recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edgar Julius Jung** (6. maaliskuuta 1894 Ludwigshafen – 1. heinäkuuta 1934 ehkä Oranienburg) oli saksalainen asianajaja ja poliitikko. Hän johti oikeistolaiskonservatiivista vallankumouksellista liikettä, joka vastusti Weimarin tasavaltaa, jonka parlamentaarista järjestelmää Jung piti rappeutuneena ja ulkomaalaisvaikutteisena. Hän vastusti lisäksi kansallissosialistista puoluetta. Kirjoittaessaan poliittisia kolumneja hän saattoi käyttää nimimerkkiä "Tyl".

Luutnantiksi ensimmäisen maailmansodan rintamilla noussut Jung perusti asianajajatoimiston Müncheniin 1925. Sodan jälkeisinä vuosina Jung oli aktiivisesti mukana politiikassa ja poliittisessa keskustelussa. Carl Schmittin lailla Jung piti liberaalia ja demokraattista parlamentarismia elinkelvottomana. Weimarin tasavallassa vallinnut poliittinen levottomuus osoittaisi ennen pitkää sen heikkoudet ja vallankumoukselliset liikkeet, kuten kommunistit tai natsit ottaisivat vallan maassa. Vuonna 1928 hän julkaisi kirjansa *Die Herrschaft der Minderwertigen - Ihr Zerfall und ihre Ablösung durch ein neues Reich* ("Alempien hallinto – heidän tappionsa ja korvaamisensa uudella vallalla").

Vuonna 1932 Jungista tuli kansleri Franz von Papenin puheiden kirjoittaja. Natsien vuoden 1933 tammikuun valtaannousun jälkeen Jung kirjoitti puheen, jonka Papen piti Marburgin yliopistossa 17. kesäkuuta 1934. Puhe toi ilmi konservatiivien kriittisyyden kansallissosialismin väkivaltaisuutta kohtaan. Adolf Hitler suuttui kuullessaan puheesta ja antoi SS:n johtajalle Heinrich Himmlerille tehtäväksi pidättää Jungin 25. kesäkuuta. SS vangitsi hänet vielä samana päivänä, ja hänet teloitettiin pitkien puukkojen yön väkivaltaisessa puhdistuksessa, jonka avulla natsihallinto pyrki pääsemään eroon poliittisista vastustajistaan. Jungin ruumis löytyi ojasta Oranienburgissa. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Pyhän kolminaisuuden kirkko Muromissa.
**Murom** (ven. Му́ром) on kaupunki Vladimirin alueen itäosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Volgan sivujoen Okan länsirannalla, linnuntietä runsas 120 kilometriä alueen pääkaupungista Vladimirista itään.

Murom on Muromin piirin hallinnollinen keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 120 800 henkeä (vuonna 2006).

Kaupungin nimi juontuu seudulla ennen slaavien tuloa asuneesta suomalaisugrilaisesta muroman kansasta. Ensimmäisen kerran kaupunki mainitaan Nestorin kronikassa vuoden 862 tienoilla. Vuodesta 1097 aina 1400-luvulle se oli Muroman ruhtinaskunnan pääkaupunki. Vuonna 1088 sitä hävittivät Volgan bulgaarit ja vuosina 1239, 1281 ja 1293 mongolivalloittajat. 1400-luvun alussa kaupunki liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan, ja se toimi pitkään Moskovan itäisenä rajalinnoituksena. Vuodesta 1778 lähtien Murom oli samannimisen Vladimirin läänin kihlakunnan keskus.

1600-luvulla Murom oli tärkeä käsityöläisammattien keskus, johon alkoi seuraavalla vuosisadalla syntyä teollisuutta. Nykyään kaupungissa on kone- ja laiterakennus-, elektroniikka-, tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta.

Kaupunki sijaitsee Okajoen jyrkällä rannalla. Vuonna 1788 laaditun säännöllisen asemakaavan mukaan rakennettu keskusta koostuu etupäässä kaksikerroksisista kauppiastaloista. 

Kaupungin eteläosassa sijaitsee 1000-luvulla perustettu Vapahtajan luostari, jossa on säilynyt 1500-luvun loppupuolella rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali. Luostarin lähellä on pieni Kosman ja Damianin kirkko vuodelta 1565 sekä samanniminen klassistinen kirkko (1804) kellotapuleineen. 

Keskustassa sijaitsevat pääosin 1600-luvulla rakennetut Pyhän kolminaisuuden, Marian ilmestyksen ja Ylösnousemuksen luostarit. Rantavallin reunalla on vuosina 1700–1717 pystytetty pyhän Nikolaoksen kirkko. 

Keskustassa on empiretyylisiä rakennuksia sekä jugendtyylinen rautatieasema vuodelta 1912. Kotiseutumuseon kokoelmat käsittävät 1500–1800-lukujen ikoneja, käsityötaidetta sekä venäläisten taidemaalarien teoksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Smolitskaja, G.P.: *Toponimitšeski slovar Tsentralnoi Rossii*, s. 219. Moskva: Armada-press, 2002. ISBN 5-309-00257-X.
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 285–286. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Murom**.
* Muromin kaupungin sivusto (venäjäksi)
* Murom Vladimirin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Murom sivu osoitteessa wikiway.com (venäjäksi)
Brighton Dome
**Brighton Dome** on Brightonissa, Englannissa sijaitseva tapahtumien pitopaikka, johon kuuluvat konserttihalli, Corn Exchange sekä teatteri Pavilion. Brighton Dome rakennettiin Walesin prinssille, ja se valmistui vuonna 1805. Nykyäänkin Brighton Dome kuuluu Royal Pavilionin omaisuuteen ja Dome on yhdistetty siihen maanalaisella tunnelilla. Alkujaan konserttihalli oli prinssin talleina ja Corn Exchange ratsastuskouluna.

William Porden suunnitteli prinssille uuden tallin ja ratsastuskoulun, johon hän sai ideoita Intiaa kuvaavista vesiväripiirroksista. Niinpä rakennuksesta tuli indo-goottilaistyylinen ja sen päähallin päälle rakennettiin valtava lasikupoli, läpimitaltaan 24 m ja 19 m korkea. Monet pessimistit ennustivat, että tämä uskalias rakennelma romahtaisi, kun rakennustelineet poistettaisiin. Tallit muutettiin konserttisaliksi suunnilleen vuonna 1860. Sen jälkeen sekä konserttisali että Corn Exchange ovat käyneet läpi monia eri muodonmuutoksia, joista viimeisin, 22 miljoonaa puntaa maksanut konserttisalin remontti tehtiin vuosina 2001 ja 2002. Entisöintiä avustivat mm. Lontoon filharmoninen orkesteri, Courtney Pine, Nigel Kennedy ja Fatboy Slim.

Brighton Dome on ollut muun muassa vuoden 1974 Eurovisionin laulukilpailun näyttämönä, kun ABBA voitti kilpailun kappaleellaan "Waterloo". Muita merkittäviä Brighton Domessa esiintyneitä artisteja ja yhtyeitä ovat olleet muun muassa Jimi Hendrix, The Rolling Stones, Led Zeppelin, Pink Floyd, Ozzy Osbourne, Lily Allen, Beyoncé, Katy Perry ja Alesha Dixon.

Brighton Domessa esitetään myös monen eri musiikkityylin konsertteja, näytelmiä, balettia, komediaa ja nykytanssia.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brighton Dome**.
* Brighton Domen virallinen sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Timothy Treadwell** (alun perin Timothy William Dexter; 29. huhtikuuta 1957 – 5. lokakuuta 2003) oli tunnettu yhdysvaltalainen dokumentaristi, joka eli usein eläinten keskuudessa suojellakseen niitä salametsästäjiltä. Hän vietti 13 kesää Alaskassa harmaakarhujen kanssa, kunnes eräs karhuista surmasi Treadwellin ja hänen tyttöystävänsä Amie Huguenardin vuonna 2003.

Saksalainen Werner Herzog kokosi Treadwellin kuvaamista nauhoista ja itse tekemistään haastatteluista dokumenttielokuvan *Grizzly Man*, joka sai Suomen ensi-iltansa vuonna 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* *Grizzly Man* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Staroje Rakomo** (ven. Старое Ра́комо) on Rakomon kunnan keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 7 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Kylässä on 240 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2009).

Rakomon kunnan pinta-ala on 249,5 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Novgorodin piirin Borkin ja luoteessa Pankovkan kuntiin, pohjoisessa Novgorodin kaupunkipiirikuntaan sekä lännessä Ilmajärveen. Pinta-alasta 66,9 % on vesialuetta ja 28,1 % maatalousmaata. Sedulla virtaavat Rakomka- ja Verjažajoet.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 24 kylää: Beregovyje Moriny, Georgi, Gornyje Moriny, Hotjaž, Ilmen, Jurjevo, Kozynevo, Lukinštšina, Medvežja Golova, Miloslavskoje, Moisejevitši, Nehotilovo, Neronov Bor, Novoje Rakomo, Ondvor, Pestšanoje, Radbelik, Raštšep, Sapunov Bor, Tri Otroka, Troitsa, Vasiljevskoje, Zdrinoga ja Želkun. Suurin asutuskeskus on vajaan 500 asukkaan Ilmen.

Rakomo on yksi Novgorodin seudun vanhimmista kylistä. Se mainitaan ensimmäisen kerran Nestorin kronikassa vuoden 1015 kohdalla. Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että asutus on syntynyt ensimmäisen vuosituhannen lopussa.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii maatalousteknikumi ja juomavesipullottamo. Työvoimasta 85,9 % työskentelee kunnan ulkopuolella, lähinnä Novgorodissa ja Pietarissa.

Rakomossa on kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema, Ilmenin kylässä alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Staroje Rakomon, Pestšanojen ja Vasiljevskojen kirkot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Rakomskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Rakomon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Ernest Sosa** (s. 1940) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Rutgersin yliopiston filosofian professorina vuodesta 2007. Aiemmin hän on toiminut Brownin yliopistossa vuodesta 1964, ja samaan aikaan vierailevana professorina Rutgersissa joka kevät vuosina 1998–2006.

Sosa suoritti BA- ja MA-tutkinnot Miamin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Pittsburghin yliopistosta, jossa hänen ohjaajanaan toimi Nicholas Rescher. Tämän jälkeen hän siirtyi Brownin yliopistoon, jossa hän sai filosofisia vaikutteita Roderick Chisholmilta.

Sosa on erikoistunut tietoteoriaan. Hän on kirjoittanut myös metafysiikasta, uuden ajan filosofiasta ja mielenfilosofiasta. Sosa on puolustanut hyve-epistemologian muotoa, jota kutsutaan "hyveperspektivismiksi".

Sosa on toiminut American Philosophical Associationin puheenjohtajana ja ollut American Academy of Arts & Sciencesin jäsenenä. Hän toimittaa filosofisia aikakausjulkaisuja *Noûs* ja *Philosophy and Phenomenological Research*.

Sosan poika David Sosa toimii filosofian apulaisprofessorina Texasin yliopistossa Austinissa.

Teoksia
-------

* *Knowledge in Perspective* (1991)
* *A Virtue Epistemology* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Ernest Sosan CV *homepage.mac.com*.  Arkistoitu 2.11.2004. Viitattu 1. marraskuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Ernest Sosan kotisivu (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* PhilPeople
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**2-naftaleenisulfonihappo** (C8H10SO3) on aromaattisiin sulfonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden yhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa 2-naftaleenisulfonihappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja poolisiin organisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin. Hieman niukemmin se liukenee myös dietyylieetteriin. Aineesta tunnetaan kidevedellisiä muotoja kuten mono- ja trihydraatit. 2-naftaleenisulfonihappo voi reagoida elektrofiilisillä aromaattisilla substituutioilla kuten halogenointi-, nitraus- ja sulfonointireaktioilla.

1-naftaleenisulfonihappoa valmistetaan naftaleenin ja väkevän rikkihapon reaktiolla noin 160 °C:n lämpötilassa. Matalammissa lämpötiloissa tuotteena muodostuu 1-naftaleenisulfonihappoa ja korkeammissa useampia sulfonihapporyhmiä sisältäviä yhdisteitä.

2-naftaleenisulfonihappoa käytetään esimerkiksi natrium-2-naftaleenisulfonaatin, 2-naftolin, atsovärien ja värien valmistuksessa käytettävien yhdisteiden kuten 2-naftaleenitiolin valmistamiseen. 2-naftaleenisulfonihapon ja aldehydien tai alkoholien reagoidessa muodostuu pinta-aktiivisina aineina käytettäviä yhdisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 100–101. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Naphthalene-2-sulphonic acid Euroopan kemikaalivirasto. Viitattu 20.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1095. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3  Mannan Talukder & Curtis R. Kates: "Naphthalene Derivatives", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. s. 2–4 (Luvun sisäinen sivunumerointi)
5. 1 2 3  Gerald Booth: "Naphthalene Derivatives", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Vol. 23, s. 674–675 (Luvun sisäinen sivunumerointi)
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 675. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
**Xavier Margairaz** (s. 7. tammikuuta 1984 Rances, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän lukeutuu myös Sveitsin maajoukkueen vakionimiin.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Margairaz aloitti ammattilaisuransa Yverdon-Sportin riveissä vuonna 1998. Hän on edustanut kotimaassaan myös Lausanne-Sportia, Neuchâtel Xamaxia ja Zürichiä. Zürichin riveissä Margairaz saavutti kaksi liigamestaruutta ja yhden cup-mestaruuden. Osasunaan hän siirtyi vuonna 2007.

14. tammikuuta 2009, Margairaz palasi takaisin Sveitsiin FC Zürichiin lainasopimuksella kauden loppuun asti.

### Maajoukkueura

Sveitsin maajoukkueessa Margairaz debytoi vuonna 2005. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.

Saavutukset
-----------

* Sveitsin-mestaruus 2006, 2007
* Sveitsin cupin voitto 2005

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Xavier Margairaz *UEFA.com*.  29.5.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili Osasunan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Zuberbühler |
2 Djourou |
3 Magnin |
4 Senderos |
5 Margairaz |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 Gygax |
11 Streller |
12 Benaglio |
13 Grichting |
14 D. Degen |
15 Džemaili |
16 Barnetta |
17 Spycher |
18 Lustrinelli |
19 Behrami |
20 Müller |
21 Coltorti |
22 Yakın |
23 P. Degen |
Valmentaja Kuhn
Kanava heinäkuussa 2022.
Rakennustyömaa ennen kanavan puhkaisua tammikuussa 2020.
**Veikselin kynnään kanava** (puol. *Kanał przez Mierzeję Wiślaną*) on Puolassa sijaitseva Itämeren kanava, joka rakennettiin vuosina 2019–2022 ja avattiin liikenteelle syyskuussa 2022. Se on noin 1,3 kilometriä pitkä ja syväykseltään 4,5 metriä. Kanava puhkaisee Veikselin kynnään kapean harjanteen ja yhdistää Veikselinhaffin Gdanskinlahteen. Ennen kanavan rakentamista ainoa merireitti Veikselinhaffin lähes umpinaisesta lahdesta Itämerelle kulki Baltijskinsalmen kautta, joka sijaitsee Venäjän Kaliningradin alueella. Kanava lyhentää merkittävästi merimatkaa Elblągin satamakaupungista Itämerelle.

Puolan valtio rakennutti kanavan osaksi strategisista ja turvallisuuspoliittisista syistä. Kanavan käyttöönoton jälkeen laivat pääsevät Veikselinhaffiin kulkematta Venäjän aluevesien kautta. Sen virallinen avajaispäivä 17. syyskuuta oli Neuvostoliiton Puolaan hyökkäyksen 83. vuosipäivä.

Lähteet
-------

1. ↑  Uusi Suomi 25.9.2022. Puola avasi strategisesti tärkeän 400 miljoonan euron kanavan Itämerellä - Venäjän valta väheni: "Mursimme viimeiset siteet".

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veikselin kynnään kanava** Wikimedia Commonsissa
Krasnoborskin kunta Puudožin piirin kartalla.
**Krasnoborski** (ven. Краснобо́рский) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Murmozeron etelärannalla 22 kilometriä Puudožista maanteitse lounaaseen. Taajamassa on 444 ja kunnassa 1 200 asukasta (vuonna 2011).

Maantiede ja asutus
-------------------

Krasnoborskin kunnan pinta-ala on 2 902,95 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Puudožin piirin Šallan ja Puudožin sekä idässä Krivtsyn kuntiin, etelässä Vologdan alueeseen ja lännessä Ääniseen. Pinta-alasta valtaosa on vesialuetta ja metsää.

Seudulla virtaavat Samina, Somba ja Tšornaja. Suurin järvi on Muromskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, kromi, savi, hiekka, sora ja turve. Luonnonsuojelualueita ovat Muromskin rauhoitusalue ja kaksi suoalueiden muodostamaa luonnonmuistomerkkiä.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Tšernoretšenskin taajama sekä Gakuksan, Karševon ja Nigižman kylät. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 400 asukkaan Karševo.

Historia
--------

Krasnoborski on saanut alkunsa toisen maailmansodan aikana toimineesta varuskunnasta. Vuoteen 2004 saakka se kuului Karševon kylähallintoon.

Liikenne ja palvelut
--------------------

Taajaman kautta kulkee Karhumäen, Puudožin ja Vologdan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo ja lääkintäasema.

Nähtävyydet
-----------

Seudulta on löydetty useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä kalliopiirroksia. Besov Nosin sekä Karševon yhteyteen kuuluvalla Kitšakovon kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Muroman luostari, Gakuksan kirkko, Karševo-Jakuševon tsasouna sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. Pudožin ja Tšernoretšenskin välisen maantien varrella on Stalinin vainojen hautapaikka.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan Krasnoborskogo selskogo poselenija: Materialy po obosnovaniju (projekt) *fgis.minregion.ru*. Viitattu 4.11.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  *Karelija: entsiklopedija. Tom 2*, s. 107. Petrozavodsk: Petropress, 2009. ISBN 978-5-8430-0125-4.
2. 1 2 3  Generalnyi plan, s. 4.
3. ↑  Generalnyi plan, s. 13.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 18.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 14–15.
6. ↑  Zakon Respubliki Karelija "O gorodskih, selskih poselenijah v Respublike Karelija" *gov.karelia.ru*.  Arkistoitu 23.2.2009. Viitattu 2.4.2009. (venäjäksi)
7. ↑  Objekty istoriko-kulturnogo nasledija Karelii *monuments.karelia.ru*.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 4.11.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Karsnoborskin kunta Puudožin piirin sivustolla (venäjäksi)
**Hr. Ms. Van Ghent** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Admiralen-luokka*
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 28. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 23. lokakuuta 1926 nimellä *Hr. Ms. De Ruyter* ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1928.

Palvelus
--------

Alus lähti 27. syyskuuta 1928 sisaraluksensa *Hr. Ms. Evertsenin* kanssa Alankomaista Hollannin Itä-Intiaan. Alukset lähtivät 29. heinäkuuta 1929 risteilijän *Hr. Ms. Javan* ja sukellusveneiden *Hr. Ms. K II:n* ja *Hr. Ms. K VII:n* kanssa Surabayasta Tanjung Priokiin, jossa osasto odotti Thaimaan kuninkaallista jahtia *Maha Chakria* ja sitä saattanutta hävittäjä *Phra Ruangia*. Thaimaalaisten saavuttua osasto vieraili Bangkassa, Belitungissa, Riaussa, Linggassa, Belawanilla ja Delissä sukellusveneiden lähdettyä omille teilleen. Osasto palasi 28. elokuuta Tanjung Priokiin, jossa se osallistui Alankomaiden kuningattaren Wilhelminan syntymäpäivän vuoksi järjestettyyn laivastokatselmukseen 31. elokuuta.

Partiomatkalla risteilijä *Hr. Ms. Sumatra* ajoi 14. toukokuuta 1931 kartoittamattomalle karille Kebahoen edustalla. Risteilijä saatiin irti karilta myöhemmin *Hr. Ms. Soemban* ja hinaajan avustamina. Jotta aluksen nimi voitaisiin antaa vesillelasketulle kevyelle risteilijälle niin *De Ruyter* nimettiin 1. lokakuuta 1934 *Hr. Ms. Van Ghentiksi*.

Vuonna 1940 alus vartioi *Hr. Ms. Kortenaerin* kanssa viittä saksalaista rahtialusta. Risteilijä *Java* vapautti hävittäjät vartiotehtävästä 26. huhtikuuta.

Tyynenmeren sotatoimien alkaessa joulukuussa 1941 alus oli Hollannin Itä-Intiassa kontra-amiraali Karel Doormanin laivasto-osastossa. Alus oli mukana Yhdysvaltain laivaston kuljetusalus *USAT Libertyn* pelastamisessa.

Alus osallistui iskuun keisarillisen Japanin laivaston Balikpapanin maihinnousuosastoa vastaan 3.-4. helmikuuta 1942. Hyökkäysosasto torjuttiin ilmahyökkäyksin. Doormanin laivasto-osasto yritti uutta iskua 15. helmikuuta, jolloin *Van Ghent* haaksirikkoutui ajaessaan Tjilatjapin satamaan suulla karille. Aluksen miehistö ja *Hr. Ms. Banckert* upottivat pahoin vaurioituneen aluksen.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Dull, Paul S.: *A Battle History of the Imperial Japanese Navy (1941–1945)*. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 2007. ISBN 978-1-59114-219-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 210

*Admiralen*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Van Ghent -luokka | *Van Ghent*/*De Ruyter* - *Evertsen* - *Piet Hein* - *Kortenaer* |
| Van Galen -luokka | *Van Galen* - *Witte de With* - *Banckert* - *Van Nes* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Wolf-luokka – Seuraaja: Gerard Callenburgh -luokka |
Kuva FK Ahmat Groznyin kotiottelusta vuonna 2018.
**FK Ahmat Groznyi** (Aikaisemmin *A. A. Kadyrovin jalkapalloseura "Terek" Groznyi*), on jalkapalloseura Tšetšenian pääkaupungista Groznyista. Joukkue pelaa Venäjän Valioliigassa, jonne se nousi vuonna 2008. Vuonna 2011 seuran kotikentäksi vaihtui runsaan 30 000 katsojan Ahmat Arena -yleisurheilustadionin nurmi.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1946 nimellä *Dinamo*. Vuosina 1948–1958 nimenä oli *Neftjanik*. Nimitys Terek tulee samannimisestä joesta. Vuonna 2004 murhatun Tšetšenian presidentin ja seuran puheenjohtajan Ahmat Kadyrovin nimi liitettiin viralliseen nimeen vuonna 2006. Hänen jälkeensä seuran puheenjohtajana on toiminut poikansa, Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrov. Tšetšenian sotien takia seura ei ollut toiminnassa vuosina 1995–2000. Vuonna 2001 toiminta elvytettiin, mutta Terek pelasi kotiottelunsa pääasiassa Pjatigorskissa, Stavropolin aluepiirissä. Uusi kunnostettu Groznyin stadion avattiin maaliskuussa 2008.

Vuonna 2004 tuolloin vielä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut Terek voitti Venäjän Cupin kukistettuaan loppuottelussa samaralaisen Krylja Sovetovin ja pääsi näin UEFA Cupin karsintoihin, missä se raivasi tieltään puolalaisen Lech Poznańin, mutta putos sveitsiläiselle Baselille. Joukkue nousi myös kauden päätteeksi pääsarjaan, mistä se kuitenkin putosi heti ensimmäisen kauden päätteeksi. Kaudella 2007 se sijoittui toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. liigassa kakkoseksi ja nousi uudelleen valioliigaan.

### Menestys kausittain Venäjän itsenäisyyden aikana

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | М | P | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | 1. liiga länsi | 5 | 34 | 18 | 5 | 11 | 63–43 | 41 |   |
| 1993 | 1. liiga länsi | 11 | 42 | 20 | 4 | 18 | 76–63 | 58 |   |
| 1994 | 2. liiga länsi | 21 | 40 | 7 | 5 | 28 | 22–86 | 19 | *Vetäytyi kilpailusta.* |
| 1995–2000 seura ei ollut toiminnassa |
| 2001 | 2. divisioona etelä | 5 | 38 | 22 | 7 | 9 | 57–29 | 73 |   |
| 2002 | 2. divisioona etelä | 1 | 40 | 36 | 1 | 3 | 98–20 | 109 | *Nousi 1. divisioonaan.* |
| 2003 | 1. divisioona | 4 | 42 | 25 | 10 | 7 | 56–21 | 85 |   |
| 2004 | 1. divisioona | 1 | 42 | 32 | 4 | 6 | 70–22 | 100 | *Nousi valioliigaan, voitti Venäjän cupin.* |
| 2005 | Valioliiga | 16 | 30 | 5 | 5 | 20 | 20–50 | 14 | *Putosi 1. divisioonaan.* |
| 2006 | 1. divisioona | 8 | 42 | 18 | 8 | 16 | 48–47 | 62 |   |
| 2007 | 1. divisioona | 2 | 42 | 28 | 6 | 8 | 69–27 | 90 | *Nousi valioliigaan.* |

Lähteet
-------

1. ↑  Akhmat Arena *Premierliga.ru*. Viitattu 7.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Ahmat Arena (Arkistoitu – Internet Archive) fc-terek.ru, viitattu 8.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (fc-terek.ru)
* Ahmat Arenan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (ahmat-arena.ru)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjän Valioliiga |
| --- |
|  |
| 2020–2021 | 
* Ahmat
* Arsenal
* Dynamo
* FK Himki
* FK Krasnodar
* Lokomotiv
* FK Rostov
* Rotor
* Rubin
* FK Sotši
* Spartak
* FK Tambov
* FK Ufa
* FK Ural
* PFK TsSKA
* Zenit

 |

 |
**Medved** (ven. Медведь) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Šimskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mšagajoen varrella 14 kilometriä Šimskistä luoteeseen. Kylässä on 1 000 ja kunnassa 2 700 asukasta (vuonna 2012).

Maantiede ja asutus
-------------------

Medvedin kunnan pinta-ala on 579,66 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Batetskin ja koillisessa Novgorodin piireihin, idässä ja kaakossa Šimskin kaupunkikuntaan, etelässä Soltsyn piiriin ja lännessä Šimskin piirin Utorgošin maalaiskuntaan. Pinta-alasta 78,7 % on metsää ja 5,7 % maatalousmaata

Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon, jonka maisemaa leimaavat laajat suoalueet. Kunnan läpi virtaa Šelonin sivujoki Mšaga. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka ja sora.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 24 kylää: Bolšije Ugorody, Gornoje Veretje, Klevenets, Kostkovo, Ljubatš, Malyje Ugorody, Menjuša, Mežnik, Nižni Prihon, Novoje Veretje, Raglitsy, Šarok, Sosenka, Staroje Veretje, Staryi Medved, Štšelino, Ušno, Vanets, Verhni Prihon, Veška, Vysokovo, Vzjezdy, Zakibje ja Zaretšje Kahden–kolmensadan asukkaan kyliä ovat Verhni Prihon, Staryi Medved, Menjuša ja Zakibje.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Medvedin kautta kulkee Šimskin ja Utorgošin välinen maantie, jolta on yhteys Novgorodin ja Pihkovan väliselle A116-valtatielle. Lähin rautatieasema on Utorgošissa.

Tärkein elinkeino on maatalous. Kunnan alueella toimii lihaa, perunaa ja vihanneksia tuottava maatalousyritys Medved, yhdeksän yksityistilaa ja 1 100 asukkaiden palstaviljelmää. Teollisuutta edustavat ompelimo ja sahalaitos.

Talouden kehitysnäkymät liittyvät kunnan läpi kulkevaan Itämeren öljyputkeen (BTS-2), jonka ensimmäinen vaihe otettiin käyttöön vuonna 2012. Menjušan lähellä sijaitseva väliasema NPS-7 pumppaa öljyä Laukaansuun satamaan ja Kirišin jalostamolle. Suunnitteilla on myös kaapelitehtaan rakentaminen sekä lakkautetun varuskunta-alueen käyttöönotto.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja pieni poliklinikka. Eräitä julkisia palveluja on myös muissa kylissä.

Nähtävyydet
-----------

Seudulla on muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Vasili Stasovin suunnittelema Medvedin varuskunta-alue, Bolšije Ugorodyn, Medvedin ja Menjušan kirkot sekä Medvedin vanhat asuin- ja julkiset rakennukset. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan. Medvedissä toimii kotiseutumuseo ja Novgorodin alueen vanhin kansanteatteri

Lähteet
-------

* Generalnyi plan Medvedskogo selskogo poselenija Šimskogo raiona Novgorodskoi oblasti, vnesenije izmeneni *медведское.рф*. Viitattu 8.9.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2  Generalnyi plan, s. 29–30.
2. ↑  Generalnyi plan, s. 12–13.
3. ↑  Generalnyi plan, s. 15.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 21–22.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 13.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 26.
7. ↑  Generalnyi plan, s. 39–40.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 28, 40–41.
9. ↑  Generalnyi plan, s. 33–35.
10. ↑  Generalnyi plan, s. 23–26.
11. ↑  Generalnyi plan, s. 35.

Aiheesta muualla
----------------

* Medvedin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Ounasvaaran lukio** on Rovaniemen Ounasmetsän kaupunginosassa Porokadulla toimiva lukio. Ounasvaaran lukion normaalilinjan lisäksi lukiossa toimii urheilulinja (erikoislukio), jonne oppilaat valitaan soveltuvuuskokeiden kautta. Se on ainoa urheilupainotteisen opetustehtävän saanut urheilulukio Lapin maakunnassa ja yksi 15:stä tämän erityistehtävän saaneista lukioista Suomessa.

**Ounasvaaran urheilulukio** on urheilijoille suunnattu lukio, jossa oppilaan opiskelu- ja harjoittelu/kilpailuaikataulut pyritään laatimaan yhteensopiviksi. Urheilulukiossa valmennettavia päälajeja ovat alppihiihto, maastohiihto, jalkapallo, jääkiekko, lentopallo, mäkihyppy/yhdistetty sekä yleisurheilu. Lisäksi uinnilla on lajivalmentaja. Valmennukset toteutetaan yhteistyössä Lapin urheiluakatemian kanssa.

Ounasvaaran urheilulukiota ovat käyneet muun muassa Antti Autti, Janne Lahtela, Harri Olli sekä Hannu ja Pirjo Manninen.

Lähteet
-------

1. ↑  Lukio ja ammatillinen koulutus Rovaniemen kaupunki, rovaniemi.fi. Viitattu 23.7.2021.
2. ↑  Lukiokoulutuksen oppilaat (xlsb) (tieto löytyy klikkaamalla opetuksen järjestäjää "Rovaniemen kaupunki") Opetushallinnon tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 23.7.2021.
3. 1 2 3 4  Ounasvaaran lukio Rovaniemen kaupunki, rovaniemi.fi. Viitattu 23.7.2021.
4. ↑  Perttu Ruokangas: Ounasvaaran lukio pysyvästi Porokadulle  20.12.2013. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 23.7.2021.
5. ↑  Koonti erityisistä koulutustehtävistä 1.8.2018 lukien (pdf)  2018. Opetusministeriö, minedu.fi. Viitattu 23.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ounasvaaran lukio (google.com)
**Marjaana Virta** (s. 8. marraskuuta 1958 Lahti) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti palkituista kirjojen ulkoasun ja typografian suunnittelutöistään sekä Marimekolle suunnittelemistaan painokuoseista.

Virta kirjoitti ylioppilaaksi 1977 ja valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1981. Hän toimi pitkään kirjanmuotoilijana WSOY-kustantamossa ja tämän jälkeen hän on jatkanut työskentelyä omassa yrityksessään. Graphic Design Marjaana Virta Oy on perustettu 1993.

Marjaana Virta palkittiin vuoden 1988 Vuoden huiput -kilpailussa hopeahuipulla kirjan *Kuningas Rastasnokka* graafisesta muotoilusta ja vuonna 1994 hopeahuipulla Marimekolle ja Routledgelle suunnitellusta painotuotteiden ja tekstiilien kokonaisuudesta. Vuoden graafikko -tunnustuspalkinnon Virta sai 1993.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. ↑  Marja-Terttu Kivirinta: Lehmiä, kukkia ja vihreää Marimekon kevätkankaissa  11.12.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.11.2013.
3. ↑  Vuoden huiput arkisto: Marjaana Virta


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sosnovoborskin kaupunkia.
**Sosnovoborsk** (ven. Сосновобо́рск) on kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jenisein rannalla 20 kilometriä Krasnojarskista koilliseen. Asukkaita on 33 091 henkeä (vuonna 2010).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1971 perustetusta Krasnojarskin perävaunutehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1985 siitä tuli kaupunki.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 433. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 13.1.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungista Krasnojarskin aluepiirin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (krskstate.ru)

Krasnojarskin alueen vaakuna**Krasnojarskin aluepiirin kaupungit**
**Hallinnollinen keskus: Krasnojarsk**  

Artjomovsk |
Atšinsk |
Bogotol |
Borodino |
Divnogorsk |
Dudinka |
Igarka |
Ilanski |
Jeniseisk |
Kansk |
Kodinsk |
Lesosibirsk |
Minusinsk |
Nazarovo |
Norilsk |
Šarypovo |
Sosnovoborsk |
Ujar |
Užur |
Zaozjornyi |
Zelenogorsk |
Železnogorsk

Krasnojarskin aluepiirin piirijako
**Kaupunkipiirit:**
  

Atšinsk •
Bogotol
Borodino •
Divnogorsk •
Jeniseisk •
Kansk •
Kedrovyi •
Krasnojarsk •
Lesosibirsk •
Minusinsk •
Nazarovo •
Norilsk •
Šarypovo •
Solnetšnyi •
Sosnovoborsk •
Zelenogorsk •
Železnogorsk

**Piirit:**
  

Aban •
Atšinsk •
Balahta •
Berjozovka •
Biriljussy •
Bogotol •
Bogutšany •
Bolšaja Murta •
Bolšoi Upui •
Dzeržinskoje •
Evenkia •
Idrinskoje •
Ilanski •
Irbeiskojen •
Jemeljanovo •
Jeniseisk •
Jermakovskoje •
Kansk •
Kazatšinskojen piiri •
Karatuzkoje •
Kežma •
Kozulka •
Krasnoturansk •
Kuragino •
Mana •
Minusinsk •
Motygino •
Nazarovo •
Nižni Ingaš •
Novosjolovo •
Partizanskoje •
Pirovskoje •
Rybnoje •
Sajan •
Šarypovo •
Severo-Jeniseiski •
Suhobuzimskoje •
Šušenskoje •
Taimyr •
Tasejevo •
Turuhansk •
Tjuhtet •
Ujar •
Užur
**Jaakko Kristian Ylinen** (18. toukokuuta 1936 Helsinki – 20. syyskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Ylinen valmistui arkkitehdiksi 1962 ja tekniikan lisensiaatiksi 1968 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän toimi 1960-luvulla arkkitehtitoimistojen Mansikka, Salonen & Ylinen Ky ja Salonen–Ylinen Ky ja vuodesta 1969 Kaupunkisuunnittelu Oy:n johtavana arkkitehtina.

Ylinen osallistui rakennus- ja kaavoitusprojekteihin Suomen lisäksi entisessä Neuvostoliitossa, Lähi-idässä ja Kaakkois-Aasiassa. Arkkitehtuurin lisäksi hän oli mukana Helsingin metron ja suomalaisten rautatieasemien kalusteiden ja varusteiden suunnittelussa.

Jaakko Ylisen isä oli lentotekniikan ja rakennusstatiikan professori Arvo Ylinen ja äiti lääketieteen lisensiaatti Lea Maria Hietarinta. Hänen puolisonsa on vuodesta 1967 ollut ekonomi Maija Ylinen, professori Paavo Suomalaisen tytär.

Jaakko Ylinen suunnitteli yhdessä Jarmo Maunulan kanssa Helsinkiin Siilitien, Herttoniemen ja Kulosaaren metroasemat.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : kuka kukin on : Design in Finland : who's who in Finnish design*. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
3. ↑  *Kuka kukin on 2003*, s. 1151. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
**Savino** (ven. Са́вино) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavan sivujoen Višeran varrella 12 kilometriä Novgorodista itään. Kylässä on vajaa tuhat ja kunnassa 2 100 asukasta (vuonna 2009).

Savinon kunnan pinta-ala on 357,1 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Novgorodin piirin Novoselitsyn, etelässä Bronnitsan ja lounaassa Volotovon kuntiin, lännessä Novgorodin kaupunkipiirikuntaan ja Tšetšulinon kuntaan, luoteessa Podberezjen kuntaan ja pohjoisessa Tšudovon piiriin. Pinta-alasta 68,9 % on metsää ja 24,2 % maatalousmaata. Kunnan etelärajalla virtaa Msta ja länsirajalla Olhavanjoki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Dubrovkan, Gorodokin, Gubarevon, Kirillovkan, Novonikolajevskojen, Pahotnaja Gorkan, Robeikan, Russan, Ševelevon, Sitnon, Speranskaja Myzan, Slutkan, Mšagan, Volynin, Vylegin ja Zmeiskon kylät sekä Sitnon taajama.

Kunnan kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Suurin osa työvoimasta työskentelee Novgorodissa. Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä, asfalttitehdas ja sahalaitos.

Savinossa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, 1400-luvulla perustetun Savva Višeralaisen luostarin rauniot, Speranskin kartano, käytöstä pois jäänyt Višeran kanava sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Savinskoje selskoje poselenije, Novgorodski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2009. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 19.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Savinon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Johanna Siekkinen** (s. 12. lokakuuta 1976) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1995, jolloin julkaistiin hänen ensialbuminsa *Johanna*, joka oli levytetty Hannele Laurilan johtamalle Unirecords-levymerkille. Levy-yhtiö Unirecords sai näihin aikoihin runsaasti negatiivista julkisuutta oikeudenkäynnistään Laura Voutilaisen kanssa ja julkisuudessa levy-yhtiön muutkin artistit sotkettiin mukaan jupakkaan. Siekkisen albumin kappaletta "Kesäyö" väitettiin plagiaatiksi Vaya Con Diosin hitistä "Neh na na" ja "Anteeksi"-kappaletta puolestaan Madonnan hitin "La Isla Bonita" kopioksi. Levy-yhtiö vetikin sitten albumin kokonaan pois myynnistä. Nykyisin "Anteeksi"-kappaleen säveltäjiksi onkin merkitty Ciccone-Gaitsch-Leonard.

Vuonna 1996 kakkosalbumi *Tahdon* sitä vastoin menestyi edellistä paremmin. Nimikappale soi MTV3:n *Kesähäät*-ohjelman tunnuskappaleena. Vuonna 1998 artistille myönnettiin kultalevy albumin myyntilukujen ollessa 30 000 kappaleen tienoilla.

Vuonna 1998 ilmestyneellä kolmannella ja toistaiseksi viimeisimmällä albumillaan Johanna Siekkinen toimi myös sanoittajana. *Kuka kuivaa kyyneleet* sai esimerkiksi paikallisradiotoimittajilta hyvää palautetta, mutta kaupallisesti se ei yltänyt edeltäjänsä tasolle. Vuonna 2002 Siekkinen tosin osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin kappaleella "Who Cares About A Broken Heart". Kappale sijoittui karsinnoissa viidenneksi. Sen suomenkielinen levytysversio "Tää sydän särkyy kerran vaan" sai jälleen paikallisradiotoimittajien suosion nousten paikallisradiokanavien soittolistan kärkikymmenikköön. 

Siekkinen muutti 2000-luvun puolivälissä ulkomaille asuen ensin Nigeriassa ja sitten Alankomaissa. Nykyisin Siekkinen esittää taiteilijanimellä Johanna dance- ja klubimusiikkia.

Albumit
-------

* Johanna (Unirecords 1995)
* Tahdon (Unirecords 1996)
* Kuka kuivaa kyyneleet (Euro Records 1998)
* Messages of Love (2001)
* Alive (2013)

Lähteet
-------

1. ↑  Hakutulos kappaleelle Anteeksi Suomen Äänitearkisto r. y.. Viitattu 27.5.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Johanna Siekkinen tekee paluuta musiikkitaivaalle – kuuntele uusi kappale *iskelma.fi*. Iskelma.fi. Viitattu 27.5.2013.

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ruva** (ven. Ру́возеро, *Ruvozero*) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Ruvanjärven rannalla 80 kilometriä Kiestingistä linnuntietä luoteeseen.

Seudun saamelaisasutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1611. Vuoteen 1793 mennessä siitä muodostettiin Pääjärven eli Ruvan pogosta, jonka kaikkia 22 perhettä kutsuttiin yhä saamelaisiksi. Myöhemmin he omaksuivat maanviljelyn ja sulautuivat karjalaisiin.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Ruva kuului Oulangan volostin Soukelon kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 27 taloa ja 182 asukasta. Lähistölle oli syntynyt yksitaloinen Ruvanniskan uudiskylä.

Neuvostoaikana perustettiin Kiestingin piiriin kuulunut Ruvan kyläneuvosto, joka käsitti myös Soukelon, Tumtšan ja Ukonniemen (ven. *Tsipringa*) kylät sekä joukon 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa syntyneitä metsätyömaita. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 672 asukasta, joista yli 90 % oli karjalaisia ja loput etupäässä venäläisiä. Ruvan kyläryhmään kuuluivat Niemi, Ruvanniska, Saari ja Tšokka. Niissä oli yhteensä 231 asukasta, lähes kaikki karjalaisia.

Niskan kyläneuvostoon kuulunut Ruvan kylä lakkautettiin autiona vuonna 1962. Myöhemmin se jäi pääosin Iijavan tekojärven alle. Nykyään alue on täysin asumaton.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 6.8.2015.
2. ↑  Pöllä, Matti: *Vienan Karjalan etnisen koostumuksen muutokset 1600–1800-luvulla*, s. 201–204. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1995. ISBN 951-717-893-X.
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Arhangelskoi gubernii k 1905 godu*, s. 202–203. Arhangelsk: Arhangelski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
4. ↑  *Karjalan ASNT:n asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1926 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 1. Petroskoi: KASNT:n tilastohallinto, 1928.
5. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 1, 87. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
6. ↑  Izmenenija administrativno-territorialnogo ustroistva KASSR v 1960–1965 godah *resources.krc.karelia.ru*. Viitattu 6.8.2015. (venäjäksi)
Peter Horton vuonna 2008.
**Peter Horton** (19. syyskuuta 1941 – syyskuu 2023) oli itävaltalainen laulaja, kitaristi ja kirjailija. Horton aloitti uransa Wienin poikakuorossa ja opiskeli pianonsoittoa sekä Wienin konservatoriossa klarinettia. Horton toimi nuorena myös Flamingos-yhtyeen laulajana ja basistina sekä opiskeli klassista laulua Stuttgartissa.

Hortonin ensimmäinen singlejulkaisu julkaistiin vuonna 1965. Horton edusti Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 1967 kappaleella *Warum es hunderttausend Sterne gibt*. Kappale sijoittui jaetulle 14. sijalle 17 kilpailijan joukosta. Horton osallistui myös Saksan euroviisukarsintaan 1972 kappaleella *Wann kommt der Morgen*, joka sijoittui karsinnassa jaetulle kuudennelle sijalle sekä 1975 kappaleella *Am Fuß der Leiter*, joka sijoittui karsinnassa 11:nneksi.

Vuosina 1980–1984 Horton esiintyi Sigi Schwabin kanssa duossa Guitarissimo. Vuonna 1985 Horton perusti duon Symphonic Fingers saksalais-bulgarialaisen pianisti Slava Kantcheffin kanssa. Horton oli naimisissa Kantcheffin kanssa vuosina 1986–2005 sekä uudestaan vuodesta 2016.

Horton julkaisi ensimmäisen kirjansa, aforismikirjan *Die andere Saite* vuonna 1978. Horton julkaisi 17 kirjaa.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  "Schwebend hinausgehen": Liedermacher Peter Horton ist tot *br.de*. Viitattu 22.9.2023.
2. ↑  Vienna 1967 *eurovision.tv*. Viitattu 16.6.2022.
3. ↑  Germany: Ein Lied für Edinburgh *eurovisionworld.com*. Viitattu 16.6.2022.
4. ↑  Germany: Ein Lied für Stockholm *eurovisionworld.com*. Viitattu 16.6.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Kolmas viulusonaatti** (d-molli, op. 108) on Johannes Brahmsin säveltämä neliosainen sonaatti viululle ja pianolle. Hän aloitti teoksen säveltämisen lomalla Thunissa kesällä 1886, mutta jätti työn pariksi vuodeksi ja sai sen valmiiksi palattuaan lomalle Thuniin vuonna 1888. Brahms aloitti kolmannen viulusonaattinsa säveltämisen melkein välittömästi toisen viulusonaattinsa valmiiksi saatuaan.

Brahms omisti kolmannen viulusonaatin Hans von Bülow’lle, joka oli Brahmsin sävellysten puolustaja. Teoksen kantaesittivät Brahms ja Jenő Hubay 22. joulukuuta 1888.

Sonaatti eroaa edeltäjistään siinä, että se on pidempi (neljä osaa kahden muun kolmiosaisen rakenteen sijaan), dramaattisempi ja paljon laajempi; se on mittakaavaltaan lähes sinfoninen ja erityisen merkittävä voimakkaiden tunnetilojen laajan skaalan vuoksi.

Osat
----

1. Allegro
2. Adagio
3. Un poco presto e con sentimento
4. Presto agitato

Lähteet
-------

1. 1 2  Johannes Brahms: Sonata for violin & piano No. 3 in D minor, Op. 108 AllMusic, viitattu 21.9.2023
2. 1 2  Brahms: Violin Sonatas *www.wyastone.co.uk*. Viitattu 21.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
* Tutkimus Brahmsin viulusonaattien esityskäytännöistä *etheses.whiterose.ac.uk* (pdf)
**Torbino** (ven. Торбино) on asemataajama Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Borovjonkasta luoteeseen. Torbinon kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla yhdeksän kilometrin päässä asemalta. Taajamassa on 472 ja kylässä 8 asukasta (vuonna 2010).

Taajama on saanut alkunsa samannimisen kylän lähelle rakennetusta rautatieasemasta. Venäjän vallankumoukseen saakka molemmat kuuluivat Kajovon kuntaan. Vuosina 1927–1931 Torbino oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen piirin keskus. Torbinon kyläneuvostoalue liitettiin Borovjonkan kuntaan vuonna 2005.

Taajamassa toimii puunhankintayritys. Palveluja ovat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Rautatieaseman lisäksi Torbinosta on linja-autoyhteys Borovjonkaan. Nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvulta peräisin oleva kartanoalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan Borovjonkovskogo selskogo poselenija *borovenkaadm.ru*. Viitattu 13.10.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Novgorodskoi gubernii. Vypusk IV: Krestetski ujezd*, s. 36. Novgorod: Gubernskaja tipografija, 1909.
3. ↑  *Administrativno-territorialnoje delenije Novgorodskoi gubernii i oblasti 1727–1995 gg.: Spravotšnik*, s. 138. Sankt-Peterburg: Komitet kultury, turizma i arhivnogo dela Novgorodskoi oblasti, Gosudarstvennyi arhiv Novgorodskoi oblasti, 2009. Teoksen verkkoversio (viitattu 13.10.2012). (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee yhtälöä. Musiikkialbumista katso E=MC².*
Kuuluisa yhtälö Taipei 101 -pilvenpiirtäjän kyljessä vuonna 2005
**E=mc²** on kuuluisa yhtälö, joka usein yhdistetään Albert Einsteinin erityiseen suhteellisuusteoriaan. Se merkitsee, että energian *E* ja massan *m* välillä on yhteys. Kerroin *c²* on valonnopeuden toinen potenssi eli valonnopeuden neliö. Yhtälö on johdettu erityisestä suhteellisuusteoriasta, eikä siis varsinaisesti kuulu itse teoriaan vaan on sen seuraus.

E=mc² on lyhennys kaavasta E²=(mc²)²+(pc)², jossa p ilmaisee kappaleen liikemäärää. Yleensä tämä supistetaan pois.

Yhtälö esiintyy hiukan erilaisessa muodossa Einsteinin vuonna 1905 kirjoittamassa artikkelissa *Riippuuko kappaleen hitaus sen energiasta?* (saks. *Ist die Trägheit eines Körpers von seinem Energieinhalt abhängig?*) Artikkeli julkaistiin *Annalen der Physik* -aikakauskirjan numerossa 13.

Yhtälö kertoo, että kun kappaleella on massaa, sillä on tietty määrä energiaa, vaikka se olisi levossa. Tätä energiaa kutsutaan usein kappaleen lepoenergiaksi. Käänteisesti vaikka fotonien lepomassa on nolla, niillä on kuitenkin liike-energiaa. Yhtälö on käyttökelpoinen kaikissa tilanteissa, joissa massa ja energia muuttuvat toisikseen, kuten ydinreaktioissa. Tällöin *E* voidaan ajatella energiana, joka vapautuu, kun tietty massa *m* annihiloituu tai päinvastoin. Yhtälö selittää myös tähtien energiatuotannon. Vastaavasti voidaan suuri määrä energiaa muuttaa massaksi, kuten tapahtuu esimerkiksi hiukkaskiihdyttimissä. Tämä pätee myös näin: Kun taskulamppu on päällä, siitä säteilee fotoneja, joilla on energiaa. Tällöin taskulampun massa pienenee yhtälön mukaisesti. 

Perustavammalla tasolla yhtälö *E=mc²* ilmaisee, että energia ja massa ovat saman asian eri puolia.

Populaarikulttuurissa
---------------------

*E=mc²* on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista yhtälöistä, ja sen tuntevat usein nekin, jotka eivät tiedä sen merkitystä. Sitä käytetään usein tieteen tai nerouden symbolina. Yhtälö on ainoa Stephen Hawkingin kirjassa *Ajan lyhyt historia* esiintyvä yhtälö, koska Hawkingin mukaan joku oli sanonut, että jokainen kirjassa esiintyvä yhtälö puolittaisi kirjan lukijamäärän.

Lähteet
-------

1. ↑  Einstein, A.: Ist die Trägheit eines Körpers von seinem Energieinhalt abhängig?. (Katso myös käännös englanniksi) *Annalen der Physik*, 1905, 323. vsk, nro 13, s. 639–641. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 27.9.2011.  (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **E=mc²** Wikimedia Commonsissa

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: The Equivalence of Mass and Energy *plato.stanford.edu*. Viitattu 15.1.2022.