recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lasse Norman Leth** (aiemmin  **Lasse Norman Hansen**, s. 11. helmikuuta 1992 Fåborg) on tanskalainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän on ratapyöräilyn kaksinkertainen olympiavoittaja, nelinkertainen maailmanmestari ja kaksinkertainen Euroopan-mestari. Hän avioitui ratapyöräilyn olympiamitalisti Julie Lethin kanssa vuonna 2022 ja he ottivat käyttöön yhteisen sukunimen Norman Leth.

Ratapyöräily
------------

Hansen voitti Lontoon olympialaisissa 2012 kultaa omniumista, Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia joukkuetakaa-ajosta sekä omniumista ja Tokion olympialaisissa 2020 kultaa pariajosta sekä hopeaa joukkuetakaa-ajosta. Hän on myös saavuttanut kaksitoista MM-mitalia, joista neljä on kultaista, kolme hopeista ja viisi pronssista. Pariajosta hänellä on kaksi kultaa ja hopea, joukkuetakaa-ajosta kaksi kultaa, yksi hopea ja neljä pronssia sekä omniumista yksi MM-hopea ja yksi pronssi. EM-kilpailuista hänellä on kaksi kultaa, kolme hopeaa ja yksi pronssi. Hän voitti junioreiden takaa-ajon maailmanmestaruuden 2010.

Maantiepyöräily
---------------

Maantiepyöräilyssä Hansen kilpaili 2011 Team Concordia Forsinkring - Himmerland -joukkueessa. Vuosina 2012–2013 hän edusti Blue Water Cycling -tallia, 2014–2015 Garmin-Sharpia / Cannondale-Garminia, vuonna 2016 Stölting Service Groupia, vuosina 2017−2018 Aqua Blue Sportia, 2019–2020 Corendon-Circus / Alpecin–Fenix -joukkuetta, 2021 Team Qhubeka Assosia ja vuodesta 2022 Uno-X Pro Cycling Teamia.

Norman Hansen saavutti junioreiden aika-ajon MM-pronssia 2009. Hän voitti seitsemännen etapin Rás Tailteann -kilpailussa 2012. Seuraavana vuonna hän voitti GP Herning -ajon, alle 23-vuotiaiden Eschborn-Frankfurt City Loop -kilpailun sekä Tour de Berlinin toisena etappina käydyn aika-ajon. Hän saavutti lisäksi MM-pronssia alle 23-vuotiaiden aika-ajossa. Vuonna 2015 hän voitti viidennen etapin Tour of Albertassa. Hän voitti 2017 Sveitsin ympäriajon mäkikirikilpailun. Seuraavana vuonna hän voitti Herald Sun Tourin ensimmäisen etapin. Saman vuoden Tanskan ympäriajossa hän voitti avausetapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Vuoden 2019 Tanskan ympäriajossa hän voitti kolmannen etapin.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Dansk stjernepar er blevet gift: Nu hedder de Norman Leth *seoghoer.dk*.  3.11.2022. Viitattu 17.8.2023. (tanskaksi)
2. ↑  Track Cycling - Lasse Norman HANSEN *the-sports.org*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Lasse Norman Hansen *cyclingarchives.com*. Viitattu 2.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  2023 UCI Cycling World Championships - Track *uci.org*. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Heidi Cecilia Eriksson** (s. 27. huhtikuuta 1986 Uusikaarlepyy) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 2013 saakka IF Nykarlebynejdeniä ja sen jälkeen IK Falkenia. Häntä valmentaa Guy Storbacka.

Eriksson on voittanut aikuisten Suomen mestaruuskisoissa 1 500 metrillä hopeaa Tampereella 2008 sekä pronssia Espoossa 2009, Kajaanissa 2010, Turussa 2011 ja Porissa 2015. 5 000 metrillä hän voitti kultaa Turussa 2011. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 1 500 metrillä ja 3 000 metrillä Helsingissä 2011. Pronssia hän on saanut 800 metrillä Mustasaaressa 2009 ja Jyväskylässä 2017 sekä 1 500 metrillä Joensuussa 2008, Mustasaaressa 2009, Tampereella 2012, Tampereella 2016 ja Jyväskylässä 2017. Viestijuoksun SM-kilpailuista hänellä on 4 × 800 metrin viestistä neljä kultaa (2010, 2014, 2015, 2016) ja yksi hopea (2011).

Erikssonin ennätys 800 metrillä on 2.04,80, jonka hän juoksi 24. heinäkuuta 2011 Lapinlahden Eliittikisoissa. 1 500 metrillä hänen ennätyksensä on 4.14,87, jonka hän juoksi Sollentunassa, Ruotsissa 28. kesäkuuta 2011. 3 000 metrillä Erikssonin ennätys on 9.13,12, jonka hän juoksi Helsingissä 31. toukokuuta 2011.

Myös Heidi Erikssonin siskot Sandra ja Zenitha ovat kestävyysjuoksijoita.

Lähteet
-------

* Heidi Eriksson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Trio Erikssoneita Ruotsi-ottelussa: Toivottavasti taakse jää yhdeksän ruotsalaista


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Hakusana "ihmelapsi" ohjaa tänne. Ihmelapsi on myös Kauko Röyhkän albumi ja brittiläinen elokuva vuodelta 1985.*
Wolfgang Amadeus Mozart on tunnetuimpia esimerkkejä lapsinerosta. Kuvassa Mozart 6-vuotiaana asussa, jonka hän sai esiinnyttyään keisarilliselle hoville Wienissä vuonna 1762.
**Lapsinero** tai **ihmelapsi** on poikkeuksellisen lahjakas lapsi, joka kykenee jollain alueella aikuismaisiin, jopa ammattilaistasoisiin suorituksiin. Jonkun lapsen nimeäminen neroksi on määritelmäkysymys, kuten nerous ylipäätään.

Lapsineroja on eniten musiikissa, shakissa ja matematiikassa, koska ne ovat aloja, joissa on selvä ja johdonmukainen rakenne tai säännöt. Lapsineroja on vähemmän sellaisilla aloilla, jotka ovat vaikeammin mitattavia.

Lapsinerot syntyvät usein tavallisiin perheisiin. Poikkeuslahjakkuuden kehittymisessä on kyse psykologisten, sosiologisten, biologisten ja historiallisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta. Lapsinerot katoavat yleensä julkisuudesta murrosiän jälkeen, ja heistä kasvaa tavallisia aikuisia. Joistakin harvoista lapsineroista kehittyy aikuisena oman alansa mestareita.

Kuuluisia lapsineroja ja ihmelapsia
-----------------------------------

* Maria Gaetana Agnesi
* Jeremy Bentham
* José Raúl Capablanca
* Thomas Chatterton
* Frédéric Chopin
* Karl Friedrich Gauss
* Murray Gell-Mann
* Heimo Haitto
* David Helfgott
* S. E. Hinton
* Michael Jackson
* Felix Mendelssohn Bartholdy
* Wolfgang Amadeus Mozart
* Blaise Pascal
* Pablo Picasso
* Arthur Rimbaud
* William James Sidis
* Thomas Young

Katso myös
----------

* Savant

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sinkkonen, Jari: Ihmelapsen huippulahjakkuus on sekä siunaus että kirous *Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim*.  2011. Viitattu 4.4.2022.
2. 1 2 3 4  Uusikylä, Kari: Yhdeksänvuotias "lapsinero" *kariuusikyla.com*.  23.11. 2019. Viitattu 4.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lapsinero** Wikimedia Commonsissa
| "Loser"Beck |
| --- |
| Singlen "Loser" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Mellow Gold* |
|  Äänitetty  | 1992 |
|  Julkaistu | 8. maaliskuuta 1993 |
|  Formaatti | CDS, kasettisingle, 7" single, 12" single |
|  Tekijä(t) | Beck & Karl Stephenson |
|  Tuottaja(t) | Beck, Karl Stephenson, Tom Rothrock |
|  Tyylilaji | alternative rockabstrakti hip hop |
|  Kesto | 03.55 |
|  Levy-yhtiö | Bong Load Custom, DGC |
| Beckin muut singlet |
| "MTV Makes Me Want to Smoke Crack"1993 | "Loser"1993 | "Pay No Mind (Snoozer)"1994 |

**Loser** on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorock-muusikko Beckin single. Se julkaistiin 8. maaliskuuta 1993, ja sen on kirjoittanut Beck ja tuottaja Karl Stephenson, jotka myös tuottivat laulun Tom Rothrockin kanssa. Kappale nousi nopeasti suosituksi ja 10. sijalle Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalle huhtikuussa 1994 ollen Beckin ensimmäinen suuri listahitti.*lähde?*

*Loser* on myös mukana Beckin albumilla *Mellow Gold*. Kappale on myynyt kultalevyn verran Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.*lähde?*

Sävellys
--------

Vaikka kappale yleensä luokitellaan vaihtoehtorockiksi, siinä on vaikutteita bluesista, hip hopista ja folk-musiikista.*kenen mukaan?*

Cover-versiot
-------------

'Loserista' on tehty useita lainakappaleita eli covereita. Ruotsalainen suomalaissyntyinen muusikko Markoolio on samplannut kappaleen kuoro-osuuden erääseen kappaleeseensa.*lähde?*

Aiheesta muualla
----------------

* , virallinen Loser-musiikkivideo
**Mika Honkalinna** (s. 8. elokuuta 1964 Anjala) on suomalainen luonnonvalokuvaaja ja kirjoittaja. 

Honkalinna aloitti luontokuvaharrastuksen jo 14-vuotiaana, ammatikseen hän on kuvannut ja kirjoittanut vuodesta 1998 lähtien. Hän valokuvaa pohjoisen metsäluontoa ja kirjoittaa esseitä ihmisen ja luonnon välisestä vuorovaikutuksesta. Työssään Honkalinna pyrkii huolelliseen ja teknisesti tinkimättömään ilmaisuun. Hän on kirjoittanut satoja sanomalehtikirjoituksia, sekä julkaissut viisi kirjaa.

Eräs Honkalinnan viime aikojen tärkeimmistä kuvauskohteista on huuhkaja. Honkalinna on kuvannut petolinnun ja ihmisen rinnakkaiseloa, muun muassa Foorumin kaupunkihuuhkajaa Helsingin keskustassa.

Vuonna 2009 Honkalinna sai Valtion valokuvataidetoimikunnan puolivuotisen työskentelyapurahan. Hänen teoksensa *Korppiretki* valittiin vuoden luontokirjaksi 2015.

Julkaisuja
----------

* *Metsäpäiviä* (2005), ISBN 9529191189
* *Lumen aika* (2007), ISBN 9789529224913
* *Suuri pöllö* (2011), ISBN 9789529284740
* *Korppiretki* (2015), ISBN 978-952-301-045-1
* *Taigalunta – Taiga snow* (2015), ISBN 978-952-291-190-2

Ansiomerkit
-----------

* Suomen luonnonsuojeluliiton hopeinen ansiomerkki 1996
* Suomen luonnonsuojeluliiton kultainen ansiomerkki 2008

Lähteet
-------

1. ↑  Arja Kivipelto: Vuoden luontokirjassa rääkyvät korpit *HS.fi*.  01.12.2015. Viitattu 18.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Mika Honkalinnan kotisivu
**Valkeinen** on pieni ja syvä metsäjärvi Rautalammin eteläosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 12 hehtaaria. Etäisyys Kuopiosta on 68 kilometriä lounaaseen.

Maantiede
---------

Valkeinen on pyöreähkö ja saareton. Sen ulottuvuus etelästä pohjoiseen on noin puoli kilometriä. Noin puolet järvestä on vähintään 20 metriä syvä. Syvin kohta on 39 metriä. Kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee paikka paikoin noin kymmenen metrin päässä rantaviivasta.

Valkeisen itärannalta kohoaa Kelpeenvuori, jonka huippu on yli 60 metriä järvenpintaa ylempänä. Valkeisen eteläosa on muuta järveä matalampaa ja maasto järven eteläpuolella on alavampaa kuin muissa ilmansuunnissa. Valkeisen etelärannalta alkaa Hartikka-järveen (116,8 metriä mpy) virtaava lasku-uoma. Järvien välinen etäisyys on alle kilometrin.

Valkeinen (14.711.1.066) kuuluu Konneveden lähialueeseen (14.711), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Konneveden alue (14.71) ja ensimmäinen on Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Konneveden lähialueella on 67 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Konneveden jälkeen laajimmat ovat Vahvanen ja Kalajanjärvi. Niitä seuraavat vakavedet ovat alle neliökilometrin laajuisia.

Noin kuusi kilometriä Valkeiselta kaakkoon sijaitsee toinen syvä metsäjärvi, jonka nimi on Valkeinen (14.718.1.105). Rautalammin kolmas Valkeinen (14.717.1.005) sijaitsee noin 20 kilometriä Konneveden lähialueen Valkeiselta pohjoiseen Sääksjärven kyljessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Valkeinen, vakavesi, Rautalampi
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 29.10.2022.
3. 1 2  Valkeinen Järviwikissä. Viitattu 29.10.2022.
4. ↑  Konneveden lähialue (14.711) Järviwiki. Viitattu 29.10.2022.
**Mika Veikko Juhani Gissler** (s. 10. kesäkuuta 1966 Kotka) on THL:n tutkimusprofessori ja Pohjoismaisessa kansanterveystieteen korkeakoulun (NHV) professori. Oulun yliopiston tilastotieteellisen epidemiologian dosentti Gissler on koulutukseltaan valtiotieteen maisteri (tilastotiede, Helsingin yliopisto) ja filosofian tohtori (Tampereen yliopisto, epidemiologia, 1999). Gissler on Liberaalien entinen varapuheenjohtaja.

Gissler on tehnyt pääosan työurastaan Stakesissa (nykyään Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL). Hän on myös toiminut kansainvälisissä tilastoihin ja rekisteritutkimukseen liittyvissä tehtävissä mm. EU:ssa ja WHO:ssa. Gissler on työskennellyt monissa kansallisissa ja kansainvälisissä asiantuntijaryhmissä ja julkaissut sadoissa tieteellisissä ja muissa julkaisuissa.

Poliittinen toiminta
--------------------

Mika Gissler valittiin Liberaalisen Nuorisoliiton varapuheenjohtajaksi vuonna 1993. Hän on ollut Liberaalien varapuheenjohtaja ainakin 2000-2001 sekä puoluehallituksen jäsen monen vuoden ajan, Liberaalien Helsingin piirin puheenjohtaja ainakin 2002-2003 (ainakin vuoden 2008 alusta hallituksen rivijäsen). Vuoden 2009-2010 puoluehallituksessa Gissler on varajäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 122. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  Seppo Koskinen ja Mika Gissler THL:n tutkimusprofessoreiksi (Arkistoitu – Internet Archive), THL, 18.3.2010
3. ↑  Uudenmaan ja Helsingin liberaalit saivat uudet hallitukset (Arkistoitu – Internet Archive), Liberaalit.fi: "17.1.2008 - - hallituksen jäseniksi Helsingin liberaaleihin valittiin - - Mika Gissler"
4. ↑  Hallitus (Arkistoitu – Internet Archive), Liberaalit.fi, luettu 26.3.2010

Aiheesta muualla
----------------

* Mika Gissler, BiomedExperts profile

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Neron huvila** oli antiikin aikainen keisari Neron käyttöön rakennettu huvila Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.

Huvila rakennettiin roomalaisella kaudella noin vuonna 65–67 jaa. Se valmistui keisari Neron käyttöön, kun tämä osallistui vuonna 67 järjestettyihin, vuodelta 65 siirrettyihin 211. olympiadin Olympian kisoihin. Huvila rakennettiin varhaisempien niin kutsutun Kaakkoistalon ja sen Hestian pyhäkön sekä muiden huvilaa varten purettujen rakennusten paikalle. Rakennus on tunnistettu Neron taloksi, koska yhdessä vesiputkessa on Neron keisarillinen leima tekstillä *NER. AVG.* Rakennusta muokattiin ja laajennettiin aina 300-luvulle jaa. saakka. Paikalle rakennettiin muun muassa niin kutsuttu Itäinen kylpylä Septimius Severuksen aikana 200-luvun jaa. alkupuolella.

Huvila sijaitsi Olympian temenos-alueen eli *Altiksen* kaakkoispuolella. Rakennuksessa oli lukuisia huoneita. Sen sisäänkäynti oli lännestä ja sen jälkeen tulivat ensin atrium ja sitten joonialaista tyyliä edustanut peristyylipiha. Pihan ympärillä oli lukuisia muita huoneita ja puutarhoja. Rakennuksen eteläsiivessä oli pieni apsiksella varustettu kuuma kylpylä.

Huvilasta länteen aiemman Kaakkoistalon paikan lähellä sijaitsivat Neron triumfikaari sekä pieni odeion eli musiikkiteatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Olympia, House of Nero *Perseus*. Viitattu 16.2.2016.
2. 1 2 3 4  House of Nero Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 16.2.2016.
**Pietarsaaren rautatieasema** (lyh. Pts, ruots. *Jakobstads järnvägsstation*) on rautatieasema Pietarsaaren kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Alholma–Pännäinen. Liikennepaikka sijaitsee noin neljäntoista kilometrin päässä Pännäisten rautatieasemalta, jossa rataosuudesta Seinäjoki–Oulu haarautuu sivurata Pietarsaareen ja edelleen paperitehtaille. Nykyisin asemalla on vain tavaraliikennettä. Museovirasto on luokitellut Pietarsaaren asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Asema avattiin 1. marraskuuta 1887, mutta ensimmäinen juna kulki jo saman vuoden kesäkuussa. Pietarsaareen rakennettiin Oulun radan IV luokan tyyppipiirustuksen nro 2 mukainen asemarakennus, joka valmistui 1887. Rakennusta laajennettiin 1928. Pietarsaareen rakennettiin myös puinen kaksipaikkainen veturitalli, jota on myöhemmin laajennettu tiilisellä yksipaikkaisella osalla. Asemalta johti raide Strengbergin tupakkatehtaalle.

Henkilöliikenne Pietarsaareen lakkautettiin varsinaisesti vuonna 1956, mutta sinne oli makuuvaunuyhteys Pohjanmaan radan yöjunasta aina vuoteen 1974 saakka. Uudempi asemarakennus laajempine tavaratiloineen valmistui vanhan eteläpuolelle vuonna 1960. Osa uudesta rakennuksesta purettiin vuonna 2005 uuden linja-autoaseman tieltä. Pietarsaaren ratapihaan kuuluu pääraiteen lisäksi yksi kohtausraide ja yksi pistoraide.

Lähteet
-------

1. ↑  Rautateiden verkkoselostus 2023 (PDF) (s. 89) Väylävirasto. Viitattu 30.7.2023.
2. 1 2 3  Iltanen, Jussi: "11. Pohjanmaan rata", *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat*, s. 146–147. Karttakeskus, 2009. ISBN 978-951-593-214-3.
3. 1 2  Pietarsaaren rautatieasema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto. Viitattu 30.7.2023.
4. ↑  Tasoristeys 2/2021 *Resiina-lehti*. Viitattu 30.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* vaunut.org: Kuva vanhemmasta asemarakennuksesta
**Mobilisaatiohoitoa** käytetään manuaalisessa terapiassa viittaamaan terminä johonkin kehon sidekudokseen ulkoisesti tuotettua hidasta passiivista liikettä. Manipulaatiohoitoon verraten mobilisaatiohoidossa käytetään pidempiä vipuvarsia ja tehdään useampia toistoja. Se voidaan kohdistaa johonkin tiettyyn niveleen, mutta mobilisaatiota voidaan käyttää myös tiettyyn lihakseen, faskiaan eli kalvorakenteeseen tai neuraalikudokseen. Mobilisaatiohoitoa eri tavoilla käyttävät lähes kaikki manuaalisen terapian ammattilaiset, kuten naprapaatit, kalevalaisen jäsenkorjaajat, kiropraktikot ja osteopaatit.

Lähteet
-------

1. ↑  Hoitomuodot « Naprapaatti Rovaniemi *naprapaatit.fi*. Viitattu 2.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  Kalevalainen jäsenkorjaus hoitona *Kansanlääkintäseura ry*.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 2.11.2020.
3. ↑  Kiropraktiikka | Kiropraktikko Emma Honkonen, MChiro | Helsinki *emmachiros*. Viitattu 2.11.2020.
4. ↑  Naprapaatti, osteopaatti vai kiropraktikko? Mistä kannattaa hakea apua selkävaivoihin? *yle.fi*. Viitattu 2.11.2020.
**Mark James Noble** (s. 8. toukokuuta 1987, Canning Town, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Noble on West Hamin kasvatti, joka debytoi seurassa jo 17-vuotiaana. Hän pelasi West Hamissa koko ammattilaisuransa lukuun ottamatta muutaman kuukauden lainajaksoja Hullissa ja Ipswichissä 2006. Hän pelasi West Hamissa 412 Englannin Valioliigan ottelua ja teki niissä 47 maalia. Mestaruussarjassa hän edusti West Hamia 58 ottelussa ja teki kahdeksan maalia. Eurooppa-liigan karsinnoissa hän pelasi kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, sekä viimeisellä kaudellaan 2021–2022 Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua, joissa hän teki yhden maalin vierasottelussa Rapid Wieniä vastaan.

Noble kävi läpi kaikki Englannin ikäkausimaajoukkueet aina alle 16-vuotiaiden ikäluokasta asti. Alle 18- ja alle 21-vuotiaissa hän oli joukkueen kapteeni. Hän saavutti EM-hopeaa alle 19-vuotiaissa 2005. Hän oli kapteeni myös vuonna 2009 alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa Ruotsissa Englannin saadessa hopeaa.

Lähteet
-------

* Veikkaajan kausiopas: Brittifutis 2009-2010
* Profiili transfermarkt.co.uk-sivulla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Arkkienkeli Mikael karkottaa kapinoivia enkeleitä taivaasta. Gustave Dorén kaiverrus.
**Langennut enkeli** on enkeli, joka on pudonnut Jumalan suosiosta ja rangaistukseksi karkotettu taivaasta.

Kolmessa apokryfisessä Henokin kirjassa langenneet enkelit yhdistetään katselijoihin, 200:aan taivaasta laskeutuneeseen enkeliin. He muuttivat yhteen ihmisnaisten kanssa ja turmelivat ihmiskunnan, minkä seurauksena Jumala rankaisi heitä ankarasti. Toisen Henokin kirjan mukaan langenneita enkeleitä on neljän tasoisia:

1. Satanail, langenneiden ruhtinas, entinen enkeli, joka luuli olevansa Jumalaa suurempi. Hänet on vangittu viidenteen taivaaseen.
2. Katselijat, myös vangittuja viidenteen taivaaseen.
3. Luopioenkelit, Satanailin seuraajia, jotka torjuivat Jumalan käskyt. Heidät on vangittu toiseen taivaaseen.
4. Enkelit, jotka on tuomittu vankeuteen maan alle.

Jesajan mukaan Lucifer on röyhkeä ja ylpeä enkeli, joka karkotettiin taivaasta. Hänen mukaansa lähti kolmasosa taivaan enkeleistä, perinteen mukaan yhteensä 133 306 668 enkeliä. Langenneista enkeleistä tulee teologi Tuomas Akvinolaisen mukaan demoneja, jotka pyrkivät pilaamaan ihmisten sielut. Lucifer on sittemmin samastettu Saatanaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Guiley, Rosemary Ellen: "Fallen angels", *The Encyclopedia of Demons and Demonology*, s. 86. Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7314-6.
**Zhou Chunxiu** (kiin.: 周春秀; pinyin: *Zhōu Chūnxiù*, s. 15. marraskuuta 1978 Jiangsu, Kiina) on kiinalainen kestävyysjuoksija.

Zhou voitti vuonna 2003 Xiamenin maratonin ajalla 2.34.16. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi toiseksi Pekingin maratonilla ajalla 2.23.41. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Xiamenin maratonin juostuaan 2.23.28 ja sijoittui Ateenan olympialaisten maratonilla kolmanneksikymmenenneksikolmanneksi. Samana vuonna hän juoksi New Delhin puolimaratonin MM-kisoissa kahdenneksitoista ajalla 1.12.52 ja sijoittui kauden lopussa Pekingin maratonilla toiseksi. Vuonna 2005 hän voitti Soulin maratonin ajalla 2.23.24 sekä Xiamenin maratonin. Helsingin MM-kisoissa hän juoksi viidenneksi ja kauden lopussa voitti Pekingin maratonin ajalla 2.21.11.

Zhou voitti 2006 Soulin maratonin ajalla 2.19.51, mikä teki hänestä historian seitsemännen naisen, joka alitti 2.20 maratonilla. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Aasian kisojen maratonin. 2007 Zhou voitti Lontoon maratonin. Osakan MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa. Pekingissä 2008 Zhou voitti olympiapronssia. Hän taisteli hopeasta Kenian Catherine Ndereban kanssa loppukiritaistelussa, jonka hävisi sekunnilla. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän oli neljäs.

Ennätykset
----------

* 5 000 metrin juoksu: 15.22,46 (2003)
* 10 000 metrin juoksu: 31.09,03 (2005)
* 15 kilometrin maantiejuoksu: 49.57 (2005)
* 20 kilometrin maantiejuoksu: 1.06.39 (2005)
* Puolimaraton: 1.08.59 (2008)
* 25 kilometrin maantiejuoksu: 1.23.42 (2005)
* 30 kilometrin maantiejuoksu: 1.41.03 (2005)
* Maraton: 2.19.51 (2006)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zhou Chunxiu Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Romania's Tomescu-Dita wins women's marathon *CBC olympics*.  17.8.2008. CBC. Viitattu 17.8.2008. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Marta Cartabia
**Marta Cartabia** (s. 1963 San Giorgio su Legnano) on italialainen juristi ja Italian nykyinen oikeusministeri Mario Draghin hallituksessa helmikuusta 2021.

Cartabia on valtiosääntöoikeuden professori. Hänet nimitettiin Italian perustuslakituomioistuimen tuomariksi vuonna 2011. Vuosina 2019–2020 Cartabia toimi perustuslakituomioistuimen presidenttinä. Hän oli ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.

Marta Cartabia on suorittanut oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1987 Milanon yliopistossa. Oikeustieteen tohtoriksi hän valmistui Firenzen Euroopan yliopistoinstituutista vuonna 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Marta Cartabian CV *giustizia.it*. Viitattu 14.4.2022. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nikiaan muistomerkki** oli antiikin aikainen muistomerkki Ateenan Akropolis-kukkulan etelärinteellä Kreikassa. Se rakennettiin Nikiaan Nikodemoksen pojan johtaman khoroksen Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa vuonna 320/319 eaa. saavuttaman voiton kunniaksi.

Beulén portti, jonka monet osat ovat peräisin Nikiaan muistomerkistä.
Muistomerkki sijaitsi Dionysoksen teatterin länsipuolella ja myöhemmin rakennetun Eumeneen stoan itäpäässä. Se muistutti arkkitehtuuriltaan pientä kreikkalaista temppeliä ja edusti doorilaista tyyliä. Sen julkisivussa oli kuusi pylvästä. Myöhäisen antiikin ajalla 200-luvulla jaa. rakennus purettiin ja suuri osa sen rakenneosista käytettiin Akropoliin länsipään uuden, niin kutsutun Beulén portin rakentamiseen. Portissa on edelleen nähtävissä muistomerkissä olleita piirtokirjoituksia. Myös muistomerkin alkuperäisen sijaintipaikan lähistöltä on löydetty joukko siihen kuuluneita rakennosia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Χορηγικό Μνημείο του Νικία *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*.  Arkistoitu 7.5.2016. Viitattu 11.4.2016.
2. ↑  Beule Gate Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 8.5.2015. Viitattu 11.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikiaan muistomerkki** Wikimedia Commonsissa
Adam Pearson
**Adam Pearson** (s. 6. tammikuuta 1985 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä, televisiojuontaja ja kansalaisvaikuttaja.

Pearsonilla todettiin lapsena kasvaimia aiheuttava sairaus, neurofibromatoosi 1, jonka taustalla oli satunnainen mutaatio. Vuonna 2013 hän esiintyi Scarlett Johanssonin kanssa Jonathan Glazerin elokuvassa *Under the Skin*. Pearson toivoi roolisuorituksensa haastavan epämuodostumiin liittyvää stigmaa. Hän on myös juontanut BBC:n dokumentit *Adam Pearson: Freak Show* ja *The Ugly Face of Disability Hate Crime*. Lisäksi hän osallistui Channel 4:n *Tricks of the Restaurant Trade* -ohjelman tekoon. Pearson saavutti suosiota *The Undateables* -sarjassa. Vuonna 2022 hän kilpaili *MasterChef*-ohjelmassa.

Pearson on kampanjoinut epämuodostuneiden ihmisten kiusaamista vastaan ja vammaisten näyttelijöiden oikeuksien puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joanne Kavanagh, What is Adam Pearson's condition? The Sun 30.8.2022, viitattu 16.8.2023
2. 1 2  Hana Carter, Undateables star and actor Adam Pearson who has rare genetic condition says he wants to play James Bond villain The Scottish Sun 26.2.2019, viitattu 16.8.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Adam Pearson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |
Savva Tševakinski
**Savva Ivanovitš Tševakinski** (ven. Са́вва Ивано́вич Чева́кийнский), (1713 Veškin kylä Toržokin lähellä, Moskovan Venäjä – noin 1774–1780 ilmeisesti Pietari, Venäjän keisarikunta) oli suurin venäläinen barokin aikakauden arkkitehti heti italialaisen Bartolomeo Rastrellin jälkeen.

Hän oli syntyjään köyhästä vanhasta aatelisperheestä. Savva Tševakinski opiskeli vuodesta 1729 lähtien Meriakatemiassa ja vuodesta 1731 hän palveli Izmailovskin rykmentissä. Hän opiskeli arkkitehtuuria Ivan Korobovin johdolla vuosina 1732–1738. Vuosina 1741–1767 hän työskenteli Amiraliteettikollegion pääarkkitehtina ja vuosina 1755–1758 Venäjän keisarillisen tiedeakatemian arkkitehtina hän johti arkkitehtiluokkaa, jossa hänen opiskelijoittensa joukossa olivat mm. V. I. Baženov, ja I. E. Starov.

Tševakinskin tuotannossa 1600-luvun venäläisen rakennustaiteen perinteet yhdistyvät luontevasti länsimaiseen arkkitehtuuriin. Hänen päätöitään Pietarisa ovat Pyhän Nikolaoksen merikatedraali (1753–1762), kreivi I. I. Šuvalovin palatsi Italianskaja-kadulla, kreivi B. P. Šeremetevin palatsi Fontankalla (1750–1755) yhdessä F. S. Argunovin kanssa, Kunstkameran entisöinti tulipalon jälkeen ja Uuden Hollannin varastorakennukset (1765–1780) Valen-Delamot ja I. K. Gerard kanssa.

Savva Tševakinski laati myös Kronštadtin asemakaavan ja osallistui Tsarskoje Selon puistoalueiden suunnitteluun. Vuonna 1745 hänet nimitettiin Giuseppe Trezzinin sijasta osallistumaan Katariinan palatsin laajennukseen Mihail Zemtsovin oppilaan, arkkitehti Andrei Vasiljevitš Kvasov (1720-1777 jälkeen) kanssa hänen työnsä valvojana. Hän teki monia merkittäviä muutoksia Kvasovin piirustuksiin.

Vuonna 1767 Tševakinski jäi eläkkeelle ja asettui maakartanoonsa Tverin kuvernementin Novotoržskin kihlakunnan (nyk. Toržok) alueelle. Kolmekymmentäviisi vuotta väsymätöntä työtä ei tuonut arkkitehdille turvallista vanhuutta. Hän tarvitsi ja haki Amiraliteetin lautakunnalta palkkiota niistä töistään, jotka hyödyttivät valtiota, mutta joista ei oltu maksettu hänelle. Lautakunta viivästytti päätöstä ja vuonna 1774 Tševakinski joutui myymään osan maatilastaan.

Ei tiedetä tarkasti, milloin lahjakas, kaikkien unohtama arkkitehti kuoli. Suunnilleen tutkijat ovat osoittaneet, että tämä tapahtui vuosien 1774 ja 1780 välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 29*, s. 45. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1978.
2. 1 2 3 4 5 6  Чевакинский С.И. *old.tzar.ru*. Viitattu 29.7.2023.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 656. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
4. ↑  Lemus, Vera: *Puskin Palaces and parks*, s. 7-9, 9-18, 18-22, 22-28. Leningrad: Aurora Art Publishers, 1984.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Bertil Löfberg** (6. elokuuta 1923 Bomhus, Gävleborgin lääni – 6. heinäkuuta 1997 Tukholma) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.

Löfberg työskenteli seppänä ja konepajassa, kävi kansankorkeakoulun ja ryhtyi vuonna 1946 Gävleborgin sosialidemokraattien piiriasiamieheksi. Myöhemmin hän oli sosiaalidemokraattisen nuorisojärjestön SSU:n opintosihteeri, liittosihteeri ja lopulta puheenjohtaja, kunnes hänet nimitettiin asiantuntijaksi valtiovarainministeriöön (*finansdepartementet*) vuosiksi 1958–1962. Seuraavaksi hän toimi sisäministeriön (*civildepartementet*) valtiosihteerinä vuoteen 1969, jolloin hänet nimitettiin palkka-asioiden salkuttomaksi ministeriksi (*konsultativt statsråd*). Vuosina 1971–1975 hän edusti valtiopäivillä Gävleborgin vaalipiiriä ja toimi sitten Västernorrlandin läänin maaherrana (*landshövding*) 1975–1989.

Lähteet
-------

1. ↑  Heini, Maija-Liisa: Uusia nimiä esille Ruotsin hallitukseen.  *Helsingin Sanomat*, 28.03.1969, s. 25. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Muutoksia Ruotsin hallituksessa.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.1975, s. 14. Näköislehti (maksullinen).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Bertil Löfberg
Agoli-Agbon symbolit ovat kiveä potkiva jalka, jousimiehen jousi (symboli paluusta perinteisiin aseisiin siirtomaahallinnon uusien sääntöjen mukaisesti) ja luuta.*lähde?*
**Agoli-Agboa** myös **Goutcili,** pidetään Dahomeyn 12 kuninkaasta viimeisenä, vaikka hänen edeltäjänsä ja veljensä Béhanzin mainitaan itsenäisen Dahomeyn viimeisenä kuninkaana. Agoli-Agbo hyväksyi ranskalaisten nimityksen kuninkaaksi, ja hän hallitsi nukkehallitsijana vuosina 1894–1900.

Ranskalaiset nimittävät Agoli-Agbon Dahomeyn johtajaksi vuonna 1894. 
Béhanzinin maastakarkotus ei laillistanut Ranskan siirtomaaisännyyttä. Ranskalainen kenraali Alfred Dodds tarjosi kuninkaan kruunua jokaiselle, joka oli suoraan kuninkaallista sukua. Sen vastineeksi piti saada allekirjoitus sopimuksesta, jolla kuningaskunta muutettaisiin Ranskan protektoraatiksi. Kaikki kieltäytyivät, mutta lopulta ranskalaiset nimittivät kuninkaaksi Béhanzinin veljen, armeijan päällikön prinssi Agoli-Agbon vuonna 1894. Sen jälkeen kun hän oli allekirjoittanut asiakirjan antautumisesta, hänet nimitettiin "perinteiseksi päälliköksi", mutta ei suvereenin valtion johtajaksi.

Agolo-Agbo "hallitsi" vain kuusi vuotta Ranskan varakuninkaan avustamana. Ranska otti alueen suoran hallinnon alaiseksi 12. helmikuuta 1900. Sen jälkeen myös Agoli-Agbo lähetettiin maanpakoon Gaboniin. Agoli-Agbon annettiin siirtyä kotimaahansa vuonna 1910, mutta hän joutui olemaan kotiarestissa maatilallaan Savaloun alueella. Ranskalaiset olivat varuillaan kapinallisten juonien suhteen eivätkä palauttanet häntä Dahomeyn kuninkaaksi. Agoli-Agboa tarkkailtiin jatkuvasti.

Vuonna 1925 Agoli-Agbon sallittiin muuttaa Abomeyhin, missä hän asui yksityishenkilönä kuolemaansa asti.

Katso myös
----------

* Dahomeyn kuningaskunta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Houngnikpo, Mathurin C. ja Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 34. The Scarecrow Press, 2013. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Law, Robin: *Ouidah*, s. 276. Ohio University Press, 2004. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Houngnikpo, Mathurin C. ja Decalo, Samuel emt. s. 3


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dahomeyn kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Gangnihessou (n. 1600)
* Dakodonou (n. 1625 – 1645 )
* Houégbadja (1645 – 1685)
* Akaba (1685 – 1716)
* Hangbe (1716 – 1718)
* Agaja (1718 – 1740)
* Tegbesu (1740 – 1774)
* Kpengla (1774 – 1789)
* Agonglo (1789 – 1797)
* Adandozan (1797 – 1818)
* Guézo (1818 – 1858)
* Glele (1858 – 1889)
* Béhanzin (1889 – 1894)
* Agoli-Agbo (1894 – 1900)

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lorenz Frølich: Aasojen ja vaanien sota.
**Vaanit** olivat skandinaavisen mytologian toinen jumalsuku aasojen ohella. Vaanit olivat vaurauden, hedelmällisyyden, kalastuksen, kaupan sekä ennustamisen jumalia. Vaanien uskottiin perehtyneen syvällisesti *seiðriin* eli taikuuteen tai magiaan. Vaaneihin kuuluivat muun muassa Njord sekä hänen lapsensa Freyr ja Freija. Heidän asuinpaikkansa on Vanaheim. Muinaisina aikoina aasat ja vaanit olivat sodassa keskenään. Kun sotaisat aasat olivat kiduttaneet vaanien jumalatarta Gullveigia, vaativat vaanit aasoilta hyvityksenä rahaa tai tasavertaisuutensa tunnustamista. Aasat julistivat sodan, mutta kärsivät useita tappioita kunnes tunnustivat vaanit tasaveroisiksi. Rauhan takeeksi vaanit lähettivät Njordin ja Freyrin aasojen luo ja aasat puolestaan Hoenirin ja Mimirin vaanien luo. Runoilija-jumala Kvasir syntyi, kun kaksi jumalheimoa sekoittivat rauhaa juhlistaakseen sylkensä samassa maljassa.

Aasojen ja vaanien sota vertauskuvana
-------------------------------------

Eri tieteenalojen tutkijat ovat jo pitkään pyrkineet löytämään historiallisen selityksen kansanperinteessä esiintyvälle aasojen ja vaanien sodalle. Aasojen ja vaanien kamppailu ja heidän myöhempi sovintonsa saattavat kuvastaa kahden elämäntavan välistä vastakkainasettelua – talonpojan ja soturin elämän eroa. Esimerkiksi ranskalainen filologi Georges Dumézil on väittänyt, että myytin alkuperä on indoeurooppalaisen primitiivisen yhteiskunnan sosiaalisessa kerrostuneisuudessa. Hän uskoi, että aasojen ja vaanien välinen rauhansopimus voitaisiin tulkita selitykseksi erilaisille sosiaalisille ryhmille. Toiset tutkijat ovat väittäneet, että Pohjolan maanviljelijöiden keskuudessa vallitsi kivikaudella tietty tapakulttuuri, ja skandinaavinen uskonto yleistyi vasta sotaisamman maahanmuuttajaryhmän tulon jälkeen. Teoria on kuitenkin kiistanalainen, ja viimeaikaisten tutkimusten mukaan on vaikeaa yhdistää aasojen ja vaanien välistä sotaa ja sitä seuranneeseen rauhaan liittyviä myyttejä todellisiin historiallisiin tapahtumiin ja paikkoihin.

Saksalainen uskontotieteilijä Rudolf Simek on esittänyt vuonna 2005, että sana *vaani* on alkuaan tarkoittanut yksinkertaisesti jumalaa, ja että ajatus vaaneista erillisenä jumalsukuna olisi lähtöisin vasta Snorri Sturlusonin mytologisista spekulaatioista.*lähde?*

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2  Vanir *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopaedia Britannica Inc. Viitattu 18.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Vaner *Nordisk Mytologi*. Viitattu 15.11.2022. (ruotsiksi)
3. 1 2  Næss, Ellen Marie: Vaner - i norrøn mytologi *Store norske leksikon*. Viitattu 2.4.2023. (norjaksi)
4. ↑  Lurker 1987, s. 195
**Oman pääoman tuottoaste** (**ROE**, *return on equity*) on yrityksen kannattavuuden mittari, joka kertoo, montako prosenttia tuottoa yritys tuotti suhteessa omaan pääomaan. 

Mittarin näkökulma on yrityksen oman pääoman sijoittajien näkökulma. ROE mittaa, kuinka hyvin yritys tyydyttää omistajan tuottovaatimuksen, joka kohdistuu omistajan yrityksen käyttöön antamaan pääomaan. ROE kertoo, kuinka paljon yrityksen oma pääoma lisääntyy nettotuloksen kautta ennen voitonjakoa.

Laskentakaava
-------------

ROE lasketaan jakamalla yrityksen tulos sen taseessa näkyvällä omalla pääomalla.

> {\displaystyle ROE={\frac {\mathrm {tulos} }{\mathrm {oma~p{\ddot {a}}{\ddot {a}}oma} }}}
> 
> 

Tunnusluvun laskentatekniset yksityiskohdat vaihtelevat käytännössä. Tulos-lukuna käytetään 12 kuukauden tulosta (nettotulos) ennen vähemmistöosuutta. Oman pääoman määrä voidaan ottaa edellisen tilikauden lopun taseesta. Voidaan käyttää myös tilikauden keskimääräistä tilannetta eli edellisen ja tämän tilikauden lopun oman pääoman keskiarvoa. Omaan pääomaan luetaan paitsi taseen oma pääoma, myös vähemmistöosuus ja tilinpäätössiirtojen kertymä verovelalla vähennettynä.

Ohjearvot
---------

Sijoittajan kannalta omaan pääomaan liittyy suurempi menettämisen riski kuin vieraan pääoman sijoituksiin. Siksi oman pääoman tuoton tulisi olla korkeampi kuin vieraan pääoman tuoton tai koko sijoitetun pääoman tuoton. Omistaja itse asettaa ROE-vaatimuksen omista lähtökohdistaan.

Oman pääoman tuottoasteen ohjearvot ovat:

* vähintään 20 %: hyvä
* 10–19 %: tyydyttävä
* alle 10 %: heikko

Negatiivinen tuottoaste on huolestuttava.

Oman pääoman tuottoastetta voi yrittää nostaa muutamalla yrityksen pääomarakennetta velkavetoisempaan suuntaan. Tuottoaste nousee, jos liiketoiminta on riittävän kannattavaa ja vieraan pääoman kulujen jälkeen jää lisää tuottoa omalle pääomalle. Velan vipuvaikutuksen vuoksi tähän liittyy kuitenkin suurempi riski.

Soveltuvuus käyttöön
--------------------

Tuottoaste sopii kannattavuuden mittaamiseen niissä liiketoiminnoissa, jotka sitovat paljon pääomaa. Jos liiketoiminta perustuu taseessa näkymättömään varallisuuteen kuten osaamiseen, pääoman tuotto ei ole paras mittari kannattavuuden mittaamiseen. Jos pääomat ovat pieniä ja pääoman kierto on nopeaa, ei pääoman tuotolle saada järkeviä lukemia. 200 % tuotto kertoo todennäköisemmin väärästä kannattavuusmittarista kuin ylettömän kannattavasta liiketoiminnasta.

Saman yrityksen eri tilikausien tuottoasteen vertailukelpoisuutta vähentävät omaan pääomaan kirjatut arvonkorotukset ja niiden peruutukset. Varsinkin käyvän arvon rahaston muutokset voivat heiluttaa oman pääoman määrää.

Katso myös
----------

* ROA
* ROI
* Tilinpäätösanalyysi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kinnunen, Juha: Tilinpäätös yrityksen menestyksen kuvaajana.  *Avain laskentatoimeen ja rahoitukseen*, 2009.  KY-Palvelu Oy. ISBN 978-952-99060-4-8.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Salmi, Ilari: *Mitä tilinpäätös kertoo?*. Edita Publishing Oy, 2010. ISBN 978-951-37-5734-2.
**Mánika** (kreik. Μάνικα) on helladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsee Chalkídan kaupungin pohjoispuolella. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen muinaista nimeä ei tunneta.

Asutus ajoittuu varhaiselle helladiselle kaudelle II noin vuosiin 3000–1900 eaa. Se on ollut yksi Kreikan suurimmista pronssikautisista asutuksista, jopa suurin tähän saakka tunnetuista, ja kokonsa puolesta sitä voidaan pitää kaupunkina. Se on ollut strategisesti merkittävällä paikalla Pohjoisen Euboianlahden rannalla. Löytöjen perusteella sillä on ollut kauppayhteydet kykladisen kulttuurin alueille sekä itään. Kaupungin suurikokoisesta alueesta vain pieni osa on kaivettu esiin ja se on pääosin nykyaikaisten rakennusten peitossa. Kaupungissa on ollut säännönmukainen pohjakaava. Hautausmaan arvellaan käsittävän ainakin 5 000 hautaa, mutta suuri osa siitä on tuhoutunut rakentamisen seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Μάνικα: Ιστορικό *Ministry of Culture & Sports*.  Arkistoitu 13.7.2015. Viitattu 9.11.2015.
2. ↑  Μάνικα: Περιγραφή *Ministry of Culture & Sports*. Viitattu 9.11.2015.
3. ↑  Archaeological Site of Manika *Greek Travel Pages*. Viitattu 9.11.2015.
**Pohjoisen ulottuvuuden ympäristökumppanuudessa (NDEP)** keskitytään pohjoisen ulottuvuuden alueen ympäristön erityiskysymyksiin: vesistöjen suojeluun (Itämeri ja Barentsinmeri) sekä ydinturvallisuuteen ja erityistoimintaan kuten jätehuoltoon ja kaukolämpöhankkeisiin. Ympäristökumppanuus perustettiin vuonna 2001. Sen tavoitteena on vahvistaa ja ohjata rahoitusta tärkeisiin rajat ylittäviin ympäristöhankkeisiin pohjoisen ulottuvuuden alueella.

Kumppanuuden tueksi perustettiin kansainvälisten rahoituslaitosten aloitteesta ympäristökumppanuusrahasto, jossa ovat mukana Euroopan unioni, Alankomaat, Belgia, Iso-Britannia, Kanada, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Valko-Venäjä ja Venäjä. Rahastoon on vuoteen 2013 mennessä osoitettu varoja yhteensä 342 miljoonaa euroa, josta ympäristöhankkeisiin on sidottu 177 miljoonaa euroa ja ydinturvallisuushankkeisiin 165 miljoonaa euroa.

Ympäristökumppanuusrahasto rahoittaa ympäristö- ja energiatehokkuushankkeita Luoteis-Venäjällä ja Kaliningradissa sekä ydinjätehankkeita etenkin Kuolan niemimaalla. Konkreettisin esimerkki ympäristöhankkeista ovat Pietarin jätevesienpuhdistushankkeet, joiden seurauksena 98,4 prosenttia Suomenlahteen laskevista jätevesistä puhdistetaan. Ympäristöyhteistyötä tehdään myös Itämeren valuma-alueeseen kuuluvan Valko-Venäjän kanssa. Ydinturvallisuussektorilla toteutetaan muun muassa radioaktiivisen jätteen käsittelyyn ja käytetyn ydinpolttoaineen turvalliseen varastointiin liittyviä hankkeita.

Ympäristökumppanuuteen osallistuvat alueella toimivat kansainväliset rahoituslaitokset kuten Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki (EBRD), Euroopan investointipankki (EIB), Pohjoismaiden investointipankki (NIB) sekä Pohjoismaiden ympäristörahoitusyhtiö (NEFCO).

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen verkkosivusto (Northern Dimension Environmental Partnership)
**Mytilínin linna** (kreik. Κάστρο Μυτιλήνης, *Kástro Mytilínis*), joskus *Mytilínin linnoitus* (Φρούριο Μυτιλήνης, *Froúrio Mytilínis*), on linna Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa.

Historia
--------

Mytilínin linna sijaitsee samalla paikalla, jossa sijaitsi myös antiikin Mytilenen kaupungin akropolis eli linnavuori. Linnoitus uusittiin varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla keisari Justinianuksen aikana. Bysanttilaisesta vaiheesta on säilynyt vain vähän jäänteitä.

Mytilínin linnaa.
Mytilínin linnaa.
Vuonna 1355 linna samoin kuin koko Lesboksen saari tuli genovalaisen Gattelusion suvun haltuun, kun keisari Johannes V Palaiologos antoi sen myötäjäisinä sisarelleen Maria Palaiologinalle, jonka naitti Francesco (Francisco) Gattelusiolle. Linna kunnostettiin vuonna 1373. Se kärsi kuitenkin suuria vaurioita maanjäristyksessä jo vuonna 1384. Se kunnostettiin uudelleen sekä vahvistettiin 1400-luvun puolella. Gattelusion suvun valta kesti vuoteen 1462.

Osmanit valtasivat kaupungin ja linnan syyskuussa 1462. Linna kärsi suuria vaurioita Venetsian–Turkin sodassa vuosina 1499–1504, ja kunnostettiin tämän jälkeen. Turkkilaiset kunnostivat, laajensivat tai modernisoivat linnaa myös vuosina 1643–1644, 1756 ja 1765–1766. Linna toimi kaupungin turkkilaisen varuskunnan sijaintipaikkana vielä 1800-luvulla. Alueella oli asutusta vielä 1900-luvun puolelle saakka. Linnaa on kunnostettu muinaismuistomerkkinä 1970-luvulta lähtien.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Linna sijaitsee kukkulalla Mytilínin kaupungin koillispuolella olevalla niemellä sen korkeimmassa kohdassa. Niemi oli antiikin aikana ja vielä ainakin keskiajan alkupuolella saari. Linnan pinta-ala on noin kuusi hehtaaria, mikä tekee siitä yhden Välimeren alueen suurimmista. Se jakaantuu kolmeen osaan, ylälinnaan, joka sijaitsee kukkulan korkeimmalla kohdalla; keskilinnaan, joka on Gattelusion suvun rakennuttamaa; sekä alalinnaan, joka on turkkilaisten lisäämä. Monet jäljellä olevat rakennukset tai niiden rauniot ovat turkkilaisaikaisia.

Mytilínin linnaa.
Ylälinnan sisäänkäynti on kaksoisportista sen eteläsivulta. Sen sisällä on muun muassa moskeija, jonka paikalla oli genovalaisaikana Pyhän Johanneksen kirkko. Keskilinnan sisäänkäynti on toisesta portista. Sen sisällä sijaitsivat muun muassa madrasa eli koulu sekä hamam eli turkkilainen kylpylä. Muihin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa ruutivarasto, sotilassairaala sekä suuri vesisäiliö. Alalinna suojasi erityisesti linnan pohjoisinta sisäänkäyntiä.

Linnoituskukkulan antiikin aikaisiin löytöihin lukeutuvat muun muassa Demeterin ja Koren sekä Kybelen pyhäkköjen jäänteet läheltä moskeijaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Κάστρο Μυτιλήνης: Ιστορικό *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*.  Arkistoitu 20.10.2020. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4  Κάστρο Μυτιλήνης: Περιγραφή *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Κάστρο Μυτιλήνης *Καστρολόγος*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Κάστρο Μυτιλήνης *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mytilínin linna** Wikimedia Commonsissa
**Viljo Tervonen** (1917 – 19. toukokuuta 2011) oli suomalainen opettaja, kääntäjä, filosofian maisteri ja suomalais-unkarilaisten kulttuurisuhteiden tutkija. Hän sai vuoden 2007 István Rácz -palkinnon. Palkinnon luovutti Ráczin toimikunnan puheenjohtaja ja Suomi–Unkari-seuran puheenjohtaja Jaakko Kuusela yhdessä Unkarin suurlähettilään András Hajdún kanssa 10. tammikuuta 2008 Helsingissä. Palkinto myönnetään henkilölle, joka on edistänyt merkittävästi maiden välisiä kulttuurisuhteita.

Tervonen on suomentanut ja toimittanut useita Unkariin liittyviä teoksia.

Tervonen kuoli toukokuussa 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Mäkinen, Judit: Szomorú hír *magyarfinntarsasag.hu*.  22.5.2011. magyarfinntarsasag.hu. Viitattu 29.5.2011. (unkariksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viljo Tervosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
* István Rácz -palkinto Viljo Tervoselle[vanhentunut linkki]
* SKS kirjat, uutinen aiheesta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |