recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**If** on ruotsalainen vakuutusyhtiö, jolla on toimintaa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Baltian maissa. Ifissä työskentelee noin 7900 työntekijää. If kuuluu Sampo-konserniin. Ifin toimitusjohtaja on Morten Thorsrud.

Ifin nimi tulee englannin sanasta *if* 'jos'.

Historia
--------

Ifin Suomen konttori Espoon Keilaniemessä 2021.
If perustettiin vuonna 1999 yhdistämällä ruotsalaisen Skandian ja norjalaisen Storebrandin vahinkovakuutustoiminnot. Vuonna 2000 yhtiö perusti Suomeen sivuliikkeen. Vuonna 2002 yhtiöön liitettiin suomalaisen Sammon vahinkovakuutus. Vuonna 2004 Skandia ja Storebrand myivät kaikki Ifin osakkeensa Sammolle. Sen myötä If siirtyi kokonaan Sammon omistukseen. If vakuuttaa kumppaninsa Keskinäisen Vakuutusyhtiö Kalevan kanssa lähes 1,5 miljoonaa ammattiliittojen ja järjestöjen jäsentä.*lähde?*

Marraskuussa 2012 If osti vakuutusyhtiö Trygin Suomen liiketoiminnan. Samalla If solmi mittavan yhteistyösopimuksen Nordean kanssa. Nordea myy Ifin vahinkovakuutuksia henkilöasiakkailleen osana pankkipalveluitaan konttoriverkostossa ja internetissä Suomessa, Ruotsissa ja Baltian maissa.*lähde?*

Lokakuussa 2017 Ifin Suomen liiketoiminnasta vastannut yhtiö *If Vahinkovakuutusyhtiö Oy* on sulautettu ruotsalaiseen emoyhtiöön *If P&C Insurance Holding Ltd (publ)*. Suomessa If toimii emoyhtiön sivuliikkeenä (*If Vahinkovakuutus Oyj, Suomen sivuliike*).

Liiketoiminta-alueet
--------------------

Ifin liiketoiminta on jaettu kolmeen liiketoiminta-alueeseen: henkilöasiakkaat, yritysasiakkaat ja suurasiakkaat. Baltia on erillinen liiketoiminta-alue. If tarjoaa kuluttaja-asiakkailleen muun muassa auto-, koti-, matka-, eläin- ja henkilövakuutuksia.*lähde?*

Johtajavaihdokset
-----------------

Keväällä 2019 Morten Thorsrud aloitti Ifin toimitusjohtajana. Hänen edeltäjänsä oli Torbjörn Magnusson (2002–2019), joka siirtyi Nordean hallituksen puheenjohtajaksi. Magnusson aloitti Sammon konsernijohtajana vuoden 2020 alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Management board *If*. Viitattu 8.2.2019.
2. ↑  Tietoa Ifistä | If *www.if.fi*. Viitattu 12.12.2018.
3. 1 2  Leppänen, Timo: *Merkilliset nimet. Tarinoita yritysten ja tuotteiden nimistä*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2016. ISBN 978-952-222-720-1.
4. ↑  If's Annual Report 2017
5. ↑  Anna Juvonen: If myllää johtoaan, kun luottosoturi nousee Sampoon *Kauppalehti*.  7.2.2019. Viitattu 8.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Ifin verkkosivut

Suomalaiset vakuutusyhtiöt

|  |  |
| --- | --- |
| Vahinkovakuutus | Alandia • Fennia • If • LähiTapiola • Pohjola Vakuutus • Pohjantähti • Suomen Vahinkovakuutus • Turva • Ömsen |
| Henkivakuutus | Aktia • Alandia • Sp-Henkivakuutus • Fennia • Kaleva • LähiTapiola • Mandatum Life • Nordea • Pohjola Vakuutus |
| Eläkevakuutus | Elo • Ilmarinen • Varma • Veritas |
| Erityisvakuutus | Garantia |
**Iffoun alue** (ransk. *région de l’Iffou*) on Lacsin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon itäosassa. Sen pinta-ala on 8 955 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Daoukro. Asukkaita on 311 600 henkeä (vuonna 2014).

Iffoun alue rajoittuu pohjoisessa Hambolin, idässä Gontougon ja Indénié-Djuablinin, etelässä Moronoun ja N’Zin ja lännessä Bélierin ja Gbêkên alueisiin. Alueella virtaavat N’Zi- ja Comoéjoet.

Alue käsittää Daoukron, M’Bahiakron ja Prikron departementit. Kuntia ovat Daoukro, Ettrokro, M’Bahiakro, Ouellé ja Prikro. Aliprefektuureja on 15 ja kyliä 234.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsätalous, käsityöammatit ja kaupankäynti. Maatalous tuottaa riisiä, kahvia, kaakaota, palmuöljyä, kautsua ja cashewpähkinöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iffou *Direction générale de la décentralisation et du développement local*.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 23.8.2020.
2. ↑  RGPH 2014: Région de Iffou *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
3. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
**Erkki Tapio Kilpinen** (s. 20. kesäkuuta 1948 Lahti) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lahden Hiihtoseuraa.

Kilpinen sijoittui Sapporon olympialaisissa 1972 neljänneksi ja Innsbruckissa 1976 kymmenenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli kymmenes Tatralla 1970 ja 12:s Falunissa 1974. Nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1968.

Kilpinen voitti yhdistetyn kilpailun Ruotsin hiihtokisoissa 1972 ja oli kolmas 1976. Holmenkollenin kisoissa hän oli toinen 1976 ja Salpausselän kisoissa kolmas niin ikään 1976. Ainoan Suomen-mestaruutensa hän voitti Savonlinnassa 1976. Samana vuonna hän saavutti mäkihypyn joukkuekilpailussa SM-hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erkki Kilpinen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 25.8.2009. Viitattu 7.7.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Arponen, Antti, ym.: *Talviurheilun tähdet*, s. 308. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
3. ↑  Pristagare i Svenska Skidspelen *skidspelen.se*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 7.7.2011. (ruotsiksi)
4. ↑  Holmenkollrennene *hanslysaker.net*.  Arkistoitu 24.4.2011. Viitattu 7.7.2011. (norjaksi)
5. ↑  Kansainvälinen yhdistetyn mäki +15 km hiihto *lahdenmuseot.fi*.  Arkistoitu 31.10.2007. Viitattu 7.7.2011.
Frenulum on pieni ihopoimu, kiinnitysside siittimen alapinnalla.
**Frenulum** (*esinahan kiinnike*) on pieni ihopoimu, eräänlainen kiinnitysside, siittimen alapinnalla, joka kiinnittää esinahan terskan alapintaan. Frenulumin sanotaan olevan siittimen herkin osa.*lähde?* Lapsuudessa tehdyissä ympärileikkauksissa frenulum usein poistetaan. Frenulumin ollessa liian lyhyt, kääntyy peniksen pää alaspäin esinahkaa taaksepäin venytettäessä. Esinahan kiinnikkeen tiukkuutta esiintyy noin 5 prosentilla ympärileikkaamattomista miehistä. Vaiva on korjattavissa frenuloplastiaksi kutsutulla lääketieteellisellä toimenpiteellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kent Marshall Van De Graaff & R. Ward Rhees: *Schaum's Outline of Human Anatomy and Physiology*, s. 421. McGraw-Hill Professional, 1997. ISBN 9780070668874. (englanniksi)
2. ↑  Terska- ja penisongelmat Miesklinikka.  Arkistoitu 4.6.2008. Viitattu 26. heinäkuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frenulum** Wikimedia Commonsissa
**Frendz** oli Heikki Silvennoisen 1980-luvun alussa johtama rock- ja gospel-yhtye. Se julkaisi kaksi albumia, *A New Kind of Day* vuonna 1981 ja *Final Awakening* vuonna 1982. Levyt julkaisi Discophon.

Kokoonpanossa soittivat Heikki Silvennoinen kitaraa, Petteri Salminen ja Jouko Laivuori kosketinsoittimia, Matti A. Takala rumpuja, Ippe Kätkä rumpuja ja huuliharppua, Mikko Löytty bassokitaraa, Sakari Löytty rumpuja, banjoa ja lyömäsoittimia sekä Eero Pekkonen huilua ja harmonikkaa. Kokoonpanon laulajia olivat Silvennoinen ja Päivi Portaankorva.

Levyjen kappaleet ovat Silvennoisen säveltämiä, ja sanoitukset teki Suomeen asettunut amerikkalainen kuvataiteilija ja kristillinen kirjailija Ronald Fair. Frendz-yhtye oli periaatteessa gospel-yhtye, joka aloitti keikkailun "maallisista" esiintymispaikoista ja siirtyi vasta myöhemmin seurakuntien tilaisuuksiin, mikä aiheutti oudoksuntaa kirkollisissa piirissä.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *A New Kind of Day* (Discophon PL40204, 1980)
* *Final Awakening* (Discophon, 1982)

Lähteet
-------

1. ↑  Fagerlund, Markku: Proggis vaihtui jenkkirokkiin. Heikki Silvennoinen palasi.  *Helsingin Sanomat*, 24.1.1981, s. 19. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 7.12.2020.
2. ↑  A New Kind Of Day -levyn kansiteksti
3. ↑  Saarinen, E. & Haikarainen, R. "Kitara, taivas & gospel" teoksessa *Suomi soi 2 – Rautalangasta hiphoppiin*. Tammi, 2002. Siteerattu opinnäytetyössä Tenhunen, Juha: *Suomi-gospel ja maallistumiskehitys – maallistumisen ilmeneminen Suomi-gospelissa ja kahden levy-yhtiön toiminnassa*, s. 20. Musiikkitieteen pro gradu -tutkielma. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2012. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.6.2018).
**Gearóid Morrissey** (s. 17. marraskuuta 1991 Cork) on irlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin kakkosliigassa pelaavaa Cambridge Unitedia. Oikeajalkainen Morrissey on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Morrissey edusti nuorten tasolla Blackburn Roversia. Hänen ensimmäinen ammattilaisseuransa oli Irlannin 1. divisioonassa tuolloin pelannut Cork City FC, jossa Morrissey debytoi vuonna 2010. Cork nousi kauden 2011 jälkeen Irlannin valioliigaan voitettuaan 1. divisioonan mestaruuden ja Morrissey debytoi valioliigassa kaudella 2012. Hän pelasi pääsarjatasolla kolme kautta pelaten parhaimmillaan 32 ottelua kaudella 2013. Yhteensä hän pelasi Corkin paidassa 131 ottelua ja teki kymmenen osumaa.

Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Morrissey siirtyi Englannin neljänneksi korkeimman sarjatason Kakkosliigan Cambridge Unitediin. Debyytti seurassa tapahtui helmikuussa 2015 FA Cupin ottelussa Manchester Unitedia vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Morrissey edusti vuonna 2007 Irlannin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta pelaten viisi ottelua ilman maaleja ja vuonna 2008 alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta pelaten kahdeksan ottelua ilman maaleja*lähde?*.

Lähteet
-------

1. ↑  >
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Gearóid Morrissey Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
*
NVIDIA GeForceFX 5500
GeForce FX5900
**GeForce FX** tai **GeForce 5** sarja on Nvidian vuodesta 2003 käyttämä brändinimi GeForce 5000 grafiikkasuoritinsarjasta (koodinimet NV30-NV35).

NV30
----

NV30 oli Nvidian ensimmäinen DirectX 9 -näytönohjain. DirectX 9 vaati varjostinsuorittimilta runsaasti lisäominaisuuksia DirectX 8:aan verrattuna, esimerkiksi tuen liukulukulaskennalle. Nvidia yritti ratkaista ongelman lisäämällä aiempien kokonaisluvuilla laskevien varjostinsuorittimien rinnalle toiset, hitaammat liukuluvuilla laskevat suorittimet. Huonona puolena tästä oli huono suorituskyky liukulukulaskentaa käyttävillä DirectX 9 -ohjelmilla. 

Pikseliliukuhihnoja piirillä oli 4 kappaletta, jokaisella oli kaksi tekstuurinlatausyksikköä.
NV30-näytönohjain oli valmistettu 0,13 mikrometrin valmistustekniikalla, ja se sisältää 125 miljoonaa transistoria. Ytimen kellotaajuus näytönohjaimessa oli jopa 500 MHz. Muistiväylä oli 128-bittinen, muistityyppinä oli silloin uusi DDR2.

Näytönohjain vaati täydellä teholla toimiakseen enemmän virtaa kuin AGP-liitin voi antaa, ja tätä varten siinä on lisävirtaliitin. Ohjain toimi tosin ilman lisävirtaliitintäkin, mutta pudotti tällöin muistien ja GPU:n kellotaajuudet puoleen.

Nvidia kehitti GeForce 5800 -näytönohjaimia varten kokonaan uuden jäähdytysratkaisun, jota se nimitti Flow FX:si. Jäähdytyksen ideana oli kuljettaa lämpö kupariputkilla siilille, johon tuli viileää ilmaa tuulettimen kautta. Tuulettimet valmisti Y.S.Tech.

Näytönohjain floppasi pahasti markkinoilla ollen myöhässä, kovaääninen ja häviten pahasti suorituskyvyssä pahasti ATIn Radeon 9700lle. 

NV30 arkkitehtuuri ei kyennyt selviytymään kahdeksasta renderöinti, väritys ja Z-pikselistä kellojaksosta johon kilpaileva R300 piiri kykeni.

NV35
----

NV35 edusti samaa näytönohjainsukupolvea, kuin NV30, mutta siihen oli tehty parannuksia verrattuna NV30-näytönohjaimeen. Surullisenkuuluisaksi tulleesta Flow FX -ratkaisusta oli luovuttu ja siirrytty takaisin "perinteiseen" jäähdytykseen. Suorituskykyä oli parannettu siirtymällä 256-bittiseen muistiväylään sekä myös liukulukuyksiköiden nopeutta oli parannettu, mutta piiri hävisi silti suorituskyvyssä pahasti ATI:n näytönohjaimille.

Ajurihuijaus
------------

Kun Nvidian näytönohjaimet eivät pärjänneet kilpaileville tuotteille näytönohjaimen heikon suorituskyvyn vuoksi, yhtiö päätti tehdä pitkälti optimoidut ajurit. Trillineaarinen ja anisotrooppinen suodatus kokivat eräänlaisia muutoksia, joiden avulla näytönohjainten suorituskyky saatiin näyttämään paremmalta kuin mitä se todellisuudessa oli.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Giovanni Evangelisti** (s. 11. syyskuuta 1961 Rimini) on italialainen uransa päättänyt pituushypyn olympiamitalisti. Olympialaisurallaan Evangelisti oli 179 senttimetriä pitkä ja painoi 70 kilogrammaa.

Ura
---

Evangelistin uran suurin saavutus on olympiapronssimitali vuoden 1984 kesäolympialaisista Los Angelesista tuloksella 824. Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa hän oli neljäs ja vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa hän jäi karsintaan. Evangelisti kilpaili urallaan kolmissa ulkoratojen MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuista Evangelisti saavutti kolme pronssia vuosilta 1985, 1987 ja 1991.

Ulkoratojen EM-kilpailuista Evangelisti saavutti yhden mitalin, pronssia vuodelta 1986 Stuttgartista. Sisäratojen EM-kilpailuista hän saavutti hopean vuodelta 1987 Liévinistä sekä kaksi pronssia vuosilta 1982 ja 1988. Vuoden 1991 Välimeren kilpailuista Evangelisti saavutti pronssia.

Evangelistin ennätys on vuonna 1987 San Giovanni Valdarnossa hypätty 843.

Muuta
-----

Menestyksekkäästä urastaan huolimatta Evangelisti muistetaan ehkä parhaiten vuoden 1987 MM-kilpailuissa tapahtuneesta tapauksesta. Italialaiset toimitsijat mittasivat Evangelistin arviolta 790 senttimetriä pitkän viimeisen kierroksen hypyn tulokseksi 838 cm ja näin pronssimitali meni alun perin hänelle. Lopulta pronssimitalin sai kuitenkin 833 senttimetriä hypännyt Larry Myricks.

Ennätykset
----------

### Ulkona

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **Pituushyppy** | 843 cm | San Giovanni Valdarno | 16. toukokuuta 1987 |

### Sisällä

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **Pituushyppy** | 826 cm | Liévin | 21. helmikuuta 1987 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4  Giovanni Evangelisti Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Lord Arthur Savile's Crime and Other Stories* -kokoelman ensimmäinen painos
**Lordi Arthur Savilen rikos** (engl. *Lord Arthur Savile's Crime*) on Oscar Wilden vuonna 1887 julkaisema novelli. Novelli julkaistiin ensimmäisen kerran *The Court and Society Review* -kirjallisuuslehdessä ja myöhemmin Wilden novellikokoelmassa *Lord Arthur Savile's Crime and Other Stories*. 

Novelli kertoo seurapiireihin kuuluvasta lordi Arthur Savilesta, jonka on tarkoitus mennä pian naimisiin. Savile saa kuitenkin ennen häitä kädestä ennustajalta ennustuksen, jonka mukaan hänen kohtalonsa on tulla murhaajaksi. Lordi päättää tämän jälkeen lykätä häitään siihen asti, että hän on saanut ennustuksen täytettyä.

Aiheesta muualla
----------------

* Lordi Arthur Savilen rikos Gutenberg-projekti. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lord Arthur Savile's Crime and Other Stories
Bruce Vilanch.
**Bruce Vilanch** (s. 23. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan Oscar-palkintojuhlien juontojen käsikirjoittajana sekä visailuohjelma *Hollywood Squaresin* vakituisena osanottajana.

Vilanch opiskeli Ohion osavaltion yliopistossa teatteria ja journalismia ja valmistui 1970. 1970-luvulla hän alkoi kirjoittaa *Chicago Tribune* -lehteen ja 1975 hän esiintyi sivuroolissa elokuvassa *Mahogany*. Vuonna 1978 hän oli mukana käsikirjoittamassa televisiolle tehtyä Tähtien sota -erikoisohjelmaa *The Star Wars Holiday Special*. Hän on vuodesta 1990 käsikirjoittanut erilaisia palkintogaaloja ja on vuodesta 2000 ollut Oscar-palkintogaalan pääkäsikirjoittaja.

Koomikoita ja näyttelijöitä, joille Vilanch on kirjoittanut materiaalia ovat muiden muassa Lily Tomlin, Billy Crystal, Roseanne Barr, Rosie O'Donnell, Paul Reiser, Elizabeth Taylor ja Robin Williams. Hän on kirjoittanut myös useita lauluja, joista tunnetuimpia on yhdessä Jacques Moralin ja Fred Zarrin kanssa tehty, Eartha Kittin vuonna 1983 esittämä "Where Is My Man".

Vilanch on uskonnoltaan juutalainen ja avoimesti homoseksuaali.

Lähteet
-------

1. ↑  Southern, Nathan: Bruce Vilanch: Biography *Allmovie*. Viitattu 10.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Shamberg, Caitlin: This is the guy who writes the Oscars? *salon.com*. Viitattu 10.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  Bruce Vilanch NNDB. Viitattu 10.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Eartha Kitt - Where Is My Man *Discogs*. Viitattu 10.8.2009. (englanniksi)
5. ↑  Weber, Bruce: A Human Pez Dispenser Of Jokes and One-Liners *The New York Times*.  16.5.2000. Viitattu 10.8.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bruce Vilanch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
Brucen ydinvoimala
**Brucen ydinvoimalaitos** on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla. Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala.

Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio-omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita.

Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Visitor CentreArkistoitu kopio (Vierailukeskus) Bruce Power.  Arkistoitu 8.6.2014. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Bruce restart and refurbishmentArkistoitu kopio (Brucen uudelleenkäynnistäminen ja uudistaminen) Ontarion energiavirasto.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  About us (Tietoa meistä) Bruce Power. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
4. ↑  Bruce Power (Yhtiön etusivu) Bruce Power. Viitattu 24.4.2014. (englanniksi)
**Jari Antero Vanttaja** (s. 15. elokuuta 1986 Oulu) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa kaudella 2014–15 Oulun NMKY:tä.

Ura
---

Vanttajan kasvattajaseura on Oulun NMKY, jonka juniorijoukkueissa hän pelasi aina vuoteen 2005 saakka. Suomen suurseuroista Vantaan Pussihukat ja Espoon Honka osoittivat kiinnostuksensa Vanttajaa kohtaan ja näistä kahdesta seurasta Vanttaja valitsi Hongan.

Ensimmäinen kausi SM-sarjassa ei kuitenkaan ollut paras mahdollinen, sillä hän kärsi jalkapöydän rasitusvammasta. Vanttaja siirtyi Suomesta Baylorin yliopistoon, jossa hän pelasi kahden kauden ajan. Vastuu ja peliaika olivat kuitenkin pieniä, joiden takia hän tuli takaisin Suomeen ja teki Team Componentan kanssa yhden vuoden sopimuksen. Yhden kauden jälkeen Karkkilassa Vanttaja siirtyi Namika Lahteen kahden vuoden sopimuksella. Lahden paidassa hän voitti Suomen mestaruuden kaudella 2008–09.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koripallolupaus Jari Vanttaja miettii - muut odottavat  10.5.2005. MTV3. Viitattu 18. kesäkuuta 2009.
2. ↑  Jari Vanttaja Korisliigan Karkkilan riveihin  29.5.2007. MTV3. Viitattu 18. kesäkuuta 2009.
3. ↑  Jari Vanttaja Namika Lahden vahvuuteen  25.6.2008. YLE. Viitattu 18. kesäkuuta 2009.
**Jari Matti Sulander** (s. 14. elokuuta 1971 Nastola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Sulander oli FC Kuusysin kasvatti, mutta pelasi ensimmäiset miesten sarjaottelunsa 1. divisioonan Joutsenon Kullervossa kaudella 1991. Hän kävi JoKussa lainalla myös kausilla 1992 ja 1993.

Debyyttinsä Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa Sulander teki 26. huhtikuuta 1992 ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi Kuusysissä kausien 1992–1995 aikana 57 liigaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Sulanderin debyyttikaudella 1992 joukkue saavutti SM-hopeaa.

Kaudella 1993 Sulander pelasi myös Jarossa, jota hän edusti viidessä ottelussa kauden lopussa pelatussa liigakarsintasarjassa. Kausi 1995 jäi sekä hänen että Kuusysin viimeiseksi liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi vielä Lahden Työväen Palloilijoiden joukkueessa Kakkosta.

Juniorivuosiaan Sulander oli useasti Suomen maajoukkueiden mukana. Hän pelasi kaksi ottelua olympiamaajoukkueessa, 11 ottelua nuorten maajoukkueessa ja 21 ottelua poikien maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*. Jyväskylä: Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
2. ↑  Hirvonen, Juha: *Tavoitteena mestaruussarja – Lappeenrannan ja Joutsenon jalkapalloilun taloudelliset ja yhteisölliset muutokset vuosina 1970–1993*, s. 78–79. Pro gradu. Joensuu: Joensuun yliopisto, 2006. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Liigapelaajat Veikkausliiga. Viitattu 12.12.2010.
**Jari Veli Yliaho** (s. 9. joulukuuta 1957 Virrat) on suomalainen kitaristi, joka on tullut tunnetuksi Juice Leskinen Slam, Juice Leskinen Grand Slam sekä Siberia-yhtyeistä.

Yliaho soitti vuosina 1974–1979 Virroilta kotoisin olevassa Donna-yhtyeessä, josta toinen kitaristi Petteri Salminen oli lähtenyt liittyäkseen Juice Leskisen Juice-yhtyeeseen vuonna 1975. Salmisen tilalle tuli Tapio Manninen.

Vuonna 1979 Salminen oli jättämässä Juice Leskinen Slam -yhtyeen ja Yliahoa pyydettiin Salmisen tilalle. Yliaho liittyi bändiin ja hän ja Salminen soittavatkin molemmat kitaroita Juice Leskinen Slamin -levyllä *XV yö (Tauko III)*. Yliaho ja Salminen soittavat yhdessä esim. kappaleen "Rock 'n Roll 'n Blues 'n Jazz" kitarasoolon. Salmisen väistyttyä kokoonpanosta Yliaho jäi Slamin pääasialliseksi kitaristiksi ja taustalaulajaksi. Yliaho soitti kokoonpanossa syksyn 1981 loppuun, jolloin Juice Leskinen Slam hajosi.

Slamin hajottua Yliaho perusti yhdessä Donnan rumpalin Paavo Kaiholan ja basisti Jari Loisan kanssa Suomen The Policeksikin kutsutun Siberia-yhtyeen. Yhtye julkaisi vuosina 1981–1985 kaksi albumia, joista toinen – *Valkoinen vankila* – oli hitti. Jostain syystä Yliaho sai kuitenkin yhtyeestä tarpeekseen ja liittyi Juice Leskinen Grand Slamiin Sakari Kuosmasen tilalle. Yliaho soitti muun muassa Grand Slamin vuonna 1986 ilmestyneellä *Yölento* LP:llä ja vuonna 1991 ilmestyneellä Grand Slamin "comeback"-levyllä *Taivaan kappaleita*.

Kun Grand Slam meni telakalle vuonna 1991, Yliaho siirtyi soolouralle, jonka aikana hän sävelsi useita kappaleita. Juice Leskinen kuoleman (24.11.2006) jälkeen Yliaho palasi uudelleen koottuun Grand Slamiin, joka esiintyi joitakin kertoja vuosina 2007–2010 Juicen muistoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  18 Juice Leskinen Slam – Outoon valoon (1980) *NRGM*.  8.6.2012. Viitattu 30.7.2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jukamenskoje** (ven. Юка́менское, udmurtiksi Юкаменск, *Jukamensk*) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Lekmaan laskevan Jukamenkajoen suussa 40 kilometriä Glazovista lounaaseen. Kylä on Jukamenskojen piirin keskus. Asukkaita on 4 300 henkeä (vuonna 2002).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1771. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, tataareja ja venäläisiä.

Jukamenskojesta on maantieyhteys Glazoviin. Kylässä toimii leipätehdas, meijeri, pellavanjalostuslaitos sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava yritys. Siellä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, museo ja piirisairaala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Udmurtskaja Respublika: Entsiklopedija*, s. 779. Iževsk: Udmurtija, 2000. ISBN 5-7659-0732-6.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 14.1.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jukamenskojen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Apollon Hypoakraioksen luola** on luola ja antiikin aikainen Apollonille omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulan luoteisrinteessä Kreikassa.

Pyhäkkö oli omistettu Apollon Hypoakraiokselle eli "Korkeuksien alapuolella olevalle Apollonille", mikä viittasi pyhäkön sijaintiin. Luolassa palvottiin Apollonia myös epiteeteillä Patroos ("Isän Apollon") ja Pythios ("Pythonin surmaaja"). Jälkimmäisen mukaan pyhäkkö tunnettiin myös nimellä *Pythion* (m.kreik. Πύθιον). Luola oli kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla 1200-luvulla eaa. Ateenalaiset yhdistivät luolan myyttiseen alkuperäänsä Attikan alkuperäisinä asukkaina, sillä tarun mukaan Apollon makasi luolassa Erekhtheuksen tyttären Kreusan, minkä seurauksena syntyi joonialaisten kantaisä Ion.

Luola on noin 5 metriä leveä ja noin 3 metriä syvä, joskin se on ollut antiikin aikana todennäköisesti syvempi. Pyhäkössä oli kallioon kaiverrettuja syvennyksiä veistoksille. Paikka on tunnistettu sieltä tehtyjen votiiviesinelöytöjen avulla. Kerrotaan, että Delfoihin matkanneet (*pythaistai*) aloittivat matkansa luolalta.

Pyhäkölle johti kukkulan ympäri kiertänyt Peripatos-tie. Luolan itäpuolella sijaitsee kaksi muuta luolapyhäkköä, Olympoksen Zeuksen luola ja Panin luola, ja länsipuolella Klepsydran lähdekaivo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ιερά Σπήλαια Πανός Διός Απόλλωνα Υπακραίου Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 24.4.2016. Viitattu 4.4.2016.
2. 1 2  Goette, Hans Rupprecht: *Athens, Attica and the Megarid: An Archaeological Guide*, s. 54. Routledge, 2012. ISBN 113454393X. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  The Peripatos Walk of the Acropolis *The Athens Key*.  Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 4.4.2016.
4. ↑  Hoff, Michael: A cave to Apollo on the Athenian Acropolis.  *Journal of Roman Archaeology*, January 2004, 17. vsk, s. 714–715. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Price, S. R. F.: *Religions of the Ancient Greeks*, s. 40–41. Key Themes in Ancient History. Cambridge University Press, 1999. ISBN 0521388678. Teoksen verkkoversio.
**Belgian rekisterikilpijärjestelmä** on valtakunnallinen. Se koostuu tällä hetkellä formaatista 1-ABC-234 (1-AAA-001).

Kilpityypit
-----------

Belgiassa kaikille ajoneuvomuodoille on oma kilpityyppinsä.

Kirjainten merkitykset:

CD: Diplomaattiautot

G: Traktorit ja moottorityökoneet

M ja W: Moottoripyörät

O: Oldtimers (yli 25 vuotta vanhat ajoneuvot)

Q ja U: Perävaunut

S: Skootterit

T ja TX: taksit

Y keskimmäisenä kirjaimena (AYA): Neliökilvet

Z keskimmäisenä kirjaimena (AZA): Pikkukilvet

Z: Jälleenmyyjäkilvet

ZZ: Koe- ja siirtokilvet

Historia
--------

### Auton kilvet

Vuosina 1899-1951 käytettiin vaihtuvia kilpiä.

Vuosina 1951-1973 käytettiin viittä merkkiä kymmenellä eri tavalla (A.1234, 1.A.234, 12.A.34, 123.A.4, 1234.A, AB.123, 1.AB.23, 12.AB.3, 123.AB ja A.123.B)

Vuosina 1973-2008 käytettiin kolmea kirjainta ja kolmea numeroa. Formaatti oli siis ABC-123 (AAA-001). Tämä formaatti loppui kesäkuun lopussa 2008, kun YZZ-999 saavutettiin. 

Vuosina 2008-2010 käytettiin kolmea numeroa ja kolmea kirjainta. Formaatti oli siis 123-ABC (001-AAA). Tämä formaatti loppui marraskuun puolivälissä 2010, kun uusi formaatti esiteltiin. 999-CFQ oli viimeinen tämän formaatin jaettu kilpi.

Vuodesta 2010 eteenpäin käytetään yhtä numeroa, kolmea kirjainta ja kolmea numeroa. Formaatti on siis 1-ABC-123 (1-AAA-001). Nyt (syyskuussa 2021 ) ollaan 2-sarjan B-alkuisissa. Uuteen kilpityyppiin tuli EU-tunnus, mikä puuttui aikaisemmista tyypeistä. Uusi kilpityyppi on leveämpi kuin entinen (entisen leveys on 340 x 110 mm, uuden 520 x 110 mm). Uuteen kilpityyppiin siirryttäessä otettiin käyttöön uusi kirjain, O. Kirjaimet I, M, Q ja W otettiin käyttöön vuonna 2000. I, M, O, Q, W poistettiin kaikki 2014, mutta M, Q, ja W palasivat takaisin 2017.

### Moottoripyörän kilvet

Vuosina 1951-1973 käytettiin viittä merkkiä. Ensimmäinen kirjain oli E, G, L, M tai P. 

Vuosina 1973-2010 käytettiin ABC 123-formaattia. Alkukirjain oli vuosina 1973-2006 M, ja vuosina 2006-2010 W. Viimeinen jaettu kilpi oli WNA 999.

Vuosina 2010-2014 käytettiin formaattia 1-MAA 001. 

Vuodesta 2014 eteenpäin käytetään formaattia M-AAA 001.

### Perävaunun kilvet

Ennen vuotta 1973 perävaunuissa oli sama tunnus kuin vetoautoissa.

Vuosina 1973-2010 käytettiin ABC-123-formaattia. Alkukirjain oli vuosina 1973-2001 U, ja vuosina 2001-2010 Q. Viimeinen jaettu kilpi oli QLE-999.

Vuosina 2010-2014 käytettiin formaattia 1-QAA-001. 

Vuodesta 2014 eteenpäin käytetään formaattia Q-AAA-001.
**Apollodoros** (n. 100 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi ja epikurolaisen koulun johtaja Ateenassa.

Diogenes Laertioksen mukaan Apollodoroksen lisänimi oli *Puutarhantyranni* (κηποτύραννος, *Kēpotyrannos*), koska hän johti Epikuroksen Puutarha-nimellä tunnettua koulua tyrannin ottein. Apollodoros oli Zenon Sidonlaisen opettaja. Zenonista tuli hänen seuraajansa koulun johdossa.

Apollodoroksen kerrotaan kirjoittaneen noin 400 kirjaa, mutta ne ovat kaikki kadonneet. Ainoastaan kaksi teoksista mainitaan nimeltä. Toisen nimi oli *Epikuroksen elämä*. Toisen nimi oli *Oppien kokoelma*, jossa hän väitti, että Epikuros oli kirjoittanut enemmän omaperäisiä teoksia kuin stoalainen Khrysippos, koska vaikka Khrysippos olikin kirjoittanut 700 kirjaa, ne olivat täynnä lainauksia muiden kirjoittamista teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 234. Osa I. Little, Brown, 1859. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* X.
3. ↑  DL VII.180.

Antiikin filosofia – Epikurolainen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Epikuros · Metrodoros · Polyainos · Leontion · Karneiskos · Hermarkhos · Idomeneus · Leonteus · Themista · Kolotes · Polystratos · Dionysios Lamptrailainen · Basileides · Diogenes Tarsoslainen · Demetrios Lakonialainen · Filodemos · Apollodoros · Zenon Sidonlainen |
| Roomalainen aika | Amafanius · Titus Albucius · Lucretius · Faidros · Patron · Siron · Diogenes Oinoandalainen · Catius |
**Zuihitsu** (随筆) on japanilaisen kirjallisuuden lajityyppi, jossa kirjailija kuvailee satunnaisia, henkilökohtaisia tapahtumia. Kirjaimellisesti zuihitsu tarkoittaa "siveltimen myötä" sanan muodostuessa kahdesta kiinalaisesta kirjoitusmerkistä, ’seurata’ ja ’sivellintä’.

Tyylin luoja oli Sei Shōnagon, jonka vuonna 1002 kirjoitettu teos *Päänaluskirja* (*Makura no sōshi*) sisältää hajanaisessa järjestyksessä päiväkirjakatkelmia, huomioita hovielämästä, esteettisiä arvostelmia ja sekalaisia mietelmiä.

Muita tunnettuja zuihitsu-teoksia ovat Kamo no Chōmein *Hōjōki* (1212) ja Yoshida Kenkōn *Joutilaan mietteitä* (*Tsurezuregusa*, noin 1330-1331).

Lähteet
-------

1. ↑  Nieminen, Kai: Japanin kieli ja kirjallisuus. Teoksessa Fält, Olavi K. ym. (toim.): *Japanin kulttuuri*, s. 327. Helsingissä: Otava, 1994. ISBN 951-1-12746-2.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Zuihitsu
**Traidenis** oli Liettuan suuriruhtinas vuosina 1269–1282. Traideniksen onnistui palauttamaan Liettuan alueelliseksi mahdiksi Mindaugasin murhaa seuranneen kaoksen jälkeen. Traidenis oli myös ensimmäinen tunnettu Liettuan hallitsija, joka ei kuollut väkivaltaisesti.

Vallassa
--------

Kernaven mäkilinnat toimivat Traideniksen tukikohtana.
Kernaven ruhtinaana toiminut Traidenis nousi Liettuan suuriruhtinaaksi syrjäyttämällä Vaišvilkasin jälkeen valtaan nousseen galitsialaisen ruhtinaan Švarnon.

Traidenis teki talvella 1270 sotaretken Liivinmaalle, ja he marssivat Saarenmaalle saakka. Paluumatkalla 9. helmikuuta he kohtasivat Liivinmaan ritariston ja tanskalaiset Karusen lähellä merenjäällä. Liettualaiset voittivat ja ritariston mestari Otto von Lutterberg kaatui taistelussa. Oton seuraaja Andreas von Westfalen joutui niin ikään Traideniksen surmaamaksi.

Liivinmaalaiset hyökkäsivät vuonna 1272 Semgalliaan, jonne he perustivat Väinänlinnan seuraavana vuonna. Traidenis hyökkäsi linnaa vastaan, mutta liettualaiset joutuivat paikalle tuomistaan katapulteista huolimatta luopumaan sen valloituksesta vuonna 1278.

Traidenis soti vuodesta 1274 vuoteen 1276 myös Kultaisen ordan mongolien tukemaa Galitsia-Volynian vastaan. Traideniksen onnistui kuitenkin vahvistamaan asemiaan Mustassa Rusissa, ja liettualaiset ottivat haltuunsa Novgorodokin, Grodnon ja Slonimin. Traidenis teki ryöstöretkiä Puolan alueelle. Hän jätti kuitenkin rauhaan Masovian, johon Traidenis oli luonut suhteet naittamalla tyttärensä Gaudemundan Masovian ruhtinas Boleslav II:lle.

Valtakauden loppu
-----------------

Vuonna 1279 ritaristo hyökkäsi Liettuaan ryöstellen paikallisia kyliä ja polttaen Kernaven. Traidenis hyökkäsi jo palaamassa olleita ritareita vastaan 5. maaliskuuta 1279 lähellä Aizkrauklea. Liettualaiset voittivat taistelun, ja ritariston mestari Ernst von Rassburgista tuli jo kolmas Traideniksen tappama mestari. Semgallit julistivat itsensä Liettuan alamaisiksi ja pyysivät tukea ritarikuntaa vastaan Liettualta. Traidenis valloitti vuonna 1281 Jersikan linnan ja vaihtoi sen Väinänlinnaan. Traidenis kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen vuonna 1282. Hänen kuolemansa jälkeen ritarikunnan onnistui viimein vakiinnuttaa asemansa valloittamillaan balttialueilla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aulis Kallio: *Liettuan historia*, s. 41. Tampere: Jagellonica-kulttuuriyhdistys ry, 2009. ISBN 978-951-98665-3-6.
2. 1 2 3 4  Kallio 2009, s. 42.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Apollon Omfalos** oli Apollon-jumalaa esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos ja siitä alkunsa saanut veistostyyppi. Alkuperäinen veistos oli tehty klassisella kaudella noin vuonna 460 eaa. Se on kadonnut, mutta se tunnetaan myöhempien roomalaisaikaisten marmorikopioiden perusteella.

Apollon Omfalos, yksityiskohta kasvoista.
Veistos esitti Apollonin seisovana alastomana nuorukaisena. Kirjallisten lähteiden perusteella alkuperäisen veistoksen tekijä oli Kalamis. Eräs veistoksen marmorinen kopio on Kansallisessa arkeologisessa museossa (sali 15) Ateenassa. Se on tehty 100-luvulla jaa. ja sen korkeus on 1,76 metriä. Veistos löydettiin Dionysoksen teatterin raunioista vuonna 1862 ja sai napaan (*omfalos*) viittaavan nimensä siitä, että lähellä oli maailmannapaa (Omfalos) esittänyt jalusta. Jalusta ei kuitenkaan ilmeisesti liity veistokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Omphalos Apollo Type (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. ↑  Omphalos Apollo *Museum of Classical Archaeology Databases*. University of Cambridge. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apollon Omfalos** Wikimedia Commonsissa
Émilienne d’Alençon
**Émilienne d’Alençon** (17. heinäkuuta 1870 Pariisi - 14. helmikuuta 1945 Nizza) oli ranskalainen näyttelijä, tanssija ja kurtisaani. Hän oli Liane de Pougyn ja Cléo de Méroden ohella aikansa kuuluisimpia kurtisaaneja*tarvitaan parempi lähde*

Viisitoistavuotiaana d’Alençon karkasi kotoaan romanitaustaisen viulunsoittajan kanssa. Julkisuuteen hän tuli vuonna 1898 Cirque d’Étéssä, jossa esiintyi koulutettujen kanien kanssa. 

Belgialaisten kuningas Leopold II kutsui d’Alençonia intohimonsa kohteeksi ja tällä oli suhde Jacques d’Uzèsin kanssa, joka oli perinyt shamppanjamerkki Veuve Clicquot’n perustajan omaisuuden. D’Alençonin tiedetään seurustelleen myös Walesin prinssin, tulevan kuningas Edward VII:n sekä Saksan keisari Vilhelm II:n kanssa. Aikansa tunneistuista naisista hänellä oli intiimisuhteet Renée Vivienin, Liane de Pougyn, Valtesse de la Bignen ja Louise Weberin eli La Gouluen kanssa.  

D’Alençon jätti Pariisin näyttämöt ja yöelämän vuonna 1906. Hän meni tuolloin naimisiin jockey Percy Woodlandin kanssa. Hänen runokokoelmansa *Sous la masque* ilmestyi vuonna 1918. Myöhemmällä iällä kehittnyeet pelihimo ja päihdeongelmat veivät hänet köyhyyteen.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Époisses de Bourgogne** on ranskalainen juusto, jota valmistetaan Côte-d'Orin departementissa sijaitsevassa Époisses’n kylässä.

Yleensä pelkästään **Époisses**’ksi sanottua juustoa valmistetaan raa’asta lehmänmaidosta, ja sillä on niin voimakas haju, että sen kuljetus julkisissa kulkuneuvoissa on kielletty. Juusto on ympyrän muotoinen ja halkaisijaltaan 10-18 cm. Sillä on tunnusmerkillinen oranssinpunainen väri, ja sitä myydään ympyrän muotoisessa puurasiassa. Juuston seuraksi sopii parhaiten punaviini (burgundinviini) tai jopa Sauternes-viini.

Napoleon piti juustosta erityisen paljon, ja tunnettu herkuttelija Jean Anthelme Brillat-Savarin kutsui sitä "juustojen kuninkaaksi".

Lähteet
-------

1. ↑  Välttele näitä! Viisi haisevinta lomakohdetta *Ilta-Sanomat*.  23.04.2012.  Arkistoitu 5.5.2012. Viitattu 23.04.2012.  Archive.org
2. ↑  Masui, Kazuko; Tomoko Yamada (1996). *French Cheeses*. Dorling Kindersley, 133. ISBN 0-7513-0896-X. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Époisses de Bourgogne** Wikimedia Commonsissa
**Maria Lasonen-Aarnio** (s. 1979) on suomalainen filosofi, joka toimii filosofian professorina Helsingin yliopistossa. Hänen tutkimusalojaan ovat erityisesti filosofinen tietoteoria ja mielenfilosofia.

Ennen filosofian opintoja Lasonen-Aarnio opiskeli ensin vuoden musiikkitiedettä keskittyen säveltämiseen. Hän valmistui Helsingin yliopistosta 2002 ja Oxfordin yliopistosta 2005, missä hän myös väitteli filosofian tohtoriksi 2010.

Lasonen-Aarnio toimi vuodesta 2010 apulaisprofessorina Michiganin yliopistossa ja vuosina 2015–2018 lähtien urapolku (tenure track) -toimessa (associate professor). Hän siirtyi Helsingin yliopistoon saatuaan syksyllä 2017 Euroopan tutkimusneuvoston (ERC) tutkimushankerahoituksen *Success and Competence in Epistemology and Beyond* -projektiin.

Vuonna 2014 Lasonen-Aarnio sai Sanders Prize in Philosophy of Mind -palkinnon. Hänelle myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian Humanistipalkinto vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Filosofia vei nuoren tutkijan maailmalle  19.10.2018. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 17.6.2023.
2. ↑  Onko salaliittoihin uskova ihminen epärationaalinen? | Helsingin yliopisto *www.helsinki.fi*. Viitattu 6.11.2021.
3. 1 2  CV *Marialasonen.com*. Viitattu 17.6.2023.
4. ↑  Rautio, Pekka: Euroopan tutkimusneuvoston rahoitus neljälle Helsingin yliopiston tutkijalle *Helsingin yliopisto*.  7.9.2017. Viitattu 15.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Maria Lasonen-Aarnion verkkosivut (englanniksi)
* Maria Lasonen-Aarnio Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
* Lasonen-Aarnion sivu Michiganin yliopistossa
* Lasonen-Aarnion Philpapers-sivu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Maria Klemetz**  
 (c) 2006 Kai Talas
**Maria Andrea Kathrine Klemetz** (o.s. **Diesen**, s. 28. joulukuuta 1976 Kuusankoski) on suomalainen kilpapurjehtija. Hän kuuluu Silja Lehtisen yngling-venekuntaan.

Ura
---

Klemetz edustaa Nyländska Jaktklubbenia. Hänen valmennuksestaan vastasi yhdysvaltalainen Chris Winter (2006–2007), Ville Väresmaa (2006–2008), brittiläinen Andy Beadsworth (2007–2008), brittiläinen Steve Mitchell (2008) sekä hollantilainen Annelies Thies (2008 mukaan lukien olympiakisat Qingdaossa) .

Klemetz purjehti Maria Saarikallion kanssa 470-luokassa vuosina 1999–2005. Heidän valmennuksesta vastasi virolainen Märt Loog (2000–2004). He sijoittuivat kuudenneksi ISAF:n MM-kisoissa 2002. 

Vuonna 2008 Klemetz sai MM-pronssia match race -luokassa Silja Lehtisen kipparoimana. Hänen edustamansa yngling-venekunta edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 2008 sijoittuen 11:nneksi .

Yksityiselämä
-------------

Klemetz on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän valmistelee filosofian tutkintoa Helsingin yliopistossa. Hänellä on yksi lapsi, **Botho**-poika, syntynyt 2005. Soulin olympialaisissa purjehtineet Bettina Lemström ja Annika Mannström (o.s. Lemström) ovat Klemetzin serkkuja.

Arvokisasijoitukset
-------------------

* 470-luokka
	+ 2000 EM-kilpailuissa 25.
	+ 2001 EM-kilpailuissa yhdeksäs
	+ 2002 MM-kilpailuissa (ISAF) kuudes, MM-kilpailuissa 24. EM-kilpailuissa 20.
	+ 2003 MM-kilpailuissa 23.
	+ 2004 MM-kilpailuissa 35.
* Yngling
	+ 2006 MM-kilpailuissa 29.
	+ 2007 MM-kilpailuissa 11.
	+ 2008 MM-kilpailuissa seitsemäs, olympiakisoissa 11.
* Match racing
	+ 2008 MM-kilpailuissa pronssia

Lähteet
-------

* Esittely Suomen olympiakomitean sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 2009*, s. 54. Minerva Kustannus Oy, 2009. ISBN 978-952-492-254-8.
2. ↑  Peking-kisasivut (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen olympiakomitea 15.8.2008 Viitattu 17.8.2008
**Melanijan tie** (latv. *Melānijas hronika*) on vuonna 2016 valmistunut latvialais-suomalais-tšekkiläinen yhteistuotantoelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut latvialainen elokuva- ja oopperaohjaaja Viesturs Kairišs, ja sen suomalaisena tuottajana toimii Klaus Heydemann. Elokuva on kaikkien aikojen suurimpia latvialaisia elokuvatuotantoja. Se on historiallisiin tositapahtumiin perustuva elokuva, joka pohjautuu latvialaisen Melānija Vanagan omaelämäkerralliseen romaaniin. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1940–1950-luvun Latviaan, aikaan jolloin Josif Stalinin vainoissa tuhansia ihmisiä karkotettiin Baltian maista Siperiaan. Elokuva kuvattiin osittain Pohjois-Karjalassa Kolin kansallispuistoissa.

Elokuvan päähenkilö Melanija joutuu poikansa kanssa keskelle taigaa, työleirille kolhoosiin, jossa heitä kohdellaan kuin orjia. He joutuivat taistelemaan sairauksia, nälkää ja kylmää vastaan. Aviomies on viety muualle. Melanija kirjoittaa tälle rakkauskirjeitä tietämättä, mihin mies tai kirjeet päätyvät.

Elokuvan ensi-ilta Latviassa oli vuoden 2016 marraskuun alussa, ja vuoden loppuun mennessä sen näki yli 70 000 katsojaa.

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Henri Waltter Rehnströmin mukaan *Melanijan tie* on synkkä tunnelmakuva elämästä Siperiassa ilman täydellisesti eheää draaman kaarta. Vuodenajat vaihtuvat yllättäen, mutta arki pysyy samanlaisena. Suomalaisen Jussi Rautaniemen (*Hymyilevä mies, Korso*) leikkaus rytmittää tilanteet Rehnströmin mielestä vaikuttavaksi kokonaisuudeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Melanijan tie. *Suomen elokuvasäätiö*.  Arkistoitu 18.1.2017. Viitattu 12.1.2017.
2. ↑  Melanijan tie – Synopsis *Finnkino*.  Arkistoitu 16.1.2017. Viitattu 12.1.2017.
3. ↑  Bergman, Sampo: Melanijan tie *Film-O-Holic.com*.  31.12.2016. Viitattu 9.1.2021.
4. ↑  Melanijan tie *Episodi*. Viitattu 12.1.2017.
5. ↑  Kolin ja Enon maisemat ovat kuin elokuvan Siperiaa *Karjalainen*.  28.12.2016.  Arkistoitu 18.1.2017. Viitattu 12.1.2017.
6. ↑  Rehnström, Henri Waltter: Elokuva-arvio: Siperialainen kärsimyksen fresko *Turun Sanomat*.  30.12.2016.  Arkistoitu 21.4.2019. Viitattu 21.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan esittely Latvian elokuvasäätiön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Melassilaki** (engl. *Molasses Act*) oli Ison-Britannian parlamentin vuonna 1733 säätämä laki, jolla määrättiin vero ei-brittiläisistä siirtomaista brittien Pohjois-Amerikan siirtokuntiin tuotavalle melassille, sokerille ja rommille.

Lain tarkoituksena oli suosia Brittiläisen Länsi-Intian sokerinviljelijöitä, jotka muuten eivät luonnonolojen vuoksi kyenneet kilpailemaan hinnoissa Ranskan Länsi-Intian sokerintuottajien kanssa. Pohjois-Amerikan siirtokuntalaiset vastustivat lakia, koska heidän mielestään Brittiläinen Länsi-Intia ei tuottanut tarpeeksi melassia heidän tarpeisiinsa. Melassia käytettiin rommin valmistukseen, joka oli Uudessa-Englannissa merkittävä tuotannonala. Siellä tuotetun rommin hinnan nostaminen melassiveron vuoksi olisi heikentänyt markkinoilla sen kilpailukykyä ja menekkiä. Melassilailla ei siksi ollutkaan käytännön vaikutusta, sillä siirtokuntalaiset kiersivät sitä salakuljetuksella.

Melassilain tilalle säädettiin vuonna 1764 sokerilaki, josta tuli yksi Amerikan vallankumoukseen johtanutta kehitystä lietsoneista kiistanaiheista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Molasses Act (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 20.1.2014 (englanniksi)
**Joutsan lukio** on Joutsan kirkonkylällä toimiva lukiokoulutusta antava oppilaitos. Koulu on profiloitunut hyväksi yleislukioksi.

Samalla kiinteistöllä (Koulutie 2) toimii Joutsan yhtenäiskoulu.

Perustaminen ja historia
------------------------

Lukion perustaminen juontaa Joutsassa vuoteen 1946, jolloin Joutsan Yhteiskoulun Kannatusyhdistys ry sai luvan perustaa oppikoulun. Ensimmäisenä rehtorina toimi Antti Hossola. Muista alkuvuosien opettajista mainittakoon muun muassa jääkärieversti Iivari Kauranen. Uuden koulurakennuksen vuonna 1960 suunnitteli arkkitehti Aarne Ehojoki.

Lukio-oikeudet Joutsan Yhteiskoulu sai vuonna 1961. Samana vuonna myös nykyinen lukiorakennus valmistui. Joutsan Yhteiskoulu siirtyi kunnan omistukseen vuonna 1973 ja vuotta myöhemmin siirryttiin peruskoululaitokseen. Tässä vaiheessa syntyi Joutsan lukio.

2000-luvun alkuvuosista lukion opiskelijamäärä on merkittävästi laskenut. Vielä vuonna 2009 lukiolaisia oli yhteensä 120, mutta vuonna 2018 opiskelijoita oli 78. Pääosa oppilaista tulee Joutsan, Luhangan ja Hartolan kuntien alueelta.

Peruskorjaus
------------

Joutsan yhtenäiskoulun yläkoulun ja Joutsan lukion rakennukset ovat osa Joutsan koulukeskusta.
Joutsan lukiorakennuksen peruskorjaus aloitettiin maaliskuussa 2007. Väistötiloina toimivat muun muassa Joutsan Opintola ja työväentalo. Koulu palasi takaisin lukiorakennukseen vuoden 2008 alussa. Rakennus vihittiin uudelleen käyttöön toukokuussa 2008.

Uudisrakennukseen koulu muutti yhtenäiskoulun kanssa vuonna 2013.

Rehtorit
--------

1946–1967 Antti Hossola, 1967–1998 Rauno Kivistö, 1998–2003 Paavo Valkonen, 2003–2012 Seppo Degerman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joutsan lukio Joutsan kunta via peda.net. Viitattu 24.8.2019.
2. 1 2  Joutsan lukio Joutsan kunta, joutsa.fi. Viitattu 24.8.2019.
3. 1 2  Lukiokoulutuksen uudet opiskelijat, opiskelijat ja ylioppilastutkinnon suorittaneet (xlsb (Excel)) (Valitse vasemman sivupalkin Suodattimet valikosta: Oppilaitos - Joutsan lukio) Opetushallituksen tilastopalvelu Vipunen, vipunen.fi. Viitattu 24.8.2019.
4. ↑  Joutsan yhtenäiskoulu Joutsan kunta via peda.net. Viitattu 24.8.2019.
5. ↑  Joutsan lukion historiikki, viitattu 12.11.2021 (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Joutsan lukion 50-vuotishistoriikki, Kivistö R. 1996, Joutsan lukion verkkosivut, viitattu 24.7.2008, (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Joutsan lukion verkkosivut, viitattu 24.7.2008 [vanhentunut linkki]
8. ↑  Joutsan yhtenäiskouluArkistoitu kopio Joutsan kunta, joutsa.fi.  Arkistoitu 24.8.2019. Viitattu 24.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Joutsan Kotiseutulehti 2011: mm. kirjoitus Joutsan lukion 50-vuotisjuhlasta
* Joutsan lukion esite (pdf, 2018) (Arkistoitu – Internet Archive)