recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nero** eli *Korintin kannaksen puhkaisemisen suunnittelu* (m.kreik. Νέρων, *Nerōn*; lat. *Nero*) on Lukianoksen nimiin pantu mutta epäperäinen (eli niin sanotun Pseudo-Lukianoksen) satiiri Rooman keisari Nerosta.

Teksti on säilynyt yhdessä merkittävässä ja kahdessa vähemmän merkittävässä käsikirjoituksessa, ja se julkaistaan usein osana Lukianoksen teoksia. Teoksen on usein ajateltu olevan todellisuudessa Filostratoksen (joko ensimmäisellä vuosisadalla elänyt Filostratos tai 100/200-luvuilla elänyt Filostratos Ateenalainen) kirjoittama.

Teos on muodoltaan dialogi, jossa keskustelevat Menekrates sekä stoalainen filosofi Musonius Rufus. Keskustelussa Menekrates on kyselijän ja Musonius vastaajan roolissa. Menekrates ja Musonius keskustelevat Neron kesken jääneestä yrityksestä kaivauttaa kanava Korintin kannaksen halki ensimmäisellä vuosisadalla (Korintin kanava avattiin lopulta vuonna 1893). Musoniuksen kuvataan olleen mukana kaivutöissä orjana. Tästä keskustelu laajenee käsittelemään Neron luonnetta ja ennen kaikkea tämän lauluharrastusta. Musonius kuvaa Neron olleen suhteellisen taitava laulaja ja esiintyjä, mutta sortuneen tavoittelemaan ja esittämään liian suurta mestaruutta kykyihinsä nähden. Lisäksi keskustellaan Neron hirmutöistä; tämä oli esimerkiksi surmauttanut eräissä laulukilpailuissa hänen kanssaan kilpailleen miehen. Teoksen lopussa iloitaan sanomasta Neron kuolemasta.

Ernst Lampén on suomentanut teoksen lyhennellen (Otava 1924).

Lähteet
-------

1. 1 2  Whitmarsh, Tim: Greek and Roman in Dialogue: The Pseudo-Lucianic Nero.  *The Journal of Hellenic Studies*, 1999, 119. vsk, s. 142–160. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
2. ↑  Smith, William: "Philostratus (7)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Φιλόστρατος *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
4. ↑  Philostrati *Oxford Classical Dictionary*. Viitattu 9.5.2022.
5. ↑  Lampén 1924, s. 100–106.

Kirjallisuutta
--------------

* Lukianos: *Nero* eli *Korinton kannaksen puhkaisemisen suunnittelu*. Teoksessa Lampén, Ernst: *Terve, Lukianos!*. Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista. Helsinki: Otava, 1924.
**Paul Kuusberg** (30. huhtikuuta 1916 Tallinna – 21. tammikuuta 2003) oli virolainen kirjailija ja päätoimittaja. Kuusbergin teoksia on käännetty noin 30 kielelle, suomeksi romaanit *Enn Kalmin kaksi minää* (1964) ja *Andres Lapeteuksen tapaus* (1967).

Kuusberg työskenteli isänsä tavoin rakennusmiehenä Viron itsenäisyyden vuosina, kunnes liittyi 1940 puna-armeijan Viron armeijakuntaan koska kannatti Viron neuvostomiehitystä. Vuosina 1944–1946 hän toimitti divisioonan lehteä, josta alkoi pitkä toimittajaura. Kuusberg toimi *Looming*-kirjallisuuslehden päätoimittajana 1957–1960 ja 1968–1976. Vuosina 1976–1983 hän toimi Viron neuvostotasavallan kirjailijaliiton johtokunnan puheenjohtajana.

Paul Kuusberg aloitti kirjailijanuransa vasta nelikymmenvuotiaana esikoisromaanilla *Müürid* ("Muurit", 1957), joka kuvasi Viron työväenluokan vallankumouksellisen tietoisuuden kasvua 1930-luvun lopulla. Paljon parempana pidetään hänen toista romaaniaan *Enn Kalmin kaksi minää* (1961, suom. 1964), joka kuvaa puha-armeijan Viron armeijakunnan taisteluja nuoren sotamiehen näkökulmasta. Sotavuosista kertovat myös Kuusbergin romaanit *Südasuvel* ("Keskikesällä", 1966) ja *Üks öö* ("Yksi yö", 1973).

Kuusbergin toinen suomennettu romaani *Andres Lapeteuksen tapaus* (1963, suom. 1967) kuvaa entisen rintamaupseerin rappiota sodanjälkeisissä oloissa ihanteettomaksi hyödyntavoittelijaksi. Romaanissa *Vihmapiisad* ("Sadepisarat", 1976) Kuusberg yhdistää edellisten romaaniensa teemat neljän koulutoverin kautta nähdyiksi.

Kuusbergin tuotantoon kuuluvat myös omaelämäkerrallinen novellikokoelma *Vabaduse puiestee* ("Vapauden puistokatu", 1971) sekä novellikokoelmat *Naeratus* ("Hymy") ja *Meie kiisul kriimud silmad...* ("Meidän kissalla vinot silmät").

Vuonna 1966 Kuusberg sai tasavaltansa ansioituneen kirjailijan ja vuonna 1972 kansankirjailijan arvon. Vuonna 1971 hän sai Friedebert Tuglas -palkinnon*lähde?*.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Andres Lapeteuksen tapaus* (*Andres Lapeteusi juhtum*, 1963), suom. Aino Kaasinen, Helsinki: Kansankulttuuri 1967
* *Enn Kalmin kaksi minää* (*Enn Kalmu kaks mina*, 1961), suom. Tauno Haapalainen, Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 196? Neuvostoromaaneja (julkaisuaika vaihtelee lähteissä: 1961, 1964 tai kysymysmerkki)

Novelli
* Hymy, suom. Anja Salokannel, teoksessa *Eestiläinen novelli*, toimittanut Heino Puhvel, Tallinna: Perioodika 1979

Novelli viroksi
* Monoloog, antologiassa *Nykyviron lukemisto*, toim. Toivo Kuldsepp, Tõnu Seilenthal, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1979 ISBN 951-717-184-6 (viroksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Viivik, Allar: Kirjanik Paul Kuusberg läks manalateele, *Õhtuleht* 23.1.2003. Viitattu 8.12.2016.
2. 1 2 3 4 5  Nirk, Endel: *Viron kirjallisuus*, s. 264–266, 362. SKS, 1986. ISBN 951-717-443-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Roy Book Binder
**Roy Book Binder** (s. 5. lokakuuta 1941, New York) on yhdysvaltalainen blues- ja folkkitaristi ja laulaja. 

Laivastossa soittamisen aloittanut Book Binder keikkaili itärannikon kahviloissa 1960-luvun alussa. Hän tutustui Reverend Gary Davisiin, josta tuli hänen mentorinsa ja Book Binderista sokean muusikon autonkuljettaja. Book Binder aloitti levytysuransa hiljalleen äänittämällä muutamia singlejä Kicking Mule ja Blue Goose -merkeille vuonna 1968. Vuonna 1969 hän kiersi Englantia yhdessä Arthur "Big Boy" Crudupin ja Homesick Jamesin kanssa ja julkaisi seuraavana vuonna ensimmäisen albuminsa *Travelin' Man* Adelphi-merkillä. 

Book Binder aloitti yhteistyön viulisti Fats Kaplinin kanssa vuonna 1973 ja he levyttivät albumin *Git Fiddle Shuffle* samana vuonna. Duo soitti yhdessä kolmisen vuotta, kakkosalbumi *Ragtime Millionare* ilmestyi vuonna 1976. Tämän jälkeen Book Binder osti vakituiseksi asunnokseen asuntoauton, jolla alkoi kiertää Yhdysvaltoja ja keikkailla. 

Book Binder on julkaissut kaikkiaan seitsemän albumia ja opettaa usein kitaransoittoa Fur Peace Ranchilla yhdessä muun muassa Jorma Kaukosen kanssa.

Diskografia
-----------

* Travelin' Man (1971)
* Ragtime Millionaire (1976)
* Git Fiddle Shuffle (1976)
* The Tampa Sessions (1979)
* Bookeroo (1988)
* The Hillbilly Blues Cats (1992)
* The Radio Show
* Live Book...Don't Start Me Talkin'(1994)
* Polk City Ramble (1998)
* Singer Songwriter Bluesman (2001)
* Live at the Fur Peace Station (2005)
* The Good Book (2013)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Book Binder Allmusicissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Roy Erkki Johannes Asplund** (s. 5. elokuuta 1935 Pietarsaaren maalaiskunta) on suomalainen viulisti ja musiikkipedagogi.

Asplund valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi. Viulunsoiton opintonsa hän suoritti Eero Bisterin ja Onni Suhosen johdolla. Hän toimi Helsingin teatteriorkesterin konserttimestarina vuosina 1963–1965. Asplund esiintyi Suomen kansallisoopperassa vuosina 1959–1960 muusikkojen rooleissa *Kaarle-kuninkaan metsästyksessä* ja *Mustalaisruhtinattaressa*. Viulistina hän soitti Kansallisoopperassa viidessä *Albert Herringin* esityksessä syksyllä 1960. Asplund on toiminut vanhan musiikin Sonores Antiqui -kokoonpanossa ja vuonna 1974 perustetun Vantaa-trion jäsenenä.

Asplund opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1962 ja pääsi siellä koulumusiikin (myöhemmin musiikkikasvatuksen osasto) lehtoriksi vuonna 1974. Hän toimi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun lehtorina vuosina 1968–1974 ja opetti myös Vantaan musiikkiopistossa. Asplund oli 1980–1990-luvuilla tekijänä lukion musiikin oppikirjoissa *Lukion Musiikin aika 1–2* (WSOY) ja *Uusi lukion Musiikin aika 1–2* (WSOY). Hän meni naimisiin muun muassa kansanmusiikkiaiheisia julkaisuja tehneen Anneli Asplundin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. ↑  Roy Asplund Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 26.12.2022
3. ↑  Barokkivallankumous Suomalainen barokkiorkesteri, viitattu 26.12.2022
4. ↑  Asplund, Roy Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 26.12.2022
**Pohjoismainen matkakortti** oli aiemmin Suomessa käytössä ollut asiakirja, jolla Suomen kansalainen pääsi matkustamaan Pohjoismaihin.

Säännökset matkakortista
------------------------

Pohjoismaisesta matkakortista säädettiin asetuksella vuonna 1930. Samana päivänä annettiin asetus myös Suomen–Viron matkakortista.

Suomen kansalainen oli oikeutettu matkustamaan 1930-luvulla Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan ja Islantiin sekä ulkomaanpassilla että pohjoismaisella matkakortilla.

### Matkakortin hakeminen ja saaminen

Pohjoismaisen matkakortin antoi Suomen kansalaiselle sen paikkakunnan poliisiviranomainen, jossa asianomainen henkilö vakinaisesti asui. Matkakortti annettiin pyynnöstä vain henkilölle, joka oli tunnettu tai joka pystyi tyydyttävästi selvittämään henkilöllisyytensä. Matkakorttia oli henkilökohtaisesti pyydettävä. Matkakorttia ei annettu henkilölle, jolle vuoden 1927 passiasetuksen mukaan ei ollut lupa antaa esteettömyystodistusta ulkomaanpassin saamista varten.

### Matkakortin voimassaolo

Pohjoismainen matkakortti oli voimassa kuusi kuukautta kortin antamispäivästä lukien, eikä sen voimassaoloaikaa saanut pidentää. Jos pohjoismaisen matkakortin haltijan vaimo ja viittätoista vuotta nuoremmat lapset halusivat matkustaa matkakortin haltijan mukana, heidän nimensä oli merkittävä matkakorttiin.

### Pohjoismaalaiset Suomessa

Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Islannin kansalaiset olivat oikeutettuja saapumaan Suomeen pohjoismaisella matkakortilla ulkomaanpassin lisäksi. Tällainen matkakortti oikeutti enintään kolmen kuukauden yhtämittaiseen oleskeluun Suomessa. Jos matkakortin haltija halusi oleskella maassa pidemmän ajan, hänen oli hankittava itselleen oleskelukirja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hakkila, Esko (toim.): "Matkakortti", *Lakiasiain käsikirja*, s. 628–629. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus pohjoismaisesta matkakortista (18.7.1930).
2. ↑  Asetus Suomen kansalaisten ulkomaanpasseista (15.12.1927).
Nerio Bernardi elokuvassa *Cineguida* (1954).
**Nerio (Nerino) Bernardi** (23. heinäkuuta 1889 Bologna – 12. tammikuuta 1971 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Bernardi opiskeli matematiikkaa, lääketiedettä ja musiikkia. 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa hän esitti pääosia muun muassa Mario Caserinin, Camillo De Rison ja Giuseppe Maria Vitin ohjaamissa melodraamoissa sekä kahdessa J. Gordon Edwardsin Italiassa kuvaamassa elokuvassa. Bernardi teki merkittävän uran teatterinäyttelijänä ja esiintyi 1930-alusta lähtien jälleen myös elokuvissa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Espanjassa. Vuonna 1946 Bernardi palasi Italiaan jatkaen uraansa teatterissa ja elokuvissa. Vuosina 1952–1969 hän työskenteli myös opettajana Rooman teatteriakatemiassa.

Elokuvia
--------

* *Nero*, 1922
* *Tempo massimo*, 1934
* *Voittamaton soturi*, 1960
* *Il conquistatore di Corinto*, 1961
* *Troijan urhot*, 1961
* *Ursuksen kosto*, 1961
* *Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie*, 1962
* *La leggenda di Enea*, 1962
* *Zorro ja kolme muskettisoturia*, 1963
* *Brenno, il nemico di Roma*, 1963
* *Ercole contro Moloch*, 1963
* *Sansone contro il Corsaro Nero*, 1964
* *Il leone di Tebe*, 1964
* *La vendetta dei gladiatori*, 1964
* *La montagna di luce*, 1965

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 63. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Nerio Bernardi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eetu Pennanen** (s. 1992) on Savonlinnasta kotoisin oleva suomalainen lentopalloilija. Pennanen on pelannut urallaan yli 200 ottelua lentopalloliigassa ja esiintynyt kolmen eri liigaseuran riveissä. Viimeksi hän edusti kaudella 2015–2016 oululaista Ettaa. Aiemmin urallaan yleispelaajan roolissa pelaava Pennanen on esiintynyt kotikaupunkinsa Savonlinnan Saimaa Volleyn joukkueessa sekä Joensuun Riennon riveissä.

Toistaiseksi uransa parhaan kauden lentopalloliigassa Pennanen pelasi kaudella 2015–2016, jolloin hän voitti LähiTapiolan pistekilpailun ja sijoittui lentopalloliigan pistepörssin toiseksi. Aiemmilla kausilla pelaamissaan 172 pääsarjaottelussa 1 234 pistettä takonut Pennanen liki tuplasi kauden 2015–2016 aikana kaikkien aikojen pistemääränsä, kun hän iski kauden aikana yhteensä 534 pistettä oululaisjoukkueelle. Lentopallouralleen uutta nostetta oululaisseurasta hakenut Pennanen valittiin kaudella 2015–2016 kahdesti kuukauden tähdistöjoukkueeseen.

Pennanen on pituudeltaan vain 183 cm. Siitä huolimatta taitavana lentopalloilijana tunnettu yleispelaaja on myös ulottuva hyökkäyspelaajana. Keväällä 2016 Pennanen valittiin 27 pelaajan miesten maajoukkueryhmään. Pennanen valittiin myöhemmin kesän 2015 15 pelaajan Maailmanliigan joukkueeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pelaajat *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
2. 1 2  Chemos liigan pistekuningas, Szabo torjuntojen ja Petty syöttöjen *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
3. 1 2  Pennanen LähiTapiolan Pistekisan ykkönen *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
4. ↑  Kuukauden pelaajat *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
5. ↑  Pennanen LähiTapiolan Pistekisan ykkönen *Mestaruusliiga*. Viitattu 5.5.2016.
6. ↑  Miesten maajoukkue uudistuu kesäksi - katse tulevaisuuteen *www.lentopalloliitto.fi*. Viitattu 5.5.2016.
7. ↑  Maailmanliigan joukkue valittu - leiri käyntiin torstaina *www.lentopalloliitto.fi*. Viitattu 11.5.2016.
**Marko Terviö** on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee mikrotaloustieteen professorina Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa. Aiemmin Terviö on toiminut muun muassa apulaisprofessorina Kalifornian yliopiston (Berkeley) Haas Business Schoolissa.

Terviö on koulutukseltaan taloustieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologysta vuonna 2003 otsikolla "Studies of talent markets". Terviön väitöskirjaohjaajina toimivat Bengt Holmström ja David Autor.

Terviö sai vuonna 2012 Suomalaisen Tiedeakatemian Jutikkala-palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Terviön CV Viitattu 5.7.2016
2. ↑   Viitattu 5.7.2016
3. ↑  Suomalaisen Tiedeakatemian Jutikkala-palkinto 2012 professori Marko Terviölle  22.12.2012. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 17.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Terviön tutkimukset IDEASissa
* Terviön kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
Gödöllőn linna, jota ympäröivässä puistossa leiri järjestettiin.
**Pax-Ting** oli heinä-elokuussa 1939 Unkarin Gödöllőssä pidetty tyttöpartiolaisten kansainvälinen leiri, jonka järjesti Partiotyttöjen Maailmanliitto. Leiriä varjosti uhka toisesta maailmansodasta, joka alkoikin vain muutamaa viikkoa leirin päättymisen jälkeen. Pax-Tingistä piti alkaa säännöllinen perinne, mutta maailmansodan vuoksi se jäi ainoaksi laatuaan.

Suomen Partiotyttöjen Neuvottelukunta teki vuonna 1937 Partiotyttöjen Maailmanliitolle aloitteen pienten kansainvälisten leirien karsimisesta ja voimavarojen keskittämisestä suuriin partiopoikien jamboreita vastaaviin leireihin. Liiton maailmankomitea hyväksyi ehdotuksen, ja unkarilaiset lupautuivat ensimmäisen maailmanleirin järjestäjiksi. Paikaksi valittiin Gödöllőn linnaa ympäröivä metsäpuisto lähellä Budapestia. Samassa paikassa oli järjestetty partiopoikien neljäs maailmanjamboree vuonna 1933. Alun perin leirin nimeksi päätettiin poikien vastaavaa leiriperinnettä mukaillen Jamboretta, mutta se ei kelvannut partiopojille, jotka katsoivat jamboreen omaksi "tavaramerkikseen". Uudeksi nimeksi valittiin Pax-Ting, "rauhan käräjät". Alkuosan voidaan katsoa viittaavan myös Pax Hilliin ja Paxtuun, Baden-Powellien asumuksiin Englannissa ja Keniassa.

Leirin osallistumismaksu oli 60 pengőtä, johon sisältyivät muun muassa ruokailut, polttopuut ja patjan oljet. Leirille matkustavat saivat Euroopan rautateillä 60 prosentin alennuksen. Osallistujien alaikäraja oli 14 vuotta. Gödöllőn leirialue oli kooltaan kuusi neliökilometriä, ja sen varustukseen kuuluivat sähkövalaistus ja kaiuttimet. Leirille osallistui noin 5 000 partiolaista 36 maasta. Osallistujista suunnilleen kaksi kolmannesta oli unkarilaisia, joiden jälkeen suurimpia kansallisuusryhmiä olivat pohjoismaalaiset jopa runsaan 200 hengen lähetystöillään.

Maakohtaiseksi osallistujamäärän ylärajaksi oli ensin asetettu 120 partiotyttöä ja yksi johtaja kymmentä tyttöä kohti, mutta kun kävi selväksi, etteivät monet kaukaisemmat partiomaat kuitenkaan saisi kiintiötään täyteen, leirille hyväksyttiin kaikki halukkaat eurooppalaiset. Maailmansodan uhka vähensi selvästi osallistumishalukkuutta, ja useimmista maista tuli leirille vain pieni ryhmä jos sitäkään. Suomessakin ennakkoilmoittautumisia oli ollut lähes 250, mutta monet peruivat osallistumisensa maailmanpoliittisen tilanteen tiukentumisen myötä.

Suomesta leirille osallistui 181 partiotyttöä johtajanaan Helvi Maukola. Kulujen kattamiseksi järjestettiin muun muassa valtakunnalliset arpajaiset, joiden tuotto jäi kuitenkin toivottua laihemmaksi, 250 000 markkaan – samoihin aikoihin kerättiin rahaa myös Helsingin vuoden 1940 olympialaisiin ja maanpuolustuksen vahvistamiseen. Suomalaisten partiolaisten osallistumisintoa lisäsi "heimokansan" asema järjestäjinä sekä se, että aloite leirin järjestämisestä oli tullut Suomesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Marko: *Aina valmiina – Partioliike Suomessa 1910–2010*, s. 215–217, 219–221. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2010. ISBN 978-952-222-158-2.
**Nanchang Q-5** (Nato-raportointinimi *Fantan*) on Kiinassa MiG-19:stä modifioitu rynnäkkökone, jota voidaan käyttää myös torjuntahävittäjänä. Vientiversion nimenä on **A-5**. Koneessa oli kaksi Shenyang WP-6 suihkumoottoria. Vuonna 1958 aloitetussa työssä pyrittiin kasvattamaan koneen kykyä kuljettaa asekuormaa, mikä lisääntyikin 50 prosenttia. Ensilento tapahtui kesällä 1965. Koneen enimmäisnopeus oli 1 190 km/h ja lakikorkeus 16 000 metriä. Koneessa on tutka. Tuotantoyksilöiden toimitukset alkoivat 1970.

Kiinalaisvalmisteinen rynnäkkökone Nanchang Q-5 Fantan.
Kiinteänä aseistuksena on kaksi Norincon Nudelman-Rihter NR-23 konetykkiä ja lisäksi maksimissaan 2 000 kg muuta aseistusta kuten pommeja, raketteja, ilmataisteluohjuksia, napalm-kanistereita sekä tiedustelutehtäviin ECM-podeja kymmeneen kiinnityspisteeseen. Koneen taistelusädettä (enimmäiskuormalla, matalalla lentäen: 400 km) kasvattamaan voidaan lisätä lisäpolttoainesäilöitä. Koneita on valmistettu yli 900 kappaletta, jona aikana se on kokenut päivityksiä.

Kone numerolla #64 etuviistosta. Konetyypillä on rajoitettu mahdollisuus käyttää ydinaseistusta.

Käyttö
------

Nanchang Q-5 lienee 2010-luvun päättyessä ollut käytössä Pohjois-Korean ilmavoimissa. Koneita on toimitettu Pakistaniin, Bangladeshiin, Sudaniin ja Myanmariin. Xi’an JH-7 on korvannut konemallin.

Lähteet
-------

* Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets*. Lontoo, Englanti: Grange Books, 2002. ISBN 1-84013-335-X. (englanniksi)
* Superhävittäjät & Taistelukoneet, IMP Nordic / Amber Books Ltd. 2009. ISBN 978-951-575-026-6. Alkuteos (englanniksi): *Superfighters and attack aircraft*. Suom. Markus Lång. (s. 70-71.)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sharpe, M. 2002: s. 217
2. ↑  Fantan Q-5 / A-5 – China Aircraft Special Weapons Delivery Systems *Federation of American Scientists*.  26.6.2000. Viitattu 20.1.2019.
3. ↑  Xian JH-7 (Flounder) / FBC-1 (Flying Leopard) *Military Factory*.  27.4.2020. Viitattu 12.6.2023. (englanniksi)
4. ↑  Xian JH-7 Fighter Bomber Aircraft *Airforce Technology*.  12.10.2010. Viitattu 12.6.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Nanchang Q-5
**La Ferté-sur-Chiers** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Chiers-joen varrella, noin 30 kilometriä Sedanin kaupungista kaakkoon.

Kunnan alueella on toisen maailmansodan aikaisen Maginot-linjan linnoitus *Ouvrage de La Ferté*. Se sisältää vuonna 1935 rakennetut kaksi kasemattia, sekä niitä yhdistävän 300 metriä pitkän käytävän, joka kulkee 25 metriä maan alla. Toukokuussa 1940 linnoituksessa oli 105 ranskalaista sotilasta estämässä saksalaisten hyökkäystä. Sedanin taistelussa 15. toukokuuta saksalaiset joukot saivat läpimurron, jonka jälkeen he aloittivat tykistötulituksen linnoitukseen usean päivän ajan. Lopulta 18. toukokuuta saksalaiset onnistuivat tykistön suojaamana räjäyttämään linnoitukseen varastoidut ammukset. Räjähdyksen seurauksena kaikki linnoituksessa olleet ranskalaiset kuolivat, valtaosin tukehtumalla. 1970-luvulta lähtien yhdistys on pitänyt linnoitusta avoinna yleisölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 22.5.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Ligne Maginot – Ouvrage de La Ferté Ardennes Tourism. Viitattu 22.5.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Ferté-sur-Chiers** Wikimedia Commonsissa
**Seiichi Itō** (jap. 伊藤 整一, *Itō Seiichi*, 26. heinäkuuta 1890 – 7. toukokuuta 1945) oli japanilainen vara-amiraali ja keisarillisen Japanin laivaston viimeisen sotatoimen operaatio Ten-Gōn päällikkö toisessa maailmansodassa.

Elämä
-----

### Lapsuus ja nuoruus

Seiichi Itō syntyi Takadassa Fukuokan prefektuurissa Japanissa vuonna 1890. Hän valmistui keisarillisen Japanin laivastoakatemiasta Etajimassa vuonna 1911. Itō aloitti uransa keisarillisen Japanin laivaston palveluksessa panssariristeilijä *Asolla* (entinen Venäjän keisarikunnan laivaston *Bayan*) ja taistelulaiva *Akilla*.

### Ura laivastossa

Vuonna 1914 Itōsta tehtiin aliluutnantti ja vuonna 1917 hänet ylennettiin luutnantiksi. Vuonna 1927 hän osallistui Japanin laivaston vierailulle Yhdysvalloissa ja ylennettiin komentajaksi. Joulukuussa 1931 Itōsta tuli kapteeni ja hänet komennettiin laivastotukikohtaan Japanin miehittämässä Mantšukuon nukkevaltiossa.

Marraskuussa 1933 Itō komennettiin pois Mantšukuosta ja hänestä tehtiin Kuma-luokan risteilijä *Kison* kapteeni. Vuonna 1935 hän siirtyi Mogami-luokan risteilijä *Mogamille*. Toukokuussa 1936 Itō siirtyi Takao-luokan risteilijä *Atagolle* ja saman vuoden joulukuussa Kongō-luokan taistelulaiva *Harunalle*.

Marraskuussa 1938 Itō ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Japanin 2. laivaston päälliköksi. Syyskuussa 1941 Itōsta siirtyi Japanin laivaston pääesikuntaan. Saman vuoden lokakuussa hänet ylennettiin vara-amiraaliksi.

### Toinen maailmansota

Japanin ja Yhdysvaltain välillä käyty Tyynenmeren sota alkoi 7. joulukuuta 1941 tehdystä hyökkäyksestä Pearl Harboriin. Toisessa maailmansodassa Itō työskenteli laivaston pääesikunnan päämajassa, kunnes hänet määrättiin joulukuussa 1944 Seton sisämerelle, jossa hän otti 2. laivaston komennon.

Talveen 1945 mennessä keisarillisen Japanin laivasto oli jo hävinnyt sodan Tyynenmeren hallinnasta. Japanilaiset laativat suunnitelman, jossa laivaston lippulaiva, Yamato-luokan taistelulaiva *Yamato*, lähtisi Okinawalle ja aloittaisi saarelle maihinnousun tehneiden yhdysvaltalaisten pommituksen, kunnes laiva olisi upotettu. Pääesikunnan ehdotuksesta *Yamaton* päälliköksi nimitettiin vara-amiraali Itō, ja 6. toukokuuta 1945 *Yamato* lähti Tokuyaman satamasta määränpäänään Okinawa.

Aamupäivällä 7. toukokuuta yhdysvaltalaiset sukellusveneet havaitsivat *Yamaton*, ja Task Force 58 lähetti lentokoneensa upottamaan taistelulaivan. Kahden tunnin mittaisen taistelun jälkeen raskaita vaurioita kokenut *Yamato* alkoi upota, ja Itō antoi kaikille miehistön jäsenille käskyn hylätä laiva. Itō oli päättänyt upota *Yamaton* kanssa ja jäi laivan komentosillalle, mutta ammusvarastoihin levinneen tulipalon seurauksena laiva räjähti ennen kuin se olisi voinut vajota veden alle. Operaatio Ten-Gōn tavoite epäonnistui, mutta Japanissa Itōlle annettiin postuumisti amiraalin arvonimi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Pikkukääpiökoi** (*Stigmella nylandriella*) on erittäin pieni kääpiökoiden heimoon kuuluva perhoslaji. Se muistuttaa sekä toukkana että aikuisena melko paljon hitukääpiökoita (*Stigmella magdalenae*) ja aitakääpiökoita (*Stigmella oxyacanthella*).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkukääpiökoi on kellertävän harmaa perhonen, jonka kiiltävien etusiipien tummemmassa kärkiosassa on violettia sävyä. Siipiväli on 4,5–5,0 mm. Takasiivet ovat harmaat, mutta siipiripsissä on ruskeaa sävyä. Tuntosarvet ovat pituudeltaan puolet etusiiven pituudesta ja niiden tyvellä on valkoinen tupsu. Päälaella on kellertävän ruskea, karvamaisten suomujen tupsu.

Toukka on väriltään kirkkaanvihreä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Pikkukääpiökoita tavataan Länsi- ja Keski-Euroopasta Skandinavian eteläosiin ja idässä Volgalle saakka. Suomessa sitä tavataan laajalti koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta, mutta laji ei ole erityisen yleinen. Perhoset ovat lennossa toukokuun lopulta kesäkuun keskivaiheille saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Toukan kaivertamaa miinaa pihlajan lehdessä.
Perhonen elää metsissä ja hakamailla.

Naaras munii munat yksitellen lehden alapinnalle, lähelle keskiruotia. Toukka elää heinäkuussa kovertaen käytävämiinaa ravintokasvin lehden sisälle. Miina seuraa lehden reunaa, kunnes suuntautuu keskiruotia kohti ja jatkuu vähitellen levenevänä keskiruodin vieressä. Käytävän keskellä näkyvä ulostevana hajoaa usein. Pikkukääpiökoin tekemän miinan erottaminen aitakääpiökoin miinasta tapahtuu helpoimmin ajankohdan perusteella, sillä pikkukääpiökoin toukka miinaa keskellä kesää, jälkimmäinen laji vasta syksyllä.

Lajin tieteellinen nimi on annettu suomalaisen biologin William Nylanderin mukaan.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää ruusukasveilla, erityisesti kotipihlajalla (*Sorbus aucuparia*), ruotsinpihlajalla (*Scandosorbus intermedia*) sekä omenapuilla (*Malus*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4 5 6 7  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna: Fjärilar: Käkmalar–säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3. s. 158–159.
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* microlepidoptera.nl (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1759018
* Wikispecies: Stigmella nylandriella
* BioLib: 44563
* BOLD: 286230
* CoL: 52M7N
* EoL: 960119
* EUNIS: 298340
* Fauna Europaea: 431861
* Fauna Europaea (new): 64966a89-8dc0-413e-b0eb-cf1423c660fd
* GBIF: 5102460
* iNaturalist: 470670
* IRMNG: 10483862
* LepIndex: 136401
* LoB: 4879
* NBN: NHMSYS0000504366
* NCBI: 1870367
* PPE: stigmella-nylandriella

 |

 |
**La Flèche Wallonne 2008** oli järjestyksessään 72. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 23. huhtikuuta 2008 reitillä Charleroi–Huy. Kim Kirchen voitti kilpailun kukistettuaan Mur de Huyn vaativassa loppunousussa Cadel Evansin ja Damiano Cunegon.

Kilpailun alkaessa sää oli selkeä ja lämmin, mutta loppumatka ajettiin varsin rankassa vesisateessa. Kilpailun kärjessä ajoi pitkään 19 miehen ryhmä, joka oli parhaimmillaan 2 minuuttia 50 sekuntia pääjoukon edellä. Vladimir Jefimkin yritti karkumatkaa 40 kilometriä ennen maalia saaden seurakseen Nicki Sørensenin. Seuraavan yrityksen teki Maxime Monfort. Kun maaliin oli 25 kilometriä Andri Hrivko lähti irti yhdeksän ajajan kärkiryhmästä. Hän kasvatti eron 50 miehen vahvuiseksi kasvaneeseen takaa-ajajien ryhmään parhaimmillaan puoleen minuuttiin.

Grivko tavoitettiin toiseksi viimeisessä nousussa, Côte d’Ahin’ssa. Tämän jälkeen irtiottoa yritti Gustav Larsson saaden seurakseen pian Aleksandr Jefimkinin ja Fabian Wegmannin. Larsson kuitenkin kaatui kovavauhtisessa laskussa ja samoihin aikoihin Wegmann karkasi Jefimkiniltä. Saksalainen oli 20 sekuntia kilpailun ennakkosuosikkien edellä viimeisen kilometrin alkaessa.

Wegmann ei kuitenkaan pystynyt pitämään asemiaan Mur de Huyn jyrkässä nousussa. Kärkimiehistä ensimmäisenä loppukiriin lähti Cadel Evans, joka joutui kuitenkin viime hetkillä päästämään Kim Kirchenin ohitseen. Kirchen pystyi pitämään asemansa maaliin saakka voittaen La Flèche Wallonnen ensimmäisenä luxemburgilaisena pyöräilijänä. Evans oli toinen ja edellissunnuntain Amstel Gold Racen voittanut Damiano Cunego kolmas.

Tulokset
--------

### 23. huhtikuuta 2008, Charleroi-Huy, 200 km

|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **1** | Kim Kirchen | Luxemburg | Team High Road | 4.35.29 |
| **2** | Cadel Evans | Australia | Silence-Lotto | + 0.01 |
| **3** | Damiano Cunego | Italia | Lampre-Fondital | + 0.02 |
| **4** | Robert Gesink | Alankomaat | Rabobank | + 0.02 |
| **5** | Thomas Dekker | Alankomaat | Rabobank | + 0.02 |
| **6** | Davide Rebellin | Italia | Gerolsteiner | + 0.02 |
| **7** | Michael Albasini | Sveitsi | Liquigas | + 0.08 |
| **8** | Joaquim Rodríguez | Espanja | Caisse d'Epargne | + 0.10 |
| **9** | Christian Pfannberger | Itävalta | Barloworld | + 0.15 |
| **10** | John Gadret | Ranska | Ag2r-La Mondiale | + 0.20 |

Lähteet
-------

* Virallinen sivusto (englanniksi) (ranskaksi)
**Pedja jõgi** alkaa Länsi-Virumaan maakunnan eteläosista Pandiveren ylängöltä läheltä *Simunaa* virraten läpi Jõgevamaan ja Jõgevan kaupungin laskien Emajokeen Alam-Pedjan luonnonsuojelualueella, hieman aikaisemmin on Põltsamaa jõgi yhtynyt tähän jokeen. 

Pedjan koskematonta rantapuustoa.
Jõgevan ja Puurmanin välissä on Härjanurmin kalanviljelyaltaat, aivan Pedjan partaalla. Valtaosa joen vedestä on ohjattu kulkemaan kala-altaiden kautta. Altaista voi itse pyytää forellia, ja paikan omistaja paistaa sen syöntikuntoon.

Varsinkin Puurmanin kylän jälkeen Tallinna-Tartto -maantien alitettuaan joki mutkittelee erittäin voimakkaasti. Täällä luonnon voimat ovat osallistuneet joen patoamiseen, sillä siellä täällä joen poikki on paksujakin puita estäen tai hidastaen kanoottien kulun. Joki on kuitenkin erinomainen melontajoki rauhallisuutensa ja kauniin luonnon johdosta. Rannat ovat paikoitellen vaikeakulkuisia eivätkä suo rantautumismahdollisuuksia kanootista. Joen ruoikoissa saattaa nähdä jopa satoja sudenkorentoja kauniina päivänä.
*Tämä artikkeli käsittelee lentopalloilijaa. Pedro on myös jalkapalloilija.*

**Pedro Henrique Madruga Ferreira Lima**, paremmin tunnettuna **Pedro** on brasilialainen lentopalloilija.

Sosiaalinen ja innokas asenne sekä pelitaidot vakuuttivat valmentajan, pelaajat ja seurajohdon, kun Hurrikaani Loimaa hankki brasilialaisen Pedron joukkueeseensa kaudeksi 2007–2008. Pedro on pelannut mm. Brasilian nuorten maajoukkueessa. Viikkoa ennen Suomeen näytille tuloaan Pedro palkittiin yliopisto-olympiadien parhaana pelaajana. Hurrikaani Loimaa haki Pedrosta erityisesti lisätehoja ns. roskapallojen päättämiseen. Sosiaalisuus ja asenne eivät kuitenkaan riittäneet, kun Pedro sai lähteä joukkueesta, kun amerikkalainen Mark Dursharme hankittiin hänen tilalleen roskapallojen tappajaksi. Loimaalta Pedro hankittiin Lentopallon 1-sarjaan, Kyyjärven Kykyyn, jossa hänen piti pelata jouluun saakka. Pedro sai kuitenkin Kyyjärveltäkin potkut vain kolmen pelin jälkeen. Kyyjärveltä Pedro suuntasi Savonlinnaan, East Volleyn riveihin, jossa hän pelasi loppukauden.

Kaudella 2006–2007 Pedro pelasi Las Palmasissa, Espanjassa. Sitä ennen hän ehti pelata kauden Argentiinassa. Kaudella 2008–2009 Pedro oli taas Suomessa ja tyrkyllä SM-liigajoukkueeseen, Mutalan Rientoon.
**Pentti Airikkala** (4. syyskuuta 1945 Helsinki – 30. syyskuuta 2009 Berkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) oli suomalainen ralliautoilija. Hän ajoi 36 MM-sarjan osakilpailua vuosina 1973–1990 ja vielä yhden vuonna 2003. Muista huippukuljettajista poiketen hän ei kiertänyt koko sarjaa, vaan osallistui urallaan MM-sarjassa lähinnä vain Suomen ralliin, Ruotsin ralliin ja RAC-ralliin. Vuosina 1979 ja 1980 Airikkala ajoi neljäntenä MM-rallinaan Uuden-Seelannin rallissa Vauxhallin tehdaskuljettajana. Molemmilla kerroilla ralli päättyi keskeytykseen. Viimeisellä kaudellaan 1990 Airikkala kilpaili Suomen ja Ruotsin rallien lisäksi San Remossa ajokkinaan Q8 Teamin Ford Sierra. San Remo oli kauden kolmesta MM-rallista ainoa, jossa Airikkala ajoi maaliin asti sijoittuen yhdenneksitoista. 

Vuonna 1989 Airikkala voitti RAC-rallin Mitsubishi Galant VR-4 -autolla kartanlukijanaan irlantilainen Ronan McNamee. Palkintosijoja MM-sarjassa hänellä on kuusi ja pisteitä yhteensä 102. Paras sijoitus MM-sarjassa oli yhdeksäs sija vuonna 1981. Airikkala osallistui myös Britannian rallisarjaan 1970- ja 1980-luvulla. Hän voitti sarjan vuonna 1979. 

Uransa jälkeen Airikkala piti Oxfordshiressä rallikoulua. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Colin McRae ja Richard Burns sekä Mikko Hirvonen ja Jari-Matti Latvala.

Airikkala kuoli 30. syyskuuta 2009 syöpään. Hän oli kuollessaan 64-vuotias.

Saavutuksia
-----------

* 37 MM-rallia
* 1 MM-ralli voitto (RAC-ralli 1989)
* 6 palkintosijaa
* 147 erikoiskoevoittoa
* 102 MM-pistettä
* Ensimmäinen MM-ralli Jyväskylän Suurajot vuonna 1973
* Viimeinen MM-ralli Walesin ralli vuonna 2003

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Suomalainen ex-WRC-kuski menehtyi *MTV*.  1.10.2009. Viitattu 8.6.2022.
3. ↑  Ralliautoilija Pentti Airikkala on kuollut  2.10.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.10.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Flying Finns (Arkistoitu – Internet Archive)
* World Rally Archive
* Pentti Airikkalan rallikoulu
**Shin Itō** (jap. 伊藤慎, *Itō Shin*, s. 3. marraskuuta 1972) on japanilainen karateka. Hän saavutti kilpaurallaan kerran Japanin keskisarjan mestaruuden 2002. Sittemmin Itō on opettanut kataa leireillä ympäri maailmaa.

Kilpaura
--------

Itō oli mukana 1998 Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa hän eteni kevytsarjan pronssiotteluun. Itō hävisi mitaliottelun Masafumi Tagaharalle.

Seuraavana vuonna 1999 Itō siirtyi keskisarjaan, jossa hän saavutti Japanin mestaruuskilpailuissa hopeaa. Itō hävisi loppuottelussa Hiroyuki Kidachille.

Itō oli 2000 mukana Japanin mestaruuskilpailuissa, jotka käytiin ilman painorajaa. Hän sijoittui kisoissa kuudenneksi. Sama sijoitus tuli myös vuoden 2001 maailmanmestaruuskilpailuista, kun hän otteli keskisarjassa.

Itō saavutti uransa ensimmäisen ja ainoan Japanin mestaruuden 2002, kun hän voitti keskisarjan loppuottelussa Hisashi Nokan.

Itō lähti puolustavana mestarina vuoden 2003 Japanin mestaruuskilpailuihin, jossa hän eteni pronssiotteluun. Itō hävisi kuitenkin mitaliottelun Jōji Hibinolle.

Lähteet
-------

1. ↑  支部長紹介 国際空手道連盟 極真会館 岐阜支部. Viitattu 25.8.2022.
2. 1 2 3 4  Результаты весовых Чемпионатов Японии по киокушин карате (с 1984г) *kyokushinkarate.news* Viitattu 21.8.2022 (venäjäksi)
**Pentti Kalevi Eistola** (6. syyskuuta 1931 Kristiinankaupunki – 11. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka tunnetaan rakentamistaan muumitaloista ja -kuvaelmista.

Eistola teki ensimmäisen muumitalon omaksi ilokseen vuonna 1958. Hän oli kiinnostunut pienoismalleista ja keksi rakentaa muumitalon, kun oli lukenut Tove Janssonin *Taikatalvi*-kirjan. Eistola otti yhteyttä kirjailijaan ja näytti hänelle talon. Jansson piti näkemästään, ja heistä tuli ystäviä. Muumitalo sai myöhemmin ympärilleen pihapiirin, kun Eistola, Jansson, Tuulikki Pietilä ja Signe Hammarsten-Jansson kokoontuivat lauantai-iltaisin rakentamaan sitä yhdessä.

Vuosina 1976–1979 Eistola, Pietilä ja Jansson rakensivat vielä toisen, suuremman muumitalon. Siitä tuli viisikerroksinen ja yli kaksi metriä korkea. Eistola toimi talon pääsuunnittelijana ja sähköasentajana sekä käytävien ja portaiden erityisasiantuntijana. Talo tehtiin kansainvälistä kuvitusbiennaalia varten, ja se oli ensimmäisen kerran esillä Bratislavassa syksyllä 1979. Seuraavina vuosina se kiersi näyttelyissä Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Talon pohjalta syntyi Janssonin viimeinen muumikirja *Outo vieras Muumitalossa* (1980).

Eistola osallistui muumitalojen lisäksi muutamien kolmiulotteisten muumikuvaelmien tekoon. Pietilä alkoi valmistaa niitä 1970-luvulla muumitalon rakentamisen ohessa. Kuvaelmat perustuivat Janssonin muumikirjoihin ja -sarjakuviin.

Vuosina 1986 ja 1993 Eistola, Pietilä ja Jansson lahjoittivat muumitalot ja -kuvaelmat Tampereen taidemuseolle. Teokset tulivat esille Muumilaakso-museoon, joka avattiin keväällä 1987.

Jansson omisti Eistolalle *Nukkekaappi*-kirjansa (1978). Siihen sisältyvä "Nukkekaappi"-novelli kertoo surrealistisen tarinan kolmesta miehestä, jotka rakentavat Muumitaloa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Julki-Terhikki  2019. Helsinki:  Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira. Viitattu 28.5.2019.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 6.2.2022, s. C 13
3. ↑  *Suomen lääkärit 2007*, s. 99. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 2008.
4. ↑  *Muumilaakso. Tarinoista museokokoelmaksi*, s. 100. Toim. Mirja Kivi. Tampere: Tampereen taidemuseon Muumilaakso, 1998. ISBN 952-9549-52-0.
5. ↑  *Muumilaakso. Tarinoista museokokoelmaksi*, s. 84, 94, 100.
6. 1 2  Karjalainen, Tuula: *Tove Jansson. Tee työtä ja rakasta*, s. 265–266. Helsinki: Tammi, 2013. ISBN 978-951-31-6963-3.
7. 1 2  Himberg, Petra: Tove Jansson kertoo elämästään omin sanoin  1.7.2014, päivitetty 12.9.2016. Yle / Elävä arkisto. Viitattu 8.11.2016.
8. ↑  *Muumilaakso. Tarinoista museokokoelmaksi*, s. 84–86, 95, 100.
9. ↑  Karjalainen 2013, s. 267.
10. ↑  *Muumilaakso. Tarinoista museokokoelmaksi*, s. 78, 80, 100.
11. ↑  *Muumilaakso. Tarinoista museokokoelmaksi*, s. 75.
12. ↑  Karjalainen 2013, s. 270.

Aiheesta muualla
----------------

* Muumimuseo: Pentti Eistola 1931–2022 – "Ison talon rakentaminen oli huisin hauskaa!"
* *Helsingin Sanomat, Kuukausiliite* 7.8.2021: Näin rakennettiin Muumitalo (maksullinen artikkeli)
**Pohjoismaiden ministerineuvosto** on Pohjoismaiden hallitusten yhteistyöelin.

Pohjoismaiden ministerineuvosto koostuu useista ministerineuvostoista. Alakohtaiset ministerit tapaavat ministerineuvoston kokouksissa pari kertaa vuodessa. Alakohtaisia ministerineuvostoja on tällä hetkellä 11, joiden lisäksi on pohjoismaisesta yhteistyöstä vastaavien ministereiden ministerineuvosto. Ministerineuvostojen päätösten on oltava yksimielisiä. Kansallisista virkamiehistä koostuvat virkamieskomiteat vastaavat asioiden valmistelusta ja seurannasta.

Pohjoismaiden ministerineuvosto on perustettu vuonna 1971. Sen jäseniä ovat siitä lähtien olleet Islanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Tanska, joiden lisäksi Ahvenanmaan, Färsaarten ja Grönlannin edustusta ja asemaa on vahvistettu niin, että niillä on nykyään yhtäläinen edustus. Pohjoismaiden ministerineuvoston puheenjohtajuus vuorottelee viiden Pohjoismaan välillä ja puheenjohtajuuden kesto on yksi vuosi. Puheenjohtajamaa laatii vuoden yhteistyölle ohjelman.

Pohjoismaiden ministerineuvoston pääsihteerinä on 18. maaliskuuta 2019 lähtien toiminut Paula Lehtomäki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tietoa Pohjoismaiden ministerineuvostosta Pohjoismaiden neuvosto ja Pohjoismaiden ministerineuvosto. Viitattu 6.5.2019.
2. ↑  Uusi pääsihteeri: Yhteistyön pitää hyödyttää kaikkia Pohjoismaiden neuvosto ja Pohjoismaiden ministerineuvosto. Viitattu 6.5.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee suomalaista maantiepyöräilijää. Muista samannimisistä katso Matti Manninen.*
**Matti Manninen** (s. 20. heinäkuuta 1992 Pori) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Zannata Cycling Teamia 2012–2013, Team Bliz-Meridaa 2014, Team Raleigh-GAC -joukkuetta 2015, Bliz-Merida Pro Cyclingia 2016, Team Fixit.no -tallia 2017 ja vuodesta 2018 alkaen GIF-Chebici-joukkuetta.

Manninen sijoittui EM-kilpailujen alle 23-vuotiaiden maantieajossa viidenneksi 2014. Hän voitti Baltic Chain Tourin ensimmäisen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi 2015. Hän voitti Clássica da Primavera -kilpailun Portugalissa 2016. Hän voitti Dookoła Mazowsza -ajon kokonaiskilpailun ja toisen etapin 2016. Hän voitti samana vuonna Tour of Szeklerlandin ensimmäisen etapin.

Manninen voitti maantieajon Suomen-mestaruuden 2017. Hän voitti samana vuonna Unkarin ympäriajon kolmannen etapin.

Lähteet
-------

* Matti Manninen Cycling Database -tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Matti Manninen Cycling Archive -tietokannassa (englanniksi)
* Pro Cycling Stats -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Matti Manninen ja Vlad Makogon siirtyvät GIF:n riveihin - "Kova porukka kasassa" *keskipohjanmaa.fi*.  1.11.2017. Viitattu 3.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Bliz-Merida Pro Cycling Matti Manninen

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matti Manninen (pyöräilijä)** Wikimedia Commonsissa
Rakennus, jossa Shimonosekin sopimus solmittiin.
**Shimonosekin rauhansopimus** 17. huhtikuuta 1895[1] lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa[1].

Shimonosekin rauhansopimuksessa Kiina tunnusti Korean täyden itsenäisyyden ja autonomisen aseman. Kiina velvoitettiin sopimuksessa maksamaan sotakorvauksia Japanille sekä luovuttamaan alueita Japanin haltuun. Japanin haltuun siirtyi Formosan saari (nyk. Taiwan), Peskadorit ja Liaotungin niemimaa.

Eurooppalaiset siirtomaavallat eivät katsoneet suopeasti Japanin aluelaajennuksia vaan Japani pakotettiin niin sanotulla kolmoisinterventiolla luopumaan nopeasti vaatimuksistaan Liantungin niemimaahan.

Taiwanilaisille Shimonosekin rauhansopimus edustaa ensimmäistä askelta kohti omaa itsenäistä valtiota. Shimonosekin sopimuksen synnyttyä Taiwanissa syntyi 1895 kapinallisten kapinoinnin seurauksena vähäksi aikaa itsenäinen Taiwanin tasavalta. Japanin keisarilliset joukot murskasivat kuitenkin vastarinnan muutamassa kuukaudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Treaty of Shimonoseki Taiwanbasic.com.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shimonosekin rauha** Wikimedia Commonsissa
**Pohjoismaiden hallinnollinen liitto** (*Nordiska administrativa förbundet*, NAF) on vuonna 1918 perustettu Pohjoismaiden yhteistyöelin. Sen pyrkimyksenä on edistää pohjoismaista yhteistyötä ja hallinnollisten kysymysten tuntemusta Pohjoismaissa. Kussakin Pohjoismaassa on kansallinen yhdistys, ja yhdessä ne muodostavat Pohjoismaiden hallinnollisen liiton.

Liiton jäsenet ovat henkilöjäseniä, ja vuonna 2016 jäseniä on noin 1 900. Kunkin paikallisyhdistyksen jäsenet ovat julkishallinnossa ja hallinnollisten kysymysten parissa työskenteleviä. 

Puheenjohtajuus kiertää, ja uusi puheenjohtaja valitaan kolmen vuoden välein yleiskokouksessa. Toiminnan keskeinen elin on juuri yleiskokous. Yleiskokouksessa on luentoja, keskustellaan ajankohtaisista aiheista, vaihdetaan kokemuksia, tavataan tuttuja ja solmitaan kontakteja. Ruotsissa pidetyn vuoden 2015 yleiskokouksen teema oli *tehokas hallinto* ja erityisesti sähköinen hallinto.

Liitto julkaisee Nordisk Administrativt Tidsskrift (NAT) -nimistä julkaisua.

Suomen osasto perustettiin vuonna 1922 ja yhdistys rekisteröitiin 1930. Suomen yhdistyksen tehtäviksi on määritelty:

* lounaskokoukset joissa esitetään korkeanlaatuisia ja ajankohtaisia teemoja
* se mahdollistaa verkostoitumisen paikallisella, kansallisella ja pohjoismaisella tasolla
* tukee hallintoon liittyvää tutkimusta ja julkaisemista

Suomen yhdistys myöntää apurahoja eri tarkoituksiin ja on jakanut vuodesta 2006 tunnustuspalkintoa henkilölle tai ryhmälle "joka on merkittävällä tavalla lisännyt pohjoismaiden hallinnollisten olojen tuntemusta, kehittänyt pohjoismaista yhteistyötä tai muulla tavoin ansiokkaasti edistänyt yhdistyksen tarkoituksen toteutumista". Tunnustuspalkinnon ovat saaneet:

* 2006 oikeustieteen tohtori, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Antti Suviranta
* 2007 oikeustieteen tohtori h.c. Kansanedustaja Jacob Söderman
* 2008 professori Lena Marcusson, Uppsalan yliopisto
* 2009 oikeustieteen tohtori, valtiotieteiden tohtori, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Pekka Hallberg
* 2012 ministeri Ole Norrback
* 2014 oikeustieteen tohtori, Euroopan unionin tuomioistuimen tuomari Allan Rosas

Vuonna 2015 valittiin puheenjohtajamaaksi Islanti, ja yleiskokous vuonna 2018 pidetään Reykjavikissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nafin etusivu (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Liittyminen Suomen osaston jäseneksi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Suomen osasto[vanhentunut linkki]
4. ↑  Apurahat (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Tunnustuspalkinto[vanhentunut linkki]
6. ↑  Nafin esite (Arkistoitu – Internet Archive)
**Matti Esa Manner** (s. 5. heinäkuuta 1953 Piikkiö) on suomalainen asianajaja ja varatuomari. Hän on asianajotoimisto Brander & Manner Oy:n osakas. Manner on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1975 ja saanut varatuomarin arvon vuonna 1979.

Mannerin asianajotoiminnan painopisteitä ovat yhtiöoikeus ja yritysjärjestelyt, sopimus- ja vahingonkorvausoikeus, kansainvälinen kauppa sekä näihin liittyvät oikeudenkäynnit ja välimiesmenettelyt. Mannerilla on pitkäaikainen kokemus kotimaisista ja kansainvälisistä yrityskaupoista sekä kansallisten ja kansainvälisten kaupallisten sopimusten laatimisesta. 

Ennen Brander & Mannerin perustamista Manner on työskennellyt mm. tuomarin ja esittelijän tehtävissä Turun käräjäoikeudessa ja Turun hovioikeudessa, lakimiehenä asianajotoimistossa, assistenttina Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, nimismiehenä sekä henkikirjoittajana. 

Manner on toiminut Suomen Asianajajaliiton hallituksen puheenjohtajana (2001–2004), varapuheenjohtajana (1998–2001), hallituksen jäsenenä (1995–1998) ja varajäsenenä (1992–1995). Lisäksi Manner on toiminut lukuisissa muissa luottamustoimissa mm. Suomen Asianajajaliitossa. 

Riippumaton *The International Who’s Who of Business Lawyers* on rankannut Mannerin usean vuoden ajan. Manner on ollut monen välimiesoikeuden puheenjohtaja tai jäsen sekä useiden yhtiöiden hallituksen jäsen tai puheenjohtaja. Lisäksi Manner on julkaissut artikkeleita oikeudellisen alan julkaisuissa mm. suunnatusta osakeannista. Suomen lakimiesliitto ry myönsi Mannerille yrittäjyyspalkinnon 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 624. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Brander-Manner.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tomas Lindholm** | **Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja**2001–2004 | Seuraaja:**Kari Lautjärvi** |