recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matti Kalevi Pesola** (13. lokakuuta 1925 Helsinki – 21. marraskuuta 2005) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Pesolan vanhemmat olivat säveltäjä, professori Väinö Pesola ja voimistelunopettaja Alma Esteri Salminen ja puoliso vuodesta 1947 Eva Orvokki Kouvo. Pesola osallistui jatkosotaan ja Lapin sotaan, opiskeli Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa ja valmistui insinööriksi 1953. Hän työskenteli valmistuttuaan ensin usean vuoden ajan Sähköliikkeiden Oy:ssä ja sitten osastopäällikkönä Idmanilla ja Suomen Kaapelitehtaalla. Vuonna 1966 hänestä tuli Suomen Kaapelitehtaan Ouluun perustaman Pohjolan Kaapeli -yhtiön toimitusjohtaja. Yhtiö kansainvälistyi ja kasvoi Pesolan johdossa erittäin nopeasti muun muassa ryhtymällä johdinsarjojen tuotantoon. Sillä oli 1970-luvun lopussa yli 1300 työntekijää. Kun Pohjolan Kaapeli liitettiin vuonna 1981 osaksi Nokian kaapeli- ja metalliteollisuusryhmää, Pesola palasi takaisin Idmaniin, mutta nyt yhtiön toimitusjohtajaksi. Tehtävää varsin lyhyen ajan hoidettuaan hänestä tuli vuonna 1985 Airamin toimitusjohtaja. Tästä tehtävästä vuonna 1976 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Pesola jäi eläkkeelle jo seuraavana vuonna, 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Matti Pesola Viitattu 7.11.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Kelley–Seegmillerin oireyhtymä** on synnynnäinen aineenvaihduntasairaus, joka johtuu hypoksantiini-guaniinifosforibosyylitransferaasin osittaisesta puutoksesta. Puutoksen taustalla on X-kromosomin HPRT1-geenin mutaatio. Sairastuneen elimistö tuottaa liikaa virtsahappoa. X-kromosomaalisen periytymistavan takia Kelley–Seegmillerin oireyhtymä esiintyy lähinnä miehillä; naiset ovat yleensä sen aiheuttavan geenivirheen oireettomia kantajia.

Jos Kelley–Seegmillerin oireyhtymä aiheuttaa oireita jo vaippaikäisellä, ensimmäinen oire voi olla oranssien virtsahappokiteiden ilmaantuminen vaippaan. Joskus sairaus puhkeaa vasta aikuisiällä. Oireisiin kuuluvat virtsakivitauti, virtsatieinfektiot, munuaistukos ja virtsahapon aiheuttama munuaissairaus. Kihti voi ilmetä murrosiän jälkeen aiheuttamalla akuutin niveltulehduksen. Kelley–Seegmillerin oireyhtymään ei liity vakavammalle Lesch–Nyhanin oireyhtymälle ominaisia vaikeita neurologisia oireita eikä käytöshäiriöitä. Lesch–Nyhanin oireyhtymässä hypoksantiini-guaniinifosforibosyylitransferaasin aktiivisuutta on jäljellä alle 1,5 %, Kelley–Seegmillerin oireyhtymässä vähintään 8 %. Kelley–Seegmillerin oireyhtymässä saattaa joskus ilmetä vähäisiä neurologisia ongelmia esimerkiksi tarkkaavaisuuden vaikeuksina.

Kelley–Seegmillerin oireyhtymän erotusdiagnooseja ovat Lesch–Nyhanin oireyhtymän lisäksi glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin puutos ja fosforibosyylipyrofosfaattisyntetaasin yliaktiivisuus. Kelley–Seegmillerin oireyhtymän alidiagnosointia pidetään todennäköisenä eikä sen esiintyvyydestä ole tarkkaa tietoa. Munuaisten toiminta saadaan hoidolla vakautettua. Runsas nesteytys, allopurinoli sekä virtsan happamuuden alentaminen natriumbikarbonaatilla tai sitraatilla ovat avuksi virtsahappojen liikatuotannon, virtsa- ja munuaiskivien sekä kihdin aiheuttaman niveltulehduksen hoidossa. Elinajanodotteen katsotaankin olevan normaali. Kelley–Seegmillerin oireyhtymän kuvasivat ensimmäisinä vuonna 1967 William N. Kelley ja Jay E. Seegmiller.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, Kelley-Seegmillerin oireyhtymä Tukiliitto 11.1.2022, viitattu 24.7.2023
**Creswell** on kaupunki Oregonissa Yhdysvalloissa. Siellä on noin 5 700 asukasta, ja se on Eugenen ja Springfieldin nukkumalähiö maatalousalueen keskellä.

Creswell sijaitsee Willamettejoen laakson eteläosassa Interstate 5 -valtatien varrella Eugenen ja Cottage Groven välissä. Creswellillä on pieni liikekeskusta, jossa on muutama isompi kauppa sekä pari ostoskatua, ja sitä ympäröi useampi asuinalue. Kaupungin ympärillä on puolestaan maanviljelyalueita.

Eurooppalaiset ja amerikkalaiset uudisasukkaat saapuivat 1850-luvun puolivälissä Willamettenlaaksoon, ja sinne kasvoi pian useampia pieniä asutuskeskuksia. Creswell muodostui nykyisen Cloverdalen paikalle. Asukkaat muuttivat sieltä kuitenkin muutamia kilometrejä länteen, kun Oregonin ja Kalifornian välisen rautatien linjaus paljastui. Rautatie saapui 1871, ja kaksi vuotta myöhemmin paikkakunta nimettiin ylipostimestari John Creswellin mukaan.

Creswell kasvoi tasaisesti 1870-luvulta vuoteen 1909, jolloin siellä oli 500 asukasta. Paikkakunnan ensimmäinen kirkko rakennettiin 1873 ja koulu 1874. Yrittäjä A. C. Bohnrstedt muutti Creswelliin vuonna 1909 ja alkoi kehittää alueen maataloutta. Hän perusti muun muassa ison hedelmätarhan. Se houkutteli paikkakunnalle asukkaita, ja vuoden 1909 asukasluku kasvoi peräti 35 prosenttia. Creswellin toinen nopea asukaslukun kasvukausi tapahtui toisen maailmansodan jälkeen.

Creswell on 1970-luvun jälkeen kehittynyt nukkumalähiöksi, jossa asuinkustannukset ovat huomattavasti pienemmät kuin Eugenen ja Springfieldin suurkaupunkialueella. Creswell onkin kasvanut tasaisesti, ja sen asukasluku on kasvanut nopeampaa kuin muissa osissa Lanen piirikuntaa. Väestönkasvu oli vuosien 1970 ja 2005 välillä noin 3,9 prosenttia vuodessa. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Creswellin asukasluku oli 5 684.

Lähteet
-------

1. 1 2  Creswell city, Oregon *QuickFacts*. U.S. Census Bureau. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)
2. ↑  About Creswell, OR *EugeneCascadesCoast.org*. Eugene/Springfield Convention & Visitors Bureau. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Creswell Visitors & Newcomers Guide (Issuu.com) Creswell Chamber of Commerce. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Community Home Creswell, Oregon. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)
5. ↑  Demographics Creswell, Oregon. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Creswell (Oregon)** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin kotisivut (englanniksi)
**Chaoyong** (kiin. 超勇) oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Chaoyong-luokka*
*Chaoyong* tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 406. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 4. marraskuuta ja George Rendell'n suunnittelema alus valmistui 15. heinäkuuta 1881.

Palvelus
--------

Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa *Yangwein* kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. Perille saavuttuaan kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon, vaikka *Chaoyong* olikin marraskuun Shanghaissa telakalla. Kiinan Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin vuonna 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. *Chaoyong* ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.

Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät *Yoshino*, *Takachiho*, *Akitsushima* ja *Naniwa*, joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus kallistui vasemmalle kyljelleen ja se täyttyi vedellä. Aluksen miehistö ajoi aluksen matalikolle estääkseen sen uppoamisen ja miehistö jätti aluksensa.

Japanilainen pelastusmiehistö tarkasti aluksen 18. syyskuuta ja päätti sen olevan korjauskelvoton, minkä jälkeen hylky tuhottiin räjäyttämällä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chaoyong**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Brook, Peter: *Warships for Export Armstrong WarShips 1867–1927*. Kent, Englanti: World Ship Society, 1999. ISBN 0-905617-89-4. (englanniksi)
* Wrigth, Richard N. J.: The Peiyang and Nanyang Cruisers of the 1880s.  *Warship*, 1996, XX. vsk, s. 95-110. Lontoo, UK:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-685-X.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Brook, Peter s. 48
2. ↑  Brook, Peter s. 51
3. ↑  Wright, Richard s. 97

Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijät

|  |
| --- |
| *Chaoyong* - *Yangwei* |
| Edeltäjä: ei – Seuraaja: *Jiyuan* |
**Siiri Oviir** (s. 3. marraskuuta 1947 Tallinna) on virolainen poliitikko ja entinen Euroopan parlamentin jäsen. Oviir valittiin europarlamenttiin vuonna 2004 Viron liittyessä Euroopan unioniin. Oviir oli kansanedustajana Riigikogussa vuosina 1992–2004. Hän on toiminut myös Viron sosiaaliministerinä, ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja myöhemmin vuosina 2002–2003. Viron itsenäistyessä Oviir toimi Savisaaren toimeenpanevan hallituksen sosiaalihuoltoministerinä 1990–1992.

Oviir edusti Viron keskustapuoluetta huhtikuuhun 2012 asti, jolloin hän ja seitsemän muuta keskustalaista poliitikkoa ilmoitti eroavansa puolueesta. Eronneiden joukossa olivat keskustapuolueen molemmat europarlamentaarikot Oviir ja Vilja Savisaar-Toomast. Yhteisessä lausunnossaan Oviir ja muut arvostelivat keskustapuolueen johtoa ja puolueen yhteistyökyvyttömyyttä Riigikogussa.

Oviir on koulutukseltaan juristi. Hän on suorittanut loppututkintonsa Tarton yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1975, jonka jälkeen hän työskenteli Viron SNT:n korkeimman oikeuden presidentin avustajana vuoteen 1990 asti. Viron itsenäistyttyä Oviir valittiin maan parlamenttiin, samalla hän toimi Tallinnan pedagogisen yliopiston dosenttina vuoteen 2003 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EP:n jäsenet: Siiri Oviir *Europarl.europa.eu*. Euroopan parlamentti. Viitattu 24.6.2010.
2. ↑  Oviir, Siiri: CV *siirioviir.ee*.  Arkistoitu 27.8.2010. Viitattu 24.6.2010. (viroksi)
3. ↑  Üleminekuvalitsus 03.04.1990-30.01.1992 *valitsus.ee*.  4.8.2011. Vabariigi Valitsus.  Arkistoitu 29.7.2012. Viitattu 2.8.2012. (viroksi)
4. ↑  Kahdeksan keskeistä poliitikkoa erosi Viron keskustapuolueesta *yle.fi*.  9.4.2012. Yle Uutiset. Viitattu 17.6.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Oviirin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (viroksi) (venäjäksi)
* Oviirin esittely Euroopan parlamentin sivulla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Haminan raatihuone** on vuonna 1798 valmistunut raatihuone, joka sijaitsee aivan Haminan ympyräasemakaavan keskustassa Raatihuoneentorilla. Sen nykyinen ulkoasu on peräisin 1840-luvulta. Haminan kaupunginvaltuusto kokoontuu rakennuksessa, mutta Haminan kaupungintalona on kuitenkin vuoden 2003 kuntaliitoksesta lähtien ollut Vehkalahden entinen kunnantalo osoitteessa Puistokatu 2.

Historia
--------

Vuonna 1653 perustetun kaupungin ensimmäinen raatihuone sijaitsi torin pohjoisreunassa kaupunkialueen korkeimmalla kohdalla ja se mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1657. Rakennus paloi Ruotsin armeijan joukkojen vetäytyessä kaupungista Suuren pohjan sodan aikana 1712. Kaupungin uusi asemakaava syntyi Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1720-luvulla, kun Hamina siirtyi Venäjälle muun Vanhan Suomen alueen mukana. Raatihuoneentorin ja raatihuoneen paikka säilyi samana myös uudessa ympyräasemakaavassa. Raatihuone toimi aluksi vuonna 1723 valmistuneessa maaherrantalossa, joka oli rakennettu suoraan vanhan raatihuoneen perustuksille. Maaherrantalo tuhoutui 26. kesäkuuta 1742, kun koko kaupunki poltettiin ruotsalaisten perääntyessä.

Alun perin barokkityyliseksi rakennettu raatihuonen vaurioitui vuoden 1821 kaupunkipalossa, jossa tuhoutuivat kaikki kaupungin kirkot. Tämän vuoksi rakennus luovutettiin väliaikaisesti ruotsalaiselle seurakunnalle ja hieman myöhemmin ortodoksiselle seurakunnalle, jotka käyttivät sitä kirkkona. Tässä yhteydessä tornia muutettiin ja sinne sijoitettiin kirkonkellot. Raatihuone toimi kirkkona Haminan kirkon valmistumiseen vuoteen 1837 saakka. Se vaurioitui uudelleen pahoin 22. toukokuuta 1840 raivonneessa kaupunkipalossa. Tämän jälkeen se korjattiin nykyiseen empiretyyliinsä arkkitehti Carl Ludvig Engelin piirustusten mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Haminan historiallisia kohteita Haminan kaupunki.  Arkistoitu 2.10.2017. Viitattu 1.10.2017.
2. 1 2  Mökkönen, Teemu: *Hamina - Fredriskhamn. Kaupunkiarkeologinen inventointi*, s. 8, 11-12, 21, 23. Helsinki: Museovirasto, 2003. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. 1 2  Hamina / Raatihuone  9.3.2016. Willimiehen jäljillä. Viitattu 1.10.2017.
**Finnprint Osuuskunta** oli 15 suomalaiskustantajan perustama osuuskunta kirjapainopalveluiden, lähinnä aikakauslehtipainojen palveluiden, viemiseksi ulkomaille 1960-luvun lopulla. Siihen kuului aluksi myös Sanoma Oy. 1990-luvulle tultaessa monet suurkustantajat, joilla oli omat lehtipainot, kehittivät omat vientiorganisaationsa, jolloin Finnprintiin jäivät jäseniksi WSOY, Otava ja Satakunnan Kirjateollisuus.

1990-luvulla Neuvostoliiton purkauduttua ja Venäjän federaatiossa alkaneen monipuoluejärjestelmöän kehittyessä suomalaiset painotaloja omistavat suurkustantajat alkoivat myydä ylimääräistä painokapasiteettiaan Venäjän vientiin. Venäjällä lehdenkustantaminen oli demokratian tueksi arvonlisäverotonta, eikä Venäjällä ollut aikakauslehtiin ja mainospainotuotteisiin sopivaa painokonekapasiteettia riittävästi tarjolla. Suuria sanomalehtipaperipainokonetöitä itsenäisesti vieviä yrityksiä olivat Sanoma Lehtikannan kautta ja Alma Media.

WSOY, Otava ja Satakunnan Kirjateollisuus, jonka omistaja SK Invest kustansi Satakunnan Kansaa vievät painopalveluitaan pääasiassa Moskovaan ja Pietariin Finnprint Osuuskunnan kautta. Finnprintin toinen merkittävä loppuajan vientisuunta oli Iso-Britannia ja mainospainotuotteissa Norja.

Finnprintin asema kyseenalaistui, kun Satakunnan Kirjateollisuuden omistaja SK Invest ajautui konkurssiin, jolloin sen asema kustannuskentässä jäi epämääräiseksi, koska se olisi voinut ajautua myös Alma Median omistukseen. Lisäksi painokapasiteetiltaan monipuolisin jäsenistä, WSOY, ryhtyi kehittämään omaa vientiorganisaatiotaan myös Venäjän vientiin. Finnprint purettiin ja sen joitain vähäisimpien painotöiden vientiä jatkoi Finland Printers Ltd Oy. Joissain arkkitöissä myös Finnprint käytti rahtityönä myös Forssan Kirjapainoa ja Loimaan kirjapainoa.
**Siiri Juliana (Johanna) Åkerberg** (o.s. *Lunden*, 1. lokakuuta 1896 Nivala – 24. heinäkuuta 1971 Nivala) oli suomalainen opettaja, matkapuhuja ja muistelmakirjailija.

Nivalan Tällinkankaalla syntyneen Åkerbergin vanhemmat olivat nahkuri Jonni (Johan) Lunden ja Leena Stiina Häkkilä. Jonni Lunden oli saanut perintönä isältään Samual Lindenilta nahkuriliikkeen mutta ei kyennyt lopulta hoitamaan sitä muun muassa liiallisen alkoholin käytön takia. Liike myytiin ja isä Jonni lähti Pohjois-Suomeen ja äiti Leena-Stiina Tammisaareen ja sieltä edelleen Yhdysvaltoihin. Perheen lapset joutuivat huutolaisiksi. Siiri oli aluksi huutolaisena Ypyän Pikkumäen torpassa mutta monien vaiheiden jälkeen hän pääsi amiraali Karl Toppeliuksen perheeseen Helsinkiin.

Siiri oppi ruotsin kielen ja valmistui 1914 kansakoulunopettajaksi Helsingin alakansakoulun opettajaseminaarista. Hän oli aluksi Sauvossa yksityisen kansakoulun opettajana ja sitten Saustilan kartanossa Schaumanin perheen lasten kotiopettajana. Vuodesta 1918 aina 1930-luvulle asti hän toimi Kotikasvatusyhdistyksen matkapuhujana. Siiri meni naimisiin 1925 ruotsalaisen hissiteknikon Karl Sigurd Åkerbergin joka työskenteli Kone Oy:n palveluksessa Helsingissä. Karl Åkerberg kuoli talvisodan alkuvaiheissa 4. joulukuuta 1939 Helsingin pommituksessa. Siiri Åkerberg oli tämän jälkeen muutamia vuosia Kone Oy:n palveluksessa mutta hän siirtyi jatkosodan aikana Ruotsiin ja toimi siellä Suomen avustuskomitean palveluksessa huolehtien Ruotsissa olleista suomalaisista sotapakolaislapsista.

Sodan jälkeen Siiri Åkerberg jäi Ruotsiin ja toimi siellä kansakoulunopettajana. Jäätyään eläkkeelle 1960-luvun alussa hän muutti takaisin kotiseudulleen Nivalaan. Hän kirjoitti kaksi omaelämäkerrallista muistelmateosta ja kuului myös Ylivieskan seudun taideyhdistyksen kirjallisen jaoston johtokuntaan 1966–1970.

Teoksia
-------

* *Huutolaistyttö*. Keski-Pohjanmaan kirjapaino, Ylivieska 1964
* *Päivien paljous : jatkoa Huutolaistyttöön*, Tekijä, Nivala 1966

Lähteet
-------

* Siiri Åkerberg SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjastovirman henkilögalleria : Siiri Åkerberg (Arkistoitu – Internet Archive)
**José Arce** (15. lokakuuta 1881 - 27. heinäkuuta 1968) oli argentiinalainen lääkäri, poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen toisessa erityisistunnossa 16. huhtikuuta 1948 ja 21. syyskuuta 1948 välisenä aikana.

Arce syntyi maatilalla Loberiassa ja kastettiin Balcarcessa (täydellinen nimi *Marcos Jose Arce*). Vasta viisitoistavuotiaana hän aloitti opiskelun Buenos Airesin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa, josta valmistui lääkäriksi vuonna 1903 luokkansa parhaana. Hänestä tuli kirurgi ja yliopiston anatomian professori vain 25-vuotiaana. Hän oli myös kirurgian professori ja edusti maataan vuonna 1907 Latinalaisen Amerikan lääketieteellisessä kongressissa Montevideossa.

Vuonna 1945 Arcesta tuli suurlähettiläs Shanghaihin ja hän oli Argentiinan pysyvä edustaja YK:ssa vuosina 1946-1949, jonka aikana Argentiina oli turvallisuusneuvoston jäsen vuosina 1948-1949. Arce oli vuonna 1948 erityispuheenjohtaja Pariisissa pidetyssä istunnossa jossa käsiteltiin Palestiinan tilannetta. Postimerkkien kerääjänä Arce ehdotti, että myös Yhdistyneet Kansakunnat julkaisisi omia postimerkkejä, mikä toteutui vuonna 1951, kun Yhdistyneiden kansakuntien postihallinto perustettiin.

Juan Perónin hallituksen aikana hän lähti maanpakoon Madridiin ja ja Yhdysvaltoihin. Hän kirjoitti useita kirjoja, joihin kuului kolmiosainen omaelämäkerta, Francisco Francolle omistettu kirja ja manifesti Falklandinsaarten palauttamisesta Argentiinan hallintaan.

Arcella oli yksi tytär, joka kuoli 14-vuotiaana Pariisissa vuonna 1922. Joitakin päiviä myöhemmin hän lahjoitti kirjat tiedekunnan kirjastolle, joka nimettiin hänen tyttärensä María Antonieta Arcen mukaan. Hän lahjoitti Buenos Airesin talonsa presidentti Julio Rocalle omistetuksi museoksi. Hän sai paljon kunnianosoituksia yliopistoilta ja hallituksilta eri puolilla maailmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  List of Presidents YK. Viitattu 1 February 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Puroyökkönen** (*Rivula sericealis*) on pieni, huomattavan koisaperhosmainen yökköslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pieni ja hentorakenteinen perhonen, joka muistuttaa lähinnä Pyralidae-heimon koisia. Etusiivet ovat tasaisen vaaleankeltaiset ja vaaleanruskeista poikkiviiruista ainakin ulompi poikkiviiru erottuu yleensä ja tekee selvän mutkan sisäänpäin lähellä siiven etureunaa. Munuaistäplä on harmaa ja siinä on kaksi mustaa pistettä. Siiven ulkoreuna on yleensä ruskehtava. Takasiivet ovat kellertävän harmaat, ulospäin hieman tummenevat. Siipiväli 20–23 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Palearktinen laji, jota tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan ja Japaniin saakka. Pääasiallinen lentoaika alkaa kesäkuun puolivälistä ja jatkuu elokuun alkuun huipun ollessa heinäkuun puolivälissä. Joinakin vuosina toisen sukupolven yksilöitä tavataan elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Puroyökkönen viihtyy kosteilla niityillä, lehtipuita ja pensaita kasvavilla rinteillä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Se on esiintymispaikoillaan joskus runsaslukuinen. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä herkästi lentoon myös päivällä. Pieni toukka talvehtii. Koteloituu ravintokasville yhteenkehrätyn lehden väliin.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö erilaisia heinäkasveja (Poaceae).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 238
4. 1 2
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen perhostutkijain seura (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1040656
* BioLib: 53335
* BOLD: 22850
* CoL: 93D36
* EoL: 555839
* EUNIS: 309301
* Fauna Europaea: 446820
* Fauna Europaea (new): 0ab1fe5d-d40c-473c-985c-9012af1a29a5
* GBIF: 1769897
* iNaturalist: 325341
* IRMNG: 10317211
* LepIndex: 288490
* LoB: 4696
* NBN: NBNSYS0000006578
* NCBI: 753224

 |

 |
**José Agripino Barnet y Vinagres** (23. kesäkuuta 1864 – 1945) oli kuubalainen poliitikko ja diplomaatti, joka oli yhdestoista Kuuban presidentti 11. joulukuuta 1935 – 20. toukokuuta 1936 välisen ajan.

Barnet oli seitsemäs tilapäinen presidentti Gerardo Machadon luovuttua vallasta.

Barnet syntyi Espanjassa, mutta hänen vanhempansa syntyivät Kuubassa. Hän valmistui Havannan yliopiston lakipuolelta. Vuonna 1887 hän meni Pariisiin, jossa hän asui kunnes Kuuba itsenäistyi vuonna 1902. Hänet nimitettiin Kuuban konsuliksi Pariisissa ja vuonna 1908 hänet siirrettiin Kuuban konsuliksi Liverpooliin. Hän toimi Kuuban konsulina myös Rotterdamissa ja Hampurissa. Hän palveli myös Japanissa, Brasiliassa, Saksassa ja Sveitsissä.

Barnet meni naimisiin Marcela Cleardin kanssa. He saivat tyttären, Geogina Barnet Cleardin, joka meni naimisiin Henri Vas De Briendtin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Staff report (September 20, 1945). Jose Barnet, Ex-Head of Cuba, Dies at 81. *The New York Times* (englanniksi)
2. ↑  Staff report (December 14, 1935). BARNET BECOMES CUBAN PRESIDENT; He Takes Oath as the Seventh Provisional Chief of Republic Since Fall of Machado. *The New York Times* (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuuba | Edeltäjä:**Carlos Mendieta** | **Kuuban presidentti** | Seuraaja:**Miguel Mariano Gómez** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Black Country Derby** on englantilainen jalkapallon paikallisottelu, joka pelataan West Bromwich Albionin ja Wolverhampton Wanderersin kesken. Ottelusarja on alallaan yksi maailman vanhimmista ja eniten vihamielisiä tunteita herättävä paikalliskamppailu.

Historia
--------

Ensimmäinen Black Country Derby pelattiin 2. tammikuuta 1886, kun joukkueet kohtasivat FA Cupissa West Bromwichin silloisella kotikentällä Stoney Lanella. Albion voitti kamppailun numeroin 3–1 ja on koko ottelusarjan yli 120-vuotisen historian ollut niskanpäällä cupotteluissa, sillä 11 joukkueiden kesken pelatusta FA Cupin ottelusta Wolves on pystynyt vain kerran kukistamaan verivihollisensa kahden ottelun päättyessä tasan. Liigaotteluissa joukkueet ovat sitä vastoin olleet erittäin tasaväkisiä, sillä 140 liigakohtaamisesta molemmat joukkueet ovat voittaneet 51 ottelua ja 38 kertaa on päädytty pistejakoon.

Yksi Black Country Derbyn erityispiirteitä on ollut joukkueiden samankaltainen historia ja tasavahva menestys. Molemmat joukkueet perustettiin 1870-luvun lopussa ja ovat vuonna 1888 aloitetun Englannin Liigan perustajajäseniä. Englannin pääsarjassa Albion on pelannut 71 kautta ja Wolves 60 kautta. Liigamestaruuksia Wolvesilla on kolme Albionin yhtä vastaan. FA Cup mestaruudet ovat 5–4 Albionin hyväksi ja Liigacupin voittoa Wolverhamptonissa on juhlittu kahdesti, West Bromwichissa kerran.

West Bromwich ja Wolverhampton eivät ole naapurikaupunkeja, vaan niiden välissä sijaitsee Walsall, josta myös tulee perinteikäs liigajoukkue, Walsall FC. Walsall FC:n menestys on kuitenkin ollut vuosien saatossa sen verran vaatimattomampaa, että sille ei ole kehittynyt yhtä merkittävää paikalliskilpailijan statusta.
**Rekusenjärvi** on metsäjärvi Lieksanjoen reitillä Lieksassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 89 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Rekusenjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,7 kilometriä. Järvi on yksi Lieksanjoen lukuisista laajentumista, yläjuoksulta katsoen sitä edeltää Siikajärvi. Rekusenjärvi koostuu saarettomasta järvenselästä, jonka levein kohta on noin 800 metriä. Järven eteläosa on pohjoisosaa kapeampi ja matalampi. Syvin kohta, 18 metriä, sijaitsee järven itärannan Oravaisenniemen kärjestä noin 200 metriä länteen.

Rekusenjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Itäisellä ranta-alueella sijaitsee lomakylä ja Munkinvaara-niminen asutus. Rekusenjärven länsipuolella sijaitsee Joutenjärvi, jota erottaa Rekusenjärvestä Höpöttäjä-niminen niemimaa.

Rekusenjärveen laskee Nuottakodanjoki kaakosta Siikajärveltä. Rekusenjärvi laskee Saunasalmea luoteeseen Naarajärveen. Järvet ovat lähes samantasoisia: Naarajärven korkeustaso on vain 0,2 metriä Siikajärveä alempi.

Rekusenjärven vesitilavuus on 8 020 000 kuutiometriä.

Rekusenjärvi (04.423.1.062) kuuluu Pankajärven-Pudasjoen alueeseen (04.423), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Lieksanjoen alue (04.42) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Pankajärven-Pudasjoen alueeseen kuuluu 97 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Niistä selkeästi laajin on Pankajärvi. Sitä seuraa Rekusenjärvi, Iso-Tainio, Siikajärvi, Naarajärvi ja Joutenjärvi, jota pienemmät vakavedet ovat alle 50 hehtaarin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Rekusenjärvi, vakavesi, Lieksa
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.7.2022.
3. ↑  Rekusenjärvi. Järviwiki. Viitattu 23.7.2022.
4. ↑  Pankajärven - Pudasjoen alue (04.423). Järviwiki. Viitattu 23.7.2022.
**Hanna Heinmaa** (s. 1978) on virolainen pianisti.

Heinmaa aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli Tallinnan musiikkilukiossa Maigi Pakrin johdolla ja valmistui vuonna 2005 Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistosta, jossa hänen opettajanaan toimi Arbo Valdma. Vuosina 2002–2004 hän sai kamarimusiikissa opetusta Alban Berg -kvartetilta. Heinmaa on saanut useita palkintoja, kuten ensipalkinnon Viron nuorten pianistien kilpailussa Tartossa (1994), kolmannen sijan Nuorten muusikoiden Euroviisuissa Lissabonissa (1996) ja kolmannen sijan Lions Clubin kilpailussa Remscheidissa (1998).

Heinmaa aloitti konserttitoimintansa Jehudi Menuhinin Live Music Now -ohjelmassa vuonna 2001. Vuonna 2004 hän sai Ensemble Modernin stipendin Frankfurtista. Hän on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona monissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Hän on soittanut myös muiden muassa Tallinnan kamariorkesterin, Pärnun kaupunginorkesterin, Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja Bergische Symphonikerin solistina. Hänen kanssaan ovat esiintyneet muiden muassa sellistit Julia Tom, Trey Lee Chui-yee ja Oriol Aymat. Hän on työskennellyt kansainvälisesti avustavana professorina ja kirjeenvaihtajana kesäkursseilla. Vuonna 2006 hänestä tuli Kölnin musiikki- ja tanssiyliopiston dosentti.

Heinmaa on levyttänyt Lepo Sumeran pianomusiikkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Suvemuusika kui unistus Sirp
2. 1 2 3 4  Hanna Heinmaa Eesti Interpreetide Liit
3. 1 2 3  KLAVIERFESTIVAL LIECHTENSTEIN 13.-17. April 2007[vanhentunut linkki] Musik und Jugend
4. ↑  Musikrecension: Liten fokusering på Lepo Sumera Hufvudstadsbladet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Relativismi** (< lat. *relativus*, "suhteellinen") eli **suhteellisuusajattelu** tarkoittaa käsityksiä, joita yhdistää näkemys siitä, että jokin asia on suhteellinen johonkin toiseen seikkaan nähden tai tällaisesta riippuvainen. Esimerkiksi jotkut relativistit katsovat, että ihmiset voivat ymmärtää ja arvioida käyttäytymistä tai uskomuksia ainoastaan omassa historiallisessa tai kulttuurisessa kontekstissaan.*lähde?*

Usein relativismilla tarkoitetaan totuusrelativismia, jonka mukaan ei ole olemassa mitään universaaleja, absoluuttisia totuuksia, vaan totuus on aina suhteessa johonkin viitekehykseen, kuten kieleen tai kulttuuriin. Antiikin aikana tällainen relativismi yhdistettiin usein sofisteihin, muun muassa sofisti Protagoraan on katsottu opettaneen relativismia, jossa asioiden totuudenmukaisuus tai eettisyys riippuu tilanteesta, opettaessaan: "Kaikkien arjen asioiden tarpeen mitta on ihminen, sellaisina kuin asiat ollessaan ovat, ja kun niitä ei ole, myös silloin".

Relativismin muotoja
--------------------

* Esteettinen relativismi
* Kulttuurirelativismi
* Moraalinen relativismi
* Tietorelativismi ja totuusrelativismi

Katso myös
----------

* Objektivismi
* Perspektivismi
* Subjektivismi

Lähteet
-------

1. ↑  Itkonen, Terho: *Vierassanat: Kielenkäyttäjän opas*. Kirjayhtymä, 1990. ISBN 951-26-2796-5.
2. ↑  Protagoras (Arkistoitu – Internet Archive). niin&näin 4/1995.

Kirjallisuutta
--------------

* Boghossian, Paul: *Fear of knowledge: Against relativism and constructivism*. Oxford: Clarendon Press, 2006. ISBN 9780199287185. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Relativismi** Wikimedia Commonsissa

* BBC Radio 4 series "In Our Time", on *Relativism - the battle against transcendent knowledge*, 19. tammikuuta 2006 (englanniksi)
* Ihmeellinen maailma: Relativismi *Skepsis*. Viitattu 5.12.2012.
* Du Nouy, Pierre Lecomte: What 'Being Relative' Means, osa teoksesta *L’Homme et sa destinée* (1947) (englanniksi)
* Puolakka, Kalle: Tulkinnallinen relativismi *Logos-ensyklopedia*. Filosofia.fi.
**Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija** tai lyhyesti vain **Vuoden taiteilija** on valittu vuodesta 1971 alkaen. Voittajan retrospektiivinen näyttely on ollut esillä Helsingin Taidehallissa. Vuoden taiteilijoita valittiin vuosittain 1990-luvun puoliväliin asti ja siitä eteenpäin satunnaisesti.

Vuoden taiteilija -tapahtuma ja näyttely on saanut paljon julkisuutta ja se on noussut yleiseen tietoisuuteen paremmin kuin useimmat kulttuurin tapahtumat.
Sillä on sanottu olleen kuvataiteessa jopa suurempi merkitys kuin Finlandia-palkinnolla on kirjallisuudessa. Vuoden taiteilijoilla on tavallisesti ollut takanaan sen verran uraa, että näyttely on tuonut esiin tuotannon koko kaaren ja taiteilijan kehityksen.

Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilijan jäljessä on tullut useita pieniä ja paikallisia Vuoden taiteilija -titteleitä, esimerkiksi Hyvinkäällä ja Turussa. Suomiartin Vuoden taiteilija -kilpailu on ruotsinsuomalaisille kuvataiteilijoille.
Musiikin puolella vuoden taiteilijoita ovat valinneet ainakin Mikkelin Musiikkijuhlat, Savonlinnan oopperajuhlat ja Pori Jazz.

Vuoden taiteilijat
------------------

* Erik Enroth 1971
* Mauno Hartman 1972
* Reino Hietanen 1973
* Jaakko Sievänen 1974
* Laila Pullinen 1975
* Anita Snellman 1976
* Pentti Lumikangas 1977
* Juhani Linnovaara 1978
* Pentti Kaskipuro 1979
* Raimo Utriainen 1980
* Kain Tapper 1981
* Kimmo Kaivanto 1982
* Lars-Gunnar Nordström 1983
* Rafael Wardi 1984
* Ulla Rantanen 1985
* Outi Heiskanen 1986
* Tapio Junno 1987
* Leena Luostarinen 1988
* Juhana Blomstedt 1989
* Carolus Enckell 1990
* Reijo Hukkanen 1991
* Marja Kanervo 1992
* Silja Rantanen 1993
* Matti Kujasalo 1994
* Irina Zatulovskaja 1997
* Christian Boltanski 1998
* Rafael Wardi 1999
* Maaria Wirkkala 2002
* Saara Ekström 2005

Katso myös
----------

* Vuoden nuori taiteilija
* Helsingin juhlaviikot

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Juhlaviikot Viitattu 2.7.2009.
2. 1 2 3  Paula Holmila Uudessa Suomessa[vanhentunut linkki] Viitattu 2.7.2009.
3. ↑  Maaria Wirkkala - Wondering *Suomen suurlähetystö, Ateena*.  11.5.2011. Suomen ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.2.2013.
4. ↑  Helsingin Juhlaviikot.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fredrik Waldemar Lönnbeck** (26. maaliskuuta 1854 Tammisaari – 5. marraskuuta 1914 Tukholma) oli suomalainen toimittaja ja vapaakirkollinen johtaja.

Fredrik Lönnbeckin vanhemmat olivat värjäri Henrik Lönnbeck ja Aqvilina Eleonora Lindgrén ja puoliso vuodesta 1885 Ida Castalia Lindström. Lönnbeck kävi alkeiskoulun ja opiskeli Haminan kadettikoulussa, mutta lähti merille vuonna 1868. Vapaakirkollisen uskonnollisen herätyksen hän sai Liverpoolissa 1879 ja työskenteli vuoteen 1883 Englannissa. Suomeen asetuttuaan Lönnbeck ryhtyi toimimaan vapaakirkollisen asian puolesta, muun muassa järjestäen 1883 ensimmäisen yleisen vapaakirkollisen kokouksen ja perustaen ja julkaisten lehtiä *Lekmannen* (1884–1885) ja *Tro och lif* (1885–1887). Hän laati Suomen vapaakirkollisten ohjelman, *De frikyrkliga program*, joka hyväksyttiin marraskuussa 1889 Tampereella. Seuraavasta vuodesta Lönnbeck alkoi julkaista vapaakirkollista viikkolehteä *Evangelisk kristendomen*, mutta päädyttyään erimielisyyksiin liikkeen muiden johtohenkilöiden kanssa lopetti lehden 1898. Vuodesta 1900 alkaen hän työskenteli Ruotsissa ja julkaisi siellä uskonnollista kuukausilehteä *Facklan*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 507–508. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 1015


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vapaakirkollisuus Suomessa |
| --- |
|  |
| 
* Historia

 |
|  |
| Kirkot | 
* Missionskyrkan i Finland
* Suomen Vapaakirkko
* *Evankeliset ystävät*

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Arpiainen
* Björkenheim
* Braxén
* Heikel
* Heiskanen
* A. Hellman
* H. Hellman
* E. Jokinen
* W. Jokinen
* Lönnbeck
* Mangs
* Mannero
* Meyer
* Mäkinen
* Rintala
* Salmensaari
* Vuorinen

 |
|  |
| Järjestöt ja media | 
* Finska Veckobladet
* Frank Mangs Center
* Päivä
* Santalan kartano
* Suomen teologinen opisto
* Suomen Viikkolehti
* Teopolis

 |
|  |
| Kulttuuri ja tapahtumat | 
* Hengellinen laulukirja
* Vapaakirkon kesäjuhlat

 |
|  |
| 
* Frikyrklig samverkan
* Suomen vapaakristillinen neuvosto

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Klaus Friedrich Roth** (29. lokakuuta 1925 Breslau – 10. marraskuuta 2015 Inverness) oli brittiläinen matemaatikko, joka on tunnettu Diofantoksen approksimaatiota, suuria seulamenetelmiä ja epäsäännöllisiä jakaumia koskevista julkaisuistaan. Hän syntyi Breslaussa (silloisessa Saksassa, nykyisin Wrocław, Puola), mutta hän on elänyt nuoruudestaan asti Britanniassa. Hän valmistui Peterhousesta (Cambridge, Englanti) vuonna 1945. Hänen ohjaajansa oli Harold Davenport.

Rothin merkittävin tulos, Thuen-Siegelin-Rothin lause, tai lyhyemmin *Rothin lause*, on vuodelta 1955, jolloin hän työskenteli luennoitsijana Lontoon University Collegessa. Hän voitti Fieldsin mitalin vuonna 1958 edellä mainitun lauseen todistuksesta.

Vuonna 1956 hän todisti, että jokaisessa kokonaislukujen osajoukossa, jolla on positiivinen tiheys, on äärettömän monta aritmeettista jonoa, jonka pituus on 3. Tämä tulos oli ensimmäinen askel kohti Szemerédin lauseen todistusta. Roth sai professuurin UCL:sta vuonna 1961 ja vuonna 1966 Lontoon Imperial Collegesta. Tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.

Palkinnot
---------

* 1958 – Fieldsin mitali
* 1960 – valittiin Royal Societyn jäseneksi
* 1983 – LMS De Morgan-mitali
* 1991 – Sylvester-mitali

Lähteet
-------

1. ↑

**Fieldsin mitalin saajat**
 
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska

muokkaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Griedge Mbock Bathy
**Griedge Mbock Bathy** (s. 26. helmikuuta 1995) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa ennen EM-kilpailujen 2022 alkua 67 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Ranskan kaikki viisi ottelua alusta loppuun. Vuonna 2012 hän oli voittamassa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruutta ja hänet palkittiin Kultaisella pallolla turnauksen parhaana pelaajana.

Mbock Bathy on edustanut EA Guingampia kausina 2010–2015 ja Olympique Lyonnais'ta kesästä 2015 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Griedge Mbock Bathy FIFA.  Arkistoitu 7.6.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Joueuse – Griedge Mbock Bathy Nka Ranskan jalkapalloliitto. Viitattu 10.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  France *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  FIFA U-17 Women's World Cup Azerbaijan 2012: France FIFA. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  France end Asian domination  16.10.2012. FIFA.  Arkistoitu 1.6.2020. Viitattu 12.6.2019. (englanniksi)
6. ↑  Griedge Mbock: Career Olympique Lyonnais. Viitattu 10.7.2019. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Delannoy |
6 Henry |
7 Dali |
8 Houara |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Diani |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Butel |
21 Gérard |
22 Majri |
23 Hamraoui |
Valmentaja Bergeroo

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Philippe |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Georges |
5 Toletti |
6 Henry |
7 Le Bihan |
8 Houara-d'Hommeaux |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Tounkara |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Diani |
21 Gérard |
22 Karchaoui |
23 Geyoro |
Valmentaja Echouafni

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Durand |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Laurent |
13 Gauvin |
14 Bilbault |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Asseyi |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Debever |
23 Clémaron |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre
**Martin Bashir** (s. 19. tammikuuta 1963) on britannianpakistanilainen toimittaja ja mediapersoona.

Ura
---

Bashir alkoi työskennellä toimittajana 1986.*lähde?* Hän työskenteli BBC:llä vuoteen 1999 asti ohjelmissa *Songs of Praise*, *Public Eye* ja *Panorama* ja sen jälkeen hän siirtyi ITV:lle työskentelemään erikoisdokumenteissa ja esiintymään *Tonight with Trevor McDonald* -ohjelmassa. Bashir aiheutti valtavan kohun vuonna 1995, kun hän haastatteli prinsessa Dianaa tämän epäonnistuneesta avioliitosta prinssi Charlesin kanssa. Bashir on tällä hetkellä*milloin?* ABC:n palveluksessa ja tekee yhteistyötä ajankohtaisohjelmassa *Nightline*. Bashirilla oli rooli komediaelokuvassa *Mike Bassett: England Manager*.

Michael Jacksonin haastattelu
-----------------------------

Vuonna 2003 Bashir haastatteli poptähti Michael Jacksonia ITV-kanavalle. Lähetystä katsoi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 14 miljoonaa ihmistä ja Yhdysvalloissa 38 miljoonaa ihmistä, ja sen jälkeen Jackson valitti Britannian viestintävirastoon syyttäen Bashiria kohujournalismista, koska tämä olisi saattanut Jacksonin huonoon valoon korostamalla tätä vastaan nostettuja syytteitä lasten seksuaalisesta ahdistelusta. Vuonna 2005 Jackson kuitenkin vapautettiin kaikista syytteistä.

Vastauksena Bashirin dokumenttiin Jackson julkaisi henkilökohtaisen kameramiehensä kuvaamaa materiaalia, jossa Bashir onnitteli Jacksonia Neverland Ranchin "hengellisestä" luonteesta. Se oli ristiriidassa Bashirin tekemän haastattelun kanssa, jossa hän sanoi Neverlandin olevan "vaarallinen paikka lapsille". Bashir myös kuvasi Jacksonia loistavaksi isäksi ja sanoi, että Jacksonin suhde lapsiin "sai hänet melkein itkemään". Kiistan seurauksena Bashir äänestettiin viidenneksi Channel 4:n tekemässä "sadan huonoimman britin" kyselyssä, heti Margaret Thatcherin ja Jade Goodyn jälkeen. Bashirin dokumentin menestyksen ansiosta yhdysvaltalainen ABC tarjosi hänelle töitä.

Jacksonin managerina vuosina 1996–2003 toiminut Dieter Wiesner totesi Bashirin dokumentin seurauksista Michael Jacksonin elämään näin: "Se rikkoi hänet. Se tappoi hänet. Häneltä kesti kauan kuolla, mutta se alkoi sinä yönä. Aiemmin huumausaineet olivat hänelle tuki, mutta sen jälkeen niistä tuli välttämättömiä."

Jacksonin kuoleman jälkeen Bashir kommentoi: "Kun tein dokumenttia, oli pieniä osia, jotka sisälsivät polemiikkia hänen suhteestaan nuoriin. Mutta totuus on, että häntä ei koskaan tuomittu mistään rikoksesta enkä koskaan itse nähnyt mitään väärää."

Lähteet
-------

1. ↑  Jari Himanen: Toimittaja katuu prinsessa Dianan kohuhaastattelua – pyytää anteeksi Williamilta ja Harrylta Iltalehti.fi 23.5.2021. Viitattu 8.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* ABC News Bio

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Fredrik Oskar Groundstroem** ['grʊndström] (17. marraskuuta 1835 Kattila – 11. marraskuuta 1879 Kolppana) oli seminaarinjohtaja ja kansanrunouden kerääjä.

Groundstroemin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Josef Groundstroem ja Engla Ekbom ja puoliso Justine Vermehren. Ylioppilaaksi hän tuli Helsingissä 1854 ja harjoitti sitten opintoja Moskovassa. Groundstroem oli Kolppanan seminaarin ensimmäinen johtaja vuodesta 1863. Hän keräsi inkeriläisiä kansanrunoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Uttal av finlandssvenska efternamn Kotus. Viitattu 23.6.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 260. Viitattu 5.12.2019.
3. 1 2  GROUNDSTROEM Fredrik Oskar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 5.12.2019.
4. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 167


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anatoli Tyh’onovytš Martšenko** (ukr. Анато́лій Ти́хонович Ма́рченко, ven. Анато́лий Ти́хонович Ма́рченко, *Anatoli Tihonovitš Martšenko*, 23. tammikuuta 1938 Barabinsk, Neuvostoliitto – 8. joulukuuta 1986 Tšistopolin vankila, Neuvostoliitto) oli vaikutusvaltainen ja tunnettu neuvostoliittolainen toisinajattelija, kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hänelle myönnettiin postuumisti ensimmäinen Euroopan parlamentin Saharov-ihmisoikeuspalkinto vuonna 1988 (yhdessä Nelson Mandelan kanssa; ketään muuta ei toistaiseksi (2021) ole postuumisti palkittu).

Ukrainalaissukuinen mutta Venäjällä vaikuttanut Martšenko oli alkuperäiseltä ammatiltaan öljynporaustyöläinen, eikä hänellä ollut älymystötaustaa. Hän kuitenkin radikaalistui, alkoi kirjoittaa ja harjoittaa politiikkaa sen jälkeen, kun hänet oli nuorena vangittu tekaistujen syytteiden nojalla. Työleireillä ja vankiloissa hän paneutui opintoihin ja alkoi solmia yhteyksiä toisinajattelijoihin.

Martšenko tuli tunnetuksi teoksellaan Moi pokazanija (Мои показания, Todistukseni), joka on omaelämäkerrallinen kuvaus hänen tuolloin tuoreesta vankeusajastaan neuvostoliittolaisilla työleireillä ja vankilassa. 1967 valmistunut teos levisi aluksi maan alla laittomana samizdatina Neuvostoliitossa. Teos aiheutti suuren kohun, kun se julkaistiin lännessä 1969 (esim. engl. My Testimony). Se teki lukijoille selväksi niin Neuvostoliitossa kuin ympäri maailmaa, että Neuvostoliiton vankileirit eivät olleet kadonneet Stalinin myötä.

Martšenko ryhtyi toimimaan aktiivisesti myös Neuvostoliiton ihmisoikeusliikkeessä. Hän oli perustamassa Moskovan vaikutusvaltaista Helsinki-ryhmää, joka vaati Etykissä 1975 luvattujen ihmisoikeuksien kunnioittamista ja sai paljon seuraajia. Martšenko järjesti mielenosoituksia ja vetoomuksia sekä kirjoitti lukuisia avoimia kirjeitä. Viranomaiset ahdistelivat häntä jatkuvasti ja hänet tuomittiin vankeuteen useaan kertaan. Kaiken kaikkiaan hän vietti noin 20 vuotta vankilassa ja maansisäisessä karkotuksessa. Hän oli aikansa tärkeimpiä neuvostoliittolaisia mielipidevankeja.

Martšenko sairastui aivokalvontulehdukseen ja kun se jäi hoitamatta, hän kuuroutui. Martšenko kuoli kuudennen vankeuskautensa aikana Tšistopolin vankilan sairaalassa 48-vuotiaana yli kolmen kuukauden syömälakon jälkeen, jolla hän pyrki kaikkien mielipidevankien vapauttamiseen Neuvostoliitossa. Hänen kuolemansa johti kansainväliseen vastalauseiden myrskyyn, joka oli keskeisiä syitä sille, että silloinen NKP:n pääsihteeri Mihail Gorbatšov vapautti viikon kuluttua Andrei Saharovin, joka palasi Moskovaan riemusaatossa. Tammikuun puolella Gorbatšov antoi 1987 määräyksen vapauttaa poliittisia vankeja suuressa mittakaavassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kaija Virta, Kuuro mies huusi tarpeeksi kovaa, Hs.fi 29.2.2012 viitattu 29.2.2012


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |