recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karl (Kaarlo) Waldemar Forsman** (19. lokakuuta 1847 Turku – 27. marraskuuta 1922 Ilmajoki) oli suomalainen opettaja, rehtori, päätoimittaja ja kansakoulutarkastaja.

Forsmanin vanhemmat olivat filosofian ja teologian tohtori, lääninrovasti Carl Rudolf Forsman ja Sofia Charlotte Björnberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1863 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1868 sekä filosofian maisteriksi ja opettajakandidaatiksi 1869.

Forsman oli Helsingin suomalaisen alkeisopiston historian ja ruotsin opettajana 1871–1885 sekä koulun rehtorina 1871–1885. Hän oli Morgonbladet-lehden päätoimittajana 1877. Vuodesta 1885 alkaen hän toimi Vaasan läänin itäisen piirin ja myöhemmin Kaskisten piirin kansakoulutarkastajana.

Karl Waldemar Forsman oli naimisissa vuodesta 1872 Fanny Beata Tujulinin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Karl Waldemar Forsman*:

* *Ruotsin kielioppi: oppikirjan koe suomalaisia kouluja varten*. Holm, Helsinki 1884

Nimellä *K. W. Forsman*:

* *Kort anvisning rörande landsfolkskolans undervisning och ledning*. Vasa 1903, suomeksi nimellä *Lyhyt opastus maa-kansakoulun opetuksessa ja hoidossa*. Tekijä, Vaasa 1903

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  J. V. Snellman kootut teokset : Forsman, Karl Waldemar


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gusinoozjorsk** (ven. Гусиноозёрск, burjaatiksi Галуута, *Galuuta*) on kaupunki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Baikalin kaakkoispuolella Gusinoje-järven rannalla 110 kilometriä Ulan-Udesta lounaaseen. Kaupunki on Selengan piirin keskus. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2008).

Vuonna 1939 paikallisen ruskohiiliesiintymän yhteyteen perustettiin Šahtyn kaivosyhdyskunta. Vuonna 1953 siitä tuli Gusinoozjorskin kaupunki. Hiilentuotanto lopetettiin 1990-luvulla ja monet kaupungin yrityksistä suljettiin. Nykyään tärkein tuotantolaitos on Gusinoozjorskin sähkövoimala.

Gusinoje-järven kaakkoisrannalla sijaitsee vuonna 1741 perustettu buddhalaisluostari.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 114. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gusinoozjorsk**.
* Selengan piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Burjatian lippuBurjatian kaupungit
**Pääkaupunki: Ulan-Ude** (Ulaan-Ude)  

Babuškin | Gusinoozjorsk | Kjahta | Severobaikalsk | Zakamensk
**Isak Höckert** (23. joulukuuta 1755 Lappi – 31. joulukuuta 1815 Loimaa) oli yksi Porvoon valtiopäivien pappisedustajista.

Isak Höckertin vanhemmat olivat Nousiaisten kappalainen Johan Höckert ja Kristina Azell. Hän oli Turun katedraalikoulun oppilas vuodesta 1765 ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1773. Filosofian kandidaatiksi Höckert valmistui 1777, papiksi Turun hiippakunnassa hänet vihittiin 1782. Höckert oli Hämeenlinnan triviaalikoulun apologista vuodesta 1782 ja samalla vt. rehtori. Uudenmaan jalkaväkirykmentin ylimääräiseksi pataljoonansaarnaajaksi hän tuli 1785 ja vakinaiseksi 1787. Hän toimi samalla myös Svartholman vt. linnansaarnaaja vuodesta 1789. Kumlingen kirkkoherra Höckert oli vuodesta 1794 ja Loimaan vuodesta 1811. Hän sai rovastin arvonimen 1801.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Isak Höckert. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 5.6.2020


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet 1809 |
| --- |
|  |
| Arkkipiispa: Jacob Tengström |
|  |
| Edustajat(8) | 
* Aejmelaeus
* Alopaeus
* Cygnaeus
* Gadolin
* Höckert
* Sundwall
* Wallenius

 |

 |
**Hvoinaja** (ven. Хво́йная) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pesjoen varrella 290 kilometriä Novgorodista itään. Taajama on Hvoinajan piirin keskus. Sen kautta kulkee Pietarin ja Sonkovon välinen rautatie. Asukkaita on 6 100 henkeä (vuonna 2010).

Hvoinajan kunnan pinta-ala on 11,4 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa ja pohjoisessa Ostahnovon, koillisessa Mintsyn, idässä ja kaakossa Dvorištšin sekä etelässä ja lounaassa Borovskojen maalaiskuntiin. Taajama on kunnan ainoa asutuskeskus.

Paikkakunta on syntynyt rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1918. Uusi rautatieasema nimettiin seudulla kasvaneen mäntymetsän mukaan (ven. *hvoinyi* ’havupuinen’). Virallisesti taajama on perustettu vuonna 1927. Vuonna 1931 sinne siirrettiin piirikeskus Mintsystä, ja entinen Mintsyn piiri sai nimen Hvoinaja. Vuonna 1935 Hvoinaja sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Toisen maailmansodan aikana se oli tärkeä rautatieliikenteen keskus. Vuonna 1942 Hvoinajan rataosuudelta rakennettiin Kabožan ja Podborovjen välinen yhdysrata.

Hvoinajasta on linja-autoyhteys Borovitšiin ja Novgorodiin. Sen talous perustuu puunhankintaan ja -jalostukseen, elintarviketeollisuuteen ja liikenteeseen. Taajamassa on useita sahalaitoksia, olut- ja virvoitusjuomatehdas, veturivarikko ja muita rautatieliikenteen toimintoja.

Rautatie jakaa Hvoinajan kahteen osaan. Se koostuu etupäässä puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista asuintaloista. Taajamassa on kaksi keskikoulua, ammattikoulu, kaksi kulttuuritaloa ja kirjastoa, nuorisotalo, kotiseutumuseo, piirisairaala, rautatiesairaala ja Novgorodin alueen lasten tuberkuloosiparantola. Nähtävyyksiin kuuluu puinen kirkko, aseman vesitorni ja höyryveturihalli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dokument territorialnogo planirovanija (generalnyi plan) Hvoininskogo gorodskogo poselenija Hvoininskogo munitsipalnogo raiona Novgorodskoi oblasti: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana  2010. Veliki Novgorod:  GradInfo. Viitattu 11.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Administratsija Hvoininskogo gorodskogo poselenija *admhvoinaya.ru*.  Arkistoitu 6.9.2012. Viitattu 11.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hvoinajan kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Hvoinajan piirin sivusto (venäjäksi)
**Piotr Lisek** (s. 16. elokuuta 1992 Duszniki) on puolalainen seiväshyppääjä. Hänen ulkoratojen ennätyksensä on vuonna 2019 Monacossa hypätty 602 ja sisäratojen ennätyksensä vuonna 2017 Potsdamissa hypätty 600. Lisek edustaa OSOT Szczeciniä.

Lisek oli mukana vuoden 2014 EM-kilpailuissa Zürichissä, jossa hän oli finaalin kuudes. Seuraavan vuoden sisäratojen EM-kilpailuista Lisek saavutti pronssia tuloksella 585. Hän oli kolmas myös kesäkuussa 2015 joukkue-EM-kilpailuiden Superliigassa Tšeboksaryssa tuloksella 580. Vuoden 2015 MM-kilpailuista Pekingistä Lisek saavutti pronssia tuloksella 580. Hän jakoi mitalin yhdessä maanmiehensä Paweł Wojciechowskin ja Ranskan Renaud Lavillenien kanssa. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuista Portlandista Lisek saavutti pronssia. Amsterdamin EM-kilpailuissa ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui neljänneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Lisek voitti kultaa tuloksella 585. Hän saavutti MM-hopeaa Lontoossa 2017 ulkoratojen ennätyksellään 589. Hän sai pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 585. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli neljäs. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sai hopeaa tuloksella 585. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen seiväskisan 2019.

Dohan MM-kilpailuissa 2019 Lisek saavutti pronssimitalin tuloksella 587. Hän sai pronssia myös Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 tuloksella 580. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän karsiutui 2022 loppukilpailusta sekä Eugenen MM- että Münchenin EM-kilpailuissa. Hän saavutti Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hopeaa tuloksella 580.

Lisek on 194 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kilogrammaa. Kesäkuussa 2012 Lisek jäi kiinni metyyliheksamiinin käytöstä ja sai kuuden kuukauden kilpailukiellon.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* ulkoradoilla: 602 **NR** (Monaco 2019)
* sisäradoilla: 600 **NR** (Potsdam 2017)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Piotr Lisek Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Athletes currently suspended from all competitions in athletics following an Anti-Doping Rule Violation as at: 2.11.12 (PDF)  2.11.2012. IAAF. Viitattu 18.7.2015. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tamara Aladin** (14. elokuuta 1932 Hamina – 9. maaliskuuta 2019 Hamina) oli suomalainen muotoilija ja lasitaiteilija, joka tunnetaan erityisesta Riihimäen lasille suunnittelemistaan esineistä.

Tamara Aladinin suunnitelema Carafe lasisarja.
Aladin valmistui Taideteollisen oppilaitoksen keramiikkalinjalta 1950-luvun puolivälissä ja työskenteli Riihimäen Lasi Oy:n palveluksessa vuosina 1959–1976. Hän suunnitteli yhtiölle talouslasia sekä vientimalleja, joita myytiin erityisesti Saksaan. Yli puolet tehtaan 1960-luvulla valmistamista maljakoista oli Aladinin suunnittelemia. Tunnetuimpia olivat vuosina 1968–1976 valmistettu Kehrä-maljakko sekä 1970-luvulla tuotannossa ollut Koralli-sarja. Hän suunnitteli yhtiölle omalla nimellään yli 150 erilaista esinettä, mutta todellisuudessa määrä on suurempi, koska osan Aladin teki anonyymisti. Riihimäen lasin lisäksi Aladin suunnitteli muun muassa lasipulloja Marlille.

Aladin jätti lasimuotoilun vuonna 1976, kun Riihimäen lasi lopetti puhalletun lasin valmistuksen. Hän asui ja työskenteli Haminassa.

Tamara Aladin työskenteli myös lentoemäntänä Aeron Moskovan-reitillä pari vuotta toimien muun muassa ohjaamossa radiopuhelimen venäjänkieltä taitavana hoitajana, jolloin hänen tehtävänään oli tulkata keskustelut lentäjien ja lennonjohdon välillä.

Hän oli kauppaneuvos Konstantin Aladin nuoremman ja Stella von Wershenskin tytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Tamara Aladin 1932–2019, Lasitaiteilija *Helsingin Sanomat*.  8.4.2019. Viitattu 23.6.2020.
2. ↑  Tamara Aladin on kuollut *Lasinkeräilijän blogi*.  20.3.2019. Vanhojen lasiesineiden keräilijät ry. Viitattu 22.3.2019.
3. 1 2  Wallenius, Mika: Lasinkeräilijöiden odotetaan innostuvan mystisestä Tamara Aladinista  19.9.2010. Yle Uutiset Häme. Viitattu 15.6.2013.
4. ↑  Tamara Aladinin lasiesineet kutsuvat Haminaan  2012. Sydän.  Arkistoitu 10.3.2014. Viitattu 15.6.2013.
5. ↑  Nevaluoma, Kari-Otso: Satumaista lasia.  *Avotakka*, 2008, nro 7, s. 114–119.  Viitattu 2.7.2014.
6. ↑  Tamara Aladin 1932–2019 *Helsingin Sanomat*.  8.4.2019. Viitattu 4.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Grekula, Vesa: Arkisia astioita tuhansiin koteihin suunnitellut taiteilija kuoli – sen jälkeen löytyi outo väriä vaihtava esine, joka on saanut asiantuntijatkin ymmälleen *Yle Uutiset*.  2.6.2019. Viitattu 23.6.2020.
* Nevaluoma, Kari-Otso: Tamara Aladinin 1960-luvun maljakot hurmaavat – niiden satumaisuuden voittaa vain lasitaiteilijan oma elämäntarina *Meillä kotona / Avotakka*.  11.2.2019. Viitattu 23.6.2020.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Semjonovštšina** (ven. Семёновщина) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Kunnan pinta-ala on 341 neliökilometriä. Kylässä on vajaat 300 ja kunnassa 900 asukasta (vuonna 2009).

Semjonovštšinan kunta rajoittuu pohjoisessa Valdain piirin Ljubnitsan, lännessä Jaželbitsyn ja kaakossa Ivantejevon kuntiin sekä etelässä ja lännessä Demjanskin piiriin. Pinta-alasta 77,6 % on metsää ja 16,5 % maatalousmaata. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 27 kylää: Bojary, Bolšoje Zamošje, Dobrilovo, Domaši, Fišuki, Holmy, Jablonka, Jazvištši, Karpeja, Kirillovštšina, Kopeinik, Kotjaty, Krasivitsy, Kujany, Makuši, Mirohny, Podolskaja, Poivištši, Rutšji, Ryžoha, Sosnino, Sosnitsy, Suhaja Niva, Zaborovje, Zehovo, Žitno ja Zlodari.

Semjonovštšinan kautta kulkee Demjanskista M10-valtatielle Jaželbitsyyn johtava maantie. Tärkeimpiä työnantajia ovat julkiset palvelut. 88 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.

Kunnassa toimii lastentarha, koulu ja kaksi ensiapuasemaa. Kulttuurilaitoksia ovat kylien kerhotalot ja kirjastot. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset hautapaikat ja kulttikivet sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valdaiski raion: Generalnyi plan Semjonovštšinskogo selskogo poselenija *valdayadm.ru*. Viitattu 4.11.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Semjonovštšinan kunnan sivusto (venäjäksi)
**Julius Bernhard Alexander Polin** (23. syyskuuta 1869 Gruzino – 7. tammikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja mesenaatti.

Polin syntyi Venäjän Gruzinossa, jossa hänen isänsä palveli upseerina. Polin kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta 1891. Hän työskenteli AB Tornatorilla Tainionkoskella, Kaukaan tehtaalla Lappeenrannassa sekä Finska Ångfartygs Aktiebolagin palveluksessa ennen siirtymistään Kymintehtaan konttoripäälliköksi 1908. Polin työskenteli yhtiössä yli 30 vuoden ajan, toimien myös sen johtokunnassa. Osake- ja kiinteistösijoituksilla omaisuutensa luonut Polin oli myös mukana lukuisten ruotsinkielisten yhteisöjen toiminnassa, hän kuului muun muassa Stiftelsen för Åbo Akademin hallitukseen ja oli Folkhälsanin kunniajäsen. Vuonna 1960 perustettiin Inez och Julius Polins donationsfond -säätiö, jonka tehtävänä on tukea suomenruotsalaista kulttuuria.

Mesenaattina tunnettu Polin oli myös suuri marsalkka C. G. E. Mannerheimin ihailija. 1920-luvulla Polin lahjoitti 100 000 markkaa Mannerheimin ratsastajapatsaan alkupääomaksi, mutta hanke toteutui vasta hänen viimeisinä elinvuosinaan ja veistos paljastettiin Polinin kuoleman jälkeen vuonna 1960.

Teokset
-------

* *Kymmene Bruks Skyddskårs insats i Finlands Frihetskrig* (suom. *Kymintehtaitten suojeluskunnan osuus Suomen vapaussodassa - Muistojulkaisu*), Kymintehtaitten suojeluskunta, Kymi, 1928.
* *Kymmene Aktiebolags Kulturella och Sociala Verksamhet* (suom. *Kymiyhtiön sivistyksellinen ja yhteiskunnallinen toiminta*), Kymmene Aktiebolag, Kymi, 1932.
* *Släkten Polin: kort genealogisk-biografisk utredning*, Tammisaari, 1943.
* *Mina mödernesläkter Malm och Roos. Ett supplement till "Släkten Polin"*, Turku, 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Helsingin yliopisto. Viitattu 26.2.2016.
2. ↑  Inez och Julius Polins donationsfond Svenska litteratursällskapet i Finland. Viitattu 26.2.2016.
3. ↑  Harvinainen näyttely teollisuuspomoista – joukossa yllätys Albert Edelfeltiltä  15.1.2015. Yle Uutiset. Viitattu 26.2.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Kuningaspallo- ja pitkäpallokentät
**Kuningaspallo** on Suomessa 1800-luvun loppupuolelta noin vuoteen 1914 pelattu pallonlyöntipeli. Kuningaspallon ensimmäinen virallinen ottelu pelattiin Oulussa vuonna 1901. Kuningaspallon säännöt kirjattiin ylös ja julkaistiin Suomen Valtakunnan Urheiluliiton perustaja Ivar Wilskmanin kirjassa vuonna 1903.

Kuningaspallon pohjalta professori Lauri Pihkala kehitti uuden pallonlyöntipelin, nimeltään pitkäpallo, josta vaiheittaisten muutosten jälkeen kehittyi pesäpallo. Vuonna 2016 Pohjois-Iin kylä elvytti kuningaspallon harrastus- ja liikuntamuodoksi Avoimet kylät ‑toiminnallaan.

Säännöt
-------

Kuningaspallossa lyödään kotimaalista. Lyöntien turvin lyöjä saa edetä ulkomaaliin ja takaisin polttoheittoa väistellen. Juoksija palaa, mikäli ulkopelaajan heitto osuu häneen maalien välillä. Omalla lyönnillä ei ole pakko edetä, vaan etenijä saa jäädä odottamaan toisten lyöjien onnistuneita lyöntejä. Vuoronvaihto syntyy yhdestä palosta, ja voittajajoukkue on se, joka saa lyödä pidemmän aikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seinäjoen Maila-Jussit 75-vuotta juhlakirja s. 37 – Erkki Valtamäki, Ilkka Heiskari, 2007
2. 1 2 3 4  Huovinen, Pertti: Kuningaspallon saattohoitola *Pohjois-Iin Sanomat - juhlalehti (25 vuotta)*.  2012. Pohjois-Iin kyläyhdistys ry. Viitattu 22.10.2018.
3. ↑  Lajin synty *Museo - pesäpallo*. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 22.10.2018.
4. ↑  Kuningaspallo Pohjois-Iin kyläyhdistys ry. Viitattu 22.10.2018.
5. ↑  Kuningaspallo 11.6.2016 *Albumi*.  2016. Pohjois-Iin kyläyhdistys ry. Viitattu 22.10.2018.
**Kamenka** (ven. Ка́менка) on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 20 kilometriä Ljubytinosta koilliseen. Kylässä on 10 asukasta (vuonna 2011).

1500–1600-lukujen vaihteessa autioitunut Kamenka ja sen lähikylät luovutettiin vuonna 1660 Käkisalmen läänistä paenneiden karjalaisten asuttaviksi. Aleksandr Suvorovin isä osti ne valtiolta vuonna 1763. Sotapäällikkö itse kävi perintötilallaan ensimmäisen kerran vuonna 1784. Suvorovin pojanpoika lahjoitti kartanon sotainvalidien vanhainkodiksi vuonna 1879. Seudun karjalaisasutus venäläistyi lopullisesti 1900-luvun alussa.

Nykyään Kamenkalla on historiallisen asutuskeskuksen status. Sen tärkein nähtävyys on Suvorovin kartano kirkkoineen. Muita historiallisia kohteita ovat 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu Fjodorovan kartano sekä kaksi vanhaa asuintaloa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Ljubytinskoje selskoje poselenije Ljubytinskogo raiona Novgorodskoi oblasti: materialy po obosnovaniju  2011. Veliki Novgorod:  GradInfo.  Arkistoitu 1.10.2013. Viitattu 25.11.2011. (venäjäksi)
2. ↑  G.I. Vasiljeva: O tšom rasskazal eksponat muzeja.  *Tšelo*, 2011, nro 1, s. 101–103. Novgorod:  Novgorodski gosudarstvennyi universitet imeni Jaroslava Mudrogo. Artikkelin verkkoversio.  (venäjäksi)
**Eda Tuğsuz** (s. 27. maaliskuuta 1997) on turkkilainen keihäänheittäjä. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on Bakussa 18. toukokuuta 2017 heitetty 67,21 metriä. Se on myös naisten keihäänheiton Turkin ennätys.

Tuğsuz sijoittui viidenneksi Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013 ja kahdeksanneksi Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Tuğsuz sijoittui 11:nneksi tuloksella 56,97 metriä. Samana vuonna Bydgoszczissa järjestetyissä yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 56,71 metriä. Vuoden 2017 Islamic Solidarity Games -kilpailuissa Bakussa Tuğsuz voitti keihäänheitossa kultamitalin heitolla, joka kantoi 67,21 metriä.

Tuğsuz sijoittui Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 neljänneksi ja saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa viidenneksi. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui loppukilpailusta. Hän saavutti 2019 pronssia Napolin universiadeissa ja hopeaa Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä karsiutui loppukilpailusta Dohan MM-kilpailuissa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 64,00. Seuraavana vuonna hän saavutti hopeaa Oranin Välimeren kilpailuissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eda Tuğsuz Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  European U23 javelin record and world-lead for Turkey’s Tugsuz *European Athletics*.  19.5.2017. European Athletic Association. Viitattu 7.7.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Eda Tuğsuz Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Athletics – European championships women’s javelin throw final results *Daily Mail Online*.  9.7.2016. Associated Newspapers Ltd. Viitattu 7.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Eda Tugsuz (napsauta otsikkoa Honours) *IAAF.org*.  2017. International Association of Athletics Federations. Viitattu 7.7.2017. (englanniksi)
6. ↑  Turkey brings home gold, shines at Baku games *Daily Sabah*.  19.5.2017. Turkuvaz Media Group. Viitattu 7.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eda Tuğsuz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Novgorodin alueen taajamasta. Jubileinyi on myös kaupunki Moskovan alueella.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

Turpeen lastausta Jubileinyissa.
**Jubileinyi** (ven. Юбилейный) on taajama ja maalaiskunta Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kobožajoen varrella neljä kilometriä Kabožan rautatieasemalta luoteeseen. Asukkaita on 1 700 henkeä (vuonna 2011).

Jubileinyin kunnan pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Sitä ympäröi joka puolelta Kabožan kunta. Jubileinyin taajama on kunnan ainoa asutuskeskus.

Taajama on perustettu vuonna 1967 turvetuotantoalueen keskukseksi. Se on saanut nimensä lokakuun vallankumouksen 50-vuotisjuhlan kunniaksi. Vuonna 1971 muodostettiin Sosnovskin kyläneuvostoalue, josta vuonna 2005 tuli Jubileinyin maalaiskunta.

Jubileinyissa toimii turvetuotantoyritys, rakennusyritys ja kaksi puunjalostuslaitosta. Asukkaat harjoittavat myös palveluammatteja ja maataloutta. Julkisiin palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka. Jubileinyista on linja-autoyhteys Kabožaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Generalnyi plan Jubileininskogo selskogo poselenija Hvoininskogo raiona Novgorodskoi oblasti. Tom 2: materialy po obosnovaniju  2011. Moskva:  SVGM-projekt. Viitattu 13.11.2011. (venäjäksi)
2. ↑  Istorija obrazovanija p. Jubileinyi *yubadm.ru*. Viitattu 13.11.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jubileinyin kunnan sivusto (venäjäksi)
Ortodoksinen pyhäkkö
Moskeija
**Verhnjaja Pyšma** (ven. Ве́рхняя Пышма́) on kaupunki Venäjän Sverdlovskin alueen eteläosassa, aivan Jekaterinburgin pohjoispuolella. Vuonna 2010 siellä oli 59 749 asukasta.

Syksyllä 2013 uutisoitiin suomalaisen rakennuskonserni YIT:n pienkerrostaloalueen rakentamiseen tähtäävästä hankkeesta tässä Jekaterinburgin esikaupungissa. Hanketta varten YIT:n venäläinen tytäryhtiö YIT Uralstroj oli hankkinut Verhnjaja Pyšmasta laajan tontin. Sinne yhtiö suunnittelee rakentavansa yli 5 000 asuinhuoneistoa, koulun ja kolme päiväkotia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 5.7.2013. (venäjäksi)
2. ↑  YIT:lle tontti yli 5 000 asunnolle Jekaterinburgissa Venäjällä  17.10.2013. Turun Sanomat, ts.fi. Viitattu 21.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Verhnjaja Pyšma** Wikimedia Commonsissa

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
**Juho Werner Havulinna**, sukunimi aik. *Hummelin* (26. elokuuta 1865 Pori – 22. lokakuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kauppaopiston opettaja ja ylioppilaspoliitikko.

Henkilöhistoria
---------------

Havulinnan vanhemmat olivat puuseppä Karl Hummelin ja Maria Sofia Kellander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Porin yksityislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1891. Havulinna harjoitti lasiteknillisiä opintoja Saksassa 1897 sekä tutki kauppaopetusoloja 1906 Itävallassa, Saksassa ja Italiassa. Havulinna oli Helsingin yliopiston fysikaalisen kokoelman vt. assistenttina 1893–1906. Hän oli sen jälkeen liikemiehenä ja Suomen liikemiesten kauppaopiston opettajana Helsingissä 1898–1924. Hän oli Sörnäisten Höyryleipomo Osakeyhtiön johtajana ja kuului Talous-Osakekaupan johtokuntaan. Havulinna oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana vuodesta 1893 lähtien sekä toimi Länsisuomalaisen osakunnan kuraattorina 1896–1899 ja ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 1897–1909.

Havulinna oli naimisissa vuodesta 1893 Ida Sofia Finnbergin kanssa. Kauppaneuvos Veijo Havulinna oli heidän poikansa.

Julkaisuja
----------

* *Finanssilaskento: korkeampia kauppaoppilaitoksia varten*. Mukailtu Gustav Rothbaum'in teoksesta "Lehrbuch der politischen Aritmetik". Suomen liikemiesten kauppaopiston julkaisuja 9. Yrjö Weilin, Helsinki 1908
* *Tavaraoppi: kauppaoppilaitoksia ja ominpäinopiskelua varten. 1, Epäorgaaniset tavarat*. Suomen liikemiesten kauppaopiston julkaisuja 10. Yrjö Weilin, Helsinki 1908
* *Tavaraoppi: kauppaoppilaitoksia ja ominpäinopiskelua varten. 2, Organiset tavarat*. Suomen liikemiesten kauppaopiston julkaisuja 11. Yrjö Weilin, Helsinki 1909

Toimitustöitä
-------------

* *Suomen Liikemiesten Kauppaopisto 1905-1912*. Weilin+Göös 1912

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  J. W. Havulinna, Uusi Suomi, 23.10.1925, nro 244, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Veijo Havulinna *Biografiasampo*. Viitattu 13.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Tauru** (ven. Та́вры, *Tavry*) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä kolme kilometriä Rosmittalasta koilliseen. Kylässä on 50 asukasta vuonna 2011.

Kylän kanta-asukkaat olivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Taurussa asui 46 savakkoa ja 15 suomalaista. Sen talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa kylä kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin.*lähde?*

Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kannisin kyläneuvostoon kuuluneessa Taurussa asui 95 inkerinsuomalaista, yksi suomensuomalainen ja kaksi karjalaista. Myöhemmin kylä kuului Kelton suomalaiseen kyläneuvostoon. 1930-luvulla siihen yhdistettiin viereinen Venäjänkirkon (ven. *Russkaja Kirka*) kylä. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 240. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.5.2013).
2. ↑  Projekt generalnogo plana munitsipalnogo obrazovanija Razmetelevskoje selskoje poselenije Vsevoložskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta generalnogo plana. Kniga 1: Pojasnitelnaja zapiska, s. 26  2011. Razmetelevo:  Matvejev i K. Viitattu 9.5.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
*Tämä artikkeli käsittelee päätoimittaja Jaakko Laurilaa. Kansakouluntarkastaja Jaakko Laurilasta (1875–1951) on erillinen artikkeli.*
**Jaakko Laurila** (16. syyskuuta 1873 Isokyrö – 26. lokakuuta 1956 Helsinki) oli sanomalehtimies ja eduskunnan painatustöiden kanslian päällikkö. 

Jaakko Laurilan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Matti Laurila ja Elisabeth Perttilä ja puoliso vuodesta 1922 Aini Irene Yrjänäinen. Ylioppilaaksi Laurila tuli 1894 Vaasan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903. Laurila aloitti lehtimiesuransa *Päivälehden* palveluksessa 1902 ja siirtyi lehden lakkauttamisen jälkeen *Helsingin Sanomien* ulkomaantoimittajaksi vuodesta 1905 vuoteen 1907, jolloin hän perusti *Uusmaalainen*-lehden ja tuli sen päätoimittajaksi. Sittemmin hän toimi *Laatokan*, *Kalevan* ja *Savo*-lehden päätoimittajana ja *Kauppalehden* palveluksessa, kunnes tuli ensin 1919 eduskunnan painatustöiden valvojaksi ja sitten painatustöiden kanslian päälliköksi, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1951. Vuodesta 1923 Laurila oli myös valtioneuvoston kirjapainon ja julkaisuvaraston johtaja. Suomen Sanomalehtimiesten Liittoa perustamassa ollut Laurila kutsuttiin yhdistyksen kunniajäseneksi 1945. Nuorsuomalaisen Puolueen aktiivi Laurila oli puolueen viimeinen puoluesihteeri. Hänet tunnettiin myös suomentajana ja novellien kirjoittajana. Laurilan kirjoittamia runoja ja novelleja julkaistiin albumeissa sekä muun muassa Päivälehdessä, Pohjalaisessa ja Helsingin Sanomissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 15.10.2018)
2. 1 2   60-vuotias. Maisteri Jaakko Laurila, Helsingin Sanomat, 16.09.1933, nro 248, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Fil. maisteri Jaakko Laurila kuollut. *Helsingin Sanomat*, 27.10.1956, s. 12.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johannes Amatus Thesleff** (22. helmikuuta 1860 Viipuri – 9. toukokuuta 1923 Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen juristi ja Viipurin kunnallispormestari.

Thesleffin vanhemmat olivat kaartinkapteeni Alexander Kristian Thesleff ja Helena Juliana Lovisa Kristina Thesleff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Viipurin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1884. Thesleff sai varatuomarin arvon 1887.

Thesleff oli työssä Viipurin hovioikeudessa toimien viimeksi notaarina 1897–1898. Hän hoiti sitten Viipurin maalaiskunnassa omistamaansa Lavolan kartanoa. Thesleff nimitettiin Viipurin kunnallispormestariksi vuonna 1908 mutta hän pyysi eron toimesta jo samana vuonna.

Thesleff osti vuonna 1901 Aleksandriasta Egyptistä pienikokoisen muumion kokoelmiinsa. Myöhemmin hän lahjoitti muumion yhdessä muutamien muiden muinaisesineiden kanssa Viipurin kaupunginmuseolle.

Thesleff oli naimisissa vuodesta 1905 Sigrid von Wilckenin kanssa. Heidän tyttärensä oli muistelmakirjailija Marianne Thesleff.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Dödsfall, Wiborgs Nyheter, 11.05.1923, nro 106, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  J. A. Thesleff, Karjala, 10.05.1923, nro 105 A, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Tuntematon muumio ja salaperäinen sormus, Seura, 03.11.1937, nro 44, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pieninyn kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Prešovin alueSlovakia |
| Pinta-ala | 
37,1 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1997View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pieninyn kansallispuisto** Slovakiassa on edustava esimerkki Slovakian luonnosta. Se sijaitsee lähellä Puolan rajaa. Puiston läpi virtaa Dunajec niminen joki, joka virtaa myös Puolan puolella olevan Pieniny nimisen kansallispuiston alueella. Puiston opastuskeskus on Červený Kláštorin kylässä. Puiston alueella on retkeilypolkuja, joita pitkin pääsee muun muassa näkemään Haligovské skalyn kalkkikivikalliot. Puiston alueella on useita luolia. Alueella esiintyy 766 perhoslajia, 99 nilviäislajia ja selkärankaisia on yhteensä yli 200 lajia. Eläimistöön kuuluvia lajeja ovat saukko ja ilves. Pieninyn kansallispuisto on Slovakian kansallispuistoista toiseksi vanhin.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Nationally designated areas (CDDA)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Justin Kavanagh: "Pieniny", *Pohjois- ja Itä-Euroopan kansallispuistot*, s. 192. Suomentanut Jarkko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-4495-2.
3. ↑  National Park of Pieniny *Travel to Slovakia*. Viitattu 25.3.2023.
**Slovenský krasin kansallispuisto** on Slovakiassa sijaitseva kansallispuisto. Sen alueella sijaitsee samanniminen vuoristo, joka jatkuu Unkarin puolella Aggtelekin kansallispuiston alueella. Vuoriston alueella on satoja kalkkikiviluolia, joista 712 on Unescon maailmanperintölistalla. Osa luolista kuuluu Bradla-Dominican luolastoon, josta neljäsosa on Slovakian puolella ja joka on kaikkiaan 21 kilometrin pituinen. Luolaston alueella on paljon tippukiviä. Puiston alueella on myös Combasekin ja Ochtinskán luolat. jCombasekin luolan sisällä on tehty speleoterapiaa luolan runsaan ilmankosteuden ja pysyvän luonteisen lämpötilan vuoksi. Ochtinskán luola sisältää argoniittia, jota sisältäviä luolia on vain muutama maailmassa. Argoniitista muodostuu kidemuodostelmia. Luolien lisäksi puiston alueella on luolien lisäksi Zádielska tiesňavan rotko ja Zádielska planinan ylänkö.

Lähteet
-------

1. ↑  Justin Kavanagh: "Slovenský kras", *Pohjois- ja Itä-Euroopan kansallispuistot*, s. 193. Suomentanut Jarkko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-4495-2.
**Gustaf Ludvig Arckenholtz** (10. tammikuuta 1801 Kärkölä – 26. joulukuuta 1867 Hattula) oli suomalainen lahjoittaja ja tuomari.

Arckenholtz tuli ylioppilaaksi Turussa 1818, suoritti tuomarin tutkinnon 1821, ja samana vuonna hänestä tuli Turun hovioikeuden auskultantti. Hänet nimitettiin 1846 Sääksmäen tuomiokunnan tuomariksi, ja hän sai 1856 hovioikeudenneuvoksen arvonimen. Varatuomari hänestä tuli 1827, ja hän sai kihlakunnantuomarin arvonimen 1837.

Arckenholtz lahjoitti 1864 ja 1866 testamentilla apurahoiksi köyhille teologian ylioppilaille 20 000. Apuraha on nimetty Arckenholtzin stipendiksi. Arckenholtz oli huolissaan pappien vähyydestä, mikä esti uskonnon opetusta ja harjoitusta. Hän jätti yliopiston ratkaistavaksi apurahan summan ja jaettavien apurahojen määrän. Vuonna 1917 stipendin suuruus oli 130 markkaa.

Arckenholtz oli naimaton. Hän kuoli reessä matkalla kotiin Nikkilän kartanoon Hattulan pitäjässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arckenholtz, Kustaa Ludvig: *Tietosanakirja, osa 1*, palsta 524. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1909.
2. 1 2  Arckenholtz, Gustaf Ludvig *Akatemiasampo*. Viitattu 16.11.2022.
3. 1 2  Arckenholtz, Kustaa Ludvig (s. 22 G. W. Eklund 1879–1883) *Biografinen nimikirja*.  Arkistoitu. Viitattu 16.11.2022.
4. ↑  Tieteellisiä apurahoja ja stipendejä (Ohjelma lukuvuodelle 1917–1918) *Histdoc*. Suomen Aleksanterin-yliopisto.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrjö Kotivuori, Gustaf Ludvig Arckenholtz. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Verkkojulkaisu 2005
**Hugo Julius Helenius** (4. lokakuuta 1866 Helsinki – 20. huhtikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen Suomen Pietarin passiviraston sihteeri ja valtioneuvos.

Heleniuksen vanhemmat olivat senaatinsihteeri, talousjohtaja Gustaf Helenius ja Charlotta Emilia Granberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1884 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1888. Hän oli myös Suomen valtion stipendiaattina Moskovan yliopistossa.

Helenius oli Suomen Pietarin passiviraston sihteerinä vuodesta 1892 lähtien ja hän toimi oikeusavustajana Pietarissa 1901–1914. Hän sai valtioneuvoksen arvon. Erottuan virasta Helenius muutti Luumäelle, jossa hänellä oli Solvik-niminen maatila Kivijärven rannalla.

Suomen sisällissodan alettua Helenius jäi asumaan Solvikiin. Punaiset hakivat hänet täältä huhtikuun puolivälissä 1918 ja vievät Kouvolaan, jossa hänet surmattiin 20. huhtikuuta tienoilla.

Helenius oli naimisissa vuodesta 1892 Sigrid Wilhelmina Grönlundin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Hugo Julius Helenius
2. 1 2 3 4  Hugo Julius Helenius In memoriam, Veckans Krönika, 12.04.1919, nro 15, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Koivuselkä** (ven. Ко́йвусельга, *Koivuselga*) on maaseututaajama Karjalan tasavallan Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Koivujärven itärannalla 44 kilometriä Vieljärveltä lounaaseen. Taajamassa oli 151 asukasta vuonna 2018. Lähistöllä on myös samanniminen kylä, jossa oli viisi asukasta.

Koivuselkä perustettiin vuonna 1949 varsinkin Valko-Venäjältä tulleiden metsätyöläisten asutukseksi. Myöhemmin sinne muuttivat myös lähikylien asukkaat. 1960-luvun vaihteessa taajamassa oli tuhat asukasta. Neuvostoliiton hajoamisen aikoihin jäljellä oli nelisen sataa. Koivuselän työmaa kuului 1980-luvulla Karellespromin metsäteollisuuspiiriin, jonka pääpaikka sijaitsi Tšalnassa. Vuonna 1992 se muutettiin yksityiseksi Šujales-yhtiöksi. Koivuselkään jäi vuonna 1995 vain työnjohtoalue, joka suljettiin hakkuiden vähennyttyä vuonna 2005. Pultšoin kylähallintoalueen keskuksena toiminut taajama liitettiin Vieljärven kuntaan vuonna 2006.

Nykyään Koivuselän ainoat työnantajat ovat kunnanhallinto ja kauppa. Koulu lakkautettiin vuonna 2004. Kunnalliset asuintalot ovat huonossa kunnossa, tieyhteys on heikko eikä julkista liikennettä ole. Taajama on vähitellen muuttumassa huvila-asutukseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 102. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Tšislennost naselenija *Vedlozerskoje selskoje poselenije*. Viitattu 16.5.2022.
3. 1 2  Metsätyökylän muodonmuutos Venäjän Karjalassa.  *Idäntutkimus*, 2/2015, s. 3–16. Artikkelin verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Oksa, Jukka (toim.): *Koivuselkä : metsätyökylä Venäjän Karjalassa.* Karjalan tutkimuslaitoksen julkaisuja, Joensuun yliopisto 1998. ISBN 951-708-721-7
* Eira Varis (toim.): *Karjalaiskylä Venäjän muutoksessa.* Mediapinta, 2016. ISBN 978-952-236-044-1

Aiheesta muualla
----------------

* Koivuselkä Vieljärven kunnan sivuilla (venäjäksi)
**Nora Tapper** (s. 1961 Konginkangas) on suomalainen kuvanveistäjä. Tapper on opiskellut Kuvataideakatemiassa kuvanveistoa vuosina 1989–1993 ja myös vuosina 1997–1998, jolloin hän valmistui kuvataiteen maisteriksi. Hänellä on opintoja myös Taideteollisessa korkeakoulussa (1985–1987) ja arkkitehtuuriopintoja Oulun yliopistossa (1980–1985 ja 1987–1989). Tapper asuu Helsingissä.

Ura
---

*Valtioneuvos Johannes Virolaisen muistomerkki*, 2004, Lohja.
Nora Tapper aloitti arkkitehtuuriopinnot Oulun yliopistossa vuonna 1980. Opintojen loppuvaiheessa taidetta opiskelleiden tuttavien vaikutuksesta heräsi kiinnostus taiteilijan työhön, jossa Tapperia kiehtoi ajatus saada tehdä itse: "olen aina halunnut tehdä työtä omilla käsilläni, tunkea nyrkit saveen ja saada ideat valmiiksi alusta loppuun". Arkkitehdin työ on Tapperin mukaan sitä, että arkkitehti piirtää kuvia ja joku toinen saa toteuttaa ne. Tapperin töiden materiaalina ovat puu ja keramiikka.

Tapper on voittanut ykköspalkinnon neljässä raha- tai mitalikilpailussa vuosina 2001–2014 ja pitänyt 16 yksityisnäyttelyä vuosien 1997–2018 välillä. Hän on osallistunut yli 35 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn, joista viisi on pidetty Suomen ulkopuolella.

Nora Tapperin julkisia teoksia ovat muun muassa Kalle Piilosen muistomerkki Äänekoskella (1996) ja Johannes Virolaisen muistomerkki Lohjalla.

Muuta
-----

Nora Tapperin isän serkku oli kuvanveistäjä Kain Tapper.

Lähteet
-------

1. ↑  Nora Tapper *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 3.4.2020.
2. 1 2  Tapper, Nora: Nora Tapper, CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  2018. Viitattu 3.4.2020.
3. ↑  Ilpala, Merja: Nora Tapper tekee taidetta tilaan *Turun Sanomat*.  15.8.2004. Viitattu 3.4.2020.
4. ↑  Kalle Piilosen patsas *Äänekoski*.  Arkistoitu 12.12.2017. Viitattu 3.4.2020.
5. ↑  Muistomerkkien Lohja *Visitlohja*. Viitattu 3.4.2020.
6. ↑  Nora Tapper. Arkkitehtuurin ja kuvanveiston välissä *Matkalla maan keskipisteeseen*. Keski-Suomen taide 2015.  Arkistoitu 3.2.2020. Viitattu 3.4.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anders Verner Nylander** (11. helmikuuta 1875 Kuopio – 26. heinäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjapainonjohtaja ja Suomen Pankin setelipainon johtaja.

Nylanderin vanhemmat olivat Kuopion piirilääkäri Anders Edvin Nylander (1831–1890) ja Rosalie Kellgren (k. 1907). Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Kuopion ruotsalaisesta yksityislyseosta.

Nylander meni ylioppilaaksi päästyään latojanoppiin ja hän jatkoi kirjapainoalan opintojaan Hufvudstadsbladetin kirjapainossa Helsingissä sekä P. A. Norstedt & Sönerin kirjapainossa Tukholmassa. Nylander toimi sitten alifaktorina O.Y. Kauppakirjapainossa Helsingissä ja tuli vuonna 1901 tämän kirjapainon teknilliseksi ja toimitusjohtajaksi. Vuonna 1906 Nylander siirtyi Simeliuksen perillisten kirjapainon toimitusjohtajaksi ja hän otti kirjapainon vuokralle vuonna 1916. Vuodesta 1920 Nylander oli teknillisenä johtajana Holger Schildtin kustannusosakeyhtiössä ja vuonna 1923 hänestä tuli Suomen Pankin setelipainon johtaja.

Nylander kuului 1900-luvun alussa perustetun kirjanpainajain työnantajajärjestön johtohenkilöihin aina vuoteen 1923 saakka ja hän toimi 13 vuoden ajan tämän liiton puheenjohtajana sekä oli useita vuosia Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen varapuheenjohtajana. Nylander oli 1900-luvun alussa mukana aktivistien toiminnassa ja kuului aktiivisen vastustuspuolueen johtoon koko puolueen olemassaolon ajan. Hän osallistui myös Suomen sisällissodan valmisteluihin valkoisten puolella kuuluen muun muassa A.K.-jääkärikomiteaan.

Nylander kuoli heinäkuussa 1933 58-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen.

Nylander oli naimisissa vuodesta 1900 ruotsalaisen Elsa Hultin kanssa. Nylanderin veljiä olivat metsähallituksen ylitarkastaja Ernst August Nylander (1866–1919), Ahvenanmaan Godbyn piirilääkäri Edvin Alexander Nylander (1871–1931) ja kansanedustaja, maanviljelysneuvos ja agronomi Hannes William Nylander (1873–1940).  Nylanderin sisar oli päätoimittaja ja kotitaloustoiminnan uranuurtaja Fanny Hult (1861–1945).

Julkaisuja
----------

* *Några dokument rörande Simelii arvingars boktryckeri: publicerade med anledning av sekeljubileet. J. Simelii arvingars boktryckeri 1818-1918*; kuvitus Heikki Tandefelt ja Lydia Skottsberg. Simelii arvingars boktryckeri, Helsingfors 1918 (Teos digitoituna Kansalliskirjastossa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Anders Verner Nylander
2. 1 2 3 4  A. V. Nylander, Helsingin Sanomat, 27.07.1933, nro 197, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Edvin Nylander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 27.7.2023.
4. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961  : Fanny Hult
**Karl Henrik Jakob Ignatius** (11. joulukuuta 1809 Rautjärvi – 11. lokakuuta 1856 Viipuri) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä *Jaakko Jaakonpoika*.

Ignatiuksen vanhemmat olivat Joutsenon kirkkoherra Karl Jakob Ignatius (1778–1812) ja Katarina Elisabet Brunnerus (1775–1844). Hän kävi Viipurin piirikoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi 1829. Ignatius vihittiin papiksi 1833.

Ignatius oli Ruokolahdella kappalaisen apulaisena, armovuodensaarnaajana ja vt. kirkkoherrana 1833–1837. Hän oli Viipurin vankilansaarnaajana 1836–1838 ja Viipurin työ- ja ojennuslaitoksen saarnaajana 1838–1851. Ignatius toimi samalla Viipurin lukion vt. apulaisena 1841 ja vakinaisena apulaisena vuodesta 1842. Hän oli synodaaliväitöksen*selvennä* respondenttina*selvennä* pappeinkokouksessa Porvoossa 1842. Ignatius oli myös perustamassa Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa 1845 ja toimi seuran kirjakaupan hoitajana.

Teoksia
-------

* *Tarpeellinen lasten-kirja*, aapinen. Frenckell, Helsinki 1840
* *Harjulan onnettomuus*, toimittanut K. H. J. Ignatius. Lukemisia Suomen kansalle n:o 1. Helsinki 1845
* *Martti Luterus*. Lukemisia Suomen kansalle n:o 2. Holm, Helsinki 1845, 2. muutettu painos J. O. Grönblad, Tampere 1904, 3. muutettu painos W. Toivonen, Tampere 1904

Käännökset
----------

* Johannes Gossner: *Jesus ihmisen sydäntä kolkuttava*, suomentanut Jaakko Jaakonpoika. Porvoo 1843, 2. painos Edlund, Helsinki 1849
* *Neuwoja kaikille säädyille rikkaaksi ja onnelliseksi päästäksensä*, Benjami Franklinin mukaan; suomentanut Jaakko Jaakonpoika. A. C. Öhman, Porvoo 1843, 2. painos Edlund, Porvoo 1862

Lähteet
-------

* Karl Henrik Jacob Ignatius SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Karl Henrik Jakob Ignatius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***K. H. J. Ignatius***

Aiheesta muualla
----------------

* K.H.J. Ignatius: *Tarpeellinen lasten-kirja*, Helsinki 1840. Digitoituna Kansalliskirjaston kokoelmissa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Fredrik Georg Ehrenmalm** (14. maaliskuuta 1767 – 25. huhtikuuta 1823 Tenhola) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.

Ehrenmalmin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Samuel Magnus Ehrenmalm ja Renata Juliana Åkerhielm ja puoliso vuodesta 1798 Gustava Charlotta Blomstedt (k. 1827). Ehrenmalm tuli ylioppilaaksi Turussa 1780 ja valmistui filosofian maisteriksi 1876. Hän oli samana vuonna ylioppilas Uppsalassa. Papiksi hänet vihittiin Turun hiippakunnassa 1789. Sandelsin jääkäripataljoonan pataljoonansaarnaaja hänestä oli tullut jo 1786, kuninkaan luvalla alaikäisenä ja ilman pappisvihkimystä. Rykmentinpastori Ehrenmalmista tuli 1789 ja maaherra Magnus Wilhelm Armfeltin kotisaarnaaja samana vuonna. Ylimääräiseksi hovisaarnaajaksi Ehrenmalm tuli 1790 ja Tenholan kirkkoherraksi 1802. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Georg Ehrenmalm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 27.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 27.12.2020
Paulina Porizkova vuonna 2014
**Paulina Porizkova** (s. 9. huhtikuuta 1965 Prostějov) on tšekkoslovakialaissyntyinen näyttelijätär ja supermalli. Hänellä on Ruotsin ja Yhdysvaltain kansalaisuudet.

Ura
---

Porizkova syntyi Prostějovissa, mutta jätti synnyinmaansa jo ensimmäisten elinvuosiensa aikana muuttaakseen Lundiin, Ruotsiin. Hän lähetti kuviaan *Elitelle* ensimmäistä kertaa jo vuonna 1980. Hän pääsi Pariisiin ja Yhdysvaltoihin esiintyen jo pian Sports Illustratedin vuosittaisen *Swimsuit Issuen* kansissa (1984 ja 1985). Hän oli myös Estée Lauder -kosmetiikkayhtiön keulakuvana 1980-luvun lopulla.

Porizkova esiintyi *Gentlemen's Quarterlyssa* ja elokuussa 1987 *Playboyn* kannessa; tähän mennessä hänet on nähty mm. *Voguessa*, *Ellessä*, *Harper's Bazaarissa*, *Selfissä*, *Cosmopolitanissa* ja *Glamourissa*. Hän teki näyttelijändebyyttinsä vuonna 1983.

Porizkova on myöhemmällä urallaan keskittynyt entistä enemmän elokuviin. Hänelle kaavailtiin vuonna 1989 Robert De Niron kanssa jaettua pääroolia Sergio Leonen seuraavaan elokuvaan, mutta hanke jäi suunnitelmaksi ohjaajan kuoltua sydänkohtaukseen. Hänellä oli muita rooleja muiden muassa elokuvissa *Arizona Dream* (1993) ja *Tuomion torstai* (1998). Päärooli hänellä oli esimerkiksi *Ninan alibissa* (1989). 

Porizkova on myös kirjoittanut romaanin *A Model Summer* (2007). Se on käännetty muun muassa ruotsiksi nimellä *Modellsommar* (2009).

Yksityiselämä
-------------

Porizkova oli vuodesta 1989 alkaen naimisissa The Cars -yhtyeen laulajan Ric Ocasekin kanssa. Parilla on kaksi poikaa (s. 1993 ja 1998).

Porizkova ja Ocasek erosivat toukokuussa 2018, mutta avioeroprosessi oli yhä kesken Ocasekin kuollessa syyskuussa 2019. Ocasek jätti Porizkovan testamenttinsa ulkopuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Paulina Porizkova’s Sons Are Her Heart! Meet Jonathan and Oliver With Late Husband Ric Ocasek *closerweekly.com*.  3.2.2021. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Laulajatähti sivalsi mallivaimoaan tylysti haudan takaa – jätti kalseat terveiset testamenttiinsa *Ilta-Sanomat*. Viitattu 16.10.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |