recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vuoden 2005 kilpailu oli toinen järjestetty Solar Decathlon
**Solar Decathlon** on Yhdysvaltain energiaministeriön (DOE) ja sen alaisen National Renewable Energy Laboratoryn (NREL) joka toinen vuosi järjestämä kilpailu, jossa osallistujat suunnittelevat, rakentavat ja esittelevät aurinkoenergialla toimivia alle 80 neliömetrin kokoisia asuintaloja. Osallistujat ovat yliopistoja ja collegeja edustavia oppilaiden muodostamia joukkueita, joita on yhteensä noin 20. Taloja esitellään yleisölle syksyllä Washingtonin National Mallilla kolmen viikon ajan, jonka päätteeksi raati valitsee voittajan.

Historia
--------

Ensimmäinen Solar Decathlon järjestettiin 2002, seuraavat vuosina 2005 ja 2007. Kilpailun voitti vuosina 2002 ja 2005 Coloradon yliopisto. Vuonna 2007 kilpailun voitti saksalainen Darmstadtin teknillinen yliopisto. Seuraava tullaan järjestämään lokakuussa 2009. Vuonna 2010 on tarkoitus järjestää ensimmäinen *Solar Decathlon Europe*, johon Aalto-yliopiston on määrä osallistua.

Kilpailun idea
--------------

Kilpailuun osallistuvat talot ovat asuinkäyttöön tarkoitettuja 60-80 neliömetrin kokoisia taloja, jotka tuottavat vaadittavan sähkön ja lämmitysenergian itse. Raati etsii miellyttävää, toimivaa ja energiankäytöltä tehokasta taloa, joka käyttää toiminnoissaan yksinomaan aurinkoenergiaa. Raati ottaa talojen pisteytyksessä huomioon kymmenen eri kokonaisuutta, mukaan lukien asumismukavuuden.

Tarkoitus
---------

Kilpailun tavoitteena on muun muassa edistää aurinkoenergialla toimivien talojen yleistymistä, kannustaa energiatehokkuuteen ja levittää tietoa aurinkoenergian mahdollisuuksista talonrakennuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Solar Decathlon**.
* Solar Decathlonin kotisivu (englanniksi)
	+ Kuvia vuoden 2007 taloista (Arkistoitu – Internet Archive)
* Solar Decathlon Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
IGCC-voimalaitoksen kaavio
**IGCC-voimalaitos** on erityistyyppi kombivoimalaitoksesta. IGCC (*integrated gasification combined cycle*) prosessissa polttoaine (kiinteä tai neste) kaasutetaan ja kaasu käytetään kaasuturbiinin polttoaineena sähköntuotantoprosessissa. Kaasuturbiinin kuumien pakokaasujen lämpö otetaan talteen lämmöntalteenottokattilassa ja sillä kehitetään höyryä höyryturbiinille.

IGCC-prosessi mahdollistaa suhteellisen huonojen ja hankalasti poltettavien polttoaineiden hyödyntämisen hyvällä hyötysuhteella. Erityisesti kombikytkennällä päästään tavallista parempaan sähköntuotannon hyötysuhteeseen. IGCC-prosessin heikkouksia ovat kaasutuskaasun puhdistamiseen liittyvät ongelmat sekä prosessin kokonaishyötysuhdetta laskeva kaasutukseen tarvittava energia.

IGCC-voimaloissa hiilidioksidi voidaan ottaa talteen ja vaikka haudata maahan. Ne kiinnostavat etenkin Yhdysvaltoja, sillä niiden käyttöönotto auttaisi hiilidioksidipäästöjen hillitsemisessä. Floridassa toimii Polkin IGCC voimala vuodesta 1996. Indianan Wabashissa on toinen voimala käytössä vuodesta 2005. Euroopan ensimmäiset voimalat ovat Alankomaissa ja Espanjassa.

Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa on rakenteilla suuri Kemperin voimalaitos, joka hyödyntää uusinta IGCC-tekniikkaa. Voimala on myöhässä aikataulustaan mutta sen arvioidaan valmistuvan vuoden 2014 lopulla.*päivitettävä* Myös rakennuskustannukset ovat tulleet ennakoitua kalliimmiksi, hinta-arvio on viisi miljardia dollaria alkujaan budjetoidun kahden miljardin sijasta.

Vuonna 2013 japanilaiset Tepco ja Mitsubishi ilmoittivat korvaavansa Fukushiman ydinvoimalan IGCC-laitoksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Integrated Gasification Combined Cycle Siemens. Viitattu 25.4.2014.
2. 1 2  Southern Co says Kemper coal plant costs still climbing  28.1.2014. Reuters.  Arkistoitu 30.4.2014. Viitattu 25.4.2014.
3. ↑  Polk Power Station Tampa Electric.  Arkistoitu 26.4.2014. Viitattu 25.4.2014.
4. ↑  Wabash River Coal Gasification Repowering Project US Energy Lab. Viitattu 25.4.2014. [vanhentunut linkki]
5. ↑  About IGCC Power Clean Energy US.  Arkistoitu 22.8.2014. Viitattu 25.4.2014.
6. ↑  Progress Reports Kemper County Energy Facility.  Arkistoitu 1.4.2014. Viitattu 25.4.2014.
7. ↑  REFILE-Tepco, Mitsubishi plan coal-fired power plants at Fukushima - source  2013. Reuters.  Arkistoitu 26.4.2014. Viitattu 25.4.2014.
Lehden etusivu marraskuussa 2023.
**Bakinski rabotši** (ven. Бакинский рабочий, "Bakun työläinen") on Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.

Bolševikkien julkaiseman lehden ensimmäinen ja tuolloin ainoaksi jäänyt numero ilmestyi maanalaisena toukokuussa 1906. Syys-lokakuussa 1908 se ilmestyi Bakun öljytyöläisten laillisena äänenkannattajana. Lehti alkoi ilmestyä uudelleen bolševikkipuolueen Bakun komitean äänenkannattajana toukokuussa 1917. Sen julkaiseminen keskeytyi elokuussa 1918 bolševikkien jouduttua vetäytymään Bakusta, mutta alkoi uudelleen Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan perustamisen jälkeen heinäkuussa 1920, aluksi nimellä *Azerbaidžanskaja bednota* ("Azerbaidžanin köyhälistö").

*Bakinski rabotši* oli neuvostoaikana Azerbaidžanin kommunistisen puolueen keskuskomitean, Azerbaidžanin SNT:n korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli tasavallan tärkein päivälehti, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa azerinkielinen *Kommunist* ja armeniankielinen *Komunist*. Lehden levikki oli 155 000 kappaletta vuonna 1976.

Nykyään viidesti viikossa ilmestyvän lehden julkaisija on Azerbaidžanin presidentin kanslia. Sen paperiversion painos oli 2 500 kappaletta marraskuussa 2023. Lehti ilmestyy myös Internetissä ja se on luettavissa pdf-tiedostoina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Azərbaycan Sovet Ensiklopediyası, I cild*, s. 549–550. Bakı: Azərbaycan Sovet Ensiklopediyasının Baş redaksiyası. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Swietochowski, Tadeusz & Collins, Brian C.: *Historical Dictionary of Azerbaijan*, s. 105. Lanham: Scarecrow Press, 1999. ISBN 0-8108-3550-9.
3. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 1*, s. 268. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1970.
4. ↑  O nas *Bakinski rabotši*. Viitattu 23.11.2023.
5. ↑  Julkaisutiedot (sivu 8) *Bakinski rabotši*.  23.11.2023. Viitattu 23.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**S.M.A.R.T. (Self-Monitoring, Analysis, and Reporting Technology)** on tietokoneen kiintolevyjen kunnon (suorituskyvyn) seurantajärjestelmä. S.M.A.R.T:lla voidaan ohjelmallisesti lukea kiintolevyltä erilaisia arvoja liittyen sen toimintaan ja mahdolliseen vian uhkaan. Sen lisäksi sillä voidaan käynnistää erilaisia testejä joilla voidaan varmistaa laitteen toiminta.

Arvoja joita SMART tarjoaa ovat mm. kiintolevyn lämpötila, uudelleenosoitettujen sektorien määrä, käynnistys- ja sammutuskerrat, lukupään parkkeerausmäärä (kannettavat tietokoneet) ja käyttöikä.

Kiintolevyltä saatavien tietojen lukemiseen tarvitaan yleensä erillinen ohjelma. Yleisimpiä ovat SpeedFan (Windows) ja smartmontools (Linux). Myös jotkin käyttöjärjestelmät, kuten Windows 7, osaavat automaattisesti ilmoittaa sellaisista S.M.A.R.T.-lukemista joihin käyttäjän tulisi kiinnittää huomiota.

S.M.A.R.T.-tietoja saadaan myös SSD-levyistä, mutta luettelo on erilainen tekniikan eroista johtuen.

Pelkkää S.M.A.R.T:tä ei aina voida pitää kovin luotettavana, etenkin siksi että se keskittyy enimmäkseen kiintolevyn mekaanisiin muutoksiin, jättäen monta mahdollista sähköistä vikaa huomiotta. Niinpä levy saattaa vikaantua vaikka S.M.A.R.T.-tietojen mukaan kaikki olisi kunnossa.

Katso myös
----------

* Kiintolevy
* SSD

Lähteet
-------

1. ↑  Storagemojo - Google's Disk Failure Experience
**X-Road**-ohjelmisto on tietoturvallinen integraatioratkaisu julkisen internetissä tapahtuvaan tietojen vaihtoon. X-Roadin avulla voidaan siirtää tietoturvallisesti ja vakioidusti tietoja eri toimijoiden tietovarantojen ja palveluiden välillä. X-Road perustuu hajautettuun arkkitehtuuriin, mutta mukana olevien toimijoiden hallinnointi tapahtuu keskitetysti. X-Road varmistaa siirrettävän tiedon luottamuksellisuuden, eheyden ja aitouden tiedonsiirron osapuolien välillä.

X-Roadia käytetään Virossa kansallisen X-tee integraatioratkaisun ja Suomessa Suomi.fi-palveluväylän teknisenä alustana. X-Road mahdollistaa kahden sitä teknisenä alustana hyödyntävän integraatioratkaisun kytkemisen toisiinsa, jolloin organisaatioiden tarjoamien palveluiden hyödyntäminen integraatioratkaisujen välillä on mahdollista samalla tavalla kuin yksittäisen integraatioratkaisun sisällä. Suomi ja Viro ovat liittäneet kansalliset integraatioratkaisunsa toisiinsa 7.2.2018, joka mahdollistaa rajat ylittävän tiedon vaihdon maiden välillä.

Nordic Institute for Interoperability Solutions (NIIS) on Suomen ja Viron yhdessä perustama voittoa tavoittelematon organisaatio, joka on vastuussa X-Roadin ydinkomponenttien kehittämisestä. NIIS on vastuussa mm. seuraavista X-Road-ohjelmiston kehittämiseen liittyvistä kokonaisuuksista:

* lähdekoodin hallinta, kehittäminen, laadunvarmistus ja auditointi
* dokumentaation ylläpito ja hallinnointi
* liiketoimintavaatimusten ja teknisten vaatimusten hallinnointi
* kehityksen kilpailuttaminen
* lisensointiin ja jakeluun liittyvien periaatteiden kehittäminen ja täytäntöönpano
* kakkostason tuen tarjoaminen NIIS:in jäsenille
* Kansainvälinen yhteistyö.

X-Road on alkujaan kehitetty Virossa Viron tietojärjestelmäviraston Estonian State Information Systems Department toimesta ja sen ensimmäinen versio otettiin Virossa käyttöön vuonna 2001.

X-Roadin lähdekoodi on julkaistu GitHub:issa MIT-lisenssillä ja on maksutta kenen tahansa vapaasti hyödynnettävissä.

X-Road on Viron tietojärjestelmäviraston Riigi Infosüsteemi Amet (RIA) rekisteröimä tuotemerkki.

Katso myös
----------

* Kansallinen palveluväylä

Lähteet
-------

1. 1 2  Introduction to X-Road (part 1) *ria.ee*.  Arkistoitu 25.4.2018. Viitattu 17.3.2018. (englanniksi)
2. ↑  Finland's and Estonia's data exchange layers connected to one another on 7 February *vrk.fi*.  Arkistoitu 17.3.2018. Viitattu 17.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Nordic Institute for Interoperability Solutions *niis.org*. Viitattu 17.3.2018. (englanniksi)
4. ↑  Data Exchange Layer X-Road *ria.ee*.  Arkistoitu 14.4.2018. Viitattu 17.3.2018. (englanniksi)
**Kuivasjärvi** on järvi Suomussalmen kunnassa Kainuussa. Järvi sijaitsee noin kymmenen kilometriä kaakkoon Suomussalmen kirkonkylältä, ja se on Kiantajärven itäisin lahti. Järvi on yhteydessä Kiantajärveen kapean Kuivassalmen kautta. Järven pinta-ala on noin 3,2 neliökilometriä, ja sen pinta on 199,3 metriä merenpinnan yläpuolella.

C-kirjaimen muotoisen järven suurin pituus on noin kolme kilometriä ja suurin leveys noin kilometri. Järven syvin kohta on 19,5 metriä, ja se sijaitsee järven eteläisimmässä osassa, Kuivalahdessa. Pohjoisosan eli Haukilanlahden suurin syvyys on 14 metriä. Järven suurin saari on pohjoisosassa sijaitseva Tuliniemi. Lisäksi järven länsiosassa Kuivassalmen vieressä on kaksi pientä saarta.

Rannat ovat pääosin metsämaata. Järvellä on noin 10 taloa tai vapaa-ajan asuntoa. Kuomanjärvestä lähtevä Kuomanjoki laskee Kuivasjärven pohjoisosaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuivasjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 11.12.2023.
**Yhdysvaltain ylipostimestari** (engl. *United States Postmaster General*) on Yhdysvaltain postilaitoksen pääjohtajana. Nykyisenä ylipostimestarina toimii Louis DeJoy, joka aloitti tehtävässään 15. kesäkuuta 2020.

Virka perustettiin vuonna 1775 Siirtokuntien kongressin päätöksellä. Ensimmäisenä ylipostimestarina toimi Benjamin Franklin, joka oli aiemmin palvellut Britannian kruunun postin palveluksessa. Itsenäisten Yhdysvaltojen ensimmäinen ylipostimestari oli Samuel Osgood, jonka nimitti virkaansa presidentti George Washington vuonna 1789. Ylipostimestarin nimitti Yhdysvaltain presidentti aina vuoteen 1971 asti, jolloin postilaitoksen nykyinen johtoporras perustettiin. Tästä lähtien ylipostimestarin ei enää katsottu olevan ministerin arvoinen virkamies Yhdysvaltain hallituksessa.

Ylipostimestarin nimittää postilaitoksen hallitus (engl. *USPS Board of Governors*), joka koostuu yhdeksästä henkilöstä. Nämä voivat myös erottaa istuvan ylipostimestarin yksinkertaisella enemmistöllä. Yhdysvaltain presidentti nimittää hallituksen jäsenet, mutta ei itse ylipostimestaria. Ylipostimestari sekä yhdeksän hallituksen jäsentä valitsevat myös varaylipostimestarin. Kaikki 11 henkilöä istuvat postilaitoksen hallituksessa ja ovat vastuussa laitoksen juoksevien asioiden hoitamisesta.

Vuonna 2020 ylipostimestarin peruspalkka oli 303 460 dollaria vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Who Is Louis DeJoy? U.S. Postmaster General In Spotlight Ahead Of 2020 Election *NPR.org*. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  U.S. Postmasters General *postalmuseum.si.edu*. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  The US postmaster appointed under Trump is still raising alarm – but can he be stopped? *the Guardian*.  16.12.2021. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  Members of the Board of Governors  2022. United States Postal Service. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)
5. ↑  DeJoy hired four people who worked for his businesses to work at USPS *CNN*.  16.9.2020. Viitattu 1.5.2022. (englanniksi)

Yhdysvaltain ylipostimestarit

* Franklin
* Bache
* Hazard
* Osgood
* Pickering
* Habersham
* G. Granger
* Meigs
* McLean
* Barry
* Kendall
* Niles
* F. Granger
* Wickliffe
* Johnson
* Collamer
* Hall
* Hubbard
* Campbell
* A. Brown
* Holt
* King
* Blair
* Dennison
* Randall
* Creswell
* Marshall
* Jewell
* Tyner
* Key
* Maynard
* James
* Howe
* Gresham
* Hatton
* Vilas
* Dickinson
* Wanamaker
* Bissell
* Wilson
* Gary
* Smith
* Payne
* Wynne
* Cortelyou
* von Lengerke Meyer
* Hitchcock
* Burleson
* Hays
* Work
* New
* W. Brown
* Farley
* Walker
* Hannegan
* Donaldson
* Summerfield
* Day
* Gronouski
* O'Brien
* Watson
* Blount
* Klassen
* Bailar
* Bolger
* Carlin
* Casey
* Tisch
* Frank
* Runyon
* Henderson
* Potter
* Donahoe
* Brennan
* DeJoy
**Dallas Semiconductor** oli yhdysvaltalainen elektroniikka-alan yritys, joka suunnitteli ja valmisti analogisia, digitaalisia ja integroituja piirejä. Se perustettiin vuonna 1984 ja sijaitsi Dallasissa, Teksasissa.

Vuonna 2001 Maxim Integrated Products osti Dallas Semiconductorin 2,5 miljardilla dollarilla.
Oston jälkeen sekä Maxim- että Dallas Semiconductor -tuotemerkkejä käytettiin aktiivisesti vuoteen 2007 asti. Sen jälkeen Maxim-nimeä on käytetty kaikissa uusissa tuotteissa, vaikka Dallas Semiconductor -tuotemerkki on säilytetty joissakin vanhemmissa tuotteissa. Dallas Semiconductorin suunnittelemat piirit tunnetaan nimen "DS"-etuliitteestä.

Dallas Semiconductor kehitti 1-Wire-väylän ja kehitti siihen kytkettäviä sensoreita.
Dallas kehitti DS80-mikrokontrollerisarjan, joka käytti Intel 8051:n käskykantaa.

Vuonna 2021 Analog Devices osti Maximin ja sai näin Dallasin tuotteet.

* DS1232-mikroprosessorin valvontapiiri "watchdog" DS1232-mikroprosessorin valvontapiiri "watchdog"
* DS2107AS  SCSI-terminaattori DS2107AS SCSI-terminaattori
* tietokoneen reaaliaikakello DS12B887 tietokoneen reaaliaikakello DS12B887

Lähteet
-------

1. ↑  EETimes: Maxim completes acquisition of Dallas Semiconductor *EE Times*.  11.4.2001. Viitattu 19.4.2023.
2. ↑  Maxim buys Dallas Semi for $2.5 bln *CNET*. Viitattu 19.4.2023. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
**Moriyama** (jap. 守山市, *Moriyama-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven itärannalla prefektuurin eteläosassa. Kaupungin alue on Yasujoen suiston alavaa rannikkotasankoa. Moriyamassa on 83 842 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 55,74 neliökilometriä.

Moriyamassa sijaitsevasta arkeologisesta kohteesta on löydetty jäänteitä jo jōmon-kauden asutuksesta. Edo-kaudella Moriyama kehittyi yhtenä Nakasendō-tien monista postiasemista (*shukuba*). Eräs perinteinen elinkeino on kankaiden värjäys. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut myös keinokuitu-, muovi- ja koneteollisuutta. Tärkeitä maataloustuotteita ovat riisi, vihannekset ja hedelmät, kuten melonit ja kakit. Biwajärven rannikolla harjoitetaan vesiviljelyä. Kaupunkioikeudet Moriyama sai vuonna 1970. Se on kasvanut esikaupunkialueena hyvien liikenneyhteyksiensä ansiosta. Biwajärven suursilta liittää sen järven toiselle puolelle Ōtsuun.

Moriyaman kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Katsube-jinjan ja Ozu-jinjan šintolaiset pyhäköt, joiden päähallit on nimetty Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Osa kaupungin alueesta kuuluu Biwajärven puolikansallispuistoon. Moriyamaa palvelee JR Nishi-Nihonin Biwako-linja eli Tōkaidō-päälinja.

Kuvia
-----

* Katsube-jinjaKatsube-jinja
* Sagawan taidemuseoSagawan taidemuseo
* Biwajärven suursiltaBiwajärven suursilta
* Moriyama vuoden 1987 ilmakuvassaMoriyama vuoden 1987 ilmakuvassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 守山市 Kotobank. Viitattu 29.03.2020.
2. 1 2  守山市 City Of Moriyama. Viitattu 29.03.2020.
3. 1 2  市章・木・花他 City Of Moriyama. Viitattu 29.03.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 守山（市） Kotobank. Viitattu 29.03.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moriyama** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shigan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Ōmi
* Hikone
* Kōka
* Konan
* Kusatsu
* Maibara
* Moriyama
* Nagahama
* Ōmi-Hachiman
* Ōtsu (pääkaupunki)
* Rittō
* Takashima
* Yasu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Echin piirikunta** (Aishō) · **Gamōn piirikunta** (Hino · Ryūō) · **Inukamin piirikunta** (Kōra · Taga · Toyosato) |

 |
Meksikon antropologian kansallismuseo
Meksikon antropologian kansallismuseon kokoelmissa oleva asteekkien aurinkokivi
**Meksikon antropologian kansallismuseo** (esp. *Museo Nacional de Antropología*, MNA) on Meksikon pääkaupungissa Ciudad de Méxicossa sijaitseva museo, jonka tehtäviä ovat arkeologisten ja etnografisten kokoelmien tutkiminen, säilyttäminen ja esitteleminen.

Meksikon antrolopogian kansallismuseo on pinta-alaltaan Meksikon suurin museo. Siellä on 23 pysyvää näyttelytilaa ja maailman suurin muinaisen meksikolaisen taiteen kokoelma. Museossa pidetään myös yhä Meksikossa eläviä alkuperäiskansoja koskevia etnografisia näyttelyitä. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa asteekkien aurinkokivi. Meksikon antropologian kansallismuseon tilat Bosque de Chapultepecin puistossa vihittiin käyttöön 17. syyskuuta 1964. Rakennustyöt oli aloitettu vuonna 1963. Meksikon antropologian kansallismuseon suunnittelivat arkkitehdit Pedro Ramírez Vázquez, Jorge Campuzano ja Rafael Mijares Alcérreca.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  La institución Museo Nacional de Antropología, viitattu 28.11.2023
2. ↑  National Museum of Anthropology Museu.MS, viitattu 28.11.2023
3. ↑  El Museo Nacional de Antropología, un hito de la arquitectura moderna mexicana Arquitectura y empresa, viitattu 28.11.2023
**Woodoo** oli 1970-luvun alussa toiminut suomalainen progressiivisen rockin yhtye, joka julkaisi yhden albumin vuonna 1971.

Historia
--------

Woodoon perustajajäseniä olivat rumpali Esa "Nätsi" Rosvall ja saksofonisti Pentti Ilmonen, jotka molemmat olivat aikaisemmin soittaneet Pentti Oskari Kankaan yhtyeessä. He esiintyivät Turku Jazztapahtumassa keväällä 1970 ja myöhemmin ensimmäiseen varsinaiseen kokoonpanoon tulivat mukaan Jukka Siikavire (kitara ja laulu) sekä Alarik Repo (basso). Yhtyeen kappaleista vastasi Siikavire.

Woodoon ainoan albumin *Taikakulkunen* julkaisi Finnlevyn progeen keskittynyt UFO-levymerkki vuonna 1971. Samana kesänä yhtye esiintyi muun muassa järjestyksessään toisessa Ruisrockissa sekä myöhemmin syksyllä Yle TV2:n kaikkien aikojen ensimmäisessä värilähetyksessä. Kesällä 1971 Woodoo soitti myös Siikavireen säveltämässä Tampereen Popteatterin musikaalissa *Huuto ihmisestä*. Vuonna 1972 yhtyeeseen liittyivät toinen lyömäsoittaja Ippe Kätkä, kitaristi Patti Karlsson sekä laulaja Raija Alenius. Uudeksi basistiksi vaihtui samalla Make Lindfors. Woodoo ei kuitenkaan saavuttanut suurta suosiota ja hajosi vuotta myöhemmin.

Jäsenet
-------

* Pentti Ilmonen – saksofoni (1970–1973)
* Esa "Nätsi" Rosvall – rummut, lyömäsoittimet (1970–1973)
* Jukka Siikavire – kitara, huilu, laulu (1971–1973)
* Alarik Repo – basso (1971–1972)
* Raija Alenius – laulu (1972–1973)
* Patti Karlsson – kitara (1972–1973)
* Ippe Kätkä – rummut, lyömäsoittimet (1972–1973)
* Make Lindfors basso (1972–1973)

Diskografia
-----------

* *Taikakulkunen* (1971)

Lähteet
-------

1. ↑  Esiintyjät, ohjelma ja kokoonpanoja vuodesta 1969 - (Arkistoitu – Internet Archive) Turku Jazz. Viitattu 24.4.2015.
2. 1 2 3  Woodoo teki suomalaista viidakkomusaa  21.8.2009. Yle Elävä arkisto. Viitattu 24.4.2015.
3. ↑  Woodoo: Taikakulkunen Levykauppa Äx. Viitattu 24.4.2015.
4. ↑  Ruisrock 1971 (Arkistoitu – Internet Archive) Elisa ohjelmaopas, 11.8.2009. Viitattu 24.4.2015.
5. ↑  Huuto ihmisestä Tampereen popteatteriyhdistys ry. Viitattu 24.4.2015.
6. ↑  Wallenius, Waldemar: "Woodoo". Musa 4/1972, s.18–21. Viitattu 24.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Woodoo Discogsissa.  (englanniksi)
* Woodoo - *Taikakulkunen* (1971) albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify.com
**Teatteri Retikka** on Suomussalmella sijaitseva esittävän taiteen talo. Teatteri Retikka on Suomussalmen Näyttämöyhdistys ry:n hallinnoima Suomussalmella sijaitseva teatteri, jonka toiminta pohjautuu ammattivetoisesti johdettuun vahvaan, aktiiviseen ja pitkäjänteiseen harrastustoimintaan. Samassa rakennuksessa toimii KinoRetikka elokuvateatteri.

Esittely
--------

Vuoteen 2010 asti teatteritoiminta oli keskittynyt vanhalle kirkonkylälle. Kun vanhan tilat kävivät liian pieniksi, toiminta alkoi uudessa teatteritalossa Suomussalmen ydinkeskustassa. Teatterissa on 186 istumapaikkaa ja kiinteä nouseva katsomo. Ensi-iltoja on vuosittain noin 3-5 ja kohderyhmänä ovat alueen asukkaat.

Teatteri on saanut useita palkintoja ja huomionosoituksia: Yle 1:n Valopilkku-kunniakirjan vuonna 2002, Oulun läänin taidetoimikunnan palkinnon vuonna 2007, Paikallislehdistön Antti-patsaan vuonna 2008, Elävä Kainuu Leader-kunniakirjan vuonna 2010 ja Kainuun kulttuuripalkinnon vuonna 2011 sekä Wild Taigan kannustepalkinnon vuonna 2012. 

### Kesäteatteri

Yksi Suomen suurimmasta kesäteattereista. Kesäteatteriin mahtuu noin 1200 katsojaa. Teatterissa esitetään paikallisia aiheita käsitteleviä näytelmiä. 

Vuonna 2017 koko kesäteatterin katsomo rakennettiin uudelleen. Suomussalmen kunta uusi katsomon ja Suomussalmen Näyttämöyhdistys ry hankki katsomolle katteen. Katehankkeen mahdollisti Elävä Kainuu Leader, jonka kautta Suomussalmen Näyttämöyhdistys ry. sai osarahoituksen EU:n maaseuturahastosta. Syksyllä 2020 aloitettiin rakentaa katos näyttämön päälle, joka pitäisi valmistua kesällä 2021.*päivitettävä* Kesäteatterin katsojaennätys on 12 556 katsojaa, joka saavutettiin kesän 2018 aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Teatteri Retikka *www.teatteriretikka.net*. Viitattu 14.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

1. Teatteri Retikan nettisivut
2. Teatterin Facebook-sivu
**Kansanpuolue – Demokraattisen Slovakian liike** (slovakiksi *Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, ĽS–HZDS*) oli slovakialainen keskustaoikeistolainen ja populistinen puolue, jonka johdossa oli pääministeri Vladimír Mečiar.

Mečiar oli pääministerinä Tšekkoslovakian hajoamisesta 1992 kevääseen 1994 ja uudelleen syksystä 1994 vuoteen 1998.

HZDS syntyi 1991 ei-kommunistisen opposition (VPN) hajotessa. Kun HZDS voitti vaalit 1992 ja Mečiar nousi Slovakian pääministeriksi, hän hajotti tšekkivastineensa Václav Klausin kanssa Tšekkoslovakian. Mečiar hallitsi vuoden 1993 alusta itsenäistynyttä maataan varsin itsevaltaisesti ja oli sotatilassa presidentti Michal Kováčin kanssa. Vuonna 1997 viisi oppositiopuoluetta liittoutui Slovakian demokraattiseksi koalitioksi (SDK), joka sai Mečiarin pois pääministerin paikalta, kun kukaan ei enää suostunut HZDS:n kanssa yhteistyöhön. HZDS otti nykyisen nimensä vuonna 2000.

Vuoden 2002 vaaleissa ĽS–HZDS oli jälleen suurin puolue, muttei kyennyt muodostamaan hallitusta. Riitojen vuoksi osa jäsenistä erosi siitä. Ivan Gašparovič erosi muodostaen Hnutie za demokraciun (HZD) vuonna 2002 ja vuonna 2003 osa muodosti Ľudová únian (ĽU).

Heikentynyt ĽS–HZDS otettiin vuonna 2006 Robert Ficon hallitukseen kahdella ministerillä. Mečiar ei ole mukana hallituksessa.

Vuoden 2010 vaaleissa HZDS:n kannatus sai vain noin 4 prosenttia äänistä, ja puolue putosi parlamentista. Puolue jäi parlamentin ulkopuolelle myös vuoden 2012 vaaleissa. Tämän jälkeen Mečiar siirtyi sivuun puolueen johtopaikalta, ja syyskuussa 2013 puoluetta alkoi vetää sen kokeneista jäsenistä koottu komitea. Mečiar ei pitänyt komitean suunnasta ja erosi joulukuussa puolueesta.

HZDS lakkautettiin tammikuun 2014 puoluekokouksessa.

Vaalitulokset parlamenttivaaleissa
----------------------------------

* 1992: 37,3 %
* 1998: 27,0 %
* 2002: 19,5 %
* 2006: 8,79 %

Lähteet
-------

1. 1 2  HZDS, the party that ruled in the 1990s, ends *The Slovak Spectator*.  13.1.2014. The Rock, s.r.o. Viitattu 29.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (slovakiksi)
**Naisten demokraattinen toimintakeskus** (1987–1990) oli Demokraattisen Vaihtoehdon naisjärjestö, jossa enemmistön muodostivat Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) kannattajat.

Kansandemokraattinen liike hajosi 1980-luvun puolivälissä Suomen kommunistisen puolueen sisäisten riitojen seurauksena ja hajaannus laajeni myös Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) naisjärjestöön Suomen naisten demokraattiseen liittoon (SNDL). SKP:sta erotetut perustivat keväällä 1986 Demokraattinen Vaihtoehto -yhteistyöpuolueen, jonka toimintaan liittyi mukaan kuusi SNDL:n piirijärjestöä (Etelä-Saimaa, Helsinki, Joensuu, Lahti, Pohjois-Häme ja Uusimaa). SNDL ei suvainnut harjoitettua toimintaa, ja järjestön liittotoimikunta erotti mainitut piirit 22. marraskuuta 1986.

Naisten demokraattinen toimintakeskus perustettiin huhtikuussa 1987. Perustajia olivat SNDL:n erotetut piirit ja eri puolille maata muodostetut toimintaryhmät. Perustava kokous valitsi keskukselle johdon, viisi puheenjohtajaa (Marja-Liisa Löyttyjärvi, Leena Alanen, Anita Helenius, Eeva Kaukoluoto-Perä ja Marja-Leena Mikkola) ja kaksi sihteeriä. Uusi naisjärjestö alkoi julkaista omaa lehteään *Naisten Lehti*, jonka lisäksi julkaistiin vuoden 1988 alusta *Neuvostonainen*-lehteä suomenkielisenä painoksena. Toimintakeskuksen julkisessa kuvassa korostui kansainvälisyys, mikä ei kuitenkaan tarkoittanut naisten arkisten ongelmien sivuuttamista. Keskus lakkautettiin Devan kannattajien siirryttyä Vasemmistoliittoon 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elina Katainen: Akkain aherrusta aatteen hyväksi. Suomen naisten demokraattinen liitto 1944–1990 (KSL 1994), s. 381–383.
**Myrskylän suojeluskunta** perustettiin porvoolaisten aloitteesta. Ensimmäinen kokous järjestettiin 2.9.1917 palokunnan muodostamiseksi porvoolaisten johdolla. Vastoin odotuksia kokouksessa seurantalolla oli puolet sosialisteja. Suojeluskunta päätettiin kuitenkin perustaa yhteishengessä, mutta myöhempi poliittinen jakautuminen keskeytti sen toiminnan.  Myrskylän suojeluskunnassa oli 30 jäsentä, joista viisi osallistui suojeluskuntien puolella sisällissotaan sodan ensivaiheissa. Sen johtohenkilöinä toimivat V. Wirén, J. A. Melander ja R. Kiviranta.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Talvi- ja jatkosodassa Myrskylän suojeluskunta toimi kotijoukkona, joka ylläpiti Lotta Svärdin kanssa Myrskylän ilmavalvonta-asemaa.

Suojeluskunta kuului Porvoosta johdettuun Itä-Uudenmaan suojeluskuntapiiriin.

Katso myös
----------

* Myrskylän punakaarti
* kansallisarkisto

Lähteet
-------

1. ↑  Suojeluskuntain historia: Itä-Uusimaa, sivu 226, N. V. Hersalo ja Raikkala, 1955, HATA Oy, Hollola, tammisunnuntai 1955, toinen painos, Lahden kirjapaino- ja sanomalehti-osakeyhtiö
2. ↑  Suojeluskuntain historia: Itä-Uusimaa, sivu 548, N. V. Hersalo ja Raikkala, 1955, HATA Oy, Hollola, tammisunnuntai 1955, toinen painos, Lahden kirjapaino- ja sanomalehti-osakeyhtiö

Aiheesta muualla
----------------

* Myrskylän suojeluskunnan lippu vuodelta 1920
*Tämä artikkeli kertoo Dublinin esikaupungista. BlackRock on myös varainhoitoyhtiö.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Blackrock** (iiriksi *An Charraig Dhubh*) on Irlannin pääkaupungin Dublinin esikaupunki Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa Dublinin keskustan kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla. Se sijaitsee kreivikunnan pääkaupungin Dún Laoghairen luoteispuolella. 

Blackrockilla ei ole tarkasti määriteltyjä rajoja, mutta alueen kymmenen vaalipiirin (Blackrock-Booterstown, -Carysfort, -Central, -Glenomena, -Monkstown, -Newpark, -Seapoint, -Stradbrook, -Templehill, ja -Williamstown) yhteenlaskettu väkiluku on 29 461 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 7,55 neliökilometriä.

Blackrockista on hyvät liikenneyhteydet Dubliniin DART-junan ansiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Population of each province, county, city, urban area, rural area and electoral division, 2006 and 2011 Central Statistics Office. Viitattu 24.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blackrock** Wikimedia Commonsissa
Intelligent Speech Analyser™ (ISA) -laitteisto ja -ohjelmisto (1986–) 
**Rikosäänilausunto** on epäillyn henkilön tallennetusta äänestä tehty puheanalyysi poliisiviranomaisia varten.

*Rikosäänilausunto*-käsite syntyi Intelligent Speech Analyser™ (ISA) -ohjelman käytön yhteydessä 1996 kun ohjelman kehittäjä sai ennen Joensuun 28.–29.8.1996 Fonetiikan päiviä päivien abstraktit nähtyään tietää, että Intelligent Speech Analyser™ (ISA) -ohjelmaa oli käytetty Helsingin yliopistossa edelliset 10 vuotta (1987–1996) muuhunkin kuin akateemiseen tieteelliseen käyttötarkoitukseen.

Joensuun 1996 Fonetiikan päivistä lähtien *Rikosäänilausunto*-käsitettä on vakiinnutettu tarkoittamaan nimenomaan Intelligent Speech Analyser™ (ISA) -ohjelmalla 10 vuotta (1987–1996) Helsingin yliopistossa tehtyjä äänilausuntoja.

Teokset
-------

* Iivonen, Antti & Nieminen, Anna-Liisa: *Puhujantunnistus fonetiikan juridisena sovelluksena*. Fonetiikan laitoksen monisteita, 11. Helsingin yliopisto, tammikuu 1986. ISBN 951-45-3879-X. Teoksen verkkoversio.

* Järvikivi, Juhani & Heikkinen, Janne (eds.): *Out Loud – Papers from the 19th Meeting of Finnish Phoneticians*. Studies in Linguistics 33. Joensuun yliopisto, 1999. ISBN 951-708-763-2. Teoksen verkkoversio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  [Tieto löytyy Intelligent Speech Analyser™:in sivulta
2. 1 2 3  Joensuun Fonetiikan päivien 28.–29.8.1996 abstraktit. 1996 päivien järjestäjinä professori Jussi Niemi ja lehtori Stefan Werner.
3. 1 2 3  Niemi, Tuija: Äänitutkimusta Keskusrikospoliisissa ja Helsingin yliopiston fonetiikan laitoksella -esitelmä Joensuun Fonetiikan päivillä 28.8.1996.
4. 1 2 3  Out Loud – Papers from the 19th Meeting of Finnish Phoneticians.
**Maan alla ja päällä** on Arvo Poika Tuomisen kohua herättäneiden muistelmien vuonna 1958 ilmestynyt toinen osa, joskin ilmestysjärjestyksessä kolmas. Tuominen käsittelee siinä vaiheitaan Suomessa vuosina 1921–1933. Kirjan kattama ajanjakso sijoittuu teosten *Sirpin ja vasaran tie* ja *Kremlin kellot* väliin. 

Teos ilmestyi jo julkaisuvuonnaan myös ruotsiksi N.-B. Stormbomin kääntämänä. Suomessa sen julkaisi Söderströms nimellä *Hemligt ränkspel på jorden och under jorden* ja Ruotsissa Tidens förlag nimellä *På jorden och under jorden*.

Sisältö
-------

Tuominen esittelee kirjassa tuolloisen suomalaisen kommunismin tarkkaan jäsenneltynä ja analysoituna. Erityisesti voimakkaasti siinä käsitellään Tammisaaren pakkotyölaitoksen vartijoita. Tuomisen mukaan jokainen Tammisaareen joutunut – vaikka olisi ollut kuinka nimellinen vasemmistolainen, jopa epäillen vasemmistolaisuuteen suhtautunut – lähti sieltä ulos kiihkeimmän lajin kommunistina. 

Kaikkein säälittävimmän kuvan Tuominen maalaa silloisesta kommunistijohdosta: näitä pelastui kaiken kaikkiaan vain muutamia, ja siitä kuuluu hänen mukaansa kiitos silloiselle valtiolliselle poliisille, Etsivälle Keskuspoliisille, joka kaappasi miehet Tammisaaren ja myöhemmin Kakolan turviin. 

Tuomisen kirjasta käy ilmi, millaisia he olivat. Esimerkkinä Tuominen mainitsee Eeva Sassi-Korhosen levittäneen sanaa, että työväen tulisi varastella puunpalasia, joista sitten tehtäisiin puukonpäitä toimitettavaksi Neuvostoliittoon maan nälkää näkevän kansan auttamiseksi – eikä Sassi-Korhonen edes vaivautunut pitämään varaansa kenelle puhui. Näin tieto asiasta meni niihinkin korviin, joihin sitä ei ollut tarkoitettu. Ajatus lisäksi muuttui matkan varrella, ja ruvettiin puhumaan erilaisten pikkutyökalujen näpistelystä.

Samoin yksi suomalaisten kommunistien pitkäaikainen johtaja, Yrjö Mäkelin, sai Tuomisen mukaan omiltaan herjauksia osakseen: hänen moraaliaan kutsuttiin "huuhkainten moraaliksi", koska hän ei hyväksynyt varkautta Neuvostoliiton avustamisen toimintamuodoksi. Hän itse sanoi, että sellainen pikku näpistely vain pahentaisi asioita. 

Työmarkkinaneuvotteluja Tuominen kuvaa siten, että työnantajan edustajat eivät suostuneet istumaan samassa huoneessa vastapuolen kanssa, vaan valtion välitysmies sai kuunnella ensin yhden kannanoton, sitten mennä kertomaan sen toiseen huoneeseen toiselle osapuolelle ja päinvastoin. Tämän menettelyn katkaisi Tammikuun kihlaus vuonna 1940, kun työmarkkinajärjestöt saivat neuvotteluoikeuden.

Tuomisen kertomatyyli on juoheva ja leppoisa ja hän näkee monissa asioissa myös humoristisen puolen.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskesta voimaa. Poliittisia ristiriitoja. Leena Niemi.
Barkat Ali Khan Mukarram Jah lapsena äitinsä kanssa
Prinssi **Barkat Ali Khan Mukarram Jah Asaf Jah VIII** (6. lokakuuta 1933 Hilafetin linna, Nizza, Ranska – 15. tammikuuta 2023 Istanbul, Turkki) tunnetaan nimellä **Mukarram Jah**, oli Hyderabadin viimeisen hallitsijan Azam Jahin poika. Mukarramin äiti Hadice Hayriye Ayshe Dürrühsehvar oli Ottomaanien valtakunnan viimeisen kalifin Abdul Mejid II:n tytär.
Eton Collegen jälkeen Jah lähti Harrowin Collegeen ja Cambridgen yliopistoon ja sen jälkeen hän opiskeli London School of Economicsissa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotilasakatemiassa. Jah lähti Hyderabadin palatsistaan ja lähti 2 000 km² maatilalleen Australian takamaille, jonka hän kuitenkin myi pian. Viimeiset vuotensa Jah asui Istanbulissa, Turkissa. Hän sairasti diabetesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Mukarram Jah, Eighth Nizam of Hyderabad, Passes Away *The Quint*.  15.1.2023.  Arkistoitu 15.1.2023. Viitattu 22.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kontingenssiteoria** on organisaatioteoria, jonka mukaan ei ole yhtä ainoaa oikeaa tapaa organisoida yritystä (sen rakennetta, johtamista, päätöksentekoa ym.). Optimaalinen tapa on tilannesidonnainen ja riippuu kontingenssitekijöistä, joista tärkeimpiä ovat: teknologia, ympäristö (markkinat), organisaation koko, organisaation historia sekä työntekijöiden ja asiakkaiden odotukset (Huczynski ja Buchanan 2001: 506).

Kontingenssiteorian tavoitteena on ymmärtää, kuinka ja missä määrin erilaiset ympäristötekijät ohjaavat organisaatioita muokkaamalla niiden sisäisiä olosuhteita. Lawrence ja Lorsch (1967: ref. Harisalo 2010; 217) käyttivät ensimmäisinä käsitettä kontingenssiteoria, jolla he kuvasivat ympäristön ja organisaatioiden välisiä vuorovaikutuksia. Kontingenssiteorian syntyminen oli reaktio 1900-luvun ensimmäisellä alkupuolella vallinneelle johtamisajattelulle, jonka mukaan se voisi olla ideaalinen, paras tapa organisoida yritys (Huczynski ja Buchanan 2001: 506).

Burnsin ja Stalkerin (1971: ref. Harisalo 2010; 218 ) empiiristen tutkimusten mukaan ympäristön luonne ja olosuhteet määrittävät organisaation sisäisen rakenteen ja toimintatavat. Vakaissa ja hitaasti muuttuvissa ja ennustettavissa ympäristöissä yritykset kehittivät itselleen mekaanisen rakenteen. Muuttuvissa ja epävarmoissa ympäristöissä organisaatiot kehittivät orgaanisen rakenteen, joka auttaa kestämään epävarmuutta, ennakoimattomuutta ja muutosta.

Organisaatiot eivät todellisuudessa ole täydellisesti mekaanisia tai orgaanisia vaan jotain näiden väliltä. Burnsin ja Stalkerin (1971: ref. Harisalo 2010: 219) mukaan tietoinen harkinta ei ohjaa organisaatiota jommankumman rakenteen suuntaan, vaan tämä tapahtuu tavallisesti huomaamattomasti pienin askelin. Lawrencen ja Lorchin (1967: ref. Harisalo 2010: 220) mukaan palvellakseen ympäristöä tehokkaasti, organisaation on jatkuvasti samanaikaisesti sekä eriytettävä että integroitava rakennettaan.

Kontingenssiteoriaa on myös kritisoitu laajasti siitä, että se perustuu yleistyksiin ja pyrkii yksinkertaistamaan monimutkaisia syysuhteita (Tienari ja Meriläinen 2012; 82).

Lähteet
-------

Burns, T. Stalker, G. 1971. The management of innovation. Tavistock Publications, Lontoo

* Harisalo, R. 2010. Organisaatioteoriat, 3. painos, Tampereen Yliopistopaino, Tampere
* Huczynski, A. Buchanan, D. 2001. Organizational Behaviour; An Introductory Text, 4. painos, Rotolito Lombarda, Italy.
* Lavrence, P. Lorch, J. W. 1967.Organization and environment. Graduate School of Business Administration, Harward University, Boston
* Tienari, J. Meriläinen, S. 2012. Johtaminen ja organisointi globaalissa taloudessa, 1.-4. painos, Sanoma Pro Oy, Helsinki
**Paul-Henri Sandaogo Damiba** (s. 1981 Ouagadougou) on burkinalainen upseeri, joka toimi Burkina Fason johtajana tammikuusta lokakuulle 2022. Hänen johtamansa juntta syrjäytti demokraattisilla vaaleilla valitun Roch Marc Christian Kaborén maan turvallisuustilanteen heikkenemisen takia. Ibrahim Traoré syrjäytti kuitenkin Damiban samasta syystä.

Damiba syntyi tammikuussa 1981 ja aloitti 1992 sotilaskoulun Burkina Fasossa. Pôn kaupungissa hän sai sissikolutuksen. Hän oli presidentti Blaise Compaorén turvallisuusjoukoissa vuoteen 2011, ja sen jälkeen hän toimi pohjoisten Dorin ja Ouahigouyan sotilasjoukkojen komentajana. Hän osallistui vuonna 2015 upseerikoulutukseen Pariisin sotilasakatemiassa. Burkina Fason eliitin jäsenille on tavallista saada koulutusta Pariisista. Damiba opiskeli lisäksi kriminologiaa ja suorittanut kursseja strategiasta ja johtamisesta.  Damibaa kuvataan hyväksi sotilaaksi ja vaativaksi komentajaksi, ja hän on myös kirjoittanut kirjan Länsi-Afrikan turvallisuusongelmista.

Damiba oli vuosina 2019–2020 taistelemassa rykmentinkomentajana ääriaineksia vastaan. Tuolloin hänelle selvisi, miten heikosti koulutettu ja aseistettu maan armeija on. Se ei pärjännyt liikkuvia militantteja vastaan. Damiba nimettiin joulukuussa 2020 pääkaupunkia Ouagadougouta suojaavien joukkojen komentajaksi. Damiba oli hyvin pettynyt hallituksen toimiin islamisteja vastaan.

Burkina Fasossa syttyi myös laajoja prosteteja Roch Marc Christian Kaboréa hallintaan vastaan. Damiba joukkoineen kaappasi 24. tammikuuta 2022 vallan ja asetti Kaborén kotiarestiin. Vallankumousjohtajat ilmoittivat uuden Suojan ja ennallistamisen isänmaallinen liike MPSR:n muodostamisesta. Damiba ilmoitti kaapauksen johtuneen siitä, että Kaborén virkakaudella Burkina Fason turvallisuustilanne on heikentynyt merkittävästi. Damibasta tuli uuden liikkeen johtaja, ja 16. helmikuuta Burkina Fason presidentti asevoimien ylipäällikkö. Damiba kertoi, että hänen tärkein priotettiinsa oli kukistaa levottomuudet. Hän sanoi virkaanastujaispuheessaan myös uudistavansa asevoimia ja taistelevansa korruptiota vastaan.

Damiban juntta kaatui lokakuussa 2022, kun Ibrahim Traoré johti uutta vallankaappausta. Traorén mukaan Damiban syrjäytettiin edelleen heikentyneen turvallisuustilanteen takia.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4 5  David Zuber: Paul-Henry Sandaogo Damiba (1981–)  15.5.2022. BlackPast.org. Viitattu 18.11.2022. (englanniksi)
2. ↑
3. 1 2 3 4
4. ↑
5. ↑  Kai Jääskeläinen: Burkina Fasossa sotilasvallankaappauksen johtaja valittiin siirtymäkauden presidentiksi *Yle Uutiset*.  14.10.2022. Yleisradio. Viitattu 18.11.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anniskelulupa** eli **anniskeluoikeus** on aluehallintovirastolta haettava lupa, joka tarvitaan, mikäli yritys tahtoo valmistaa, tarjoilla tai tuoda maahan alkoholia. Sitä haetaan yrityksen toimipaikan aluehallintovirastolta. Lupa myönnetään useimmiten toistaiseksi voimassa olevaksi, mutta myös määräaikainen lupa on mahdollinen.

Anniskelulupa voidaan myöntää täysi-ikäiselle henkilölle tai oikeushenkilölle, joka ei ole konkurssissa. Lisäksi hakevan henkilöiden tai asianomaisten yritysten toimihenkilöiden tulee olla taloudellisesti kykeneviä suoriutumaan taloudellisista velvoitteistaan ja olla yleisesti luotettavia ja henkilökohtaisilta ominaisuuksiltaan sopivia. Lisäksi on myös erilliset säädökset anniskelualueesta, jolla anniskelua tapahtuu. Anniskelulupaa ei voi siirtää oikeushenkilöltä toiselle.

Anniskeluoikeus jaettiin ennen vuoden 2018 alkoholilain uudistusta A-, B- ja C-luokkiin. Tuolloin A-oikeuksilla sai anniskella alkoholia 80 tilavuusprosenttiin saakka, B-oikeuksilla 22 tilavuusprosenttiin saakka ja C-oikeuksilla ainoastaan käymisteitse valmistettuja juomia korkeintaan 4,7 tilavuusprosenttiin saakka.

Anniskelulupa maksaa luvan tyypistä riippuen 450–650 euroa vuonna 2020. Marraskuussa 2018 Suomessa oli voimassa noin 9 000 anniskelulupaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sjöblom, Annika: *Alkoholin anniskeluoikeus ja sen valvonta*, s. 8–11. Opinnäytetyö, Turun AMK, 2018. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Mikä muuttuu alkoholijuomien anniskelussa, vähittäismyynnissä ja markkinoinnissa 1.3.2018? *Valvira*.  20.2.2018.  Arkistoitu 24.9.2020. Viitattu 9.1.2020.
3. ↑  Alkoholilaki 1143/1994 (kumottu), 1 § 3 *Finlex*. Viitattu 9.1.2020.
4. ↑  Lupa- ja valvontamaksut *Aluehallintovirasto*.  Arkistoitu 22.12.2019. Viitattu 9.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Anniskelu (Arkistoitu – Internet Archive). Valvira.
* Ohje alkoholijuomien anniskelusta (Arkistoitu – Internet Archive) (.pdf), Valvira, 2018.
* Alkoholilaki 1102/2017. Finlex.
**Svenska skolhistoriska föreningen i Finland** (ruotsinkielinen kouluhistoriallinen seura Suomessa) on suomalainen, ruotsinkielinen järjestö, joka ylläpitää ja tukee koulutushistoriallista tutkimusta ja dokumentointia ruotsiksi Suomessa. Järjestö perustettiin Helsingissä vuonna 1949 ja se kuuluu Suomen tieteellisiin seuroihin.

Järjestön puheenjohtajana toimii Erik Geber ja järjestön motto on "*Se din skola så som den såg ut då du gick där*" (näe koulusi sellaisena kuin se oli silloin kun sinä kävit sitä).

Toiminta
--------

Svenska skolhistoriska föreningen:n päätehtävänä on julkaista vuosikirjaa nimeltä *Skolhistoriskt Arkiv*. Kirja on ilmestynyt joka toinen vuosi vuodesta 1952. Julkaisussa julkaistaan suuri määrä artikkeleita koskien yksittäisten koulujen historiaa, kuten myös yleisemmän tason artikkeleita.

Järjestö on jäsen Helsingin Tieteiden talossa, joka on mahdollistanut muun muassa verkkosivujen ylläpidon. Verkkosivuilla järjestö tiedottaa sen toiminnasta, julkaisuista ja yhteistyötahoista. Järjestön verkkosivut ovat olleet toiminnassa vuodesta 2011. Vuodesta 2015 Svenska skolhistoriska föreningen on kirjoittanut blogia ruotsiksi ja suomeksi aikomuksenaan muun muassa kommentoida ajankohtaisia aiheita koulutushistoriallisesta näkökulmasta, esittää erillisiä koulutushistoriallisia ilmiöitä ja välittää tietoa tutkijoiden kesken koulutushistoriasta suomenkielisessä Suomessa ja Skandinaviassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  [:svFöreningen[:] – Svenska skolhistoriska föreningen i Finland rf] *skolhistoria.fi*. Viitattu 26.9.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  [:svStyrelse[:] – Svenska skolhistoriska föreningen i Finland rf] *skolhistoria.fi*. Viitattu 26.9.2021. (ruotsiksi)
**Telemobiliskooppia** pidetään ensimmäisenä varsinaisena tutkana, jonka kehitteli saksalainen keksijä Christian Hülsmeyer.

Telemobiloskooppia oli tarkoitus käyttää laivojen, jäävuorien ja ehkä myös junien havaitsemiseen ja etenkin yhteentörmäysten estämiseen.

Historia
--------

Telemobiloskoopille myönnettiin patentti 22.9.1904 (nimellä *Hertzian-wave projecting and Receiving Apparatus Adapted to Indicate or Give Warning of the Presence of a Metallic Body, Such as a Ship or a Train, in the Line of Projection of Such Waves*). 

Telemobiloskoopin kantama oli aluksi vain muutaman kilometrin, ja vaikka sitä saatiin vähän kasvatettua myöhemmin, jäi telemobiliskoopin käyttö toisen uuden keksinnön, kipinänlennättimen varjoon, eikä katkeroitunut Hülsmeyer enää jatkanut laitteen kehittämistä.

Tekniikka
---------

Kipinälennätin, radion esiaste, oli jo aikaisemmin kaehitetty ja sen rakenneosiin perustui myös telemobiloskooppi. Kipinävälillä tehtyä kohinaimpulssia suodatettiin resonanssipiirillä ja näin saatu n. 650 MHz:n lähtyspulssi johdettiin antenniin, joita oli useita vaihtoehtoja, parhaaksi osoittautui parabolinen peiliantenni. Vastaanottimena toimiva kohereeri reagoi antennin suunnassa olevista suurehkoista esineistä, kuten laivoista heijastuneeseen kaikupulssiin, jolloin se alkoi johtaa sähköä ja kytki hälytyskellon, joka alkoi soida ja laivan kurssia voitiin muuttaa törmäyksen välttämiseksi. Laite ilmaisi siis vain kohteen olemassaolon ja suunnan antennin suunnan avulla, mutta ei etäisyyttä. Koko laite oli tarkoitus asentaa kiinteästi alustalle, esim. laivan mastoon tai yläkannelle osoittamaan kulkusuuntaan.

Lähetysteho lienee ollut alle watin luokkaa ja vastaanottimen herkyys koheererilla oli heikko, mutta lähetystaajuus UHF alueella oli varsin korkea ottaen huomioon sen ajan 1904 radiotekniikan kehityksen. Korkea lähetystaajuus mahdollisti hyvin toimivan tutkalaitteen pienikokoisella antennirakenteella ja hyvän kaikusignaalin pienestäkin kohteesta. Hülsmeiyer, kokeissaan sillalta Kölnissä, ilmaisikin laivoja jopa 20 km:n etäisyydeltä.

Osia telemobiloskoopista on edelleen nähtävissä museoituna Deutsches Museumissa Münchenissä.

Katso myös
----------

* Tutkan historia

Lähteet
-------

1. ↑  Jim Byrnes: *Advances in sensing with security applications*, s. 217. Springer, 2006. ISBN 9781402042843. Google book (limited preview). (englanniksi)
2. ↑  Hollmann, Martin: "*Radar Family Tree*". Radar World sivu, Hülsmeyer
*Tämä artikkeli kertoo televisio-ohjelmasta. Hämeenlinnan kaupunginkirjaston ylläpitämästä linkkikirjastosta Makupalat, kertoo artikkeli Makupalat (internet-sivusto).*

**Makupalat** oli suomalainen Yleisradion tekemä vuosina 1997–2005 esitetty ruoka-aiheinen televisio-ohjelma. Ohjelman kokkeina toimivat Yle Oulun toimittaja Timo Nykyri, ja keittiömestari Janne Pekkala.

Ohjelmaa kuvattiin Oulun Yleisradion sen aikaisissa tiloissa Höyhtyällä. Jaksoja kaiken kaikkiaan tehtiin yli 300. Ohjelman katsojamäärät olivat parhaimmilaan yli 800 000.

Ohjelma sai alkunsa Oulun maakuntaradiossa esitetystä Eväsreppu -radio-ohjelmasta, jossa Nykyri ja Pekkala valmistivat ruokaa. Syksyllä 1996 lähetettiin Yleisradiolle koenauhoitus ohjelmasta, ja ensimmäinen Makupalat-ohjelma esitettiin televisiossa 7. tammikuuta 1997.

Kirjat
------

Ohjelmaan liittyen Nykyri ja Pekkala julkaisivat kolme ruoka-aiheista kirjaa.

* Nykyri, Timo & Pekkala, Janne: *Makupalat: Hei, me kokataan!*. Gummerus, 2000. ISBN 9512057034.
* Nykyri, Timo & Pekkala, Janne: *Makupalat: Kesäkeittiö*. Gummerus, 2002. ISBN 951206023X.
* Nykyri, Timo & Pekkala, Janne: *Makupalat: Parhaat päältä*. Gummerus, 2005. ISBN 9512069024.

Lähteet
-------

1. ↑  Sommar, Heidi: Makupaloissa tehtiin ruokaa hauskasti ja helposti *Yle.fi*.  4.12.2018. Viitattu 27.11.2020.
2. ↑  Tietoisku *Yle.fi*. Viitattu 27.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto: Makupalat
* Yle Areena: Makupalat