recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henricus Aristippus** (*Enericus Aristippus*) (k. 1162) oli Catanian arkkidiakoni noin vuodesta 1155, ja myöhemmin Sisilian kuningaskunnan *familiares*-triumviraatin ylin *familiaris* (kansleri) vuodesta 1161 Maione di Barin kuoleman jälkeen.

John Julius Norwichin mukaan Aristippus oli nimestään huolimatta alkuperältään normanni. Donald Matthewin mukaan hän oli ammatiltaan ennen kaikkea oppinut, ja tämä seikka sekä hänen nimensä huomioon ottaen on selvää, että hän oli kreikkalainen.

Aristippus toimi lähettiläänä Konstantinopolissa vuosina 1158–1160. Tuolloin hän sai keisari Manuel I Komnenokselta kreikankielisen kopion Ptolemaioksen teoksesta *Almagest*. Eräs Schola Medica Salernitanan opiskelija teki siitä ensimmäisen latinankielisen käännöksen. Käännös ei kuitenkaan ollut yhtä vaikutusvaltainen kuin Gerard Cremonalaisen myöhemmin tekemä käännös arabian kielestä latinaan. Alkuperäinen käsikirjoitus on todennäköisesti Biblioteca Marcianassa Venetsiassa.

Aristippus itse teki ensimmäiset latinankieliset käännökset Platonin dialogeista *Faidon* (1160) ja *Menon*, sekä Aristoteleen teoksen *Meteorologia* neljännestä kirjasta. Hän käänsi myös Gregorios Nazianzilaisen teoksia Wilhelm I Sisilialaisen pyynnöstä.

Vuonna 1161 Wilhelm nimitti kolme *familiaresta*, jotka olivat Aristippus, Sylvester Marsicolainen ja piispa Richard Palmer. Heidän tehtävänään oli korvata salamurhattu Maione. Vuonna 1162 kuningas epäili Aristippusta epälojaalisuudesta ja vangitutti tämän. Aristippus kuoli luultavasti vielä samana vuonna. Sylvester kuoli samoihin aikoihin, ja Matteo d'Ajello ja Ahmed es-Sikeli (caïd Petro) korvasivat hänet ja Aristippuksen "triumviraatissa".

Katso myös
----------

* Käännökset latinaan keskiajalla

Lähteet
-------

* Falcandus, Hugo: *Liber de regno Sicilie*. The Latin Library.
* Houben, Hubert: *Roger II of Sicily: A Ruler between East and West*. Trans. G. A. Loud and Diane Milbourne. Cambridge University Press, 2002. Teoksen verkkoversio.
* Kristeller, Paul Oskar: *Studies in Renaissance thought and letters*. Ed. di Storia e Letteratura, 1993. ISBN 8884983339. Teoksen verkkoversio.
* Matthew, Donald: *The Norman Kingdom of Sicily*. Cambridge University Press, 1992. Teoksen verkkoversio.
* Norwich, John Julius: *The Kingdom in the Sun 1130-1194*. London: Longman, 1970.

### Viitteet

1. 1 2  Matthew 1992, s. 216.
2. ↑  Houben 2002, s. 99.
3. ↑  Kristeller 1993, s. 99.
4. ↑  Matthew 1992, s. 189.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Henry Aristippus
Johann Nepomuk von Wolf
**Johann Nepomuk von Wolf** (29. maaliskuuta 1743 Oettingen – 23. elokuuta 1829) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Regensburgin hiippakuntaan 15. maaliskuuta 1766 ja nimitettiin Freisingin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Dorylaëumin titulaaripiispaksi 15. joulukuuta 1788. Piispaksi konsekroinnin suoritti 15. tammikuuta 1789 Giulio Cesare Zoglio.

30. joulukuuta 1802 von Wolf sai nimityksen Regensburgin vihkipiispaksi. 7. toukokuuta 1817 hänet nimitettiin Regensburgin apostoliseksi hallitsijaksi ja 13. syyskuuta 1821 sen piispaksi. Valinta piispaksi vahvistettiin 4. marraskuuta, ja von Wolf asetettiin virkaansa 1. tammikuuta 1822. Hän kuoli 86-vuotiaana virassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Johann Nepomuk von Wolf


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Aurelio Marena** (25. elokuuta 1893 Napoli – 24. maaliskuuta 1983) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Napolin arkkihiippakuntaan 25. elokuuta 1917, ja 25. elokuuta 1946 hänet nimitettiin Napolin vihkipiispaksi ja Lampsacuksen titulaaripiispaksi 25. elokuuta 1946. Piispaksi konsekroinnin suoritti 27. lokakuuta Alessio Ascalesi, jota avustivat Gaetano De Cicco ja Giuseppe De Nicola.

16. maaliskuuta 1950 Marena sai nimityksen Ruvo e Bitonton piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 21. maaliskuuta 1978. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Aurelio Marena


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ivan Wilfred "Ching" Johnson** (7. joulukuuta 1898 – 16. kesäkuuta 1979) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti New York Rangersia ja New York Americansia National Hockey Leaguessa (NHL). Puolustajana pelannut Johnson saavutti Rangersin riveissä kaksi Stanley Cup -mestaruutta. 

Ensimmäisen maailmansodan veteraanina Johnson saattoi aloittaa täysipainoisen kiekkoilijan uran vasta 20 vuoden iässä ja teki NHL-läpimurtonsa vasta lähempänä 30. ikävuottaan. Lajin historian kovaotteisimpien puolustajien joukkoon luettu Ching Johnson oli suuri yleisösuosikki ja pelasi kaikkiaan 436 ottelua Rangersissa ja Americansissa ennen siirtymistään alasarjoihin pelaajaksi, valmentajaksi ja toimitsijaksi.

Saavutuksia ja palkintoja
-------------------------

* NHL:n ykköstähdistössä neljästi,
* pelasi ensimmäisessä NHL:n tähdistöottelussa (Ace Bailey Benefit Game),
* Hockey Hall of Fameen 1958,
* Manitoba Sports Hall of Fame and Museumin Manitoba Hockey Hall of Famen jäsen.

Aiheesta muualla
----------------

* NHL-profiili: 'Ching' Johnson
* Legends of Hockey: 'Ching' Johnson
* 'Ching' Johnson The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Kažym** (komiksi ja venäjäksi Ка́жым, venäjäksi myös Ка́жим, *Kažim*) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Koigorodokin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sysolaan laskevan Kažim-joen rannalla 37 kilometriä Koigorodokista kaakkoon. Asukkaita on 1 100 henkeä (vuonna 2002).

Vuonna 1755 kauppias Ivan Kurotškin sai luvan rakentaa rautatehtaan Kažim-joelle Sysolan suomalmiesiintymien yhteyteen. Kažymin ja lähistöllä sijainnut Njutšpasin tehdas aloittivat toimintansa vuonna 1759. Tehtaalla työskennelleet maaorjat siirrettiin paikalle Vjatkan ja Veliki Ustjugin lääneistä. Avustavissa tehtävissä toimi komitalonpoikia, joista eräät ryhtyivät vakituisiksi työntekijöiksi. Tehtaan ympärille syntyi taajama, jonka keskellä oli vuonna 1761 rakennettu puinen kirkko. Vuosina 1817–1826 rakennettiin uusi kivikirkko. Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen tehdas suljettiin, mutta vuonna 1872 se avattiin uudelleen. 1900-luvun alussa Kažymissa oli noin 800 asukasta ja tehtaalla vajaat 200 työntekijää.

Venäjän vallankumouksen ja kansalaissodan jälkeen tehtaan tuotanto väheni huomattavasti ja vuonna 1928 se suljettiin lopullisesti. Neuvostoaikana paikkakunnalle perustettiin metsäteollisuuspiiri ja puunjalostuslaitoksia. Vuosina 1944–1991 Kažymilla oli kaupunkimaisen taajaman status. Vuonna 1959 asukkaita oli 2 600 ja vuonna 1989 1 400 henkeä.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 796. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2 3 4  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 11*, s. 134. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.

Aiheesta muualla
----------------

* Kažym Koigorodok.ru-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Sigismondo d'India** (1580? – 1629) oli italialainen säveltäjä. Hän oli todennäköisesti kotoisin Palermosta, mutta vietti nuoruutensa Napolissa. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli *Il primo libro de mardigali a cinque voci* (1606). Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu kahdeksan kirjaa madrigaaleja, kolme kirjaa motetteja ja kaksi kirjaa *villanelle alla napolitanoja*. Merkittävin d'India oli monodian säveltäjänä; hän julkaisi viisi *Musiche*-kirjaa yhdelle tai kahdelle lauluäänelle ja continuolle.

Lähteet
-------

1. ↑  HOASM: Sigismondo d' India


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Risto Jurva vuonna 1938.
**Risto Sakari Jurva** (1. heinäkuuta 1888 Vaasa – 8. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen tiedemies, joka toimi Merentutkimuslaitoksen johtajana 1947–1953.

Jurvan vanhemmat olivat kamreeri Olof Kristian Jurva ja Anna Kristina Hällberg. Jurva toimi Ilmatieteellisessä keskuslaitoksessa assistenttina ja amanuenssina 1908–1911. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1918 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Merentutkimuslaitoksen assistentti. Laitoksen jääosaston vt. talassologina hän toimi useaan eri otteeseen 1924–1939. Jurva valmistui filosofian lisensiaatiksi 1937 ja väitteli tohtoriksi 1938 tutkielmalla *Über die Eisverhältnisse des Baltischen Meeres an der Küsten Finnlands*. Jääoaston vakinaiseksi talassologiksi hänet nimitettiin 1940 ja sitten koko Merentutkimuslaitoksen johtajaksi ja professoriksi 1947.

Jurvaa pidettiin Itämeren jääolojen asiantuntijana. Hän toimi Helsingin yliopiston seismisen aseman hoitajana ajoittain 1924–1928 ja vakinaisesti vuodesta 1929 sekä aseman valvojana vuodesta 1946. Jurva oli Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti vuodesta 1938. Hän toimi 1926–1946 Geofyysillisen seuran ensimmäisenä sihteerinä ja puheenjohtajana vuodesta 1947. Vuodesta 1946 alkaen hän oli myös Maantieteellisen seuran sihteeri ja *Fennica*- ja *Acta Geographica* -sarjojen toimittaja sekä Terran päätoimittaja. Väitöskirjan ohella Jurva julkaisi useita muita tutkimuksia, jo vuonna 1912 meteorologian alaan kuuluvan tutkimuksen *Säätila hallaöinä Suomessa 1892–94*, joka oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Väitöskirjaansa täydentävän arvokkaan karttateoksen hän julkaisi 1937. 

Jurvan puoliso vuodesta 1949 oli Anni Maria Siimes, toimittaja Yrjö Kauhasen leski.

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 240. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 343–344. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
* Mälkki, Pentti: "Jurva, Risto (1888–1953)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 511. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Jurva, Risto hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Sven Ingemar Ljungh** (5. kesäkuuta 1757 Björkö, Jönköpingin lääni - 12. syyskuuta 1828 Bälaryd, Jönköpingin lääni) oli ruotsalainen luonnontutkija, virkamies ja keräilijä.

Ljungh opiskeli Uppsalan yliopistossa 1775-1777, muun muassa Carl von Linnén johdolla, ja vieraili tämän kotona. Hän valmistui teologiksi 1777 ja ryhtyi opiskelemaan lääketiedettä, mutta sairastui malariaan ja joutui lopettamaan opinnot. Hän valitsi virkamiesuran, ja toimi kruununvoutina Jönköpingin läänissä vuosina 1780-1793.

Vuonna 1808 Ljungh nimitettiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian johtotehtäviin Göteborgiin, ja vuonna 1812 Maatalousakatemiaan.

Ljungh oli innokas keräilijä, ja hänen hyönteiskokoelmansa käsitti 5 000–6 000 lajia vuonna 1803. Hän nimesi useita uusia lajeja, linnuista putotohuitin (*Porzana paykullii*) ja tulitöyhdön (*Dinopium javanense*). Kokoelmat myytiin Ljunghin kuoleman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Walter Frey** (26. tammikuuta 1898, Basel, Sveitsi – 27. elokuuta 1985, Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen pianisti ja pianonsoitonopettaja. Hänen veljensä oli pianisti ja säveltäjä Emil Frey. Walter Frey opiskeli pianonsoittoa Zürichin konservatoriossa opettajinaan Volkmar Andreae ja Friedrich Niggli (1906–1913) sekä Frankfurt am Mainissa Willy Rehberg (1913–1916). Vuodesta 1917 lähtien Frey teki laajoja konserttimatkoja, joilla soitti erityisesti modernia musiikkia. Hän soitti muun muassa Paul Hindemithin, Egon Welleszin, Ernst Tochin ja monen sveitsiläisen säveltäjän teoksia. Vuonna 1927 hän soitti Stefi Geyerin kanssa ensiesityksen Alban Bergin kamarikonsertosta Berliinissä. Vanhempana hän soitti pääasiassa Johann Sebastian Bachin musiikkia. Solistin uransa ohessa Frey opetti Zürichin konservatoriossa, jossa hän toimi pianoluokan johtajana 1925–1958. Hän julkaisi yhdessä Willi Schuh'n kanssa 1937 teoksen *Klaviermusik aus der Zeit der Klassik und Romantik*.

Lähteet
-------

1. ↑  *The New Grove dictionary of music and musicians,* Grove 2001, ISBN 0-333-60800-3 ja ISBN 1-56159-239-0.
2. ↑  *Otavan iso musiikkitietosanakirja,* Otava 1976–1979, ISBN 951-1-02380-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
Markku Nurmi vuonna 2010
**Markku Nurmi** (15. huhtikuuta 1945 Iitti – 16. lokakuuta 2010 Helsinki) oli ympäristöministeriön ylijohtaja ja ympäristöasioissa aktiivinen osallistuja ja keskustelija 1970-luvulta alkaen. Häntä on luonnehdittu esivihreäksi. Hän oli Ympäristö-lehden päätoimittaja vuodesta 2004.

Nurmi väitteli tekniikan tohtoriksi tuotantotaloudesta ja erikoistui ympäristö- ja energiatutkimukseen. Hän työskenteli Kilpailuvirastossa, elinkeinohallituksessa ja opetusministeriössä ennen kuin vuonna 1994 siirtyi ympäristöministeriöön. Hän oli viimeisenä projektinaan johtokunnan puheenjohtajana kumppanuusohjelmassa, jolla pyritään edistämään energian tuottamista uusiutuvista lähteistä ja torjumaan ilmastonmuutosta Väli-Amerikassa.

Nurmi vaikutti asiantuntijana monen keskustapuolueen 1970-luvun poliitikon, kuten Esko Ahon, Matti Vanhasen ja Seppo Kääriäisen, kriittisiin ydinvoimanäkemyksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Unto Hämäläinen, Aktiivi osallistuja oli energiakeskustelun esivihreä, Helsingin Sanomat, 19.10.2010, sivu C 4. Artikkelin verkkoversio


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Adolf Kustaa Turakainen** (25. maaliskuuta 1932 Leppävirta – 26. lokakuuta 1996 Vantaa) oli suomalainen toimittaja, urheiluselostaja ja yleisurheilija.

Turakainen opiskeli Työväen Akatemiassa ja aloitti toimittajanuransa 1950-luvun alussa työskenneltyään sitä ennen isänsä ammatissa, työkaluviilarina. Hän toimi vuosina 1952–1957 uutistoimittajana ja toimitussihteerinä kuopiolaislehti Savon Kansassa, josta hän siirtyi Suomen Sosialidemokraatin palvelukseen.

Vuodesta 1959 alkaen Turakainen työskenteli Yleisradiossa, aluksi urheiluselostajana. Hän selosti muun muassa kesäolympialaisia 1960 yhdessä Paavo Noposen ja Pekka Tiilikaisen kanssa. 1965 hän alkoi toimittaa Metsäradiota ja 1970 hän aloitti Radio Suomen silloisen päivittäisohjelmien toimituksen – sittemmin ajankohtaistoimituksen – päällikkönä. Hänen toimituspäällikköaikanaan kehittämiinsä ohjelmiin lukeutuu muun muassa ajankohtaismakasiini *Tänään iltapäivällä*. Turakainen jäi eläkkeelle vuonna 1993.

Turakainen oli perustamassa Radio- ja televisiotoimittajien liittoa (RTTL) ja toimi myös sen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös Autoliitossa, Kalamiesten keskusliitossa, Suomen Ladussa, Suomen radio- ja televisioselostajissa ja Sydäntautiliitossa.

Turakainen kilpaili nuoruudessaan pikajuoksussa. Hän voitti useita Työväen Urheiluliiton mestaruuksia ja teki 25 vuotta voimassa olleen TUL:n poikien 100 metrin juoksun ennätyksen. Hän osallistui Helsingin 1952 kesäolympialaisiin 200 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän saavutti SM-hopeaa 100 metrillä ja SM-pronssia 200 metrillä. Turakaisen edustama seura oli Varkauden Tarmo.

Lähteet
-------

1. ↑  Adolf Turakainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2 3 4 5  Toimituspäällikkö Adolf Turakainen.  *Helsingin Sanomat*, 29.10.1996. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.2.2010.
3. ↑  Ajassa tai sen edellä.  *Helsingin Sanomat*, 4.6.2000. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.2.2010.
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 344. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
5. ↑  Adolf Turakainen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 12.11.2009. Viitattu 13.2.2010. (englanniksi)
**Daniel Leo Ryan** (28. syyskuuta 1930 Mankato, Minnesota – 31. joulukuuta 2015) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Joliet in Illinoisin hiippakuntaan 3. toukokuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Suristan titulaaripiispaksi 14. elokuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Leopold Imesch, jota avustivat Raymond James Vonesh ja Daniel William Kucera.

Ryan sai 22. marraskuuta 1983 nimityksen Springfield in Illinoisin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 18. tammikuuta 1984 ja jossa hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 19. lokakuuta 1999.

Springfield in Illinoisin hiippakunnan elokuussa 2006 julkaiseman tutkimusraportin mukaan Ryan piispana toimiessaan "osallistui sopimattomaan seksuaaliseen käytökseen ja käytti virkaansa salatakseen toimensa".

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Daniel Leo Ryan
2. ↑  Catholic News Service: Retired Illinois bishop led 'culture of secrecy,' says report
**Johan Swan** (myöhemmin **Swanhielm**) oli 1600-luvulla elänyt ensimmäinen ruotsalainen pikakirjoittaja. Vuonna 1673 Swan aateloitiin nimellä **Swanhielm**.

Swan oppi Englannissa 1661–1662 Thomas Sheltonin englanninkielisen pikakirjoitusjärjestelmän ja sovitti siitä itselleen ruotsin kielelle sopivan version. Vuosina 1671–1688 hän käytti pikakirjoitusta pöytäkirjojen tekemiseen Ruotsin valtaneuvostossa.

Swan ei kuitenkaan levittänyt pikakirjoitustaitoa Ruotsissa, ja hänen työnsä pääsi unohtumaan, kunnes hänen tekemiään pikakirjoitteita löydettiin Ruotsin kansallisarkistosta 1800-luvun lopussa. Swanin käyttämän järjestelmän selvittämisen jälkeen 1670-luvun valtaneuvoston pöytäkirjoja julkaistiin painettuna.

Lähteet
-------

* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.

### Viitteet

1. 1 2  Melin 1929, s. 300.
2. ↑  Melin 1929, s. 301, 304
3. ↑  Svenska Riksrådets Protokoll *Historisk Tidskrift*. Viitattu 27.9.2008. [vanhentunut linkki]
**Mats Erik Andrén**, vuoteen 1966 *Storskrubb* (21. syyskuuta 1920 Kruunupyy – 12. marraskuuta 1989 Mustasaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.

Andrén aloitti kirjoittamisen jäätyään sairauseläkkeelle kirvesmiehen ammatista. Hänen esikoisteoksensa romaani *Jag såg all möda* ilmestyi 1975. Romaani kuvasi Andrénin lapsuudenkokemuksiin perustuen ahdasmielisen uskonnollisuuden rajoittamaa elämää pohjalaisessa pienyhteisössä. Myöhemmät romaanit *En bland dessa* (1976) ja *Var är din broder?* (1983) sijoittuivat toisen maailmansodan vuosiin ja niissä kuvattiin muun muassa aseistakieltäytyjän kohtaloa jatkosodan ajan Suomessa. Andrénin sodanjälkeistä elämää ruotsinkielisellä Pohjanmaalla kuvanneen romaanin *Byn låg* (1980) pohjalta tehtiin Åke Lindmanin ohjaama tv-sarja *Maa jonka saimme* (Landet vi ärvde, 1980).

Andrén kirjoitti myös artikkeleita Vasabladet-lehteen.

Teoksia
-------

* *Jag såg all möda*. Söderström, Helsingfors 1975
* *En bland dessa*. Söderström, Helsingfors 1976
* *Byn*. Söderström, Helsingfors 1980
* *Var är din broder?*. Sahlgrens förlag, Hammarland 1983, suomeksi nimellä *Missä on veljesi?*. Sahlgren, Otalampi 1984
* *De besmittade : roman. Sahlgren, Otalampi 1986*

Toimitustöitä
-------------

* *Ur tystnaden : vita fläckar i Finlands närhistoria* ; toim. Matts Andersén, Erik Andrén, Henrik Fågelbärj ; kirj. Matts Andersén ym. Bokprojektet Ur tystnaden, Vasa 1989

Lähteet
-------

* Erik Andrén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Uppslagsverket Finland: Erik Andrén (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä Arkisto : Otteita *Landet vi ärvde*-tv-sarjasta[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Erik Andrén (författare)
Joaquín Larraín Gandarillas
**Joaquín Larraín Gandarillas** (13. lokakuuta 1822 Santiago de Chile – 26. syyskuuta 1897) oli chileläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 20. maaliskuuta 1847 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Martyropoliin titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1877. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. maaliskuuta 1878. Pääkonsekraattorina toimi Rafael Valentín Valdivieso y Zañartu, jota avustivat José Hipólito Salas y Toro ja Carlos Bermúdez.

Larraín Gandarillas sai 15. kesäkuuta 1893 nimityksen Anazarbuksen titulaariarkkipiispaksi. Hän toimi Santiago de Chilen vihkipiispana, kunnes kuoli 74-vuotiaana virassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Joaquín Larraín Gandarillas


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |
**GigE Vision** on vuonna 2006 julkaistu rajapinta teollisuuskameroille. Se sisältää määritykset nopean videon ja siihen liittyvän ohjausdatan siirtämiseksi Ethernet -verkossa. Aloitteen standardille teki 12 yrityksen ryhmä ja komitea on sen jälkeen kasvanut yli 50 jäsenen kokoiseksi. Alkuperäiset 12 jäsentä ovat: Adimec, Atmel, Basler AG, CyberOptics, DALSA, JAI A/S, JAI PULNiX, Matrox, National Instruments, Photonfocus, Pleora Technologies ja Stemmer Imaging. Automated Imaging Association (AIA) valvoo kehitystyötä ja hallinnoi standardia. GigE Vision on AIA:n rekisteröimä tuotemerkki.

GigE Vision perustuu IP -protokollaan. Standardi pyrkii yhdenmukaistamaan konenäössä käytettävien teollisuuskameroiden protokolla ja mahdollistaa kolmansien osapuolien kehittää yhteensopivia ohjelmistoja ja laitteita. GigE Vision on - joidenkin määritelmien mukaan (esimerkiksi IETF ja ITU-T) - avoin standardi. Kuitenkin, se on saatavissa vain allekirjoittamalla salassapitosopimus, joten monet Euroopan maat pitävät sitä suljettuna. Standardi on saatavissa nimellistä korvausta vastaan. Lisäksi kaikki organisaatiot voivat liittyä AIA:hin, jolla on laaja edustus komiteoissa. Yksi lisenssin seurauksista on se, että ei ole mahdollista kirjoittaa avoimen lähdekoodin ohjelmistoja jotka tukevat GigE Vision -standardia, sillä paljastaisi standardin yksityiskohdat. Tämän vuoksi kaikki rajapintaa käyttävät SDK:t ovat suljetun lähdekoodin ohjelmistoja.

  

GigE Vision standardin ominaisuuksia:

* Nopea tiedonsiirto - 1000Mbit/s (1000BASE-T mukaisesti). Standardi ei kuitenkaan estä käyttämästä 10 Gb Ethernet -yhteyksiä.
* Suurin kaapelin pituus 100m. Kytkimien, toistimien ja kuituoptiikan käyttö pidentää matkaa. Suorituskyky vaihtelee käytetyn laitteiston mukaan.
* Perustuu olemassa olevaan standardiin, jolloin samassa verkossa voi olla myös muita laitteita ja tietokoneita.
* Tarjoaa standardoidun ympäristön uuden sukupolven verkkottuneille videosovelluksille Ethernet -arkkitehtuurissa.

GigE Visionissa on neljä pääosaa:

* GigE Vision Control Protocol (GVCP). Käyttää UDP protokolla. Standardi määrittelee kuinka ohjata ja konfiguroida laitetta. Määrittele kanavat ja mekanismit kuvien ja konfiguraatiotiedon siirtämiseksi kameroiden ja tietokoneiden välillä.
* GigE Vision Stream Protocol (GVSP). Käyttää UDP protokollaa. Sisältää tietotyyppien määrittelyn ja tavat joilla kuvia voidaan siirtää
* GigE Device Discovery Mechanism. Tapa jolla määritetään IP osoitteet.
* XML kuvaustiedosto joka perustuu European Machine Vision Associationin GenICam standardiin. Taulukko jonka avulla pääsee käsiksi kameran ohjaukseen ja kuviin.

Katso myös
----------

* Camera Link

Lähteet
-------

1. ↑  GigE Vision Standard
2. ↑  GigE Vision Standard Development Committee
3. 1 2  GigE Vision Compliant Product Development
4. ↑  How non-AIA members can acquire the standard
**Ana Šimić** (s. 5. toukokuuta 1990) on kroatialainen korkeushyppääjä. 

Šimić sai pronssia Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ennätyksellään 199 cm. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän oli yhdeksäs, Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 seitsemäs, Berliinin EM-kilpailuissa 2018 kymmenes ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 seitsemäs. 

Šimić karsiutui loppukilpailusta olympialaisissa Lontoossa 2012, Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021, MM-kilpailuissa Moskovassa 2013 ja Lontoossa 2017, EM-kilpailuissa Barcelonassa 2010, Helsingissä 2012 ja Amsterdamissa 2016, sisäratojen MM-kilpailuissa Istanbulissa 2012 ja Sopotissa 2014 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 2011, Göteborgissa 2013 ja Glasgow'ssa 2019.

Šimić sai Välimeren kilpailuissa hopeaa 2013 ja oli kolmas maanosien cupissa 2014. Hän on voittanut yhden Timanttiliigan osakilpailun Shanghaissa toukokuussa 2014.

Lähteet
-------

* Ana Šimić Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* 
* Ana Šimić Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**William "Bill" Hickman** (25. tammikuuta 1921 – 24. helmikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen stunt-ajaja ja sivuosanäyttelijä. Hickman oli pääroolissa toteuttajana ja näyttelijänä useassa ylistetyssä takaa-ajokohtauksessa, kuten Philip D'Antonin tuottamissa action-klassikoissa Bullittissa (1968), Kovaotteisissa miehissä (1971) ja elokuvassa *The Seven-Ups* (1973).

Bill Hickman oli James Deanin hyvä ystävä ja rallivalmentaja ja ajoi tämän omistamaa trailerinvetoautoa kohtalokkaana päivänä 30. syyskuuta 1955, jolloin Dean joutui kuolonkolariinsa Cholamessa, Kaliforniassa, matkalla Salinasin kilpa-ajoihin.

Bill Hickman kuoli syöpään 65-vuotiaana 1986.

Lähteet
-------

1. ↑  Bill Hickman (1921 - 1986) (Arkistoitu – Internet Archive) *Findagrave.com*. Viitattu 3.8. 2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bill Hickman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Storoževsk** (ven. Сторожевск, komiksi Шойнаты, *Šoinaty*) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallan Kortkerosin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegdajoen rannalla 48 kilometriä Kortkerosista koilliseen. Asukkaita on 1 900 henkeä (vuonna 2007).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Se kasvoi voimakkaasti 1800-luvun aikana ja muuttui kirkonkyläksi 1900-luvun alussa. Vuosina 1929–1963 kylä oli Storoževskin piirin keskus. Asukkaista valtaosa on komeja. Venäjänkielinen nimitys perustunee muinaiseen vartiopaikkaan (ven. *storož* ’vartija’), kominkielinen lähellä sijaitsevaan Šoinatyn järveen (*šoina* ’ruumis, hauta’ + *ty* ’järvi’).

Tärkeimmät työnantajat ovat maatalous ja metsäteollisuus. Kylässä toimii maatalousyritys ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 800. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  Tšislennost postojannogo naselenija selskih naseljonnyh punktov Respubliki Komi na 1 janvarja 2007 goda *komi.gks.ru*. Viitattu 28.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Administratsija Kortkerosskogo raiona: Munitsipalnoje obrazovanije selskoje poselenije "Storoževsk" *kortkeros.ru*. Viitattu 28.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Albert Mooney** (12. huhtikuuta 1906 Denver – 7. toukokuuta 1986 Dallas) oli itseoppinut yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija. Hän perusti veljensä Arthur Mooneyn kanssa Mooney Aircraft Company -lentokonetehtaan.

Al Mooney oppi koneenrakennuksen isänsä työn kautta. Hänen isänsä rakensi laitteita rautateille Denver and Rio Grande -yhtiössä. Al kokeili lentokoneen suunnittelua teini-ikäisenä.

Eaglerock-lentokone.
Mooney korjasi Swallow Airplane Companyn sattumalta paikalle sattuneen lentokoneen rakenteen virheitä. Tätä kautta hän sai työpaikan Alexander Aircraft Companystä piirtäjänä. Hän suunnitteli M-1-lentokoneen. Vuonna 1926 hän työskenteli Montague-yrityksessä, jolle suunnitteli M-2. Mooney palasi Alexander-yhtiöön, kun Montague oli kaatunut. Hän toimi yhtiön pääinsinöörinä. Hänen suunnitelmansa oli muun muassa Bullet, joka oli alatasokone, jossa oli sisäänvedettävä laskuteline.

Vuonna 1929 hän perusti Bridgeport Machine yhtiön tuella Kansasiin Mooney Aircraft Corporationin. Yrityksen ensimmäinen kone oli Mooney A-1 eli M-5. Yhtiö kaatui pian. M-6 oli ollut sen suunnittelupöydillä.

Vuonna 1934 Mooney pääsi töihin laman aikanakin pärjänneeseen AviaBellanca Aircraft -yhtiöön sen pääsuunnittelijaksi. Hän suunnitteli Bellanca Airbus -rahtikoneen ja Irish Swoop -kilpakoneen.

Bellancalta lähdettyään Mooney toimi Monocoupe Corporationissa, joka meni konkurssiin ja sen tuotteet osti Culver Aircraft, jonka pääsuunnittelijaksi hän pääsi vuonna 1937. Mooney suunnitteli Culver Cadet -taitolentokoneen. Kesällä 1946 hän perusti uudestaan nimeään kantavan yhtiön. Yhtiön ensimmäinen kone oli M-18 ja toinen M-20. Rahoittajan kuoltua yritys oli kaatua, mutta uudet rahoittajat nostivat sen jaloilleen. Mooney lähti yhtiöstä Lockheedille.

M-18 Mooney Mite
Hän osallistui Lockheed Jetstarin suunnitteluun.

Hän jäi eläkkeelle vuonna 1968 ja kuoli Dallasissa 80-vuotiaana vuonna 1986.

Lähteet
-------

1. ↑  The Al Mooney Story:They All Fly Through the Same Air *mooneyevents.com*. Viitattu 30.1.2007.
2. ↑  An Interview with Al Mooney  1975. International Mooney Society.  Arkistoitu 20.11.2008. Viitattu 21.1.2008.
3. ↑  Mooney Aircraft history performance and specification *pilotfriend.com*. Viitattu 31.1.2006.
**Louella Parsons** (oikealta nimeltään **Louella Rose Oettinger**; 6. elokuuta 1881 Freeport, Illinois – 9. joulukuuta 1972 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen juorukolumnisti ja käsikirjoittaja.

Parsons oli ensimmäinen elokuvamaailmasta kirjoittanut kolumnisti. Hänen kolumniaan luki 20 miljoonaa ihmistä, ja hänen kolumniaan julkaistiin maailmanlaajuisesti 400:ssä sanomalehdessä. Parsons pysyi "Hollywoodin kuningattarena" Hedda Hopperin tuloon asti. Parsons ja Hopper kilpailivat keskenään, ja heidän välillään oli vuosikausia kestänyt vihanpito. Louella Parsons kirjoittamisen ohella esiintyi muutamissa elokuvissa. Hän oli aviossa kolme kertaa, ja hän sai ensimmäisestä avioliitostaan yhden tyttären. Parsons kuoli 91-vuotiaana arterioskleroosiin. Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.

Aiheesta muualla
----------------

* Louella Parsons Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Žvelgaitis** eli **Suelgate** oli ensimmäinen kirjallisissa lähteissä mainittu liettualainen ruhtinas. Hän johti liettualaisia semgalleja ja Kalparitaristoa vastaan, joita vastaan käydyssä taistelussa hän sai surmansa vuonna 1205. Tärkeimpiä Žvelgaitisista kertoavia aikalaislähteitä on Henrikin Liivinmaan kronikka, jossa hän esiintyy nimellä *Suelgate*.

Žvelgaitis Henrikin kronikassa
------------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Huomasitteko kuinka meille simaa tarjonneiden saksalaisten kädet tärisivät? Huhu meidän saapumisestamme on varmaan kirinyt heidän korviinsa, eivätkä he ole pelon järkyttäminä tähän mennessäkään lakanneet vapisemasta. | "|
| **– Žvelgaitis toverilleen Riiassa Henrikin kronikan mukaan.** |

Henrikin kronikan mukaan vuonna 1205 Žvelgaitis johti 2 000 ratsumiestä sotaretkelle nykyiseen Viroon. Saksalaiset ristiretkeläiset ja liettualaiset olivat käyneet sotaa jo ristiretkien alusta lähtien, vaikkakin Riian piispanistuimen ja liettualaisten välille oli solmittu rauhansopimus jo samana vuonna. Žvelgaitisin joukot kulkivat Väinäjokea kohti Riikaa ja heidän ohittaessaan kaupunkia Žvelgaitis vieraili kaupungissa muutaman muun liettualaisen kanssa. Kaupungissa eräs Martin-niminen henkilö tarjosi liettualaisille juotavaa, minkä kronikan mukaan liettualaiset tulkitsivat pelon merkiksi. Liettualaiset jatkoivat kuitenkin retkeään kohti Viroa. Tällä välin semgallien johtaja Vesthard, ehdotti saksalaisille sotaretkeltä palaavien liettualaisten tuhoamista yhteisvoimin. Saksalaiset suostuivatkin tähän ja semgallien ja saksalaisten joukot yrittivät yllättää retkeltään palaavat liettualaiset. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, vaan liettualaiset järjestäytyivät puolustusmuodostelmiin. Semgallit olisivat halunneet peräytyä, mutta saksalaiset päättivät hyökätä. Seuranneessa Rodenpoisen taistelussa Henrikin kronikan mukaan kuoli 1 200 liettualaista. Eräs kalparitari nimeltä Teoderik Schilling tappoi samaten kronikan mukaan Žvelgaitisin keihäällä hänen istuessaan reessä. Tämän jälkeen semgallit leikkasivat irti tämän pään ja kuljettivat sen Semgalliaan.

Lähteet
-------

* Aulis Kallio: *Liettuan historia*. Tampere: Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009. ISBN 978-951-98665-3-6.

### Viitteet

1. 1 2  Kallio 2009, s. 32
2. ↑  Kallio 2009, s. 33
**Petronio Franceschini** (1650 – 18. joulukuuta 1680) oli italialainen säveltäjä. Hän opetti Giacomo Antonio Pertiä opiskeltuaan itse aiemmin tämän sedän, Lorenzo Pertin johdolla. Franceschini tuli varhain tunnetuksi oopperoistaan ja toimi myös sellistinä. Oopperoiden lisäksi hänen sävellystuotantoonsa kuuluu sonaatteja, messuja, motetteja, psalmeja ja kantaatteja.

Franceschini syntyi ja työskenteli Bolognassa, mutta kuoli Venetsiassa. Hänen viides oopperansa *Dionisio* jäi kesken, ja teoksen täydensi Partenio.

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic: Petronio Franceschini
2. ↑  Naxos.com: Petronio Franceschini


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Philip Dejworek** (s. 17. elokuuta 1978 Ulm*lähde?*) on saksalainen entinen koripalloilija ja nykyinen koripallovalmentaja, joka toimii kaudella 2009–2010 Korisliigassa pelaavan Salon Vilppaan päävalmentajana. Vuosina 2010-2013 hän valmensi Bakken Bearsia Tanskassa.

Ura
---

Dejworek aloitti koripallouransa Ulmissa. Vuonna 1997 hän siirtyi pelaamaan yliopistokoripalloa Portlandin yliopistoon, jonka paidassa hän pelasi neljä kautta. Tämän jälkeen Dejworek palasi Saksaan, jossa hän edusti koripallon Bundesliigassa pelannutta Mitteldeutscher BC:tä. Kauden jälkeen hän siirtyi Norjan pääsarjassa pelanneeseen Bærums Verk Jetsiin. Dejworek edusti joukkuetta kaksi kautta voittaen viimeisellä kaudellaan Norjan mestaruuden. Kaudeksi 2004–2005 Dejworek liittyi Salon Vilppaaseen, jonka jälkeen hän keskittyi opiskeluun. Paluun kentille Dejworek teki kaudella 2006–2007 edustaen ruotsalaista Akropolista. Paluun Suomeen Dejworek teki heti seuraavana kautena toimien Vilppaan pelaajavalmentajana. Sen jälkeen hän muuttii Tanskaan. Tanskassa hän voitti kaksi mestaruutta ja yksi Pokal kanssa Bakken Bears. Kolmen onnistuneen kauden Tanskassa, Dejworek palkattiin Päävalmentaja Itävallassa WBC Wels, jossa hän pääsi välieriin hänen ensimmäinen vuosi.

Lähteet
-------

1. ↑  Philip D. Dejworek *cms.regiospot.eu*. Viitattu 27.9.2014. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Salmi, Pentti: *Koripallokirja kaudella 2009/10*, s. 318. Helsinki: Suomen koripalloliitto, 2009.
3. ↑  Die Zu- und Abgänge der Basketball-Bundesliga  1.10.2001. Rp-online. Viitattu 20.2.2010. (saksaksi)
4. ↑  Murphy ja Dejworek Vilppaan uudet vahvistukset  21.6.2004. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 20.2.2010.
5. ↑  Fraggidis, Konstantinos: Big German fills the roster  6.10.2006. Svenks Idrott. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Dejworek ja Ahonen jatkavat liiganousija Vilppaassa  11.5.2009. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 20.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* BBL:n pelaajaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kuntaa Brasilian Sergipen osavaltiossa. Sanan muista merkitystä katso täsmennyssivu.*


  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**São Cristóvão** on kaupunki Brasilian koillisosassa Sergipen osavaltiossa. Kunnan pinta-ala on 437 neliökilometriä ja vuonna 2009 siellä oli 75 104 asukasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1590, ja se oli osavaltionsa pääkaupunki vuoteen 1855. São Cristóvãossa sijaitseva São Franciscon aukio on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Historia
--------

São Cristóvão perustettiin turvaamaan Portugalin siirtokuntia Brasilian rannikolla paikallisia ja ranskalaisia salakuljettajia vastaan. Cristóvão de Barros perusti kaupungin Poximjoen muodostamalle kannakselle. Maa-alueen hänelle oli myöntänyt kuningas Filip II. Kaupunki siirrettiin kahteen otteeseen pian perustamisensa jälkeen. Vuonna 1607 se muutti nykyiselle paikalleen.

São Cristóvãosta tuli Sergipen pääkaupunki ja merkittävä hallinnollinen ja taloudellinen keskus Salvadorin ja Recifen välille. Kaupunki oli myös merkittävä välietappi sisämaahan suuntaaville uudisasukkaille. Vuonna 1855 Sergipen pääkaupunki siirrettiin São Cristóvãosta Aracajúun.

Osavaltionhallitus julisti São Cristóvãon kansallismonumentiksi vuonna 1938. Vuosina 1941–1962 monia kaupungin historiallisista monumenteista peruskorjattiin. Vuonna 1967 Historiallisen ja taiteellisen kulttuuriperinnön kansallisinstituutti suojeli kaupungin. Kaupungissa sijaitseva São Franciscon aukio listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2010.

Lähteet
-------

* ICOMOS: São Francisco Square in São Cristóvão (Brazil): Advisory Body Evalution *UNESCO World Heritage Centre*.  2.8.2010. United Nations. Viitattu 30.10.2010. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  São Cristóvão - SE Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Viitattu 30.10.2010. (portugaliksi)
2. 1 2 3  ICOMOS, s. 3
3. ↑  São Francisco Square, in São Cristóvão, Sergipe, receives title of World Heritage Unesco. Viitattu 30.10.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **São Cristóvão** Wikimedia Commonsissa
George Colligan
**George Colligan** (s. 29. joulukuuta 1969 Summit, New Jersey) on yhdysvaltalainen jazz-pianisti ja -säveltäjä. Hän aloitti yhteistyönsä laulaja Cassandra Wilsonn kanssa vuonna 2000. Lisäksi hän on soittanut muiden muassa Ravi Coltranen, Robin Eubanksin, David Gilmoren, Myron Waldenin ja Steve Wilsonin kanssa. Hänen omissa kokoonpanoissaan ovat olleet mukana esimerkiksi Mark Turner ja Kurt Rosenwinkel.

Colligan varttui enimmäkseen Marylandissa ja valitsi ensimmäiseksi soittimekseen trumpetin. Hän on soittanut myös rumpuja. Opiskellessaan klassista trumpettia Peabody Institutessa Colligan kiinnostui entistä enemmän jazzpianosta. Hän osallistui vuonna 1990 Banff-jazzworkshopiin Kanadassa. Hän työskenteli vuosia Marylandissa, mutta siirtyi sitten New Yorkiin. Hänen ensimmäinen albuminsa, *Activism*, julkaistiin vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  AllMusic: George Colligan


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Susan Chilcott** (8. heinäkuuta 1963 – 5. syyskuuta 2003) oli brittiläinen lyyrinen sopraano, joka ansioitui varsinkin Benjamin Brittenin ja Leoš Janáčekin tulkitsijana. Hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa, mutta hänen tärkein opettajansa ja tukijansa oli Mollie Petrie, joka aloitti työskentelyn Chilcottin kanssa tämän ollessa 12-vuotias.

Chilcott teki läpimurtonsa vuonna 1994 Ellen Orfordin roolissa Brittenin *Peter Grimesissa* La Monnaiessa. Kapellimestarina toimi Antonio Pappano. Muita oopperoita, joissa Chilcott esiintyi, olivat *Otello*, *Così fan tutte*, *Ruuvikierre*, *Falstaff*, *A Midsummer Night's Dream*, *Rusalka*, *Katja Kabanova*, *Patarouva* ja *Jenůfa*. Chilcott loi Hermionen roolin Philippe Boesmansin *Wintermarchenissa*. Hän teki esiintymisiä myös konserttisalissa muiden muassa Bernard Haitinkin ja Esa-Pekka Salosen kanssa.

Chilcott sai hoitoa rintasyöpään ensi kertaa vuonna 2001. Hän pääsi jatkamaan uraansa vuonna 2002, mutta hänen sairautensa uusiutui kesällä 2003 ja johti hänen kuolemaansa saman vuoden syyskuussa. Hänellä oli yksi poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Telegraph: Obituaries – Susan Chilcott


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Henri Sauguet'n hauta
**Henri Sauguet** (1901–1989) oli ranskalainen säveltäjä. Hän oli kotoisin Bordeaux'sta, mutta muutti Darius Milhaud'n rohkaisemana Pariisiin opiskelemaan Charles Koechlinin johdolla. Häneen vaikutti Eric Satien tapaaminen. Hän sai mainetta varsinkin balettimusiikillaan, ja lisäksi hänen tuotantoonsa kuluu muun muassa oopperaa, sinfonioita, konserttoja ja pianokappaleita. Balettien joukossa on Sergei Djagileville kirjoitettu *La chatte* (1927).

Sauguet pääsi Académie des Beaux-Artsiin vuonna 1976. Hän oli myös Kunnialegioonan sekä Ordre National du Mériten upseeri ja Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja. Hänen elämänkumppaninsa oli Jacques Dupont.

Lähteet
-------

1. ↑  Naxos.com: Henri Sauguet


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Henri Sauguet
**Otšor** (ven. Очёр) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Otšorin varrella 125 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Otšorin piirin keskus. Asukkaita on 15 100 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt vuonna 1759 perustetun Stroganovien rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1950. Nykyään Otšorissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Venäjän liittovaltiollinen maahanmuuttovirasto on sijoittanut paikkakunnalle maan ainoan turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 339. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 23.2.2010. (venäjäksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Otšorin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
Roberto Murolo
**Roberto Murolo** (19. tammikuuta 1912 – 13. maaliskuuta 2003) oli italialainen musiikko.

Kappaleet
---------

Cu'mme!

Malafemmena

Anema e core

Reginella

'Na sera 'e maggio

Munasterio 'e Santa Chiara

'A tazza 'e café

'A cammesella

Scalinatella

Lacreme napulitane

Voce 'e notte

Tammurriata nera

Uocchie C'Arraggiunate

Simmo 'e Napule paisà

Serenata Napul itana

Napule Ca Se Ne Va

Pusilleco Addiruso

Tarantelluccia

'O marenariello

Guapparia

Maria Marì

'E spingule francese

'O ciucciariello

'A casciaforte

Tu si'na cosa grande

Io, 'Na Chitarra E 'A Luna

Me so' 'mbriacato 'e sole

Accarezzame

Aggio perduto 'o suonno

La pansé

Luna rossa

Napule Canta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |