recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo sillasta Marylandissa. Etelämpänä Virginiassa on Chesapeakenlahden silta-tunneli.*
Silta risteilyaluksesta kuvattuna 2003.
**Chesapeakenlahden silta** (*Chesapeake Bay Bridge* tai paikallisesti vain *Bay Bridge*) on maantiesilta Yhdysvaltojen Marylandin osavaltiossa. Se ylittää Chesapeakenlahden keskiosan ja yhdistää Marylandin maaseutumaisen itäosan ja kaupungistuneen länsiosan, jossa sijaitsevat muun muassa Annapolisin ja Baltimoren kaupungit. Vuonna 1952 valmistunut ensimmäinen silta sai vuonna 1973 vierelleen toisen samanlaisen, jolloin kaksikaistainen liikenne laajentui nelikaistaiseksi. 6,9 kilometrin mittainen silta oli 1950-luvun alussa pisin yhtäjaksoinen vesistön ylittävä teräsrakenne maailmassa. 

Sillan virallinen nimi on **William Preston Lane Jr. Memorial Bridge** Marylandin 1940-luvun kuvernöörin mukaan, joka ajoi läpi sillan rakentamispäätöksen pitkästä vastustuksesta huolimatta. Silta korvasi vuodesta 1919 jatkuneen lauttayhteyden Chesapeakenlahden yli.

Sillan ajoradat kulkevat noin 60 metrin korkeudella vedenpinnasta ja ovat kapeita niin, että maisemien vilkuiluun ei kuljettajan kannata ryhtyä. Korkeanpaikankammoisille autoilijoille silta voi olla pelottava kokemus, mutta sillan ylittämiseen omalla autolla on saatavana maksullisia kuljettajapalveluita.

Lähteet
-------

1. 1 2  The William Preston Lane Jr. Memorial Bridge, The Maryland Transportation Authority, Internet Archive. Viitattu 8.1.2021.
2. ↑  Glover, Mary Clare: Bay Bridge: One of America’s Ten Scariest *washingtonian.com*.  5.8.2011. Viitattu 8.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chesapeakenlahden silta** Wikimedia Commonsissa
**Seinen** (jap. 青年, "nuoret miehet") on muun muassa mangan ja animen kohderyhmä, johon kuuluvat nuoret miehet. Seinen-teokset käsittelevät usein samoja teemoja kuin poikien shōnen, mutta seinen on tarkoitettu kokeneemmalle lukijakunnalle, joten sen tarinoiden juonet ovat kypsempiä, ja väkivaltaa, seksiä tai alastomuutta esitetään suoremmin. Josei on vastaava naisille suunnattu lajityyppi, jota lukevat nuoret ja aikuiset naiset.

Seinenin erottaa shōnenista myös voimakkaampi panostus juoneen toiminnan kustannuksella. Siinä esiintyvät hahmot ovat kehittyneempiä. Tämän vuoksi seinen saatetaan ulkomailla sekoittaa tyttöjen shōjoon, jossa hahmojen kehitys ja suhteet ovat myös keskeisessä asemassa. Seinen tapaa kuitenkin olla kerrontatavaltaan realistisempaa. Esimerkkejä lajityypistä ovat muiden muassa *hikikomori*-ilmiötä tutkiva *N.H.K. ni Yōkoso!*, historiallinen *Lone Wolf and Cub* ja murhakertomus *Monster*. Myös "haaremi"-genreen kuuluvat tarinat, kuten *Love Hina*, ovat suosittuja – tässä lajityypissä kauniiden naisten ympäröimä nuori mies joutuu noloihin romanttisiin tai seksuaalisiin tilanteisiin.

Kuten shōnen-mangaa, seinen-sarjoja lukevat paljon myös eri-ikäiset ja eri sukupuolta olevat, jopa nuoremmat pojat ja tytöt. Esimerkiksi *Hokuto no ken* on alun perin suunnattu nuorille miehille, mutta on saavuttanut nuorempienkin lukijoiden keskuudessa suuren suosion.

Lähteet
-------

1. ↑  Seinen Genre *jappleng.com*. Viitattu 26.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Seinen *Anime News Network*. Viitattu 2.2.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3  Toni Johnson-Woods: *Manga: An Anthology of Global and Cultural Perspectives*, s. 68–70. Continuum International Publishing Group, 2010. ISBN 9780826429384. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Seinen ComiPedia – luettelo seinen-sarjakuvalehdistä (englanniksi)

Anime ja manga

|  |  |
| --- | --- |
| Lajityyppejä | 
* Mecha
* Taikatyttögenre
* Haaremi
* Yaoi
* Yuri
* Hentai

 |
| Kohderyhmiä | 
* Lasten anime ja manga
* Shōnen (pojat)
* Seinen (miehet)
* Shōjo (tytöt)
* Josei (naiset)

 |
| Käsitteitä | 
* Cosplay
* Etchi
* Otaku
* Dōjinshi
* Fanipalvelu
* Visual novel
* Tsundere
* Yandere
* Moe

 |
**Havets Röst** on pohjoismaisille ja baltialaisille klassisille laulajille tarkoitettu laulukilpailu, joka järjestetään Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Kilpailun osallistuja saa olla enintään 30-vuotias. Ensimmäinen kilpailu oli vuonna 2017. Vuodesta 2018 alkaen kilpailun järjestää Sångvik rf kahden vuoden välein. Kilpailussa ei haeta voittajaksi vain teknisesti parasta ääntä, vaan laulajaa, joka "tuo yhteen puhtaasta elämästä, ystävyydestä, yhteisöllisyydestä ja kulttuuriarvojen edistämisestä kiinnostuneet taiteessa ja musiikissa". Kilpailun palkinnot on luovuttanut Anders Wiklöf.

Seuraava **Havets Röst - Voice of the Sea kilpailu Ahvenanmaalla, Alandica-salissa 14.8.2021 Semifinaali klo 11.00, Finaali klo 19.00**

Kilpailun voittajat
-------------------

### 2017

1. Tuuri Dede, mezzosopraano, Viro
2. Sigrid Vetleseter Bøe, sopraano, Norja

Yleisön suosikki Martin Lissel, baritoni, Ruotsi

Juryn erikoispalkinto Alina Koivula, sopraano, Suomi

**2018**

1. Sebastian Durán, baritoni, Ruotsi

2. Marika Hölttä, sopraano, Suomi

Yleisön suosikki Tessan-Maria Lehmussaari, Suomi

Tuomaristo
----------

### 2017

* Kirsi Tiihonen
* Gabriel Suovanen
* Mikael Fagerholm
* Markus Lehtinen
* Annika Ollinkari

### 2018

* Katarina Dalayman
* Loa Falkman
* Markus Lehtinen
* Mikael Fagerholm
* Annika Ollinkari

Aiheesta muualla
----------------

* www.havetsrost.fi
**Haverin kultakaivosmuseo** sijaitsee Viljakkalassa, Ylöjärvellä. Haverin kaivos aloitti toimintansa rautakaivoksena ja ensimmäiset asiakirjamerkinnät kaivoksesta löytyvät vuodelta 1735. Viimeksi kaivostoimintaa Haverissa harjoitti Oy Vuoksenniska Ab vuosina 1935-1960, tällöin päätuotteina oli kulta, hopea ja kupari. Merkittävä osa kaivostoimintaan liittyneistä rakennuksista on säilynyt ja kaivoskylän alkuperäinen muoto on edelleen selkeästi nähtävissä. Maastosta löytyy muun muassa neljä avolouhosta, rautamalmin louhinnan ajalta, joista syvin on 35 metriä ja kullan louhinnan ajasta muistuttaa 85 metriä syvä avolouhos, joka on nykyisin täytetty vedellä. Kaivosmuseossa pääsee tutustumaan kaivoksen toimintaan ja esillä on erittäin monipuolinen kokoelma kivinäytteitä ja kaivoksen toimintaan liittyvää esineistöä. Kaivosmuseon alueella liikutaan turvallisuussyistä ainoastaan oppaan johdolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Haverin kaivosmuseon opastetut kierrokset Ylöjärven kaupunki.  Arkistoitu 16.12.2022. Viitattu 16.12.2022.
2. ↑  Haverin kultakaivoksen alue  9.11.2022. Visit Tampere. Viitattu 23.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Haverin kultakaivosmuseo (Q115730063)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo, kaivosmuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Ylöjärvi |
|  |
| sijainti | Viljakkala |
|  |
| katuosoite | Haverintie 39310 Viljakkala |
|  |
| koordinaatit | 61°42′35″N 23°14′28″E﻿ / ﻿61.709777°N 23.240993°E﻿ / 61.709777; 23.240993 |
|  |
|  |

 |
Seillansin kylää.
**Seillans** [sɛjɑ̃] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Varin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 2 540. Seillans kuuluu departementissaan Roquebrune-sur-Argensin kantoniin Draguignanin arrondissementissa. Fayence sijaitsee seitsemän kilometriä Seillansissta kaakkoon.

Noin puolet Seillansin kunnan 89 neliökilometrin alueesta on vuodesta 1970 ollut Ranskan maavoimien suuren sotilasalueen Canjuersin käytössä, mutta Seillansin keskuskylä kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluu kolme muutakin Varin departementin kylää.

Taidemaalari Max Ernst vietti viimeiset vuotensa Seilansissa, ja hänen töidensä ohella kylässä on ympäri vuoden esillä hänen puolisonsa Dorothea Tanningin sekä Stan Appenzellerin taidetta.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 19.7.2017.
2. ↑  Seillans, Pays de Fayence -sivusto. Viitattu 22.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seillans** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Seillans
**Maija Aune Annikki Mäkinen**, o.s. *Vitikka* (6. tammikuuta 1938 Rovaniemi – 7. tammikuuta 1974 Rovaniemi) oli suomalainen kirjastovirkailija ja runoilija.

Rovaniemen maalaiskunnan Tapionkylästä kotoisin ollut Aune Mäkinen sairastui luutuberkuloosiin 4-vuotiaana. Vaikeasta sairaudesta huolimatta hän kävi kansa- ja kauppakoulun sekä suoritti 1961–1963 kunnallishallinnon tutkinnon Tampereen yliopistossa. Mäkinen oli aluksi työssä kotipaikkakuntansa kunnantoimistossa ja toimi sittemmin myös kirjastovirkailijana.

Aune Mäkinen meni naimisiin 1969 pitkään vankilassa olleen Arvo Mäkisen kanssa johon hän oli tutustunut kirjeenvaihdon kautta. Aune Mäkinen kuoli tammikuussa 1974 vaikean synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. 

Toimittaja Leena Talvensaari on kirjoittanut monologinäytelmän *Rakastettu, kaivattu* Aune Mäkisen elämästä. Näytelmän kantaesitys oli helmikuussa 2009 Rovaniemen Lappia-talon kellariteatteri Saivossa.

Teokset
-------

* *Runoilijan talo* ; kuvitus Anu Muttonen. Omakustanne, Saarenkylä 1972
* *Kannan paikkaa itsessäni* ; kuvitus Anu Muttonen. Omakustanne, Rovaniemi 1973
* *Sinä lähetät linnut : runoja, muistiinpanoja, kirjeitä*. Kirjapaja, Helsinki 1976

Lähteet
-------

* Aune Mäkinen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Lapin kirjailijat : Aune Mäkinen[vanhentunut linkki]
* Lappilainen kantaesitys Rakastettu, kaivattu (2.2.2009)

Aiheesta muualla
----------------

* Aune Mäkisen artikkeli käynnistään kirjailija Timo K. Mukan luona lokakuussa 1970, Kaltio 7-8/1970

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Aune Sisko Amanda Rättyä-Pälli** s. **Rättyä** (13. helmikuuta 1936 Nivala – 25. elokuuta 1980 Espoo) oli suomalainen laulunopettaja sekä lied- ja oopperalaulaja, äänialaltaan lyyrinen sopraano.

Maanviljelijäperheeseen Keski-Pohjanmaan Nivalassa syntynyt Aune Rättyä-Pälli lähti opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan vuonna 1955. Hän suoritti yksinlauludiplomin Antti Koskisen ja Lahja Lingon johdolla ja piti ensikonsertin Helsingissä 1963. Hän suoritti jatko-opintoja Gerald Mooren, Gerald Souzayn ja Folke Sällströmin johdolla ja teki stipendimatkoja muun muassa Erik Werban kurssille Salzburgiin ja Hans Sittnerin kurssille Nizzaan.

Aune Rättyä-Pälli esiintyi paljon suomalaisten kaupunginorkestereiden solistina. Solistitehtäviä hänellä oli myös muun muassa Bachin Matteus-passiossa Helsingissä, Johannes-passiossa Turussa ja Markus-passiossa Kuopiossa. Ooppera- ja operettirooleja olivat *La Bohème* Lahdessa, Tampereella ja Suomen Kansallisoopperassa sekä *Mustalaisparoni* ja *Wieniläisverta* Kansallisoopperassa. Hän esiintyi myös muun muassa Kööpenhaminassa, Nizzassa, Moskovassa, Leningradissa ja Salzburgissa. 

Aune Rättyä-Pälli toimi laulunopettajana Oulun musiikkiopistossa 1966–1969, Espoon musiikkiopistossa 1969–1970, Hyvinkään musiikkiopistossa 1972–1973 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1973. Helsingin ja Jyväskylän yliopistojen opettajankoulutuslaitoksissa hän työskenteli äänenmuodostuksen ja laulun ohjauksen opettajana. Lisäksi hän toimi Savonlinnan lied-kurssien vetäjänä. 

Rättyä-Pälli kuoli 44-vuotiaana vaikeaan sairauteen. Hän oli vuodesta 1959 naimisissa viulutaiteilija Olavi Pällin (1939–2002) kanssa.

Lähteet
-------

* Kari & Seija Krapu: Aune Rättyä-Pälli (Tekstin lähteenä *Keskipohjalaisia elämäkertoja*, Kokkola, 1995.) *Pohjoispohjalaista kulttuuriperintöä -sivusto*. Kirjastovirma.  Arkistoitu 31.3.2018. Viitattu 31.3.2018.
* Kuolleita: Aune Rättyä-Pälli.  *Helsingin Sanomat*, 30.8.1980, s. 10.

Aiheesta muualla
----------------

* Aune Rättyä-Pälli Suomen Kansallisoopperan Encore-esitystietokannassa
**Cauran kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Venezuelassa. Siihen kuuluu koko Caura-joen valuma-alue, joka on suurimpia yhtenäisiä vanhan metsän alueita Orinocon alueella. Alueen alkuperäiskansat ovat vastustaneet kansallispuiston perustamista. Puiston pinta-ala on 7,5 miljoonaa hehtaaria, mikä tekee siitä maailman laajimman kansallispuiston.

Cauran metsäalue yhdistää Amazonasin Guyanan ylänköön.
Vuonna 2011 alueella tehtiin kasvilajikartoitus, jossa löytyi 2902 putkilokasvilajia, joista 104 oli kotoperäisiä, sekä 222 orkidealajia. Siellä on luetteloitu kahdeksan uhanalaista eläinlajia: Amazonindelfiini ja rannikolla elävä *Sotalia guianensis*, harpyija monnilaji *Sorubimichthys planiceps*, pensaskoira, jättiläissaukko, lamantiini ja sinisirkkusiin kuuluva caroninsinisirkkunen *Amaurospiza carrizalensis* ).

Kansallispuisto perustettiin 21. maaliskuuta 2017, mutta suojelutoimet alkoivat Cauran metsänsuojelualueesta vuodelta 1968. Tällä seudulla metsänsuojelualueita on haluttu muuttaa tuottoisammiksi talousmetsiksi, ja kaivosteollisuus haluaa alueita käyttöönsä. Läheisellä Imatacan metsänsuojelualueella sallittiin kaivostoiminta vuonna 2004.

Satelliittikuvista nähdään, että kaivostoiminta on levinnyt myös Cauran kansallispuiston alueelle. Kaivosten jätteet samentavat alueen jokiveden.

Lähteet
-------

1. ↑  Indigenous peoples reject imposed Caura National Park in Venezuela *Forest Peoples*.  2017. Viitattu 5.4.2020.
2. ↑  CAURA: The world’s largest megadiverse park. *Revolucion Alimentaria*.  2017. Viitattu 5.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jeanfreddy Gutiérrez Torres: Venezuela: científicos y pueblos indígenas critican la creación del Parque Nacional Caura *Mongabay*.  2017. Viitattu 5.4.2020. (espanjaksi)
4. ↑  El Parque Nacional Caura y sus contradicciones *El Nacional*.  2017. Viitattu 5.4.2020. (espanjaksi)
5. ↑  Venezuela has an Indigenous Mining Arc that is destroying national parks: Expert *Mining*.  2019. Viitattu 5.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cauran kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
Mandarom Shambhasalem on aumistien keskus Ranskassa.
**Aumismi** on Gilbert Bourdinin vuonna 1969 perustama uskonto. Bourdin tunnettiin sittemmin nimellä *Hamsah Manarah*. Oman kuvailunsa mukaan uskonto on eri uskontojen ja uskonnollisten liikkeiden synteesi. Aumismilla oli 1990-luvulla yhteenottoja Ranskan viranomaisten kanssa.

Aumisteja on useampia tuhansia, ja heitä on Ranskan ohella suurimmassa osassa Eurooppaa, ranskankielisessä Afrikassa, Oseaniassa ja Kanadassa, joista jälkimmäisessä on suurehko yhteisö.

Historia
--------

Bourdin suntyi roomalaiskatolilaiseen perheeseen ja hän kiinnostui mystiikasta ja okkultismista jo nuorena. Sittemmin hän tutkiskeli muun muassa Kabbalaa, alkemiaa ja vapaamurariutta. Hän asui aikanaan myös Intiassa tunnetun joogailia Swami Sivanandan luona. Tältä hän sai myös hänen sittemmin käyttämän nimensä Hamsah Manarah. Matkoillaan Manarah tutustui myös jainismiin, suufilaisuuteen, buddhalaisuuteen ja hindulaisuuteen. Kierreltyään maailmaa Hamsah Manarah asettui vuonna 1969 pieneen ranskalaiseen Castellanen kylään Provencen vuoristoseudulle. Hänen läsnäolonsa houkutteli paikalle vierailijoita, joista osa jäi vuorille. Yhteisö alkoi rakentaa paikalle "kaupunkia", joka tuli tunnetuksi nimellä Mandarom Shambhasalem. Siihen kuuluu useita eri uskontojen temppeleitä ja patsaita.Vuonna 1990 Manarah julistautui kaikkien uskontojen odottamaksi messiaaksi. Ongelmia alkoi Ranskan hallinnon taholta tulla vuoden 1994 jälkeen, jolloin Auringon temppeli kultin jäsenien rituaali-itsemurhien takia pieniä uusia uskonlahkoja vainottiin. Hamsah Manarah kuoli vuonna 1998. Vuonna 2001 Ranskan poliisi purki 33-metrisen Hamsah Manarahin patsaan Mandarom Schambhasalemissa. Aumistit vertasivat tätä talebanien räjäyttämiin Bamiyanin laakson Buddha-patsaisiin Afganistanissa.

Uskonnon piirteet
-----------------

Aumismin mukaan uskossa on kyse eri uskontojen synteesistä ja sen harjoittajat rukoilevat niin Buddhan, Allahin, Jeesuksen kuin luontoäidinkin nimeen. Näinpä uskon jäsenien ei tarvitse myöskään hylätä aiempaa uskontoaan, vaikkakin aumismin opetukset niistä eroavatkin. Nimenä aumismi on johdettu äänteestä Om. Omin toistamisella ääneen uskotaan olevan erilaisia hyödyllisiä vaikutuksia. Aumistit uskovat myös uudelleensyntymiseen ja kasvisruokavaliota kannustetaan, muttei vaadita.

Aumistien päämaja on Mandarom Shambhasalemissa, jossa asuu noin 50 munkkia ja nunnaa. He ovat järjestäytyneet kirkon tavoin papeiksi ja piispoiksi. Aumistit uskovat Hamsah Manarahin syntyvän uudelleen samalla tavalla kuin lamalaiset buddhalaiset uskovat dalai-laman syntyvän uudelleen aina edellisen kuoltua. Sillä välin kun Manarah ei vielä ole ilmestynyt, johtajuus vaihtelee ylipappien joukkion kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  J. Gordon Melton, Martin Baumann: *Religions of the world: a comprehensive encyclopedia of beliefs and practices*, s. 242-243. ABC-CLIO, 2010. ISBN 978-1-59884-203-6. (englanniksi)
2. ↑  French guru crashes to earth *BBC News*.  6.9.2001. Viitattu 7.11.2014. (englanniksi)
**Hävittäjälentolaivue 31** (lyhenne *HävLLv 31*) on Suomen ilmavoimiin kuuluva Siilinjärven Rissalaan sijoitettu Karjalan Lennoston joukkoyksikkö, jonka kalustona on noin 20 Hornet-hävittäjää ja viisi yhteyskonetta. Laivueella on myös lentokoulutuksessa käytettävä Hornetin asejärjestelmäharjoituslaite WTSAT (engl. *Weapons Tactics and Situational Awareness Trainer*). Laivue on jaettu kolmeen hävittäjälentueeseen, yhteyskoneita operoivaan yhteyslentueeseen (YhtLtue) ja esikuntalentueeseen (ELtue), joissa työskentelee reilut 50 henkilöä. Suurimman henkilöstöryhmän muodostavat lentoupseerit, mutta laivueessa palvelee myös muutama aliupseeri ja siviili.*lähde?*

Historia
--------

Rissalaan saapui 21. syyskuuta 1978 kaksi ensimmäistä MiG-21bis-hävittäjää, joista toinen jäi laivueelle toisen jatkaessa koelentueeseen Halliin. Pääosa uusista koneista saapui heinä-syyskuussa 1980 ja kaluston vastaanotto jatkui vuoden loppuun. Lähes kaikki laivueen ohjaajat, jotka olivat lentäneet MiG-21F-koneilla koulutettiin uudelle kalustolle. Hawkit vastaanotettiin helmikuussa 1983 ja niitä käytettiin koulukoneina ennen MiG-21bis-kalustoon siirtymistä. Viimeinen tyyppikurssi pidettiin keväällä 1996.

Ensimmäiset Hornetit vastaanotettiin 16. helmikuuta 1996, kun kolme viimeistä kaksipaikkaista konetta saapui Yhdysvalloista.

### Laivueen komentajat

Laivueen komentajina ovat olleet:

* kapteeni (Antti) Kaarlo Paloheimo 1967–1969
* majuri Kalevi Lakka 1969–1970
* majuri Pertti Tolla 1971–1974
* majuri Osmo Kopponen 23. elokuuta 1974 – 1. helmikuuta 1980
* majuri Seppo Saharinen 1. helmikuuta 1980 – 27. heinäkuuta 1983
* majuri Tapani Myöhänen 28. heinäkuuta 1983 – 30. huhtikuuta 1985
* majuri Ari Piippo 1. toukokuuta 1985 – 31. tammikuuta 1986
	+ kapteeni Jussi Ahvenjärvi (sij) 1. helmikuuta - 31. toukokuuta 1986
* majuri Heikki Lahtela 1. kesäkuuta 1986 – 31. tammikuuta 1992
* majuri Pauli Perttula 1. helmikuuta 1992 – 31. maaliskuuta 1997
* everstiluutnantti Kari Janhunen 1. huhtikuuta 1997 – 2003
* everstiluutnantti Jari Mikkonen 2003–2007
* majuri Heikki Kumpulainen 2007
* everstiluutnantti Petteri Seppälä 2007–2010
* everstiluutnantti Tommi Keränen 2010–2012
* everstiluutnantti Henrik Elo 2012–2013
* everstiluutnantti Ville Hakala 2014–2015
* everstiluutnantti Tömi Böhm 1. syyskuuta 2015 -
* everstiluutnantti Inka Niskanen 1. tammikuuta 2019 - 31. heinäkuuta 2021
* N. N. 1.8. - 31.8.2021
* everstiluutnantti Eetu Rikkinen 1.9.2021 alkaen

Perinteet
---------

Joukkoyksikön edeltäjä on Lentolaivue 24, joka toimi Utissa loppuvuoteen 1960 uudella nimellä Lentolaivue 24:n jälkeen. Laivueen laivuetunnuksessa (mm. hihamerkissä) esiintyy musta ilvessymboli, joka valittiin yksikön tunnukseksi vuonna 1941.*lähde?*

Lähteet
-------

* Toimituskunta: *Suomen ilmavoimat 80 vuotta*. Jyväskylä: Suomen ilmavoimat - The Finnish Airforce, 1998. ISBN 952-5026-10-8.

### Viitteet

1. 1 2  Suomen ilmavoimat 80 vuotta s. 32-33
2. ↑  Suomen ilmavoimat 80 vuotta s. 35
**Cave Johnson** on kuvitteellinen hahmo pelissä *Portal 2*. Hänen ääninäyttelijänsä on J. K. Simmons ja hänet on luonut yksi *Portal 2*:n suunnittelijoista Erik Wolpaw. Hänet on mainittu jo pelisarjan ensimmäisessä osassa, *Portalissa*. Cave Johnsonin ääni ohjaa Chelliä pelin yhdessä vaiheessa, kun tämä seikkailee Aperture Sciencen hylätyissä testikammioissa. Nämä viestit ovat äänitetty ennen *Portalin* tapahtumia.

Konsepti
--------

Cave Johnsonin fiktiivisen hahmon suunnitteli Erik Wolpaw sekä ääninäytteli J.K. Simmons. Hänen visuaalisen ilmeensä on suunnitellut *Portal 2* pääanimaattori Bill Fletcher. Häntä on kuvailtu mm. "eriskummalliseksi miljardööriksi" sekä "ekstrovertiksi, innostuneeksi ja itsepäiseksi". Hän oli Aperture Sciencen perustaja, omistaja sekä toimitusjohtaja. Hän oli myös "suihkuverhovisiönääri" Oli olemassa myös suunnitelma, että Cave Johnson olisi *Portal 2:n* päähenkilö, mutta tämä idea hylättiin.. Myöhemmin ehdotettiin Cave Johnsonin olevan ensisijaisesti antagonisti, mutta myös tämä idea hylättiin. Tämä ehdotus luotiin, koska nettiin oli vuotanut lukuisia Cave Johnsonin lausumia lainauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  PAX: Portal 2 Nabs J.K. Simmons  11.3.2011. IGN. Viitattu 11.3.2011.
2. ↑  Photo of Bill Fletcher *25.media.tumblr.com*.
3. ↑  Rumor: Casting Call Hints at Portal 2 Plot 1upawards.1up.com.  Arkistoitu 10.8.2011. Viitattu 2.8.2011.
4. ↑  Catch Up on Portal 2 - Features at GameSpot  13.4.2011. Gamespot.com. Viitattu 2.8.2011.
5. ↑  Valve's Wolpaw Offers Behind-The-Scenes Peek Into Portal 2  6.5.2011. Gamasutra. Viitattu 6.5.2011.
6. ↑  Saltzmann, Marc. "Five things you didn't know about 'Portal 2'", *USA Today*, 2011-04-14. Luettu 2011-04-14.
7. ↑  Valve On Portal 2: Spoiler Interview Part One  27.4.2011. Rock Paper Shotgun. Viitattu 27.4.2011.
**Japanin ylähuone** (jap. 参議院, *Sangiin*) on toinen Japanin parlamentin kamareista. Ylähuone on toista maailmansotaa edeltävän *Kizokuinin* (engl. *House of Peers*) seuraaja. Vuoden 1947 perustuslain myötä ylähuoneen rakennetta muutettiin siten, että sieltä poistui aatelin edustus ja kaikki jäsenet valittiin vaaleilla.

Ylähuoneessa on 245 jäsentä, jotka valitaan kuusivuotiskausiksi, kaksi vuotta pidemmäksi ajaksi kuin alahuoneen jäsenet. Ylähuonetta ei voida hajottaa, sillä vain puolet sen paikoista valitaan uudelleen kussakin vaaleissa. 121:stä kerrallaan uudelleen valittavasta paikasta 73 valitaan 47 prefektuurivaalipiiristä (siirtämättömällä yhden äänen vaalitavalla) ja 48 valitaan koko maan käsittävältä listalta suhteellisella vaalitavalla.

Vuoden 1998 vaaleihin saakka ylähuoneessa oli 252 jäsentä, joista 126 valittiin kerrallaan uudelleen: 76 prefektuurivaalipiireistä ja 50 koko maan alueelta. Vuoden 2001 vaaleissa määrää vähennettiin 247:ään (126 valittiin vuonna 1998 ja 121 vuonna 2001).*lähde?*

Ylähuoneen jäsenten täytyy olla vähintään 30-vuotiaita, alahuoneen taas 25-vuotiaita.

Jos parlamentin kaksi kamaria ovat erimielisiä budjetista, sopimuksista tai pääministerin nimittämisestä, alahuone voi ohittaa ylähuoneen päätöksenteossa. Kaikissa muissa päätöksissä alahuone voi kumota ylähuoneen äänestyksen vain kahden kolmasosan enemmistöllä. Kuitenkin sen jälkeen kun suhteellinen vaalitapa tuotiin alahuoneen vaaleihin, ylähuone on lisännyt voimaansa lakiesitysten kumoamisessa alahuoneen kustannuksella: hallitus ei ole kyennyt muodostamaan alahuoneeseen kahden kolmasosan enemmistöä melkein missään vaaleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  A Brief History House of Councillors, The National Diet of Japan. Viitattu 5.9.2017.
2. ↑  Relationship to Other Bodies House of Councillors, The National Diet of Japan. Viitattu 5.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanin ylähuone** Wikimedia Commonsissa

* Japanin ylähuone (japaniksi) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:House of Councillors
**Havuhuppukuoriainen** (*Stephanopachys linearis*) on Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittu kovakuoriaislaji, joka kuuluu Suomessa rauhoitettuihin eläinlajeihin.. Suomen uhanalaisluokituksessa vuodelta 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pienehkö, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkulainen ja kokonaan musta kovakuoriainen. Keskiruumis pinnaltaan rosoinen ja himmeä, mutta peitinsiivet ovat kiiltävät ja niissä on runsaasti pieniä kuoppia.

Samannäköinen laji on mäntyhuppukuoriainen (*Stephanopachys substriatus*), joka ei kuitenkaan ole kiiltävä. Toukkina lajeja ei ole mahdollista erottaa toisistaan.

Levinneisyys
------------

Havuhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaista ja Baltiasta itään, aina Siperiaan asti. Lisäksi sillä on esiintymiä Keski-Euroopan vuoristoalueilla sekä Kaukasuksella. Suomessa se on aikaisemmin ollut hyvin laajalti levinnyt, mutta sittemmin hävinnyt laajalta alueelta. Nykyisin kuoriaisia tavataan Pohjois-Karjalasta, Kainuusta, Kuusamosta sekä Lapista. Levinneisyys on samantapainen mäntyhuppukuoriaisen kanssa, mutta havuhuppukuoriainen on eteläisempi laji.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Havuhuppukuoriainen elää sekä kuusissa että männyissä, mutta sen esiintyminen vaatii lähes poikkeuksetta palanutta metsää. Ilmeisesti se kuitenkin kykenee elämään myös palamattomissa puissa. Kuoriaisia on tavattu myös vanhemmista ja kuivuneista kuolleista puista. Toukat elävät pääasiassa kuoren sisällä, mutta myös nilassa kaivaen sinne käytäviä. Toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta ja palaneissa puunrungoissa elää peräkkäin useita kuoriaissukupolvia. Vuosien mittaan kuoriaisten määrä kasvaa ja niitä on tavattu puista vielä 10 vuotta metsän palamisen jälkeen.

Suojelun kannalta havuhuppukuoriainen hyötyy lähinnä kulotetuista metsistä, mutta laji leviää uusille elinpaikoille hyvin.

Lähteet
-------

1. ↑  Finlex
2. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
3. 1 2 3
4. 1 2
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* kuva
* toinen kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suojelun taso EU:n alueella[vanhentunut linkki] (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2173778
* BioLib: 259492
* BOLD: 460671
* CoL: 52CG2
* EoL: 3267302
* EUNIS: 341
* Fauna Europaea: 101050
* Fauna Europaea (new): 160e5f9f-267c-4768-99dd-4743705a1231
* GBIF: 4427599
* iNaturalist: 606808
* IRMNG: 11598300
* ITIS: 817550
* NCBI: 1553767

 |

 |
**Aextoxicaceae** on kasviheimo koppisiemenislahkossa Berberidopsidales. Heimossa on vain yksi puulaji *Aextoxicon punctatum*, joka kasvaa Keski-Chilessä.

Tuntomerkit
-----------

*Aextoxicon punctatum*-puu on kaksikotinen ja ainavihanta. Lehtiasento on vastakkainen. Lehdet ovat ehyitä ja korvakkeettomia, ja niitä peittävät kilpimäiset pienen pienet suomut. Lehtiruotien kärjessä on lähes pulvinuksen kaltainen paksunnos. Kasvi on kaksikotinen, hede- ja emikukat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukinto on terttumainen ja riippuva tai harvoin kukat ovat kolmen ryhmissä esilehden tukemina. Kukkanuput ovat tukilehtien peitossa, ja kun tukilehdet karisevat, irtoavat niiden mukana melkein suomumaiset verholehdetkin. Kukan lukusuhteet ovat neljä, viisi tai kuusi, tavallisimmin viisi. Sekä verho- että terälehdet kiinnittyvät pohjukseen kierteisesti. Terälehdet ovat leveälti kynnellisiä. Kukassa on munuaisenmuotoinen mesiäinen. Hedekukissa heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, ja palhot ovat suhteellisen tukevia. Hedekukassa on myös emiön surkastuma. Emikukassa on joutoheteitä ja yksi emilehti, jonka vartalo on käyristynyt ja kärjestään kaksiliuskainen. Emissä on kaksi riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on kuiva ja yksisiemeninen luumarja, siemenessä on lisäke (karunkula), kirjava siemenvaippa ja tanniinipitoinen siemenkuori. Alkio on pitkä ja käyristynyt sekä sijaitseen siemenessä enemmän tai vähemmän poikittain. Sirkkalehdet ovat herttamaisia tai pyöreähköjä. Kromosomiluku n = 16.

Luokittelu
----------

Ennen asemansa selkiintymistä Berberidopsidales-lahkon toisena heimona, *Aextoxicon* heittelehti systemaattisesta yhteydestä toiseen. Cronquist (1981) sijoitti sen hyvin epäyhtenäiseen lahkoonsa Celastrales, Takhtajan (1997) taas lahkoon Euphorbiales. Suku on yhdistetty joskus myös Saxifragales-lahkoon.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. 2001–: Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since].

### Viitteet

1. 1 2  Stevens 2001–, Viitattu 16.11.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5483966
* Wikispecies: Aextoxicaceae
* CoL: 649
* EoL: 2510341
* EPPO: 1AEXF
* Fossilworks: 55708
* GBIF: 4195636
* GRIN: 23
* iNaturalist: 71430
* IPNI: 77126714-1
* IRMNG: 111834
* ITIS: 28442
* NCBI: 39126
* Open Tree of Life: 939886
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126714-1
* Tropicos: 42000229
* Watson & Dallwitz: aextoxic
* WFO: wfo-7000000009

 |

 |
**Häyrylänranta** on Konnevedellä sijaitseva Konneveden kunnan omistama satama-alue. Etelä-Konnevesi-järven rannalla sijaitseva alue toimii vesiteitse porttina Etelä-Konneveden kansallispuistoon.

Historia
--------

Häyrylänranta on vuosisatojen ajan ollut vesille lähtemisen paikka. 1900-luvun alkupuolelle saakka rannasta lähtivät kirkkoveneet kohti Rautalammin emäpitäjää. Hänniskyläläiset, hytöläläiset ja pukaralaiset pitivät kirkkoveneitään rannassa. Viimeinen kirkkomatka soudettiin heinäkuussa 1920 Konneveden seurakunnan hautausmaan vihkiäisiin.

Aura-laiva vieraili rannassa vuosina 1909-1912. Aura kuljetti vuorosunnuntaisin Etelä-Konneveden ja Pohjois-Konneveden kirkkoväkeä Rautalammin Karinkoskelle.

1920-luvulla vastaperustettu Konneveden seurakunta osti 2,1 hehtaarin Laivaranta-nimisen tilan Ahti Kärkkäiseltä. Siikakosken yläpuolella nk. Häyrilän rannassa sijaitsevaa tilaa nimitettiin tuolloin myös Transporttirannaksi. Rannan kautta toimitettiin aikaisempina vuosisatoina Konneveden yli sotilaskuljetuksia eli transportteja.

Rannan nimi tulee Ranta-Häyrilästä eli Häyristen tilasta. Puhekielessä nimet vääntyivät muotoon Häärylä ja hääryläeset, minkä vuoksi rannan nimikin alettiin kirjoittaa y-kirjainta käyttäen yhdyssanaksi.

Kaukonäköisesti seurakunnan johto ei liittänyt aluetta pappilan virkataloon, vaan se varattiin tulevaisuudessa mahdollisesti tarvittavaksi laivaranta- ja lastauspaikaksi. Rantaan rakennettiin myöhemmin lautarakenteisia koppeleita veneiden ja pyydysten suojaksi. Kolmessa satulakattoisessa rakennuksessa on nykyisellään 29 vajaa.

Vuonna 1978 Häyrylänrannan Laivaranta-tila siirtyi vaihtokirjalla kunnalle. Seurakunta sai vaihdossa entisen Kellankosken koulun tontteineen. Vaihtokirjaan kirjattiin, ettei koppelien omistusehtoihin saa puuttua. Maakuntakaavalla suojellut koppelirakennukset on sittemmin kunnostettu.

Vuonna 1997 rantaan valmistui hirsinen ravintolarakennus. Järvipelastajien hanke paransi uimarien palveluita 2005. 

Vuonna 2014 perustettu Etelä-Konneveden kansallispuisto on tuonut satamarantaan uutta vilskettä. Häyrylänranta onkin portti kirkonkylältä kansallispuistoon. Kunta on kunnostanut sataman, koppelit ja satamakahvilan sekä rakentanut alueelle veneilyä palvelevia lisärakennuksia ympäristökokonaisuuteen sovittaen.

Häyrylänrannasta on muodostunut tärkeä kesätapahtuma- ja kohtauspaikka kaikenikäisille. Rannassa on aikaisemmin järjestetty myös Häyrylänranta Pop & Blues -tapahtuma.

Satamarannassa on Konneveden yleinen uimaranta ja perinteinen puinen uimahyppytorni. Venekoppeleiden lisäksi menneistä ajoista muistuttaa hirsinen kirkkovenekatos. Katoksessa pidetään kylän yhteistä, ajoittain käytössä olevaa kirkkovenettä. 

Häyrylänrannan maisemaa reunustava Siikakosken alue liittyy Etelä-Konneveden järvimaisemaan, joka luonnonarvojensa takia on lähes kokonaan Natura 2000 -ohjelmassa. Konneveden seitsemän kosken koskireitti saa alkunsa Häyrylänrannan välittömästä läheistyydestä. Alue on yksi merkittävimmistä perhokalastuskohteista.
**Mario Filippeschi** (7. kesäkuuta 1907 Montefoscoli – 25. joulukuuta 1979 Firenze) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.

Filippeschi opiskeli alun perin klarinetinsoittoa. Hän liittyi vuonna 1927 armeijapalvelukseen kolmeksi vuodeksi, siirtyi sitten lauluopintoihin ja debytoi vuonna 1937 Colornossa Edgardon roolissa oopperassa *Lucia di Lammermoor*. Varhaisella urallaan Filippeschi keskittyi varsinkin Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien raskaampiin rooleihin mutta siirsi sittemmin pääpainon Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -teoksiin. Colornossa debytoituaan Filippeschi lauloi kahden kauden ajan Alankomaissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli kiinnitettynä Italiassa ja Saksassa. Roomassa Filippeschi teki ensimmäisen esiintymisensä maaliskuussa 1942 Pinkertonin roolissa *Madama Butterflyssa*. Ensimmäisen La Scala -esiintymisensä hän teki Mauriziona *Adriana Lecouvreurissa* syyskuussa 1948.

Filippeschi pääsi esiintymään säännöllisesti Roomaan, Napoliin, Espanjaan, Ranskaan, Meksikoon ja Etelä-Amerikkaan. Erään menestyksekkään esiintymisen hän teki Maria Callasin vastaesiintyjänä Rossinin *Armidessa* Maggio Musicale Fiorentino -festivaalissa vuonna 1952. Muita merkittäviä rooleja olivat Arnoldo (*Wilhelm Tell*) ja Herttua (*Rigoletto*). Filippeschin uralla oli merkittävä myös ooppera *Trubaduuri*. 1950-luvun lopussa hän vietti yhden kauden Lontoossa. Filippeschi vetäytyi laulajanuraltaan 1960-luvulla. Hänelle myönnettiin vuonna 1977 palkinnot Bellini d'Oro ja Luculliano d'Oro.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Artist Profile: Mario Filippeschi, A Bel Canto Champion Opera Wire
2. 1 2 3 4 5 6  Mario Filippeschi Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aune Rajala** (myöh. **Koponen**, s. 29. maaliskuuta 1930 Salmi) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja 80 metrin aitajuoksussa, korkeushypyssä ja viisiottelussa. Hän edusti Siilinjärven Ponnistusta ja Kuopion Sisu-Veikkoja.

Rajala voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden 1956 ja 1957 sekä sai SM-hopeaa 1955. Korkeushypyssä hän oli SM-kilpailuissa toinen 1949. Viisiottelussa hän saavutti SM-hopeaa 1952, 1953, 1954 ja 1957 sekä SM-pronssia 1951 ja 1956.

Rajala kilpaili 80 metrin aitajuoksussa viidessä maaottelussa vuosina 1955–1957 sekä viisiottelussa Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1957. Parhaimmillaan hän sijoittui toiseksi 80 metrin aitajuoksussa kolmimaaottelussa Norjaa ja Tanskaa vastaan Oslossa heinäkuussa 1956.

Rajalan ennätys 80 metrin aitajuoksussa on 12,0 (1954), korkeushypyssä 145 (1952), pituushypyssä 526 (1952) ja viisiottelussa 2963 (1957).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aune Rajala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 501. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. 1 2  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 69, 227–229. , 1987.
Ida ja Karl Ekman.
**Karl Ludvig Ekman** (18. joulukuuta 1869 Turku – 4. helmikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen pianisti, kapellimestari, opettaja ja arvostelija, joka sai professorin arvonimen vuonna 1929. 

Hänen vanhempansa olivat kanttori Berndt Ludvig Ekman ja Charlotta Nyström. Ekman kirjoitti ylioppilaaksi 1889 ja opiskeli saksaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa 1889–1892. Pianonsoittoa ja musiikkia hän opiskeli aluksi Turussa Vivika Ekmanin opissa. Tämä ei ollut sukua oppilaalleen. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli 1889–1892 opettajinaan Ferruccio Busoni, William Dayas, Richard Faltin vanhempi ja Martin Wegelius. Lisäoppia hän haki 1892–1895 Berliinistä sekä pianonsoittoon että sävellykseen opettajinaan Hans Barth ja Albert Becker sekä Wienistä Alfred Grünfeldin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli vielä Pariisissa ja Roomassa.

Työuransa Ekman aloitti Helsingin musiikkiopiston pianonsoitonopettajana 1895 ja opiston johtajana hän toimi 1907–1912. Vuodet 1912–1920 hän johti Turun soitannollisen seuran orkesteria ja 1920–1930 hän oli Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Pääkaupungissa hän johti sinfoniakonsertteja ja järjesti monena vuonna kamarimusiikkisarjan. Hän toimi myös Ruotsalaisen teatterin kapellimestarina.

Ekman oli pitkään Suomen arvostetuin konserttipianisti ja etevä orkesterisolisti, joka aloitti ensimmäisenä Suomessa modernin pianotekniikan opetuksen. Hän avioitui 1895 sopraano Ida Morduchin kanssa. He tekivät lukuisia kiertueita kotimaassaan ja ulkomailla. Skandinavian lisäksi he esiintyivät aina Espanjassa ja Portugalissa saakka. Karl Ekman sovitti ja julkaisi kansanlauluja pianolle, viululle, lauluäänelle, sekakuorolle, mieskuorolle ja jousiorkesterille. Hän keräsi kansanlauluja ja kansanrunoja varsinkin Ahvenanmaalta. Lisäksi hän sovitti Bachin sävellyksiä pianolle, muun muassa 31 preludia ja fuugaa. Hän myös soitinsi orkesterille piano- ja urkusävellyksiä, joiden joukossa oli Sibeliuksenkin pianokappaleita.

Kerran Karl Ekman soitti kamarimusiikkikonsertin Jean Sibeliuksen kanssa. Se tapahtui Tammisaaressa kesällä 1891. Molemmat olivat rahapulassa, joten päätettiin järjestää konsertti. Sen ohjelmaan kuului muun muassa kantaesityksenä Sibeliuksen Romanssi viululle ja pianolle (opus 2). Yleisöä tuli paljon ja konsertin jälkeen pidetty juhla ei ollut halpa eikä ikävä, kertoi Ekman jälkeenpäin.

Karl ja Ida Ekmanin poika oli historioitsija Karl Ekman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso musiikkitietosanakirja.* Otava 1976–1979. ISBN 951-1-02380-2.
2. 1 2  *Aikalaiskirja 1941,* Otava 1941.
3. ↑  Pulkkinen, Maire (toim.): *Suomalaisia musiikin taitajia*, s. 316. Fazerin musiikkikauppa 1958.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Datalämmitin** (engl. *data furnace*) on tutkimusasteella oleva menetelmäehdotus rakennusten lämmittämiseksi niihin sijoitettujen palvelimien hukkalämmön avulla. Ajatuksena on hajauttaa palvelimet erillisiin rakennuksiin, esimerkiksi omakotitaloihin, suurten palvelinkeskusten sijasta. Hajautetut palvelimet voidaan yhdistää toisiinsa laajakaistayhteyksien avulla, jolloin ne voisivat tarjota yhdessä pilvipalveluita.

Perinteisiin palvelinkeskuksiin verrattuna hajautettujen datalämmitinratkaisujen potentiaalisina etuina nähdään pienempi hiilijalanjälki, pienemmät elinkaarikustannukset, sekä palvelujen sijainti lähempänä käyttäjiä. Palvelimien poistoilma on tyypillisesti 40–50 °C, mikä soveltuu hyvin lämmitystarkoituksiin.

Datalämmitinkonseptin haasteita ovat palvelimien eristyneisyys toisistaan, tietoturva, sekä toimintavarmuus ylläpidon sijaitessa etäällä itse palvelimista. Mikäli palvelimet sijaitsevat omakotitaloissa, niiden sähkönkäyttö ja tietoliikenne ei saa ylittää alueen infrastruktuurin kapasiteettia ja niiden tulee ottaa huomioon sijoitusrakennuksen oma sähkön ja tietoliikenteen kapasiteettitarve ja sen vaihtelu. Datalämmitinratkaisut sopisivatkin parhaiten käyttökohteisiin, joissa tiedon ja laskentakapasiteetin saatavuus ei ole aikakriittistä ja laskentatehtävät voidaan jakaa osiin tuhansille eri koneille. Esimerkkinä hyvin soveltuvasta käyttötarkoituksesta ovat tieteelliseen tutkimukseen tarvittavat sovellukset ja palvelinratkaisut. Palvelimien sijaitessa fyysisesti yksityisissä tiloissa, niiden fyysiseen turvaan on kiinnitettävä paljon huomiota. Samoin tietoturvallisuus tietoliikenteessä ja tiedon varastoinnissa vaatii luotettavia salausmekanismeja. Ongelmien ja ylläpitotilanteiden yhteydessä rakennusten lämmöntuotanto on turvattava, vaikka itse palvelin olisikin tilapäisesti pois käytöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aleksi Kolehmainen: Ota kotiisi palvelin, se lämmittää! *Tivi.fi*.  28.7.2011. Talentum.  Arkistoitu 21.4.2012. Viitattu 14.3.2013.
2. 1 2 3 4  Jie Liu, Michel Goraczko, Sean James, Christian Belady, Jiakang Lu, Kamin Whitehouse: The Data Furnace: Heating Up with Cloud Computing (pdf) *HotCloud'11 Proceedings of the 3rd USENIX conference on Hot topics in cloud computing*.  2011. Berkeley, CA, USA:  USENIX Association. Viitattu 14.3.2013. (englanniksi)
3. ↑  Randall Stross: Turn On the Server. It’s Cold Inside..  *The New York Times*, 26.11.2011. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.3.2013.  (englanniksi)
**William Meade Lindsley "Billy" Fiske III** (5. heinäkuuta 1911 Brooklyn, New York – 17. elokuuta 1940 Chichester Englanti) oli yhdysvaltalainen kaksinkertainen rattikelkkailun olympiavoittaja. Hän oli myös ensimmäinen kaatunut yhdysvaltalainen lentäjä toisessa maailmansodassa. 

Fiske voitti 16-vuotiaana ensimmäisen olympialaisen kultamitalinsa St. Moritzissa 1928. Hänestä tuli nuorin yhdysvaltalainen olympiavoittaja. Hän oli ohjaaja viiden hengen rattikelkassa. Tämä oli ainoa kerta, kun olympialaisissa laskettiin viidellä neljän hengen sijaan. Hän toisti menestyksensä neljä vuotta myöhemmin Lake Placidissa.

Vuonna 1939 Fiske päätti värväytyä Britannian kuninkaallisiin ilmavoimiin (RAF) taistellakseen Saksan etenemistä vastaan. Koska Yhdysvallat ei ollut vielä liittynyt sotaan, maan kansalaisten joutui liittyä muiden maihin armeijoihin päästäkseen sotimaan. RAF hyväksyi vain brittiläiset hakijat. Fiske onnistui pääsemään sisään kertomalla olevansa kanadalainen.

Kesällä 1940 Fiske sai ensimmäisen lentotehtävän. 16. elokuuta 1940 hänen laivueensa käskettiin ilmaan torjumaan saksalaisten syöksypommittajahyökkäys. Operaatio onnistui ja saksalaiset pommittajat joutuivat perääntymään. Fiske kuitenkin paloi pahasti, kun hänen Hurricane P3358 syöksyi ja syttyi tuleen laskeuduttuaan. Fiske kuoli päivää myöhemmin kuninkaallisessa West Sussexin sairaalassa.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**Karl Emil Berg** (16. syyskuuta 1869 Lappeenranta – 22. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen kenraali, joka toimi vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä kaksi päivää suojeluskuntien ylipäällikkönä ennen kuin teki itsemurhan kunniasyistä. Berg toimi myös Suomen sotaministerinä 1919–1920.

Elämä
-----

Aviottomana lapsena syntyneen Bergin vanhemmat olivat kuvernööri Otto Gustav Nyberg ja Maria Udd (ent. *Rönkkö*). Berg suoritti Haminassa Suomen Kadettikoulun 1892 ja Pietarissa Nikolain yleisesikunta-akatemian 1899. Hän palveli upseerina Venäjän armeijassa 1894–1906 ja jäätyään eläkkeelle pataljoonankomentajan virasta Berg oli sitten Helsingin poliisimestarina 1906–1911 ja toimi liikealalla 1911–1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana silloinen eversti Berg oli Venäjän armeijan esikuntatehtävissä 1914–1917.

Suomen itsenäistyttyä Berg toimi Suomen armeijan ylipäällikön esikuntapäällikkönä, Päämajan henkilöstöpäällikkönä ja Reserviupseerikoulun ja Sotavänrikkikoulun johtajana 1918. Hän oli myös hallituksen tammikuussa 1918 perustaman Suomen Tasavallan Vartiosto -nimisen poliisikurssin päällikkönä. Kenraalimajuriksi vuonna 1918 ylennetty Berg oli sotaväen esikuntapäällikkö 1918–1921, ja hän hoiti ammattiministerinä sotaministerin tehtäviä Vennolan I hallituksessa 1919–1920.

### Suojeluskuntaselkkaus

Ministerikaudellaan Berg joutui aktivistipiirien arvostelun kohteeksi. Berg ei aktivistien mielestä ollut entisenä "ryssän upseerina" isänmaallinen ja riittävän suomenmielinen.

Tämä arvostelu kärjistyi vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä. Hallitus määräsi kesäkuussa 1921 suojeluskuntain ylipäällikön G. D. von Essenin erottamaan Helsingin suojeluskuntapiirin päällikön Paul von Gerichin, koska tämä oli julkaisemassaan sanomalehtiartikkelissa arvostellut Ranskaa ja Puolaa ja niiden harjoittamaa reunavaltiopolitiikkaa. Kun von Essen ei suostunut erottamaan von Gerichiä vedoten suojeluskuntien itsenäiseen asemaan, hallitus erotti von Essenin 20. kesäkuuta 1921 ja nimitti Bergin hänen tilalleen suojeluskuntain ylipäälliköksi.

Berg erotti von Gerichin hallituksen tahdon mukaan, mutta hän joutui tämän vuoksi voimakkaan kritiikin kohteeksi upseeriston ja suojeluskuntajärjestön taholta. Kovan paineen alle joutunut Berg ampui itsensä virkahuoneessaan 22. kesäkuuta oltuaan vain kaksi päivää virassaan.

Lähteet
-------

* Jägerskiöld, Stig: *Mannerheim rauhan vuosina*, Otava: Keuruu 1973 ISBN 951-1-01146-4.
* Uola, Mikko: / Berg, Karl Emil (1869–1921) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  14.3.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑   Karl Emil Berg *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
2. ↑  Jägerskiöld 1973, s. 35–36.
3. ↑  Jägerskiöld 1973, s. 36.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rudolf Walden** | **Suomen sotaministeri**1919–1920 | Seuraaja:**Bruno Jalander** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Valtioneuvosto
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Sokerijuurikkaista tehty auma.
**Auma** on kumpumainen rakenne lähinnä maataloustuotteiden säilyttämiseen ulkosalla. Aumat ovat joko pyöreitä tai pitkulaisia ja tarkoitettu muutaman päivän, viikon tai yli talven kestävään varastointiin.

Auma juureksia varten tehdään niin, että pellolta kaivetaan ruokamulta pois parin metrin leveydeltä. Varastoitavat juurekset ladotaan kuoppaan ylöspäin suippenevaksi, noin metrin korkuiseksi keoksi. Keko peitetään oljilla ja noin 30 cm:n multakerroksella.
Ennen pyöröpaalien aikaa myös AIV-rehua varastoitiin toisinaan ulkosalle tehtyihin aumoihin. Turvesoilla koneiden irralleen jyrsimä, kuiva turve kootaan samaten suuriksi aumoiksi odottamaan kuljetusta. Aumoja tehdään myös esimerkiksi teollisuuteen toimitettavasta sokerijuurikkaasta tai tärkkelysperunasta: korjattu sato syötetään nosto-/korjuukoneesta maahan tai siirretään ja kipataan kärryillä sovittuun paikkaan, josta tavara on sovittu noudettavaksi rekalla, jossa on hydraulinen kuormaamiskoura.

Jos auma on tarkoitettu pakkassäilytykseen, se on katettava huolella eli eristettävä lämpimäksi. Tällöin auma voidaan esimerkiksi vuorata kuivaheinällä, jonka vaipan päälle asetellaan sadesuojapressu, jolloin heinä normaalin eristävyytensä lisäksi hiljalleen pressun alla käydessään/mädätessään estää varastoitavaa satoa jäätymästä. 

Perinteisen maatalouden aikaan kuivuneista toukoviljalyhteistä koottiin toisinaan pellolle pyöreitä reilun puolentoista metrin korkuisia aumoja puintia odottamaan. Ruislyhteistä pystytettyä vastaava rakenne oli paljon korkeampi ja sitä sanottiin keoksi tai ruislavaksi. Kuivaheinästä koottu talvisäilytyskasa ei ole koskaan nimeltään auma, vaan sen nimenä on pyöreämuotoisena keko tai suova ja pitkänomaisena pieles.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 66. WSOY, 1958.
2. ↑  Salo, Hannu: Hellekesän turvesato pian aumoissa.  *Bioenergia : tuotanto, tekniikka, ympäristö*, 2010, nro 4, s. 4-. Rajamäki:  Puuenergia. ISSN 1459-1820.
3. ↑  Hento, Matti: Aumausasiaa.  *Juurikassarka*, 2008, 21. vsk, nro 3, s. 10-11. ISSN 0789-2667.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Auma** Wikimedia Commonsissa