recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee kirjailija Hagelstamia. Antiikkikauppiaasta katso Wenzel Hagelstam.*
Wentzel Hagelstam vuonna 1901.
**Julius Wentzel Hagelstam** (27. toukokuuta 1863 Helsingin pitäjä – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kustantaja.

Hagelstamin vanhemmat olivat tilanomistaja Jarl August Hagelstam ja Emilia Carolina Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1888 ja kasvatusopin tutkinnon 1890. Hagelstam opiskeli myös ulkomailla Uppsalassa 1886, Göttingenissä 1887, Leipzigissa 1888–1889 ja Pariisissa 1890. Hän oli aluksi Haminan ruotsalaisen reaalilyseon opettajana 1890–1894 ja lyseon rehtorina 1891–1894. Samaan aikaan 1890–1894 Hagelstam oli myös Haminassa ilmestyneen *Fredrikshamns Tidning* -lehden toimittajana, ja hän omisti myös lehden kirjapainon. 

Hagelstam omisti 1894–1902 kirjankustantamon ja kustannusliikkeen Helsingissä. Kustannusliike julkaisi muun muassa maineikasta kulttuurilehteä *Ateneumia*, jonka päätoimittajana Hagelstam itse toimi. Hän työskenteli myös *Hufvudstadsbladetin* toimittajana 1902–1903, mutta sortovuosina hänet karkotettiin maasta vuosiksi 1903–1905. Hagelstam oli *Hufvudstadsbladetin* Tukholman-kirjeenvaihtajana 1903 ja sitten Pariisin-kirjeenvaihtajana 1904–1918. Suomen itsenäistyttyä Hagelstam toimi Suomen Pariisin-lähetystön lehdistöattaseana vuoteen 1922 saakka ja ulkoministeriön ylimääräisenä virkamiehenä 1922–1928.

Teoksia
-------

* *En blick på tyska språkets utvecklingshistoria*. Privata reallyceum i Fredrikshamn 1891
* *Genom Ryssland-Kaukasien-Krim-Konstantinopel: reseminnen*. O. L. Svanbäck, Stockholm 1903
* *Axel Gallén: en studie*. Ljus, Stockhom 1904 (suom. Helmi Setälä nimellä *Axel Gallén: tutkielma*, Otava 1904)
* *Sånger i skymning*. Alex F. Lindberg, Helsingfors 1907
* *Svarta skuggor*, roman. Bonnier, Stockholm 1908
* *Slagna till slantar*, roman. Bonnier, Stockholm 1909
* *Krigs-krönika från Paris*. Svenska andelsförlaget, Stockholm 1916
* *La Finlande*. Bureau de l’Action nationale, Paris 1918
* *Personer och minnen*. Söderström, Helsingfors 1923
* *Levande bilder*. Söderström, Helsingfors 1924
* *"Starka baron": (Otto Fleming)*.Åbo 1924

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuka kukin oli 1961 Wikiaineisto:

Kirjallisuutta
--------------

* *Wentzel Hagelstam kustantajana: 1891-1903: historiikki ja näyttelyluettelo*. Sällskapet bokvännerna i Finland, Helsingfors 2003. ISBN 951-97918-6-8

Aiheesta muualla
----------------

* Wentzel Hagelstamin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Tohtori **Wendy Lawson** (s. 1952) on australialainen autismiin erikoistunut psykologi, tietokirjailija ja luennoitsija. 

Lawson on itse lievästi autistinen, mutta sai oikean diagnoosin vasta 42-vuotiaana. Kun Lawson oli lapsi, lääkärit diagnosoivat hänet kehitysvammaiseksi. Lawson oppi puhumaan vasta neljävuotiaana, mutta suoritti oppivelvollisuuden normaalisti ja meni sen jälkeen lukioon. Seuraava virhediagnoosi annettiin Lawsonin ollessa 17-vuotias, jolloin hänelle annettiin skitsofreniadiagnoosi, vietiin pakkohoitoon ja määrättiin loppuiäksi antipsykoottinen lääkitys. Antipsykootit syvensivät kuitenkin Lawsonin autistisia piirteitä ja aiheuttivat lisäksi muun muassa väsymystä, näköhäiriöitä ja pakkoliikkeitä. Lawson sai oikean diagnoosin vasta vuonna 1996, minkä jälkeen psykoosilääkitys purettiin, mutta se oli ehtinyt jo vaurioittaa hänen hermostoaan niin pahoin, että satunnaiset pakkoliikkeet jäivät pysyvästi muistuttamaan häntä väärästä hoidosta.

Lawson oli jo viisissäkymmenissä, kun hän aloitti kirjailijanuransa. Lawsonilta on julkaistu tähän mennessä yksitoista autismia käsittelevää teosta.

Yksityiselämä
-------------

Lawson solmi 20-vuotiaana avioliiton ja sai neljä lasta. Hän huomasi kuitenkin keski-iässä olevansa kiinnostunut naisista, erosi miehestään ja on elänyt sen jälkeen yli neljännesvuosisadan avovaimonsa kanssa. Lawson joutui jättämään 1980-luvulla paikkansa kirkkoneuvostossa seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi.

Lawsonin teoksia
----------------

* Sex, Sexuality and the Autism Spectrum (2000)
* Life Behind Glass: A Personal Account of Autism Spectrum Disorder (2000)
* Understanding and Working with the Spectrum of Autism: An Insider's View (2001)
* Build Your Own Life: A Self-Help Guide For Individuals With Asperger Syndrome (2003)
* ASPoetry: Illustrated Poems from an Aspie Life (2006)
* Concepts of Normality: The Autistic and Typical Spectrum (2008)
* The Passionate Mind: How People With Autism Learn (2010)
* To tell or not to tell (2012)

Katso myös
----------

* HFA
* Autismi
* Aspergerin oireyhtymä
* Autismin kirjo

Lähteet
-------

1. ↑  Diagnosis brought 25 years of pain.
2. ↑  The journey of a lifetime. SEN Magazine 2010. Issue 49.
3. 1 2  Wendy Lawsonin kotisivut.
4. ↑  Understanding Autism Spectrum Disorders and How Individuals with Autism Learn, presented by Dr Wendy Lawson.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Statement by Former Ex-Gay Leader.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Wendy Lawsonin kotisivut.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Karl Abraham Clewberg** (21. heinäkuuta 1712 Bollnäs, Ruotsi – 23. heinäkuuta 1765 Uppsala) oli ruotsalainen Turun akatemian teologian sekä kreikan ja heprean kielten professori.

Clewbergin vanhemmat olivat Bollnäsin kirkkoherra,Nils Clewberg (Nicolaus Erici, k. 1726) ja hänen toinen puolisonsa Barbro Aurivillius. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1722. Clewberg valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1737. Hän opiskeli myös Leidenin yliopistossa 1746 ja Göttingenin yliopistossa 1747. Clewberg vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1755.

Clewberg oli Turun akatemian kreikan ja heprean kielten professorina vuodesta 1746, kolmantena teologian professorina vuodesta 1757 ja toisena teologian professorina vuodesta 1762. Hän oli samalla palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana ja Turun tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1755 alkaen. Clewberg toimi myös Turun akatemian rehtorina 1755–1756.

Clewberg oli naimisissa vuodesta 1753 Charlotta Agata Fahleniuksen kanssa, jonka isä oli Turun piispa Jonas Fahlenius. Heidän poikansa oli kauppakollegion presidentti, runoilija, luonnontieteilijä Abraham Niklas Clewberg, aateloituna 1789 Edelcrantz (1754–1821).

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Karl Abraham Clewberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 9.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
K. A. Hällström.
**Karl Adolf Hällström** (2. huhtikuuta 1854 Liperi – 27. huhtikuuta 1919 Viipuri) oli suomalainen piirilääkäri ja yksi Duodecim-seuran 12 perustajajäsenestä.

Hällströmin vanhemmat olivat Liperin Simananniemen kartanon omistanut varatuomari Johan Edvard Hällström ja Thora Karolina Hällström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871 Kuopion lukiosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1879 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1884. Hällström oli piirilääkärinä Kittilässä 1884–1890, Raahessa 1890–1893 ja Lappeenrannassa 1893-1917. Hän oli perustamassa vuonna 1881 Duodecim-seuraa. Hällström oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsen 1898–1919 ja valtuuston puheenjohtaja 1904–1912.

Hällström oli naimisissa vuodesta 1884 Edit Sofia Kiljanderin (1860–1916) kanssa.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Karl Adolf Hällström*** 

1. 1 2 3  Karl Adolf Hällström. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2 3  Ignatius, Jaakko: Duodecim-seura 125 vuotta. Jäsen n:o 3: Karl Adolf Hällström.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Zapadnikit** (ven. Зáпадник, *zapadnik*) olivat 1800-luvun venäläisiä kirjailijoita ja ajattelijoita, jotka vastustivat venäläisen perinteisen ortodoksisen kulttuurin romantisoivaa ihailua eli slavofiliaa. Zapadnikit eivät olleet yhtenäinen ryhmä. He pitivät Venäjän kulttuuria takapajuisena ja kannattivat läntisten vaikutteiden omaksumista maahan sen kehittämiseksi. 

Venäjän aatehistorialle on jatkuvasti ollut ominaista läntisten ja perinteisten venäläisten kulttuurielementtien taistelu. Zapadnikit muodostivat epäyhtenäisen ryhmän, joiden keskeinen idea oli tsaari Pietari Suuren aloittaman maan modernisoimisen vaaliminen. Heillä oli aluksi enemmän vaikutusvaltaa senaatissa, Pyhässä synodissa ja paikallishallintoa edustavissa semstvoissa kuin kilpailijoillaan slavofiileilla.

Zapadnikit pyrkivät myös kirkkojen yhdistämiseen tai ainakin ortodoksisuuden ja roomalaiskatolisuuden lähentämiseen, mikä oli slavofiileille kauhistus: heidän mielestään Länsi-Eurooppa saattoi pelastua vain idän avulla. Valtion suhteen zapadnikit halusivat alhaalta tapahtuvaa uudistamista esimerkiksi semstvojen avulla, kun taas slavofiilien mielestä uudistusten piti tulla ylhäältä annettuina. Zapadnikien ihanteena oli parlamentarismi ranskalaisessa tai brittiläisessä merkityksessä.

Zapadnikkeihin luetaan enemmän tai vähemmän sitoutuneina sellaisia nimiä kuin historian professori Timofei Granovski, oikeustieteen professori Konstantin Kavelin, kirjailija Alexandr Herzen, liberaalit filosofit Vladimir Solovjov ja Boris Tšitšerin, lehtimiehet Vissarion Belinski, Jevgeni Korf ja Pjotr Tšaadajev, sosialistit Nikolai Tšernyševski ja Pavel Annenkov sekä joukoittain taiteilijoita.

Zapadnikkien vaikutusvallan väheneminen
---------------------------------------

Slavofiilit pääsivät hallitsevaan asemaan Aleksanteri II:n aikana, jolloin *Moskovskije vedomosti* -lehti ja sen päätoimittaja Mihail Katkov käyttivät Puolan kapinaa 1863 hyväkseen slavofiilisten henkilöiden nimittämisessä ministeriöiden johtoon. Samalla heräsi heimoaate, jonka perusteella veljeskansat kuten bulgaarit ja serbit tuli vapauttaa Osmanien ikeestä, mikä johti sittemmin muun muassa Balkanin sotaan ja mahdollisesti osasyynä jopa tsaarinvallan kukistumiseen.

Sanan myöhempi merkitys
-----------------------

Zapadnikeiksi on myöhemmin Venäjällä kutsuttu länsimielisiä poliitikkoja tai länsimielisyyttä ylipäänsä.

Katso myös
----------

* Slavofiilit

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfred von Hedenström: "Venäjän valtakunta Aleksanteri II:n hallituksen lopussa", *Venäjän historia 1878–1918*, s. 32–40. suom. V. Malinen. Helsinki: Otava, 1922.
2. 1 2  Jangfeldt, Bengt: *Venäjä. Aatteet ja ideat Pietari Suuresta Putiniin*, s. 77. Siltala, 2022. ISBN 978-952-388-137-2.
3. ↑  Slavofiilit, panslavistit, zapadnikit ja Suomi-syöjät ovat tulossa takaisi Helsingin Sanomat. Viitattu 13.2.2023.
Düsseldorfin koulukuntaan kuuluvat suomalaiset taiteilijat 

---

Werner Holmberg, Maantie Hämeessä (Helteinen kesäpäivä), 1860.
 Werner Holmberg, *Maantie Hämeessä (Helteinen kesäpäivä)*, 1860. 

 

Fanny Churberg, Karl Anders Ekman, Severin Falkman, Ellen Favorin, Alina Forsman, Hanna Frosterus-Segerstråle, Alexandra Frosterus-Såltin, Emma Gylden-von Schantz, Werner Holmberg, Karl Emanuel Jansson, Arvid Liljelund, Berndt Lindholm, Erik Johan Löfgren, Hjalmar Munsterhjelm, Victorine Nordenswan, Augusta Soldan, Victoria Åberg

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Carl Andreas (Karl Anders) Ekman** (30. maaliskuuta 1833 Viipuri – 1. joulukuuta 1855) oli suomalainen Düsseldorfin koulukuntaan kuulunut taidemaalari.

Ekmanin vanhemmat olivat kappalainen Fredrik Joakim Ekman ja Sofia Agata o.s. Ingman. Hänen setänsä oli taidemaalari R. W. Ekman. Karl Anders Ekman opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1844–1846, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1849–1852, Kööpenhaminan kuninkaallisessa taideakatemiassa 1853–1854 ja Düsseldorfin taideakatemiassa 1854–1855.

Ekman oli lupaava taiteilija, mutta hän sairastui keuhkotautiin ja kuoli 22-vuotiaana Düsseldorfissa.

Kuvia teoksista
---------------

* Piispa Henrikin surma, 1854*Piispa Henrikin surma*, 1854
* Väinämöinen kiinnittää kielet kanteleeseen, 1855*Väinämöinen kiinnittää kielet kanteleeseen*, 1855
* Kaksi miestä varkaissa... 1855*Kaksi miestä varkaissa...*, 1855
* Väinämöinen, tekovuosi tuntematon*Väinämöinen*, tekovuosi tuntematon

Lähteet
-------

* Karl Anders Ekman taiteilijamatrikkelissa
* Vantaan aikuislukion taidehistorian kurssi - Düsseldorfilaisia taiteilijoita (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Anders Ekman**.
* Karl Anders Ekman Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Karl Aloys Schenzinger** (28. toukokuuta 1886 Neu-Ulm – 4. heinäkuuta 1962 Prien am Chiemsee) oli saksalainen lääkäri ja kirjailija, joka kirjoitti romaaneja, tietokirjoja ja 1930-luvulla myös kansallissosialistista propagandaa. Hänen tuotannostaan on suomennettu teollisuusromaani *Aniliini, romaani Saksan väri- ja lääketeollisuudesta* (WSOY 1942, suom. N. E. Puranen ja E. I. Puranen) ja *Kohti atomin salaisuutta* (Pellervo 1952, suom. Reino Tuokko).

Schenzingerin vuonna 1932 julkaistu romaani *Hitlerjunge Quex* toi kirjailijalle kirjoittamiskiellon sodanjälkeisessä Saksassa vuosiksi 1945–1949. Hän kuoli vuonna 1962.

Lähteet
-------

1. ↑  Schenzinger, Karl Aloys, Kirjasampo. Viitattu 27.5.2016.
2. ↑  Gestorben: Karl Aloys Schenzinger (Arkistoitu – Internet Archive), *Der Spiegel* 28/1962, 11.07.1962. Viitattu 27.5.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Saksan ja Neuvosto-Venäjän välistä sopimusta. Italian ja Jugoslavian välisestä rajasopimuksesta kertoo toinen artikkeli.*
Saksan valtakunnankansleri Joseph Wirth (2. vasemmalta) ja Neuvosto-Venäjän delegaatio (hänestä oikealle): Leonid Krasin, Georgi Tšitšerin ja Adolf Joffe Rapollossa 1922
**Rapallon sopimus** solmittiin 16. huhtikuuta 1922 Venäjän ja Saksan kesken. Sen allekirjoitti Saksan ulkoasiainministeri Walther Rathenau ja Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissaari Georgi Vasiljevitš Tšitšerin. Tämä Genovan konferenssin aikana solmittu sopimus loi neuvosto-Venäjän ja Saksan välille diplomaattisuhteet, jotka olivat katkenneet 13. marraskuuta 1918. Tuolloin kun Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan oli Neuvosto-Venäjä julistanut Brest-Litovskin rauhansopimuksen mitättömäksi ja pyrkinyt hankkimaan takaisin siinä menetettyjä alueita Ukrainassa, Puolassa ja Baltiassa etenemällä sitä mukaa kun itävaltaunkarilaiset ja saksalaiset vetäytyivät.

Sopimusta laajennettiin Berliinissä 5. marraskuuta 1922 koskemaan myös Armenian, Azerbaidžanin, Georgian, Ukrainan, Valko-Venäjän ja Kaukasian sosialistisia neuvostotasavaltoja. Lisäpöytäkirjan allekirjoitti Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan puolesta sen Berliinin suurlähettiläs Nikolaus Krestinski, muiden neuvostotasavaltojen puolesta Ukrainan toimeenpanevan keskuskomitean jäsen Waldemar Aussem ja Saksan puolesta alivaltiosihteeri von Maltzan.

Seuraukset
----------

Tšitšerin (vas.) ja Krestinski vuonna 1925
Sopimuksella maailmansodan hävinnyt Saksa sekä sisällissodan ja intervention kärsinyt Neuvosto-Venäjä murtautuvat diplomaattisesta eristäytyneisyydestään. Samalla luotiin perusta sille, että Saksa saattoi Versailles’n rauhansopimuksen vastaisesti kehittää siltä kiellettyjä asejärjestelmiä Neuvostoliiton alueella. Vaikka sopimus ei sisältänyt täsmennyksiä yhteistyön laadusta, se johti konkreettiseen sotilaalliseen yhteistyöhön, joka hyödytti molempia osapuolia. Saksan teknisten asiantuntijoiden johdolla sekä venäläisellä työvoimalla ja raaka-aineilla puna-armeija valmisti ensimmäiset panssarivaununsa ja taistelulentokoneensa. Lentokoneita valmistui yhteistuotantona vuosittain noin 300, joista puna-armeija sai 60. 

Rapallon sopimuksen pohjalta Krestinski ja Stresemann allekirjoittivat 24. huhtikuuta 1926 vielä Berliinin sopimuksenkin, mikä sisälsi Neuvostoliiton ja Saksan välisen hyökkäämättömyyssopimuksen.

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rapallon sopimus**.
* Neuvostoliiton ja Saksan suhteet ennen toista maailmansotaa
* Saksan lentäjäkoulutus Neuvostoliitossa

Lähteet
-------

* Salomaa, Markku: *Punaupseerien nousu ja tuho.* S. 189-190. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5

* Torbacke, Jarl: *Ensimmäinen ja toinen maailmansota*, s. 131. 2. painos. Suomentanut Heikki Eskelinen. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-13623-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Sopimuksen teksti kansainliiton englanninkielisinä käännöksinä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Alexander Joachim Tesche** (3. toukokuuta 1823 – 1914 Tartto, Liivinmaan kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Karl Alexander Joachim Teschen isä oli luutnantti Peter Tesche ja puoliso vuodesta 1859 Julie Dorothea Luise Scharf. Tesche tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1839 ja määrättiin sieltä 1845 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Volynian rykmenttiin. Hän suoritti 1845–1847 Yli-insinöörikoulun upseeriluokat Pietarissa. Koulun päätyttyä hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja siirrettiin Ahvenanmaan insinöörihallinnon palvelukseen. Tesche ylennettiin luutnantiksi 1848, alikapteeniksi 1850 ja kapteeniksi 1854. Krimin sodan aikana Tesche osallistui elokuussa 1854 Bomarsundin linnoituksen puolustukseen ja joutui haavoittuneena ranskalaisten sotavangiksi Evreux'iin Normandiaan. Maaliskuun 1856 rauhansopimuksen jälkeen Tesche vapautettiin ja hän palasi palvelukseen Väinänlinnan insinöörihallintoon Liivinmaalle.[1]

Vuonna 1862 Tesche sai siirron Viaporin linnoituksen insinöörijoukkojen päälliköksi ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Vuonna 1863 hänet määrättiin Suomen sotilasrakennuksista vastanneen insinöörihallinnon päälliköksi, mutta siirrettiin kaksi vuotta myöhemmin palvelukseen insinöörialuehallintoon Länsi-Siperiaan. Everstiksi Tesche ylennettiin 1867, jolloin hänet siirrettiin Pietarin insinöörihallintoon. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina 1882.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karl Alexander Joachim Tesche *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 2.5.2020)
**Manuel Khrysoloras** (m.kreik. Μανουὴλ Χρυσολωρᾶς; s. noin 1350 Konstantinopoli – 1415 Konstanz) oli kreikkalainen diplomaatti ja kielitieteilijä, joka elvytti klassisen kreikan opiskelun Länsi-Euroopassa.

Khrysoloras oli diplomaatti, joka suoritti Bysantin keisarin Manuel II Palaiologoksen antamia tehtäviä. Vuonna 1397 hän tuli Firenzeen pyytämään lännestä apua uhkaavan Turkin hyökkäyksen takia. Jo edellisillä matkoillaan hän huomasi, että lännessä oli laajaa kiinnostusta saada klassisen kreikan opetusta. Niinpä hän jo Firenzeen lähtiessään tiesi saavansa sieltä Firenzen valtion palkkaaman kreikan opettajan tehtävän. Hän toimi tehtävässä vuosina 1397–1400. Asiaa pidetään niin käänteentekevänä, että on sanottu, että Krysoloras käynnisti renessanssin.

Kiinnostus kreikan kieltä kohtaan oli virinnyt humanistipiireissä 1300-luvulla, mutta taitavista opettajista oli puutetta. Khrysoloras oli magneettinen persoona ja hänen luentonsa olivat suosittuja. Vaikka hänen Firenzen-kautensa jäi lyhyeksi, hän toimi myöhemmin keisarin lähettiläänä Milanossa, Bolognassa, Padovassa, Pariisissa ja Roomassa. Hänen suosionsa ansiosta länteen tuli runsaasti muitakin kreikkalaisia opettajia.

Khrysoloras käänsi latinaksi Homeroksen, Aristoteleen ja Platonin teoksia. Hänen oma teoksensa *Erotemata* oli aikanaan keskeinen klassisen kreikan kieliopin oppikirja.

Lähteet
-------

1. ↑  Manuel Chrysoloras. Britannica. Viitattu 24.2.2023.
2. 1 2 3 4  Matilainen, Pekka: *Muutoksen tekijät : Renessanssin synty ja perintö*, s. 73–80. Atena Kustannus, 2016. ISBN 978-952-300-238-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manuel Khrysoloras** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**William Walton "Bill" Sharman** (25. toukokuuta 1926 Abilene, Texas – 25. lokakuuta 2013 Redondo Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta ja palveli vuosina 1944–1946 Yhdysvaltain laivastossa.

Sharman kelpuutettiin Basketball Hall of Fameen pelaajana vuonna 1976, sittemmin myös valmentajana vuonna 2004. Hänen lisäkseen Hall of Fameen on molemmissa kategorioissa kelpuutettu ainoastaan kaksi henkilöä: John Wooden ja Lenny Wilkens.

Valmentajana Sharman teki merkittäviä muutoksia pelaajien harjoitteluun. Hän määräsi ensimmäisenä Yhdysvaltain ammattilaissarjojen koripallovalmentajana pelaajat harjoittelemaan pelipäivien aamuina. Hän myös alkoi verrytellä pelaajia organisoidusti ennen ottelua ja näyttää otteita vastustajien edellisistä otteluista television kautta. Hän käytti televisiota myös harjoituksissa välittömän palautteen antamisessa pelaajilleen. Kaudella 1971–1972 Sherman valmensi Los Angeles Lakersin edelleen ennätyksenä pysyvään 33 perättäisen ottelun voittoputkeen. Valmentamisen Sherman lopetti vuonna 1976 menetettyään äänensä pysyvästi huutamisen seurauksena. Tämän jälkeen hän työskenteli Lakersin organisaatiossa 35 vuotta muun muassa seuran toimitusjohtajana.

Sharman sisällytettiin vuonna 1996 NBA:n kaikkien aikojen viidenkymmenen suurimman pelaajan luetteloon.

Saavutuksia
-----------

### Pelaajana

Lähde:

* NBA:n mestaruus 1957, 1959, 1960 ja 1961
* NBA:n tähdistöottelussa 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959 ja 1960 (arvokkain pelaaja 1955)
* NBA:n 1. tähdistöjoukkueessa 1955, 1956, 1957, 1958 ja 1959

### Valmentajana

Lähde:

* NBA:n vuoden valmentaja 1972
* NBA:n mestaruus 1972

Lähteet
-------

1. ↑  Lavietes, Stuart: Bill Sharman, Two-Time Basketball Hall of Famer, Dies at 87 *The New York Times*.  25.10.2013. Viitattu 26.10.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Bill Sharman *basketball-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 6.10.2012. Viitattu 9.7.2011. (englanniksi)
3. 1 2  Bill Sharman *nndb.com*. Soylent Communications. Viitattu 9.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  John Wooden *espn.go.com*. ESPN. Viitattu 9.7.2011. (englanniksi)
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bill Sharman** Wikimedia Commonsissa

Boston Celtics – NBA:n mestari 1957
6 Bill Russell ·
14 Bob Cousy ·
15 Tom Heinsohn ·
16 Jack Nichols ·
17 Andy Phillip ·
18 Jim Loscutoff ·
19 Arnie Risen ·
20 Dickie Hemric ·
21 Bill Sharman ·  

23 Frank Ramsey ·
29 Lou Tsioropoulos  

Päävalmentaja Red Auerbach



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Manuel Marrero Cruz** (s. 11. heinäkuuta 1963 Holguín, Kuuba) on kuubalainen poliitikko ja Kuuban pääministeri. Hän on vaikuttanut urallaan saarivaltion matkailualalla, ja hänet valittiin vuonna 2004 matkailuministeriksi. Pääministeri hänestä tuli joulukuussa 2019.

Elämä
-----

Manuel Marrero on koulutukseltaan arkkitehti. Hän siirtyi matkailualalle vuonna 1990, kun hän sijoitti Grupo de Turismo Gaviotan kautta Holguínin provinssiin rakennettaviin kahteen hotelliin. Tämän jälkeen Marrero työskenteli Río de Lunan johtohenkilöstössä, ja sitten hän sai paikan Grupo de Turismo Gaviotan itäisten provinssien valtuustosta. Marrerosta tuli vuonna 1996 varaderolaisen Varadero Azul -hotellikompleksin yleisjohtaja ja vuonna 1999 Grupo de Turismo Gaviotan varajohtaja. Johtajaksi hän nousi vuonna 2001.

Marrerosta tuli helmikuussa 2004 Kuuban matkailuministeri. Hän toimi matkailuministerinä 16 vuoden ajan ja oli tuona aikana kehittämässä maan matkailualaa koko talouden veturiksi. Kuuban presidentti Miguel Díaz-Canel nimesi joulukuussa 2019 Marreron maan uudeksi pääministeriksi. Fidel Castro oli lakkauttanut pääministerin viran vuonna 1976. Marrero saa pääministerinä joitakin tehtäviä, joita oli aiemmin ollut presidentillä. Kriitikoiden mukaan hänen asemansa on kuitenkin kosmeettinen, sillä presidentti ja armeija pitävät edelleen keskeisintä valtaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Manuel Marrero Cruz Mintur – Ministerio de Turismo. Viitattu 22.12.2019. (espanjaksi)
2. ↑  Cuba names Manuel Marrero Cruz as first prime minister since 1976 Deutsche Welle. Viitattu 22.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  Cuba names Manuel Marrero Cruz as first prime minister since 1976 BBC. Viitattu 22.12.2019. (englanniksi)
**Manuel Rolando Iturra Urrutia** (s. 23. kesäkuuta 1984 Temuco, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän seurojaan ovat olleet muun muassa Espanjassa Murcia, Málaga, Granada, Rayo Vallecano ja Villarreal sekä Italiassa Udinese. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Iturra teki ensiesiintymisensä kasvattajaseuransa Universidad de Chilen edustusjoukkueessa vuonna 2003, ollessaan 19-vuotias. Toisella kaudellaan hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa edustusmiehistössä.

Tammikuussa 2011 hän siirtyi lainasopimuksella portugalilaisseura União Leiriaan. Ensimmäisen ottelunsa Primeira Ligassa hän pelasi 12. helmikuuta 2011 Nacionalia vastaan.

Kaudeksi 2011–2012 Iturra lainattiin espanjalaiseen Real Murciaan, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Hän kuului kauden aikana joukkueen luottopelaajiin ja pelasi yhteensä 35 sarjaottelua.

Maajoukkueura
-------------

Iturra pelasi Chilen maajoukkueessa kaikkiaan 35 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 2005–2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Chile - Record International Players  17.1.2019. RSSSF. Viitattu 17.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Manuel Iturran tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Baloghin puolustus**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Baloghin puolustus** on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot

1.e4 d6
2.d4 f5
Vaihtoehtoinen siirtojärjestys on 1.d4 f5 2.e4 d6, jolloin musta torjuu Stauntonin gambiitin. Baloghin puolustus on nimetty unkarilaisen János Baloghin mukaan. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodille A82. Avaus on hyvin harvinainen huipputasolla.

Valkean pitää joko vaihtaa sotilaat tai suojata e-sotilas. Tähän on kaksi hyvää vaihtoehtoa, 3.Rc3 ja 3.f3.

Vaihtomuunnelman pääjatko on 3.exf5 Lxf5. 4.Df3 haarukoiden lähetin ja b7-sotilaan ja 4...Lc8 tai 4...Dc8. Balogh itse katsoi koko avauksen pääjatkon olevan 3.Rc3 Rf6 4.Ld3 Rc6 5.Rf3 fxe4. Vaihtomuunnelmassa mustalle jää heikko takasotilas e-linjalle, mitä valkea yrittää käyttää hyväkseen. Myös puuttuva f-sotilas heikentää mustan asemaa.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

### Internetlähteet

* Balogh Counter Gambit: Part 1 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Balogh Counter Gambit: Part 2 (englanniksi)
* Balogh Counter Gambit: Part 3 (englanniksi)
* Balogh Counter Gambit: Part 4 (englanniksi)
* Balogh Counter Gambit: Part 5 (englanniksi)

### Kirjallisuuslähteet

* Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hooper, David & Whyld, Kenneth: *The Oxford Companion to Chess*, s. 22. Oxford University Press, 1984. ISBN 0-19-217540-8. (englanniksi)
2. ↑  COE
3. ↑  COE
Raphael Semmes
**Raphael Semmes** (27. syyskuuta 1809 Charles County, Maryland – 30. elokuuta 1877 Mobile, Alabama) oli merimies, lakimies, kapteeni ja Etelävaltioiden kenraali sekä amiraali Yhdysvaltain sisällissodassa.

Semmes teki 15-vuotisen uran merimiehenä Yhdysvaltain laivastossa ennen sisällissotaa. Sen lisäksi hän opiskeli lakia ja valmistui 1834 asianajajaksi. Meksikon–Yhdysvaltain sodassa (1846–1848) hän palveli *USS Somersilla* Yhdysvaltain laivastossa komentajana. Hänen tehtävänään oli tukkia meksikolainen Veracruzin satama. Semmes kunnostautui taistelussa upottamalla meksikolaisten vakoilulaivan, mistä hän sai kiitokset. Sodan jälkeen hän palasi Mobileen lakimieheksi. Kun sisällissota alkoi, hän liittyi Konfederaation merivoimiin. Hän sai *CSS Sumterin* komennon ja menestyi hyvin jahdatessaan Pohjoisvaltioiden kauppa-aluksia. Hän upotti 18 laivaa Karibialla ja Atlantilla. Tammikuussa 1862 hän vei laivansa korjaukseen Gibraltariin, jota britit pitivät hallussaan. Siellä hänen piti jättää laiva takaa-ajajilleen. Hän matkusti sieltä Lontooseen ja otti siellä äskettäin rakennetun *CSS Alabaman* komennon. Laivalla hän kaappasi vuoteen 1864 saakka yli 60 Pohjoisvaltioiden alusta. 19. kesäkuuta 1864 pohjoisvaltioiden höyrylaiva *USS Kearsarge* upotti *Alabaman* Ranskan rannikon edustalla, mutta sillä välin amiraali Semmes pakeni jälleen ja matkusti Englannista takaisin Amerikkaan. Hänet ylennettiin 10. helmikuuta 1865 komentavaksi amiraaliksi, ja hän sai komentoonsa James Riverin laivueen, jonka tehtävänä oli puolustaa meritietä Richmondiin. Kaupungin hylkäämisen jälkeen huhtikuussa hänen oli pakko upottaa laivansa, jolloin Semmes nimitettiin prikaatinkenraaliksi ja hänen merimiehistään tuli jalkaväkeä. Sodan jälkeen hän oli lyhyen aikaa pidätettynä. Mitään rikossyytteitä ei kuitenkaan voitu todistaa. Hän palasi sodan jälkeen Mobileen, missä hän työskenteli asianajajana, filosofian ja kirjallisuuden professorina, sanomalehtijulkaisijana ja tuomarina. Hän kuoli vuonna 1877. Hän on Alabamassa yhä hyvin suosittu sisällissodan hahmo.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Raphael Semmes
**Manuel Friedrich** (s. 13. syyskuuta 1979 Bad Kreuznach, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edusti Saksan Bundesliigassa pisimpään Mainz 05:tä ja Bayer 04 Leverkusenia sekä lisäksi Werder Bremeniä ja Borussia Dortmundia. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Heinäkuussa 2007 Friedrich siirtyi kasvattajaseurastaan Mainzista Bayer Leverkuseniin. Hän kuului heti saapumisestaan alkaen joukkueen puolustuspään luottopelaajiin. Hän teki ensimmäisten kolmen kauden aikana Leverkusenissa yhteensä kymmenen maalia.

Kaudella 2010–2011 Friedrich kärsi loukkaantumisesta ja pelasi täten vain 19 ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 24 bundesliigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän puski Mestarien liigan ottelussa 23. marraskuuta 2011 Chelseaa vastaan lisäajalla ottelun 2–1-voittomaalin. Kaudella 2012–2013 Friedrich pelasi Bundesliigassa 11 ottelua, joista vain neljässä täydet minuutit. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin Rapid Wieniä vastaan.

Kaudella 2013–2014 Friedrich siirtyi vapaana-pelaajana Borussia Dortmundiin. Hän lopetti uransa syksyllä 2014 intialaisseura Mumbai Cityssä.

Maajoukkueura
-------------

Friedrich teki ensiesiintymisensä Saksan maajoukkueessa 16. elokuuta 2006 ottelussa Ruotsia vastaan. Ensimmäisen ja ainoaksi jääneen maalinsa maajoukkueessa hän teki 6. syyskuuta 2006 lukemiin 0–13 päättyneessä vierasottelussa San Marinoa vastaan. Hän pelasi vuoden 2006 aikana kuusi maaottelua, vuonna 2007 kaksi sekä helmikuussa 2008 viimeisensä vieraskentällä Itävaltaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Manuel Friedrich *UEFA.com*.  29.5.2012. UEFA. Viitattu 2.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Manuel Friedrich Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Manuel Friedrichin tilastot Fussballdaten.de-sivustolla (saksaksi)
**August Johannes Zitting** (13. joulukuuta 1860 Kuopio – 19. lokakuuta 1922 Jääski) oli suomalainen Viipurin hovioikeuden asessori, kihlakunnantuomari ja senaattori.

Zittingin vanhemmat olivat lehtori, rovasti Joakim Zitting ja Aurora Fredrika Maria Molander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878 Kuopion lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1883. Zitting sai varatuomarin arvon 1886.

Zitting oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1890–1892, reistraattorina 1892, ylimääräisenä viskaalina 1892–1894, notaarina 1894–1899, kanneviskaalina 1899–1900 sekä 1900–1901 ja asessorina vuonna 1900. Hän oli sitten Liperin tuomiokunnan tuomarina 1901–1903 ja Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1903–1905. Tämän jälkeen Zitting oli Ilomantsin tuomiokunnan tuomarina 1907–1908 ja Jääsken tuomiokunnan tuomarina 1908–1922.

Zitting oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1899–1900 ja Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen vuonna 1908. Hän kuului myös jäsenenä useisiin komiteoihin.

Zitting oli naimisissa vuodesta 1890 Aina Selina Andersinin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  ZITTING August Johannes. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Sakari Lahtinen** (29. syyskuuta 1923 Lehtimäki – 12. lokakuuta 2022 Haapamäki) oli suomalainen alikersantti ja SS-vapaaehtoinen (*Rottenführer*). Hän oli ennen kuolemaansa viimeinen elossa ollut suomalainen SS-mies.

Lahtinen värväytyi keväällä 1941 SS-joukkoihin, joihin liittyi kaikkiaan noin 1 400 suomalaista vapaaehtoista. Lahtinen oli tuolloin sotilaskoulutusta saamaton ja tuli sijoitetuksi suomalaisten vapaaehtoisten pataljoonan toiseen komppaniaan. Hän sai yli puoli vuotta kestäneen sotilaskoulutuksen Wienissä, Stralsundissa ja Gross Bornissa (nykyinen Borne Sulinowo). Rintamalle hän siirtyi vuodenvaihteessa 1941–1942. Lahtisen ensimmäinen sijoituspaikka oli Miusjoella. Hän taisteli puolen vuoden ajan asemasodassa ennen osallistumistaan etenemiseen Kaukasuksella ja sieltä perääntymisen. Hän haavoittui Malgobekin taistelussa Kaukasuksella lokakuussa 1942. Operaatio Barbarossaan osallistuneita suomalaisvapaaehtoisia oli kaikkiaan neljäsataa. Lahtinen on mainittu matrikkelitiedoissa tarkka-ampujana.

Lahtinen kotiutui kesällä 1943. Hän jatkoi asepalvelusta panssarintorjunnassa Suomen armeijassa ja sai alikersantin arvon. Siviiliammatiltaan Lahtinen oli konduktööri. Hän meni naimisiin vuonna 1946 ja sai kolme lasta. Hän kuoli 99-vuotiaana kotonaan Haapamäellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Viimeinen SS-mies on poissa Suomen Sotilas
2. 1 2 3 4  Viimeinen suomalainen SS-mies on kuollut Helsingin Sanomat
*Tämä artikkeli kertoo jääkiekkoilijasta ja tennispelaajasta. Jaroslav Drobný on myös jalkapalloilija.*

Jaroslav Drobnýn laatta International Tennis Hall of Famessa.
**Jaroslav Drobný** (12. lokakuuta 1921 Praha – 13. syyskuuta 2001 Lontoo) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja tennispelaaja. Drobný oli poikkeuksellisen lahjakas urheilija, talvisin hän pelasi jääkiekkoa ja kesäisin tennistä. Hän nousi molemmissa lajeissa maailman huipulle.

Jääkiekkourallaan Drobný pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa ja oli voittamassa maailmanmestaruuden 1947 ja olympiahopeaa 1948.

Drobný aloitti tennisuransa Wimbledonin turnauksessa 1938. 1946 hän selvisi Ranskan avointen loppuotteluun. Vuonna 1949 Drobný lopetti jääkiekon ja keskittyi tennikseen. Samana vuonna Drobný muutti Egyptiin ja sai Egyptin kansalaisuuden. Hän selvisi 1949 Wimbledonin loppuotteluun ja onnistui 1954 voittamaan turnauksen. Drobný nimitettiin tenniksen Hall of Fameen 1983.

Saavutukset Grand Slam -turnauksissa
------------------------------------

### Australian avoin tennisturnaus

* Nelinpelin loppuottelussa 1950

### Ranskan avoin tennisturnaus

* Kaksinpelin voitto 1951, 1952
* Kaksinpelin loppuottelussa 1946, 1948, 1950
* Nelinpelin voitto 1948
* Nelinpelin loppuottelussa 1950
* Sekanelinpelin voitto 1948

### Wimbledonin avoin tennisturnaus

* Kaksinpelin voitto 1954
* Kaksinpelin loppuottelussa 1949, 1952
* Nelinpelin loppuottelussa 1951

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Lauri Antti Sakari Kumpulainen** (21. huhtikuuta 1938 Kuopio – 2014) oli suomalainen journalisti, joka toimi *Aamulehden* päätoimittajana.

Sakari Kumpulainen syntyi diplomi-insinööri Antti Juho Kumpulaisen ja Aune Miettisen perheeseen. Hänen puolisonsa 1962–1991 oli kotitalousopettaja Eira Annikki Aaltonen. Kumpulainen tuli ylioppilaaksi 1958. Hän oli Lehdistön sanomapalvelun toimittaja 1961–1962 ja Taloudellisen tiedotustoimiston johtaja 1976–1986. *Aamulehden* toimittajana Kumpulainen työskenteli 1962–1970 ja 1986–1988 ja artikkelitoimittajana 1970–1976. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1988. Kumpulainen jäi tehtävästä eläkkeelle vappuna 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuopion seurakuntayhtymä: Kumpulainen Lauri Antti Sakari, Iso hautausmaa, Kuopio, Alue 00, kortteli 100, rivi 07, paikkanumero 00040 *hautahaku.fi*. Viitattu 29.12.2022.
2. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 436. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
3. ↑  Matti Apunen Aamulehden toiseksi päätoimittajaksi. Alma, 8.4.1998. Viitattu 2.5.2018
Dōgen
**Dōgen Zenji** (jap. 道元禅師; 19. tammikuuta 1200 Kioto – 22. syyskuuta 1253 Kioto) oli japanilainen filosofi ja zenbuddhalaisen sōtō-koulukunnan perustaja. Hänen katsotaan tuoneen kyseisen suuntauksen Kiinasta. Dōgen oli aikansa uskonnollisen elämän keskeisiä hahmoja.

Dōgen syntyi aatelisperheeseen, mutta joutui orvoksi seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli buddhalaisuutta Tendai-lahkon temppelissä Hieivuorella ja teki vuosina 1223–1227 opintomatkan Kiinaan, jossa hän tutustui zenmeditaatioon ja saavutti valaistumisen. Palattuaan Japaniin hän levitti tietämystä zenistä ja vietti viimeiset vuotensa Eihei-jin temppelissä Fukuin lähistöllä.

Dōgenin pääteos on yli 20 vuoden aikana muotonsa saanut *Shōbōgenzō*, jossa on 95 kappaletta. Hän kirjoitti myös monia muita teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dōgen Encyclopædia Britannica. Viitattu 11.7.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Heine, Steven: *Dogen: Textual and Historical Studies*. Oxford University Press, 2012. ISBN 9780199923175. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Understanding the Shobogenzo (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jarno Vesala** (s. 1977 Rauma) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi 2013.

Vesala tekee installaatioita, jotka koostuvat usein ihmismäisistä veistoksista, äänestä ja liikkuvasta kuvasta. Teokset perustuvat havaintoon ja illuusioon ja luovat mystisiä ja pelottavia tunnelmia. Vesalan teemat liittyvät usein muun muassa yksinäisyyteen, syrjäytymiseen ja kanssaihmisten unohtumiseen.

Vesala valmistui kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja viestinnän koulutusohjelmasta vuonna 2004. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti Tampereella vuonna 2003. Vesalan teoksia on ollut esillä muun muassa Mäntän kuvataideviikoilla 2008, Kluuvin galleriassa 2009, Pirkanmaan triennaalissa 2009 ja 2012, Helsingin taidemuseossa 2011 ja Forum Boxissa 2012.

Vuonna 2015 Vesala voitti yhdessä Krister Gråhnin kanssa tekemällään teoksella Turku Biennaali -palkinnon. Vesalalle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.

Vesala asuu ja työskentelee Nokialla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuoden nuori taiteilija 2013 on Jarno Vesala  5.10.2012. Tampereen kaupunki. Viitattu 6.10.2012.
2. ↑  Järvi, Antti: Pelottavien teosten tekijä Jarno Vesala vuoden nuori taiteilija *HS.fi*.  5.10.2012. Viitattu 6.10.2012.
3. ↑  Vuoden nuori taiteilija 2013 - Jarno Vesala 25.5. - 11.8.2013  28.5.2013. Tampereen taidemuseo. Viitattu 20.9.2015.
4. ↑  Krister Gråhn ja Jarno Vesala voittivat Turku Biennaalin yhteisellä teoksella *Aboa Vetus & Ars Nova*.  3.7.2015.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 20.9.2015.
5. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.
6. ↑  CV *Jarno Vesalan verkkosivut*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 20.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Jarno Vesalan verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lauricochan kulttuuri** oli varhaisten metsästäjä-keräilijöiden luoma kivikautinen intiaanikulttuuri Perussa noin 8000–2500 eaa. Siihen liittyvät löydöt on tehty Lauricochan luolasta, joka on Andeille 4 000 metrin korkeudessa meren pinnasta Huanucon lähellä Amazoninin latvoja. Lauricochan löytöjä on pidetty Perun vanhimpina ihmislöytöinä.

Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9 500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa. ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä.

Lähteet
-------

1. ↑  UNESCO: The Original Peopling of Latin America
2. ↑  Kipfer, Barbara Ann: *Encyclopedic Dictionary of Archaeology*, s. 302. New York, N.Y.: Kluwer Academic/Plenum Publishers, 2000. ISBN 0-306-46158-7. Google-kirjat (viitattu 24.8.2013). (englanniksi)
**Sakari Mäkelä** (s. 1987 Kouvola) on suomalainen valokuvaaja, elokuvaaja ja mediatuottaja.

Hänelle myönnettiin vuonna 2017 arvostettu Finnfoto-palkinto merkittävästä vaikutuksesta suomalaisen valokuvauksen kehitykseen ja valokuvauksen arvostuksen lisäämiseen. Hän on toiminut Suomen Kameraseurojen Liiton nuorisovastaavana 2011-2016 ja varapuheenjohtajana 2013-2016. Mäkelä on perustanut Suomen suurimman nuorille valokuvaajille tarkoitetun yhteisön Nuoret valokuvaajat.

Mäkelä toteuttaa päätyönään mainoselokuvia, yritysvideoita ja musiikkivideoita media-alan yrityksessään White Cloud Productions. Hän työskenteli aiemmin kuvataiteen tuntiopettajana Järvenpään lukiossa aina vuoteen 2018 asti.

Mäkelä on ohjannut lukuisia lyhytelokuvia, joista tunnetuimpia ovat Käpy (2010) ja Niin myötä- kuin vastamäessä (2008).

Hänet on palkittu mm. parhaan ohjauksen palkinnolla Makedonian kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2009. Hänen teoksensa ovat lisäksi voittaneet neljä Filmi- ja videokuvaajien liiton harrastelyhytelokuvien suomenmestaruutta sekä kaksi independent-lyhytelokuvien maailmanmestaruuspronssia UNICA-filmifestivaaleilla Puolassa 2009 ja Sveitsissä 2010.

Lisäksi hän on julkaissut omakustanteena runokirjan *Niin kuin aamu rakastaa kastetta* vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Photographer Sakari A. Mäkelä - Selected work *Photographer Sakari A. Mäkelä*. Viitattu 5.3.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Nuoret valokuvaajat -yhteisön perustanut Sakari A. Mäkelä voitti Finnfoto-palkinnon *Helsingin Sanomat*.  17.3.2017. Viitattu 6.3.2018.
3. ↑  Nuoriso | Suomen Kameraseurojen Liitto ry *www.sksl.fi*. Viitattu 6.3.2018.
4. ↑  SAKARI MÄKELÄ KUVATAITEEN OPETTAJA JÄRVENPÄÄN LUKIO *www.jykls.net*. Viitattu 6.3.2018.
5. ↑   "Käpy". Sakari Mäkelä (käsikirjoitus). 2010-04.
6. ↑   "For Better and Worse". Sakari Mäkelä (käsikirjoitus). 2009-09.
7. ↑  Sakari Mäkelän Käpy-elokuva palkittiin kolmantena *Metropolia 2015*. Viitattu 6.3.2018.
8. ↑  Fennica