recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Itävaltalainen henkilökortti
**Henkilökortti** on asiakirja, joka on tarkoitettu henkilöllisyyden todistamiseen. Henkilökortti voi sisältää henkilön koko nimen, valokuvan, iän ja syntymäpäivän, sukupuolen, osoitteen, nimikirjoituksen, asianmukaisia numeroita (esimerkiksi henkilötunnuksen), ammatin, rajoituksia ja kansalaisuuden. Sitä voidaan myös käyttää nopeaan omistusoikeuden vahvistamiseen esimerkiksi ostettaessa luottokortilla. 

Suhtautuminen henkilökortteihin vaihtelee eri maissa. Britanniassa ja Yhdysvalloissa ei ole yhtenäistä henkilökorttijärjestelmää, tai siihen liittyvää väestörekisteriä. Henkilöyden todistamiseen käytetään tällöin passia tai ajokorttia; toisaalta esimerkiksi asuinpaikan voi todistaa sähkö- tai kaasulaskulla.

Näissä maissa yhtenäisen henkilökorttijärjestelmän luominen on ollut vilkkaan keskustelun aiheena ja sitä on vastustettu mm. kansalaisvapauksien perusteella; toisaalta hallitukset ovat perustelleet niiden käyttöönottoa mm. terrorismin ja laittoman maahanmuuton ja identiteettivarkauksien torjunnalla. Britanniassa Cameronin hallitus määräsi heti virkaanasettamisensa jälkeen *Identity Documents Act 2010*:lla maan väestörekisterin tuhottavaksi.

Suomi
-----

*Pääartikkeli: Suomalainen henkilökortti*
Suomessa poliisin myöntämä henkilökortti toimii henkilötodistuksena ja rajoitetusti matkustusasiakirjana.

Nykyisin kaikki poliisin myöntämät henkilökortit ovat sirullisia, lukuun ottamatta alaikäisille ilman huoltajan suostumusta myönnettävää ja väliaikaista korttia. Sirulliset henkilökortit sisältävät Digi- ja väestötietoviraston kansalaisvarmenteen. Varmenne mahdollistaa henkilön luotettavan tunnistamisen sähköisessä asioinnissa. 1.9.2003 asti oli mahdollista tilata myös siruton henkilökortti. Tällöin sirullista henkilökorttia kutsuttiin **sähköiseksi henkilökortiksi** tai **HST-kortiksi** (HST on lyhenne sanoista henkilön sähköinen tunnistaminen).

Katso myös
----------

* Passi
* Biopassi
* Viisumi
* vCard
* Turvapaino

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Identity Documents Bill Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti (englanniksi). Viitattu 28.8.2020.
4. ↑  Siruton kortti poistui *Ilta-Sanomat*. Viitattu 30.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **henkilökortti** Wikimedia Commonsissa

* Poliisi: Henkilökortit
**Tatjana Pavlovna Firova** (ven. Татьяна Павловна Фирова, s. 10. lokakuuta 1982 Sarov) on venäläinen 400 metrin juoksija.

Firova voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Grossetossa 2001 ajalla 52,94. Hän saavutti Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2003 kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja pronssia 400 metrillä. Daegun universiadeissa hän voitti samana vuonna kultaa 400 metrillä. Ateenan olympialaisissa 2004, Helsingin MM-kilpailuissa 2005 ja Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän juoksi alkuerissä Venäjän viestijoukkueissa, jotka saavuttivat loppukilpailuissa toisilla kokoonpanoilla Ateenassa hopeaa sekä Helsingissä ja Göteborgissa kultaa.

Firova saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 hopeaa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui kuudenneksi 400 metrillä. Vuonna 2016 tehdyissä dopingtestien uudelleenanalysoinneissa Firova jäi kiinni ja hänen suorituksensa Pekingissä mitätöitiin. Viestijoukkueen hopea oli riistetty heiltä jo aiemmin myös dopingkärystä. Hän saavutti pronssia pitkässä viestissä Berliinin MM-kilpailuissa 2009. 

Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti hopeaa sekä henkilökohtaisella 400 metrillä ajalla 51,13 että 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Barcelonan EM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden sekä 400 metrillä ajalla 49,89 että 4 × 400 metrin viestissä.

Firova juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän juoksi toisen osuuden maailmanmestaruuden voittaneessa Venäjän 4x 400 metrin viestijoukkueessa.

Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin ilmoitti helmikuussa 2019 Firovan ja 11 muun venäläisurheilijan rikkoneen dopingsääntöjä. Firovan kaikki tulokset väliltä 20. elokuuta 2008 (eli Pekingin olympialaisista alkaen) − 31. joulukuuta 2012 hylättiin. Lisäksi jo uransa lopettanut Firova sai kilpailukiellon ajalle 9. kesäkuuta 2016 − 8. kesäkuuta 2020

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

*Lähde: IAAF*, Tilastopaja
**Ulkoradat**

* 200 m 23,44 (2008)
* 400 m 50,08 (2006)

**Sisäradat**

* 400 m 51,41 (2006)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  juoksi vain alkuerissä
2. ↑  Tatjana Firova sports-referencen tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Tatjana Firova Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Venäjältä vietiin taas olympiamitaleita - yhteensä kuusi käryilmoitusta *iltalehti.fi*. Viitattu 1.9.2016.
5. ↑  Berliini 2009 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)
6. 1 2 3  Tatjana Firova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
7. ↑  Doha 2010 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset, IAAF (englanniksi)
8. ↑  4x400m Relay Women Final *European Athletics*.  (englanniksi)
9. ↑
10. ↑  [ THE COURT OF ARBITRATION FOR SPORT (CAS) ISSUES
DECISIONS IN 12 FIRST-INSTANCE DISCIPLINARY PROCEDURES CONCERNING RUSSIAN TRACK AND FIELD ATHLETES] *tas-cas.orf*.  1.2.2019. Viitattu 21.4.2109. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Labböle** on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön kaakkoisosassa entisen Västanfjärdin rajalla. Kylä muodostuu useasta maatilasta, joista kaikkia ei enää viljellä.

Labbölen naapurikylät ovat Västermark, Vestlax ja Tappo. Ainoa tieyhteys Labböleen on Västermarkin kautta. Kylän rakennuskanta sijaitsee varsin yhtenäisesti maantien päässä. Muutamia taloja sijaitsee hieman erillään kyläkeskuksesta. Taponjoki virtaa purona kylän läpi lounaaseen ja kylän ympäristö on metsäisten kalliosaarekkeiden rikkomaa peltomaisemaa. Laajin kallioalue Getklintsbergen on luonnonsuojelualuetta. Kylän itäreunalla sijaitsee vesijättömaaksi muuttunut entinen järvi Labböleträsket sekä suoalue Hjortronmossen.

Labböle mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Vuoden 1566 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi taloa. Nämä talot on jaettu kahtia isojaon yhteydessä vuonna 1780. Kylän talot ovat hieman siirtyneet erilleen Labbölen historialliselta kylätontilta, mutta muodostavat vanhoine rakennuksineen yhä yhtenäisen kokonaisuuden. 1920- ja 1930-luvuilla kylään lohkottiin useampi pientila muun muassa itsenäistyvistä torpista. Uudempaa asutusta kylään ei ole syntynyt. 1900-luvun aikana Labböleträsketiä kuivattiin ja järvi muuttui vesijättömaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lounaistiedon Karttapalvelu (Karttataso: Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme) Varsinais-Suomen Liitto. Viitattu 3.6.2023.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 3.6.2023.
3. ↑  Panu Kunttu: Kemiönsaaren järvien pesimälinnusto (pdf) ResearchGate. Viitattu 3.6.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kemiö |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Kemiön kirkonkylä

 |
|  |
| Rekisterikyliä Kemiössä | 
* Albrektsböle
* Berga
* Bjensböle
* Bogsböle
* Branten
* Brokärr
* Båtkulla
* Böle
* Dalby
* Dalkarby
* Degerdal
* Ekniemi
* Elmdal
* Engelsby
* Flugböle
* Fröjdböle
* Gammelby
* Gesterby
* Gräsböle
* Gundby
* Helgeboda
* Hova
* Hulta
* Högmo
* Kalkkila
* Kastkärr
* Kiila
* Kirkonkylä
* Koustar
* Kuggböle
* Kvarnböle
* Kylppy
* Kåddböle
* Kårkulla
* Labböle
* Lamkulla
* Lappdal
* Lemnäs
* Lillvik
* Linnarnäs
* Långholmen
* Lövböle
* Mainiemi
* Makila
* Mattböle
* Mattkärr
* Mjösund
* Måsa
* Nordvik
* Norrlångvik
* Norrsundvik
* Orrnäs
* Pajböle
* Pappila
* Pederså
* Pungböle
* Påvalsby
* Reku
* Rudå
* Rugnola
* Sjölax
* Skarpböle
* Skoböle
* Skogsböle
* Skålböle
* Skäggböle
* Smedaböle
* Smedsböle
* Stenmo
* Tavastrona
* Tjuda
* Tolvsnäs
* Torsböle
* Trotby
* Träskböle
* Träskö
* Vestlax
* Viks gård
* Viksvidja
* Villkärr
* Vreta
* Västankärr
* Västermark
* Östermark

 |
|  |
| Karunasta liitetty kylä | 
* Santasaari

 |
|  |
| Perniöön liitetyt kylät | 
* Germundsvidja
* Strömma

 |
|  |
| Muita alueita | 
* Suomenkulma

 |

 |
**Pentti Uolevi Rokkanen** (14. heinäkuuta 1927 Helsinki – 26. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Rokkasen vanhemmat olivat William (Vili) Rokkanen ja Ada Kontio ja ensimmäinen puoliso vuodesta 1953 silmätautien erikoislääkäri Aila Annikki Karjalainen. Rokkanen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1946 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Kirurgiaan hän erikoistui 1961 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1962. Kirurgin työhön perehtymisen Rokkanen aloitti Lahden kirurgisessa sairaalassa 1955, mutta siirtyi 1959 Helsinkiin ja toimi vuodesta 1960 HYKSin I kirurgian klinikan ortopedian apulaislääkärinä.

Rokkanen työskenteli myös Keski-Suomen keskussairaalassa ylilääkärinä, mutta ryhtyi sitten tutkimus- ja opetusuralle. Hän oli 1976–1980 Tampereen yliopiston kirurgian professori ja 1981–1994 Helsingin yliopiston ortopedian ja traumatologian professori sekä 1968–1981 ortopedian ja traumatologian dosentti ja 1994–1995 kirurgian dosentti. Eläkkeelle Rokkanen jäi vuonna 1994.

Tutkijana Rokkasta kiinnostivat biomateriaalit, joista kehitettiin elimistössä liukenevia luun, nivelsiteiden ja jänteiden kiinnittimiä. Tutkimuksen tuloksia kaupallistettiin ja mainitunlaiset kiinnittimet ovat laajasti käytössä ympäri maailmaa. Rokkanen julkaisi peräti 1 609 tieteellistä kirjoitusta, joista on alkuperäisjulkaisuja on lähes 400, ja ohjasi 49 väitöskirjaa. Niistä 33 käsittelee elimistössä liukenevia luunkiinnittimiä. Rokkanen oli myös järjestöaktiivi, hän toimi puheenjohtajana Suomen Lääkäriliitossa, Suomen Ortopediyhdistyksessä, Ortopedian ja traumatologian tutkimussäätiössä ja Pohjoismaisessa Ortopediyhdistyksessä.

Tunnustukset
------------

* 1992 Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 537. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. 1 2 3 4  Muistot. Pentti Rokkanen  6.6.2016. Helsingin Sanomat. Viitattu 4.10.2017.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 13. osa, palsta 8
4. ↑  Helsingin yliopiston opettajat ja virkamiehet


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Juho Nykänen** (28. huhtikuuta 1910 Pielisjärvi – 8. toukokuuta 1987 Lieksa) oli suomalainen kioskikauppias ja SKDL:n kansanedustaja.

Nykäsen vanhemmat olivat rautasorvaaja Aatami Nykänen ja Siiri Lipponen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti myöhemmin Sirola-opiston kurssin.

Nykänen työskenteli korjausmiehenä Enso-Gutzeitin Pankakosken kartonkitehtaalla Pielisjärvellä 1923–1930 ja oli sitten vankilassa poliittisista syistä 1932–1935. Vapauduttuaan hän oli varastomiehenä Lieksassa 1936–1939 ja 1944–1947, joutui uudelleen vankilaan 1939–1940 ja oli myymälähoitajana 1941–1942 ja varastonhoitajana Pielisjärven yleisessä osuusliikkeessä 1942–1944. Viimeksi Nykänen toimi Suomen kommunistisen puolueen Lieksan aluejärjestön sihteerinä 1947–1950 ja oli kioskikauppiaana Pielisjärvellä, myöhemmin Lieksassa 1954–1979.

Nykänen oli SKDL:n kansanedustajana 1951–1954 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1950 presidentinvaaleissa. Nykänen oli Pielisjärven kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen sekä Lieksan kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Teoksia
-------

* *Pielisjärven työläisten Golgata : muistelmia vuodelta 1918* ; koonnut Juho Nykänen. 1958, 2. painos Savon Sana, Kuopio 1977

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Juho Nykänen (kansanedustaja) *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1951–1954 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(43) | 
* Aaltonen
* Aitio
* Backlund (1953–1954)
* Friman
* Haapanen
* Hietanen
* Häikiö
* Juntunen
* Järvinen (1951–1953†)
* E. Kilpi
* S. Kilpi
* Kinnunen
* Koivunen
* Kujala
* Kuusinen
* Leskinen (1951–1952†)
* Lindqvist
* Manninen
* Meriläinen
* Murto
* Mustonen
* Myllymäki
* Nederström-Lundén
* Nevalainen
* Nieminen (1952–1954)
* Niiranen
* Nurminen
* Nykänen
* Pekkala (1951–1952†)
* Pessi
* Prunnila
* Puumalainen
* Rannikkoluoto (1952–1954)
* Rapio
* Renfors
* Riihimäki
* Rosenberg
* Rytkönen
* Ryömä
* Seppi
* Stenberg
* Tainio
* Tauriainen
* Tiekso-Isaksson
* Torvi
* Wirtanen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Tatjana Andrejeva Akimova** (ven. Татьяна Андреевна Акимова o.s. **Semjonova** ven. Семёнова s. 26. lokakuuta 1990 Tšeboksary) on venäläinen ampumahiihtäjä.

Ura
---

Tatjana Akimova debytoi ampumahiihdon maailmancupissa kaudella 2015–2016. Uransa ensimmäiset palkintokorokesijat hän saavutti kaudella 2016–2017 voittamalla Nové Město na Moravěn pikakilpailun ja sijoittumalla toiseksi seuraavan päivän takaa-ajossa. Kokonaiscupissa hän on parhaimmillaan sijoittunut sijalle 16 kaudella 2016–2017.

Akimova on osallistunut ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin kahdesti; vuosina 2016 ja 2017. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on parhaimmillaan ollut 16:s vuoden 2017 pikakilpailussa. Hän oli mukana myös samana vuonna pronssille sijoittuneessa Venäjän sekaviestijoukkueessa.

Hän osallistui myös vuoden 2018 talviolympialaisiin. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on normaalimatkan 15:s sija. Hän oli myös mukana venäläisten olympiaurheilijoiden yhdeksänneksi sijoittuneessa sekaviestijoukkueessa.

Lähteet
-------

* Tatjana Akimovan profiili kansainvälisen ampumahiihtoliiton tulospalvelussa (englanniksi)
Ruth Belville Greenwichin observatoriolla vuonna 1908.
**Ruth Belville** ("Neiti Aika", 5. maaliskuuta 1854 Lontoo, Iso-Britannia – 7. joulukuuta 1943) oli nainen, joka kiersi pitkin Lontoota ja myi ihmisille oikeata kellonaikaa. Hän oli kaikkien aikojen kuuluisin "Neiti Aika".

1800-luvulla harvoilla oli tarkkoja kelloja, jotka pysyivät kauan oikeassa ajassa ja täsmällistä oikeata aikaa oli erittäin hankala saada. Parhaimmillaan kellon poikkeamat oikeasta ajasta olivat useita minuutteja. Täsmällisen kellonajan sai haettua vain tähtitieteilijöiltä Greenwichin observatoriosta. Monet ihmiset, erityisesti kellosepät, tarvitsivat täsmällistä aikaa ja jatkuva vieraileminen observatoriolla oli rasittavaa, joten observatorio alkoi vuonna 1836 toimittaa tilauksesta ajantarkastuspalvelua. Muita tilauspalvelun tarvitsijoita olivat suuret yritykset, pankit ja varakkaat kodit.

Tarkkuuskellolla varustettu työntekijä, **Henry Belville** (1794–1856), kävi säännöllisesti ilmoittamassa asiakkaille täsmällisen kellonajan, jolloin he pystyivät asettamaan kellonsa tarkkaan Greenwichin aikaan. Henryn kuoltua ajantoimittaminen siirtyi hänen leskelleen, jonka lopetettua työ vuonna 1892, sitä siirtyi jatkamaan Henryn tytär **Ruth Belville**. Hän meni joka maanantaiaamu Greenwichiin säätämään tarkkuuskellonsa oikeaan aikaan ja lähti kiertämään tilaajien luona. Ruth Belville kiersi vuoteen 1939 asti ilmoittamassa oikean ajan lontoolaisille asiakkailleen paikan päällä. 

Jo aikaisemmin uudempi tekniikka oli korvannut ovelta ovelle kiertämisen pääasiallisena ajantarkistuspalveluna. Aluksi tarkka aika ilmoitettiin lennättimien avulla ja myöhemmin radion kautta. Vuonna 1936 oli mahdollista soittaa puhelimitse vastaavalle "Neiti Ajalle" ja kysyä oikeata kellonaikaa. Ruth kuitenkin kiersi sinnikkäästi ovelta ovelle vielä vuoteen 1939 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ollessaan 86-vuotias.

Greenwichistä annetaan edelleenkin päivittäinen aikamerkki, vaikka siellä ei enää olekaan observatoriota.

Lähteet
-------

* BBC Radio 5 Woman's Hour, 24.2.2006, - The Greenwich Time Lady (real audio)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
SoftballSoftball
**Vuoden 1996 kesäolympialaisten softball** järjestettiin 21. – 30. heinäkuuta 1996. Tämä oli ensimmäinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Softball järjestettiin ainoastaan naisille. Mukana oli 120 osanottajaa kahdeksasta eri maasta. Tapahtuma järjestettiin Golden Park'ssa, Columbuksessa.

Mitalistit
----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
|  Yhdysvallat

---

Laura BergGillian BoxxSheila Cornell-DoutyLisa FernandezMichele GrangerLori HarriganDionna HarrisKim MaherLeah O'BrienDot RichardsonJulie SmithMichele SmithShelly StokesDani TylerChrista Lee Williams |  Kiina

---

An ZhongxinChen HongHe LipingLi LeiLiu XuqingLiu YajuMa YingOu JingbaiTao HuaWang LihongWang YingWei QiangXu JianYan FangZhang Chunfang |  Australia

---

Joanne BrownKim CooperCarolyn CrudgingtonKerry DieneltPeta EdeboneTanya HardingJennifer HollidayJocelyn LesterSally McDermidFrancine McRaeHaylea PetrieNicole RichardsonMelanie RocheNatalie WardBrooke Wilkins |

Lopputulokset
-------------

| Sija | Maa |
| --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat |
| 2. |  Kiina |
| 3. |  Australia |
| 4. |  Japani |
| 5. |  Kanada |
| 6. |  Kiinan Taipei |
| 7. |  Alankomaat |
| 8. |  Puerto Rico |

Lähteet
-------

* Softball at the 1996 Atlanta Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

SoftballSoftball olympialaisissa
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012–2016 |
2020

Kesäolympialaisten 1996 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taitouinti | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Sofonisbe** (myös Sofonisba, lat. *Sophonisba*), puunin kielellä **Saphanbaal** (k. 203 eaa.) oli karthagolainen aatelisnainen, joka eli toisen puunilaissodan aikana. Hän oli Hasdrubal Giscon tytär. Hänet oli kihlattu Numidian kuninkaalle Massinissalle, joka kuitenkin vaihtoi puolta, liittyen Rooman puolelle Karthagoa vastaan. 206 eaa. Hasdrubal kihlasi hänet kuningas Syfaxille, taatakseen tämän liittolaisuuden Karthagon kanssa.

Kun Massinissa voitti yhdessä roomalaisten kanssa Syfaxin 203, hän rakastui Sofonisbeen ja nai tämän. Publius Cornelius Scipio Africanus protestoi, ja vaati Sofonisben välitöntä luovuttamista roomalaisille, jotta tämä olisi voitu viedä Roomaan triumfiin. 

Massinissa pelkäsi roomalaisia enemmän kuin hän rakasti Sofonisbea. Hän tiesi, ettei hän voisi uhmata Scipiota, ja hän myös tiesi, ettei hän saisi Sofonisbea vapaaksi tai kykenisi suojelemaan tätä Rooman vihalta Sofonisben karthagolaisuuden takia. Niinpä hän eräänä yönä tarjosi Sofonisbelle myrkkymaljaa ja kysyi, halusiko tämä kuolla todellisen karthagolaisen aatelisnaisen tavoin. Aamuyöstä Sofonisbe joi maljan hetkeäkään empimättä. Scipio oli raivostunut tavasta, jolla Sofonisbe vältti triumfin, mutta osoitti kunnioitusta tätä kohtaan.

Sofonisben tarina kerrotaan Polybioksen historiateoksessa (14.4ff.); ja myös Livius mainitsee hänet (30.12.11–15.11), samoin kuin Diodoros (27.7), Appianus (Pun. 27–28), ja Cassius Dio (Zonaras 9.11). 

Sofonisben traaginen kohtalo on innostanut monia kirjailijoita ja runoilijoita. V. A. Koskenniemi kirjoitti hänestä runon *Massinissan hääyö*, joka julkaistiin 1915 kokoelmateoksessa *Elegioita*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Erik Andersson Knape** (k. 1634) oli turkulainen kauppias ja Kustaa II Aadolfin ajan mahtavimpia porvareita. Hän oli 1620-luvulla Turun pormestari ja vuodesta 1629 Turun alikäskynhaltija ja kaupungin linnakreivi. Hän harjoitti laajamittaista ulkomaankauppaa ja oli hyvissä väleissä kuninkaan lähipiirin kanssa.

Knape vuokrasi erään kartanon ja kumppaninsa kanssa 1620-luvulla koko Ahvenanmaan ja sai siten haltuunsa veronkanto-, tulli- ja erinäisiä muita oikeuksia. Hän toimi myös hallintotehtävissä ja arvovieraita kestitessään loi suhteita näiden majoittuessa matkoillaan hänen luokseen. Majoittujia olivat muun muassa Axel Oxenstierna ja kuninkaan velipuoli Karl Gyllenhielm.

Knapella oli hyvät suhteet kenraalikuvernööri Nils Bielkeen, ja ilmeisesti juuri Bielken avulla hänelle järjestyi tehtävä alikäskynhaltijana ja linnakreivinä, joista jälkimmäinen on todennäköisesti ollut erityisesti hänelle räätälöity virka, jonka tehtäviin kuului kaupungin ja oikeudenkäytön ylimääräinen valvonta. Hänen velvollisuuksiinsa kuului olla läsnä oikeuden istunnoissa ja allekirjoittaa tuomiot. Mirkka Lappalaisen mukaan virka on oikeushistoriallisesti "vähintäänkin erikoinen ja osoittaa, että oikeudenhoidon rakenteet eivät monista uudistuksista huolimatta vielä olleet vakiintuneet".

Porvarit syyttivät Knapea taloudellisista väärinkäytöksistä, mutta syytteet todettiin aiheettomiksi. Häntä syytettiin myös aviorikoksesta, mutta Bielken avulla asia lakaistiin maton alle. Eräs Anna-rouva syytti häntä miehensä taposta, mutta ei suostunut tulemaan oikeuteen, vaan vaati asiaa käsiteltäväksi korkeammassa oikeudessa. Porin raastuvanoikeus ei löytänyt todisteita taposta.

Lappalainen luonnehtii Knapea Kustaa Aadolfin ajan voittajaksi, joka kykeni tarttumaan mahdollisuuksiin. Hän oli kova, lahjakas ja häikäilemätön. Lappalainen rinnastaa hänet toiseen aikalaiseen Jacob Wolleen.

Knapen puoliso oli Anna Munck, jonka isä oli Mikael Paavalinpoika Munck, joka kuului Sigismundin kannattajiin ja mestattiin.

Lähteet
-------

* Mirkka Lappalainen, *Pohjolan Leijona*, Siltala 2014 ISBN 978-952-234-242-3

### Viitteet

1. 1 2  Adelsvapen.com, viitattu 23.11.2014
2. ↑  Lappalainen s. 244
3. ↑  Lappalainen s. 245
4. ↑  Lappalainen s. 245–246
5. ↑  Lappalainen s. 246–247
6. ↑  Lappalainen s. 247
| Labrador |
| --- |
| Labradorin lippu |
| Motto: *Munus splendidum mox explebitur*(Uljas työ saatetaan pian loppuun) |
| Labradorin sijainti Kanadan kartalla. |
| Maantiede |
| Kokonaispinta-ala: | 294 330 km² |
| Vesipinta-ala: | 31 340 km² (4 %) |
| Rantaviiva: | 7 886 km |
| Korkein kohta: | Mount Caubvik (Torngat Mountains, 1652 m) |
| Pisin joki: | Churchill(856 km) |
| Väestö |
| Asukasluku (2001): | 27 864 |
| Suurin kaupunki: | Labrador (9 638) |

**Labrador** on alue Atlantin rannikolla Kanadassa. Se muodostaa yhdessä Newfoundlandin kanssa provinssin Newfoundland ja Labrador. Alue on osa suurempaa Labradorinniemeä.

Labradorin rannikkoalue on ollut asuttua pitkään, L'Anse Amourin hautapaikan löydästen perusteella ainakin 7000 vuoden ajan. Labrador saattoi olla viikinkisaagoissa mainittu "Markland".

Alueen nimi on yksi Kanadan vanhimpia eurooppalaisperäisiä nimiä. Nimi tulee luultavasti johdoksena portugalilaiselta merenkävijältä João Fernandesilta, joka oli *labrador* eli maanomistaja ("landowner") Azoreilta. Hän havaitsi Labradorin ensimmäisenä eurooppalaisena yhdessä Pedro de Barcelosin kanssa vuonna 1492.

Labradorin väkiluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 27 860, joista noin 30 % on alkuasukkaita, kuten inuiteja, innuja ja métisejä. Alueen pinta-ala on 294 330 km².

Labradorin kartta

Lähteet
-------

1. ↑  R. J. Rogerson: Torngat Mountains  7.2.2006. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 12.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  James H. Marsh: Arkistoitu kopioLabrador  25.10.2006. thecanadianencyclopedia.com.  Arkistoitu 6.3.2018. Viitattu 12.7.2017. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee etunimeä. Älypuhelimista kertoo artikkeli Microsoft Lumia.*

**Lumia** on Suomessa käytetty naisen etunimi. Sen voidaan katsoa pohjautuvan nimeen Lumi.

Digi- ja väestötietoviraston etunimitilaston mukaan Lumia-nimeä on annettu Suomessa lapsille jo 1900-luvun alkupuoliskolla. Laajaan suosioon se on kuitenkin noussut vasta uudella vuosituhannella. Lumia on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä yli 1 300 naisella tai tytöllä, joista suurin osa (yli 1 200) on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla. Pelkästään vuonna 2010 Lumian sai ensimmäiseksi etunimekseen 70 tyttöä.

Lumialla ei ole nimipäivää almanakassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nimipalvelu: Etunimitilasto (hakusana "Lumia")  17.8.2020. Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 21.8.2020.
2. ↑  Saarelma-Paukkala, Minna: *Etunimikirja. Suomalaiset nimitrendit 2000-luvulla*, s. 81, 175. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017. ISBN 978-952-222-831-4.
3. ↑  Saarelma-Paukkala 2017, s. 81.
4. ↑  Nimipäivähaku (hakusana "Lumia") Yliopiston almanakkatoimisto. Viitattu 21.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Etunimien taivutus: Lumia (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
**Recce** tarkoittaa elokuva-alan ammattikielessä kuvauspaikkojen ennakkokatselmusta tulevien kuvausten kannalta. Sana tulee sanasta *reconnaissance* eli tiedustelu.

Reccen tarkoitus on, että kuvauspaikalla käydään läpi kaikki kuvaustilanteeseen liittyvät asiat, kuten kuvauspaikkajärjestelyt, kuvasuunnitelma, valaisutyöt, lavastus ja rekvisitointi sekä mahdolliset muut esille tulevat asiat kuten aikataululliset asiat tai työvoiman tarve.

Recceen osallituvat yleensä ohjaaja, kuvaaja, lavastaja, valaisija, järjestäjä, apulaisohjaaja sekä tuotantopäällikkö. Jokainen tekijä tekee oman reccemuistionsa katselmuksen perusteella, mutta vain apulaisohjaajan tai tuotantopäällikön muistio julkaistaan laajemmin työryhmän vastaaville tekijöille.

Recce on tärkeä osa tuotantoa, koska sen avulla tekijöille piirtyy tarkempi kuva halutusta lopputuloksesta sekä olosuhteista, joissa siihen tullaan pyrkimään.

Lähteet
-------

1. ↑  Auvinen, Aki-Ville: Järjestäjän ja kuvauspaikan yhteistyösuhde tv- ja elokuvatuotannoissa (Opinnäytetyö.) *Theseus-opinnäytetietokanta*.  2013. Tampere:  Tampereen ammattikorkeakoulu, Viestinnän koulutusohjelma. Viitattu 10.5.2018. (suomeksi)
**Toulouse FC** oli ranskalainen jalkapalloseura Toulousesta. Se toimi vuosina 1937–1967.

Historia
--------

Toulouse Football Club perustettiin 20. maaliskuuta 1937. Seuran tavoitteeksi asetettiin osallistuminen ammattilais- ja amatöörisarjoihin. Seuran tunnusväreiksi valittiin punainen ja valkoinen. Päävalmentajaksi nimettiin Ranskan jalkapallomaajoukkueen entinen kapteeni Pierre Cazals. Seura aloitti pelit suoraan Ranskan II-divisioonassa vuonna 1938. Toulouse FC:n kehitys jatkui voimakkaana läpi 1950-luvun, jolloin seurassa pelasi muun muassa Aulis Rytkönen. Kauden 1952–1953 jälkeen seura onnistui nousemaan Ranskan pääsarjaan, jossa sen suurimmaksi meriitiksi jäi Ranskan cupin voitto vuonna 1957. Toulouse FC pääsi UEFA Cupiin kaudeksi 1966–1967, mutta loukkaantumisten takia putosi heti ensimmäisellä kierroksella ja sarjapelitkin sujuivat huonosti. Taloudellisten ja pelillisten vaikeuksien takia seura putosi takaisin toiselle sarjatasolle. Tämän johdosta seura fuusioitui Red Starin kanssa vuonna 1967. Kolme vuotta myöhemmin perustettiin Toulouse FC.

Entisiä pelaajia
----------------

* Suomi Aulis Rytkönen
* Suomi Nils Rikberg

Lähteet
-------

1. ↑  Alaja, Erkki: *Monsieur Magic – Aulis Rytkönen*, s. 130. Helsinki: Teos, 2009. ISBN 978-951-851-185-7.
2. 1 2  Alaja, Erkki: *Monsieur Magic – Aulis Rytkönen*, s. 131. Helsinki: Teos, 2009. ISBN 978-951-851-185-7.
3. 1 2  Toulouse Football Club (1937 - 1967) Toulouse FC. Viitattu 1.6.2010. (ranskaksi)
4. ↑  Alaja, Erkki: *Monsieur Magic – Aulis Rytkönen*, s. 132. Helsinki: Teos, 2009. ISBN 978-951-851-185-7.
**Johan Albert Söderholm** (9. toukokuuta 1827 Turku – 22. lokakuuta 1866 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston roomalaisen kirjallisuuden dosentti.

Söderholm syntyi Anna Kristina Falkin aviottomana lapsena. Hänen äitinsä meni 1835 naimisiin Turun puuseppäin vanhimman Anders Johan Söderholmin kanssa. Söderholm kävi Turun triviaalikoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi 1847. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1850 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1853. Söderholm toimi vuodesta 1852 Helsingin yliopiston roomalaisen kirjallisuuden dosenttina ja vuodesta 1863 samalla Helsingfors Lyceumin kreikan kielen opettajana.

Väitöskirjojensa lisäksi Söderholm julkaisi useita latinan kielen oppikirjoja kouluja varten.

Lähteet
-------

* Johan Albert Söderholm SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Johan Albert Söderholm. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 2.2.2010.
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917, osa P-Ö

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hirvijärvi** on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Kuopion luoteisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 21 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Hirvijärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,75 kilometriä ja lännestä itään 1,9 kilometriä. Pääaltaasta työntyy etelään noin kilometrin pituinen Myllylahti, joka jakautuu edelleen pienemmiksi lahdiksi. Koillisen rannan Runtinlahti puolestaan jakaa järven pohjoisosan Leskelänlahteen ja Runtinlahteen. Järven läntisimmän osan muodostaa Jokilahti. Noin kolmasosa Hirvijärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin viidesosa vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee aivan Lampsniemen pohjoispuolella. Järven pohjoisosassa on 20 metrin syvänne. Järven läntisin osa on matalaa.

Hirvijärven saariluvuksi on ilmoitettu kaksitoista. Laajimmat saaret ovat Koivusaari luoteessa ja Runtinsaari matalan Runtinlahden alueella. Hirvijärven rannat ovat pääosin metsämaata, länsirannalla on pieni peltoalue. Noin puoli kilometriä Hirvijärveltä koilliseen sijaitsee Hirvilahden kylän peltojen ympäröimä Hiihtari ja noin puoli kilometriä länteen sijaitsee Nieminen.

Hirvijärveen virtaa nimettömiä tulouomia. Hirvijärvi laskee Myllylahden koillispuolelta alkavaa Kaivannonjokea itään Postilampeen (98,6 metriä mpy), josta virta vie pienten järvien kautta koilliseen Kallaveteen.

Hirvijärven vesitilavuus on 8 509 000 kuutiometriä.

Hirvijärvi (04.281.1.029) kuuluu Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueeseen (04.281), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Hirvijärvi on toiseksi laajin Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueen 57:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Kallavesi. Kolmanneksi laajin on alle puolen neliökilometrin laajuinen Hiihtari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hirvijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.1.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.1.2023.
3. ↑  Hirvijärvi (04.281.1.029) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 23.1.2023.
4. ↑  Kallaveden-Ala-Ruokoveden alue (04.281) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 24.1.2023.
**All Yesterdays: Unique and Speculative Views of Dinosaurs and Other Prehistoric Animals** on vuonna 2012 julkaistu paleotaiteellinen kirja. John Conwayn, C. M. Kosemenin ja Darren Naishin kuvitusta sisältävään kirjaan on koottu spekulatiivisia ennallistuksia dinosauruksista ja muista esihistoriallisista selkärankaisista. Kirjan perusajatus on aiempien esihistoriallisten eläinten ja erityisesti dinosaurusten ennallistusten olleen ulkomuodoltaan ja kuvatulta käyttäytymiseltään tarpeettoman yksinkertaisia ja vanhoillisia, sillä nykyisin elävillä eläimillä on usein monimutkaisia kudos- ja integumenttirakenteita sekä käyttäytymismalleja, joita ei voida mitenkään päätellä niiden luurangosta. Sen vuoksi kirjan tekijät esittävät usein pelkästä luurangosta tunnetuilla esihistoriallisillakin eläimillä voineen olla arvaamattomia monimutkaisia rakenteita ja käyttäytymistä.

Kirjan kuvitus esittää monia tunnettuja dinosauruksia perinteisestä dinosauruskuvituksesta huomattavasti poikkeavalla ulkomuodolla tai käytöksellä, jotka olisivat kuitenkin teoriassa mahdollisia tunnettujen fossiilien ja nykyisissä eläimissä esiintyvän monimuotoisuuden perusteella. Kirjan lopussa esiintyy myös nykyisin eläviä eläimiä, kuten lintuja, kissoja ja paviaaneja, kuvattuna pelkän luurangon rakenteen perusteella huomattavasti todellisuudesta poikkeavan yksinkertaisina samaan tapaan kuin dinosaurukset on perinteisesti paleotaiteessa kuvattu.

Kirja aloitti paleotaiteessa uuden suuntauksen, jota on kutsuttu All Yesterdays- liikkeeksi (*All Yesterdays movement*). Kirjan jälkeen muutkin paleotaiteilijat ovat julkaisseet aiempaa rohkeampia spekulatiivisia tulkintoja esihistoriallisten eläinten mahdollisesta ulkomuodosta ja käyttäytymisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Witton, Mark P.; Naish, Darren ja Conway, John: Commentary: State of the Palaeoart *Palaeontologia Electronica*.  2014. Viitattu 28.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Hone, Dave: All Yesterdays – book review *The Guardian*.  24.3.2013. Viitattu 28.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Black, Riley: Science Meets Speculation in All Your Yesterdays *National Geographic*.  26.9.2013. Viitattu 28.2.2021. (englanniksi)
**Semen Hulak-Artemovskyi**, ukr. Семен Гулак-Артемовський, (16. helmikuuta 1813 Horodyštše, Tšerkasyn alue, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. huhtikuuta 1873 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen säveltäjä, oopperalaulaja, näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän oli kirjailija Petro Hulak-Artemovskyin veljenpoika ja runoilija Taras Ševtšenkon ystävä.

Hulak-Artemovskyi valmistui Kiovan teologisesta seminaarista. Hän opiskeli äänenkäyttöä Pietarissa ja Firenzessä (1839–1842). Hän oli lahjakas näyttelijä, ja hänen äänensä oli voimakas baritoni. Hän oli vuodesta 1842 Mariinski-teatterin ja Pietarin Italialaisen oopperan pääsolisti. Hänen ohjelmistonsa koostui yli 50 oopperaroolista, joukossa Ruslan Mihail Glinkan oopperassa *Ruslan ja Ljudmila*, Masetto Mozartin *Don Giovannissa*, Antonio ja lordi Ashton Gaetano Donizettin *Linda di Chamounix'ssa* ja *Lucia di Lammermoorissa*.

Hulak-Artemovskyi kirjoitti koomisen oopperan *Zaporožets za Dunajem* (1863, suom. *Zaporožilainen kasakka Tonavan takana*), jossa hän itse lauloi Karasin osan; divertimenton *Ukrajinske vesillja* (1851, "Ukrainalaiset häät"), jossa hänen roolinsa oli appi; vaudevillen *Nitš na Ivan Kupala* (1852, "Juhannusaatto") sekä muutamia liedejä. Näyttelijänä hänen roolejaan olivat esimerkiksi Vybornyi ja Tšupryna Ivan Kotljarevskyin näytelmissä *Natalka Poltavka* ja *Moskal-tšarivnyk* ("Moskovalainen taikuri").

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wytwycky, Wasyl: Hulak-Artemovsky, Semen *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1988. Viitattu 21.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Semen Hulak-Artemovskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Toinen tunnetuista säilyneistä Rumpler Tropfenwageneista *Deutschen Technikmuseum*issa Berliinissä.
**Rumpler Tropfenwagen** (*Rumpler Pisara-auto*) oli itävaltalaisen insinööri Edmund Rumplerin suunnittelema automalli. Vuonna 1921 Berliinin autonäyttelyssä esiteltyä autoa pidetään maailman ensimmäisenä sarjavalmisteisena virtaviivaisena automallina.

Kuljettajan istuin oli asetettu keskelle ja sen takana olevassa istuinrivissä oli kaksi paikkaa. Vuodesta 1923 autossa oli näiden lisäksi vielä kaksi lisäistuinta.

Tropfenwagenissa oli sen elinkaaren aikana kolme eri moottorimallia. Alun perin autossa oli W6-moottori. Koska moottorin käynti oli epävakaata, se korvattiin myöhemmin 4-sylinterisellä rivimoottorilla.

* 1921–1922 autossa oli Siemens & Halsken valmistama W6-moottori kuutiotilavuudeltaan 2310 cm³ Sen teho oli 35 hevosvoimaa ja auton huippunopeus oli 95 km/h.
* 1922–1923 moottorina oli vesijäähdytteinen 2580 cm³ W-moottori. Tehoa oli 36 hv /2000 rpm. Huippunopeus oli 105 km/h.
* 1924–1925 autoon oli asennettu Benzin valmistama kuutiotilavuudeltaan 2610 cm³ oleva 50-hevosvoimainen rivimoottori. Tällä auton huippunopeus saatiin 115 kilometriin tunnissa.

Voimansiirrossa oli hyödynnetty Rumplerin aikaisempia keksintöjä, kuten heiluriakselia ja vaihteistoon integroitua vetopyörästöä (transakseli).

Vaikka auto oli aikanaan edistyksellinen, se ei myynyt erityisen hyvin, tuotantomäärä jäi noin 100 yksilöön. Autossa oli alkuvaiheessa ohjaukseen ja jäähdytykseen liittyviä lastentauteja, jotka haittasivat sen mainetta. Lisäksi autossa ei ollut lainkaan tavaratilaa. Lähes kaikki autot myytiin taksikäyttöön, sillä siihen oli helppo nousta sisään ja sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.

Auton tuotanto päättyi vuonna 1925. Vuonna 1979 Tropfenwagenia testattiin Volkswagenin tuulitunnelissa. Sen ilmanvastuskertoimeksi mitattiin kunnioitettavat 0,28. Volkswagen pääsi itse samalle tasolle vasta vuonna 1988 esitellyn Passatin myötä.

Rumpler Tropfenwagen on jäänyt suuren yleisön mieleen erityisesti Metropolis-elokuvasta.

Tiettävästi vain kaksi Tropfenwagenia on säilynyt jälkipolville. Toinen on museoitu Müncheniin Deutsches Museumiin, toinen taas Berliiniin Deutsches Technikmuseumiin.

Katso myös
----------

* Edmund Rumpler
* Metropolis (elokuva)

Lähteet
-------

1. ↑  Carfolio: 1921 Rumpler Tropfenwagen: Technical specifications
2. 1 2  Muhammadfaris46.wordpress.com The rear-engined revolution: Horses pushing the cart (englanniksi)
3. ↑  Jay Leno's Garage - 1923 Rumpler Tropfenwagen
4. ↑  Jalopnik - Know Thy Germans: 1921 Rumpler Tropfenwagen, a Slippery Tugboat

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rumpler Tropfenwagen**.
* Deutsches Museumin selostus Rumpler Tropfenwagenista (saksaksi)
**Andrew Paul "Andy" Lee** (s. 11. elokuuta 1982 Westminster, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan lentopotkun potkaisija. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Arizona Cardinalsissa. Yliopistojalkapalloa Lee pelasi Pittsburghin yliopiston joukkueessa.

Lee on valittu urallaan kolmesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

NFL-ura
-------

San Francisco 49ers varasi Leen vuoden 2004 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden kuudennella kierroksella. Hän on pelannut 49ersin lentopotkujen potkaisijana varauksestaan lähtien, ja sai kesällä 2012 kuuden vuoden jatkosopimuksen, joka tekee hänestä liigan kolmanneksi parhaiten palkatun lentopotkujen potkaisijan. San Francisco 49ers vaihtoi Andy Leen Cleveland Brownsiin kesäkuussa 2015 vuoden 2017 NFL:n varaustilaisuuden seitsemännen kierroksen varausvuoroa vastaan.

Lee pelasi Clevelandissa vain kauden, sillä ennen kauden 2016 alkua hänet kaupattiin Carolina Panthersiin vaihdossa Carolinan lentopotkun potkaisijaan Kasey Redferniin. Lee pelasi kaudella 2016 yhdeksän ottelua, kunnes venäytti reitensä ja joutui olemaan loppu kauden sivussa. Syyskuussa 2017 Panthers vapautti Leen sopimuksesta.

Lee oli vain kaksi päivää ilman sopimusta. Arizona Cardinals teki hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Andy Lee Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Browns acquire 49ers punter Andy Lee for draft pick *nfl.com*. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Browns trade punter Andy Lee to Carolina Panthers *nfl.com*. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
4. ↑  Jourdan Rodrigue: Panthers place Andy Lee on IR, sign punter without a regular-season kick in 1,083 days Charlotte Observer. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
5. ↑  Tim Weaver: Panthers punt on Andy Lee, gauge trade interest in Graham Gano Panthers Wire:  USA Today. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
6. ↑  Cardinals Sign Punter Andy Lee Arizona Cardinals. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)
**Vital Anatoljevitš Rymašeuski** (valkoven. Віталь Анатольевіч Рымашэўскі, s. 1975) on valkovenäläinen poliitikko. Hän oli vuoden 2010 presidentinvaaleissa Valko-Venäjän kristillisen puolueen ehdokkaana. Vaalien jälkeen Rymašeuski pidätettiin muiden oppositiojohtajien tavoin, ja hänet tuomittiin ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Vaalien vuosipäivänä Rymašeuski siepattiin ja hänet kyyditettiin pakettiautolla tuntemattomaan paikkaan. Ehdollisen koeaika päättyi vuonna 2013, minkä jälkeen Rymašeuski saa taas matkustaa ulkomaille.

Lähteet
-------

1. ↑  РЫМАШЭЎСКІ Віталь Анатольевіч BHD.  Arkistoitu 5.2.2010. Viitattu 22.1.2014.
2. ↑  Europe's 'last dictator' goes to the polls in Belarus  18.12.2010. BBC. Viitattu 22.1.2014.
3. ↑  Ex-Belarusian Presidential Candidate 'Abducted' Radio Free Europe. Viitattu 22.1.2014.
4. ↑  Politicians Rymasheuski and Dzmitryeu can go abroad freely since today Euroradio. Viitattu 22.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Hyödyllistä ja viihdyttävää lukemista tarjonneen *Lasten Suomettaren* kuvitus oli satunnaista. Se esitteli lukijoilleen muun muassa Lontoon Kristallipalatsin.
**Lasten Suometar** oli Helsingissä vuosina 1856–1857 ilmestynyt lastenlehti.

*Suomettaren* liitteenä ilmestynyt *Lasten Suometar* oli Eero Salmelaisen *Lukemista Nuorisolle* -lehden ohella ensimmäinen suomenkielinen lastenlehti. Se sai alkunsa *Suomettaressa* vuonna 1855 ilmestyneestä lasten osastosta. Lehden toimittajana työskenteli ensimmäisen vuoden ajan *Suomettaren* päätoimittaja Rietrikki Polén. Vuoden 1857 alussa *Lukemista Nuorisolle* yhtyi *Lasten Suomettareen*, joka muuttui itsenäiseksi lehdeksi. Sen toimittajana työskenteli aluksi Salmelainen ja hänen jälkeensä Polén, Julius Krohn ja C. A. Slöör-Santala.

Aluksi kahdesti ja vuonna 1857 kolmesti kuukaudessa ilmestyneen *Lasten Suomettaren* levikki jäi ilmeisesti kovin pieneksi. Sen lakkaamiseen vaikutti myös Pietari Hannikaisen *Aamuruskon* perustaminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 9. Aikakauslehdistön historia: Erikoisaikakauslehdet*, s. 107–108. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-326-6.
2. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 135. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lasten Suometar* digitoituna kansalliskirjastossa
**Mikšino** (ven. Ми́кшино, karjalaksi *Miikšinä*) on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 22 kilometriä Lihoslavlista koilliseen. 

Kylän nimi perustuu ristimänimen *Mihail* kansanomaiseen muotoon *Mikša*. Seutu on vanhaa tverinkarjalaisten asuinaluetta. Vuonna 1651 Mikšinosta mainittiin 12 karjalaisperhettä, joista kaksi oli lähtöisin Ilomantsista, yksi Tuupovaarasta, neljä Kiteeltä, yksi Pälkjärveltä, kaksi Parikkalasta ja kaksi Jaakkimasta. Vuonna 1873 kylässä oli 512 asukasta, joista vain 27 oli venäläisiä.

Mikšinossa on säilynyt vuonna 1845 rakennettu Kolminaisuuden kirkko ja vuonna 1871 rakennettu Herran temppeliin tuomisen kirkko. Lähikylissä on myös muita remontointia kaipaavia kirkkoja. Mikšinosta on linja-autoyhteys Lihoslavliin.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Vorobjov, V.M.: *Tverskoi toponimitšeski slovar: Nazvanija naseljonnyh mest*, s. 247. Moskva: Russki put, 2005. ISBN 5-85887-178-X.
2. ↑  Virtaranta, Pertti ja Helmi: *Kauas läksit karjalainen: matkamuistelmia tverinkarjalaisista kylistä*, s. 92. Helsinki: WSOY, 1986. ISBN 951-0-13092-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Mikšinon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Carl Otto Gabriel Melan**, myös: **Melén** (16. syyskuuta 1839 Balta, Podolian kuvernementti, Venäjä – 2. syyskuuta 1919 Littoinen) oli suomalainen kenraaliluutnantti ja senaattori.

Melanin vanhemmat olivat eversti Carl Fredrik Gabriel Melan (1808–1853) ja Barbara Auguste Mathilde von Paykull (1820–1869). Hän oli naimisissa 1867–1911 Natalia Eva Lovisa Enckellin (1832–1911) kanssa.

Melan kävi Haminan kadettikoulun. Hän palveli vuodesta 1862 Henkivartioväen Moskovan rykmentissä, ja hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1863, luutnantksi 1863, alikapteeniksi 1867, kapteeniksi 1871 ja everstiksi 1876. Hän osallistui rykmentin mukana Puolan kapinan kukistamiseen 1863–1864 ja oli pataljoonankomentajana sekä va. rykmentinkomentajana mukana Turkin sodassa 1877–1878. Vuonna 1880 Melan siirrettiin Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen esikuntaan, ja hänestä tuli samana vuonna Suomen sotakomissariaatin yli-intendentti.

Melan oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1891–1894 ja toimi senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä. Hänestä tuli kenraalimajuri 1883 ja kenraaliluutnantti 1894. Palveluksesta erottuaan Melan asui Tampereella ja vuodesta 1911 Littoisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 : Melan, Carl Otto Gabriel
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1981, 11. osa, palsta 188

Aiheesta muualla
----------------

* Melén, Karl Otto Gabriel, Kuka kukin oli, Wikisource

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Ferrari Dino** on Ferrarin vuosina 1967–1974 valmistama urheiluautomalli. Se oli ensimmäinen suurissa määrissä valmistettu Ferrari, ja siksi hinnaltaan muita malleja edullisempi. Tästä syystä mallia myytiin uuden Dino-brändin alla, eikä siinä ollut Ferrarin logoa. Nimi on kunnianosoitus Enzo Ferrarin nuorena kuolleelle pojalle Alfredo "Dino" Ferrarille. Mallin seuraajaksi tuli Ferrari 308 GT4, jota myytiin myös aluksi Dino-brändin alaisena.

Dino 206 GT (1967–1969)
-----------------------

Vuonna 1967 esitellyn Dino 206 GT -mallin suunnitteli Leonardo Fioravanti Pininfarinan suunnittelutoimistosta. Siinä käytettiin samaa 2,0-litraista V6-moottoria kuin vuotta aiemmin markkinoille tulleessa Fiat Dinossa. Fiat oli kuitenkin etumoottorinen, kun taas Ferrarissa moottori oli sijoitettu keskelle ohjaamon taakse. Dino oli valmistajan ensimmäinen keskimoottorinen automalli.

Dino 246 GT/GTS (1969–1974)
---------------------------

Vuonna 1969 esiteltiin Dino 246 GT, jossa oli suurempi 2,4-litrainen V6-moottori. Sitä valmistettiin huomattavista suuremmissa määrin kuin edeltäjäänsä, muun muassa yksinkertaisemman teräksisen korirakenteen vuoksi.

Dino 246 GTS
Geneven autonäyttelyssä keväällä 1972 esiteltiin targakattoinen Dino 246 GTS.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dino 246 – Best Ferraris ever *Auto Express*.  16.2.2017. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)
2. ↑  1973 Ferrari Dino 246GTS Classic Drive *Motor Trend*.  27.1.2013. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ferrari Dino** Wikimedia Commonsissa