recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oldenburgin herttuakunta** (saks. *Herzogtum Oldenburg*) oli valtio nykyisen Saksan luoteisosassa vuosina 1774–1810. Ranskan ensimmäinen keisarikunta valloitti sen vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen Oldenburgin suurherttuakuntana vuonna 1815. Herttuakunnan pääkaupunki oli Oldenburg nykyisessä Ala-Saksin osavaltiossa.

Kun Oldenburg-suvun päälinja sammui vuonna 1667 Oldenburgin kreivin Anton Güntherin kuollessa, kreivin arvo siirtyi Tanskan kuningas Fredrik III:lle ja Oldenburgin kreivikunta päätyi Tanskan valtaan. Vuonna 1773 Tanskan kuningas Kristian VII luovutti Oldenburgin kaukaiselle sukulaiselleen Paavalille, tulevalle Venäjän keisarille, joka antoi vaihtokaupassa Tanskalle perimänsä Holstein-Gottorpin herttuakunnan. Oldenburgin Paavali antoi eteenpäin sukulaiselleen Fredrik August I:lle. Vuonna 1777 Oldenburg korotettiin herttuakunnaksi. Herttuan poikaa Vilhelmiä pidettiin vajaaälyisenä. Hänen serkkunsa Pietari I toimi sijaishallitsijana ja nousi lopulta vuonna 1823 Oldenburgin suurherttuaksi. Vuonna 1803 Oldenburg osti Oldenburger Münsterlandin ja Lyypekin ruhtinaspiispakunnan. Napoleonin Ranska valloitti Oldenburgin vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen Oldenburgin suurherttuakuntana vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Germany, the Stem Duchies & Marches *friesian.com*. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  A Guide to the United States’ History of Recognition, Diplomatic, and Consular Relations, by Country, since 1776: Oldenburg *history.state.gov*. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Grand Duchy of Oldenburg *almanachdegotha.org*. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)
4. ↑  Encyclopædia Britannica: Oldenburg (historical state, Germany) *britannica.com*. Viitattu 17.12.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Duchy of Oldenburg

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oldenburgin herttuakunta** Wikimedia Commonsissa
**Letku ja Liiteri** on eteläpohjalainen huumoriryhmä, joka teki kurikkalaiselle Radio Paitapiiskalle vuosina 1992–2006 ohjelmasarjaa nimeltä *Pohjanmaa vuonna nolla*. Ohjelman sketseistä ja musiikkinumeroista on vuonna 2000 koottu samanniminen kaksois-CD-albumi ja vuonna 2003 kaksoisalbumi *Ratkaisevat iskut*.

Ryhmän pääesiintyjät käyttävät taiteilijanimiä Tenho Liiteri ja Olavi Letku; oikeilta nimiltään he ovat Perttu Hemminki ja Vesa Latomäki. Puheroolien lisäksi vuoden 2000 albumilla Liiteri laulaa sekä soittaa urkuja, syntetisaattoria, bassoa ja kitaraa. Olavi Letku laulaa ja soittaa tuomarinpilliä. Albumin muut esiintyjät ovat Esa Kivimäki (lyömäsoittimet), Jukka Lehtinen (kitara), Olli Tuomola (basso) ja Kyllikki Rung (laulu). Vuoden 2003 albumilla kolmantena jäsenenä on rumpali Jouni Pusa.

Vuonna 2002 ryhmä julkaisi lähes 200-sivuisen kirjan *Vellikello soi aina kahdesti, Etelä-Pohjanmaan vaiettu kansanhistoria* (ISBN 952-99029-0-5). Vuosina 2006, 2007 ja 2011 Teatteri Lapua on esittänyt Perttu Hemmingin ja Vesa Latomäen kirjoittamat kesäteatterinäytelmät *Pohjanmaa vuonna nolla* I–III.

Hemminki ja Latomäki ovat lisäksi tehneet Ylen Radiomafialle radiohupailusarjat *Konttori* ja *Niittosilppurilla Kongoon*. Perttu Hemminki on toisena sanoittajana Aija Puurtisen ja Rytmiraide All Stars -yhtyeen vuonna 2015 julkaisemalla, amerikansiirtolaisuudesta kertovalla albumilla *Brooklynin satu*.

CD-julkaisuja
-------------

* *Väkevimmät iskut* (2000)
* *Ratkaisevat iskut* (2003)
* *Lihamiehet – Pohjanmaan käriste* (2007)
* *Nauravat nakit – 15-vuotisjuhlakokoelma* (2008?)
* *Parasta pöytähän - bästa på bordet* (2022)

Lähteet
-------

1. 1 2  Pohjanmaa vuonna nolla : Väkevimmät iskut vuosilta 1992–2000 (Arkistoitu – Internet Archive), Finna.fi, viitattu 22.8.2015.
2. 1 2  Ratkaisevat iskut[vanhentunut linkki], Finna.fi, viitattu 22.8.2015.
3. ↑  Perttu Hemminki ja Vesa Latomäki: Vellikello soi aina kahdesti, Booky.fi. Viitattu 22.8.2015.
4. ↑  Vellikello soi aina kahdesti : Etelä-Pohjanmaan vaiettu kansanhistoria[vanhentunut linkki], Fennica-tietokanta. Viitattu 22.8.2015.
5. ↑  Laitio, Jari-Pekka: Hauskoja paljastuksia Etelä-Pohjanmaan historiasta (artikkelin viitetiedot), Pohjalainen 6.11.2002. Viitattu 22.8.2015.
6. ↑  Päässilimääsyyrelle nauretaan Lapualla, Pohjalainen 6.7.2011.
7. ↑  Pohjanmaa Vuonna nolla 3 (Arkistoitu – Internet Archive), Teatteri Lapua. Viitattu 22.8.2015.
8. ↑  Roiha, Juha: Radiomafian unohdetut helmet: Toimisto, Niittosilppuri ja Futu-futu, Yle Elävä arkisto 1.6.2010. Viitattu 22.8.2015.
9. ↑  Aija Puurtinen & Rytmiraide Allstars amerikansuomalaisen perinteen asialla, Soundi 15.01.2015. Viitattu 22.8.2015.
10. ↑  Lihamiehet - Pohjanmaan käriste[vanhentunut linkki], Musicsense.org. Viitattu 22.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Facebookissa:
* Letkun ja Liiterin verkkosivusto *Pohjanmaa vuonna nolla* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nimba** on yksi Liberian viidestätoista piirikunnasta. Se sijaitsee maan keskiosissa ja rajoittuu pohjoisessa Guineaan ja idässä Norsunluurannikkoon. Nimban pinta-ala on 11 551 neliökilometriä. Vuoden 2008 väestönlaskennassa piirikunnan väkiluvuksi saatiin 462 026 (313,854050 (1984)).

Piirikunnan pääkaupunki on piirikunnan pohjoisosassa sijaitseva Sanniquellie, jonka väkiluku oli 11 854 (VL 2008). Piirikunnan väkirikkain kaupunki on kuitenkin Guinean rajalla sijaitseva, kauppapaikkana tunnettu Ganta runsaalla 40 000 asukkaallaan.

Nimba on Liberian vauraimpia piirikuntia. Maaperässä on esimerkiksi kaivosteollisuutta kiinnostavia rikkauksia rautamalmia, kultaa, timantteja ja alueen metsistä saa puutavaraa. 1950-luvulla alueen rautamalmin jalostamiseksi perustettiin liberialais-amerikkalais-ruotsalainen LAMCO (Liberian-American Swedish Mining Company). Malmikuljetuksia varten rakennettiin noin 360 kilometriä pitkä rautatie, joka johti lounaaseen, Atlantin rannikolle Buchananin satamakaupunkiin Grand Bassan piirikunnassa.

Yhteys ruotsalaisiin on säilynyt myöhemminkin, vaikka LAMCO:n jälkeen rautakaivoksen toiminta on siirtynyt uusille omistajille. Vuonna 2018 alueen rautakaivoksissa toimii muun muassa teräsjätti ArcelorMittal. 

Tohtori Nya Kwiawon Taryorin mukaan Nimba on johdos sanoista "Nenbaa ton", mikä tarkoittaa liukasta vuorta, jossa kauniit nuoret neidot liukastuvat ja kaatuvat. Nimban piirikunnan lipun raitojen värit kuvaavat jaloutta, puhtautta ja uskollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkistoitu kopio2008 Population and housing census. Final results (pdf) (Piirikuntien väkiluvut 2008 julkaisun sivulla 8)  May 2009. Monrovia, Liberia:  Liberia Institute of Statistics & Geo-Information Services (LISGIS), lisgis.net.  Arkistoitu 18.2.2017. Viitattu 11.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  Standard:ISO 3166 — Codes for the representation of names of countries and their subdivisions. LR, Liberia iso.org. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Arkistoitu kopioNimba County Profile (Myös piirikunnan laajempi pdf-kuvaus) Liberia Institute of Statistics & Geo-Information Services (LISGIS), lisgis.net.  Arkistoitu 3.4.2017. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Sanniquellie Encyclopædia Britannica, Inc. britannica.com. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
5. ↑  Ofeibea Quist-Arcton: Gritty Ganta: The Liberian Town That Can't Catch A Break  14.12.2014. National Public Radio (NPR), npr.org. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
6. ↑  Swedish ambassador applauds ArcelorMittal Liberia for a job well done liberia.arcelormittal.com. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nimba** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nimba County 

Liberian piirikunnat

* Bomi
* Bong
* Gbarpolu
* Grand Bassa
* Grand Cape Mount
* Grand Gedeh
* Grand Kru
* Lofa
* Margibi
* Maryland
* Montserrado
* Nimba
* River Cess
* River Gee
* Sinoe
**Filip Nathanael Warén** (26. maaliskuuta 1864 Suonenjoki – 27. marraskuuta 1901 Pori) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja ja taloudenhoitaja. Hän oli jäsenenä *Päivälehden* ensimmäisessä toimituksessa.

Filip Warénin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Warén (1827–1883) ja Adolfina Maria Aschan (k. 1914). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890.

Filip Warén tuli toimittajaksi vuonna 1889 perustettuun *Päivälehteen*. Hän toimi myös ylioppilaskunnan taloudenhoitajana ja oli pikakirjoittajana ja pikakirjoituskanslian päällikkönä kirkolliskokouksissa ja useilla säätyvaltiopäivillä pappis- ja talonpoikaissäädyissä. Vuonna 1895 Warén muutti Poriin, jossa hän toimitti ja julkaisi *Sanomia Porista* -lehteä kahden vuoden ajan ja oli sitten kesästä 1899 lähtien *Satakunta*-lehdessä toimittajana ja väliaikaisesti vastaavana toimittajana. Warén oli muutamia vuosia myös Porin lääninsairaalan taloudenhoitajana ja opetti pikakirjoitusta Porin kauppaopistossa.

Filip Warén oli naimisissa vuodesta 1897 Matilda Wilhelmina Björkmanin kanssa. Filip Warenin veljiä olivat Turkin sotaan upseerina osallistunut Johannes Immanuel (Jussi) Warén (1853–1912), Jyväskylän ja Salon piirilääkäri Eliel Jonathan Warén (1854–1928), Tohmajärven kirkkoherra Teofil Gideon Warén (1859–1914), Nilsiän kirkkoherra Gustaf Adolf Walveranta, ent. Warén (1861–1938), Mikkelin piirilääkäri Aron Josef Warén (1867–1933), torpparikysymystä tutkinut maisteri Aksel Wilhelm Warén (1869–1899) ja toimistosihteeri, maisteri Paavo Filemon Warén (1872–1933).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Filip Warén, Satakunta, 28.11.1901, nro 138, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Erkki Kivijärvi : Päivälehden päivänä. Ensimmäinen näytenumero ilmestyi 50 vuotta sitten, Helsingin Sanomat, 16.11.1939, nro 310, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Warén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.1.2023.
5. ↑  Merkkipäivä Suomen sanomalehdistön historiassa. Päivälehden ensimmäisen näytenumeron ilmestymisestä kulunut 50 vuotta, Länsi-Savo, 18.11.1939, nro 132, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Risto Mätas vuonna 2011.
**Risto Mätas** (s. 30. huhtikuuta 1984) on virolainen keihäänheittäjä.

Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Mätas karsiutui loppukilpailusta heitettyään 74,58 metriä. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Mätas sijoittui kymmenenneksi tuloksella 75,85. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui finaalista tuloksella 78,56. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Mätas sijoittui finaalissa Roman Avramenkon dopinghylkäyksen jälkeen kahdeksanneksi tuloksellaan 80,03 metriä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Mätas oli 12. tuloksella 76,79.

Mätasin ennätys on 31. elokuuta 2013 Kohilassa heitetty 83,48 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Risto Mätas Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Göteborg SWE 7 - 13 August european-athletics-statistics.org.  Arkistoitu 24.10.2013. Viitattu 15.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  European Athletics Championships – Javelin Men sportresult.com. Viitattu 15.8.2013. (englanniksi)
4. ↑  Javelin Throw Series Result - 14th IAAF World Championships IAAF. Viitattu 3.10.2013. (englanniksi)
5. ↑  Javelin Throw Series Result - 15th IAAF World Championships IAAF. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Risto Mätasin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Cloud BeDevil** (oik. **Pilvi Virtanen** s. 18. huhtikuuta 1987 Turku) on suomalainen kulttuurituottaja ja burleskiartisti. BeDevil on tunnettu karismaattisena esiintyjänä sekä upeista ja kiiltävistä esiintymisasuistaan*kenen mukaan?*. 

BeDevil on opiskellut Mikkelin ammattikorkeakoulussa 2010–2013. Hän valmistui kulttuurituottajaksi joulukuussa 2013. Hän on ollut mukana lukuisissa eri tapahtumatuotannoissa ympäri Suomen, mutta suurimaksi osaksi Helsingissä.

BeDevil aloitti burleskin vuonna 2014. Ensiesiintyminen tapahtui yhdessä ryhmän kanssa syksyllä 2015. Julkinen virallinen burleski-sooloensiesiintyminen tapahtui vuonna 2016 Ilosaarirockissa. Hän aloitti opettamaan burleskia sekä tuottamaan burleskitapahtumia vuonna 2018. 

BeDevil esiintyi vuonna 2020 *Talent Suomi* -kilpailussa. Hän esiintyi Erika Vikmanin "Syntisten pöytä" -musiikkivideolla vuonna 2020. BeDevil on ollut vieraana *Himocast*-podcastin jaksossa 48: "Burleski" sekä *Tanssistudio-*podcastin jaksossa 67: "Burlesque".

Lähteet
-------

1. ↑  Jaana Ahtiainen: Burleskitaiteilijat seksi- ja erotiikka-alan stigmaa vastaan *Tutkain/Issuu*. Viitattu 7.1.2022.
2. ↑   *lähde tarkemmin?*
3. ↑
4. ↑
5. ↑

### Aiheesta muualla
**Johan Eichfeld** (13. syyskuuta 1893 Paide – 20. huhtikuuta 1989 Tallinna) oli virolainen tiedemies ja valtiomies.

Nuorena virolaismiehenä Johan Eichfeld joutui ensimmäiseen maailmansotaan vuosiksi 1914–1917 keisarillisen Venäjän joukoissa. Hän jäi Neuvosto-Venäjälle ja opiskeli maatalouden instituutissa Petrogradissa, josta hän valmistui vuonna 1923. Siellä hän oli kuuluisan kasvitieteilijän Nikolai Vavilovin oppilaana.

Vuosina 1923–1930 Johan Eichheld toimi Murmanskin alueella Hiipinän maatalouden koepisteen johtajana. Vuosina 1930–1940 hän toimi Neuvostoliiton pohjoisen napapiirin alueen maataloudesta vastaavana johtajana. Vuonna 1935 hänestä oli tullut Neuvostoliiton maataloustieteiden akateemikko. Hänen tutkimuksensa käsittelivät pääasiassa Napapiirin alueen viljelykasveja, maaperän kunnostusta ja suoviljelyä.

Toisen maailmansodan jälkeen Johan Eichfeld siirtyi Viroon toimien vuodesta 1946 Viron sosialistisen tasavallan tiedeakatemiassa ja vuosina 1950–1969 tiedeakatemian puheenjohtajana Tartossa. Hänet valittiin vuonna 1953 Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi. Eichfeld oli siihen aikaan vaikeassa tilanteessa, koska Neuvostoliiton biologian tutkimuksessa Trofim Lysenkon käytännön kokeilut olivat syrjäyttäneet kansainvälisesti arvostetun Vavilovin teoriaperustaisen tutkimuksen. Eichfeld ei vastustanut suoraan Lysenkoa, mutta esimerkiksi Neuvosto-Virossa hänen johtamansa kasvitieteen tutkimus ei sitoutunut täysin Lysenkon periaatteisiin. Eichfeldin aikana Viroon perustettiin useita maatalouden alan tutkimusyksiköitä.

Johan Eichfeld toimi vuosina 1963-1966 Neuvosto-Virossa tehdyn tietosanakirja päätoimittajana.

Vuonna 1958–1961 hän toimi Viron SNT:n korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajana eli Neuvosto-Viron presidenttinä. 

Johan Eichfeld sai ansioistaan vuonna 1942 Stalinin palkinnon. Hänet nimitettiin vuonna 1963 Sosialistisen työn sankariksi. Uraallaan Neuvostoliitossa Eichfeld sai useita Leninin kunniamerkkejä eli vuosina 1935, 1948, 1950, 1958 ja 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Johan Gansovich Eichfeld (venäjäksi)
* The White Book – Losses Inflected on the Estonian Nation by Occupation Regimes. (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Viron sosialistisen neuvostotasavallan vaakunaNeuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajat (Neuvosto-Viron presidentit)
Johannes Vares (1940) | Eduard Päll (1946) | August Jakobson (1950) | Johan Eichfeld (1958) | Aleksei Müürisepp (1961) | Artur Vader (1970) | Johannes Käbin (1978) | Arnold Rüütel (1983)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kathleen Newton James Tissot’n maalauksessa *Mavourneen* vuodelta 1877.
**Kathleen Irene Ashburnham Newton** (1854 Lahore – 1882 Lontoo), syntyjään **Kelly**, oli irlantilaistaustainen taidemalli ja taiteilija James Tissot’n elämänkumppani ja muusa.

Elämänvaiheita
--------------

Kathleen Newton isä oli upseeri, joka oli tyttärensä syntymän aikoihin sijoitettuna perheineen Intiaan. Newton kävi aluksi luostarikoulua Intiassa, ja äitinsä kuoleman jälkeen hänet lähetettiin Englantiin koulutettavaksi. Kun hän täytti 17, oli isä päättänyt, että tyttären pitää mennä naimisiin. 

Tyttärensä mielipidettä kysymättä isä oli valikoinut aviomieheksi tytärtä vanhemman Isaac Newtonin, joka työskenteli Brittiläisen Intian hallinnossa. Newton pantiin laivaan, jonka oli määrä viedä hänet vihittäväksi Intiaan. Laivalla Newton ihastui aluksen kapteeniin, ja perille päästyään hän kertoi sulhaselleen asiasta. Loukattu sulhanen otti eron, ja Newton lähetettiin takaisin Britanniaan, missä hän synnytti tyttären vuonna 1871. Tyttären, joka sai nimen Muriel Mary Violet Newton, isän väitettiin olleen Newtonia kuljettaneen laivan kapteenin. Newton ei suostunut menemään naimisiin laivan kapteenin kanssa vaan muutti asumaan sisarensa perheeseen. 

Ranskasta Britanniaan muuttanut taidemaalari James Tissot ja Newton tapasivat vuonna 1875. Newton synnytti seuraavana vuonna pojan, joka sai nimen Cecil George Newton Ashburnham. Pojan isän arvellaan olleen James Tissot. Newtonista tuli Tissot’n suuri rakkaus sekä muusa. Newton muutti asumaan Tissot’n luo, mutta väestökirjanpidon mukaan lapset eivät muuttaneet mukana. Vihkimättömän parin avoimesti viettämä yhteiselämä oli aikansa oloissa suuri skandaali. Skandaalin suhteesta teki se, että suhdetta ei piilotettu. Monet varakkaat lontoolaismiehet pitivät salaisesti rakastajatarta mutta eivät koskaan julkisesti. Tissot’n piti valita joko elämä seurapiireissä tai Kathleen. Hän valitsi Kathleenin.  

Yhteiselämä Newtonin kanssa oli Tissot’n elämän onnellisinta aikaa. Sitä ei kestänyt kovin kauan, vain noin kuusi vuotta. Newton sairastui tuberkuloosiin mutta ei kestänyt sairautensa aiheuttamia kipuja ja päätyi itsemurhaan. Itsemurhaajana häntä ei ajan tapojen vuoksi haudattu siunattuun maahan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4
3. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kathleen Newton**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Otto Fabian Nimrod Granfelt** (13. joulukuuta 1818 – 17. toukokuuta 1878 Turku) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 

Granfeltin vanhemmat olivat ylijahtimestari August Fredrik Granfelt ja Magdalena Elisabet af Enehjelm ja puoliso vuodesta 1864 Fanny Georgina Karolina de Besche (k. 1901). Granfelt tuli ylioppilaaksi 1834 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837, varatuomarin arvon hän sai 1840 ja hovioikeudenneuvoksen arvon 1866. Granfelt tuli Turun hovioikeuden ylimääräiseksi notaariksi 1839, kanslistiksi 1841, ylimääräiseksi viskaaliksi ja notaariksi 1847 ja varakanneviskaaliksi 1853. Hovioikeuden apujäsen hän oli 1853–1857 ja tuli hovioikeuden sihteeriksi ja asessoriksi 1857, hovioikeudenneuvokseksi 1867 ja varapresidentiksi 1874. Granfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.

Granfeltin lapsia olivat hovioikeudenneuvos, kansanedustaja George Granfelt sekä rikos- ja prosessioikeuden professori, kansleri Hjalmar Granfelt, samoin kuin taiteilija Sigrid Granfelt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Otto Fabian Nimrod Granfelt. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 13.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Robben Island  
RobbeneilandView and modify data on Wikidata Robben Island kuvattuna Pöytävuorelta.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Robbeneiland |
| Sijainti | 
7400 Western CapeEtelä-Afrikka |
| Vesialue | 
Pöytäsaarenlahti |
| Merialue | 
Atlantti |
| Korkein kohta | 
Minto Hill, 30 m |
| Pinta-ala | 
5,07 km² |

Väestö| Luokitus | 
Etelä-Afrikan kansallinen kulttuuriperintökohde (26. toukokuuta 2006)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Robben Island** (afrikaansiksi *Robbeneiland*) on Etelä-Afrikassa Kapkaupungin edustalla sijaitseva saari. Se sijaitsee 13 kilometrin päässä Kapkaupungista. Saarella toimi vankila, jossa pidettiin apartheidin aikana poliittisia vankeja. Heistä kuuluisin, Etelä-Afrikan myöhempi presidentti Nelson Mandela, vietti saarella 18 vuotta. Eteläafrikkalaisten lisäksi saarella oli myös namibialaisia vankeja, joista kuuluisin oli Herman Andimba Toivo ya Toivo.

Robben Islandilla oli asutusta jo kivikaudella, jolloin meri oli alempana ja saarelle pääsi mantereelta kävellen.*lähde?* 1600-luvulta asti saarta on käytetty eristyspaikkana. Saari sai nimensä, kun alankomaalaiset nimesivät sen saarella tavattujen hylkeiden (*robben*) mukaan. Saarella oli leprasairaala vuoteen 1931 ja sotilastukikohta vuoteen 1960 saakka.

Vankila suljettiin ja vuonna 1991 ja siitä tehtiin museo. Saari lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robben Island Unesco. Viitattu 2.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Williams, Lizzie et al.: *Etelä-Afrikka*, s. 75. Suomentanut Ilkka Rekiaro. Helsinki: Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5408-0.
3. ↑  Robben Island -museo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robben Island** Wikimedia Commonsissa
**Maiju Leskinen** (nyk. Growick, s. 1955) on suomalainen entinen malli, joka teki 1970-luvulla uraa New Yorkissa. Hän on missi Kaarina Leskisen nuorempi sisar. Hän on asunut vuodesta 2013 Floridan Palm Beachissä puolisonsa, mainosmies ja kirjailija Phil Growickin kanssa. Heillä on 1980-luvulla syntynyt poika.

Miss Helsingiksi 1970-luvun alussa kruunattu Maiju Leskinen pääsi 17-vuotiaana yhdysvaltalaisen mallitoimisto Wilhelminan listoille ja töihin New Yorkiin vuonna 1973. Hän teki mallintöitä kymmenisen vuotta, oli sitten kotirouvana ja toimi 1990-luvulta alkaen parikymmentä vuotta kouluavustajana.

Suomalaiset naistenlehdet raportoivat 1970-luvulla tarkkaan Maiju Leskisen vaihtuvista miljonäärikumppaneista. Muun muassa 1980-luvun taitteessa Leskinen oli kihloissa bestsellerkirjailija Harold Robbinsin kanssa. Vuonna 1982 *Helsingin Sanomat* piikitteli Maiju Leskisen *Anna*-lehdessä otsikkoon nostettua haastattelurepliikkiä: "Täkäläiset ystäväni ovat kauniita ja kuuluisia ihmisiä. Kutsuillani ei juuri rumia ihmisiä näy."

Lähteet
-------

1. ↑  Entisen Miss Suomen suhdekurimus: Mies petti useiden naisten kanssa – "Hälytyskellojen olisi pitänyt soida." (Arkistoitu – Internet Archive) *Ilta-Sanomat* 20.10.2014. Viitattu 23.5.2019.
2. ↑  Tuppurainen, Tarja: Amerikkalainen mallitoimisto iski silmänsä 17-vuotiaaseen Maijuun – 70-luvun New York vei helsinkiläistytön mennessään: "Elämä oli ällistyttävän hauskaa!" *Ilta-Sanomat*.  2.9.2018. Viitattu 24.5.2019.
3. ↑  Sikari, Sami: Ne menneet ihmiset.  *Helsingin Sanomat*, 29.12.1979, s. 13. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Koljonen, Vesa-Pekka: Niitä [aikakauslehtiä] ilman ei voi elää.  *Helsingin Sanomat*, 15.2.1982, s. 19. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Nocturnal** on kuvanveistäjä Anu Kiiskisen suunnittelema ympäristötaideteos Arabianmäen puistossa Helsingin Toukolan kaupunginosassa.

Arabianmäen puisto on rakennettu vuonna 1999. Nykyisen puiston ympärillä on vanhoja Arabian tehtaiden isännöitsijöiden asuntoina olleita huviloita ja puisto on rakennettu huviloiden puutarhapalstoille. Hämeentien toisella puolella on Arabian tehdasrakennuksia. Kiiskinen suunnitteli ympäristötaideteoksen luomaan yhteyttä puiston vanhojen puuhuviloiden ja kadun toisella puolella olevan Arabian tehtaan ja nykyisen taideteollisuuskeskuksen välille.

*Nocturnal* myös valaisee.
Taideteos on sijoitettu kivetylle aukiolle puiston Hämeentien puoleiseen osaan.

Teos muodostuu jonosta noin 7,5 metriä korkeita teräspylväitä, joiden yläosia yhdistää polveileva metallirakenne. Pylväsjono kaartuu aukiolla puolikaaren muotoon. Teoksen teräsosat ovat harmaita. Teräspylväissä on myös valaisimet.

Anu Kiiskinen (s. 1964) on suomalainen kuvataiteen maisteri, jonka julkisia ympäristötaideteoksia on myös Mustankivenpuistossa Vuosaaren Kallahdessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vanninen, Anna: Onko Toukolassa vuoristorata?  14.11.2012. Sanoma Media Finland. Viitattu 9.3.2015.
2. ↑  Arabianmäki MA-Arkkitehdit. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  Arabianmäen puisto *Arabian kotikaupunkipolut*.  3.9.2012. ARTOVA - Arabianranta–Toukola–Vanhakaupunki -kulttuuri- ja kaupunginosayhdistys ry.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 9.3.2015.
4. ↑  Anu Kiiskinen: Nocturnal HAM Helsinki.  Arkistoitu 22.4.2020. Viitattu 1.3.2020.
5. ↑  Anu Kiiskinen Suomen Kuvanveistäjäliitto ry.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 10.3.2015.
**Erik Johan von Fieandt** (1. maaliskuuta 1762 Kuopio – 16. elokuuta 1810 Tukholma) oli Ruotsin vallan aikainen suomalainen upseeri ja varamaaherra.

Von Fieandtin vanhemmat olivat vänrikki Johan Henrik von Fieandt ja Kristina Elisabet Bure. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1798 Katarina Charlotta Duncan. Von Fieandt tuli ylioppilaaksi 1776 Turussa ja aloitti sotilasuran Savon kevyessä jalkaväkirykmentissä 1776. Korpraali hänestä tuli 1777, varusmestari 1778, vänrikki 1779 ja luutnantti 1785. Hän siirtyi Karjalan jääkäriosastoon ja yleni kapteeniksi 1788, armeijanmajuriksi 1789, majuriksi 1791, everstiluutnantiksi 1795 ja lopulta armeijaneverstiksi ja Karjalan jääkäriosaston päälliköksi 1803. Von Fieandt toimi Savon ja Karjalan läänin virkaa tekevänä maaherrana vuonna 1803. Hän erosi sotaväestä 1805.

Erik Johan von Fieandtin ja Katarina Charlotta Duncanin poika oli kenraalimajuri Erik Gustav von Fieandt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Erik Johan von Fieandt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.8.2023.
**LouLou D’vil** (oik. **Inka Nevala**, s. 10. huhtikuuta 1980*lähde?*) on suomalainen graafikko ja kansainvälisesti menestynein suomalainen burleskiesiintyjä.

D’vil aloitti esiintymisensä vuonna 2008. Hänet valittiin Vuoden tulokkaaksi (*Best Debut*) maailman suurimmassa, vanhimmassa ja arvostetuimmassa burleskitapahtumassa (*Burlesque Hall of Fame*) Yhdysvaltain Las Vegasissa vuonna 2011. Vuonna 2013 hän voitti samaiset kilpailut *Miss Exotic World* -tittelillä.  Hänet valittiin myös klassisimmaksi kilpailijaksi.

Ensimmäiseksi perintöprinsessaksi hän pääsi *Queen of Burlesque* -kisassa Yhdysvaltain New Orleansissa.

Karismaattisen esiintymistyylin lisäksi D’vil on tunnettu loisteliaista asuistaan. Hänen tyylinsä burleskissa on *Bump’n’Grind*.

Hän on esiintynyt *Unstoppable Gorg* -pelin välikohtauksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Burleskitähti LouLou D'vil tekee kiusoittelusta taidetta *suomenkuvalehti.fi*.  10.12.2011. Suomen Kuvalehti. Viitattu 6.7.2013.
2. ↑  Polar Artistit (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  TS 26.6.2013[vanhentunut linkki]
4. ↑  Aamulehti 5.6.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  IS 21.2.2012[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* LouLou D’vil Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Oscar Johan Mechelin** (4. kesäkuuta 1851 Oslo – 10. elokuuta 1900 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Mechelinin vanhemmat olivat senaattori Henrik Adolf Mechelin ja Eugénie Octavie Joséphine Cathérine Tricot de Mouceaux ja puoliso vuodesta 1892 vapaaherratar Eva Elisabeth Silfverhjelm (k. 1941), kenraali Carl Silfverhjelmin tytär. Mechelin tuli ylioppilaaksi 1869, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1876 ja sai varatuomarin arvon 1880. Hän oli kenraalikuvernöörinkanslian kanslisti 1883–1889, keisarin Suomen kanslian apulaistoimitussihteeri 1889–1991 ja johtaja valtiokonttorissa 1891–1900. Keisarin hovin kamarijunkkarin arvon Mechelin sai 1888. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1888 ja 1900.

Lääkäri, valtiopäivämies Adolf Constantin Mechelin oli Oscar Johan Mechelinin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin oli Viitattu 22.4.2021.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Mechelin Oscar Johan Viitattu 22.4.2021.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Mechelin Adolf Constantin Viitattu 7.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Abadainin palatsi** (arab. قصر عابدين‎, *Qaṣr ‘Ābadayn*) on palatsi Egyptin pääkaupungissa Kairossa. Sen rakennutti vuonna 1863 Egyptin kediivi Ismail valtionpäämiehen uudeksi asunnoksi. Myöhemmin se on ollut monien historiallisten tapahtumien keskiössä. Nykyisin palatsi on yksi Egyptin presidentin virka-asunnoista.

Palatsi
-------

Portti sisäänkäynnillä.
Abadainin palatsi sijaitsee Kairossa. Palatsi on rakennettu eurooppalaiseen tyyliin. Se on kaksikerroksinen ja käsittää useita pihoja ja sisäänkäyntejä. Pääsisäänkäynti sijaitsee rakennuksen pohjoisosassa. Palatsi käsitti alkujaan 500 huonetta tai salia. Ensimmäisessä kerroksessa on kaksi salonkia. Palatsissa on myös alun perin valtionpäämiehen asuntona valtaistuinsali ja kuninkaan huoneisto. Sisustus käsittää esimerkiksi marmorilattioita, seinien kohokuvia ja ikkunoiden värillisiä laseja.

Historia
--------

Ahmad Urabi kohtaa kediivi Tawfiqin palatsin edustalla, maalaus.
Egyptin valtionpäämiesten virallinen asuinpaikka oli ollut pitkään Saladinin linnoitus. Uuden virka-asunnon rakennutti valtaan noussut Egyptin kediivi Ismail. Rakennuksen suunnitteli ranskalainen arkkitehti. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1863 ja ne kestivät 10 vuotta. Rakennuspaikalla oli aikaisemmin vain viljelymaata, mutta palatsin rakentamisen yhteydessä sen ympärille rakennettiin uusi kaupunginosa eurooppalaisen ruutukaavan mukaisesti perinteisten mutkittelevien katujen sijaan. Palatsi käsitti myös ylellisen koristelun. Sen rakennuttaminen loi huomattavan loven valtion kassaan.

Palatsi oli myöhemmin monen Egyptiä koskeneen historiallisen tapahtuman ytimessä. Niin sanotun Urabi-kapinan aikana Ahmad Urabi kohtasi kediivi Tawfiqin pakottaen tämän taipumaan vaatimuksiinsa, mutta kukistui myöhemmin itse brittien väliintulossa. 4. helmikuuta 1942 britit piirittivät palatsin sotilailla ja panssarivaunuilla pakottaen kuningas Faruqin nimittämään Mustafa al-Nahhasin Egyptin pääministeriksi ja korvaamaan brittien liian saksalaismyönteisenä pitämä aikaisempi hallitus. Palatsi on toiminut presidentti Anwar Sadatin kaudelta lähtien presidentin virka-asuntona. Presidentinpalatseja on kaikkiaan kahdeksan. Palatsissa toimii myös kolme museota.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Abdeen Palace Presidency of the Arab Republic of Egypt. Viitattu 27.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  Andrei Sergejeff: *Egyptin historia: Kleopatran ajasta arabikevääseen*. Gaudeamus. ISBN 978-952-345-573-3.
3. ↑  Presidential Palaces State Information Service. Viitattu 27.9.2021. (englanniksi)
**Karl Jakob Helander** (1. huhtikuuta 1816 Saloinen – 27. helmikuuta 1879 Turku) oli suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Helanderin vanhemmat olivat kirkkoherra Anders Helander ja Anna Magdalena Kihlgren ja puolisot vuodesta 1842 Karolina Sofia Eufemia Grönholm (k. 1870) ja vuodesta 1872 Tekla Sofia von Essen (k. 1912). Helander tuli ylioppilaaksi 1835, valmistui filosofian kandidaatiksi 1840 ja vihittiin papiksi 1845. Rovastin arvon Helander sai 1854. Hän toimi Turun lukiossa opettajana 1841–1849 ja vararehtorina 1950. Taivassalon kirkkoherraksi Helnader tuli 1850. Vehmaan vt. lääninrovasti hän oli vuodesta 1867 ja vakinainen vuodesta 1870, vt. tuomiorovastina Helander toimi 1872 ja 1877. Hän oli Turun tuomiokapitulin jäsen 1845–1851 ja 1870–1879. Helander oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863.

Rovasti, rehtori ja valtiopäivämies Viktor Laurentius Helander oli Karl Jakob Helanderin veli.

Julkaisuja
----------

* *Hebreiska nominernas declinationslära*, 1847

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Jakob Helander. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 12.12.2020)
2. ↑  Suomen papisto: Helander, Karl Jakob Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. (Viitattu 12.12.2020)
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Viktor Laurentius Helander. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 12.12.2020)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1863 |
| --- |
|  |
| Arkkipiispa:Edvard Bergenheim |
|  |
| Edustajat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Piispat | 
* Robert Frosterus
* Carl Gustaf Ottelin

 |
|  |
| Turun arkkihiippakunta | 
* Ehström
* von Essen
* Geitlin
* Granfelt
* Grönberg
* Helander
* H. Heikel
* Hellén
* Hertzberg
* Lilius
* Renvall
* Rosengren
* Schauman
* Stenbäck
* Sulin

 |
|  |
| Porvoon hiippakunta | 
* Alopaeus
* Borenius
* Bergh
* Beyrath
* Granfelt
* Hackzell
* Nordström
* Sirén
* Snellman

 |
|  |
| Kuopion hiippakunta | 
* Bergh
* Borg
* Castren
* Europaeus
* A. Heikel
* Saxbäck

 |

 |

 |
**Sebastian von Knorring** (9. maaliskuuta 1815 Vehmaa – 7. tammikuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi, pormestari ja valtiopäivämies.

Von Knorringin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni, vapaaherra Johan Fredrik Ludvig von Knorring ja Katarina Lovisa Wittfooth ja puoliso vuodesta 1842 Fredrika Ottiliana Flinckenberg (k. 1891). Hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies Johannes Alarik von Knorring oli heidän poikansa. Sebastian Von Knorring tuli ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837. Varatuomarin arvon hän sai 1840 ja kihlakunnantuomarin arvon 1852. Von Knorring oli Turun hovioikeuden auskultantti 1837 ja Viipurin hovioikeuden auskultantti 1839. Toimittuaan vt. tuomarina hän oli Viipurin läänin maanjako-oikeuden vt. sihteeri 1853–1856 ja Rauman pormestari vuosina 1859–1863. Raaseporin tuomiokunnan tuomariksi hän tuli 1863 ja Mäntsälän tuomiokunnan tuomariksi 1874. Jääsken tuomiokunnan tuomarina von Knorring toimi 1878–1890. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1888. Von Knorring oli kuollessaan Suomen vanhin lakimies.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Sebastian von Knorring. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 14.12.2020.
2. ↑  Kuolleita. *Päivälehti*, 9.1.1903, s. 2.
*Tämä artikkeli käsittelee taiteen esittelypaikkaa. Sanalla galleria on myös muita merkityksiä.*
Tate Liverpool on yksi neljästä englantilaisesta Tate gallerian toimipaikasta.
Joensuun taidemuseon ensimmäisen kerroksen näyttelytiloja.
**Taidegalleria** on paikka, jossa esitellään kuvataidetta, kuten maalauksia, taidegrafiikkaa, veistoksia, valokuvia tai taideteollisuutta. Galleriassa voi olla myös performansseja tai muita esityksiä.

Sanaa taidegalleria on käytetty myös synonyyminä taidemuseolle, esimerkiksi vuonna 1882 avattu Cygnaeuksen galleria on Suomen vanhin taidemuseo. Kansallisgalleria on Valtion taidemuseon tilalle vuonna 2014 tullut kolmen museon kokonaisuus. Taidemuseoita ovat myös Tate Gallery Englannissa ja Tretjakovin galleria Moskovassa. Lähellä taidegalleriaa on myös taidehalli.

Aikaisemmin taidegalleriaa kutsuttiin myös nimellä taidesalonki. Niistä pitkäaikaisin Suomessa on Strindbergin taidesalonki, joka toimi Helsingissä 1898–1991.

Taidegallerian toiminta
-----------------------

La Familia galleriassa Seattlessa.
Taidegalleriat ovat yleisölle yleensä ilmaisia. Ne sijaitsevat yleensä liike- tai toimistohuoneiksi suunniteluissa tiloissa, jotka on saneerattu näyttelytiloiksi. Suurissa kaupungeissa saattaa olla useita galleria-alueita. Gallerian näyttelyt ovat yleensä joko yksityis- tai yhteisnäyttelyitä, joissa on esillä uutta taidetta. Näyttelyt ovat yleensä auki 3–4 viikkoa. Näyttelyohjelma laaditaan usein vuosittain tai puolivuosittain etukäteen ja näyttelyaikaa haetaan hyvissä ajoin. Näyttelyyn ja taiteilijaan liittyvän tiedon ohella näyttelyssä tapaa olla teosluettelo. Myydyt teokset merkitään punaisella ja varatut teokset vihreällä merkillä.

Galleriat saattavat erikoistua esimerkiksi kuvanveiston tai valokuvauksen esittelyyn. Lisäksi galleria voi olla yksityinen tai yhdistyksen, taiteilijaseuran tai julkisen yhteisön, kuten kunnan tai kaupungin ylläpitämä. Suomessa näyttelynpitäjä maksaa usein galleriavuokran, johon saattaa kuulua valvonta ja muita kustannuksia. Usein galleria perii myös myyntiprovision myydyistä teoksista.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taidegalleria**.
* Maritta Mellais, Sata vuotta taidekaupan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive), Strindbergin taidesalongin arkiston tallennustyö Kuvataiteen keskusarkistossa, Dokumentti 2/2001, Kuvataiteen keskusarkisto, Valtion taidemuseo.
* Taidegalleriatilasto 2016 Frame.  Arkistoitu 31.8.2018. Viitattu 30.8.2018.
* Taidegalleriatilasto 2017 Frame. Viitattu 30.8.2018. [vanhentunut linkki]
**Petrus Sild (Sildh)** (n. 1490 – viim. 1541) oli suomalainen pappi ja Turun tuomiokapitulin arkkiteini.

Sild opiskeli Rostockin yliopistossa vuodesta 1510 ja valmistui sieltä maisteriksi 1513. Pappina Suomessa hän työskenteli vuodesta 1515. Vuonna 1526 hän oli luultavasti jo kaniikki, osallistuen muun muassa tuomiorovasti Jaakko Johanneksenpojan testamentin toimeenpanoon Pietari Särkilahden kanssa. Sildin oletetaan tulleen arkkiteiniksi juuri Särkilahden jälkeen, Kustaa Vaasa vahvisti Turun tuomiokapitulin toimenpiteen kesällä 1529. Hän oli myös viran varsinaisista haltijoista viimeinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, V osa: Saari–Ö*, s. 116. Porvoo: WSOY, 1934.

Aiheesta muualla
----------------

* Petrus Sild Kansallisbiografiassa (Maksullinen artikkeli, Viitattu 17.11.2019)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Neftekamsk** (ven. Нефтекамск, baškiiriksi Нефтекама, *Neftekama*) on noin 121 733 asukkaan kaupunki Baškortostanin tasavallan luoteiskolkassa Kaman varrella, 250 kilometriä pääkaupungista Ufasta luoteeseen. Jos tarkastellaan hieman laajempaa, lähistön maaseutua sisältävää **Neftekamskin kaupunkipiirikunta**a, asukkaita oli vuonna 2010 yhteensä 133 535.

Neftekamsk sijaitsee Krasnokamskin piirin sisällä, muttei ole sen osa.

Historia
--------

Neftekamsk perustettiin vuonna 1957 ja kaupunki siitä tuli 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 10.7.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Goroda Rossii: Neftekamsk *Goroda Rossii (1994) kirjan kaupunkiartikkelin nettiversio*. Viitattu 10.7.2013. (venäjäksi)

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly


Baškortostanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Abzelilovo • 
*Agidel* • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
*Kumertau* • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
*Mežgorje* • 
Mijak • 
Miškino • 
*Neftekamsk* • 
Nurimanov • 
*Oktjabrski* • 
*Salavat* • 
Salavat • 
Šaran • 
*Sibai* • 
Sterlibaševo • 
*Sterlitamak* • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
*Ufa* • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
**Carl Henrik Bartram** (22. joulukuuta 1843 Rauma – 28. heinäkuuta 1936 Hämeenlinna) oli suomalainen lääkäri, kunnallispoliitikko ja kollegineuvos.

1600-luvun alussa Raumalle muuttaneeseen hollantilaiseen kauppiassukuun kuuluneen Carl Bartramin vanhemmat olivat kauppalaivuri, kauppias Carl Fredrik Bartram ja Katarina Henriette Paqvalin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1863 Turun kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869, lääketieteen kandidaatiksi 1871 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1875.

Bartram oli aluksi Hämeenlinnan vt. piirilääkärinä vuosina 1876–1877 ja sen jälkeen lääkärinä muun muassa Raumalla, Iisalmessa ja Mikkelissä. Hän oli Hämeenlinnan kaupunginlääkärinä 1878–1908 sekä 7. Hämeen tarkk'ampujapataljoonan lääkärinä 1881-1903, Hämeen kutsuntapiirin lääkärinä 1882-1899 ja lääninvankilan lääkärinä 1897-1913. Tämän jälkeen Bartram toimi yksityislääkärinä Hämeenlinnassa. Hän oli 1878–1899 toimineen Hämeenlinnan kylpylaitoksen lääkärinä ja johtajana. Kaikkiaan Bartram toimi Hämeenlinnassa lääkärinä kuudenkymmenen vuoden ajan ja hän oli kuollessaan 92-vuotiaana Suomen vanhin lääkäri. Bartram sai kollegineuvoksen arvon 1892.

Bartram oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1879–1905, valtuuston puheenjohtajana 1887–1894 ja 1899 sekä varapuheenjohtajana 1895–1896 ja 1898. Hän oli useita vuosikymmeniä Hämeenlinnana terveydenhoitolautakunnan ja kaupunginsairaalan johtokunnan puheenjohtajana. Bartramin aloitteesta Hämeenlinnaan perustettiin ensimmäiset yleiset uimalat ja hän vaikutti myös sähkö- ja vesilaitoksen perustamiseen kaupunkiin sekä Hämeenlinnan Rantapuiston uudistamiseen. Bartram oli Hämeenlinnan Säästöpankin hallituksen puheenjohtana kolmen vuosikymmenen ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Häme-Wiki : Carl Henrik Bartram (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ahveniston hautausmaan virtuaalipolku : Bartram, Carl hovineuvos, lääkäri, katuvalojen isä, 1843–1936
4. 1 2 3 4  Tohtori Carl Bartram, Aamulehti, 29.07.1936, nro 202, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3 4  Kollegineuvos Carl Bartram, Hämeen Sanomat, 29.07.1936, nro 171, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Hämeenlinnan Lydia : Kylpylaitos (Arkistoitu – Internet Archive)
**Náxoksen suolajärvi** (kreik. Αλυκή Νάξου, *Alykí Náxou*) on laguunimainen suolajärvi Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä saaren itärannikkoa Ágios Geórgioksen lahden pohjukassa noin 2,5 kilometriä lounaaseen Náxoksen kaupungista. Järven pinta-ala on noin 0,8 neliökilometriä.

Náxoksen suolajärvi on Kykladien saarten suurimpia järviä ja merkittävimpiä kosteikkoalueita. Se on tärkeä lintualue. Järvi saa vetensä pääosin Zas-vuoren sadevesistä, ja se on lähes kuivana elo–lokakuussa. Entisaikaan järveä käytettiin suolantuotantoon ja kalankasvatukseen. Aiemmin järvi oli laajemmin yhteydessä mereen, mutta sittemmin se on erotettu merestä selvemmällä pengerryksellä, jonka läpi kulkee ainoastaan kapea kanava mereen.

Heti järven itäpuolella sijaitsee Náxoksen lentoasema, joka rakennettiin järven itäosan päälle vuonna 1985. Tätä ennen järvi oli lähes kaksi kertaa suurempi. Meressä suolajärven edustalla sijaitsee Mantón saari. Järvestä noin kilometrin lounaaseen sijaitsevat Kókkines Límnes -suolajärvet, jotka tunnetaan myös Ágios Prokópioksen laguuneina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αλυκή Νάξου *Natura Graeca*. Viitattu 1.9.2022.
**Johan Gustaf Wilhelm Brummer** (20. kesäkuuta 1834 Geta – 11. kesäkuuta 1894 Geta) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.

Brummerin vanhemmat olivat tilanomistaja, filosofian maisteri Wilhelm Fredrik Brummer ja Karolina Gustava Lovisa Lundenius. Brummer tuli ylioppilaaksi 1855 ja suoritti kameraalitutkinnon 1856. Hän toimi vuodesta 1857 upseerina venäläisissä joukko-osastoissa. Hänet aateloitiin vuonna 1870. Brummer yleni luutnantiksi 1867, alikapteeniksi 1869 ja majuriksi 1871. Hän oli vuosina 1871–1879 Suomen rautateiden santarmipoliisihallituksen päällikönä Helsingissä. Hän palveli viimeksi jalkaväen varikkojoukoissa ja erosi sotapalveluksesta everstiluutnanttina vuonna 1892.

Brummer oli valtiopäiväedustajana aatelissäädyssä vuoden 1872 valtiopäivillä.

Brummerin veli oli kenraalimajuri, valtiopäivämies Karl Magnus Emil Brummer

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Brummer Johan Gustaf Wilhelm Viitattu 9.8.2021.
2. 1 2 3  Harry Halén: *Santarmisto Suomessa: Suomenmaalainen santarmikunta 1817–1917*, s. 21, 25. Unholan aitta 41. Helsinki 2013.
3. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid landtdagen i Helsingfors år 1872. Protokoll fördt hos Högl. Ridderskapet och Adeln å Landtdagen I Helsingfors år 1872. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1874, s. 431-433.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Brummer Karl Magnus Emil Viitattu 9.8.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Zlatoust** (ven. Златоу́ст) on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Aijoen rannalla 160 km Tšeljabinskistä länteen. Kaupungin nimi tulee kirkkoisä Johannes Krysostomoksen venäjäksi käännetystä nimestä, sillä kaupunki perustettiin lähelle hänelle omistettua kirkkoa. Zlatoustin asukasluku vuonna 2010 oli 174 962.

Historia
--------

Zlatoust noin vuonna 1910 (Sergei Prokudin-Gorskin valokuva).
Zlatoust perustettiin 1754 rautaruukkia rakentaville työmiehille. 1774–1776 työläiset osallistuivat Jemeljan Pugatšovin johtamaan kapinaan. Toinen epäonnistunut kapina, lakko hajotettiin väkivaltaisesti 1903. 1800-luvun alussa Zlatoustiin perustettiin asetehdas, ja Zlatoust muistetaan Venäjällä siitä, että siellä tehtiin ensimmäiset miekat ja tykit, jotka oli valmistettu venäläisistä raaka-aineista.

Venäjän sisällissodassa bolševikit saivat kaupungin hallintaansa maaliskuussa 1918, mutta valkoiset valtasivat kaupungin takaisin kesällä, kunnes Puna-armeija miehitti kaupungin vuoden kuluttua.
Neuvostoliiton aikana Zlatoustista tuli teollisuuskaupunki, joka oli erikoistunut metallurgiaan, konetekniikkaan, työkaluihin ja ruoanjalostukseen.

Koko Zlatoustin historian aikana kaiverrustaide on elänyt voimakkaana kaupungissa. Kaiverruksia tehtiin alun perin pääosin teräaseisiin, mutta neuvostoaikana kaiverrettiin metallilevyihin. Aseisiin kaivertaminen on elpymässä.

Perinteisesti Zlatoust, kuten koko Uralin alue, on kuuluisa pelmenistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 25.7.2012. (venäjäksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Tšeljabinskin alueen vaakunaTšeljabinskin alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Hallintokeskus: Tšeljabinsk**Aša ·  Bakal ·  Jemanželinsk ·  Jurjuzan ·  Južnouralsk ·  Karabaš ·  Kartaly ·  Kasli ·  Katav-Ivanovsk ·  Kopeisk ·  Korkino ·  Kusa ·  Kyštym ·  Magnitogorsk ·  Miass ·  Minjar ·  Njazepetrovsk ·  Ozjorsk ·  Plast ·  Satka ·  Sim ·  Snežinsk ·  Troitsk ·  Trjohgornyi ·  Tšebarkul  ·  Ust-Katav ·  Verhnyi Ufalei ·  Verhneuralsk ·  Zlatoust |