recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Honda S2000 (AP2) type S
**Honda S2000** on Hondan valmistama urheilullinen roadster-mallinen auto. Se suunniteltiin tehtaan 50-vuotissyntymäpäivien kunniaksi ja esiteltiin huhtikuussa 1999. S2000 jatkoi tehtaan suosittujen S-nimisten kevyturheiluautojen sarjaa, johon kuuluivat S500, S600 ja S800.

Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä S2000 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.

Rakenne
-------

Honda S2000:n perusrakenne on hyvin tyypillinen ja perinteisen urheiluautomainen; moottori edessä pitkittäin ja takapyöräveto. Hondasta löytyy myös Torsenin LSD-järjestelmä sekä kuusivaihteinen vaihteisto.

S2000:ssa on jäykkä X-palkkialusta, joka korostaa matkustusturvallisuutta ja ajettavuutta. Autossa on myös päällekkäisillä kolmiotukivarsilla toteutettu jousitus, sähköisesti tehostettu ohjaus sekä integroidut turvakaaret.

S2000:n saa sähköisesti avautuvalla vinyylikatolla.

Moottori
--------

Honda S2000:n moottori on erikoinen. Se on kaksilitrainen, (nykyisin 2,2 l), Hondan nelisylinterinen VTEC-DOHC-moottori. Siinä ei ole ahdinta, puristussuhde on 11:1 ja ominaisteho on suuri. Alun perin 1997 cm3:n moottori tuotti 250 hv. Nykyisissä malleissa on 2,2-litrainen 240 hevosvoiman moottori.

Suuri ominaisteho tuo esille sen, että moottorin suurimman tehon käyntinopeus on korkea. Alkuperäisen moottorin suurin teho saavutettiin vasta 8300 1/min käyntinopeudella, joten normaalissa ajossa auto kulki kuin mikä tahansa tavallinen perheauto. Suurin vääntömomentti saavutettiin vasta 7500 k/min nopeudella eikä se paperillakaan ollut kovin suuri verrattuna suurimpaan tehoon.

| Malli | Moottori | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2.0** | R4 F20C | 1997 cm3 | 186 kW (250 hv) @ 8300 r/min | 208 Nm @ 7500 r/min |
| **2.2** | R4 F22C1 | 2157 cm3 | 179 kW (240 hv) @ 7800 r/min | 220 Nm @ 6500 r/min |

Auton saamat palkinnot
----------------------

* S2000 on ollut *Car and driver*-lehden **Kymmenen parasta**-listalla vuosina 2000, 2001, 2002 ja 2004.
* F20C-moottori voitti *Kansainvälisen Vuoden Moottori*-palkinnon iskutilavuusluokassaan viitenä vuotena peräkkäin (2000–2004)
* *U.S. News & World Reportin* mukaan hinta-laatusuhteeltaan paras urheiluauto vuodelle 2008.

Myynti
------

| Vuosi | Yhdysvallat | Eurooppa | Japani |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | 3400 kpl | 1179 kpl | 7209 kpl |
| 2000 | 6797 kpl | 3948 kpl | 3422 kpl |
| 2001 | 9682 kpl | 2195 kpl | 1913 kpl |
| 2002 | 9684 kpl | 2531 kpl | 1471 kpl |
| 2003 | 7888 kpl | 2081 kpl | 961 kpl |
| 2004 | 7320 kpl | 2018 kpl | 1087 kpl |
| 2005 | 7780 kpl |  |  |
| 2006 | 6271 kpl |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Honda S2000 2002 Euro NCAP. Viitattu 16.3.2019. (englanniksi)

Mitat
-----

* Pituus: 4135 mm
* Leveys: 1750 mm
* Korkeus: 1285 mm
* Akseliväli: 2400 mm
* Maavara: 130 mm
* Omamassa: 1240 kg
* Polttoainesäiliö: 50 l
Itävallan parlamenttitaloa. Edustalla Pallas Athenen suihkulähdepatsas.
**Itävallan parlamenttitalo** on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Itävallan kaksikamarinen parlamentti. Rakennus sijaitsee Ringstraßen varrella Wienin 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa, lähellä Hofburgin keisarillista palatsia. 

Parlamenttitalon päärakennustyöt kestivät vuodesta 1874 vuoteen 1883. Sen suunnittelusta vastasi tanskalainen arkkitehti Theophil Hansen. Rakennus edustaa Antiikin Kreikasta kumpuavaa uusklassista arkkitehtuuria. Arkkitehti Hansen suunnitteli parlamenttitalon kokonaisuutena, jossa jokainen yksityiskohta on harmoniassa muiden kanssa. Täten hän oli vastuussa myös sisätilojen koristelusta, kuten patsaista, maalauksista, kalusteista ja kattokruunuista. Yksi parlamenttitalon tunnetuimmista osista on Pallas Athenen patsas suihkulähteineen talon edustalla. Huolimatta toisen maailmansodan aikana tulleista merkittävistä vaurioista ja tuhoutumisista, suurin osa sisätiloista entistettiin vuonna 1956 päättyneissä entisöinti- ja jälleenrakennustöissä alkuperäiseen asuunsa. Ainoastaan kansallisneuvoston istuntosali sai täysin uuden, modernin ilmeen. 

Parlamenttitalo käsittää yli 13 500 neliömetrin suuruisen alan, ja se on täten yksi suurimmista rakennuksista Ringstraßen varrella. Alun perin se rakennettiin Reichsratin eli valtakunnanneuvoston, Itävalta-Unkarin keisarikunnan itävaltalaisen osan lainsäädäntöelimen kahta kamaria varten. Nykyisin siellä sijaitsevat itävaltalaisten nelivuotiskaudelle valitsimista ehdokkaista koostuva kansallisneuvosto (*Nationalrat*) ja osavaltioiden valitsimista edustajista koostuva liittoneuvosto (*Bundesrat*).

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itävallan parlamenttitalo**.

Aiheesta muualla
----------------

* Parlamenttitalon vierailusivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
* Tietoa parlamenttitalosta Itävallan parlamentin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Tietoa parlamenttitalosta Itävallan parlamentin suomenkielisessä tietopaketissa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carmen Carrozza** (20. heinäkuuta 1921 Solano, Calabria, Italia – 17. kesäkuuta 2013 Thornwood, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen harmonikansoittaja.

Carrozzan perhe muutti Yhdysvaltoihin Carmenin ollessa 9-vuotias. Perhe asettui New Yorkin osavaltion Chappaquaan. Carmenin ensimmäisiä soittimia olivat piano ja viulu, mutta hän valitsi varsin pian soittimekseen harmonikan ihastuttuaan soittimen joustavuuteen.

Carmen Carrozza oli Pietro Deiron oppilas. Hän oli tunnettu konserttiohjelmistostaan ja esiintyi muun muassa Boston Pops Orchestran (Arthur Fiedlerin johdolla), Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Buffalon filharmonisen orkesterin sekä Yhdysvaltain kansallisorkesterin solistina. Carrozza teki konserttikiertueita myös Eurooppaan esiintyen Ranskassa, Saksassa, Britanniassa, Ruotsissa, Suomessa, Venäjällä ja Italiassa. Carrozzan konserttimuusikkouran kohokohtia oli New Yorkin The Town Hallissa pidetty konsertti, missä hän esitti erityisesti harmonikalle sävellettyä konserttimusiikkia, sisältäen muun muassa Robert Russell Bennettin, Paul Crestonin ja Virgil Thompsonin teoksia.

Carrozza lopetti kiertueet joksikin aikaa 1980-luvulla, mutta palasi kesällä 1994 tehden konserttikiertueen Ruotsiin Jörgen Sundeqvistin kanssa.

Carrozza toimi urallaan American Accordionists' Associationin puheenjohtajana ja teki harmonikkaa soittimena tunnetuksi opettaen kouluissa, yliopistoissa ja yksityisissä musiikkioppilaitoksissa. Carrozza oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta vaimonsa Jeanin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Carmen Carrozza Obituary *The Journal News*.  19.6.2013. Viitattu 20.6.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Carmen Carrozza (Carmen Carrozzan sivusto) *www.carmencarrozza.com*.  2013.  Arkistoitu 9.11.2019. Viitattu 20.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Carmen Carrozzan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
Honda Wave 125 S (2007)
Hondan nelitahtinen SOHC-moottori lepää runkoputken alla
Euroopassa Wavea markkinoidaan nimellä *Innova*.
Honda Wave 125i:n aiempaa suurempi tavaralokero kuljettajan istuimen alla (2012-malli).
**Honda Wave** on helppokäyttöinen moottoripyörä, joka on suosittu erityisesti Kaakkois-Aasiassa. Sen juuret juontavat Honda Cub -mopediin, joka esiteltiin 1950-luvulla. Euroopassa Wave-mallistoa markkinoidaan nimellä *Innova*. Aasiassa on saatavilla myös 100 cm³ versio. Honda Waven edustamaa moottoripyörätyyppiä, joka on mopedin ja skootterin välimuoto, kutsutaan englanniksi *underbone* tai *step-through* -nimellä ja Filippiineillä *kapchaiksi*. 

Honda Wave ei ole varsinainen skootteri, koska sitä ohjataan jalkatapeilla, sen pyöräkoko on 17 tuumaa, ja siinä on neljä vaihdetta. Kytkin on automaattinen. Toisioveto hoidetaan ketjulla, joka on koteloitu ketjusuojalla. Pyörän runko on yksiputkinen, ja moottori lepää runkoputken alla etuviistossa. Moottori on nelitahtinen ja siinä on yksi kannen yläpuolinen nokka-akseli (SOHC). Venttiileitä on kaksi. Polttoainesäiliö on istuimen alla ja sen vetoisuus on nelisen litraa. Penkin alta löytyy käyttökelpoinen säilytystila, jota Honda markkinoi nimellä "U-Box". 

Pyörä kuluttaa vähintään 91-oktaanista bensiiniä noin 2,5 litraa / 100 km. Käynnistys suoritetaan joko polkimella tai sähköstartilla. Kalleimmissa malleissa on edessä levyjarru ja takana rumpu. 125-kuutioisen version huippunopeus on noin 95 km / h ja 100-kuutioisen noin 80 km / h. Wave-sarjan kehittynein malli on *125-i*, jossa on kaasuttimen sijasta polttoaineen ruiskutus.

Tekniset tiedot
---------------

### NF 125 S

* Nelitahtinen, ilmajäähdytteinen yksisylinterinen 124,9 cm³ SOHC
* Sähkö- ja / tai polkukäynnistys
* Neljä vaihdetta (kaikki alas) - ylimmästä vaihteesta voi vaihtaa suoraan vapaalle pysähdyksissä (Rotary Gear)
* Leveys 703 mm, korkeus 1881 mm?, pituus 1060 mm
* Akseliväli 1239 mm
* Paino sähköstartilla 98 kg, ilman 96 kg
* Sytytys CDI
* Jarrut (edessä) levy, (takana) rumpu
* Renkaat (edessä) 60/100-17, (takana) 70/90-17
* 12 v sähköjärjestelmä, huoltovapaa akku 12 v 3,5 Ah (2,5 Ah ilman sähköstarttia)
* Polttoainetankki 3,7 litraa 91-oktaanista bensiiniä (tai 10 % etanolia)
* Huoltoväli 4000 km
* Teho 6,84 kW / 7500 rpm (9,5 hv)
* Ajovalot 2 x 18 W (hehkulanka)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Honda Wave**.
* Honda ANF 125 Innovan esite PDF-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
* ANF125i Innovalle omistetut sivut (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
**Ahtiala**, murteellisesti "Ahteela", oli kylä Vuoksen rannalla Jääsken pitäjän kaakkoisosassa. Vuoksi on kylän kohdalla noin kilometrin levyinen. Naapurikyliä olivat muun muassa Kiljolanmaa ja Kärkkäälä, Vuoksen vastakkaisella rannalla sijaitsi Kärenniemi. Ahtialan kylän läpi kulki Imatra–Antrea-rata, ja lähin rautatieliikennepaikka oli Kalalammin pysäkki, vain noin kilometrin päässä kylästä. Kylän läpi kulki myös Jääskestä Antreaan johtava maantie. Kylän asutus sijoittui keskeisen Konkelonmäen ympäristöön sekä Jääski–Antrea-tien varsille. Kylän koillisosa rajoittui suurehkoon Kalalammensuohon.

Ahtialan kylässä sijaitsi Kissamäen kivilouhos, jonka aktiivisinta toiminta-aikaa oli 1910-luku. Louhokselta oli aikanaan kulkenut Kalalammen pysäkille myös väliaikainen kuljetusrata.

Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo |
| Muut | Enso |
**Kehämääritelmä** on muotoilultaan puutteellinen määritelmä, joka sisältää sisäisen kehän tai muodostaa ulkoisen kehän toisen määritelmän kanssa.

Sisäinen kehä syntyy, kun määritelmässä käytetään määritelmän synonyymiä, tai kun määritelmä on käytännössä sama ilmaus kuin määriteltävä termi, kuten:

* *Nopea* tarkoittaa vauhdikasta.
* *Koirankoppi* on koiralle tehty koppi.

Ulkoinen kehä synty määritelmäparissa, jossa ensimmäinen termi määritellään toisella termillä, joka puolestaan määritellään ensimmäisellä termillä, kuten:

* *Tiede* tarkoittaa tieteilijöiden toimintaa.
* *Tieteilijä* on henkilö, joka tekee tiedettä.

Myös määritelmä "Aika on sitä, mitä kello mittaa" voidaan nähdä kehämääritelmänä, sillä lukijan pitäisi ensin tietää, mitä aika tarkoittaa, ennen kuin hän voi ymmärtää kellon tarkoituksen.

Katso myös
----------

* Kehäpäätelmä

Lähteet
-------

1. ↑  kehämääritelmä *Tieteen termipankki*. Viitattu 6.6.2023.
2. 1 2 3  Hurley, Patrick J. & Watson, Lori: *A Concise Introduction to Logic*, s. 119. Cengage Learning, 2016. ISBN 978-1-305-95809-8.
Karl Toko Ekambi lokakuussa 2015.
**Karl Brillant Toko Ekambi** (s. 14. syyskuuta 1992 Pariisi, Ranska) on ranskalais-kamerunilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia.

Toko Ekambi nousi Paris FC:n junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012. Hän pelasi Ligue 2:ssa Sochaux'n joukkueessa kausina 2014–2016 ja Ligue 1:ssä Angersin joukkueessa kausina 2016–2018. Jälkimmäisellä pääsarjakaudella hän teki 17 maalia ja oli joukkueensa paras sekä koko sarjan yhdeksänneksi paras maalintekijä. Kesällä 2018 hän siirtyi espanjalaisseura Villarrealiin. Hän pelasi 1,5 kauden aikana La Ligassa 52 ottelua ja teki niissä 16 maalia. Tammikuussa 2020 hän siirtyi lainasopimuksella Lyoniin.

Toko Ekambi on pelannut Kamerunin maajoukkueessa 30 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän edusti maataan Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 ja 2019 sekä Maanosaliittojen cupissa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karl Toko Ekambi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Toko Ekambi, Karl *National Football Teams*. Viitattu 19.8.2020. (englanniksi)

  

Olympique Lyonnais – Ligue 1
1 Lopes |
2 Diomandé |
3 Tagliafico |
4 Lukeba |
5 Lovren |
6 Caqueret |
7 Toko Ekambi |
8 Aouar |
9 Dembélé |
10 Lacazette |
11 Tetê |
12 Henrique |
15 Faivre |
17 Boateng |
18 Cherki |
20 Kumbedi |
21 Da Silva |
22 Reine-Adélaïde |
23 Mendes |
24 Lepenant |
26 Barcola |
27 Gusto |
30 Pollersbeck |
35 Riou |
40 Bonnevie |
88 Tolisso |
Valmentaja Blanc
Onkivavan rakenne. Siimaa osoittaa numero kaksi.
**Siima** on ongen, virvelin tai muun vastaavan vavan ja koukun tai uistimen yhdistävä lankamainen osa. 

Siima voi olla muovista valmistettu monofiilisiima tai mikrokuidusta punomalla tai fuusioimalla valmistettu monikuitusiima. Erilaisilla valmistusmateriaaleilla ja rakenteilla pyritään säätelemään muun muassa siiman lujuus-, notkeus- ja jousto-ominaisuuksia. Monofiilisiima venyy pituudestaan jopa kymmeniä prosentteja ennen katkeamista, monikuitusiima puolestaan venyy vain muutaman prosentin verran.
Siima, jossa on suuri vetolujuus, on useimmiten paksua eivätkä solmut kestä siinä hyvin.

Siiman paksuus
--------------

Sopivan paksuista siimaa valittaessa täytyy ottaa huomioon sekä pyydettävä kala, että käytettävät onkimisvälineet. Siiman paksuuden ja koukun koon tulee olla sopusoinnussa toisiinsa. Myös onkipaikka vaikuttaa valittavan siiman paksuuteen. Jos ongitaan kasvillisuuden ja pohjaoksien seasta, kannattaa käyttää vahvempaa siimaa.

Siiman väri
-----------

Kala saattaa tarkastella syöttiä jonkin aikaa. Tällöin on melko tärkeää ettei siima ole väärän värinen. Onkisiimoja on monen värisiä. Värittömän siiman lisäksi on olemassa muiden muassa vihreitä, sinisiä ja jopa itsevalaisevia siimoja. Sellaisesta on hyötyä jos kalastetaan hämärässä. Tosin tällöin voidaan kysyä näkeekö kala sen.

Lähteet
-------

* Aulio, Olli: *Onkijan kirja/Onkisiima*

### Viitteet

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siima (kalastus)** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo siltojen ja tunnelien yhdistelmästä Virginiassa. Pohjoisempana Marylandissa on Chesapeakenlahden silta.*

**Chesapeakenlahden silta-tunneli** (*The Chesapeake Bay Bridge-Tunnel, CBBT*) on Yhdysvaltojen itärannikolla Virginiassa sijaitseva 28,3 kilometriä pitkä siltoja ja tunneleita sisältävä tieyhteys. Se kulkee Chesapeakenlahden suun poikki yhdistäen Delmarvan niemimaahan kuuluvan Virginian Eastern Shoren ja Virginia Beachin ja Hampton Roadsin metropolialueen. Valmistuessaan vuonna 1964 se korvasi 1930-luvulla alkaneen lauttaliikenteen South Hampton Roadsin ja Virginian niemimaan välillä.

Silta-tunneliin kuului alun perin 19 kilometriä renkkusiltaa, kaksi 1,6 kilometriä pitkää tunnelia, neljä tekosaarta, kaksi korkeaa siltaa, noin 3,2 kilometriä pengertietä ja 8,9 kilometriä lähestymistietä.

Chesapeakenlahden silta-tunneli on ylitetty yli 100 miljoonaa kertaa. Sen kautta kulkee U.S. Route 13, Virginian Eastern Shoren tärkein pohjois-eteläsuuntainen tie. Osana itärannikon rantatietä se on ainoa suora yhteys Virginian Eastern Shoren ja eteläisen Hampton Roadsin välillä sekä vaihtoehtoinen reitti koillisesta Norfolkiin ja Etelä- ja Pohjois-Carolinaan. Siltatunneli säästää Virginia Beachista tai Norfolkista Delawaren laakson pohjois- tai itäpuolelle matkustettaessa matkasta 153 kilometriä ja ajasta noin puolitoista tuntia. Lisäksi sitä pitkin kulkemalla välttyy Baltimoren-Washingtonin metropolialueen ruuhkilta. Kahdentoista dollarin siltamaksu korvautuu osittain, koska reitti välttää joitakin tiemaksuja Marylandissa ja Delawaressa I-95-tiellä.

Chesapeakenlahden silta-tunneli rahoitettiin siltamaksutuottovelkakirjoilla ja avattiin 15. huhtikuuta 1964. Sen viralliseksi nimeksi annettiin "Lucius J. Kellam Jr:in silta-tunneli" elokuussa 1987 yhteyden hyväksi pitkään työskennelleen poliitikon mukaan. Se tunnetaan kuitenkin parhaiten Chesapeakenlahden silta-tunnelina.

Vuosina 1995–1999 väylän siltaosuudet levennettiin nelikaistaisiksi, mikä tuli maksamaan liki 200 miljoonaa dollaria. Tunneleiden laajentamista on ehdotettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Chesapeake Bay Bridge-Tunnel History *Chesapeake Bay Bridge-Tunnel Commission*.  Arkistoitu 17.11.2015. Viitattu 21. toukokuu 2009.
2. ↑  Chesapeake Bay Bridge-Tunnel Facts Chesapeake Bay Bridge and Tunnel Commission.  Arkistoitu 28.4.2015. Viitattu 23. marraskuu 2006.
**Bopomofo**, virallisesti yleensä **zhuyin** (kiin.: 注音; pinyin: *zhùyīn*), on translitterointisysteemi, joka on kehitetty kiinalaisista kirjoitusmerkeistä. Nykyään sitä käytetään lähinnä vain Taiwanissa poliittisista syistä. Manner-Kiinan viralliseksi translitterointisysteemiksi on vakiintunut pinyin. Bopomofossa on yhteensä 37 symbolia. Tooneja merkitään samanlaisilla merkeillä kuin pinyinillä, mutta ne sijoittuvat vokaalimerkin jälkeen eivätkä yläpuolelle.

Bopomofoa käytetään niin aikuisille kuin syntyperäisille lapsillekin tarkoitetuissa oppimateriaaleissa, mutta niiden saatavuus on heikkoa Taiwanin ulkopuolella, jossa bopomofoa ei juurikaan opiskella.

Nimitys ja historia
-------------------

Kiinaksi bopomofon virallinen nimitys on *zhùyīn fúhào*, joka tarkoittaa sananmukaisesti "äänteitä ilmaisevat symbolit" ja ilmaistaan bopomofoksi ㄅㄆㄇㄈ. Perinteisin merkein nimi kirjoitetaan 注音符號 ja yksinkertaisin 注音符号. Kiinan ulkopuolella käytettävä nimitys bopomofo tulee merkistön neljän ensimmäisen kirjaimen nimistä.. 

Bopomofon kehittäjäksi mainitaan Zhang Binglin, joka loi kirjoitusjärjestelmän jossa on 37 merkkiä kaikille Pekingissä puhutun mandariinikiinan 37 äänteelle.

Merkit
------

### Perusmerkit

| Bopomofo | Pinyin | IPA |
| --- | --- | --- |
| ㄅ | b | p |
| ㄆ | p | pʰ |
| ㄇ | m |
| ㄈ | f |
| ㄉ | d | t |
| ㄊ | t | tʰ |
| ㄋ | n |
| ㄌ | l |
| ㄍ | g | k |
| ㄎ | k | kʰ |
| ㄏ | h | x |
| ㄐ | j | tɕ |
| ㄑ | q | tɕʰ |
| ㄒ | x | ɕ |
| ㄓ | zh | ʈʂ |
| ㄔ | ch | ʈʂʰ |
| ㄕ | sh | ʂ |
| ㄖ | r | ɻ ~ ʐ |
| ㄗ | z | ts |
| ㄘ | c | tsʰ |
| ㄙ | s |
| ㄚ | a |
| ㄛ | o |
| ㄜ | e | ɤ |
| ㄝ | ê | e |
| ㄞ | ai |
| ㄟ | ei |
| ㄠ | ao | au |
| ㄡ | ou |
| ㄢ | an |
| ㄣ | en | ən |
| ㄤ | ang | aŋ |
| ㄥ | eng | əŋ |
| ㄦ | er | aɚ |
| 一 | -i / yi | i |
| ㄨ | w / wu / -u | u |
| ㄩ | -ü / yu | y |

Lähde:

### Toonimerkit

| Bopomofo | Pinyin | Toonin nimi |
| --- | --- | --- |
| ˉ | korkea |
| ˊ | nouseva |
| ˇ | laskeva-nouseva |
| ˋ | laskeva |
| ˙ |  | neutraali |

Lähde:

Korkean toonin merkki jätetään usein pois bopomofossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  London Indochinese Centre » Bopomofo - the Chinese ABC *www.indochinese.co.uk*. Viitattu 10.6.2020.
2. ↑  Pinyin romanization | Chinese writing system *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 10.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Yu, Li: *The Chinese Writing System in Asia: An Interdisciplinary Perspective*. Routledge, 2019. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
4. 1 2  What is Bopomofo (Zhuyin) ? | Learn Bopomofo in 15 minutes  10.6.2020. Grace Mandarin Chinese. Viitattu 10.6.2020. (englanniksi)
5. ↑  Zhuyin fuhao / Bopomofo *www.omniglot.com*. Viitattu 10.6.2020.
6. 1 2  Li, Hsien: The Manual of the Phonetic Symbols of Mandarin Chinese (pdf)  2000. Ministry of Education. Viitattu 10.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bopomofo**.
* Sivusto bopomofon kirjoittamiseen
**Siinailaisten Pyhän Matteuksen kirkko** (kreik. Ναός Αγίου Ματθαίου των Σιναϊτών, *Naós Agíou Matthaíou ton Sinaïtón*) on jälkibysanttilainen ortodoksinen kirkko Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Pyhälle Matteukselle.

Siinailaisten Pyhän Matteuksen kirkko on Iraklionin vanhimpia säilyneitä kirkkoja. Se on osa *metokhion*-luostaria, joka rakennettiin vuonna 1508 varhaisemman bysanttilaisaikaisen kirkon raunioille. Alkuperäinen kirkko oli rakennettu Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella. Luostarikokonaisuuteen kuuluvat uudempi kirkko, joka on vuodelta 1600, sekä kaksi uusklassista rakennusta ja uudempiakin rakennuksia.

Osmanivallan aikana kirkko oli Iraklionin tärkein. Se tuli Siinain Pyhän Katariinan luostarin alaisuuteen, mistä kirkko on saanut nykyisen nimensä. Noin vuosien 1669 ja 1697 välillä kirkkoon lisättiin etelänpuoleinen laiva, joka on omistettu Pyhälle Paraskevalle. Vuonna 1697 lisättiin Pyhälle Kharalampokselle omistettu kappeli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ναός Αγίου Ματθαίου Σιναϊτών *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2021.
2. ↑  Ο βυζαντινός ναός του Αγίου Ματθαίου στο Ηράκλειο *eΚρήτη*. Viitattu 1.9.2021. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Ο ναός του Αγίου Ματθαίου των Σιναϊτών στο Ηράκλειο της Κρήτης *Ιστοσελίδα Ποικίλης Ύλης*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siinailaisten Pyhän Matteuksen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Havre-Saint-Pierre** on pieni kaupunki Pointe-aux-Esquimaux'ssa Saint Lawrence -joen pohjoisrannalla Côte-Nordin alueella Québecin provinssissa Kanadassa. Kaupungin ensimmäiset asukkaat saapuivat alueelle Magdalensaarilta 1800-luvun alussa. Vuonna 2016 kaupungin väkiluku oli 3 460.

Havre-Saint-Pierren lähellä sijaitsee luonnonsuojelualue Mingan Archipelago National Park Reserve, joka käsittää suuren määrän Saint Lawrencen lahdella sijaitsevista Mingansaarista. Kaupunki on myös tunnettu hyvistä kalastus- ja ravustuskohteistaan, sekä lukuisista alueen virkistyskalastukseen soveltuvista joista.

Liikenne
--------

Kaupunkiin johtaa lännestä Sept-Îlesin kautta kulkeva Route 138 -maantie, joka päättyy Havre-Saint-Pierren itäpuolelle.

Kaupunkiin ei ole rautatieyhteyttä, joka yhdistäisi sen muuhun Kanadaan. Ainoa rautatieyhteys on Chemin de fer de la Rivière Romaine -rautatieyhtiön lyhyt kaivosrata, joka johtaa Quebec Iron and Titanium -kaivosyhtiön titaanikaivokselle kaupungin pohjoispuolelle.

Kaupungin satama palvelee pääasiassa titaanikaivoksen kuljetustarpeita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Census Profile, 2016 Census: Havre-Saint-Pierre, Municipalité/ Quebec and Quebec  2017. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Havre-Saint-Pierre** Wikimedia Commonsissa
254/45 D Kuivasaaressa
**254/45 D** (**254 millimetrin 45 kaliiperin merikanuuna mallia Durlacher**) ja **Durlacher-tykki** ovat suomalaisia nimiä Obuhovin terästehtaan valmistamalle kaliiperiltaan 254 millimetrin rannikkotykille Durlacher-lavetilla. Tykin putken pituus oli 45 kaliiperia. Tykki kehitettiin 1890-luvulla ja lavetin suunnittelu viimeisteltiin 1905. Alkuperäisellä lavetilla tykkiä kutsuttiin **A. F. Brinkin kanuunaksi vm. 1895**.

254/45 D:n putken pituus oli 11 420 millimetriä. Alkuperäinen suurin korotus oli vain 15 astetta, mutta lopullisella Durlacher-lavetilla 30 astetta. 1900-luvun alun ampumatarvikkeilla 15 asteen korotuksella tykin kantama oli noin 11 kilometriä, 30 asteen korotuksella noin 18 kilometriä ja toisen maailmansodan aikaisilla ampumatarvikkeilla 27,5 kilometriä. Teoreettinen tulinopeus oli 2 laukausta minuutissa ja käytännön tulinopeus 1 laukaus minuutissa. Tykin miehistö oli 4 aliupseeria ja 20 miestä.

Tykin historia
--------------

254 millimetrin 45 kaliiperin laivakanuuna hyväksyttiin Venäjän keisarillisen laivaston varustukseen 1892. Sitä alettiin pian sopeuttaa myös rannikkotykistön käyttöön. Se ei kuitenkaan sellaisenaan sopinut tehtävään vaan se piti suunnitella lähes uusiksi. Tämän tykin nimeksi tuli A. F. Brinkin kanuuna vm. 1895. Ensimmäiset rannikkotykit toimitettiin Venäjän maavoimille 1899. Tykki taisteli ensimmäisen kerran Port Arthurin taistelussa 1904. 

A. F. Brinkin kanuunassa vm. 1895 oli melko hyvät ballistiset ominaisuudet, mutta sen alkuperäinen suurin korotus, 15 astetta, rajoitti sen kantamaa. Kenraali Robert Augustovitš Durlacher suunnitteli lavetin, jolla tykin korotus saatiin 20 asteeseen. Tämän lavetin valmistamiseen siirryttiin 1900-vuosikymmenen alussa. Hän suunnitteli 1905 lavettiin muutoksen, jolla suurin korotus saatiin 30 asteeseen. Tämän tykin nimeksi tuli Suomessa 254/45 D.

254/45 D oli käsikäyttöinen ja siksi kokonsa vuoksi hyvin hidas suunnata. Lavettiin suunniteltiin sähkömoottori 1910-luvulla, mutta sitä ei tiettävästi otettu käyttöön. Puna-armeija luopui suurimmasta osasta kyseisistä vanhentuneina pidetyistä tykeistä 1920-luvulla. Ne eivät muutenkaan olleet kovin pidettyjä.

Suomen itsenäistyttyä maahan jäi kymmeniä 254/45 D -tykkejä. Venäläiset tuhosivat poistuessaan useita niistä, mutta 28 oli kunnossa 1920-luvulla. Suomalaiset paransivat tykin kranaattia ja siten huomattavasti suurinta kantamaa. Tykistä tuli Suomen järeän rannikkotykistön pääase. Sotien jälkeen 17 tykkiä oli palveluksessa, jotka kaikki siirrettiin turvaan varikolle Moskovan välirauhan mukaisesti. Tykistä päätettiin luopua Suomessa 1962, kun 152/50 T -tykin katsottiin syrjäyttävän sen. Nykyään yksi on museotykkinä Kuivasaaressa.

Lähteet
-------

* Ove Enqvist: *Itsenäisen Suomen rannikkotykit 1918–1998*. Sotamuseo, 1999. ISBN 951-25-1033-2.

Aiheesta muualla
----------------

* NavWeaps. Russian 10"/45 (25.4 cm) Pattern 1891 Laivakanuunan tietoja (englanniksi)
* Novodobé fortifikace. Photogallery 8 (2002) — Baterry Kuivasaari Sivulla kuva Kuivasaaren museotykistä
**Nordisk Panorama** (suom. *pohjoismainen panoraama*) on pohjoismainen lyhyt- ja dokumenttielokuvien festivaali, jota on järjestetty vuosittain syyskuussa vuodesta 1990 alkaen. Ensimmäiset parikymmentä vuotta festivaali järjestettiin vaihtuvissa kaupungeissa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Suomessa ja Islannissa, mutta vuodesta 2013 alkaen tapahtumapaikkana on ollut Ruotsin Malmö, jossa festivaalia järjestävät Malmön kaupunki ja alueellinen elokuvakomissio Film i Skåne.

Festivaalit vuosittain
----------------------

### 1990 Grimstad

Etelä-Norjan Grimstadissa pidetyn ensimmäisen Nordisk Panoraman järjesti vapaiden elokuvantekijöiden muodostama Nordisk Filmkontakt -järjestö.

### 1991 Aarhus

Tanskan Århusissa (nyk. Aarhus) pidetyillä toisilla elokuvajuhlilla palkittiin muun muassa Roy Andersson (*Härlig är jorden*), Marja Pensala (*Pimeys*) ja Paul-Anders Simma (*Let’s Dance*).

### 1992 Vaasa

Vaasassa järjestetyillä kolmansilla Nordisk Panorama -festivaaleilla nähtiin kilpailusarjan lisäksi muun muassa Stefan Jarlin retrospektiivisarja. Pääpalkinnolla palkittuja olivat ruotsalaiset dokumentaristi Lars Westman (*Se döden*) ja animaattori Cesar Galindo ("Viisi minuuttia Amerikan sieluille").

### 1993 Kristianstad

Ruotsin Kristianstadissa pidetyillä juhlilla suomalaiset menestyivät erinomaisesti. Palkinnon saivat Markku Pölönen (*Onnen maa*, paras lyhytelokuva), Kiti Luostarinen (*Sanokaa mitä näitte*, paras dokumentti) ja John Webster (*Pölynimurikauppiaat*, yleisöpalkinto).

### 1994 Reykjavik

Reykjavikissa vuonna 1994 Thomas Vinterberg sai sekä lyhytelokuva- että yleisöpalkinnon elokuvastaan *Poika, joka kulki takaperin*. Kunniamaininnan saivat muun muassa Esa Illi (*Kili-Kali*) ja Katariina Lillqvist (*Kamarihaikara*).

### 1994 Bergen

Norjan Bergenissä pääpalkinnon saivat norjalaiset Joachim Solum ja Thomas Lien (*Syvyyden yksinäisyys*) sekä ruotsalaiset Fredrik von Krusenstjerna (*Förräderi*) ja Reza Parsa (*Gränsen*).

Myöhemmät festivaalipaikkakunnat
--------------------------------

* 1996 Kööpenhamina
* 1997 Helsinki
* 1998 Kiiruna
* 1999 Reykjavik
* 2000 Bergen
* 2001 Aarhus
* 2002 Oulu
* 2003 Malmö
* 2004 Reykjavik
* 2005 Bergen
* 2006 Aarhus
* 2007 Oulu
* 2008 Malmö
* 2009 Reykjavik
* 2010 Bergen
* 2011 Aarhus
* 2012 Oulu
* 2013– Malmö

Lähteet
-------

1. ↑  Nordisk Panorama Film Festival (Arkistoitu – Internet Archive), Nordisk Panorama. Viitattu 26.11.2016.
2. 1 2  Apunen, Matti: *Elävän kuvan vuosikirja 1992*, s. 105–106. Suomen elokuvasäätiö, 1992.
3. ↑  Sinisalo, Kati: *Elävän kuvan vuosikirja 1993*, s. 88. Suomen elokuvasäätiö, 1993.
4. 1 2 3  Award Winners, Nordisk Panorama. Viitattu 26.11.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Nordisk Panorama – Nordic Short & Doc Film Festival
**Doo-wop** on useamman vokalistin samanaikaista laulua painottava rhythm and blues -musiikin tyyli, joka oli Yhdysvalloissa suosittua 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun alkupuolelle. 

Termi "doo-wop" otettiin käyttöön vasta 1970-luvulla, ja sen keksijänä mainitaan DJ Gus Gossert. Doo-wopin tarkasta määritelmästä ei ole päästy yksimielisyyteen, mutta tyyliin kuuluu harmoninen vokaalityöskentely, jossa kuullaan usein merkityksettömiä tavuja. Juuri tästä tyyli on saanut nimensä. Kappaleiden tyylilaji voi vaihdella.

Vuonna 1951 tyyli alkoi saada jalansijaa suuremman yleisön keskuudessa muutamien listoille nousseiden hittien voimalla. Parin vuoden päästä doo-wop oli jo suosionsa huipulla. Tällöin merkittäviä yhtyeitä olivat esimerkiksi The Spaniels, The Moonglows sekä The Flamingos. Osa yhtyeistä teki nimenomaan teini-ikäisiin vetoavaa musiikkia.

Doo-wopin suosio alkoi laskea vasta 1960-luvun keskivaiheilla tapahtuneen brittiläisen popin suosion myötä. Kuitenkin myös monien brittiartistien, kuten Beatlesin, musiikissa kuului doo-wopin tavoin vahva moniääninen, rhythm and blues -traditioon pohjaava vokaalityöskentely.

Monille doo wop on tullut tutuksi Frank Zappan säveltämien kyseistä tyyliä kunnioittavasti parodioivien kappaleiden kautta.

Tunnetuimpia doo-wop kappaleita
-------------------------------

* The Marcels – "Blue Moon"
* The Flamingos – "Golden Teardrops"
* The Five Satins – "In the Still of the Night"
* The Crows – "Gee"
* Cleftones – "Little Girl of Mine"
* Dion & The Belmonts – "I Wonder Why"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Mario Frick** (s. 8. toukokuuta 1965 Balzersissa) toimi Liechtensteinin pääministerinä vuodesta 1993 vuoteen 2001, jolloin hänet Edistyksellisen kansanpuolueen Otmar Hasler.

Mario Frick oli maailman nuorin pääministeri ollessaan vain 28 vuoden ikäinen astuessaan virkaansa. Frick kuuluu puolueeseen nimeltä Isänmaallinen liitto (*Vaterländische Union*, VU)
Frick nousi pääministeriksi Markus Büchelin (FBP) hallituksen kaaduttua välikysymykseen sen jälkeen, kun Büchel oli Landtagilta kysymättä allekirjoittanut ruhtinas Hans Adam II:n lakiehdotuksen, joka antoi ruhtinaalle huomattavasti lisävaltaa maapäivien ja hallituksen kustannuksella. Ensi töikseen Frickin hallitus kumosi lain. 

Maapäivävaaleissa 2001 kärsityn tappion jälkeen Mario Frick ilmoitti luopuvansa politiikasta. Frickin hallituskauden päätyttyä ruhtinaan ehdottamasta laista järjestettiin Otmar Haslerin hallituksen johdolla kansanäänestys, ja se hyväksyttiin. 

Mario Frick on myöhemminkin kritisoinut lakia voimakkaasti, sillä hänen mukaansa se antaa ruhtinaalle tyrannin valtuudet. Hän myös kritisoi ruhtinasta äänestäjien kiristämisestä, sillä ruhtinas oli uhannut muuttaa pois Liechtensteinista, mikäli laki ei olisi mennyt läpi.

Lähteet
-------

1. ↑  Wikiwix - Mario Frick (poliitikko)'s timeline *fi.wikiwix.com*.  Arkistoitu 19.4.2016. Viitattu 6.4.2016. (suomeksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Liechtensteinin lippu | Edeltäjä:**Markus Büchel** | **Liechtensteinin pääministeri**1993–2001 | Seuraaja:**Otmar Hasler** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**M/S Antonia** on vuonna 1967 valmistunut ro-ro-autolautta. Se liikennöi kesäisin Iniön Dalenin ja Houtskarin Mossalan välillä ja on osa Saariston rengastietä.

Lautta on rakennettiin Oy Wärtsilä Ab:n Vaasan telakalla, ja se luovutettiin Meritie-nimisenä 29.12.1967 tie- ja vesirakennushallituksen Turun piirille. Se on ensimmäinen Meri-luokan lautoista (Meritie, Merituuli, Merilintu). Lautta liikennöi vuoden 1968 alusta alkaen Paraisten Lill-Mälön ja Nauvon Prostvikin välillä päälauttana vuoteen 1985 saakka, jonka jälkeen se siirtyi Korppoo–Norrskata-välille, jossa se liikennöi vuoteen 1988 asti. Lautan suomenkielinen nimi "Meritie" herätti alusta alkaen kiivasta keskustelua saariston ruotsinkielisen enemmistön keskuudessa, ja se saikin pian rinnalleen ruotsinkielisen rinnakkaisnimen "Havsvägen", jolloin aluksen viralliseksi nimeksi tuli lopulta Meritie - Havsvägen.

Vuonna 1989 lautta myytiin Ruotsiin Ornö Sjötrafik Ab:lle, ja se sai nimekseen Ebbas Dröm. Lautta alkoi liikennöimään välillä Hässelmara–Dalarö. Vuosina 1997–1999 lautta esiintyi Suomessakin nähdyssä SVT:n TV-sarjassa *Saaristolääkäri* (*Skärgårdsdåktorn*). Vuonna 2005 lautta myytiin Suomen valtion omistamalle Finstaship-varustamolle ja sai nimen Antonia. Antoniaan rakennettiin autokannen sivulle kahvila, ja se alkoi liikennöidä saariston rengastiellä Iniön Dalenin ja Houtskarin Mossalan väliä muutaman kerran päivässä, lauttaväli on maksullinen.

Lähteet
-------

* Laivasto 1976-77 kalenteri
* Suomen kauppalaivasto 2022
* Suomen kuvitettu laivaluettelo
* Skärgårdsbåtar.se: Meritie-Havsvägen (ruotsiksi)
* Faktaomfartyg.se: M/S MERITIE (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Saariston Rengastie Houtskari-Iniö *Finferries*. Viitattu 15.7.2021.
2. ↑  Saariston rengastie 18.jpg

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M/S Antonia** Wikimedia Commonsissa
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Ilmarinen** oli Viipurissa vuosina 1866–1872 ilmestynyt sanomalehti.

*Ilmarinen* oli Viipurin ensimmäinen suomenkielinen lehti sen jälkeen kun *Otawa* oli lakannut vuonna 1863. Se oli linjaltaan maltillisen nuorfennomaaninen. Kerran viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät N. A. Zilliacus (1866–1867), Johan August Hagman (1867–1868), Robert Mallenius (1867–1869), Albert Forssell (1869–1871) ja Aksel Gabriel Corander (1871–1872). Nimekkäästä toimittajakunnastaan huolimatta lehden merkitys jäi vähäiseksi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Sen korvaajaksi tuli Fredrik Polénin *Suomenlehti*, kunnes vuonna 1874 perustettiin uusi *Ilmarinen*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 179. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 316. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Ilmarinen* digitoituna kansalliskirjastossa
Huvimaja laivalaiturin luona Vanajaveden rannassa
**Hämeenlinnan kaupunginpuisto** eli **Parkki** on Hämeenlinnan Puistonmäen kaupunginosassa Vanajaveden rannalla sijaitseva puisto. Se on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa. Pinta-alaltaan 18 hehtaarin suuruinen puisto rakennettiin 1850- ja 1860-luvuilla aikaisemmin *Pyövelinmäkenä* tunnetulle mäelle. Merkittävä vaikuttaja Kaupunginpuiston rakentamisessa oli tuolloinen kuvernööri Rehbinder. Hämeenlinnan kaupunginpuistossa sijaitsee useita huvimajoja, laivalaituri, laululava, Hämeenlinnan kesäteatteri sekä keinotekoiset linnanrauniot. Puiston laululavalla järjestetään vuosittain maksuton Ämyrock-puistokonsertti. Puiston läheisyydessä, Tampereentien toisella puolella, sijaitsee lisäksi Larin-Kyöstin syntymäkodin muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeenlinnan kansallinen kaupunkipuisto, kartta (Kaupunginosajaotus nähtävissä valitsemalla valikosta Aluejakoja-Kaupunginosat) Hämeenlinnan kaupungin karttapalvelu. Viitattu 10.5.2020.
2. ↑  Kaupunginpuisto eli ’Parkki’ Hämeenlinnan kaupunki. Viitattu 10.5.2020.
Mario Iceta (2016).
**Mario Iceta Gavicagogeascoa** (s. 21. maaliskuuta 1965) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Córdoban hiippakuntaan José Antonio Infantes Florido 16. heinäkuuta 1994. Hänet nimitettiin Bilbaon hiippakunnan vihkipiispaksi ja Alavan titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ricardo Blázquez Pérez, jota avustivat Carlos Amigo Vallejo ja Manuel Monteiro de Castro.

Iceta Gavicagogeascoa sai 24. elokuuta 2010 nimityksen Bilbaon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. lokakuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Mario Iceta Gavicagogeascoa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**M/S Auer** oli Oy Vuoksenniska Ab:n omistama rahtilaiva, joka upposi 6. syyskuuta 1945 Rauman edustalla saatuaan vuodon kovassa merenkäynnissä. Laivan lastina oli 60-75 tonnia Viljakkalan Haverin kaivoksen kuparikiisumalmia. Laivan nelihenkinen miehistö saatiin pelastettua.

*Auer* lähti 1. syyskuuta Turun satamasta kohti Ruotsin Skellefteåta. Kova pohjoistuuli hidasti matkantekoa, ja 5. syyskuuta aamuyöllä laiva oli Säpin majakan kohdalla. Kolmen aikaan aamuyöllä selvisi, että laivan ruumaan vuoti vettä, ja veden nousua yritettiin estää käsipumpulla. Pumppu meni kuitenkin pian epäkuntoon, kun malmijauhe tukki sen. Veden nousua yritettiin pysäyttää vielä ämpäriketjun avulla, mutta pian nouseva vesi sammutti laivan moottorin, ja laiva jäi ajelehtimaan tuulen mukana ohjuskyvyttömänä kohti koillista. Aallot veivät mukanaan myös laivan pelastusveneen.

Miehistö yritti vielä keventää laivaa heittämällä malmilastia yli laidan, mutta avoimista lastiluukuista sisään tulviva vesi esti pian tämän jatkamisen. Tuulen suunnan käännyttyä laiva alkoi ajelehtia kohti etelää, ja 6. syyskuuta aamupäivällä se oli Santakarin pookin tuntumassa Rauman edustalla. Laivan miehistö yritti kiinnittää pelastajien huomiota ampumalla hätäraketteja ja vetämällä naftaan kastellun ja tuleen sytytetyn patjan laivan mastoon. 

Iltapäivällä laiva uhkasi ajautua päin Laitakarin kallioita, ja laivan päällikkö Åke Andersson määräsi ankkurin laskettavaksi. Tässä vaiheessa veden tulo laivaan lisääntyi, kun aallot pääsivät vyörymään laivan yli. Noin kello 15 aikaan laivan luokse saapui Rauman luotsiasemalta tullut kutteri, joka sai pelastettua uppoamassa olleen laivan nelihenkisen miehistön yksi kerrallaan noin 45 minuutin sisällä. Miehistö vietiin sitten Raumalle, mutta M/S *Aueria* ei enää seuraavana päivänä ollut näkyvissä.

Sukeltaja Pasi Rytkösen johtama ryhmä löysi *Auerin* hylyn kesällä 2001 viistokaikuluotaimen avulla. Hylky sijaitsee Rauman lounaispuolella Laitakarin kupeessa 28 metrin syvyydessä. Laivan hyttirakenteet ovat romahtaneet, mutta keulapakka on vielä ehjä. Laivan malmilastin nostamista harkittiin, mutta sen kannattavuus riippui kuparikiisumalmin kultapitoisuudesta. Malmi on pakattu 80 kilon painoisiin puulaatikoihin, joita on merenpohjassa 700 – 1 000 kappaletta.

Auer oli rakennettu vuonna 1936 Uuraassa. Aluksen pituus oli 22 metriä.

Lähteet
-------

* Hylyt.net : M/S Auer
* Raumanmeren Hylky-Teamin sivut : Jussi Aalto : "Kuparilaiva" Auerin haaksirikko 6.9.1945[vanhentunut linkki]
* Irene Uusi-Kilponen : Malmilastissa ollut Auer upposi 56 vuotta sitten - Kultalaiva löytyi Rihtniemen edustalta. Länsi-Suomi 2.9.2001[vanhentunut linkki]
**Arménoin minolainen hautausmaa** (kreik. Υστερομινωικό νεκροταφείο Αρμένων, *Ysterominoikó nekrotafeío Arménon*) on minolaisaikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon kunnassa noin 1,8 kilometriä pohjoiseen Arménoin kylästä, josta se on saanut nimensä, ja noin 8 kilometriä etelään Réthymnon kaupungista.

Alueelta tunnetaan yli 230 esihistoriallista hautaa. Ne on ajoitettu myöhäisminolaiselle kaudella (LM III A–B) noin vuosiin 1400–1200 eaa. Lähes kaikki hautausmaan haudat ovat kallioon louhittuja kammiohautoja. Hautoihin johtaa käytävät ja niissä on oviaukko, joka johtaa varsinaiseen hautakammioon. Suurimpiin hautoihin laskeutuu useita metrejä pitkät portaat. Vain yksi tunnetuista haudoista on suuri *tholos*- eli pyöröhauta.

Alueen järjestelmälliset kaivaukset alkoivat vuonna 1969. Tutkijoille on ollut ongelmana, missä lähistöllä olisi sijainnut niin suuri minolainen asutus, että se on tarvinnut näin suuren hautausmaan. Nykyisin arvellaan, että asutus on todennäköisesti sijainnut nykyisen Kástelloksen kylän paikalla. Tutkijoiden mukaan hautausmaa on alun perin suunniteltu ja järjestetty niin, että siinä on ollut alueet varakkaampien ja köyhempien haudoille. Myöhemmässä vaiheessa suuria ja pieniä hautoja on sijoitettu sekaisin. Hautoihin on todennäköisesti haudattu useita henkilöitä kuhunkin.

Haudoista on löydetty monia erilaisia hautaesineitä, kuten suuri määrä ruukkuja. Osassa ruukuista on lineaari-B-kirjoitusta. Lisäksi on löydetty lineaari-A-kirjoitusta sisältävä riipus.

|  |  |
| --- | --- |
| Yksi Arménoin haudoista ulkoa. | Yksi Arménoin haudoista sisältä. |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Late Minoan Cemetery, Armenoi, Rethymnon *InterKriti*. Viitattu 6.10.2015.
2. 1 2 3  Armeni *Minoan Crete*. Viitattu 6.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arménoin minolainen hautausmaa** Wikimedia Commonsissa
**M/S C.T.M.A. Vacancier** on laiva, joka valmistui kesäkuussa 1973 nimellä *M/S Aurella* saksalaiselta J.J. Sietas Shiffswerft -telakalta. Aluksen oli tilannut Viking Linen suomalainen osakasvarustamo SF-Line Oy. Valmistuttuaan *M/S Aurella* asetettiin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille, jolla se palveli aina 1980-luvun taitteeseen asti. Tämän jälkeen *Aurella* myytiin Irlantiin.

33 miljoonaa Saksan markkaa maksanut *Aurella* luovutettiin SF Linelle kesäkuussa 1973. Se oli kapasiteetiltaan Euroopan suurin. Laiva korvasi Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitillä aiemman palvelleen M/S Marellan, joka siirrettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille. *Aurellan* ensimmäinen reittimatka oli 3. heinäkuuta 1973. 21. syyskuuta 1973 se ajoi karille Ahvenanmaan saaristossa. M/S Kapella nouti sen matkustajat ja yritti kaksi päivää myöhemmin irrottaa sen karilta, mutta ei onnistunut. 24. syyskuuta myös *Marella* yritti irrottaa laivaa karilta siinä onnistumatta. *Aurella* irtosi karilta lopulta omin voimin 8. lokakuuta 1973. Se korjattiin ja palasi liikenteeseen 3. marraskuuta 1973.

*Aurella* myytiin 16 miljoonalla dollarilla Irlantiin tammikuussa 1982. Tämän jälkeen laivan hyttipaikkojen määräksi nostettiin 450.

Suomen liikenteeseen *Aurella* palasi vuonna 1992, jolloin se Viroon liputettuna ja Tallinkille aikarahdattuna palveli talvikauden *Saint Patrick II* -nimisenä Helsinki–Tallinna-välillä. Sama toistui ainakin seuraavana talvikautena.

Tämän jälkeen *Aurella* liikkui muun muassa Välimerellä, Englannin ja Irlannin välillä sekä Kanadan merialueilla. *Aurella* liikennöi edelleenkin välillä Montreal–Cap-aux-Meules C.T.M.A Groupin alaisuudessa.

Kansikuvaus
-----------

Aluksen matkustajakansia on kolme ja ne ovat:

* Hyttikansi: hyttejä.
* Matkustajakansi: ravintola, lepotuoliosasto, neuvonta, julkiset WC-tilat ja baari.
* Matkustajakansi: ruokailuhuone, hyttejä, salonki. *lähde?*

Nimihistoria
------------

| Nimi | Vuosina |
| --- | --- |
| M/S Aurella | 1973–1982 |
| M/S Saint Patrick II | 1982–1998 |
| M/S Egnattia II | 1998–2000 |
| M/S Ville de Sete | 2000–2001 |
| M/S City of Cork | 2001–2002 |
| M/S C.T.M.A. Vacancier | 2002– |

Lähteet
-------

* Faktaomfartyg.se – Aurella (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Vapalahti, Hannu: *Suomalaiset Matkustajalaivat 1960–1996 – Vol.1*, s. 20–23. Judicor Oy, 1996. ISBN 951-97355-2-6.

Viking Line

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset alukset | 
* *Gabriella*
* *Cinderella*
* *Viking Glory*
* *Viking Grace*
* *Viking XPRS*

 |
| Entiset alukset | 
* *Amorella*
* *Apollo* (1970)
* *Apollo III*
* *Athena*
* *Aurella*
* *Boge*
* *Diana*
* *Diana II*
* *Drotten*
* *Isabella*
* *Kalypso*
* *Kapella*
* *Linden*
* *Marella*
* *Mariella*
* *Olympia*
* *Rosella*
* *Slite*
* *Thor Viking*
* *Turella*
* *Viking*
* *Viking 1*
* *Viking 2*
* *Viking 3*
* *Viking 4*
* *Viking 5*
* *Viking 6*
* *Viking Saga*
* *Viking Sally*
* *Viking Song*
* *M/S Ålandsfärjan*
* S/S *Ålandsfärjan*

 |
| Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu | 
* *Viking ADCC*
* *Europa*
* *Hansa Express*

 |
| Entiset osakasvarustamot | 
* Vikinglinjen
* Slite
* SF Line
* Sally
* Ålandsfärjan

 |
| Muuta | Ville Viking |
**Galicialainen aitta** eli **hórreo** on Espanjan Galisian alueen tyypillinen maatilarakennus, jossa säilytetään ja kuivatetaan maissia ja muuta viljaa ennen sen jauhatusta. Aitat ovat kapeita ja pitkulaisia. Niiden rakenne sallii ilman virtaamisen niiden läpi. Aitat nostetaan korkeiden paalujen päälle, jotta kosteus ja eläimet eivät vahingoittaisi niissä säilytettäviä tarvikkeita. Paaluihin voidaan lisäksi tehdä erityisiä ulokkeita, jotka estävät jyrsijoiden kiipeämisen niitä pitkin.

Aittoja on hyvin eri kokoisia metrin pituisista yli kymmenmetrisiin, jopa 20 metriä pitkiin asti. Korkeimmat ovat kahden kerroksen korkuisia. Aittojen runko on tyypillisesti graniittia, seinäpanelit voivat olla puuta tai kiveä ja katto on yleensä tiilestä. Katonharjan toisessa tai molemmissa päissä on pieni risti.

Suomalaisessa patsasaitassa on käytetty samantapaista menetelmää estämään eläimiä anastamasta viljaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Grain stores or "Horreos" *Galicia Guide: Architectural Landmarks of Galicia Spain*. Viitattu 11.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Galicialainen aitta** Wikimedia Commonsissa

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: es: Hórreo gallego