John Grönvall Rönnskärin lintuasemalla 1960-luvulla
**John Grönvall** (20. elokuuta 1895 – 1979) oli suomalainen entisöijä, koristemaalari, Helsingin yliopiston luonnontieteellisen museon preparaattori ja lintujen- ja luonnonsuojelija. Hän nousi kansainväliseen maineeseen erinomaisena linnunmunien entisöijänä aikana, jolloin linnunmunien keruu kuului ornitologian peruskäytäntöihin.

Tausta
------

John Grönvall oli kotoisin Loviisasta. Hänen isänsä Johan Fredrik Grönvall oli merimies ja äitinsä Emilia os. Blomqvist työskenteli Loviisan kylpylässä. John Grönvall kuului seitsenpäiseen neljän veljeksen ja kolmen sisaren sisarussarjaan. Kaikki veljekset olivat taitavia käsistään ja taiteellisesti lahjakkaita Ruotsalainen keraamikko ja kuvataiteilija Kerstin Grönvall on hänen veljensä taiteilija Gio Grönvallin (1903-1984) tytär. John Grönvall aloitti ruotsinkielisen kansakoulun v. 1903. Parin Loviisan kartonkitehtaalla vietetyn työvuoden jälkeen hän suuntasi saamaan taideopetusta Taideteollisuuskeskuskoulussa Ateneumissa mm. muovailussa, piirtämisessä, koriste- sekä ammatti- ja ornamenttimaalauksessa. Hänen maalauksiaan ja veistoksiaan oli esillä näyttelyissä Loviisassa. Opiskeluvuosinaan 1914–1918 hän sai opetusta myös koristemaalari Carl Slottelta. Myöhemmin hän kävi professori Kaarlo Eemeli Kivirikon eläintenkonservointikurssin vuonna 1932.

Avioiduttuaan helsinkiläisen Martha Rinteen kanssa vuonna 1926 hän myi seuraavana vuonna omistamansa kettufarmin ja muutti pääkaupunkiseudulle asettuen asumaan Käpylään.

Työura
------

1920- ja 1930-luvuilla John Grönvall teki koriste- ja maalaustyötä kirkkojen ja julkisten rakennusten entisöinnissä kahden taiteilijan, Bruno Tuukkasen ja Antti Salmenlinnan, johdolla ja entisöi mm. alttaritauluja. 

Helsingin yliopiston eläinmuseon palvelukseen hän tuli vuonna 1935, ja toimi vuodesta 1943 eläkkeelle jäämiseensä saakka preparaattorina. Eläinmuseossa hänen päätehtäväkseen muodostui linnunmunien entisöinti. Linnunmunilla oli tuolloin huomattava osa ornitologiassa, ja siihen lukeutuvassa oologiassa. Eläinmuseon linnunmunakokoelma ehti kasvaa erääksi maailman suurimmista kunnes linnunmunien keräily vuoden 1996 luonnonsuojelulaissa kiellettiin.  Se kattaa mm. Ragnar Kreugerin lahjoittaman mittavan kokoelman, jonka hoidon Grönvall sai vastuulleen jo varhain. Grönvallia työllistivät paitsi Eläinmuseon kokoelmat myös ulkomailta tulevat toimeksiannot. Hänen maineensa taiturillisena linnunmunien korjaajana levisi laajalle, ja hänen palveluksiaan käyttivät mm. British Museum ja Naturhistoriska Riksmuseum. Grönvallin maalaustaidot ja eri tekniikkojen tuntemus olivat tarpeen myös dioraamojen taustakuvissa, joiden pienoismalleja Eläinmuseo esitteli näyttelyssään vuonna 1990. Grönvall jatkoi linnunmunien entisöintiä vielä eläkepäivinäänkin. Luonteeltaan hän oli valoisa, ystävällinen ja poikamainen. Eläinmuseossa häntä arvostettiin taitavana, uutterana ammattimiehenä ja avuliaana, rehtinä työtoverina.

Luonnon- ja linnustonsuojelu
----------------------------

Grönvall aloitti elämäntyönsä luonnon ja linnuston suojelijana jo Loviisassa asuessaan. Oologiaharrastuksensa hän oli aloittanut jo 5. luokalla kansakoulussa. Hän ryhtyi yhdessä veljiensä kanssa  v. 1922 suunnittelemaan ja organisoimaan lintujensuojelualuetta Aspskärin ulkosaarille 30 km Loviisasta. Hän vuokrasi alueen kahdelta kalastajaveljekseltä, Viktor ja Verner Anderssonilta ja rakensi sinne Loviisan Suolatorilta kuljetetuista vanhan pumppuhuoneen hirsistä Loviisan kaupungin ja loviisalaisten luonnonystävien tuella vartiotuvan vuonna 1923.Grönvall toimi suojelualueen vapaaehtoisena vartijana ensimmäiset neljä vuotta kunnes hänen muutettuaan pois Loviisasta sinne ruvettiin palkkaamaan vartijoita.  Aspskärin linnustonsuojelualue kuuluu nykyään Pernajanlahtien ja Pernajan saariston merensuojelualueeseen ja on Natura 2000 -kohde Aspskänillä on mm. Suomen suurin ruokkiyhdyskunta. 

Grönvall osallistui 1930-luvulla ornitologiaan ja linnustonsuojeluun toimimalla professori Ilmari Välikankaan maastoavustajana Suursaaressa ja Tytärsaaressa ja professori Pontus Palmgrenin rekisteröintilaitteiden laitemekaanikkona tämän tutkiessa lintujen muuttolevottomuutta. Samoihin aikoihin hän aloitti pitkäaikaisen yhteistyön lintujen rengastajan Johannes Snellmanin kanssa Signilskärin lintuasemalla Ahvenanmaalla. Grönvall oleskeli pitkiä aikoja Signilskärillä 1936, 1937, 1939 sekä 1950- ja 1960-luvuilla. Grönvall paitsi rengasti myös opetti lintujen rengastamista.Hän tarkkaili lintujen painoja ja julkaisi havainnoistaan tiedonannon.

Grönvall tarkkaili myös hyonteisiä ja osallistui perhoskartoituksiin. Hän kirjoitti tiedonannon haavantuhoojan esiintymisestä Liljendalissa.

Grönvall teki vuosina 1924–1926 uraauurtavaa työtä luonnonmuistomerkkien suojelemiseksi Loviisan ja Porvoon seuduilla. Hän etsi, laati anomukset ja haki omistajien allekirjoitukset yhteensä 18 luonnonmuistomerkin rauhoittamiseen. Näiden erikoisten kivien, kivimuodostelm ien, siirtolohkareiden, jättiläishiidenkirnujen, luolien ja vanhojen puiden joukossa on mm. Korsvikkyrkan (Korsvikin kivikirkko) Pernajassa.

Grönvall osallistui Loviisan luonnonsuojelijoiden yhdistyksen toimintaan elämänsä loppuun saakka ja hänet kutsuttiin kunniajäseneksi. Hänelle myönnettiin Suomen luonnonsuojeluliiton hopeinen ansiomerkki v. 1972.

Iida Turpeisen historiallisessa romaanissa *Elolliset* John Grönvallista ja hänen työstään kerrotaan 1950-luvulle sijoittuvassa jaksossa, jossa hän mm. entisöi stellerinmerilehmän luurankoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Martti Hario & Jukka Haltimo: *Aspskär: 100 Vuotta Linnustonsuojelua*, s. 22. Loviisa: Östra Nylands Fågel- och Naturskyddsförening, 2023.
2. 1 2 3 4  *Stjernberg, T. Biström, O. Elgert, B. & Albrecht, A. (1990). Konservointitaidon mestareita: Magnus v. Wrightistä Eirik Granqvistiin = Konservatorskonstens mästare : från Magnus v. Wright till Eirik Granqvist : 15.2.-31.5.1990 : Eläinmuseo, Helsingin yliopisto = Zoologiska museet, Helsingfors universitet. [Helsingin yliopisto]. s. 12*
3. 1 2  29.12.1926 Östra Nyland no 102, s. 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.2.2024.
4. ↑  KERSTIN GRÖNVALL: Lexikonett amanda *www.lexikonettamanda.se*. Viitattu 6.4.2024.
5. 1 2  Martti Hario & Jukka Haltimo s. 23
6. ↑  Kansallisgalleria - Kokoelmien historia *www.kansallisgalleria.fi*. Viitattu 15.2.2024.
7. 1 2 3 4 5 6 7  *Stjernberg, T (1990) s.13*
8. ↑  Utställningen av alster i Lovisa vittnade gott om östnyländsk yrkesskicklighet 3.8.1926 Borgåbladet no 84, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.2.2024.
9. ↑  Lovisanejdens litteratur & konst på utställning 4.1.1944 Östra Nyland no 1, s. 1 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.2.2024.
10. ↑  20.10.1927 Borgåbladet no 118, s. 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.2.2024.
11. 1 2 3  Itä-Uudellamaalla yhteensä 18 luonnonmuistoa. Taiteilija John Grönvall suorittanut niiden rauhoittamisessa suurtyön. — 24.3.1933 Loviisan Sanomat no 23, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 15.2.2024.
12. ↑  Luonnonsuojelulaki 20.12.1996/1096 39 § *finlex.fi*.
13. 1 2 3  Munakokoelma – Eläinmuseo – LTKM *web.archive.org*.  16.7.2011.  Arkistoitu 16.7.2011. Viitattu 15.2.2024.
14. ↑  Martti Hario & Jukka Haltimo s. 27-28
15. ↑  Lie, John: Ett tioårigt fågelskydd. Artisten John Grönvall berättar om Aspskär — 22.4.1933 Borgåbladet no 44, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 16.2.2024.
16. 1 2 3 4  Österholm, John: Där skärens fåglar skyddas — 3.6.1948 Östra Nyland no 59, s. 2 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 16.2.2024.
17. ↑  A3 *kotisivu.sulo.fi*. Viitattu 16.2.2024.
18. ↑  A1 *kotisivu.sulo.fi*. Viitattu 16.2.2024.
19. ↑  Mäkinen, Jussi: Ilmatar Loviisa Oy. Natura-arvioinnin tarveharkinta 23.9.2019 s. 6 *loviisa.fi*.
20. ↑  Luonnonsuojehdain nojalla rauhoitetut luonnonsuojelualueet ja luonnonmuistomerkit s. 60 *Ympäristöministeriö Sarja 3 19 1989*.
21. ↑  L. Haartman: Pontus Palmgren 75 years.  *Ornis Fennica*, 30.9.1982, 59. vsk, nro 2–3, s. 49–55. ISSN 0030-5685. Artikkelin verkkoversio.  en
22. ↑  Signilskärin lintuasema on osa saaren historiaa *Suomen Luonto*. Viitattu 16.2.2024.
23. ↑  Stjernberg, Torsten: Johannes Snellman - rengastuksen edelläkävijä Suomessa.  *Lintumies no 6 (23)*, 1988, s. 268, 276. Artikkelin verkkoversio.
24. ↑  J. S. Grönvall: Bidrag till kännedomen om våra fåglars vikt.  *Ornis Fennica*, 30.9.1938, 15. vsk, nro 2–3, s. 83–85. ISSN 0030-5685. Artikkelin verkkoversio.  sv
25. ↑  Martti Hario & Jukka Haltimo s. 27
26. ↑  Grönvall, J.S. (1950). Beiträge zur Kenntnis der Verbreitung und Biologie von Cossus terebra. *Proceedings of the 8th International Congress of Entomology*. 781–784.
27. ↑  Martti Hario & Jukka Haltimo s. 28
28. ↑  Mikko Saari: Huikea kuvaus sukupuutosta – arviossa Iida Turpeisen Elolliset *Kulttuuritoimitus*.  10.10.2023. Viitattu 16.2.2024.