viljelivät maata ja olivat pitkälti omavaraisia.

Pyhityssaari oli ankarimman mahdollisen kilvoittelun paikka ja sinne pääseminen koettiin suurena etuoikeutena; harva ulkopuolinen pääsi saarelle ennen sotavuosia. Viestinviejätkään eivät astuneet laituria pitemmälle. Kun luostarista tehtiin kuvateosta, valokuvaajat pääsivät tiettävästi ainoan kerran myös Pyhityssaareen.

1930-luvulla, kun saaressa asui enää yksi valvojamunkki, turisteja alettiin päästää valitusti saareen. Kenraali Mannerheim oli eräs heistä: hän kävi saaressa 5. elokuuta 1934; hän polvistui erakon majassa ikonin edessä, pyysi erakkoa rukoilemaan kanssaan ja pyysi lähtiessään tältä siunauksen.

Maaliskuussa 1940 pappismunkit isä Pietari (Pauli Jouhki) ja isä Paavali kävivät Pyhityssaaressa keräämässä talteen evakuointikelpoiset ikonit, pienimmät kirkonkellot sekä ehtoollisvälineet, pyhäinjäännökset alttaripöydästä ja antiminssit. Tämä olikin viimeinen Suomen ajan käynti tuossa salaperäisessä paikassa.

Sotavuosien jälkeen, kun Valamo jäi venäläisille, Pyhityssaaren ylle laskeutui vuosikymmenien ajaksi täydellinen hiljaisuus. Vasta neuvostovallan päättymisen jälkeen Pyhityssaareen on taas päästy; kirkko todettiin säilyneeksi ihmeen hyvin ja kunnostuskelpoiseksi.

Lähteet
-------

* Valamo - kuvia ja historiaa luostarisaarilta
* Finni, Saara: Valamo - sinisen kukan saari; Gummerus 1990; ISBN 951-30-9371-9

### Viitteet

1. ↑   Valamo - kuvia ja historiaa luostarisaarilta, s. 50-51
2. ↑   Valamo - kuvia ja historiaa luostarisaarilta, s. 187
3. 1 2  Finni s. 128-129
4. ↑   Valamo - kuvia ja historiaa luostarisaarilta; arkkipiispa Paavali: Luostarin viimeiset päivät, s. 84-88
*Hakusana "salamurhaaja" ohjaa tänne. Otsikko voi tarkoittaa myös Charles Bronsonin elokuvaa Salamurhaaja.*
Presidentti Abraham Lincoln salamurhattiin vuonna 1865
**Salamurha** on poliittisista syistä tehty murha, joka suoritetaan väijyksistä ja jonka tekijä pyrkii pysymään salassa.

Salamurhat ovat yksi vanhimmista politiikan välineistä. Rooman valtakunnan loppuvaiheissa salamurhista tuli vähitellen hyväksytty keino parantaa omaa asemaansa tai vaikuttaa politiikan kulkuun. Renessanssin aikoihin salamurhia alettiin taas pitää hyväksyttävinä tyrannin poistamiseksi asemastaan. Venäjällä viisi keisaria murhattiin alle 200 vuoden aikana. Yhdysvalloissa on tapahtunut muun muassa presidentti Abraham Lincolnin murha ja presidentti John F. Kennedyn salamurha.

Kylmän sodan aikana Neuvostoliitto salamurhasi korkean profiilin loikkareita. Yhdysvallat yritti useasti CIA:n johdolla salamurhata Fidel Castroa ja Israelin Mossad puolestaan monia palestiinalaisjohtajia Euroopan eri maissa.

Nykyään salamurhia tehdään tai yritetään useimmin poliittisesti epävakailla alueilla.

*Assassin*
----------

Muun muassa englannin ja ranskan kielissä salamurhaajaa tarkoittava termi *assassin* juontuu historiallisista islamilaisista salamurhaajista assassiineista, joiden nimi tarkoittaa arabian kielessä hasiksen syöjää tai käyttäjää.

Englannin kielessä sanaa *assassination* tiedetään ensimmäisenä käytetyn William Shakespearen näytelmässä *Macbeth* vuodelta 1605.

Katso myös
----------

* Luettelo kuuluisista poliittisista murhista
* Palkkamurha

Lähteet
-------

1. ↑  *Nykysuomen sanakirja*, s.v. *salamurha*.
2. ↑  *MOT Kielitoimiston sanakirja 2.0*. Hakusana *salamurha*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2007.
3. ↑  Oxford Dictionary of English, s. 94
4. ↑  "Assassination." *Oxford English Dictionary.* Oxford University Press, second edition, 1989.  
Lerer, Seth: *Inventing English: A Portable History of the Language.* 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salamurha** Wikimedia Commonsissa
Teppo Repo soittamassa tuohitorvea vuonna 1952.
**Teodor "Teppo" Repo** (alk. **Feodor Nikitin Safronoff**; 7. marraskuuta 1886 Soikkola – 6. tammikuuta 1962 Helsinki) oli Viistinän kylästä Soikkolan pitäjästä läntiseltä Inkerinmaalta kotoisin ollut paimen ja merkittävä henkilö perinteisen suomalaisen kansanmusiikin piirissä. Hänet tunnettiin Armas Otto Väisäsen antamalla lempinimellä Teppo. Muutettuaan Suomeen Repo toimi Singerin ompelukonemekaanikkona.

Repo sävelsi itse paimensäveliään ja tunnettiin taitavana perinteisten paimensoittimien rakentajana. Suomalaiset kansanmusiikkitutkijat löysivät vuonna 1913 Suomeen työnhakuun muuttaneen Revon vuonna 1935, minkä jälkeen hänestä tuli suuri kuuluisuus muun muassa radiossa. Repo esiintyi myös juhlatilaisuuksissa ja televisiossa ja hän teki esiintymismatkoja Ruotsiin ja Saksaan. Kansanmusiikki-instituutti on julkaissut kokoelman Revon esityksiä LP- ja CD-levyllä.

Repo on haudattu Malmin hautausmaalle (87-3-95)

Lähteet
-------

1. 1 2  Inkeriläisiä merkkihenkilöitä
2. ↑  Saha, Hannu: "Repo, Teppo (1886–1962)", *Suomen kansallisbiografia, osa 8*, s. 246–248. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Perälä, Reijo: Näin tehdään tuohihuilu. Ylen Elävä arkisto.
* Teppo Revon paimensoittu, Suomen Kuvalehti, 24.09.1938, nro 38, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Salamiyya** (arab. السلمية, Salamīya‎, myös as-Salamiya) on kaupunki Syyrian Haman maakunnassa. Kaupunki on Salamiyyan piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 66 724 ja koko piirikuntaan 186 337 asukasta.

Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 180 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta pohjoiseen, ja 30 kilometriä maakuntakeskus Hamasta itäkaakkoon.

Historia
--------

Moskeija Salamiyyassa.
Salamiyya saattaa olla antiikin ja varhaisen kristinuskon aikana kukoistanut Salamias tai Salaminias, mutta yhteys nykyiseen kaupunkiin ei ole varma. Arabit valtasivat kaupungin vuonna 636. Abbasidien valtakaudella Salamiyyasta tuli Hashemiittien haaran keskus ja kaupunki näytteli tärkeää osaa ismailiittien varhaisessa historiassa. Fatimidien dynastian perustanut Abdullah al-Mahdi Billah syntyi Salamiyyassa. Vuonna 903 karmaatit valloittivat kaupungin ja surmasivat suuren osan sen asukkaista. Abbasidit voittivat kuitenkin heidät kaupungin ulkopuolella samana vuonna. Ristiretkien aikana Salamiyyassa ei mainita olleen linnoituksia, mutta se oli useampaan otteeseen muslimiarmeijoiden kokoontumispaikka. Vuonna 1299 paikalla käytiin taistelu, jossa mongolit kukistivat mamelukkien armeijan ja miehittivät taistelun seurauksena jonkin aikaa Damaskosta. Osmanien valtakunnan aikana kaupunki menetti merkitystään ja se hylättiin kokonaan 1800-luvun alkuun mennessä todennäköisesti beduiinien muodostaman uhan takia.

1800-luvun puolivälissä al-Qadmusin ismailiittiemiiri Ismail ibn Muhammad sai osmaniviranomaisilta luvan asettua alueille orontesjoen itäpuolelle. Siirtolaiset valitsivat paikan läheltä vanhan Salamiyyan raunioita. Siirtolaiset saivat vapautuksia veroista ja asepalveluksesta, mikä veti ajan kuluessa lisää ismailiittisiirtolaisia alueelle. Vuonna 1878 alueelle muutti myös tšerkessejä. Vuonna 1884 Salamiyyasta tuli oman piirinsä keskus Haman sancakissa. Vuosisadan lopulla kaupungissa oli noin 6 000 asukasta ja viimeinen ismailiittien muuttoaalto kaupunkiin tapahtui vuonna 1919. Syyrian sisällissodan aikana Salamiyya on ollut Bašar al-Assadin hallinnon tukikohta.

Väestö
------

Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 66 724 ja koko piirikuntaan 186 337 asukasta. Salamiyya on suurin ismailiittien keskittymä Syyriassa ja koko Lähi-idässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Syrian Arab Republic: Other (2004 Census Data. Väestönlaskennan 2004 väkiluvut aluehallinnon 1. (maakunnat), 2. (piirikunnat), 3. ja 4. tasolla. Tiedot syr\_pop\_2004\_sycensus\_0.xls -tiedostossa. kaupungin väkiluku löytyy 4. tason (Admin4\_City)-välilehdeltä)  1.1.2004. humanitarianresponse.info. Viitattu 10.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Thomas Brinkhoff: Syria Citypopulation.de. Viitattu 10.10.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume VIII (Ned-Sam)*, s. 921-923. E. J. Brill, 1995. ISBN 90 04 09834 8. (englanniksi)
4. ↑  Syria: Has President Assad won the war? *BBC News*. BBC. Viitattu 13.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salamiyya** Wikimedia Commonsissa

* Salamieh (englanniksi) (salamieh.com)
**Lifim** eli **Liikkeenjohdon instituutti** oli vuodesta 1958 vuoteen 2006 toiminut yrityselämän johtoportaan täydennyskoulutuslaitos, joka sijaitsi Sannäsin kartanossa Porvoon Sannaisissa.

Ensimmäistä, elokuussa 1958 pidettyä kurssia olivat järjestämässä Tehokkaan Tuotannon Tutkimussäätiö (TTT), Helsingin kauppakorkeakoulu ja Svenska Handelshögskolan. Vuonna 1964 perustettiin Liikkeenjohdon Instituutin kannatusyhdistys ry ja pian koulutuskeskusta hallinnoimaan perustettiin Oy Liikkeenjohdon Koulutuskeskus Ab. Sen osakkaina oli 65 teollisuuden, kaupan ja finanssialan yritystä. Vuonna 1971 perustettiin Liikkeenjohdon instituutin säätiö.

Kursseista tuli suosittuja, ja sellaiselle pääsy tarkoitti tehokasta verkostoitumista ja yleensä etenemistä oman työpaikan organisaatiossa. Laskentatoimen kysymysten ohessa aihepiireinä olivat strateginen johtaminen, luovuus ja yritystoiminnan kansainvälistyminen. 1990-luvun alun lama leikkasi yritysten koulutusmäärärahoja, ja Lifimin asema alkoi heikentyä. Vuonna 2003 Helsingin kauppakorkeakoulun johdon koulutusohjelma Joko koettiin kyselyssä Lifimiä merkittävämmäksi kouluttajaksi. Laman jälkeen suosioon nousivat MBA ja muut Lifimiä kansainvälisemmät koulutukset. Myös kullekin yritykselle räätälöidyt kurssit alkoivat syödä markkinoita Lifimin kaikille avoimilta kursseilta. Viimeiseksi kurssiksi jäi elokuussa 2006 käynnistynyt kuusiviikkoinen "pitkä" kurssi numero 211.

Vuonna 2007 Helsingin kauppakorkeakoulu osti Lifimin osaksi alumnitoimintaansa. Sannäsin kartano Oy jatkoi osakeyhtiönä, jonka Aalto-yliopiston Aalto Holding Oy osti 2010 Liikkeenjohdon Instituutin kannatusyhdistykseltä.

Lifimin pitkäaikaisena johtajana 1970-luvun alusta saakka toimi tekniikan lisensiaatti Pekka Kainulainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timo Tolsa: Lifim panee pillit pussiin  21.6.2006. Tekniikka & Talous.  Arkistoitu 14.1.2012. Viitattu 28.10.2012.
2. ↑  Janne Tienari & Antti Ainamo: Liikkeenjohdon konsultoinnin nykykentästä ja historiasta Suomessa (pdf) (sivu 6) *Käsikirjoitus Työn Tuuleen 1/2004, teemanumero "Konsultointi ja konsultit"*.  2004. Helsinki:  Henkilöstöjohdon ryhmä - HENRY ry.  Arkistoitu 29.10.2013. Viitattu 12.11.2012.
3. ↑  Anna-Liisa Lilius: Joko nappasi ykköspaikan  22.8.2003. Talouselämä. Viitattu 28.10.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Mari Paalosalo: Lifimin ja Fintran fuusio näyttää jäävän haaveeksi  1.10.2003. Taloussanomat. Viitattu 12.11.2012.
5. ↑  Raija Hallikainen: Helsingin kauppakorkea hankki Lifimin  2.5.2007. Tekniikka & Talous. Viitattu 28.10.2012. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Teijo Valtanen: Pomokursseillakin voi olla hauskaa  11.3.1991. Helsingin Sanomat. Viitattu 12.11.2012. [vanhentunut linkki]
7. ↑  *Kuka kukin on 2003*. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18086-X.
**Razz** on erityisesti anglosaksisessa maailmassa suosittu avopokerin muoto. Se muistuttaa seitsemän kortin avopokeria sillä erotuksella, että razzissa huonoin käsi on paras. Razzia pelataan tavallisesti "ace-to-five low"-muodossa, eli ässä on alin kortti ja 5-4-3-2-A vahvin käsi. Razzissa ei tunneta suoria eikä värejä. Jokereita ei käytetä.

Razz-jako pelataan seuraavasti. Aluksi pelaajille jaetaan kaksi piilokorttia ja yksi avokortti. Seuraa panostuskierros. Sitten vielä mukana olevat pelaajat saavat yhden kerrallaan kolme näkyvää korttia, ja jokaista korttia seuraa panostuskierros. Lopuksi jaetaan vielä yksi piilokortti. Jokaisella loppuun asti pelanneella on seitsemän korttia - neljä näkyvää ja kolme kuvapuoli alaspäin olevaa korttia.

Razzia pelataan tavallisesti limiittipelinä alkupanoksin. Ensimmäisellä kierroksella panostamisen aloittaa se pelaaja, jolla on korkein näkyvä kortti (*bring it in*). Ensimmäisellä kierroksella jokainen pelaaja sijoittaa pottiin myös alkupanoksen eli *anten*.

Razzia on pelattu World Series of Pokerissa vuodesta 1973. Nykyisin pelimuoto ei ole kovin suosittu, mutta sitä pelataan yhtenä pelinä ("kirjain R") H.O.R.S.E.-turnauksissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Säännöt englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Säännöt suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Teppolan keskuskatu.
**Teppola** (ven. Низино, *Nizino*) on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarhovin eteläpuolella ja rajoittuu pohjoisessa Pietarin kaupungin alueeseen. Asukkaita on 2 700 henkeä (vuonna 1997).*lähde?*

Kuntaan kuuluvat lisäksi seuraavat asutuskeskukset: Kuusoja (Луизино, *Luizino*), Kylänpää (Сашино, *Sašino*), Luukkala tai Lukkala (Мишино, *Mišino*), Minino (Минино), Mustaoja (Владимирово, *Vladimirovo*), Myllysi (Марьино, *Marjino*), Porola (Костино, *Kostino*), Ristikylä (Ольгино, *Olgino*) ja Teppois-Soikkina (Санино, *Sanino*).

Venäjän keisarikunnan puitteissa Teppola kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan. Kylät muodostivat ennen Tyrön luterilaisen seurakunnan Papinkonnun puolen, joka mainitaan jo keskiajalla nimellä *Popova Gora* (Попова Гора). Myöhemmin suomalainen nimi muovautui venäläiseen muotoon *Babigon* (Бабигон). Asukkaat olivat luterilaisia inkerinsuomalaisia lukuun ottamatta Porolan kylää, jossa asui ortodoksisia inkeroisia.

Nikolai I:n aikana Papinkonnusta tuli osa Pietarhovin eteläistä maisemapuistoa (Луговой парк, *Lugovoi park*). Arkkitehti Andrei Stackenschneider suunnitteli 85 hehtaarin laajuiseen puistoon puutarhoja, lampia, huvimajoja, ortodoksikirkon sekä Papinkonnun mäelle Belvederin (Бельведер) palatsin, josta avautuu näkymä Suomenlahdelle ja Pietariin. Samalla seudun kylät järjestettiin uudelleen säännöllisen asemakaavan mukaan ja niille annettiin uudet venäläiset nimet enimmäkseen keisariperheen jäsenten mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 159. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Uusi Suometar 16.11.1882
* Raskin, A.G. *Petrodvorets: Dvortsy-muzei, parki, fontany*. Leningrad: Lenizdat, 1988, s. 183–185.
* Teppolan kunnan sivusto (venäjäksi)
**Gusau** on Nigerian Zamfarain osavaltion pääkaupunki ja paikallishallintoalue (LGA). Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran Sokotojoen varrella Nigerian luoteisosassa, linnuntietä noin 355 kilometriä Nigerian pääkaupunki Abujasta pohjoisluoteeseen. Gusaussa on Kaura Namodan ja Zarian välisen pääradan rautatieasema; kaupungin kautta kulkee myös toisen luokan valtatie Talata Marfarasta Funtuaan. Kaupungin (paikallishallintoalueen) väkiluku oli vuonna 383 712 (VL 2006).

Paikkakunta kasvoi Zariaan (180 km kaakkoon) johtavan rautatieyhteyden rakentamisen (1927) jälkeen. Nykyaikana Gusau on ympäröivällä seudulla kasvatettavan puuvilla- ja maapähkinäsadon tärkeä kokoajapaikka. Vaikka puuvillan jalostus on ollut pitkään ollut paikallisesti tärkeä työllistäjä, vasta 1960-luvulla kaupunkiin avattiin tekstiilien tuotantolaitos. Myös siemenöljyn ja soijapapujen proessointilaitokset rakennettiin. Puuvillan, kankaiden ja maapähkinöiden ohella Gusausta viedään tupakkaa, kanoja ja vuohia. Seudun hausat ja fulanit kasvattavat myös nautakarjaa, lampaita, aaseja, hevosia ja kameleja. Kauppaa käydään myös hirssillä, durralla, riisillä, herneillä, pavuilla ja tulva-alueella kasvatetuilla vihanneksilla.

Kaupungissa toimii muun muassa naisille suunnattu kasvatustieteellinen korkeakoulu ja Gusaun federaatioyliopisto (FUGUS, perustettu 2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Brinkhoff: Nigeria: Administrative Division - States and Local Government Areas - Zamfara - Gusau *citypopulation.de*. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Federal Republik of Nigeria: 2006 Population Census (pdf) (arkistoitu, via archive.org) National Bureau of Statistics (of Nigeria), nigerianstat.gov.ng.  Arkistoitu 5.3.2012. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Gusau *Encyclopaedia Britannica, britannica.com*. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  History Gusaun federaatioyliopisto, fugusau.edu.ng. Viitattu 15.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gusau** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Teppo Vapaus**, oikealta nimeltään **Frank Leppänen**, on suomalainen toimittaja ja muusikko. Hän on työskennellyt toimittajana YleX-radiokanavalla, Soundi-lehdessä ja perustamassaan Nälkä.fi-verkkolehdessä.

Vapaus toimitti ja juonsi YleX:llä Uuden musiikin rockshow -ohjelmaa vuodesta 2018. YleX ilmoitti heinäkuussa 2021, että ohjelma jää toistaiseksi tauolle. Ohjelmaan oli viitattu Instagramissa toimineen Punkstoo-tiliin liittyvissä keskusteluissa. Helsingin Sanomien tietojen mukaan keskustelut liittyivät ohjelman toimittajaan. Syyskuussa 2021 YleX ilmoitti, että Uuden musiikin rockshow loppuu ja että Vapaus vetäytyy ohjelmasta.

Vapaus on saanut yhdessä neljän muun Ylen musiikkitoimittajan kanssa Suomen Musiikintekijät ry:n myöntämän Pro Musiikintekijät -kun­niamaininnan suomalaisen kevyen musiikin hyväksi tekemästään työstä.

Vuonna 2012 ilmestyi Vapauden kirjoittama kirja Herra Ylpöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oinaala, Sampsa: "Olen parempi kuin Spotify", lataa YleX:n toimittaja Teppo Vapaus, jolle algoritmi on myös mieluisa työkalu *Helsingin Sanomat*.  20.2.2020. Viitattu 21.9.2021.
2. 1 2  Haavisto, Markku: Teppo Vapaus aloittaa YleX:n uuden rockmusiikin erikoisohjelman: "Rockin kuolema on emävale" *YleX*.  30.01.2018. Viitattu 21.9.2021.
3. ↑  Riihinen, Eleonoora & Onali, Alma: Uuden musiikin rockshow jää tauolle, syynä punkin metoo-keskustelut YleX:n toimittajasta: "Nollatoleranssi ahdisteluun" *Helsingin Sanomat*.  21.7.2021. Viitattu 21.9.2021.
4. ↑  Timonen, Vilma: YleX lopettaa Uuden musiikin rock­shown’n: taustalla punkin #metoo-keskustelut *Helsingin Sanomat*.  9.9.2021. Viitattu 21.9.2021.
5. ↑  Hartikainen, Ville: Kirjailija-rokkari avoimena: "Päihteiden käyttö vei koko ajan syvemmälle" *Iltalehti*.  22.08.2014. Viitattu 21.9.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle
	+ 2

 |

 |
**Jonathan Rey Borstein** (s. 7. marraskuuta 1984 Torrance, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Chivas USA:ta ja on pelipaikaltaan puolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Borstein aloitti ammattilaisuransa Chivasissa vuoden 2006 SuperDraftissa. Kesäkuussa 2006 hän teki avausmaalinsa FC Dallasia vastaan, tosin hyökkääjän paikalla joukkueessa vallinneiden loukkaantumisten takia. Kauden lopussa hänellä oli kasassa neljä syöttöä ja kuusi maalia ja oli tehokkain tulokaspelaaja. Borstein palkittiin vuoden tulokkaaksi Major Soccer Leaguessa.

Vuonna 2008 Borstein kärsi polvivammasta kevään ajan. Palattuaan valmentaja halusi tehostaa hänen hyökkäysvoimaansa.

Maajoukkueura
-------------

Borstein pelasi debyyttiottelunsa Yhdysvaltain maajoukkueessa tammikuussa 2007 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän osallistui Copa América 2007:n turnaukseen ja hänet valittiin myös maanosaliittojen cup 2009:aan sekä MM-kisoihin 2010.

Bornstein on pelannut 38 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2007–2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: USA - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.10.2018. (englanniksi)

  

Yhdysvaltain joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Howard |
2 Bornstein |
3 Bocanegra |
4 Casey |
5 Onyewu |
6 Pearce |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Davies |
10 Donovan |
11 Wynne |
12 Bradley |
13 Clark |
14 Califf  |
15 DeMerit |
16 Kljestan |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Adu |
20 Torres |
21 Spector |
22 Feilhaber |
23 Robles |
Valmentaja Bob Bradley

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Howard |
2 Spector |
3 Bocanegra |
4 Bradley |
5 Onyewu |
6 Cherundolo |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Gómez |
10 Donovan |
11 Holden |
12 Bornstein |
13 Clark |
14 Buddle |
15 DeMerit |
16 Torres |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Edu |
20 Findley |
21 Goodson |
22 Feilhaber |
23 Hahnemann |
Valmentaja Bob Bradley
Razumovskin palatsi iltavalaistuksessa.
**Razumovskin palatsi** (ven. дворе́ц Разумо́вского, *dvorets Razumovskogo*) on vuosina 1762–1766 pystytetty rakennusmuistomerkki Pietarin keskustassa Venäjällä. Barokin ja klassismin siirtymävaihetta edustavan rakennuksen ovat suunnitelleet Aleksandr Kokorinov ja Jean-Baptiste Vallin de la Mothe.

Moikajoen rannalla sijaitseva palatsi rakennettiin Ukrainan viimeistä hetmania ja Venäjän tiedeakatemian presidenttiä Kirill Razumovskia varten. Tontin perällä sijaitsevaa päärakennusta reunustavat myöhemmin uudelleen rakennetut siipirakennukset, jotka yhdessä kiviaidan ja joonialaisten pylväiden koristaman pääportin kanssa muodostavat suljetun etupihan. Barokin vaikutus näkyy pyöreissä ikkunoissa, runsaassa veistoskoristelussa, pehmeissä muodoissa ja keskiportiikin yläpuolella kohoavassa korkeassa attikassa. Klassismia edustaa ulospäin vedetty korinttilainen pylväikkö. Samankaltainen pylväikkö koristaa myös rakennuksen takajulkisivua. Sisätilojen alkuperäistä barokkikoristelua on säilynyt vain pääsisäänkäynnin porraskäytävässä. Palatsin yhteyteen kuulunutta muotopuutarhaa on jäljellä sen itäpuolella, jossa Andrei Voronihinin suunnittelema valurauta-aita erottaa sen Kazaninkadusta.

1700-luvun lopussa valtio osti palatsin ja luovutti sen Pietarin löytölastenhuoneelle. 1800-luvulla siinä toimi Nikolain orpolasten instituutti. Nykyään Razumovskin palatsi on vuonna 1918 perustetun Hertzenin pedagogisen yliopiston päärakennus. Rakennuksen edessä on vuonna 1961 pystytetty pedagogi Konstantin Ušinskin muistomerkki.

Palatsin osoite on Moikan rantakatu 48 Nevan valtakadun vieressä. Lähin metroasema on Nevski prospekt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 535. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. 1 2 3  Lisovski, V.G.: *Sankt-Peterburg: otšerki arhitekturnoi istorii goroda, tom 1*, s. 224. Sankt-Peterburg: Kolo, 2009. ISBN 978-5-901841-57-0.
3. ↑  Lisovski, V.G.: *Sankt-Peterburg: otšerki arhitekturnoi istorii goroda, tom 1*, s. 225. Sankt-Peterburg: Kolo, 2009. ISBN 978-5-901841-57-0.
4. ↑  Vitjazeva V.A. & Kirikov, B.M.: *Leningrad: Putevoditel*, s. 135. Leningrad: Lenizdat, 1987.

Aiheesta muualla
----------------

* Razumovskin palatsi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Jonas Žemaitis** (1909 Palanga – 26. marraskuuta 1954 Moskova, Neuvostoliitto) oli liettualainen antikommunistinen partisaani ja yksi Liettuan partisaanisodan johtajista.

Elämäkerta
----------

Žemaitis syntyi Palangassa silloisessa Venäjän keisarikunnassa. Maailmansotien välisenä aikana hän opiskeli Saint-Cyrin sotilasakatemiassa lähellä Pariisia. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan vuonna 1940 hänet otettiin palvelukseen puna-armeijaan, mutta hänen onnistui paeta Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon vuonna 1941. Saksan miehityksen aikana hän oli aktiivinen maanalaisessa *Saulių Sajunga* -järjestössä. Neuvostoliiton joukkojen vallattua alueen uudelleen vuonna 1944 hän pyrki yhtenäistämään maassa toimineita useita eri vastarintaliikkeitä. Vuonna 1948 hän nousi vastarintajoukkojen johtoon Länsi-Liettuassa ja seuraavana vuonna hänestä tuli *Lietuvos Laisvÿes Kovu Sajudis* -liikkeen sotilaallinen johtaja. Koko maan vastarintaliikkeen johtoon hän nousi vuonna 1951. Huolimatta partisaanien joukkokarkotusten ja kollektivisaation tuottamista vaikeuksista hän piti yllä suhteita myös ulkomaailmaan. Sairastuttuaan vuonna 1951 Žemaitis vetäytyi aktiivisesta vastarinnasta ja vietti puolitoista vuotta piileskellen Šimkaičiain metsässä. Neuvostoliiton turvallisuusjoukot vangitsivat hänet ja hänen vaimonsa 23. toukokuuta 1953. Hänet vietiin Moskovaan, jossa häntä kuulusteli Lavrenti Berija. Žemaitisin kieltäydyttyä yhteistyöstä hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wojciech Roszkowski ja Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 1152. M.E.Sharpe, 2008. ISBN 978-0-7656-1027-0. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Väinö Lehtonen** (8. heinäkuuta 1884 Loimaa – 14. syyskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen Korkeasaaren eläintarhassa työskennellyt rehumestari joka julkaisi useita kirjoja Korkeasaaren eläimistä. 

Hämeestä Helsinkiin muuttanut Lehtonen aloitti työnuransa Korkeasaaressa eläintenhoitajana 1923. Hän siirtyi pian eläintarhan rehumestariksi ja hän työskenteli tässä tehtävässä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1940-luvun lopulla.

Lehtonen julkaisi kuusi kirjaa Korkeasaaren eläimistä. Kirjat oli kuvitettu hänen itse ottamillaan valokuvilla. Lehtonen oli aloittanut valokuvauksen 1920-luvulla ja hän kuvasi pääasiassa Korkeasaaressa mutta myös muuallakin Heisingissä. Lehtoselta jäi kaikkiaan noin 1 200 lasinegatiivia. Lehtosen kuvia oli esillä kesällä 2009 Korkeasaaren Karhulinnassa pidetyssä näyttelyssä.

Lintu- ja luontokirjoja kirjoittanut biologi, opettaja ja lintutieteilijä Leo Lehtonen oli Väinö Lehtosen poika.

Teoksia
-------

* *Korkeasaaren eläimiä*. Otava 1937
* *Eläintarinoita : kertomuksia ja kuvia Korkeasaaren eläimistä*. Otava 1941
* *Tarinoita Korkeasaaren eläimistä*. Otava 1945
* *Korkeasaaren eläinlapsia ja hiukan -äitejä ja -vanhuksiakin*. Otava 1948
* *Korkeasaaren kirja : kuvauksia Korkeasaaren eläimistä*. Otava 1951
* *Korkeasaaren elämää sanoin ja kuvin*. Otava 1954

Lähteet
-------

* Väinö Lehtonen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Korkeasaari.fi : Väinö Lehtosen muistonäyttely[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

Väinö Lehtosen lehtiartikkeleita:

* Tuonen vierailuja Korkeasaaressa, Suomen Kuvalehti, 27.02.1937, nro 9, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eläimet katselevat sinua, Suomen Kuvalehti, 03.07.1937, nro 27, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Katja Salivaara** (s. 12. elokuuta 1980 Mikkeli) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti koko uransa ajan Mikkelin Kilpa-Veikkoja ja häntä valmensivat uransa aikana Katja ja Kari Kuusela, Heikki Lehti, Miska Viiri ja Petteri Jouste. 

Salivaara on saavuttanut aikuisten SM-kilpailuissa useita mitaleja: 100 metrin juoksussa kolme pronssia, 200 metrin juoksussa kaksi pronssia, 4 × 100 metrin viestijuoksussa kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin sekä 4 × 400 metrin viestijuoksussa yhden kullan ja kaksi hopeaa. Sisäratojen SM-mitaleja hänellä on aikuisten sarjassa 60 metrin juoksusta yksi pronssi, 200 metrin juoksusta kaksi hopeaa ja yksi pronssi, 60 metrin aitajuoksusta yksi pronssi sekä 4 × 200 metrin viestijuoksusta yksi kulta ja yksi pronssi. Maaotteluissa hän on ollut mukana useita kertoja vuodesta 1997 lähtien niin aikuisten kuin myös eri ikäkausimaajoukkueiden edustajana. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on 11,69 ja 200 metrin juoksussa 24,07.

Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1999 Salivaara juoksi osuuden Suomen pronssijoukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Katja Salivaara Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
M/S Ehrensvärd Katajanokalla
**M/S Ehrensvärd** on yksi Suomenlinnan lautoista. Se tunnetaan niin kutsuttuna huoltolauttana, joka liikennöi vain arkisin.

Laivan on valmistanut konepaja Hollming. Tarjouskisassa olivat vuonna 1977 mukana Hollming ja Valmet. Hollmingin tarjous oli alun perin epäilyttävän alhaiset 5,1 miljoonaa markkaa, ja rakennustöiden aikana huomattiinkin runsaasti ongelmia muun muassa lautan pituuteen ja potkureihin liittyen. Lautta saikin rakennusaikanaan lehdistössä liikanimen "susi-lautta".

Huoltolautan vihki käyttöön kaupunginjohtaja Teuvo Auran vaimo Sirkka Aura. Lautta aloitti säännöllisen liikennöinnin 27. marraskuuta 1978.

Tekniset tiedot
---------------

Tiedot vuodelta 2009.

* Pituus 43,0 m
* Leveys 8,7 m
* Maksimisyväys 4,4 m
* Sivukorkeus 3,2 m
* Bruttovetoisuus 280
* Koneteho 1100 kW
* Pääkoneen tyyppi Caterpillar 3508 V

Lähteet
-------

1. 1 2  Herranen, Timo: *Suomenlinnan lauttaliikenteen historia*, s. 56–59. Suomenlinnan Liikenne Oy, 2000. ISBN 952-91-2257-8.
2. ↑  Kahlos, Anton: *Sähköinen huolto- ja kunnossapitojärjestelmä M/S Ehrensvärd -yhteysalukseen*, s. 9. Kymenlaakson ammattikorkeakoulu, 2009. Teoksen verkkoversio.
**Väinö Luoma** (29. tammikuuta 1887 Raahe – 6. lokakuuta 1952 Tukholma) oli suomalainen Akateemisen kirjakaupan pitkäaikainen johtaja, joka kehitti johtamastaan yrityksestä alallaan suurimman Pohjoismaissa.

Luoman isä oli hovioikeuden asessori ja kansanedustaja Albert Luoma, äiti Amanda Maria Snellman ja puoliso vuodesta 1932 Siiri Weissman. Ranskan kielen opiskelija Luoma tuli Akateemisen kirjakaupan palvelukseen myyntiapulaiseksi vuonna 1907 ja eteni sitten osaston johtajaksi ja yritykseen hankitun Waseniuksen kirjakaupan johtajaksi. Palattuaan takaisin pääliikkeen johtajaksi neljän vuoden jälkeen Luoma tuli myös Akateemisen kirjakaupan osakkaaksi, ostamalla kolmanneksen yhtiön osakkeista. Kun Stockmann osti Akateemisen kirjakaupan vuonna 1930 ja se muutti toimimaan tavaratalon yhteyteen, Luoma jatkoi kirjakaupan johtajana. Hän oli myös emoyhtiön hallintoneuvoston jäsen vuoteen 1934 saakka. Vuonna 1939 Luomasta tuli kirjakaupan toimitusjohtaja, seuraavana vuonna kirjakauppayhtiö sulautettiin Stockmanniin. Kirjakaupan liikevaihto kasvoi sotavuosina Luoman johdossa 190 prosenttia, sotien jälkeen yritys taas menestyi muun muassa tarjoamalla englanninkielistä asiantuntijakirjallisuutta ja 1950-luvulta alkaen yhä enemmän myös ulkomaankielistä kaunokirjallisuutta. Luoma oli vaativa johtaja, mutta toisaalta kun hän aloitti johtajana Suomen merkittävimmässä kirjakaupassa, hän oli vuoteen 1947 mennessä kehittänyt Akateemisen kirjakaupan alallaan Pohjoismaiden suurimmaksi yritykseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Määttä, Vesa: "Väinö Luoma", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 334-335. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Akateemisen kirjakaupan historiaa (Viitattu 1.2.2016)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Väinö Viktor Muinonen** (30. joulukuuta 1898 Lauritsala – 10. kesäkuuta 1978 Imatra) oli suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päämatkana oli maraton. Hän voitti maratonin EM-kultaa vuonna 1938 ja hopeaa 1946. Maratonin Suomen mestaruuden Muinonen voitti vuosina 1937 ja 1940, ja oli hopealla vuonna 1946.

Elämä ja ura
------------

Väinö Muinosen vanhemmat olivat työmies Viktor Muinonen ja Maria Nikulainen. Muinosen äiti kuoli synnytyksessä, jonka jälkeen hän asui kasvattiäitinsä luona Lappeenrannassa 14-vuotiaaksi saakka. Kansakoulun jälkeen Muinonen oli maatyömiehenä ja aloitti urheilun 16-vuotiaana naapuritalossa asuneen Rudolf Muukkosen innostamana. Vuotta myöhemmin hän liittyi Lauritsalan Teräksen jäseneksi. Muinonen kilpaili vuoteen 1928 saakka lähinnä piiritasolla, koska köyhällä seuralla ei ollut varaa lähettää häntä kansallisiin kisoihin. Ainoa valtakunnallinen kilpailu oli vuonna 1923, jolloin Muinonen osallistui TUL:n mestaruuskilpailuihin Helsingissä sijoittuen 25 000 metrillä Olli Vänttisen ja Iivari Rötkön jälkeen kolmanneksi.

Vuonna 1928 Muinonen siirtyi SVUL:n alaiseen porvariseuraan Vuoksenniskan Urheilijoihin, mutta ei raskaan sahatyönsä väsyttämänä kilpaillut kolmeen vuoteen. Vuonna 1931 Muinonen vaihtoi työpaikkaa Enso-Gutzeitin omistamalle Harakan sahalle Imatralle ja innostui jälleen harjoittelemaan Oiva Ekholmin kanssa. Vuonna 1935 Muinonen juoksi ensimmäisen maratoninsa ja vuotta myöhemmin hän sijoittui Ilmajoella järjestetyissä olympiakarsinnoissa toiseksi Mauno Tarkiaisen jälkeen uransa toisessa maratonissa. Berliinin olympiamaratonilla 1936 Muinonen oli viides.

Vuonna 1938 Muinonen voitti Pariisissa maratonin EM-kultaa tuloksella 2.37.28,8. Talvisodassa panssarintorjuntamiehenä taistellut Muinonen voitti välirauhan aikana lokakuussa 1940 Bolognassa maratonin ajalla 2.39.0. Sotien jälkeen vuonna 1946 Muinonen oli 47-vuotiaana Oslon EM-maratonilla hopealla Mikko Hietasen jälkeen tuloksella 2.26.08. Vuonna 1949 Muinonen juoksi vielä 50-vuotiaana Turussa maratonin aikaan 2.36.23,0, sijoittuen kilpailun kahdeksanneksi. Aika oli vuoden maailmantilastossa 21:ksi paras.

Yksityiselämä
-------------

Muinosen puoliso oli Ida Sinkkonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1923.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Poijärvi, L. Arvi P. ; Havu, Ilmari ; Jääskeläinen, Mauno (toim.): *Kuka kukin on 1950 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 478. Helsinki: Otava, 1949.
2. 1 2 3 4  Väinö Muinonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 6.4.2006.
3. 1 2  Jukola, Martti: Pariisissa loppui Muinoselta matka kesken.  *Enso-Gutzeit Tornator*, 1938, nro 6, s. 28–29. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.9.2021.
4. ↑  Muinonen voitti Bolognan maratonjuoksun.  *Helsingin Sanomat*, 22.10.1940, s. 10. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 22.8.2018.
5. ↑  World Marathon Rankings for 1949  16.1.2015. Association of Road Racing Statisticians. Viitattu 30.10.2016.
**Škoda Fabia IV** on Škoda Fabian neljännen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2021 lähtien.

Škoda Fabia IV (2021–)
----------------------

Neljännen sukupolven Fabia esiteltiin keväällä 2021. Se perustuu samalle MQB A0 -pohjalevylle kuin esimerkiksi muutamaa vuotta aikaisemmin esitellyt Volkswagen Polo VI ja SEAT Ibiza. Edeltäjäänsä verrattuna auto kasvoi 111 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 94 millimetriä akseliväliltään. Tavaratila on 50 litraa aiempaa suurempi.

Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Fabia sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Moottorivalikoimassa ovat kolmesylinteriset vapaasti hengittävä 1,0 MPI (64/79 hv) ja turboahdettu 1,0 TSI (94/109 hv) sekä nelisylinterinen turboahdettu 1,5 TSI (148 hv). Tehokkaamman 1,0-litraisen TSI:n yhteydessä on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto, kaikissa pienitehoisemmissa moottoreissa viisivaihteinen. 1,0 TSI:n tehokkaamman version yhteyteen saa myös seitsemänportaisen DSG-kaksoiskytkinvaihteiston, joka on vakiona 1,5 TSI:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  New 2022 Skoda Fabia grows in size and gets tech boost *Auto Express*.  4.5.2021. Viitattu 13.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Škoda Fabia 2021 Euro NCAP. Viitattu 9.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Fabia (2021)** Wikimedia Commonsissa
**M/S Emerald Princess** on Princess Cruisesin vuonna 2007 Italiassa valmistettu Grand-luokan risteilyalus.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Fincantierin Monfalconen telakalta Italiasta nimellä *California Princess*. Sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 2005 telakkanumerolla 6131 ja alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 2006. Alus luovutettiin 14. maaliskuuta 2007 bermudalle rekisteröidylle Princess Cruises Line Limitedille. Alus valmistui kuitenkin vasta 30. maaliskuuta.

Liikennöinti
------------

Alus lähti ensimmäiselle risteilylle 11. huhtikuuta 2007 ja se kastettiin 13. toukokuuta Pireuksessa Kreikassa *Emerald Princessiksi*. Vuonna 2009 laiva sai kritiikkiä Suomessa, koska miehistö ei ollut ilmoittanut ennalta laivalla olleista sikainfluenssa-tapauksista. Ilmoitus tautitapauksista tehtiin vasta, kun alus oli jo laiturissa kiinni. Alus joutui syyniin ja seuraavalla kerralla se joutui odottamaan merellä, kunnes Suomen viranomaiset olivat tutkineet laivan.

Aluksella syttyi 25. heinäkuuta 2010 uhkaava tulipalo, joka saatiin sammumaan neljä tuntia myöhemmin. Alus törmäsi 17. toukokuuta 2011 Pietarissa puomiin, jolloin aluksen pelastusvene vaurioitui.

Lähteet
-------

1. ↑  7seasvessels.com
2. 1 2 3  faktaomfartyg.se
3. ↑  Epidemia loistoristeilijällä: Laiva aikoo palata Helsinkiin iltalehti.fi. Viitattu 24.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Emerald Princess** Wikimedia Commonsissa

* Princess Cruisesin kotisivu
Väinö Linnan seuran logo.
**Väinö Linna seura ry** on kirjallinen seura. Yhdistys perustettiin Urjalassa Väinö Linnan syntymäpäivänä 20. joulukuuta 1977. Sen tarkoituksena on Väinö Linnan henkilöön ja tuotantoon kohdistuvan mielenkiinnon ja harrastuksen herättäminen ja edistäminen sekä Linnan elämään ja teoksiin liittyvien muistojen ja muun aineiston kokoaminen ja vaaliminen. Lisäksi seura tukee niin Linnan henkilön ja tuotannon innoittamaa kuin muutakin suomalaista luovaa kirjallisuutta ja taidetta, edistää niihin liittyvää tutkimusta sekä tukee urjalalaista kulttuurityötä. Seurassa on yli 100 jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Urjalan kunnanjohtaja emeritus Hannu Maijala.

Toiminta
--------

Väinö Linnan seura järjestää vuosittain valtakunnallisen Pentinkulman päivät -kirjallisuustapahtuman Urjalassa yhteistyössä Urjalan kunnan kanssa. Tapahtuman yhteydessä seura järjestää E80-esikoiskirjailijaseminaarin, jossa esikoiskirjailijoilla on mahdollisuus saada kirjallisuuden ammattilaisilta tietoa kirjailijuudesta ja verkostoitua muiden vertaistensa kanssa.

Valtakunnallisen kirjallisuustapahtuman lisäksi seura järjestää nimikkokirjailijansa tuotantoon ja henkiseen perintöön liittyviä tapahtumia yhteistyössä eri toimijoiden kanssa. Seura kunnioittaa Linnan muistoa vuosittain perinteisellä seppeleenlaskutilaisuudella kirjailijan haudalla Kalevankankaan hautausmaalla tämän syntymäpäivänä 20.12. 

Väinö Linnan seura on mukana kirjailijan mukaan nimetyn kulttuurimatkailureitin kehittämisessä kirjailijan kotimaisemissa Urjalan Honkolan kylässä. Lisäksi seura järjestää jäsenilleen teatterimatkoja ja muuta kulttuuritoimintaa.

Julkaisut
---------

Väinö Linnan seura julkaisee Väinö Linnaan ja hänen tuotantoonsa liittyviä teoksia sekä muuta seuran kirjallisuus- ja kulttuuritoimintaan liittyvää kirjallisuutta. 

Seuran julkaisemat teokset sekä seuran toimintaan liittyvät teokset, joiden julkaisemista seura on edistänyt:

* Heidi Koivula: *Pentinkulman perilliset. Väinö Linnan seura 1977-2007* (WSOY, 2007) ISBN 978-951-0-33521-5
* Yrjö Varpio: *Väinö Linnan elämä* (WSOY, 2006) ISBN 951-0-32494-9
* Jussi Ojajärvi (toim.) *Esikoiskirjailija kohtaa kirjailijan. Pentinkulman esikoiskirjailijaseminaari 20 vuotta.* (Väinö Linnan seura, 2006) ISBN 952-92-0714-X
* Helena Sinervo (toim.) *Sanojen sirkus. Kirjailijat kohtaavat Pentinkulmalla.* (Väinö Linnan seura, 1996) ISBN 952-90-7736-X
* Janne Tarmio (toim.) *Sammontakojat. Pentinkulman päivät Urjalassa 1985.* (Karisto, 1987) ISBN 951-23-2367-2
* Yrjö Varpio (toim.): *Väinö Linna – Toisen tasavallan kirjailija* (WSOY, 1980) ISBN 951-0-10081-1

Katso myös
----------

* Suomen kirjailijanimikkoseurat

Lähteet
-------

* Koivula, Heidi: *Pentinkulman perilliset: Väinö Linnan seura 1977-2007*. Helsinki: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-33521-5.
* Väinö Linnan seura *vainolinnanseura.fi*.  Arkistoitu 22.10.2020. Viitattu 2.7.2022.
**Maharadža** (joskus myös **maharaja** tai **maharadja**; devanagari: महाराज; IAST: *mahārāja*) oli intialainen hallitsijan arvonimi. Arvonimen femiini vastine on **maharani**, jota käytettiin maharadžan vaimosta tai naispuolisesta hallitsijasta. Sana tulee sanskritin sanoista *mahat* (महत् 'suuri') ja *rājan* (राजन् 'kuningas')..

Ennen Intian itsenäistymistä vuonna 1947 maassa (mukaan lukien nykyinen Pakistan) oli noin 600 kuningaskuntaa, joita hallitsi *radža* tai *maharadža* (jos hän oli hindu) tai *nawab* tai *sulttaani* (jos hän oli muslimi). Noin kaksi kolmasosaa Intiasta oli brittien suorassa hallinnassa, ja loppuosaa britit hallitsivat epäsuorasti edellä mainittujen pikkuvaltioiden kautta, joihin heillä oli vahva vaikutusvalta muun muassa hoveissa olleiden edustajiensa kautta.

Ennen brittien asteittaista Intian kolonisointia, titteli maharadža oli harvinainen, sillä vain osa kuningaskunnista oli niin isoja, että sen *radžaa* voitiin kutsua nimellä maharadža. Monet radžoista saivat arvonimen käyttöönsä brittien hallintokaudella, vaikka he hallitsivat vain pieniä alueita ja niitäkin brittien vasalleina. Maharadža-järjestelmä olikin pitkälti brittien siirtomaaimperiumin luomus ja väline Intian hallitsemiseen.

Vuonna 1971 Intian pääministeri Indira Gandhi kumosi kaikki kuninkaalliset etuoikeudet ja arvonimet kaikilta Intian paikallishallitsijoilta .

Maharadža-arvonimeä on käytetty myös muutamista Malesian hallitsijoista.

Lähteet
-------

1. ↑  
Maharaja *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.7.2013. (englanniksi)
2. ↑  History of India Modern History of India British Empire in India (Largest Free Encyclopedia on India with Lakhs of Articles) IndiaNetzone. Viitattu 3.3.2015.
**NW 2,5 t** oli itävalta-unkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) ensimmäinen kuorma-auto. Auton alkuperäinen mallinimi ei ole tiedossa, jos sellaista koskaan on ollutkaan. Tšekiksi autosta käytetään yleisesti nimitystä *Prní nákladní vůz* eli *Ensimmäinen kuorma-auto*. Autoa pidetään siksi merkittävänä että sen valmistumisesta 1898 lasketaan alkaneeksi Tatran ura kuorma-autovalmistajana.

Teknisiä tietoja
----------------

Kuorma-auton kuljetuskapasiteetti oli 2,5 tonnia. Autossa oli kaksi Benzin valmistamaa kaksisylinteristä, vesijäähdytteistä bokserimoottoria. Moottorit oli sijoitettu lattian alle auton takaosaan. Autolla kyettiin ajamaan pelkällä toisella moottorilla polttoaineen säästämiseksi. Ensimmäinen moottori piti veivata kammen avulla käyntiin, mutta toisen pystyi käynnistämään ensimmäisen moottorin avulla. Auton jäähdytysjärjestelmä oli avoin, eli höyrystynyt vesi ohjattiin putkia pitkin ajoneuvon kattoon, josta se jäähdyttyään valui takaosassa oleviin astioihin ja sitä kautta takaisin kiertoon.

Auton huippunopeus oli 20 km/h ja mäennousukyky 12 astetta. Polttoaineenkulutus oli 4 kg/h.

Replika
-------

NW:n ensimmäisen kuorma-auton pohjalta tehdyn replikan ohjaamo. Autoa ohjataan edessä olevasta ohjaustangosta. Istuimen viereinen vipu on vaihteenvalitsin.
Alkuperäinen yksilö ei ole säilynyt, mutta autosta tehtiin 1970-luvulla käytettävissä olevien teknisten dokumenttien ja aikalaiskuvausten pohjalta replika, joka on taltioitu Tatran museoon Kopřivniceen.

Lähteet
-------

1. ↑  Radio Prague - History of the Czech automobile industry Radio Prague. Viitattu 2.5.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Referáty-seminárky.sk - História Tatry Kopřivnice Referáty-seminárky.sk. Viitattu 2.5.2010. (slovakiksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nesselsdorfer Wagenbau**.
Nesselsdorfer Wagenbau-mallit

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöautot | 
* Präsident
* Typ A
* Typ B
* Typ C
* Typ D
* Typ E
* Elektromobil
* Typ F
* Typ J
* Typ K
* Typ L
* Typ S
* Typ T
* Typ U

 |
| Kuorma-autot | 
* Ensimmäinen kuorma-auto
* Typ TL-2
* Typ TL-4

 |
| Kilpa-autot | Rennzweier |
**Yma Sumac** (13. syyskuuta 1922 – 1. marraskuuta 2008), jonka nimi kirjoitetaan toisinaan myös **Ymma Suma**, oli perulais-yhdysvaltalainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen koko nimensä oli **Zoila Augusta Emperatriz Chavarri del Castillo**. 1950-luvulla Sumac oli yksi suosituimmista exotica-musiikkityylin edustajista. Hänet muistetaan muun muassa laajasta yli neljän oktaavin äänialastaan ja runsassävyisestä äänestään. Yma Sumacin anagrammi on Amy Camus, mikä antoi joillekuille aikoinaan aiheen epäillä häntä ranskalaiseksi huijariksi. Itse hän sanoi polveutuvansa inkojen kuuluisasta kuninkaasta Atahualpasta.

Sumac kuoli marraskuun ensimmäisenä päivänä 2008 Los Angelesissa, Kaliforniassa, yhdeksän kuukautta paksusuolisyöpädiagnoosin jälkeen. Hänet on haudattu Hollywood Forever -hautausmaalle Los Angelesiin.

Diskografia
-----------

* *Voice of the Xtabay* (1946)
* *Legend of the Sun Virgin* (1952)
* *Inca Taqui* (1953)
* *Mambo!* (1954)
* *Legend of the Jivaro* (1957)
* *Fuego Del Andes* (1959)
* *Recital/Live in Bucharest* (1961)
* *The Russian Tour* (1961)
* *Miracles* (1971)
* *Yma Rocks!* (1998 – kahdella lisäkappaleella varustettu CD-julkaisu *Miracles*-albumista)

Elokuvat
--------

Yma Sumac näytteli myös kahdessa Hollywood-elokuvassa: *Inkojen salaisuus* (*Secret of the Incas*, 1954, ohjaus Jerry Hopper) ja *Persian tikari* (*Omar Khayyam’*, 1957, ohjaus William Dieterle). Ensin mainittu toimi innoittajana Indiana Jones -elokuville Charlton Hestonin esittämän sankarin nahkatakkia, fedora-hattua ja parransänkeä myöten.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yma Sumac** Wikimedia Commonsissa

* Yma Sumacin viralliset kotisivut (englanniksi)
* SunVirgin.com (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |