recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koronaa käsittelevä ohjevideo Louisianan kreoliksi
**Louisianan kreoli** (omakielinen nimi *Kouri-Vini*) on ranskan kieleen perustuva kreolikieli, joka on saanut vaikutteita myös alueen alkuperäisasukkaiden kielistä ja afrikkalaisista kielistä. Sitä puhutaan pääosin Louisianassa louisianan kreolien parissa. Kielen lähimpiä sukulaisia ovat mm. haitinkreoli ja Saint Lucian kreoli.

Kielen katsotaan olevan uhanalainen, sillä sitä puhuvat eniten vanhimmat sukupolvet, joista 4,6 % puhuu vain kreolia.*lähde?* Nuoret, alle 30-vuotiaat käyttävät ensisijaisesti englantia. 112 465 ihmistä (2,4 % koko väestöstä) ilmoitti käyttävänsä kreolikieltä kotonaan ja heistä 700 ilmoitti osaavansa englantia huonosti.*lähde?* Ethnologuen mukaan kieltä puhuu 70 000 ihmistä.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla.

Fonologia
---------

### Konsonantit

|  | Labiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nasaali** | m |  | n |  | ɲ | ŋ |
| **Klusiili** | p | b |  | t | d |  |  | k | g |
| **Affrikaatta** |  |  |  | ʧ | ʤ |  |  |
| **Frikatiivi** |  | f | v | s | z | ʃ | ʒ |  |  |
| **Tremulantti** |  |  | r |  |  |  |
| **Lateraali** |  |  | l |  |  |  |
| **Puolivokaali** |  |  |  |  | j | w |

Lähde:

### Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| **Suppea** | i | y |  | u |
| **Puolisuppea** | e | ø |  | o |
| **Puoliavoin** | ɛ | œ |  | ɔ |
| **Avoin** |  | a |  |

Puoliavoimet vokaalit voivat esiintyä myös nasaalisena. Lisäksi nasaalinen /a/ ralisoituu muodossa [ɑ̃].

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ethnologue: Louisiana Creole (englanniksi) Viitattu 5.7.2015.
2. ↑  Glottolog 4.3 - Louisiana Creole French *glottolog.org*. Viitattu 4.5.2021.
3. ↑  Did you know Louisiana Creole is severely endangered? *Endangered Languages*. Viitattu 4.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  ScriptSource - Louisiana Creole written with Latin script *scriptsource.org*. Viitattu 4.5.2021.
5. 1 2  APiCS Online - Survey chapter: Louisiana Creole *apics-online.info*. Viitattu 4.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* A Linguistic and Cultural Comparison of Haitian Creole and Louisiana Creole (englanniksi)
* Puhuttua Louisianan kreolia

Kreolikielet
Agalegan kreoli | Albanyn hollanti† | Antiilien kreoli | Berbicen hollanti† | Ceylonin hollanti | Chagossialainen kreoli | Chavacano | Fa D’ambu | Guadeloupen kreoli | Haitin kreoli | Hiri-motu | Karipúna | Kituba | Kreyol | Kria | Kriol | Louisianan kreoli | Mohawk hollanti† | morisyen | Neekerihollanti† | Norfuk | Palenquero | Papiamentu | Petjo | Pijin | Pitcairnin kieli | Ranskan Guayanan kreoli | Réunioninkreoli | Seychellien kreoli | Skepi† | Sranantongo | Tayo | Tok-pisin | Unserdeutsch
Kulebakin museona toimii 1896 rakennettu näyttelyrakennus, joka on siirretty Nižni Novgorodista.
**Kulebaki** (ven. Кулеба́ки) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla 188 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Kaupunki on Kulebakin piirin keskus. Sen kautta kulkee Muromin ja Arzamasin välinen maantie. Navašinon asemalta haarautuu kaupunkiin johtava sivurata. Asukkaita on 37 200 henkeä (vuonna 2007).

Kulebakin kylä tunnetaan 1600-luvun lopulta lähtien. Vuonna 1866 paikkakunnalle perustettiin metallitehdas, josta kehittyi yksi Venäjän suurimpia. Kaupunginoikeudet Kulebaki sai vuonna 1932. Nykyään siellä on lähinnä metalli- ja elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 226. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulebaki**.
* Kulebakin piirin sivusto (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
**Hondo, yksinäinen vaeltaja** (engl. *Hondo*) on vuonna 1953 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka on ohjannut John Farrow. Pääosissa esiintyvät John Wayne, Geraldine Page, Ward Bond, Lee Aaker ja Leo Gordon. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Louis L’Amourin lännenkertomukseen *The Gift of Cochise* (1952), jonka pohjalta hän seuraavana vuonna julkaisi bestseller-romaaninsa *Hondo*. Kirja on sittemmin valittu moneen kertaan yhdeksi parhaista lännenromaaneista. Geraldine Page sai Oscar-ehdokkuuden parhaan naissivuosan esittäjän roolistaan tässä yhdessä ensimmäisistä elokuvistaan.

Juoni
-----

Yksinäinen ratsastaja Hondo Lane (John Wayne) suojelee syrjässä asustavaa itsepäistä naismaanviljelijää Angie Lowea (Geraldine Page), joka ei intiaanien uhkaavista varoituksista huolimatta suostu poistumaan kotitilaltaan. Hondosta tulee myös eräänlainen isähahmo Angien nuorelle pojalle Johnnylle (Lee Aaker). Angie odottaa sinnikkäästi raakaa aviomiestään Ediä (Leo Gordon) palaavaksi. Samalla hän kuitenkin kietoutuu yhä enemmän häntä auttavan muukalaisen eli Hondon pauloihin. Hondo on kovien kokemustensa karaisema mies, jonka sydän silti taipuu myös sympatiaan ja rakkauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nummelin, Juri: *Kuudestilaukeavat. Amerikkalaisia länkkäripokkareita suomeksi*, s. 168. BTJ Kirjastopalvelu Oy, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hondo, yksinäinen vaeltaja* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Inupiat-perheen äiti ja isä sylissään noin 6-vuotias poika. Kuvattu vuonna 1929. Perheenjäsenillä on päällään hupulliset turkikset. Vanhemmat hymyilevät, poika on vakava.Kuva inupiat-perheestä vuodelta 1929.
**Inupiatit** tai **iñupiatit** ovat Pohjois-Alaskassa elävä inuiittikansa, joka elää Alaskan ja Kanadan pohjoisosissa ja Grönlannissa. Inupiatien perinteisiin elinkeinoihin kuuluvat karibujen, porojen, hirvien, mursujen ja maitovalaiden metsästys, kalastus ja keräily. Vastaavasti heidän perinteisiä ruokiaan ovat muktuk eli raaka ja jäinen valaanliha, hylkeenrasva, kala ja kuivattu karibunliha. Heidän perinteisten vaatteidensa ja saappaidensa valmistukseen on käytetty eläinten vuotia eli nahkoja, luuneulaa ja eläinten jänteitä. Iglujen sijaan inupiatien perinteinen asumus on kivistä ja ajopuusta tai valaanluusta rakennettu talo, joka on peitetty turpeella tai sammalella.

Inupiatien perinteisiä vaatteita vitriinissä Inupiat Heritage Center -perinnemuseossa Alaskan Utqiagvikissa. Vitriinissä housut ja tossut. Vieressä beige ja musta hupullinen turkistakki, joista beigessä mustavalkoista geometristä koristelua helmassa ja olkapäissä sekä punaiset kiristysnauhat hupussa.Inupiatien perinteisiä vaatteita Inupiatien perinnemuseossa Alaskan Utqiagvikissa.
Upper One Games ja E-Line Media ovat kehittäneet yhteistyössä inupiatien kanssa vuonna 2014 julkaistun videopelin nimeltä Never Alone, joka esittelee inupiatien kulttuuria.

Lähteet
-------

1. ↑  The Inupiat People *Kikiktagruk Inupiat Corporation*. Viitattu 9.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Never Alone - Game *Never Alone*. Viitattu 7.8.2022. (englanniksi)
**Kulikovon taistelu** (ven. Кулико́вская би́тва, *Kulikovskaja bitva*) oli venäläisten ja Kultaisen ordan joukkojen välillä Kulikovon niityllä 8. syyskuuta 1380 käyty taistelu, joka päättyi venäläisten voittoon.

1370-luvulla voimistunut Moskovan suuriruhtinaskunta ryhtyi johtamaan venäläisten taistelua mongolivalloittajia vastaan. Kultaisen ordan johtoon kohonnut kenraali Mamai päätti palauttaa sen vallan Venäjällä. Hän kokosi noin 100 000–150 000 miehen sotajoukon, johon mongolien ja tataarien lisäksi kuului myös tšerkessejä, osseetteja, armenialaisia, Volgan seudun kansoja sekä Krimin genovalaisia palkkasotureita. Mamain liittolaisena toimi Liettuan suuriruhtinas Jagello.

Kuultuaan ordan joukkojen liikkeistä kesäkuun lopussa Moskovan suuriruhtinas Dmitri Ivanovitš Donskoi ryhtyi keräämään venäläisiä sotajoukkoja Moskovassa ja Kolomnassa. 100 000–150 000 miehen armeijaan kuului moskovalaisia ja Moskovan ylivallan tunnustaneiden ruhtinaskuntien sotilaita. Novgorodin, Tverin, Nižni Novgorodin, Rjazanin ja Smolenskin joukot eivät osallistuneet sotaretkeen.

Venäläiset kohtasivat kenraali Mamain joukot Donin yläjuoksulla Kulikovon niityllä. Perimätiedon mukaan taistelu alkoi venäläisten ja tataarien sankareiden Aleksandr Peresvetin ja Tšelubein kaksintaistelulla, jossa molemmat saivat surmansa. Varsinaisessa taistelussa venäläiset tuhosivat Mamain joukot, joiden vetäytymistä he seurasivat 50 kilometrin matkan verran.

Vaikka Kulikovon taistelu ei vielä vapauttanutkaan Venäjää mongolivallasta, se heikensi suuresti Kultaista ordaa ja nopeutti sen hajoamista. Taistelun seurauksena Moskovan suuriruhtinaiden asema Venäjällä voimistui huomattavasti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Bolšaja Sovetskaja Entsilopedija, tom 13*, s. 587. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.5.2014).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Keskiaikaisen venäläistelun merkitykset luotiin jälkikäteen (Arkistoitu – Internet Archive) Itä-Suomen yliopisto

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kulikovon taistelu** Wikimedia Commonsissa
*Empire: Wargame of the Century*
*Empire Deluxe*
**Empire** on ensimmäisen kerran vuonna 1977 julkaistu vuoropohjainen strategiapeli, joka on yksinkertaisiin sääntöihin nojaava sotapeli.

Alkuperäisen *Empiren* suunnitteli ja ohjelmoi PDP-10:lle Walter Bright.*lähde?* Peli käännettiin VAX/VMS:lle, mikä käännettiin edelleen DOSille ja julkaistiin 1982. Viimeinen versio DOSin käännöksestä julkaistiin 1985.

Mark Baldwin suunnitteli ja ohjelmoi *Empireä* edelleen, ja Interstel julkaisi hänen pelinsä vuonna 1987 kaupallisesti nimellä *Empire: Wargame of the Century* useille alustoille. Baldwin ja Bob Rakosky suunnittelivat peliä edelleen, ja vuonna 1993 New World Computing julkaisi *Empire Deluxen* useille alustoille.

*Empiren* sääntöihin on perustunut lukuisia muita pelejä.

Pelin säännöt
-------------

Pelin kartta on ruudukko, jonka jokainen ruutu on maata, vettä tai kaupunki. Joka pelaajalla on pelin alussa yksi kaupunki, loput ovat puolueettomia.

Pelaajien hallitsemat kaupungit tuottavat sotayksiköitä, yhtä yksikkötyyppiä kerrallaan. Yksikkötyypit ovat:

* armeija, ainoa maayksikkö, ainoa joka kykenee valloittamaan kaupunkeja
* hävittäjälentokone, ainoa ilmayksikkö, muita yksiköitä huomattavasti nopeampi, mutta rajallisella kantamalla
* hävittäjälaiva, nopea mutta heikko sota-alus
* sukellusvene, heikko mutta tulivoimainen sota-alus
* miehistönkuljetusalus, kuljettaa armeijoita vesistöjen yli
* lentotukialus, kuljettaa ja huoltaa lentokoneita vesistöjen yli
* risteilijä, raskas sota-alus
* taistelulaiva, järeä sota-alus

Kahden yksikön taistelussa yksiköillä on yhtäläinen todennäköisyys osua vastustajaan. Armeija ja hävittäjälentokone eivät kestä yhtään osumaa, laivat useampia. Taistelu loppuu, kun toinen yksikkö on tuhoutunut.

Pelin voittaa pelaaja, joka valloittaa kaikki muiden pelaajien miehittämät kaupungit ja tuhoaa heidän armeijat.

*Empireen* pohjautuvissa myöhemmissä julkaisuissa oli yleensä enemmän ja monimutkaisempia sääntöjä, kuten lisää yksikkötyyppejä sekä taistelu- ja tuotantosääntöjä.

Muut pelit
----------

Peter Langston kehitti saman nimisen pelin *Empire* vuonna 1972 HP2000-tietokoneelle, jolloin sitä pelattiin kaukokirjoittimen avulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Benj Edwards: The Forgotten World of Teletype Computer Games *pcmag.com*.  4.4.2017. Viitattu 21.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Classicempire.com - myös ladattavia versioita
**Pine** (**P**rogram for **I**nternet **N**ews and **E**mail) on Washingtonin yliopistossa kehitetty ilmainen sähköposti- ja uutistenlukuohjelma. Ohjelman ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1989. Ohjelman kehitystyö loppui vuonna 2008.

Pinestä on olemassa sekä Unix-, MS-DOS (PC-Pine) että Windows-versio. Unix-version käyttöliittymä pohjautuu komentoriviin ja Pine käyttää vakioeditorinaan Picoa.

Monista muista Unix-ohjelmista Pine poikkesi siten, että se oli suunniteltu aloittelevaa käyttäjää varten ja helppokäyttöiseksi. Käytettävissä olevat toiminnot ovat koko ajan näkyvissä valikoissa, ja ne valitaan yhtä kirjainta painamalla. Myös Pico perustuu samaan filosofiaan. Molemmista ohjelmista tuli suosittuja niiden opiskelijoiden keskuudessa, jotka eivät halunneet opetella emacsia tai vitä.

Pine kehitettiin alun perin Elm-sähköpostiohjelman pohjalta. Ohjelman ensimmäisessä virallisessa julkistuksessa yliopiston ulkopuolelle vuonna 1992 ohjelman nimen vihjattiin tulevan sanoista *Pine Is No-longer Elm*.

Pinen korvaajaksi kehitettiin avoimen lähdekoodin sähköpostiohjelma Alpine.  Uusi versio julkaistiin, koska Washingtonin yliopisto kielsi modifoitujen Pine-ohjelmien jakamisen. Pinen lisenssi on ISC-lisenssin kaltainen, mutta yliopiston tulkinta erosi ISC:n tulkinnasta. Avoimen lähdekoodin sähköpostiohjelma Cone on toiminnaltaan ja ulkoasultaan Pinen klooni. Sen mukana tulee myös Leaf-editori.
Pico-editorista on myös avoimen lähdekoodin klooni nimeltä Nano.

Katso myös
----------

* Tekstipohjainen käyttöliittymä

Lähteet
-------

1. ↑  Pine Information Center--Pine Release Chronology & Version Changes. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Pine Project History *washington.edu*.  Arkistoitu. Viitattu 26.11.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Uutisryhmäviesti comp.mail.misc-ryhmässä 26.3.1992
4. ↑  Pine Information Center *washington.edu*.  Arkistoitu 22.6.2005. Viitattu 9.12.2014.
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ahtialan työväentalo** on Lahden kaupungin Ahtialan kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Vuoteen 1956 saakka Ahtiala kuului Nastolaan.

Historiaa
---------

Ahtialan työväentalo 1920-luvullaAhtialan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Ensimmäinen talo valmistui vuonna 1908. Se rakennettiin talkoovoimin, ja rahoitus kerättiin järjestämällä keräyksiä, arpajaisia ja iltamia. 1930-luvun alussa Lapuanliikkeen aikaan talo suljettiin ilmeisesti kommunistilakien nojalla. Sotien jälkeen se saneerattiin vielä käyttöön.

Vuonna 1945 yhdistys päätti erota Sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyä SKDL:n organisaatioon. Talo oli päässyt heikkoon kuntoon, ja lopulta yhdistys päätti purkaa sen ja rakentaa uuden. 23 yhdistyksen jäsentä takasi rakennushanketta varten tarvittavat pankkilainat omalla omaisuudellaan. Uusi talo rakennettiin vuosien 1963–1965 aikana; sadat talkoolaiset tekivät yhteensä yli 32 000 tuntia talkootyötä.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Ensimmäisellä talolla oli monipuolista kulttuuritoimintaa, raittiusvalistusta sekä liikunta- ja urheilutoimintaa. Lisäksi järjestettiin huveja, kuten iltamia, jotka tuottivat yhdistykselle tuloja ja olivat nuorille tärkeä kohtaamispaikka. Uudempi talo on sekä yhdistyksen omassa että vuokrakäytössä. Siellä on järjestetty muun muassa kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia sekä esitetty elokuvia. Vuonna 2016 talon pihamaalla juhlittiin yhdistyksen 110-vuotisjuhlia. Kansanedustaja Paavo Arhinmäki piti juhlapuheen.

Rakennus
--------

Vanha talo oli rankorakenteinen ja lautavuorattu, uudempi kiveä ja rapattu. Alkuperäisen talon katto oli päreestä, nykyisen on peltiä. Talo on väriltään vaalea. Talossa on kaksi kerrosta. Siihen kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, yhden huoneen ja keittiön asunto, urheilutiloja, sauna sekä kerhotiloja. Talossa on vesijohto, viemäröinti ja wc. Kokonaispinta-ala on 600 m².

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yhdistyksen 100-vuotishistoriikki  2006. Ahtialan Työväenyhdistys. Viitattu 23.12.2022.
2. 1 2 3   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. ↑  Ahtialan Työväenyhdistyksen 110-vuotisjuhla  2016. Ahtialan Työväenyhdistys. Viitattu 23.12.2022.
4. ↑  Ahtialan Työväentalo  2016. seurantalot.fi. Viitattu 23.12.2022.
**Ahti Paunu** (s. 27. marraskuuta 1975 Espoo) on suomalainen laulaja ja Rajaton-yhtyeen baritoni. 

Paunu on levyttänyt sooloalbumit *Lähtevien laivojen satama* (2002), joka sisältää Kaj Chydeniuksen lauluja, sekä albumin *Haaveita ja särkyneitä unelmia* (2013).

Hän esiintyi MTV3:n TV-draamassa *Sydän toivoa täynnä* 1997–1999 Trio Toivo -kokoonpanossa. Paunu on ollut Classic Radion toimittaja ja suositun Oopperaillan juontaja. Nykyisin hän toimii ajoin Yle Radio 1:n toimittajana ja on tunnettu *Mielimaisema*-ohjelmastaan. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolta ja opettanut laulajia freelancerina esimerkiksi Ranskassa.

Ahti Paunu on edesmenneen laulaja Päivi Paunun veljenpoika.

Aiheesta muualla
----------------

* Ahti Paunu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Rajattoman kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Punainen väri kertoo, että dieselöljyn seassa on polttoöljyä.
**Solvent Yellow 124** (*eurokeltainen*) on keltainen atsoväri, jota käytetään Euroopan unionin alueella värjäämään matalammin verotettuja polttonesteitä. 

Väriainetta on käytetty vuoden 2002 elokuusta merkintäaineena lämmityspolttoöljyssä. Sitä lisätään 6–7 milligrammaa yhtä kilogrammaa kohden. Sen kaupallinen nimi on **Euromarker**. Sen muita nimiä ovat SY124, Sudan 455, Somalia Yellow, T10 Yellow LBN ja C.I. 111155.

Ominaisuudet
------------

Värin hydrolysoituminen.
Solvent Yellow 124 muistuttaa rakenteeltaan Solvent Yellow 56 -väriä. Se hydrolysoituu helposti hapoilla, jolloin sen asetaaliryhmä irtoaa. Tuloksena on veteen liukeneva muoto. Solvent Yellow 124 muuttuu punaiseksi, kun liuoksen pH laskee. Kun tutkittavaan näytteeseen lisätään suolahappoa, näytteen väri muuttuu ja osoittaa väriaineen läsnäolon. Se voidaan havaita polttoaineesta jopa 0,3 ppm:n pitoisuuksina, mikä tekee sillä värjätyn polttoöljyn olemassaolon havaitsemisen dieselöljystä helpoksi jopa silloin, kun polttoöljyä on vain 2–3 % dieselin seassa.

Solvent Yellow 124 -väriainetta on vaikea poistaa polttoöljystä taloudellisesti kannattavilla menetelmillä. Sitä jää polttoainejärjestelmään ja se on havaittavissa sieltä myös monen myöhemmän laillisen tankkauksen jälkeen. 

Koska polttoöljyyn sekoitetun väriaineen suhde on tunnettu, sen määrän mittaaminen tutkittavasta polttoaineesta tekee mahdolliseksi laskea, kuinka paljon polttoöljyä on sekoitettu lailliseen polttoaineeseen.

Väriaine hajoaa valon vaikutuksesta. Huijarit ovat Britanniassa "pesseet" väriainetta sisältänyttä, niin sanottua punaista dieseliä hapoilla ja kemikaaleilla poistaakseen väriaineen ja sitten myyneet väärennetyn dieselin eteenpäin. Polttoaineeseen jääneet hapot ja muut aineet vahingoittavat kuitenkin polttoainejärjestelmää ja pumppuja.

Katso myös
----------

* Furfuraali
* Polttoöljy
* Dieselöljy
* Polttoainemaksu

Lähteet
-------

1. ↑  Euromarker Dyes pdf
2. ↑  New marker to tackle fuel fraud

Aiheesta muualla
----------------

* Validation of the Draft Community Reference Method for the determination of Solvent Yellow 124 in gas oil (Euromarker) Pdf
* Step by step guide on how to remove red dye diesel fuel
**Fiskarsinjoki** (tai **Fiskarinjoki**, ruots. *Fiskars å*) on pieni joki Pohjassa Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Se alkaa Degersjönista, virtaa kohti etelää Fiskarin ruukkikylän kautta Borgbyträsketiin ja laskee vetensä Suomenlahteen.

Reitti
------

Fiskarsinjoki kulkee puistomaisessa kulttuurimaisemassa. Melko tasaisesti virtaavan joen varrella on jokunen kivinen, koskimainen osuus. Vesi on melko kirkasta. Fiskarsinjoki on verraten tasalevyinen, joskin siinä on muutama kapeikko; keskileveys on kahdeksan metriä. Joen hyönteisfauna on runsaanlainen, sillä veden happamuus on parhaimmillaan 7,3. Fiskarsinjoen meritaimenkanta on rauhoitettu.

Vesireitti Seljänalasesta etelään kohti Suomenlahtea (linnuntietä noin 10 km):

Seljänalanen (41 mpy) → Anskunjoki → Finnsjön → Kvarnbyån → Degersjön (19 mpy) → **Fiskarsinjoki** → Borgbyträsket → Suomenlahti.

Lähteet
-------

* Ymparisto.fi

### Viitteet

1. ↑
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalapaikka.net
**Ping Hai** (kiin. 平海) oli Kiinan laivaston Ning Hai -luokan kevyt risteilijä toisessa Kiinan-Japanin sodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ning Hai -luokka*
Alus tilattiin Kiangnan Dock and Engineering Worksiltä, missä köli laskettiin 28. kesäkuuta 1931. Mukdenin välikohtaus 18. syyskuuta 1931 ja tammikuun 28. päivän välikohtaus 28. tammikuuta – 3. maaliskuuta 1932 hidastivat rakennustöitä. Japani keskeytti ensin tavarantoimitukset ja lopulta japanilaiset avustajat poistuivat Kiinasta. Alus piti laskea vesille 10. lokakuuta 1933, mutta se laskettiin lopulta saksalaisten avustamana vesille 28. syyskuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 18. kesäkuuta 1936.

Alukselta puuttuivat lentokoneen vaatimat tilat, ja sen propulsiojärjestelmä oli heikompitehoinen kuin sisaraluksellaan. Aluksen ilmatorjuntajärjestelmänä oli sisaraluksesta poiketen saksalainen 88 millimetrin tykit, koska Japani ei toimittanut alun perin suunniteltuja aseita alukselle.

Palvelus
--------

Alus oli Kiinan tasavallan laivaston lippulaivana huhtikuusta 1937 alkaen. Toisen Kiinan-Japanin sodan alettua se oli laivastonsa merkittävimpänä aluksena keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien kohteena Shanghain taistelun alettua. Japanin hyökätessä Kiangyin linnoitukseen, joka valvoi Jangtse-jokea Nankingin lähistöllä. Alus upposi 23. syyskuuta sisaraluksensa kanssa *Kagalta* ja Shanghain ympäristön kentiltä nousseiden koneiden ilmahyökkäyksissä.

Vuonna 1938 Japani nosti hylyn, koska se ei ollut pahoin ruostunut jokivedessä. Alus luovutettiin Wang Jong-Wein johtamalle laivastolle, mutta lopulta se päätettiin pitää keisarillisen Japanin laivastolla. Alus hinattiin Saseboon, jossa se varustettiin ensin majoitustilaksi nimellä *Mishima* ja lopulta saattajaksi nimellä *Yasoshima* 10. kesäkuuta 1944. Alus luokiteltiin ensin rannikkovartiolaivaksi ja sitten saattajaksi. Alukselta poistettiin kaikki risteilijän aseistus ja se varustettiin tutkalla ja tavanomaisin japanilaisin kaksitoimisin tykein sekä ilmatorjunta-asein.

*Yasoshima* aloitti taistelutehtävät 25. syyskuuta 1944 osallistuen Leytenlahden taisteluun. Sen jälkeen se suojasi saattueita. Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksilta *USS Ticonderogalta* ja *USS Langleyltä* nousseet lentokoneet yllättivät *Yasoshiman* suojaaman kahden kauppa-aluksen saattueen Luzonin länsipuolella. Lentokoneet upottivat kaikki kolme alusta 25. marraskuuta 1944.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ping Hai (1935)** Wikimedia Commonsissa
**Artemiin temppeli** oli antiikin aikainen Artemis Pythielle omistettu kreikkalainen temppeli Didyman pyhäkköalueella Miletoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Artemiin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se löydettiin saksalaisten suorittamissa Didyman arkeologisissa kaivauksissa vuosina 2013–2014. Tätä ennen temppeliä oli etsitty Didyman pyhäkköalueelta pitkään. Sen olemassaolo oli päätelty piirtokirjoituksista, jotka mainitsevat, että pyhäkköalueella palvottiin Apollonin lisäksi myös tämän sisarta Artemista.

Artemiin temppelin perustuksia.
Temppeli löydettiin nykyisen moskeijan, aiemman kreikkalaisortodoksisen kirkon pohjoispuolelta noin 100 metriä pohjoiseen Didyman tunnetummasta Apollonin temppelistä. Päin vastoin kuin Apollonin temppeli, Artemiin temppeli oli rakennettu tyypilliseen tapaan suoraan itä-länsisuunnassa. Sen perustusten koko on noin 31,7 × 12 metriä. Sisällä temppelissä oli kolme huonetta, ja se muistuttaa Apollonin temppelin adytonissa ollutta pienempää naiskosta. Temppelin alttaria ei ole vielä löydetty, joten ei tiedetä, oliko sen sisäänkäynti tyypilliseen tapaan itäpäässä vai Efesoksen Artemiin temppelin tavoin länsipäässä.

Antiikin aikana temppeli sijaitsi Miletoksen ja Didyman yhdistäneen Pyhän tien länsipuolella. Tie tuli Didymaan pohjoisluoteesta päin. Nykyinen moskeija, aiempi kirkko, rakennettiin vuonna 1830 antiikin aikaisten perustusten päälle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lange gesuchter Tempel der Artemis in Didyma gefunden? *Archaeologie Online*.  7.11.2014. Viitattu 11.1.2021.
2. 1 2  Didyma - Im Tempel der Artemis *Alaturka – The Culture and Travel Portal*.  28.4.2015. Viitattu 11.1.2021.
3. 1 2 3  Bumke, Helga: Aktuelle Forschungen in Didyma Academia.edu. Viitattu 11.1.2021.
4. ↑  Kulte im Kult - Apollo trifft Artemis *Archaeologie Online*.  3.11.2008. Viitattu 11.1.2021.
5. ↑  Bumke, Helga: Die Schwester des Orakelgottes. Zum Artemiskult in Didyma Academia.edu. Viitattu 11.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Didyman Artemiin temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Ahti Ensio Lappi** (s. 7. heinäkuuta 1941 Vaasa) on suomalainen eversti, joka toimi muun muassa Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston komentajana ja ilmatorjuntatarkastajana.

Henkilöhistoria ja sotilasura
-----------------------------

Lappi syntyi Matti Lapin ja Elna Haution perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 on Astrid Wiklund.

Lappi tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1960, Kadettikoulusta hän valmistui 1963 ja Sotakorkeakoulusta 1973. Lappi toimi Pohjanmaan ilmatorjuntapatteristossa opetusupseerina 1963–1965, patterinpäällikkönä 1965–1969 ja toimistopäällikkönä 1969–1972. Helsingin ilmatorjuntarykmentissä hän oli aliupseerikoulun johtajan sijainen 1971 ja Sotakorkeakoulun opettaja 1973–1979, minkä jälkeen hän toimi Pääesikunnan toimistoesiupseerina 1979–1982 ja Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston komentajana 1982–1987. Oltuaan Pääesikunnassa toimistopäällikkönä 1987–1988 hän toimi siellä ilmatorjuntatarkastajana vuodesta 1988 vuoteen 1997, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Lappi ylennettiin vänrikiksi 1961, luutnantiksi 1963, yliluutnantiksi 1966, kapteeniksi 1969, majuriksi 1975, everstiluutnantiksi 1982 ja everstiksi 1988.

Teoksia
-------

* *Ilmavaara! Helsingin ilmapuolustus 1917-1944*, 2013
* *Salainen ase ilmapuolustuksessa: tutkat toisessa maailmansodassa*, 2012 (Perttu Peitsaran kanssa)
* *Ilmatorjuntaohjukset Suomen puolustuksessa*, 2009
* *Viipurin ilmatorjunta 1944*, 2008 (myös teoksessa *Viipuri 1944: miksi Viipuri menetettiin?*, ss. 129-145)
* *Sotahistoriallinen aikakauskirja: 26*, 2007
* *Sotahistoriallinen aikakauskirja: 25*, 2006
* *Sotahistoriallinen aikakauskirja: 24*, 2005
* *Itsenäisen Suomen ilmatorjuntatykit 1917-2000*, 2005 (Raimo Vehviläisen ja Markku Palokankaan kanssa)
* *Helsingin ilmapuolustuksen torjuntavoitto 1944*, 2004 (Pertti Alasen kanssa)
* *Sotahistoriallinen aikakauskirja: 23*, 2004
* *Ilmatorjunta kylmässä sodassa*, 2003
* *Kylmän sodan upseerit: 48. kadettikurssi ja 33. merikadettikurssi 1961-2001*, 2002
* *Ilmatorjunta ilmasodassa 1794-1945*, 2000
* *Osuma: Helsingin ilmatorjuntarykmentin kilta 1964-1989*, 1989 (Matti Kailarin kanssa)
* *Ilmatorjuntamiehen opas*, 1979

Teos *Ilmatorjunta kylmässä sodassa* (2003) sai kenraali Hannes Ignatiuksen kadettisäätiön kunniapalkinnon vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 378. Lappi, Ahti Ensio. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Eversti Ahti Lappi on palkittu  7.5.2004. Helsingin Sanomat. Viitattu 9.4.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**J. D. Salinger – Kirjailijan elämä** (*J. D. Salinger: A Life Raised High*) on Kenneth Slawenskin kirjoittama elämäkerta kirjailija J. D. Salingerista. Teos on ilmestynyt 2010 Pomona Booksin kustantamana. Teoksen on suomentanut Tero Valkonen, ja suomennoksen on julkaissut 2011 Tammi.

Kirja ei vastaa vuosikymmenien aikana toistuvasti esitettyihin kysymyksiin, lopettiko Salinger kirjoittamisen 1965 ja miksi hän käänsi selkänsä julkisuudelle, sanoo kriitikko Jukka Petäjä. Kirja ei myöskään tarjoa skandaaleja ja paljastuksia, mutta se paljastaa, miten Saliger suhtautui julkisuuteen: 1940-luvulla hän pyrki julkisuuteen aktiivisesti, mutta kun sitä tuli, hän pakeni sinne, mistä hän *Siepparissa* Caulfieldin hahmossa haaveili, syrjäiseen pakopaikkaan metsän reunaan.

Slawenskin parasta antia on Salingerin uran alku 1940-luvulla. Tuon ajan merkittävimpiä tapahtumia olivat Slawenskin mukaan Salingerin rakastuminen Oona O'Neilliin ja ilmoittautuminen sotapalvelukseen 1942. Molemmat jättivät häneen lähtemättömät jälkensä.

Teos sisältää kuitenkin valtavasti uutta tietoa Salingerista ja laajentaa ymmärtämystämme Salingerin elämästä ja kirjailijantyöstä, sillä aiempiin elämäkertoihin verrattuna se tuo esiin uutta tietoa.Lisäksi Slawenski käsittelee perusteellisesti Salingerin julkaistua tuotantoa. Lähdemateriaalina hän on käyttänyt muun muassa Salingerin kirjeitä ja tämän tyttären Margaret Salingerin muistelmia *Dream Catcher*.

Slawenski on arvostettu amerikkalainen Salinger-asiantuntija, kotoisin New Jerseystä, jossa hän on asunut koko ikänsä. Hän teki kirjan taustatöitä seitsemän vuotta. Hän on perustanut laajan Salinger-sivuston *Dead Cauldfields*, jonka hän on "omistanut J. D. Salingerin elämälle ja tuotannolle".

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Petäjä, Kotiutuslyönti putoaa puolikenttään, Helsingin Sanomat 30.1.2011, viitattu 19.2.2011
2. ↑  Washington Post 17.2.2011, viitattu 19.2.2011
3. ↑  Michiko Kakutani, "Peering Into a Reclusive Life" New York Times 10.2.2011, viitattu 19.2.2011
4. ↑  Ron Rosenbaum, The Flight From Fortress Salinger, New York Times 8.10.2000, viitattu 19.2.2011
5. ↑  Randomhouse.com, viitattu 19.2.2011
6. ↑  Pomona Books
7. ↑  Cauldfields.com

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Tammen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pari puisia getoja.
**Geta** (jap. 下駄) on perinteinen japanilainen puusta (yleisimmin keisaripuusta) valmistettu jalkine. Se on veistetty yhdestä puusta tai muodostuu puulevystä, *dai* (台), johon on kiinnitetty yksi tai kaksi pienempää 4–5 senttimetrin korkuista puupalaa. Paloista käytetään nimitystä "hammas", *ha* (歯), ja niiden tarkoitus on estää kimonon helmojen sotkeutuminen kuraan. Getaan kuuluu myös V:n muotoinen hihna, *hanao* (花緒), joka pitää kengän kiinni jalassa. Perinteisesti getat ovat kuuluneet sekä miesten että naisten vaatetukseen, ja niitä on tyypillisesti käytetty perinteisten japanilaisten vaatteiden, kuten kimonon tai yukatan kanssa. Getojen alla voi käyttää tabeja eli japanilaisia isovarpaan ja muut varpaat toisistaan erottelevia sukkia. Puusta valmistetuille kengille on ominaista kopiseva kävelyääni.

Getoja ryhdyttiin käyttämään jalkineina Heian-kaudella (794–1192), ja niiden uskotaan kehittyneen aikaisemmin käytössä olleista *tagetoista*. Nykyisin getat ovat harvinaisia, mutta maikojen ja sumopainijoiden voi edelleen nähdä käyttävän niitä.

Lähteet
-------

* Japanese culture: Footwear Japan-zone. Viitattu 14. tammikuuta 2007. (englanniksi)
* Traditional Footwear  15. kesäkuuta 2002. Nipponia. Viitattu 14. tammikuuta 2007. (englanniksi)
* Geta (Japanese-style wooden clogs) *Sun-esu – footwear store specializing in Japanese style*. Viitattu 26.3.2019 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Geta**.
* Japanese geta.com (englanniksi)
**Mario Gaspar Pérez Martínez**, yleensä vain **Mario** (s. 24. marraskuuta 1990 Novelda, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Watfordia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Mario teki ensiesiintymisensä kasvattajaseuransa Villarrealin edustusjoukkueessa 15. maaliskuuta 2009 ottelussa Atlético Madridia vastaan. Hän pelasi koko seuraavan kauden 2009–2010 seuran reservijoukkueessa, jossa otteluita kertyi yhteensä 31.

Seuraavan kauden 2010–2011 puolivälissä hänet nostettiin pysyvästi edustusmiehistöön loukkaantuneen Ángel Lópezin tilalle. 16. tammikuuta 2011 Mario oli ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa kotiottelussa Osasunaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  El fútbol fue justo con el Atlético Marca. Viitattu 3.2.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Marion tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Watford – Englannin mestaruussarja
1 Bachmann |
2 Ngakia |
3 Gaspar |
4 Choudhury |
5 Troost-Ekong |
6 Louza |
7 Davis |
8 Cleverley |
9 Manaj |
10 João Pedro |
12 Sema |
14 Kamara |
15 Cathcart |
16 Gosling |
18 Asprilla |
19 Bayo |
23 Sarr |
24 Dele-Bashiru |
26 Hamer |
27 Kabasele |
28 Kalu |
30 Hause |
31 Sierralta |
32 Pollock |
35 Okoye |
36 Hungbo |
39 Kayembe |
Manageri Bilić
Smålandin seudut viikinkiajalla. Punaiset ja mustat pisteet tarkoittavat maakunnassa sijaitsevia riimukiviä. Punaisten pisteiden riimukivet sisältävät kirjoituksia kaukomatkoilta.
**Sevede** oli yksi keskiaikaisista "pienistä maista" (ruots. *små landen*), jotka vähitellen muodostivat Smålandin maakunnan.

Sevedeen kuulunut alue vastaa nykyisessä kuntajaossa Vimmerbyn kuntaa sekä Oskarshamnin kuntaan kuuluvista alueista koko Misterhultia ja Kristdalan pohjoisosaa. Kansanmaan keskusseutu ja käräjäpaikka sisämaassa oli Vimmerby. Rannikolla sijaitsi puolestaan Figeholmin satamapaikka.

Myöhemmin alue jaettiin kahteen kihlakuntaan: Seveden kihlakuntaan lännessä ja Tunalänin kihlakuntaan idässä. Keskiajalla Sevede kuului Kalmarin linnalääniin ja oli Kalmarin linnan voudin alaisuudessa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sevede 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Smålandin "pienet maat" (*små land*) ja kihlakunnat |
| --- |
|  |
| Aspeland | Aspelandin kihlakunta | Smålandin maakuntavaakuna |
|  |
| Finnveden | Sunnerbon kihlakunta • Västbon kihlakunta • Östbon kihlakunta |
|  |
| Handbörd | Handbördin kihlakunta • Strandan kihlakunta |
|  |
| Kinda | Kindan kihlakunta • Ydren kihlakunta (*kuuluneet Itä-Götanmaan maakuntaan ja lääniin vuoden 1634 lääniuudistuksesta lähtien*) |
|  |
| Möre | Norra Mören kihlakunta • Södra Mören kihlakunta |
|  |
| Njudung | Itäinen kihlakunta • Läntinen kihlakunta |
|  |
| Sevede | Seveden kihlakunta • Tunalänin kihlakunta |
|  |
| Tjust | Norra Tjustin kihlakunta • Södra Tjustin kihlakunta |
|  |
| Vedbo | Norra Vedbon kihlakunta • Södra Vedbon kihlakunta |
|  |
| Värend | Allbon kihlakunta • Kinnevaldin kihlakunta • Kongan kihlakunta • Norrvidingen kihlakunta • Uppvidingen kihlakunta |
|  |
| Muut "pienet maat" | Mon kihlakunta (*kuului keskiajalla Länsi-Götanmaahan*) • Tvetan kihlakunta • Vistan kihlakunta |

 |
Sinipohjainen ISA-tunnus.
Mustapohjainen ISA-tunnus.
**ISA-tunnus** (engl. *International Symbol of Access*, lyh. ISA) eli **Kansainvälinen pyörätuolisymboli** on merkki, joka koostuu sinisestä tai vaihtoehtoisesti mustasta neliöstä, jonka keskelle on tyylitelty valkoisella värillä pyörätuolia käyttävä henkilö. Tunnusta voidaan käyttää myös peilikuvana. Merkki määrittyy kansainvälisen standardin ISO 7001:n mukaisesti. Tunnuksen tekijänoikeuksien haltija on kansainvälisen Rehabilitation International (RI) -järjestön alainen Teknisten apuvälineiden ja liikuntaesteettömyyden komissio (ICTA), mutta symboli on vapaasti käytettävissä. Alun perin tunnuksen suunnitteli Susanne Koefoerd vuonna 1968 ICTA:n pyynnöstä. Karl Montan muokkasi merkistä nykyisin käytössä olevan version lisäämällä hahmolle pään.

ISA-tunnus symboloi palvelua tai tilaa, jota pyörätuolia käyttävän tai muulla tavoin vammaisen henkilön on mahdollista hyödyntää esteettömästi. Tunnus esiintyy muun muassa liikuntarajoitteisille tarkoitettujen parkkipaikkojen, sisäänkäyntien sekä WC-tilojen yhteydessä. Universaalissa suunnittelussa pyritään ottamaan huomioon jokaisen tarpeet. Kyseisen suunnitteluideologian periaatteita noudattamalla tavoitellaan tilannetta, jossa kyseistä tunnusta tai muita samankaltaisia merkkejä ei tarvittaisi, vaan jokaisella olisi yhdenvertainen mahdollisuus toimia samoissa rakennetuissa ympäristöissä ja käyttää samoja palveluita ja tuotteita.

ISA-tunnuksen Unicode-merkkikoodi on U+267F, joka tuottaa merkin ♿. Symboli sisältyy DejaVu Sans -kirjasintyyppiin.

Uudelleensuunniteltu ISA-tunnus
-------------------------------

Uudelleensuunniteltu ISA-tunnus
Yhdysvaltalaiset Sara Hendren ja Brian Glenney perustivat vuonna 2009 projektin nimeltä *The Accessible Icon Project* uudistaakseen ISA-tunnuksen. Joidenkin vammaisten oikeuksien liikkeen edustajien mukaan vanha merkki kuvastaa passiivisuutta ja symbolin fokus on pyörätuolissa henkilön sijaan. Projektin tavoitteena on kansainvälistää uudistettu tunnus. Useat vammaisjärjestöt ympäri maailmaa kannattavat uuden tunnuksen käyttöönottoa.

Lähteet
-------

1. ↑  ISA-symboli *esteetön.fi*. Invalidiliiton Esteettömyyskeskus ESKE. Viitattu 27.8.2013.
2. ↑  Symbol of Access Rehabilitation International.  Arkistoitu 14.6.2011. Viitattu 26.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  The Unicode Standard, Version 5.0 The Unicode Consortium. Viitattu 20.8.2013 (englanniksi).
4. ↑  Unicode Character 'WHEELCHAIR SYMBOL' (U+267F) *fileformat.info*. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The international symbol of access (pdf) *dbh.govt.nz*.  (englanniksi)
* The Accessible Icon Project (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:International Symbol of Access
**Kyösti Kallion patsas** on Helsingissä Eduskuntatalon pohjoispuolisessa puistikossa sijaitseva Suomen presidentti Kyösti Kallion näköispatsas, jonka on toteuttanut hänen poikansa, kuvanveistäjä Kalervo Kallio. Patsas on vuodelta 1962.

Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Itse patsaan korkeus on 3,6 metriä ja jalustan korkeus 1,7 metriä. Patsas esittää Kyösti Kalliota istumassa tuolilla.

Presidentti Kyösti Kallion patsastoimikunta anoi Helsingin kaupunginhallitukselta helmikuussa 1957, että patsas voitaisiin sijoittaa Eduskuntatalon edustalla olevan nurmikon eteläpäähän, mutta tämä paikka annettiinkin P. E. Svinhufvudin patsaalle. Helsingin kiinteistölautakunta ehdotti vuonna 1961 Kallion patsaan sijoittamista väliaikaisesti Hesperian esplanadille. Lopulta sijoituspaikaksi valittiin niin sanottu Eduskuntapuisto, joka on Eduskuntatalon korttelissa talon pohjoispuolella. Veistos tilattiin presidentin pojalta Kalervo Kalliolta. Se on Svinhufvudin patsaan ohella toinen Helsingin presidenttimuistomerkeistä, josta ei järjestetty avointa kilpailua. Patsas paljastettiin 10. marraskuuta 1962. Tilaisuudessa puhui presidentti Urho Kekkonen.

Taiteellisesti patsasta on moitittu jäykäksi ja jopa epäonnistuneeksi. Runoilija Pentti Saarikoski luonnehti sitä tuoreeltaan sanoilla "mykkä paskalla".

Suomen Keskustan Helsingin-vappujuhla järjestetään vuosittain Kyösti Kallion patsaan luona.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kyösti Kallion muistopatsas (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseon Julkiset veistokset -tietokanta. Viitattu 2.5.2018.
2. ↑  Kallion ja Svinhufvudin patsaat Helsinkiin Helsingin Sanomat 21.2.1961 (uudelleenjulkaistu 21.2.2011). Viitattu 2.5.2018.
3. 1 2  Erik Kruskopf: *Veistosten kaupunki – Taidetta Helsingin katukuvassa* (suom. Rauno Ekholm), s. 71, 74–75. Schildts, Helsinki 2000.
4. ↑  Kyösti Kallio - Tasavallan talonpoika (toinen video) Ylen Elävä arkisto 8.9.2006. Viitattu 2.5.2018.
5. ↑  Liisa Lindgren: *Monumentum – muistomerkkien aatteita ja aikaa*, s. 217. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2000.
6. ↑  Vanhanen puhuu vappuna Helsingissä, Lipponen Porissa Helsingin Sanomat 28.4.2005. Viitattu 2.5.2018.
**Kyösti Karvonen** (s. 1955) on suomalainen päätoimittaja ja diplomikielenkääntäjä.

Karvonen oli Taloudellisessa tiedotustoimistossa kansainvälisen tiedotuksen päällikkönä ja sen jälkeen *Helsingin Sanomien* kirjeenvaihtajana Neuvostoliiton loppuaikojen Moskovassa 1987–1991 ja Yhdysvaltain Washingtonissa 1993–1996. Seuraavaksi Karvonen toimi *Turun Sanomien* ja *Aamulehden* Helsingin-toimituksen esimiehenä vuoteen 2001 saakka, jolloin hänestä tuli 46-vuotiaana Oulussa ilmestyvän sanomalehti *Kalevan* toimituspäällikkö ja päätoimittajan sijainen. *Kalevan* vastaavaksi päätoimittajaksi Karvonen nimitettiin vuonna 2014. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kyösti Karvonen toimituspäälliköksi Kalevaan *Kaleva.fi*.  21.9.2001.
2. ↑  Kyösti Karvonen Kalevan päätoimittajaksi *Kaleva.fi*.  5.11.2014.
3. ↑  Kalevan uusi päätoimittaja on Kyösti Karvonen (Archive.org) *Helsingin Sanomat*.  5.11.2014.  Arkistoitu 11.11.2014.
4. ↑  Sanna Keskisesta Kalevan uusi päätoimittaja *Yle.fi, uutiset*.  14.1.2020. Viitattu 14.1.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hei hulinaa** oli vuosina 1988–1989 esitetty Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Pedro Hietasen kahdeksanosainen television sketsisarja. Suorina lähetyksinä esitetyt jaksot sisälsivät sketsejä, joista osa oli improvisoituja ja osa vanhoja sketsejä radion *Yömyöhä*-ohjelmasta. Pedro Hietanen esitti sketseissä yleensä juontajaa, joka haastatteli studiossa Peteliuksen esittämiä hahmoja. Sketsien välissä esitettiin eri artistien musiikkivideoita, joiden aikana maskeeraaja Sirpa Lipponen meikkasi ja puvusti Peteliuksen seuraavaa sketsiä varten.

Sketsejä
--------

* Herra 47 (Hei hulinaa oli ensimmäinen television sketsisarja, jossa Herra 47 esiintyi)
* Jarna Kuiva
* Videotuottaja Per "Pelle" Haschisblad
* Mäkihyppääjä Eddie Edwards
* Rocktähti Ben Puzzle Limelight
* Pahat pukit
* Ritva "Kike" Elomaa
* Uutiset

Jatkosarja
----------

Sarjalle tehtiin vuonna 1989 jatkoa neljän uuden jakson verran nimellä *Hui helinää*. Sarja oli hyvin samantyyppinen edeltäjänsä kanssa, sillä sen ja *Hei hulinaa* -sarjan sketsit esitettiin aina samassa studiossa ja ohjelmien rakenne pysyi samanlaisena. Kesällä 1991 molempien sarjojen sketseistä esitettiin vielä tunnin mittainen koostejakso *Hoi hölinää*.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikkinen, Susan: *Sketsofrenia – Sata suomalaista sketsihahmoa*, s. 30–31. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-610-5.
2. 1 2 3 4  Annala, Jukka: *Toopelivisio*, s. 154–155. Teos, 2006. ISBN 951-851-066-0.
3. ↑  Heikkinen, Susan: *Sketsofrenia – Sata suomalaista sketsihahmoa*, s. 147. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-610-5.
**Kiinan tieteen ja tekniikan historia** käsittelee Kiinan ja kiinalaisen kulttuurin piirissä olevan tieteen ja tekniikan historiaa sivilisaation synnystä moderniin aikaan.

Kiina on ollut lähes koko historiallisen ajan maailman suurin talous. Tieteellisteknisen kehityksen lähdettyä kiihtymään uudella ajalla länsimaissa, Kiina jäi kehityksestä jälkeen. Vielä 1800-luvun alussa suuren väestömääränsä vuoksi Kiinan talous oli Eurooppaa suurempi, mutta talous- ja väestönkasvun tyrehtyi vuosisadaksi ja 1800-luvun lopulla Yhdysvallat oli jo suurempi ja Kiinan talous noin neljäsosa Euroopan taloudesta.

Muinais-Kiinasta uuden ajan alkuun
----------------------------------

Pronssista valettu juomapikari Xia-dynastian ajalta (2100-1600 eaa.)
Sivilisaatio kehittyi Kiinassa erillään Euroopasta. Kulttuuri syntyi siellä noin 4000 eaa. Kiinan dynastioiden aika alkoi 2100 eaa. Xia-dynastiasta ja jatkui 1200-luvulle, jolloin mongolit valloittivat alueen. Kirjoitusjärjestelmä kehitettiin 2000-luvulla eaa. ja vanhimmat säilyneet kirjoitukset ovat ajalta 1500–1200 eaa. Mongoliaikana 1300-luvulla Marco Polo kävi Kiinassa ja tietoisuus Kiinan kehittyneestä kulttuurista levisi Eurooppaan. Yhteyksiä länteen Kiinalla oli ollut jo aikaisemmin esimerkiksi 600-luvulla Buddhalaismunkkien, kuten Xuanzangin kautta. Myös kiinalaiset tekivät merimatkoja, ja tunnetuin merenkulkija on Zheng He. Silkkitien kautta kiinalaisia keksintöjä, kuten ruuti ja kompassi, levisi Eurooppaan, mutta tekniikkaa siirtyi myös toiseen suuntaan, esimerkiksi viljelykasveista durra. Rautaa Kiinassa käytettiin valurautana, kun muualla käytettiin takorautaa, mikä johtui ilmeisesti sikäläisen rautaseoksen alhaisemmasta sulamispisteestä ja käytössä olleista palkeista. Keskiajalle asti tekniikkaa siirtyi Kiinasta länteen, mutta jo uudenajan alussa asetelma oli muuttunut, ja länsimaiset ideat, kuten ruuvi siirtyivät Kiinan.

Katso myös
----------

* Laivanrakennus Kiinassa ja lähialueilla
* Perinteinen kiinalainen lääkintä
* Kiinalainen kalenteri ja astrologia
* Kiinalainen kulttuuri

Lähteet
-------

* Mahajan, Shobhit: *Keksinnöt ennen ja nyt*. Suomentanut Eetu Hiltunen. Tandem Verlag Gmbh, 2008. ISBN 978-3-8331-4819-4.
* Schön, Lennart: *Maailman taloushistoria, teollinen aika*. Tampere: Vastapaino, 2013. ISBN 978-951-768-380-7.

### Viitteet

1. ↑  Schön, sivut 259-260
2. ↑  Mahajan, s. 24.
3. ↑  Witold Rybczynski: *Vähän kireämmälle: Ruuvin ja ruuvitaltan historia*, s. 124. (Alkuteos: One good turn: A natural history of the screwdriver and the screw, 2000.) Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 2002. ISBN 952-5202-63-1.
**Discard** on joensuulainen thrash- ja death metal -yhtye, joka toimi vuosina 2004–2010.

Historiaa
---------

Yhtyeen perustivat kitaristi Ohto Jaatinen, rumpali Toni Ronkainen, kitaristi Eero Kankkunen sekä basisti Vellu Kuronen. Vähän sen perustamisen jälkeen siihen liittyi laulaja Heikki Miettinen, ja Kuronen poistui yhtyeestä. Discardin ensimmäinen demo *Demo 2004* äänitettiin kesällä 2004 ja se julkaistiin ennen joulua. Vuoden 2005 alussa Kankkunen muutti toiselle paikkakunnalle ja lähti yhtyeestä. Hänet korvasi Janne Roiha. Hieman tämän jälkeen löytyi uusi basisti, Mikko Kytösaho.

Yhtye aloitti tekemään toista demoansa ja vuoden 2005 lopussa, kun neljä uutta kappaletta oli kirjoitettu. Uusi demo *Bury of the Sun* nauhoitettiin joulukuussa 2005 ja tammikuussa 2006. Se sai paljon positiivista huomiota ja se valittiin Soundin äänestyksessä kuukauden demoksi. Vuoden 2007 alussa se sai levytyssopimuksen Shadow World Recordsin kanssa. Debyyttialbumi *Carrion* julkaistiin 17. lokakuuta 2007.

Elokuussa Imperiumi.net kirjoitti laulaja Heikki Miettisen eroamisesta yhtyeestä motivaation puutten takia.

Discard lopetti toimintansa vuoden 2010 alussa.

Viimeinen tunnettu kokoonpano
-----------------------------

* Tommi Virranta – laulu
* Janne Roiha – kitara
* Ohto Jaatinen – kitara
* Mikko Kytösaho – basso
* Toni Ronkainen – rummut

### Entiset jäsenet

* Vellu Kuronen – bassokitara (2004)
* Eero Kankkunen – kitara (2004–2005)
* Heikki Miettinen – laulu (2004–2008)

Diskografia
-----------

* *Demo 2004*  (2004, demo, omakustanne)
* *Bury the Sun*  (2006, demo, omakustanne)
* *Carrion*  (2007, Shadow World)

Lähteet
-------

* Discard Myspacessa (englanniksi)