recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ulla Tellervo Pihlantie** (4. helmikuuta 1924 – 5. huhtikuuta 2021) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun alussa kiekonheitossa yhden SM-hopean ja edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita, Heinolan Iskua ja Jyväskylän Kisa-Tovereita.

Pihlantie saavutti kiekonheitossa SM-hopeaa vuonna 1951 sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1952, viidenneksi vuonna 1949 ja kuudenneksi vuonna 1947. Hän sijoittui korkeushypyssä SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1945. Hän edusti Suomea Göteborgissa 1951 ensimmäisessä Ruotsi-maaottelussa, jossa kolmantena maana oli mukana Tanska.

Pihlantien kiekonheittoennätys oli 37,43 m, jonka hän teki Jyväskylässa kesäkuussa 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ulla Pihlantie Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon – kansa liikkumaan*, s. 501. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat – Kalevan malja*, s. 283. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat – Kalevan malja*, s. 274. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 226. , 1987.
6. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 228. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
Alangon sijainti Puolassa
**Sleesian alanko** (puol. *Nizina Śląska*) on fysikaalis-maantieteellinen makroalue ja Keski-Puolan alangon lounainen osa. Se sijaitsee pääosin Puolassa, mutta osa siitä ulottuu myös Tšekin puolelle. Alangon pinta-ala on yhteensä noin 12 700 neliökilometriä. Se päättyy lounaassa Itäisiin Sudeetteihin ja Sudeettien aluskukkuloihin, kaakossa Sleesian-Krakówin ylänköön, pohjoisessa Trebnican penkereeseen ja luoteessa Etelä-Ison-Puolan alankoon.

  Rościsławicen kukkulat   Wrocławin tasanko   Nysa Kłodzkan jokilaakso   Niemodlinin tasanko   Wrocławin jäätikköjokilaakso   Oleśnican tasanko   Opolen tasanko   Głubczycen ylätasanko   Racibórzin laakso
Alueen ilmasto on Puolan lämpimimpiä: sille on ominaista lyhyet talvet, varhaiset keväät ja kuivat, lämpimät kesät. Alangon läpi virtaa Oderjoki, jonka laakson ympärille alanko sijoittuu. Sen Sleesian alangon alueella virtaavat sivujoet ovat Kłodnica, Mała Panew, Stobrawa, Widawa, Osobłoga, Nysa Kłodzka, Oława, Slęża, Bystrzyca ja Kaczawa. Alangon korkeus merenpinnasta vaihtelee Oderin laaksossa 90 metristä 180 metriin, Sudeettien suunnassa taas 150 metristä 200 metriin. Maanviljelylle suotuisten olosuhteiden vuoksi alueen metsät muutettiin suurilta osin peltomaaksi jo varhaiskeskiajalla, mutta Oderin ja sen sivujokien ympäristössä on säilynyt joitakin isompia metsiä.

Sleesian alanko jakautuu seuraaviin yhdeksään mesoalueeseen: Rościsławicen kukkulat (puol. *Wysoczyzna Rościsławska*), Wrocławin tasanko (*Równina Wrocławska*), Wrocławin jäätikköjokilaakso (*Pradolina Wrocławska*), Nysa Kłodzkan jokilaakso (*Dolina Nysy Kłodzkiej*), Niemodlinin tasanko (*Równina Niemodlińska*), Oleśnican tasanko (*Równina Oleśnicka*), Opolen tasanko (*Równina Opolska*), Głubczycen ylätasanko (*Płaskowyż Głubczycki*) ja Racibórzin laakso (*Kotlina Raciborska*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kondracki, Jerzy: *Geografia regionalna Polski*. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2002. ISBN 83-01-13897-1. (puolaksi)
Amazing Stories Quarterly 1928, Kevät
*Fallen Astronaut* on Apollo 15:n miehistön vuonna 1971 kuuhun viemä Paul Van Hoeydonckin alumiininen veistos
Taiteilijan näkemys *Deep Impact* -luotaimen ja Tempel 1-komeetan kohtaamisesta
**Avaruustaide** on avaruusaiheita käsittelevää taidetta. Avaruustaide kytkeytyy monesti läheisesti science fiction- ja fantasiataiteeseen, ja on monesti itse science fictionia eli tieteiskuvitelmaa. Avaruustaidetta ovat luoneet muun muassa 1950-luvulla tuottelias Chesley Bonestell, 1970-luvulta alkaen David A. Hardy, William Hartmann ja Don Dixon ja monet muut. Avaruustaide liikkuu taiteen ja tieteen rajamailla ja taiteilija monesti käyttää mielikuvitustaan vapaasti. Avaruustaide osuu harvoin oikeaan kuvatessaan vieraiden planeettojen pintoja. Esimerkiksi Bonestellin maalauksessa Kuun vuoret ovat jyrkkiä, todellisuudessa ne ovat melko loivia. Bonestellin kuva Titanin pinnasta on erilainen kuin avaruusluotaimen ottama. Koska monesta avaruuden kohteesta voidaan tehdä vain epätarkkoja, kaukaisia havaintoja, avaruustaiteen kysyntä on edelleen kova. Avaruustaide voi olla myös vaikkapa kuva avaruussukkulasta avaruudessa.

Avaruustaiteen historiaa
------------------------

Avaruustaide tuli laajempaan julkisuuteen vasta 1950-luvulla Collier's-, This Week-, ja Coronet -lehtien myötä. Chesley Bonestellin ja Willy Leyn kirja *The Conquest of Space* eli Avaruuden valloitus julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1949.

Jules Vernen kirja *Maasta Kuuhun* julkaistiin 1865 ensimmäisen avaruustaiteen kera Emile Bayardin ja A. de Neuvillin kuvittamana. Lucien Rudaux (1874–1947) loi hyvää avaruustaidetta kirjaansa *Larousse Encyclopedia of Astronomy*. 1900-luvun alun avaruustaiteilijoita olivat muun muassa Scriven Bolton, Abbe Moreux, Howard Russell Butler, Frank R. Paul, Rockwell Kent ja Charles Schneeman.

Luettelo avaruustaiteilijoista
------------------------------

Alla joitain avaruustaiteilijoita, jotka ovat vaikuttaneet 1900- ja 2000-luvuilla.

* Chesley Bonestell (1888–1986)
* Robert McCall (1919–2010)
* Lucien Rudaux (1874–1947)
* Ralph McQuarrie (1929–2012)
* Michael Carroll
* Don Davis (1952–)
* Joe Davis (1953–)
* Don Dixon (1951–)
* Chris Foss (1946–)
* David A. Hardy (1936–)
* William Hartmann (1939-)
* Jon Lomberg (1948–)
* Ron Miller (1947–)
* Andreas Nottebohm (1944–)
* Frank Pietronigro
* Rick Sternbach (1951–)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avaruustaide**.
* Spaceart.org
* Novaspace
* Space.com
* Astronomical Art Links
* David A. Hardy (Arkistoitu – Internet Archive)
* John Foster
* Kim Poor (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dan Durda
* Mark A. Garlick
* Don Dixon
* Paul S. Hoffmann (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joe Bergeron
* Artgallery (Arkistoitu – Internet Archive)
* Copernica art database (Arkistoitu – Internet Archive)
**Olesa de Montserrat** on kunta Barcelonan maakunnassa Katalonian itsehallintoalueella Espanjan koillisosassa.

Maantiede ja ilmasto
--------------------

Olesa de Montserrat sijaitsee Barcelonan maakunnan sisämaassa noin 30 kilometriä Barcelonan keskustasta luoteeseen. Köppenin ilmastoluokituksessa Olesa de Montserrat kuuluu vyöhykkeeseen Cfa eli subtrooppiseen kosteaan ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen keskilämpötila on 15,9 °C ja sademäärä 589 millimetriä. Heinä- ja elokuun keskilämpötila on 23,8 °C ja tammikuun 8,7 °C.

Väestönkehitys
--------------

Olesa de Montserratin väkiluku kasvoi ripeää tahtia aina 2010-luvun alkuun: vuonna 2012 virallinen väkiluku oli noin 24 000. Sen jälkeen väkiluku aleni pari prosenttia, kunnes vuosikymmenen lopulla alkoi uusi kasvuvaihe.

Talous ja liikenne
------------------

Olesa de Montserrat tunnetaan tekstiiliteollisuudestaan ja oliiviöljytuotannostaan. Paikkakunnan tapahtumista merkittävin on pääsiäisnäytelmä *La Pasión de Olesa de Montserrat*, jonka historia alkaa vuodesta 1538.

Olesa de Montserrat on kytketty Barcelonan metropolialueen liikennejärjestelmään, jossa raideliikennettä hoitaa Ferrocarriles de la Generalidad de Cataluña. Olesan rautatieasema on nimeltään Estación de Olesa de Montserrat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero Instituto Nacional de Estadística (INE). Viitattu 16.2.2020. (espanjaksi)
2. ↑  Distancia de Barcelona a Olesa de Montserrat *distanciasentreciudades.com*. Viitattu 16.2.2020. (espanjaksi)
3. ↑  Clima Olesa de Montserrat Climate-Data.org. Viitattu 16.2.2020. (espanjaksi)
4. ↑  La Passió d'Olesa de Montserrat : Olesa de Montserrat Femturisme.cat. Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Olesa de Montserrat, Barcelona, Spain — Sunrise, Sunset, and Daylength

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olesa de Montserrat** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Oles (Oleksandr) Terentijovitš Hontšar** (ukr. Оле́сь (Олекса́ндр) Тере́нтійович Гонча́р, 3. huhtikuuta 1918 Suhan kylä, Pultavan alue – 14. heinäkuuta 1995 Kiova) oli ukrainalainen neuvostokirjailija.

Oles Hontšar syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja valmistui Dnipropetrovskin yliopistosta vuonna 1946.

Hontšarin trilogiaa *Praporonostsi* ("Lipunkantajat", 1946–1948) pidettiin aikanaan yhtenä parhaista toista maailmansotaa kuvaavista neuvostoliittolaisista teoksista. Se sai Stalin-palkinnon vuosina 1948 ja 1949. Romaanit *Tavrija* ("Tauria", 1952) ja *Perekop* (1957) kertovat Venäjän kansalaissodasta. Lenin-palkinnon saanut ''Paimenkello'' (*Tronka*, 1963) sekä romaanit *Sobor* ("Katedraali", 1968), *Tsyklon* ("Matalapaine", 1970), *Bereh ljubovi* ("Rakkauden ranta", 1976) ja *Tvoja zorja* ("Sinun aamunkoittosi", 1980) käsittelevät moraalis-eettisiä kysymyksiä.

Hontšar toimi Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1959–1971, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1962–1989 sekä Neuvostoliiton kansanedustajana vuodesta 1989. Hän oli myös Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen ja NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Vuonna 1978 kirjailijasta tuli Ukrainan kansallisen tiedeakatemian akateemikko. Samana vuonna hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen ja vuonna 1982 Neuvostoliiton valtionpalkinnon.

Suomennettu teos
----------------

* (Gontšar, Oles): *Paimenkello*. Suomentanut Tauno Haapalainen. Moskova, Petroskoi: Edistys, 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 7*, s. 70. Moskova: Sovetskaja entsiklopedija, 1972.
2. 1 2 3  *Bolšoi entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 322. Moskova: Sovetskaja entsiklopedija, 1991. ISBN 5-85270-042-8.
3. ↑  *Neuvostoliitto: aakkosellinen tietokirja neuvostoliittolaisten asiantuntijoiden kuvaamana*, s. 140. Helsinki: Otava, 1967.

Aiheesta muualla
----------------

* Jeanne Vronskaya, Oles Gonchar The Independent 1.8.1995 (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Venäjä

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |
**Ulla Liukkunen** on suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hänen erikoisalaansa ovat muun muassa kansainvälinen yksityisoikeus, työoikeus ja eurooppaoikeus. Liukkunen on toiminut Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kansainvälisen yksityisoikeuden ja oikeusvertailun professorina vuodesta 2009 vuoteen 2012, minkä jälkeen hän on toiminut vuodesta 2013 työoikeuden ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorina.

Ulla Liukkunen pääsi ylioppilaaksi 1985. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991 ja lisensiaatiksi 1999. Liukkunen väitteli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2004. Hänen väitöskirjansa *The role of mandatory rules in international labour law: a comparative study in the conflict of laws on tutkimus* kansainvälisestä yksityisoikeudesta ja työoikeudesta. Väitöskirja sisältää oikeusvertailua Suomen ja usean muun maan työsopimusjärjestelmien välillä.

Liukkunen on työskennellyt lainvalmistelutehtävissä työministeriössä ja sen seuraajassa, työ- ja elinkeinoministeriössä, vuodesta 1994. Hän on toiminut tutkijana Helsingin yliopistossa (2004–2007 ja 2009) ja akatemiatutkijana 2008–2009. Hän on johtanut kahta Suomen Akatemian rahoittamaa kansainvälistä tutkimushanketta.

Liukkunen on työtuomioistuimen puolueeton varajäsen ja työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunnan jäsen. Hän on jäsenenä valtioneuvoston asettamassa Lainsäädännön arviointineuvostossa. Hän on Euroopan työviranomaisen (European Labour Authority) sovittelulautakunnan (Mediation Board) varapuheenjohtaja. 

Liukkunen sai varatuomarin arvon vuonna 1992. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki vuonna 2016. Liukkunen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Virkaanastujaiset (s. 11)  2009. Helsingin yliopisto. Viitattu 18.3.2022.
2. ↑  The role of mandatory rules in international labour law : a comparative study in the conflict of laws Kansalliskirjasto. Viitattu 18.3.2022.
3. ↑  Jäsenet Työtuomioistuin. Viitattu 18.3.2022.
4. ↑  Lainsäädännön arviointineuvosto asetettiin uudelle kaudelle (Valtioneuvoston kanslian päätöstiedote)  21.3.2019. Valtioneuvoston kanslia. Viitattu 20.3.2022.
5. ↑  lainsäädännön arviointineuvosto Valtioneuvoston kanslia. Viitattu 20.3.2022.
6. ↑  Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki  6.12.2016. Ritarikunnat. Viitattu 18.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Liukkunen Helsingin yliopiston sivulla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Olesja Aleksandrovna Forševa** (ven. Олеся Александровна Форшева, o.s. Krasnomovets, s. 8. heinäkuuta 1979) on venäläinen juoksija, päämatkanaan 400 metriä.

2004 halli-MM-kisoissa Budapestissa Forševa voitti 400 metrin henkilökohtaisella matkalla hopeaa omalla ennätysajallaan 50,65, sekä kultaa Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueessa yhdessä Olga Kotljarovan, Tatjana Levinan ja Natalja Nazarovan kanssa silloisella maailmanennätysajalla 3.23,88.

Samana kesänä Ateenan olympialaisissa hän oli mukana Venäjän hopealle juosseessa pitkän viestin joukkueessa.

2005 MM-kisoissa Helsingissä Forševa voitti 4 × 400 metrin viestimestaruuden yhdessä Julija Petšonkinan, Natalia Antjuhin ja Svetlana Pospelovan kanssa.

28. tammikuuta 2006 Glasgow'ssa Forševa oli mukana Venäjän viestijoukkueessa, joka teki sisäratojen maailmanennätyksen 4 × 400 metrin viestissä (3.23,37). Joukkueessa oli hänen lisälseen Julija Guštšina, Olga Kotljarova ja Olga Zaitseva. 2006 Moskovan MM-hallikisoissa hän voitti kultaa sekä henkilökohtaiselta 400 metriltä että viestistä. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa 400 metrillä ajalla 51,80 ja kuului Venäjän kultajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 200 m: 23,09, Tula, 24. heinäkuuta 2005
* 400 m: 50,19, Tula, 5. kesäkuuta 2004

Lähteet
-------

* Olesja Forševa Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Paris FRA 4 - 6 March Indoor *tilastopaja.org*. Viitattu 8.3.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Olesnon piirikunta** (puol. *powiat oleski*) on yksi Opolen voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 64 293. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Dobrodzień, Gorzów Śląski, Olesno, Praszka, Radłów, Rudniki ja Zębowice.

Olesnon väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,2 prosenttia oli naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,9 prosenttia ja eläkeikäiset 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 598 lasta. Olesnon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 47 896 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat oleski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 31.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Opolen voivodikunnan piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Opole (hallintokeskus)

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Brzeg
* Głubczyce
* Kędzierzyn-Koźle
* Kluczbork
* Krapkowice
* Namysłów
* Nysa
* Olesno
* Opole
* Prudnik
* Strzelce

 |

 |
**Juha Tapio Keltti** (20. maaliskuuta 1952 Helsinki – 15. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen juristi ja kansalaisaktivisti, joka työskenteli Aseistakieltäytyjäliiton lakiasiainsihteerinä vuosina 1992–2020. Hän antoi muun muassa oikeusapua totaalikieltäytyjille ja siviilipalvelusvelvollisille sekä edusti liittoa valtionhallinnon työryhmissä.

Espoon Tapiolassa varttunut Keltti oli jo kouluvuosinaan mukana SDNL:n ja Teiniliiton toiminnassa. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Tapiolan Yhteiskoulusta hän aloitti oikeustieteen opinnot Helsingin yliopistossa ja lisäksi hän opiskeli vuoden Moskovassa Komsomol-koulussa. Varusmiespalveluksensa Keltti suoritti Hyrylän varuskunnassa vuosina 1977–1978 jonka jälkeen hän työskenteli Varusmiesliiton järjestösihteerinä. Antimilitaristina tunnettu Keltti oli myös ehdolla liiton pääsihteeriksi, mitä Pääesikunta ei hyväksynyt. Myöhemmin Keltti työskenteli vapaana toimittajana, kunnes aloitti Aseistakieltäytyjäliiton lakiasiainsihteerinä vuonna 1992. Työssään Keltti hoiti arvionsa mukaan noin 200 totaalikieltäytyjien oikeudenkäyntiä, joista lähes kaikki päättyivät häviöön.

Keltti kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 68-vuotiaana Malmin sairaalassa tammikuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juha Keltti 1952-2021  20.1.2021. Aseistakieltäytyjäliitto. Viitattu 21.3.2021.
2. ↑  Oinaala, Sampsa: "Jokaista voittoa osaa arvostaa"  2008. Antimilitaristi. Viitattu 21.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kertomuksia rohkeudesta 02.07.2015 – vieraana Juha Keltti Radio Rapu.
*Tämä artikkeli käsittelee Venjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan taistelulaivaa. Muista samannimisistä aluksista katso täsmennyssivua Poltava (alus).*

**Poltava** (ven. Полтава) oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus oli yksi kahdeksasta keisarillisen Japanin laivaston Venäjän–Japanin sodassa valtaamasta taistelulaivasta. Alus upposi Port Arthurin taistelussa joulukuussa 1904, mutta japanilaiset nostivat aluksen liittäen sen laivastoonsa nimellä *Tango*.

Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Qingdaon piiritykseen ennen kuin Japani palautti sen vuonna 1916 liittolaiselleen Venäjälle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Chesma* (ven. Чесма). Venäjän vallankumouksessa se liittyi lokakuussa 1917 vallankumoukselliseen laivastoon, mutta britit valtasivat sen käyttäen alusta parakkina. Brittien vetäydyttyä alus palasi Neuvosto-Venäjän hallintaan, kunnes se romutettiin vuonna 1924.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Petropavlovsk-luokka*
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 6. marraskuuta 1894 ja se valmistui vuonna 1899.

Palvelus
--------

Venäjän-Japanin sodan alkaessa alus oli Port Arthurin laivastotukikohdassa. Keltaisen meren taistelussa 10. elokuuta 1904 alukseen osui 14 kappaletta 12 ja 8 tuuman kranaattia, jotka aiheuttivat alukselle merkittävät vauriot. Port Arthurin piirityksen aikana alukseen osui kuusi 11 tuuman haupitsin kranaattia, joista yksi sytytti aluksen ammuvaraston tuleen. Port Arthurin antauduttua japanilaiset nostivat hylyn satamasta.

Kunnostuksen jälkeen alus liitettiin keisarillisen Japanin laivastoon nimellä *Tango*. Se oli palveluksessa vuoteen 1916, jolloin se myytiin Venäjälle. Alus liitettiin laivastoon nimellä *Tchesima* ja sijoitettiin Valkoiselle merelle. Alus romutettiin 1923.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardiner 2002, s. 181.

Petropavlovsk-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Petropavlovsk* - *Poltava* - *Sevastopol* |
| Edeltäjä: Admiral Ušakov -luokka – Seuraaja: *Rostislav* |
Nite-Guide
Nite-Guide
Nite-Guide
**Purennanohjaimet** on vakiintunut yleisnimeksi ryhmälle muovisia tehdasvalmisteisia oikomiskojeita.

Tavallisimmin purennanohjainta käytetään syvän purennan hoidossa korjaamaan etuhampaiden aiheuttamaa limakalvoärsytystä.

Joissakin purennanohjainmalleissa on useita kokoja, ja toisissa sama koko käy kaikille. Koon saa mitattua suusta tai kipsimallin päältä kojeen mukana tulevalla mitalla, ja kojetta voi sovittaa muovipussissa kipsimallien päällä.

Käyttö
------

Purennanohjainta käytetään tavallisesti useiden kuukausien ja vuosien ajan muutamia tunteja päivässä ja öisin. Totuttelu kannattaa aloittaa päiväkäytöstä, ja potilaan olisi syytä pitää päiväkirjaa yö- ja päiväkäytöstä. Kaikkein tärkeintä hoidon onnistumisen kannalta on potilaan ja vanhempien motivointi hoitoon, sillä vain kojeen säännöllinen pitäminen tuo tuloksia. Niinpä hoidoista suuri osa epäonnistuu, koska potilas ei pidä kojetta ohjeiden mukaan.

Lähteet
-------

* Meurman JH, Murtomaa H, Le Bell Y, Autti H. Therapia Odontologica. Hammaslääketieteen käsikirja. Academica-Kustannus Oy 2002.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuva verjuisin valmistuksesta keskiaikaisessa käsikirjoituksessa.
**Verjuis**, hapanrypälemehu (sananmukaisesti vihermehu), oli keskiajalla hyvin suosittu raaka-aine, jolla saatiin hapokasta makua ruokaan. Se valmistettiin raaoista viinirypäleistä puristamalla. Keskiajalla verjuisia saatettiin valmistaa muistakin raaoista hedelmistä tai marjoista (esimerkiksi omenoista ja kirsikoista).

Verjuis on usein hankalasti saatava raaka-aine, ja nykyisin länsimaisessa keittiössä verjuisin sijaan ruokaan käytetään hieman jotakin sitrusmehua (sitruuna, limetti, greippi, kumkvatti). Etnisistä kaupoista voi kuitenkin löytää libanonilaista verjuisia nimellä *hosrum* tai iranilaista nimellä *abghooreh*.

Historia
--------

Platina kirjoittaa verjuisin ominaisuuksista: "Viinietikka on terävämmän makuista kuin verjuis, joka rauhoittaa polttelevan vatsan hellemmin eikä riuduta tai heikennä kehoa samoin kuin viinietikka. Erityisen hyvä Verjuis on rauhattomalle tai sekaiselle vatsalle ja janoiselle maksalle, jos sitä käyttää sellaisenaan raakana, sillä se menettää osan tehostaan keitettynä."
**Digimon Adventure 02: Revenge of Diaboromon** on 3. maaliskuuta 2001 julkaistu neljäs Digimon-elokuva. Elokuva on suora jatko-osa Digimon-elokuvalle, joka koostui kolmesta muusta lyhytelokuvasta. Elokuvan kesto on noin 29 minuuttia.

Juoni
-----

Kolme kuukautta BelialVamdemonin kukistumisen jälkeen Valitut lapset joutuvat taistelemaan uudestaan Diaboromonia vastaan, joka ei kuollutkaan aiemman kohtaamisen yhteydessä. Taichi ja Yamato matkaavat Omnimonin kanssa internettiin kohtaamaan Diaboromonin kun taas nuoremmat toisen kauden valitut lapset taistelevat Diaboromonin luomia Kuramoneja vastaan ihmisten maailmassa. Omnimon onnistuu Angewomonin ja Angemonin kukistamaan Diaboromonin, mutta tämä osoittautui ansaksi, sillä Diaboromonin tuhoutuminen salli useiden Kuramonien siirtymisen ihmisten maailmaan. Tämän seurauksena Omnimon, Angemon ja Angewomon jäivät internetin vangiksi. Myöhemmin ihmisten maailmassa miljoonat Kuramonit yhdistyvät Tokionlahden yllä valtavaksi Digimunaksi, josta kuoriutui Armageddemon, Diaboromonin voimakkaampi versio. Armageddemon oli niin voimakas etteivät edes Omnimon ja Imperialdramon kyenneet omillaan häntä kukistamaan. Imperialdramonin loukkaannuttua Armageddemonin hyökkäyksestä Omnimon antoi voimansa Imperialdramonille Omni Bladen muodossa, jolloin Imperialdramon muuntautui Paladin Modeen. Imperialdramon Paladin Mode iski Armegeddemonia Omni Bladella, mikä sai Armageddemonin hajoamaan miljooniksi Kuramoneiksi. Valitut lapset lähettävät Kuramonit takaisin digimaailmaan digiviciensa ja kännyköiden avulla.

*Digimon*

|  |  |
| --- | --- |
| Sarjakuvat | 
* *Adventure V-Tamer 01*
* *Digital Monsters*

 |
| Animesarjat | 
* *Adventure* (1999) (jaksot)
* *Zero Two* (jaksot)
* *Tamers* (jaksot)
* *Frontier* (jaksot)
* *Data Squad/Savers*
* *Fusion/Xros Wars*
* *Appli Monsters*
* *Adventure* (2020) (jaksot)
* *Ghost Game*

 |
| Elokuvat | 
* Elokuva
* *Runaway Locomon*
* *Digital Monster: X-Evolution*
* *Adventure tri.*
* *Adventure: Last Evolution Kizuna*
	+ *Adventure 20th Memorial Story*
* *Adventure 02: The Beginning*

 |
| Web novelit | *Seekers* |
| Videopelit | 

|  |  |
| --- | --- |
| *Digimon World / Digimon Story* | 
* *World*
* *2*
* *2003*
* *4*
* *Data Squad*
* *DS*
* *Dawn & Dusk*
* *Championship*
* *Lost Evolution*
* *Super Xros Wars Red & Blue*
* *Re:Digitize*
	+ *Decode*
* *Cyber Sleuth*
	+ *Hacker’s Memory*
* *Next Order*

 |
| *Pocket Digimon World* | 
* *Pocket Digimon World*
* *Wind Battle Disc*
* *Cool & Nature Battle Disc*
* *Pocket Culumon*

 |
| *Battle Spirit* | 
* *Battle Spirit*
* *Battle Spirit Ver. 1.5*
* *Battle Spirit 2*

 |
| *Rumble Arena* | 
* *Digimon Rumble Arena*
* *Digimon Rumble Arena 2*
* *Digimon All-Star Rumble*

 |
|  Muut pelit | 
* *Digimon Adventure (PSP)*
* *Anode/Cathode Tamer*
* *Tag Tamers*
* *D1 Tamers*
* *Digimon Medley*
* *Brave Tamer*
* *Digimon Racing*
* *Digital Monster Ver. S*
* *Digital Monster Ver. WonderSwan*
* *Digital Card Battle*
* *Survive*

 |
|  MMORPG | 
* *Digimon Battle Online*
* *Digimon Masters*

 |

 |
| Hahmot | 
* Luettelo digimoneista A–C
* D–G
* H–L
* M–O
* P–R
* S–T
* U–Z
* virus-tyypin digimonit
* ihmishahmot

 |
**Blue Nun** on saksalainen viinimerkki. Hermann Sichel perusti vuonna 1857 oman viiniyrityksen Mainzissa.

Historia
--------

Merkki sai alkunsa, kun yhtiö päätti juhlistaa vuoden 1921 vuosikertaansa erikoisella etiketillä. Tarinan mukaan etiketin nunnasta piti alun perin tulla ruskea, mutta etiketin painaja kuuli väärin ja nunnasta tuli sininen. Näin sai alkunsa Blue Nun. Merkki sai tunnustusta Englannissa, ja sitä löytyi nopeasti parhaista lontoolaisista ravintoloista ja hotelleista. Myynti kasvoi, ja 1930-luvun alussa yksistään Englantiin myytiin 1 000 koria viiniä, mikä oli tuohon aikaan iso saavutus. Myynti kasvoi ja saavutti huippunsa 1970-luvulla, kun Blue Nun -viinejä myytiin pelkästään Englantiin noin 3,5 miljoonaa pulloa.

Merkin uudistus
---------------

Kysyntä laski 1980-luvulla, kun merkki ei kyennyt vastaamaan kuluttajien muuttuviin vaatimuksiin, ja myynti putosi ennätysalas, vain 800 000 pulloon. Langguth ja Sichel saivat kuitenkin yrityksen suunnan muutettua, ja merkki päivitettiin vanhoja arvoja kuitenkaan menettämättä. Aiemmin *Liebfraumilch* (puolimakea viini) -luokituksen saanut Blue Nun nostettiin *Qualitätswein* (laatuviini) -luokitukseen, ja tyyli muutettiin nykyaikaiseksi ja maku valtavirran maun mukaiseksi. Lisäksi yhtiö yhdisti voimansa Langguthin kanssa, jolla oli espanjalaisia ja ranskalaisia yhteyksiä. Näin Blue Nun -perhettä laajennettiin. Myös merkin pullojen tyyli ja etiketit muuttuivat sekä yhteistyötä maahantuojien ja jälleenmyyjien kanssa lisättiin, ja virallisesti merkki lanseerattiin uudelleen vuonna 1997. Muutokset onnistuivat, ja vuonna 2005 Blue Nunin levikki oli noussut 5 miljoonaan pulloon Englannissa, mikä ylitti vanhan ennätyksen. Nykyään Blue Nunia myydään yli sadassa maassa ympäri maailman.

Lähteet
-------

1. ↑  *Makujen maailma*, Sub 29.10.2010

Tietoa muualta
--------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Blue Nun by Tom Cannavan (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Rádio Jovem** on Guinea-Bissaun pääkaupungissa Bissaussa toimiva kaupallinen radioasema.

Guinea-Bissaun nuorisojärjestöjen verkosto RENAJ perusti Rádio Jovemin vuonna 2005. Asemalla on tietokoneilla ja miksauspöydällä varustettu studio ja 300 watin ULA-lähetin. Henkilostö käsittää 19 työntekijää, jotka työskentelevät vapaaehtoisina ilman palkkaa.

Rádio Jovemin ohjelmat on suunnattu etupäässä nuorisolle. Niiden aiheita ovat yhteiskunta, urheilu, kulttuuri, talous, ympäristö ja terveys. Uutisia välitetään portugaliksi ja kreoliksi. Huomattavan osan lähetyksista muodostavat viihde ja keskusteluohjelmat.

Asema lähettää ohjelmaa vuorokauden ympäri seitsemänä päivänä viikossa. Se aloitti Internet-lähetykset Guinea-Bissaun ensimmäisenä radioasemana vuonna 2009. Lähetyksiä voi kuunnella myös matkapuhelimella.

Rádio Jovem voitti Guinea-Bissaun parhaan radioaseman palkinnon vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Soares Lopes, António (Tony Tcheka): Os media na Guiné-Bissau *imvf.org*.  2015. Viitattu 3.8.2019.
2. 1 2 3 4  Quem somos? *Rádio Jovem*.  Arkistoitu 13.8.2019. Viitattu 3.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Rádio Jovem (portugaliksi)
Rádio Moçambiquen toimitalon Maputossa (1948–1951) on suunnitellut italialainen arkkitehti Paolo Gadini.
**Rádio Moçambique** on Mosambikin kansallinen radioyhtiö.

Mosambikin yleisradiolähetykset alkoivat silloisessa Lourenço Marquesissa Portugalin siirtomaa-aikana vuonna 1933. Yhdistyksen hoitama radioasema sai vuonna 1938 nimen Rádio Clube de Moçambique. 1950-luvulla alettiin perustaa myös paikallisradioita. Portugalinkieliset lähetykset oli suunnattu lähinnä Mosambikin eurooppalaisille siirtolaisille, mutta ohjelmia tehtiin myös naapurimaita varten englanniksi ja afrikaansiksi. Vuonna 1962 perustettiin afrikkalaisille tarkoitettu radio-ohjelma A Voz de Moçambique, jonka tehtäväksi muodostui siirtomaavallan propagandan levittäminen maan itsenäisyyssodassa. Vapautusliike Frelimo lähetti ohjelmiaan Dar es Salaamista ja Lusakasta vuodesta 1968.

Valtiollinen Rádio Moçambique perustettiin maan itsenäistyttyä vuonna 1975. Vuonna 1994 se muutettiin julkisen palvelun yhtiöksi. Sen tehtävänä on tarjota yleisölle tietoa ja mahdollisuus tulla kuulluksi, edistää Mosambikin yhteiskunnallista, poliittista ja kulttuurista kehitystä sekä lujittaa kansallista yhtenäisyyttä ja identiteettiä.

Yhtiöllä on maan pääkaupungissa Maputossa kansallinen radiokanava Antena Nacional, urheiluradio RM Desporto ja englanninkielinen Maputo Corridor Radio, nuorisolle suunnatut paikallisradiot Maputossa ja Beirassa sekä kymmenen alueradiota. Ohjelmia tehdään portugalin ja englannin lisäksi 19 bantukielellä. Lähetykset tapahtuvat keski- ja ULA-aalloilla. Lyhytaaltolähetykset päättyivät vuonna 2001. Ohjelmia voi kuunnella myös Internetissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Carughi, Ugo & Visone, Massimo (editors): *Time Frames: Conservation Policies for Twentieth-Century Architectural Heritage*, s. 63. London and New York: Routledge, 2017. ISBN 978-1-47-248929-6.
2. ↑  Simila, Leonel António: O papel da rádio Moçambique na democratização da cultura política em contexto multiétnico: caso da rádio Moçambique, delegação de Nampula *ddd.uab.cat*. Viitattu 24.7.2022.
3. ↑  Freitas, Marco Roque de: Rádio Clube de Moçambique: História económica e cultural de uma empresa radiofónica num contexto colonial (1932–1974).  *Revista de História da Sociedade e da Cultura*, 21/2021, s. 97–120. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2 3  Sobre nós *Rádio Moçambique*. Viitattu 24.7.2022.
5. ↑  Africa on Mediumwave *DX Guides*.  2022. Viitattu 24.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Rádio Moçambique (portugaliksi)
HDB3-koodaus, **High Density Bipolar 3-zeroes**, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus perustuu AMI-koodaukseen, mutta siinä on korjattu kellojen synkronointiongelma joka esiintyy useamman peräkkäisen 0-bitin kohdalla.

Koodausta käytetään E1-luokan yhteyksillä Euroopassa, Japanissa ja Australiassa.

HDB3-koodaus
------------

HDB3-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia. Kun bittijonossa esiintyy peräkkäin neljä tai useampi neljän 0-bitin ryhmä koodataan ne seuraavasti:

|  | Neljän 0-bitin ryhmä |
| --- | --- |
| Edeltävä bitti | Pariton ryhmä | Parillinen ryhmä |
| - merkkinen | 
```
000-
```
 | 
```
+00+
```
 |
| + merkkinen | 
```
000+
```
 | 
```
-00-
```
 |

Kun edellinen "1-bitti" lähetetään - merkkisenä (negatiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000- ja vastaavasti jos edellinen "1-bitti" lähetetään + merkkisenä (positiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000+. Kun nollia esiintyy enemmän kuin 7 peräkkäin, koodataan seuraavat bittijonossa esiintyvät neljä (parillinen 4-ryhmä) "0-bittiä" kuvioilla -00- tai +00+. Parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan -00- kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000+. Vastaavasti parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan +00+ kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000-.

Lähteet
-------

* Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Gummerus kirjapaino, Jyväskylä 1999. Teknolit Oy. ISBN 952-5159-80-9
**Acrow Haltin rautatieasema** oli pieni rautatieasema Saffron Walden Railwayn varrella Saffron Waldenissa, Essexissä. Se sijaitsi lähellä Acrow Engineering Ltd:n Coronation Worksin tehdasta, jonka työntekijöiden käyttöön asema alun perin tehtiin. Se oli käytössä vuosina 1957–1964.

Historia
--------

Asema avattiin 25. maaliskuuta 1957. Sen rakennutti Acrow Engineering, joka lahjoitti valmistuneen aseman British Railwaysille. Avajaisseremoniaan osallistui Saffron Waldenin pormestari, ja ensimmäisen asemalla pysähtyneen junan kuljettajalle ja lämmittäjälle annettiin shamppanjapullo.

Asemalla oli yksi betoninen laituri, jonka keskellä oli betoninen katos. Katoksen takaa lähti betonipäällysteinen polku tehtaalle. Aseman valaistuissa, keltaisissa nimikylteissä oli myös Acrow-logo. Laiturin itäpäässä radasta erkani jyrkkä sivuraide tehtaalle.

Rautateiden käyttäjämäärät laskivat sodan jälkeen, ja vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa Saffron Walden Railwayta ehdotettiin suljettavaksi. Paikallisten vastustuksesta huolimatta matkustajaliikenne linjalla loppui 7. syyskuuta 1964. Acrow Haltin asema suljettiin samana päivänä.

Nykytila
--------

Sekä laituri että katos ovat edelleen olemassa. Laituri on pääosin umpeenkasvanut, mutta katoksen lähellä aluskasvillisuutta ei ole.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Acrow Halt Disused Stations. Viitattu 24.7.2017. (englanniksi)
**Kuutytönkorento** (*Coenagrion lunulatum*) on tytönkorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorento, jonka koiraalla on takaruumiissa kuun muotoinen kuvio.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Naaras
Ulkonäöltään kuutytönkorento on monien muiden tytönkorentolajien kaltainen. Koiraalla on takaruumiin toisessa jaokkeessa kuun muotoinen musta kuvio, jonka etupuolella on pitkittäissuuntaiset viivat. Ne voivat joillakin yksilöillä olla yhdistyneet. Kolmannen ja neljännen jaokkeen etuosat ovat vaaleat niiden selkäpuolten ollessa muuten enimmäkseen tummat. Naaraalla taas on selkäpuolelta pääosin tumma takaruumis, mutta 8. jaoke on etuosastaan vaalea. Iso keskiliuska naaraan kauluksessa ylettyy hiukan sivuliuskien ohi.

Kuutytönkorennon takaruumiin pituus on 23–28 mm ja takasiiven pituus 17–23 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Kuutytönkorentoa elää Keski- ja Pohjois-Euroopan itäosissa, paikoin Irlannissa ja Ranskassa sekä Pohjois-Aasiassa Kamtšatkan niemimaalle asti. Suomessa laji elää lähes koko maassa, mutta sen yleisyys vaihtelee alueittain. Se elää Etelä- ja Keski-Suomessa harvinaisena ja yleisempänä Pohjois-Lapissa ainakin Inarijärven alueella. Muun muassa Lappeenrannan seudulta on 2000-luvulla löytynyt suurilukuisia esiintymiä. Toisaalta lajista ei tunneta havaintoja laajoilta alueilta Kainuusta ja Keski-Lapista. Ahvenanmaalta sitä ei ole havaittu.

Suomessa kuutytönkorennon elinympäristöt keskittyvät etelässä varsinkin suurille soistuneille lammille, joilla kasvaa paljon kelluslehtisiä kasveja, ja Inarijärven seudulla mäntyvaltaisten sora- ja hiekkamaiden matalille lampareille.

Elintavat
---------

Kuutytönkorennon lentoaika ajoittuu toukokuun lopulta heinäkuun lopulle päälentoajan ollessa kesäkuussa. Etelä-Suomen varhaisen ja lyhyen lentoajan vuoksi laji saattaa vaikuttaa todellista harvinaisemmalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Clausnitzer, V.: *Coenagrion lunulatum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Kuutytönkorento – *Coenagrion lunulatum* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. ↑  Species details *catalogueoflife.org*.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 16.8.2014. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 82–83. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1520837
* Wikispecies: Coenagrion lunulatum
* ADW: Coenagrion\_lunulatum
* BioLib: 1587
* CoL: WTXK
* EoL: 237179
* EUNIS: 241242
* Fauna Europaea: 214268
* Fauna Europaea (new): e5dab053-de7b-4936-af9f-a125173f0a5f
* GBIF: 1422025
* iNaturalist: 134100
* IRMNG: 10341576
* IUCN: 165511
* NBN: NBNSYS0000005609
* NCBI: 196757
* uBio: 5038105

 |

 |
**Fredrik Verner Lindberg** (17. elokuuta 1852 Sund – 10. helmikuuta 1909) oli suomalainen insinööri ja senaattori.

Lindbergin vanhemmat olivat poliisikomisario Karl Fredrik Lindberg ja Johanna Margareta Öhman ja puoliso vuodesta 1884 Emma Maria Sourander. Lindberg kävi Helsingin teknillisen reaalikoulun 1868-1872 ja polyteknillisen opiston 1872-1874. Lindberg toimi insinöörinä valtion rautatietöissä 1874-1878 ja Helsingin rakennuskonttorin apulaisinsinöörinä 1879-1880. Hän oli sitten tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa nuorempana insinöörinä 1881-1892, vanhempana insinöörinä 1892-1893, yli-insinöörinä 1893-1906 sekä ylitirehtöörinä 1906-1908. Lindberg oli Hjeltin senaatissa senaatin talousosaston jäsen ja kulkulaitostoimikunnan päällikkö 1908-1909.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961 (Viitattu 23.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Saurmag I** (georg. საურმაგი) oli Kartlin (antiikin lähteiden nimellä Iberia tunteman muinaisen georgialaisen kuningaskunnan) hallitsija. Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden perinteisissä kuningaslistoissa häntä pidetään Iberian toisena kuninkaana. Professori Cyril Toumanoff ehdottaa vuosia 234–159 eaa. Saurmagin hallinnon ajankohdaksi. 

Noin vuonna 800 kirjoitettu "*Kuninkaiden elämä*" pitää Saurmagia kuningas Parnavaz I:n, Parnavaziani-dynastian perustajan, poikana ja seuraajana. Siinä vahvistetaan Iberian kuninkaiden primogenituuriin perustuva valtaannousujärjestys. Kertomuksen mukaan valtakunnan aateliset yhdistivät voimansa surmatakseen Saurmagin. Saatuaan tietää juonesta Saurmag pakeni dzurdzukien maahan (mahdollisesti nykyisten vainahien esi-isiä), joka oli hänen äitinsä kotimaa. Dzurdzukien avulla Saurmag murskasi kapinan ja loi uuden aatelisten luokan, joka oli suoraan riippuvainen kruunusta.

Kronikassa kerrotaan myös, että Saurmag noudatti isänsä omaksumaa seleukideja kannattavaa politiikkaa. Iberian siteet ajan iranilaiseen maailmaan korostuvat myös itse nimessä "Saurmag", joka perustuu skyyttiläis–sarmaattilaisten kielten juureen. Saurmagin kerrotaan kuolleen ilman miespuolista perillistä, joten häntä seurasi hänen adoptiopoikansa ja vävynsä Mirian I.

Lähteet
-------

* Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.

### Viitteet

1. ↑  Rapp, s. 280.
2. ↑  Rapp, s. 276.
3. ↑  Rapp, s. 281.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Parnavaz I** | **Iberian kuningas**n. 234 eaa.–159 eaa. | Seuraaja:**Mirian I** |
**Osk. Huttusen säätiö** on suomalainen yksityinen säätiö, joka tukee suomalaista kulttuuria jakamalla apurahoja tohtorin tutkintoon johtavia, ulkomaisessa yliopistossa suoritettavia tieteellisiä jatko-opintoja varten sekä ulkomailla tapahtuvaa väitöskirjan jälkeistä tutkimustyötä varten. Sen perusti kauppaneuvos Oskar Huttunen (1865–1955) testamentillaan. Säätiön toiminta käynnistyi vuonna 1957 ja sen varat on sijoitettu metsäomaisuuteen ja arvopapereihin.

Vuonna 1965, kun oli kulunut 100 vuotta Osk. Huttusen syntymästä, säätiön hallitus alkoi myöntää apurahoja enintään 25-vuotiaille suomalaisille tieteellisiin jatko-opintoihin Englannin vanhimmissa yliopistoissa (Cambridge ja Oxford; nykyään myös muut ulkomaiset yliopistot ja tutkimusinstituutit tulevat kyseeseen). Nämä *Osk. Huttusen säätiön apurahat* myönnetään kahdeksi vuodeksi ja lisähakemuksesta apurahakautta voidaan jatkaa yhdellä vuodella. Vuodesta 2004 alkaen säätiö on jakanut myös post-doc -apurahoja.

Ennen vuotta 2007 Osk. Huttusen säätiön apuraha oli myönnetty 114 suomalaiselle (näistä neljä oli post-doc -apurahoja).

Osk. Huttusen säätiö ja Cambridgen yliopiston Clare Hall -college ovat perustaneet Osk. Huttunen Fellowship -apurahan. Apuraha on tarkoitettu 6-12 kk tieteelliseen työskentelyyn Cambridgen yliopistossa.

Osk. Huttusen säätiön apurahan saaneita
---------------------------------------

Osk. Huttusen säätiön apurahan ovat saaneet muiden muassa Alec Aalto (1966), Mauri Valtonen (1970), Risto Jääskeläinen (metropoliitta Ambrosius; 1970), Kirsti Simonsuuri (1970), Martti Häikiö (1972), Risto M. Nieminen (1972), Erkki Kourula (1973), Pekka Sauri (1978), Osmo Pekonen (1983), Ismo Dunderberg (1988), Heidi Liehu (1989), Markku Ruotsila (1994) ja Johanna Rusanen (1998).

Lähteet
-------

* Osk. Huttusen säätiön kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Osk. Huttusen säätiö Osk.Huttunen fellowship *www.oskhuttusensaatio.net*. Viitattu 28.1.2023.
2. ↑  Osk. Huttusen säätiön apurahan saajat myöntämisvuosittain (pdf) Osk. Huttusen säätiö. Viitattu 4.10.2010.
**Osituksen sovittelu** tarkoittaa osituksen lopputuloksen muuttamista osapuolten kannalta kohtuullisemmaksi. Sovittelu pannaan vireille tekemällä käräjäoikeuteen osituksen moite eli moitekanne osituksen toista osapuolta vastaan. Sovittelusta säädetään avioliittolaissa (234/1929, 103b §). Sovittelukeinoja ovat seuraavat menettelyt

* puolison velvollisuutta tasingon suorittamiseen voidaan alentaa tai poistaa kokonaan
* puolison omaisuutta voidaan määrätä avio-oikeuden ulkopuoliseksi. Tämä koskee omaisuutta, joka puolisolla on ollut ennen avioliittoa, tai jonka tämä on saanut puolisoiden asuessa erillään tai jonka puoliso on saanut avioliiton aikana vastikkeetta. Tämä keino vähentää tai poistaa tasingon maksuvelvollisuuden.
* puolison omaisuutta, joka avioehtosopimuksen perusteella on avio-oikeuden ulkopuolella, voidaan määrätä avio-oikeuden piiriin. Tätä keinoa ei voi käyttää, jos avio-oikeuden puuttumisen syynä on testamentin tai lahjakirjan määräys.

Kaksi ensimmäistä sovittelukeinoa eivät sovellu tilanteisiin, joissa puolisoiden kaikki omaisuus on kertynyt avioliiton aikana, ja he omistavat sen puoliksi ja heillä on samansuuruinen avio-oikeuden alainen omaisuus, josta on vähennetty velat.

Tuomioistuin voi sovitella ositusta, jos lain mukaan tehty ositus johtaa kohtuuttomuuteen tai toinen puoliso saa siinä perusteetonta etua. Tilannetta arvioitaessa ratkaisuun vaikuttaa avioliiton kestoaika, puolisoiden yhteistä taloutta edistävät toimet, heidän toimensa omaisuuden kerryttämiseksi ja muut talouteen vaikuttavat toimet. Sovitteluun ei vaikuta puolison käyttäytyminen eikä avioliiton purkautumiseen johtanut syyllisyys.

Osituksen sovittelua käytetään usein silloin, kun puolisoiden varallisuudet ovat hyvin erisuuruiset tai kun kaikki omaisuus on kertynyt ennen avioliittoa. Jos avioliitto tällöin kestää vain lyhyen ajan, olisi omaisuuden puolittaminen kohtuutonta. Sovittelun tuloksena molemmat säilyttävät oman omaisuutensa eikä varakkaampi maksa tasinkoa. Toinen tavallinen tilanne on se, että vain toisella puolisolla on varallisuutta, joka on hankittu yhteisesti pitkän avioliiton aikana. Tällöin avioehtosopimuksen määräys, ettei puolisoilla ole avio-oikeutta toistensa varallisuuteen, johtaisi kohtuuttomuuteen. Silloin vähemmän omistavalle voidaan myöntää osittainen avio-oikeus varakkaamman puolison omaisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palstat 407–409.
Oskar Enqvist.
**Oskar Wilhelm Enqvist** (ven. Оскар Адольфович Энквист, *Oskar Adolfovitš Enkvist*; 28. lokakuuta 1849 – 16. maaliskuuta 1912 Hatsina, Venäjän keisarikunta) oli suomalaista sukua ollut Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali.

Enqvistin vanhemmat olivat meriupseeri Adolf Fredrik Enqvist ja Mathilda Ericsson. Enqvist kävi vuosina 1865–1871 Pietarin merikadettikoulun, ja valmistuttuaan hän sai midshipmanin sotilasarvon. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1874, 2. luokan kapteeniksi 1886 ja 1. luokan kapteeniksi 1894. Hän palveli vuosina 1884–1887 tykkivene *Sivutšilla* ja 1888–1893 fregatti *Pamjat Azovalla*, minkä jälkeen hänet siirrettiin Venäjän Itämeren-laivastoon. Enqvist oli risteilijä *Gertsog Edinburgskin* päällikkönä 1895–1899, 12. meriekipaasin johtajana 1899–1901 ja Nikolajevin sotasataman komendanttina Ukrainassa 1902–1904. Hän sai kontra-amiraalin arvon vuonna 1901.

Venäjän–Japanin sodan puhjettua Enqvist nimettiin toukokuussa 1904 2. Tyynenmeren eskaaderin nuoremmaksi lippumieheksi ja sen risteilijäosaston komentajaksi. Enqvist oli Venäjän meriministerinä tuolloin toimineen suomalaissyntyisen Teodor Avellanin serkku ja suojatti, mutta eskaaderin komentaja amiraali Zinovi Rožestvenski ei halunnut uskoa hänelle itsenäisiä komentajantehtäviä. Enqvist osallistui Rožestvenskin alaisuudessa Itämeren laivaston matkaan Tyynellemerelle ja Tsushiman meritaisteluun 27.–28. toukokuuta 1905. Tappiollisen taistelun toisena päivänä Enqvist päätti upseeriensa vastustuksesta huolimatta perääntyä etelään ja evakuoi kolme taistelusta selvinnyttä risteilijäänsä, *Olegin*, *Auroran* ja *Žemtšugin*, puolueettomaan Manilan satamaan Filippiineille, jossa hän joutui amerikkalaisten internoimaksi. Hän vapautui vankeudesta sodan jälkeen ja palveli vielä nuorempana lippumiehenä Itämeren laivastossa 1906–1907. Vetäytyessään sotapalveluksesta joulukuussa 1907 hän sai vara-amiraalin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Enqvist, Oskar Wilhelm *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Rotem Kowner: *Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*, s. 145. Rowman & Littlefield 2017. Google Books (englanniksi)