recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Clara Ponsatí
**Clara Ponsatí i Obiols** (s. 1957 Barcelona*lähde?*) on katalonialainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän oli Katalonian aluehallinnon puoluepoliittisesti sitoutumaton opetusministeri Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Ponsatí lähti Puigdemontin ja kolmen muun ministerin (Meritxell Serret, Antoni Comín ja Lluís Puig) kanssa Belgiaan maanpakoon Espanjan nostettua kansanäänestyksen järjestämisen takia heitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanja antoi heistä myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen, mutta perui sen myöhemmin 5. joulukuuta 2017.

Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 yhä maanpaossa ollut Ponsatí valittiin Katalonian parlamenttiin Puigdemontinkin edustamalta keskustaoikeistolaisen Junts per Catalunya -vaaliliiton listalta. Ponsatí haki 18. tammikuuta 2018 yhdessä Puigdemontin ja Puigin kanssa Katalonian parlamentilta lupaa valtuuttaa toinen henkilö äänestämään puolestaan istunnossa, jossa uusi Katalonian pääministeri nimitettäisiin. Espanjan korkein oikeus päätyi kuitenkin torppaamaan pyynnön, minkä seurauksena Ponsatí, Puig ja Serret ilmoittivat 28. tammikuuta 2018 luopuvansa parlamenttipaikoistaan, jotta heidän tilalleen parlamenttiin nousevat edustajat voisivat olla äänestyksessä läsnä ja varmistaa näin itsenäisyysmielisille enemmistön.

Ponsatí ilmoitti 10. maaliskuuta 2018 lähtevänsä Belgiasta ja asettuvansa asumaan Skotlantiin ja palaavansa aiempaan virkaansa St Andrewsin yliopiston taloustieteen professoriksi. Espanja uusi 23. maaliskuuta 2018 aiemmin jäädytetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen Puigdemontista ja useasta muusta maanpaossa olevasta katalaanipoliitikosta, mukaan luettuna Ponsatí, joka ilmoittautui itse poliisille Skotlannissa 28. maaliskuuta 2018. Ponsatí vapautettiin heti samana päivänä ja hän saa odottaa Espanjan vaatiman luovutuksen oikeuskäsittelyä Skotlannissa vapaana. Häneltä takavarikoitiin kuitenkin passi. Ponsatí aloitti 28. maaliskuuta 2018 varainkeruukampanjan rahoittaakseen oikeudenkäyntikulunsa, ja 1. huhtikuuta 2018 mennessä lahjoituksia oli kertynyt jo 244 000 euroa. Skotlantilainen tuomioistuin ilmoitti 12. huhtikuuta 2018, että lopullista päätöstä Ponsatín luovuttamisesta Espanjaan ei tehdä ainakaan ennen elokuuta 2018. Ponsatín asianajaja on huomauttanut, että ottaen huomioon Ponsatín ikä hänelle vaaditun rangaistuksen pituus tarkoittaisi käytännössä sitä, että hän joutuisi viettämään koko loppuelämänsä vankilassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mihin kannattaa kiinnittää huomiota Kataloniassa seuraavan viikon aikana (Arkistoitu – Internet Archive). Uusi Suomi, blogi 11.11.2017.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. 1 2
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Albert Lindström
**Albert Esaias Lindström** (24. huhtikuuta 1853 Tukholma – 12. tammikuuta 1935 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.

Lindström opiskeli 16-vuotiaasta urkujensoittoa Gustaf Mankellin johdolla Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän sai oppiarvon urkujensoitossa vuonna 1872, mutta jatkoi yksityistunteja Wilhelm Heintzen johdolla. Lauluopetusta hän sai muiden muassa Fritz Arlbergiltä ja Julius Güntheriltä. Kanttorin arvon Lindström sai vuonna 1889. Hän työskenteli urkurina Blasieholmskyrkanissa vuosina 1871–1891 ja Pyhän Jaakobin kirkossa 1891–1926. Hän myös konsertoi usein urkurina kotikaupungissaan ja muualla Ruotsissa. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muiden muassa Charles-Marie Widorin urkusinfoniat. Lindströmiä pidettiin aikanaan yhtenä maan johtavista urkuvirtuooseista, mutta hän jäi sittemmin nuoremman kollegansa Gustaf Häggin varjoon.

Lindström toimi Stockholms Allmänna Sångföreningin kuoronjohtajana vuosina 1891–1897. Hänen oppilaidensa joukossa oli Otto Olsson, jonka ensimmäisen urkusinfonian hän kantaesitti vuonna 1905. Lindströmistä tuli vuonna 1905 pianojen ja harmonien myyntiyhtiö Gustaf Pettersson & Co. AB:n toimitusjohtaja. Hän jäi yhtiöstä eläkkeelle vuonna 1927. Lindström teki uransa aikana merkittävän työn useiden kristillisten toimijoiden laulukirjojen sovittajana ja julkaisijana. Hän teki eri kokoonpanoille sovituksia muiden muassa Oscar Ahnfeltin, Adolphe Adamin ja Conrad Nordqvistin teoksista.

Lindström keskittyi säveltäjänä kirkkomusiikkiin. Hänen tuotantoonsa kuuluu urku- ja kuoroteoksia sekä soololauluja. Hän sävelsi uruille myös maallisen *Högtidsmarsch*-teoksen. Lindströmin teoksista erityisen tunnettu on Lina Sandellin sanoihin vuonna 1889 laadittu kirkkolaulu *Jag kan icke räkna dem alla*. Lindström sai Litteris et artibus -mitalin vuonna 1906, ja hänet valittiin vuonna 1919 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Albert Lindström Swedish Musical Heritage


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**HMS Candytuft** (viirinumero M09) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Grangemouthista Grangemouth Dockyard Companyltä, missä köli laskettiin 31. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 8. heinäkuuta 1940 ja valmistui 16. lokakuuta.

Palvelus
--------

Alus luovutettiin 1942 Yhdysvaltain laivastolle, joka nimesi aluksen *USS Tenacityksi*.

USS Tenacity (PG-71)
--------------------

Yhdysvaltain laivasto vastaanotti aluksen 4. maaliskuuta 1942 nimeten sen *USS Tenacityksi*. Alus otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta New Yorkissa. Palveltuaan Karibialla alus siirrettiin syyskuun alussa Etelä-Atlantille sijoitettuun osastoon, joka myöhemmin nimettiin Yhdysvaltain 4. laivastoksi. Alus saapui 7. syyskuuta Brittiläiseen Länsi-Intiaan Trinidadiin, missä se oli seuraavat 17 kuukautta. Alus suojasi saattueita Länsi-Intiasta Brasilian rannikolle erityisesti Recifeen ja Bahiaan.

Alus vapautui tammikuun 1944 lopulla 4. laivastosta, jolloin se lähti Trinidadista Charlestoniin. Alus jatkoi matkaansa pohjoiseen 24. maaliskuuta palvellakseen Luoteis-Atlantilla ja se oli Bostonissa 28. maaliskuuta. Alus liittyi TF 24:ään, jonka tehtävänä oli suojata Bostonin ja Grönlannin välillä saattueita.

Euroopan sotatoimien päätyttyä 9. toukokuuta 1945 aluksen tarve Atlantilla päättyi. Alus lähti Bostonista 1. elokuuta ja vierailtuaan Ponta Delgadassa Azoreilla alus saapui Britteinsaarille 14. elokuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivastosta 22. elokuuta ja se palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle neljä päivää myöhemmin.

Alus myytiin 1947 Kiinaan ja uusi omistaja nimesi sen *Maw Hwaksi*.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates – The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)
* Lenton, H.T. & Colledge, J.J.: *Warships of World War II*. Lontoo, UK: Ian Allan Ltd. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, 2008, s. 339
2. 1 2 3  Tenacity Naval History and Heritage Command. Viitattu 28.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  Lenton, H. T. & Colledge, J. J. s. 204
Tsumadan piiri Dagestanin kartalla.
**Tsumadan piiri** (ven. Цумадинский район, *Tsumadinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 100 neliökilometriä. Asukkaita on 22 600 henkeä (vuonna 2009).

Tsumadan piiri sijaitsee Andijskoje Koisu -joen laaksossa Dagestanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu koillisessa Botlihin ja Ahvahin piireihin, idässä Šamilin piiriin, etelässä Tljaratan ja Tsuntan piireihin, lännessä Georgiaan ja luoteessa Tšetšenian tasavaltaan.

Piiriin kuuluu 23 maalaiskuntaa: Agvali, Etšeda, Gadiri, Gakko, Gigatl, Hušet, Huštada, Hvarši, Inhokvari, Kedi, Kotšali, Kvanada, Metrada, Nižneje Hvaršini, Nižnije Gakvari, Sasitli, Šava, Sildi, Tindi, Tissi, Tlondoda, Tsumada ja Verhneje Gakvari. Hallinnollinen keskus on Agvalin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 35.

Seudun kanta-asukkaita ovat andilaisia ja tseziläisiä kieliä puhuvat bagulalit, hvaršit, tindalit ja tšamalalit. Virallisesti heitä on pidetty avaareina. Vuonna 1944 osa väestöstä siirrettiin Tšetšeniaan, josta he sittemmin ovat muuttaneet Dagestanin tasankoseudulle.

Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely ja puutarhanhoito. Nykyään suurin osa työikäisestä väestöstä käy ansiotöissä piirin ulkopuolella. Vaikea sosioekonominen tilanne on aiheuttanut yhteiskunnallisia levottomuuksia.

Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Tsumadisezul garak* ("Tsumadan ääni").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tsumadan piirin sivusto (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Kainuun Kansanpirtti** on Kajaanin keskustassa sijaitseva työväentalo.

Rakennus
--------

Kansanpirtin suunnitteli H. K. Salo jäsenyhdistysten kokoontumispaikaksi. Vasemmistojärjestöt ostivat tontin kaupungin järjestämästä huutokaupasta. Jyrkkä rinnetontti oli aiemmin jäänyt rakentamatta. Talo rakennettiin talkootyönä vuosina 1952—1956. Avajaistanssit järjestettiin 9. kesäkuuta 1956. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, kaksi keittiötä, neljä eteistä sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Rankorakenteinen talo on osin vuorattu mineriitillä, osa seinistä on rapattu. Talossa oli alun perin puulämmitys, joka vaihdettiin öljylämmitykseen vuonna 1962. 1990-luvulla talo siirtyi kaukolämpöön. Ikkunat uusittiin vuonna 1976.2010-luvun lopussa talo peruskorjattiin, ikkunat ja ovet uusittiin, rakennettiin inva-wc ja sähkönosteinen esiintymislava sekä päivitettiin esiintymistekniikka vastaamaan nykypäivän tarpeita.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kansanpirtti oli aikoinaan suosittu tanssipaikka. Esiintyjinä olivat muun muassa Tapio Rautavaara, Olavi Virta, Eppu Normaali, Kirka ja Danny. Aikuisille suunnattujen tanssien lisäksi talolla järjestettiin myös nuorisodiskoja, tansseja saattoi olla kolme kertaa viikossa. Tanssien ohella talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, bingoa ja juhlia. Tanssien suosio väheni 1980-luvulle tultaessa ja Kansanpirtin tiloihin avattiin elokuvateatteri vuonna 1981. Elokuvateatteritoiminta jatkui mm. nimillä Bio Linna ja Kino Sisu aina vuoteen 2003 asti, jolloin järjestötalon tilat vuokrattiin tanssiseura Kajaanin Casamban harjoitussaliksi. Tanssiseura muutti pois tiloista vuonna 2019, jolloin tanssien järjestäminen aloitettiin uudelleen. Tiloja vuokrataan myös ulkopuolisille juhlien ja tapahtumien pitopaikaksi. Kansanpirtillä sijaitsee mm. Kainuun Vasemmiston piiritoimisto.

Lähteet
-------

1. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. ↑  Kansantalojen liitto ry: *Kansantalojen liiton kiinteistökartoitus*. julkaisematon aineisto, 2002.
3. 1 2  Kainuun Kansanpirtti ry: Kansanpirtin kotisivut *kansanpirtti.fi*. Viitattu 13.5.2022.
4. ↑  Kainuun Sanomat 15.10.2019 *kainuunsanomat.fi*. Viitattu 13.5.2022. [vanhentunut linkki]
**Albert Luoma** (17. toukokuuta 1856 Oulu – 26. tammikuuta 1913 Turku) oli suomalainen poliitikko ja Turun hovioikeuden asessori ja Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.

Luoman vanhemmat olivat kunnankirjuri Mathias Luoma ja Elisabet Pelkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1881 ja sai varatuomarin arvon 1884. Luoma aloitti uransa 1884 Oulun lääninhallituksen varalääninkamreerina ja oli sen jälkeen Raahen kaupungin pormestarina 1884–1907. Viimeksi hän oli Loimaan tuomiokunnan tuomarina 1907 ja Turun hovioikeuden asessorina 1907–1913.

Luoma oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin ollut mukana säätyvaltiopäivillä, porvarissäädyssä Raahen edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Luoma oli myös jäsen Turun kaupunginvaltuustossa ja oli mukana kirkolliskokouksessa.

Luoma oli naimisissa 1884–1900 Amanda Maria Snellmanin kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin vuonna 1901 Sofia Mathilda Stenmanin kanssa. Luoman poika ensimmäisestä avioliitosta oli Akateemisen kirjakaupan pitkäaikainen johtaja Väinö Luoma (1887–1952).

Lähteet
-------

* .aspx Albert Luoma *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

### Viitteet

1. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 214–215. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(26) | 
* Ahmavaara
* Alkio (1907)1
* Arokallio
* Brander
* Castrén
* Erkko
* Hagman
* Haveri
* Heiskanen
* Huoponen
* Knuutila
* Koskelin
* Kuisma
* Leppänen
* Luoma
* Mikkola
* Nissinen
* Pennanen
* Pesonen
* Renvall
* Riihelä
* Setälä
* Snellman
* Svinhufvud
* Viljakainen
* Wikman

 |
|  |
| 1 Santeri Alkio siirtyi nuorsuomalaisesta puolueesta SML:ään 1. syyskuuta 1907 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Lasse Huittisista** (myös *Lasse kyrkotjuv, stora kyrkotjuven*, "suuri kirkkovaras" ; Huittinen – 1488 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen suurvaras, joka murtautui lukuisiin kirkkoihin Ruotsissa ja sai teoistaan kuolemantuomion.

Lassen syntymäaika ja vaiheet ennen muuttoa Lounais-Suomesta Ruotsiin ovat tuntemattomia, häntä koskevat tiedot ovat oikeudenkäyntiasiakirjoja syyskuulta 1488. Lasse saatiin kiinni kymmenistä murroista eri kirkkoihin ja tuomittiin kuolemaan hirttämällä. Lasse nimesi 36 kirkkoa, joihin hän oli murtautunut, ja kertoi vielä muista kirkoista, joita hän ei tiennyt nimeltä. Mahdollisesti murtokohteita oli yhteensä viitisenkymmentä. Vain kahdessa tapauksessa murtautuminen kirkkoon epäonnistui, Kalmarissa ja Lötissä, jotka molemmat sijaitsevat Uplannissa. Häntä kutsuttiinkin "suureksi kirkkovarkaaksi". Uplannin ohella Lasse teki murtomatkoja Mälarenia pitkin Södermanlandissa ja Västmanlandissa ja murtautui lisäksi yhteen kirkkoon Länsi-Götanmaalla ja kahteen kirkkoon Itä-Götanmaalla, samoin kuin useaan Tukholman ympäristön kirkkoon ja Uppsalan seudun kirkkoihin. Kaukaisin murtokohde oli Bettnan kirkko, joka sijaitsee Katrineholmin ja Nyköpingin välillä. Lassen järjestelmällisyyttä kuvaa, että hän murtautui kaikkiin välittömästi Strängnäsin länsipuolella oleviin kirkkoihin. Hänen läntisimmät kohteensa sijaitsivat lähellä Västeråsia.

Lasse esiintyi ilmeisesti pyhiinvaeltajana ja varasti erityisesti maaseutukirkoista rahaa, hopeaesineitä ja muita pieniä arvotavaroita, jotka oli helppo kuljettaa ja myydä. Vain pieni osa varastetuista esineistä saatiin jäljitettyä ja palautettua, vaikkakin niiden myynti lienee ollut varsin hyvin organisoitua. Oikeudenkäynnissä Lasse väitti vaimonsa olleen tietämätön toiminnastaan, jota lienee kuitenkin jatkunut vuosikausia. Hänet tuomittiin varkauksista ja kirkkorauhan häpäisemisestä kuolemaan hirttämällä hirsipuun ylimmästä poikkipuusta. Tekojen todisteista ei tiedetä, mutta Lassen hirttopaikalla sielunsa pelastamiseksi tekemä tunnustus merkittiin muistiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huldén, Lena (suom. Tapionlinna, Oili): "Lasse Huittisista", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 748–749. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Calliope-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Calliope** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Calliope-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Calliope-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston (engl. *Grand Fleet*) 4. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus vaurioitui pahoin 19. maaliskuuta 1916 merellä oltaessa kattilahuoneessa syttyneessä tulipalossa. Vauriot kuitenkin korjattiin ajoissa, jotta se kerkesi osallistumaan viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun. Taistelussa alukseen osui neljä kranaattia.

Alus osallistui 1. syyskuuta 1917 neljän saksalaisen troolarin upottamiseen Skagerrakin rannikolla.

Maaliskuussa 1919 alus siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. kevyt risteilijäviirikköön. Aluksella syttyi kattilahuoneessa uudelleen tulipalo lokakuussa 1919 Azorien edustalla. Alus oli korjattavana Devonportissa telakalla marraskuusta 1919 maaliskuuhun 1920. Alus palasi telakalta viirikköönsa, mistä se palasi huollettavaksi Englantiin joulukuussa 1920. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin tammikuussa 1921.

Toukokuussa 1924 *Calliope* palautettiin palvelukseen ja liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus kuljetti joukkoja eri puolille maailmaa, kunnes poistettiin palveluksesta Noreen odottamaan telakalle pääsyä huhtikuussa 1926. Alus sijoitettiin Noren reserviin, jonka kuluessa alus suoritti edelleen joukkojen kuljetuksia 1927-1928 ja ollen vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana joulukuussa 1927.

Alus palautettiin palvelukseen ja sijoitettiin Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön syyskuussa 1928.

*Calliope* poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin Portsmouthiin tammikuussa 1930 ja myytiin romutettavaksi 28. elokuuta 1931 T. A. Wardille Inverkeithingiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Conway's s. 58

*C*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Caroline-luokka** *HMS Caroline* - *HMS Carysfort* - *HMS Cleopatra* - *HMS Comus* - *HMS Conquest* - *HMS Cordelia* |
| **Calliope-luokka** *HMS Calliope* - *HMS Champion* |
| **Cambrian-luokka** *HMS Cambrian* - *HMS Canterbury* - *HMS Castor* - *HMS Constance* |
| **Centaur-luokka** *HMS Centaur* - *HMS Concord* |
| **Caledon-luokka** *HMS Caledon* - *HMS Calypso* - *HMS Cassandra* - *HMS Caradoc* |
| **Ceres-luokka** *HMS Cardiff* – *HMS Ceres* – *HMS Coventry* – *HMS Curacoa* – *HMS Curlew* |
| **Carlisle-luokka** *HMS Cairo* - *HMS Calcutta* - *HMS Capetown* - *HMS Carlisle* - *HMS Colombo* |
| Edeltäjä: *Arethusa*-luokka – Seuraaja: *Danae*-luokka |
**Albert Kellogg** (1813–1887) oli yhdysvaltalainen lääkäri, farmaseutti ja kasvitieteilijä.

Kellogg syntyi New Hartfordissa Connecticutissa ja opiskeli lääketiedettä Charlestonissa Etelä-Carolinassa sekä Transylvania Collegessa Kentuckyssa. Matkoillaan Yhdysvaltojen etelä- ja länsiosiin Kellogg kiinnostui kasvitieteestä. Hän saapui Kaliforniaan vuonna 1849 ja asettui viimein San Franciscoon, jonne hän perusti oman apteekin sekä praktikan. Kumpikaan näistä ei kuitenkaan ollut erityisen menestyksekkäitä yrityksiä. Niinpä Kellogg alkoi seurata kiinnostustaan kasveihin sekä kasvitieteeseen ja liittyi opiskelijoiden California Academy of Sciences -tiedejärjestöön vuonna 1853. Kellogg oli yksi tiedejärjestön seitsemästä perustajajäsenestä ja hoiti järjestössä erilaisia tehtäviä. Ollessaan järjestön ensimmäisenä kasvitieteen kuraattorina Kellogg toi järjestön jäsenille useita keräämiään kasvinäytteitä määritettäviksi. Merkittävimmän kasvien keräysmatkansa Kellogg teki vuonna 1867 yhdessä George Davidsonin kanssa. Tuolla matkalla Kellogg keräsi näytteitä lähes 500 kasvilajista ja noita näytteitä on säilöttynä eri paikkoihin.

Kellogg julkaisi kasvitieteellisiä löydöksiään useissa paikallisissa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä tiedejärjestön julkaisuissa ja kuvasi käsikirjoituksissaan toisinaan myös uusia lajeja. Toiset kasvitieteilijät ovat myöhemmin kuvanneet samoja lajeja Kelloggin materiaaleihin perustuen, jolloin Kelloggin lajikuvauksesta on tullut useiden sukujen ja 215 lajin varsinainen alkuperäinen lajikuvaus. Kasvitieteilijä Asa Gray kuvaili Kelloggia "hyvää tarkoittavaksi, mutta tiedemaailman harmiksi". Toisaalta kasvitieteilijä John Torrey antoi Sierra Nevadassa kasvavalle matarakasvisuvulle Kelloggin mukaan nimeksi *Kelloggia*.

Kellogg oli myös huomattavan tuottelias kasvikuvien piirtäjä. Vaikka Kellogg piti kaikentyyppisistä kasveista, hän oli erityisesti kiinnostunut puista. Niinpä yksi hänen merkittävimmistä julkaisuistaan on vuonna 1882 julkaistu yksityiskohtainen kuvaus Kalifornian metsäpuista. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen Kellogg piirsi yli 400 piirroskuvaa eri puu- ja pensaslajeista.

Lähteet
-------

* Daniel, T. E. 2008: One Hundred and Fifty Years of Botany at the California Academy of Sciences (1853–2003) — *Proceedings of the California Academy of Sciences* 4, vol. 59, № 7, s. 215–305 () (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Albert Kellogg** Wikimedia Commonsissa

* JSTOR Global Plants: Kellogg, Albert (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Cambrian** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cambrian-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1914. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1916 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 1916.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston (engl. *Grand Fleet*) 4. kevyt risteilijäviirikköön, jossa se oli sodan ajan. Aluksen ura ensimmäisessä maailmansodassa oli vaatimaton.

Vuonna 1919 alus siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus liitettiin elokuussa 1922 Atlantin laivaston 2. kevyt risteilijäviirikköön, jonka mukana se partioi 1922-1923 Turkin kriisin vuoksi Välimerellä. Alus siirrettiin telakalle kesäkuussa 1924.

Elokuussa 1926 alus palautettiin palvelukseen 2. kevyt risteilijäviirikköön. Alus kuljetti 1929 joukkoja Kiinaan ennen marraskuista palveluksesta poistoaan ja liittämistään Noren reserviin.

Alus palautettiin palvelukseen vanhemman lippu-upseerin aluksena maaliskuussa 1931. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle Sheernessiin heinäkuussa 1933. Samalla alus asetettiin myyntilistalle ja se myytiin romutettavaksi 28. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Conway's s. 59

*C*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Caroline-luokka** *HMS Caroline* - *HMS Carysfort* - *HMS Cleopatra* - *HMS Comus* - *HMS Conquest* - *HMS Cordelia* |
| **Calliope-luokka** *HMS Calliope* - *HMS Champion* |
| **Cambrian-luokka** *HMS Cambrian* - *HMS Canterbury* - *HMS Castor* - *HMS Constance* |
| **Centaur-luokka** *HMS Centaur* - *HMS Concord* |
| **Caledon-luokka** *HMS Caledon* - *HMS Calypso* - *HMS Cassandra* - *HMS Caradoc* |
| **Ceres-luokka** *HMS Cardiff* – *HMS Ceres* – *HMS Coventry* – *HMS Curacoa* – *HMS Curlew* |
| **Carlisle-luokka** *HMS Cairo* - *HMS Calcutta* - *HMS Capetown* - *HMS Carlisle* - *HMS Colombo* |
| Edeltäjä: *Arethusa*-luokka – Seuraaja: *Danae*-luokka |
**Albert Kerttula** (1. helmikuuta 1864 Toholampi – 15. elokuuta 1921 Savonlinna) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli ensin Kansanteatterissa ja sittemmin Suomalaisessa Maaseututeatterissa, jonka kantaviin voimiin hän kuului. Kerttulan taiteellinen rekisteri ulottui syvästä tragiikasta hilpeään komiikkaan.

Ura
---

Kerttula muutti perheensä mukana Viipuriin vuonna 1878. Hän meni sotapalvelukseen Viipurin pataljoonaan 1883 ja aikoi sotilasuralle, mutta innostui näyttämötaiteesta 1887, jolloin August Aspegren perusti Kansanteatterin. Kerttula oli Kansanteatterin palveluksessa kevääseen 1895, minkä jälkeen hän toimi pari vuotta konttorialalla. Syksyllä 1897 Kansanteatteri jakautui kahtia, ja Kerttula aloitti siellä ohjaajana. Syksyllä 1899 perustettiin Viipurin Kaupunginteatterin edeltäjä Suomalainen Maaseututeatteri. Kerttula toimi Maaseututeatterin näyttelijänä yhtäjaksoisesti kevääseen 1912, jolloin hän lopetti taiteellisen uransa.

Kerttulan rooleja olivat muun muassa Kustaa Adolf näytelmässä *Regina von Emmeritz*, Hoppulainen näytelmässä *Murtovarkaus* ja Toppo näytelmässä *Työmiehen vaimo*. Kerttula näytteli myös *Nummisuutarien* Teemun, Eskon ja Topiaan, *Seitsemän veljeksen* Aapon ja *Kihlauksen* Eenokin.

Everstin rooli näytelmässä *Koti* arvioitiin Kerttulan parhaisiin: "Itsepintaisuuden, tulisuuden verhon takaa soi hellempi pohjasävy, joka tuli hyvin esille". Kerttula sai kiitosta myös *Sevillan parturin* Bartholona, mutta Kustaa Adolfin rooliin hänen äänivaransa eivät aivan riittäneet.

Kerttula oli ulkonaisesti ryhdikäs. Hänen näyttelijänlaatunsa oli jossain määrin pateettinen ja puhetyylinsä staccato-puhetta, joten hän ei soveltunut rakastajanosiin. Monipuolisuutensa ja tunnollisen työskentelynsä ansiosta Kerttula oli suosittu ja käytetty näyttelijä. Hänen muistinsa heikkeni varhain ja hänen olemuksensa muuttui "lystikkään ukkomaiseksi" jo ennen 50 vuoden ikää. Maaseututeatterin johtokunta ei tarjonnut Kerttulalle välikirjaa enää keväällä 1912, minkä jälkeen tämä jätti näyttelijän uransa.

Teatterista lähdettyään Kerttula osti Savonlinnasta matkustajakoti Sataman. Hän oli välillä pari vuotta pois Savonlinnasta mutta palasi sinne takaisin ja osti saunalaitoksen, jonka hän omisti kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
* Veistäjä, Verneri: *Viipurin ja muun Suomen teatteri*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1957.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 129–130
2. ↑  Veistäjä, s. 41
3. 1 2  Albert Kerttula, Karjala, 16.08.1921, nro 187, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Veistäjä, s. 103
5. ↑  Veistäjä, s. 75
6. ↑  Veistäjä, s. 88
7. ↑  Veistäjä, s. 22

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen teatterihistoria 1890-luvulta vuoteen 1918
**HMS Cam** (viirinumero K264) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: River-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1941 G. Brownilta Greenockista osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa työnumerolla J1513 ja sen köli laskettiin 30. kesäkuuta 1942 telakkanumerolla 226. Alus laskettiin vesille 31. heinäkuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen 21. tammikuuta 1944.

Palvelus
--------

Alus siirtyi helmikuussa 1944 Tobermoryyn koeajojen loppuunsaattamiseksi ja varustettavaksi palvelukseen. Sen miehistö sai myös koulutuksensa Tobermoryssä. Alus aloitti palveluksensa läntisen reitin alueella maaliskuussa ja se siirrettiin luoteisen reitin alueelle kuukautta myöhemmin. Toukokuussa alus sijoitettiin Normandian maihinnousuun.

Alus siirrettiin kesäkuussa 15. saattajaryhmään, jonka muuta alukset olivat *HMS Inglis*, *HMS Lawson*, *HMS Moorsom* ja *HMS Mounsey*. Se torjui ryhmän mukana sukellusveneiden aiheuttamaa uhkaa Normandiaan matkanneille saattueille. Alus siirrettiin 12. kesäkuuta ryhmän mukana Plymouthiin, jossa ne muodostivat osan sukellusvenesulusta Plymouthista Triagosiin. Vapauduttuaan heinäkuussa operaatiosta alus palasi saattueiden suojaksi läntisen reitin alaisuuteen.

Pohjanmerellä alus osui elokuussa miinaan, jolloin se kärsi merkittäviä vaurioita. Alus hinattiin tutkittavaksi Tyneen, jossa se poistettiin korjauskelvottomana palveluksesta. Syyskuusta alkaen alus makasi ankkuroituna Tynessä, kunnes se toukokuussa 1945 asetettiin poistolistalle. Alus myytiin 22. kesäkuuta romutettavaksi T. Youngille ja se siirrettiin Sunderlandiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Naval-history.net - HMS Cam
**Merja Keskinen** (s. 3. syyskuuta 1959, Turku) on suomalainen taiteen maisteri (TaiK, 1988) ja tekstiilitaiteilija. Hän edustaa nykytekstiilitaidetta ja tulkitsee ympäröivää maailmaa väreillä. Teokset ovat pääsääntöisesti suurikokoisia, ja niissä hän käyttää erilaisten kehikoiden ja raamien ympärille ilman kangaspuita kudottuja kankaita. Teosten materiaalina Keskinen käyttää pääasiassa luonnonmateriaaleja, erityisesti pellavaa.

Keskisen toteuttamiin tilaustöihin kuuluu tekstiiliteos "Kind of Blue" (2012) Suomen Pariisin suurlähetystöön. Valtion kolmevuotisen taiteilija-apurahan hän sai vuonna 2016. Keskisen omia näyttelyitä on ollut Suomessa ja Japanissa. Ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin hän on osallistunut Suomessa ja ulkomailla.

Hän on taiteellisen työn lisäksi työskennellyt Finlaysonin suunnittelijana ja toiminut Almedahlsin julkisten tilojen tekstiilimallistojen suunnittelu- ja asiantuntijatehtävissä.

Tekstiilitaiteilijat TEXO ry myönsi Keskiselle Vuoden tekstiilitaiteilija -tunnustuksen vuonna 2019. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistoitu kopioCurriculum vitae. Merja Keskinen (pdf) *merjakeskinen.com*.  Arkistoitu 30.10.2020. Viitattu 8.3.2021.
2. ↑  Merja Keskinen: Väriä, valoa, iloa 9.6.-5.7.2020 *forssanmuseo.fi*.  4.6.2020. Viitattu 8.3.2021.
3. 1 2 3 4  Vuoden 2019 Tekstiilitaiteilija on Merja Keskinen – Värikylläisten herkkien taidetekstiilien tekijä  14.5.2019. Tekstiilitaiteilijat Texo, tekstiilitaiteilijattexo.fi. Viitattu 8.3.2021.
4. ↑  Vuoden tekstiilitaiteilija Tekstiilitaiteilijat Texo, tekstiilitaiteilijattexo.fi. Viitattu 8.3.2021.
5. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.
**John Light** (s. 30. joulukuuta 1973,*lähde?* Birmingham Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Suomessa hänet muistetaan tv-sarjoista *Isä Brown ja hänen laumansa*, *Naiskonstaapeli 56* sekä *Holby Cityn sairaala*. 

*Isä Brown ja hänen laumansa* -sarjassa hän näytteli päähahmo Isä Brownin vihollista, herrasmiesvaras Flambeauta, ja *Naiskonstaapeli 56* -sarjassa ylikomisario Nelsonia.
Lisäksi hän näytteli TV-sarjassa *Kuin naimisissa*.

Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa *Hamilton: Tyttäresi tähden* ja *Albert Nobbs*.

Yksityiselämä
-------------

Light meni 2007 naimisiin näyttelijä Neve Campbellin kanssa. Pari erosi vuonna 2011. Light'n isä on John Light senior.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Albert Kalonji noin vuonna 1960.
**Albert Kalonji** (6. kesäkuuta 1929 – 20. huhtikuuta 2015) oli kongolainen poliitikko, joka johti Etelä-Kasain lyhytikäistä kaivosvaltiota Kongon kriisin aikana 1960–1961. Hän oli etniseltä taustaltaan luba. Kalonji kuului Patrice Lumumban johtaman MNC-puolueen maltilliseen siipeen, mutta hän ajautui Lumumban kanssa riitoihin, koska piti tätä vastuullisena Kongon keskushallinnon tekemiin väkivallantekoihin.

Kongon vallattua Etelä-Kasain takaisin Kalonji pakeni Francon Espanjaan, mutta palasi ministeriksi Moise Tšomben hallintoon vuosiksi 1964–1965. Joseph-Désiré Mobutun vallankaappauksen jälkeen Kalonji lähti uudelleen maanpakoon.

Kongolaisen radioasema Radio Okapin mukaan Kalonji kuoli huhtikuussa 2015 Mbuji-Mayin miljoonakaupungissa Itä-Kasain maakunnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Décès de M. Albert Kalonji Ditunga Mulopwe (Arkistoitu – Internet Archive) *Agence Congolaise de Presse*. 30.5.2015 (ranskaksi)
2. ↑  RDC: décès d’Albert Kalonji Mulopwe *Radio Okapi*. 21.5.2015 (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lloveran ohjauslaitteet S2000-luokan Fiat Grande Puntossa.
**Albert Llovera Massana** (s. 11. syyskuuta 1966) on andorralainen ralliautoilija ja entinen alppihiihtäjä.

Ura
---

### Alppihiihto

Lloverasta tuli 17-vuotiaana vuoden 1984 Sarajevon olympialaisissa nuorin talviolympialaisiin osallistunut urheilija. Seuraavana vuonna hän halvaantui vyötäröstä alaspäin kilpailuonnettomuudessa, jälleen Sarajevossa järjestetyssä Euroopan cupin kilpailussa.

### Ralli

Onnettomuutensa jälkeen Llovera vaihtoi moottoriurheiluun ja aloitti rallin ajamisen käsihallintalaitteiston avulla. Hän voitti käsihallintalaitteistolla varustetulla autolla vuonna 1989 kotimaansa Peugeot Rally Cupin. 

Ensimmäisen MM-rallinsa Llovera ajoi vuoden 2001 Katalonian rallissa. Hänen paras sijoituksensa on myös kyseisestä rallista vuodelta 2010, jolloin hän sijoittui 17:nneksi.

Llovera on kilpaillut pääasiassa Fiateilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Viitattu 7.4.2016.
2. ↑  Motorsport: The fastest man on eight wheels *nzherald.co.nz*.  1.5.2010. Viitattu 26.6.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia

 |

 |
Lahmusen kartanon päärakennus kesäkuussa 2008.
**Lahmusen kartano** (vir. *Lahmuse mõis*, saks. *Lachmes*) on kartano  Põhja-Sakalan kunnassa Viljandimaalla Virossa.

Kartanon historia tunnetaan 1590-luvulta alkaen, kun se oli puolalaisen Trojanowski-suvun hallussa. 1700–1800-luvuilla kartano kuului pitkään von Krüdener -suvulle ja 1885–1919 von Bockeille. Vuodesta 1926 alkaen rakennuksessa on ollut koulu, nykyiseltä nimeltään Lahmuse Kool. Toisen maailmansodan lopussa kartanon tiloissa toimi lyhyehkön aikaa Tallinnan konservatorio.

Kartanon päärakennus valmistui vuonna 1838. Myöhäisklassismia edustavan pääosin yksikerroksisen rakennuksen keskiosassa on kaksi kerrosta. Ullakkotilat ovat tosin nykyisin rakennuksen osalta hyötykäytössä.

Lahmusen kartanosta on säilynyt päärakennuksen ohella myös useita kartanon sivurakennuksia, jotka olivat 2010-luvulla hienosti kunnostettu palvelemaan koulun sekä sen oppilaiden ja opettajien tarpeita: punatiilinen tilanhoitajan talo, harmaakivinen suuri vilja-aitta, urheilutilaksi kunnostettu talli-vaunuvaja, paja ja nykyinen käsityötalo. Rakennukset ovat pääosin 1800-luvun puolivälistä.

Lähteet
-------

Mäkeläinen, Tapio: *Tapion matkassa Viljandiin ja Mulgimaalle*. Solnessi, 2014. ISBN 978-9949-9583-4-4.
Karl Fager
**Karl Georg Fager** (entinen nimi **Carl Fager**; 3. kesäkuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvalavastaja. 

Fager oli kulissimaalari Arkadia-teatterissa 1900–1902.

Fagerin ura elokuvan parissa alkoi vuonna 1907 *Salaviinanpolttajat*-elokuvasta, joka oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva. Hän toimi siinä sekä lavastajana että järjestäjänä. Fager ohjasi myös vuonna 1923 elokuvan *Rautakylän vanha parooni*, ja toimi 1920-luvulla sivuosien näyttelijänä muutamissa elokuvissa. 

Fager toimi Suomen Kansallisteatterin vakinaisena lavastajana lähes 50 vuotta 1908–1954 ja sen jälkeen vielä vierailijana. Hän perusti vuonna 1919 yhdessä Erkki Karun, Teuvo Puron, Martti Tuukan ja Ilmari Matssonin kanssa Suomen Filmikuvaamo Oy:n. Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1921 Suomi-Filmi Oy. Suomi-Filmin päälavastaja hän oli aina kuolemaansa saakka. Hän lavasti noin 90 elokuvaa.

Fager sai vuonna 1950 Pro Finlandia -mitalin.

Lähteet
-------

* Elonet: Luettelo elokuvista joissa Karl Fager oli mukana

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Facta2001, WSOY 1982, 4. osa, palsta 510

Aiheesta muualla
----------------

* Sakari Toiviainen: / Fager, Karl (1883–1962) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.10.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Juha Jokela** on suomalainen tutkija. Hän työskentelee Ulkopoliittisen instituutin Euroopan unioni -tutkimusohjelman ohjelmajohtajana.

Koulutukseltaan Jokela on Doctor of Philosophy Bristolin yliopistosta ja Bachelor of Social Science Birminghamin yliopistosta. Hän on työskennellyt tutkijatohtorina ja johtajana Helsingin yliopiston Eurooppa-tutkimuksen verkostossa, tutkijana ulkoasiainministeriössä ja vierailevana erikoistutkijana Euroopan unionin turvallisuustutkimuksen instituutissa Pariisissa.

Jokela on Trans European Policy Studies Association -järjestön hallituksen jäsen (2014–), Suomen Eurooppa-tutkimuksen seuran hallituksen jäsen (2011–) ja Suomen evankelilais-luterilaisen kirkon EU-neuvottelukunnan jäsen (2017–). Jokela on ollut Kansainvälisten suhteiden tutkimuksen seura – KATSE ry:n johtokunnan jäsen (2009–2012), Seta ry:n hallituksen puheenjohtaja 2006–2008 ja hallituksen jäsen 2004–2005,Kansainvälisten ihmisoikeusasian neuvottelukunnan jäsen (2008–2011) ja Yhdenvertaisuustoimikunnan kansalaisjärjestöjaoston jäsen (2009). Hän oli myös Amnestyn Suomen osaston johtokunnan jäsen 2012-2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Juha Jokela – Curriculum Vitae *Ulkopoliittinen instituutti*. Viitattu 17.10.2019.
2. ↑  Setan puheenjohtajaksi Juha Jokela *FinnQueer*.  3.12.2005. Viitattu 24.9.2013.
3. ↑  Johtokunta *Amnesty International*. Viitattu 24.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Juha Jokela Ulkopoliittisen instituutin sivuilla
* Juha Jokela Twitterissä
**Karl Gebhardt** (23. marraskuuta 1897 Haag – 2. kesäkuuta 1948 Landsberg am Lech) oli saksalainen lääkäri, yksi Ravensbrückin ja Auschwitzin keskitysleirien vangeilla tehtyjen kirurgisten ihmiskokeiden pääsuunnittelijoista ja toteuttajista sekä Heinrich Himmlerin henkilökohtainen lääkäri. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin kuolemaan rikoksista ihmisyyttä vastaan.

Gebhardt syntyi Haagissa Ylä-Baijerissa. Hän opiskeli lääketiedettä Münchenissä, valmistui tohtoriksi 1935 ja sai apulaisprofessorin viran Berliinistä seuraavana vuonna. Vuonna 1937 hänellä oli ortopedisen kirurgian professuuri. Gebhardtin natsiura alkoi, kun hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen 1. toukokuuta 1933. Kaksi vuotta myöhemmin hän liittyi SS:ään ja hänestä tuli Hohenlychenin kylpylän ylilääkäri Uckermarkissa. Hän muutti tuberkuloosipotilaille tarkoitetun klinikan ortopediseksi, ja toisen maailmansodan aikana kylpylästä tuli Waffen-SS:n joukkojen sairaala. Vuonna 1938 Gebhardt nimitettiin Heinrich Himmlerin henkilökohtaiseksi lääkäriksi. Gebhardt hoiti Albert Speeriä alkuvuonna 1944 uupumuksen ja nyrjähtäneen nilkan takia. Hän miltei tappoi Speerin ennen kuin hänet vaihdettiin toiseen lääkäriin. Himmler näki Speerin kilpailijanaan vallasta.

Gebhardt ylennettiin SS-Gruppenführeriksi ja SS:n kenraalimajuriksi. Joko käskijänä tai toteuttajana Gebhardt oli suoraan vastuussa keskitysleirivangeilla tehdyistä kirurgisista kokeista. Hän toimi varsinkin Ravensbrückin naisleirillä (lähellä Hohenlycheniä) sekä Auschwitzissa. Toisen maailmansodan aikana Gebhardt oli myös jonkin aikaa Saksan Punaisen Ristin puheenjohtajana. Gebhardt oli perheineen Berliinin taistelun aikana Führerbunkerissa. Hän yritti saada perheensä pois kaupungista, mutta Joseph Goebbels ei tähän suostunut. 

Sodan jälkeen Gebhardt joutui lääkärien oikeudenkäynnissä 22 muun natsitohtorin kanssa yhdysvaltalaisen sotilastuomioistuimen eteen, missä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan. Hänet tuomittiin kuolemaan 20. elokuuta 1947 ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948 Landsbergin vankilassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Gebhardt** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lahnajärvi elokuussa 2013.
Lahnajärvi huhtikuussa 2014.
**Lahnajärvi** on pieni järvi Lahnajärven kylässä entisessä Suomusjärven kunnassa, nykyisessä Salon kaupungissa. Lahnajärvi sijaitsee suunnilleen Helsingin ja Turun puolivälissä, ja sen ohi kulkevat sekä nykyinen moottoritie (valtatie 1), jolla siellä on liittymä, että sen vieressä oleva entinen valtatie, nykyinen seututie 110.

Lahnajärven rannalle valtatien varteen perustettiin 1950-luvulla Suomen ensimmäinen taukopaikka, jossa oli muun muassa kahvila, ravintola ja huoltoasema ja jonka kohdalla linja-autojen pikavuorotkin pysähtyivät. Lahnajärven taukopaikka oli toiminnassa, mutta suljettiin kun moottoritie valmistui vuonna 2008 ja oli suljettuna aina vuoden 2015 syksyyn asti, jolloin avautui uudelleen. 1980-luvulla Lahnajärvelle perustettiin myös vesipuisto, joka kuitenkin jäi lyhytikäiseksi.

Järvi kuuluu Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön.

Järven pinta-ala on 0,769 km², syvyys 7,4 m, rantaviivan pituus 4,99 km ja järven korkeus merenpinnasta 64,8 m.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Kartta Kiskonjoen, Uskelanjoen ja Halikonjoen vesistöalueista Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 17.1.2009.
3. ↑  Lahnajärvi Järviwikissä, viitattu 27.4.2014
**Juha Kalajanniska** on suomalainen pesäpalloilija. Kalajanniska pelasi Superpesistä kaudet 1996–2000 ja kaudet 2002–2004. Kalajanniska edusti urallaan Superpesiksessä Haapajärven Pesä-Kiiloja, Oulun Lippoa, Kiteen Palloa ja Pattijoen Urheilijoita. Oulun Lipossa pelatessaan Kalajanniska voitti SM-kullan kaudella 1998. Kalajanniska pelasi urallaan kaksi Itä–Länsi-ottelua vuosina 1997 ja 2002. Hän pelasi lyöjäjokerina. Kalajanniska pelasi urallaan 185 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 11 kunnaria ja 321 tavallista juoksua, toi 34 juoksua ja keräsi 552 kärkilyöntiä. Kalajanniska pelasi urallaan 22 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 32 tavallista juoksua, toi yhden juoksun ja keräsi 52 kärkilyöntiä. Kalajanniska pelasi urallaan 21 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja 46 tavallista juoksua, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 81 kärkilyöntiä.

Kalajanniska oli perustamassa Jyväskylän Kiri 2020 -seuraa ja toimii seuran puheenjohtajana. Hänen poikansa Oskari Kalajanniska on liigatason jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Jyväskylän tänään perustettu pesäpalloseura tähtää mitaleille kymmenessä vuodessa – nyt haussa suora Ykköspesispaikka
6. ↑  Huippupesäpalloilijan pojasta tuli SM-liigakiekkoilija – "Iskällä oli enemmän mahaa"
**Lahjoitusmaa** on maa-alue, jolta kannettavan veron kruunu on luovuttanut palkaksi, palkkioksi, eläkkeeksi tai korvaukseksi aateliselle maanherralle eli donataarille. Ruotsissa perinnöllisiä lahjoitusmaita alettiin jakaa Juhana III:n aikana. Norrköpingin päätöksessä vuonna 1604 säädettiin perinnöllisyyden koskevan vain miehiä, ja uuden hallitsijan tuli aina vahvistaa donataarin oikeus perintöön.

Kreivi- ja vapaaherrakuntia koski määräys perinnön jakamattomuudesta ja sen kuulumisesta aina vanhimmalle pojalle. Kreivi- ja vapaaherrakunnille kuului myös paikallishallinto ja tuomiovalta alueella.

Lahjoitusmaiden määrä kasvoi hallitsemattomasti kuningatar Kristiinan aikana, mutta sitä kompensoitiin peruutuksilla eli reduktioilla. Enimmillään lahjoitusmanttaalien määrä Suomessa oli 26 prosenttia vuonna 1652.

Ruotsiin levisi eurooppalainen feodaalioikeus, joka mahdollisti oikeuksien laajentamisen aina täydelliseen maanomistukseen saakka. Kehitys oli erityisen tuhoisaa talonpojille, jotka menettivät perinteisen omistuksen viljelemäänsä maahan. Tilannetta kuitenkin helpotti Iso reduktio vuonna 1680, jolloin lähes kaikki lahjoitukset peruttiin. Ne donataarit, jotka saivat peruutuksen jälkeen pitää lahjoituksen, saivat maahan täyden maanomistusoikeuden.

Pietari Suuri aloitti toisen laajamittaisen lahjoitusmaakauden Vanhassa Suomessa 1700-luvun alkupuoliskolla. Suomen säätyvaltiopäivät lunasti Vanhan Suomen lahjoitukset takaisin vuosina 1867–1890. Sen jälkeen talonpojat joutuivat lunastamaan maat itselleen pitkäaikaisten lainojen avulla.

Katso myös
----------

* läänitys
* Vanhan Suomen lahjoitusmaat Uudenkaupungin rauhassa (1721) Venäjälle joutuneilla alueilla
* kaupunkien lahjoitusmaat, kruunun entisaikoina kaupungeille lahjoittamia maa-alueita

Lähteet
-------

1. ↑  "Lahjoitusmaa", *Otavan Iso Tietosanakirja 5*, s. 180. Helsinki: Otava, 1963.