recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ilja Kotikallio** (alk. **Sinda**, 1894 Suistamo – 1961 Lapua) oli Laatokan Karjalasta kotoisin ollut pelimanni ja tarinankertoja, joka tunnetaan erityisesti harmonikansoittajana.

Elämä ja musiikki
-----------------

Suistamon pitäjän Ihatsun kylässä syntyneen Kotikallion instrumentti oli venäläistyylinen yksirivinen haitarimalli, josta Suistamon seudulla käytettiin nimitystä "karmuuli" tai "karmuuni". Lisäksi hän soitti myös huuliharppua. Jatkosodan jälkeen Kotikallio perheineen päätyi evakoksi Lapualle, jossa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkijat myöhemmin tallensivat hänen kertomuksiaan 25 tunnin pituisille ääninauhoille. Vuonna 1958 Kotikallion tapaan Suistamosta kotoisin ollut Iivo Pehkoranta äänitti hänen soittoaan yli tunnin verran. Nauha löydettiin vuonna 2012 ja kolme vuotta myöhemmin Kansanmusiikki-instituutti julkaisi siitä koostetun CD-levyn. Harmonikan- ja huuliharpunsoiton lisäksi albumilla kuullaan Kotikallion laulua sekä hänen kertomia tarinoitaan.

Kotikallion soittoa vaikeutti työtapaturma, jonka vuoksi hänen oikeassa kädessään ei ollut kuin kaksi kokonaista sormea. Kotikallio esitti muun muassa karjalaista tanssimusiikkia, kuten ripaskaa, ristikontraa ja maanitusta. Hänen soitossaan on myös vaikutteita ruotsalaisesta pelimannimusiikista, joka saapui Suistamoon 1920-luvulla Suojärven radan valmistumisen myötä. Kotikalliosta puolestaan on ottanut vaikutteita karjalaista kansanmusiikkia ja -tanssia yhdistävä duo Puhti, jonka toinen jäsen Anne-Mari Kivimäki on myös tekemässä väitöskirjaa hänen elämästään. Kotikallio ei milloinkaan kotiutunut uudelle asuinseudulleen Etelä-Pohjanmaalle, vaan teki lopulta itsemurhan 67-vuotiaana.

Diskografia
-----------

* *Karmuuni lauloi* (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harvinainen dokumentti Suistamon haitarityylistä  27.8.2015. Karjala. Viitattu 27.4.2016.
2. 1 2  Ilja Kotikallion Karmuuni lauloi -levy julkaistiin 9.7.2015  14.7.2015. Suistamo – Perinnelaboratorio. Viitattu 27.4.2016.
3. ↑  Suistamolaisten talvisotajoulua muistellaan perinneseuran kirjassa  23.12.1999. Verkkouutiset. Viitattu 27.4.2016.
4. 1 2  Anna-Mari Kivimäki löysi arkistoista itsemurhaan päätyneen haitaristin ja evakkojen tarinat  25.4.2016. Aamulehti.  Arkistoitu 26.4.2016. Viitattu 27.4.2016.
5. ↑  Pirunkeuhkoa jäljittämässä  28.10.2014. Suur-Tampere.  Arkistoitu 14.5.2016. Viitattu 27.4.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Järnefeltien koulu** oli suomalainen kirjallisuuspiiri, jonka keskushahmo oli Elisabeth Järnefelt. Niinpä sitä kutsuttiin myös nimellä Elisabethin salonki.

Järnefeltien koulun taiteilijat
-------------------------------

Elisabeth Järnefelt oli syntyään pietarilais-balttilaista Clodt von Jürgensburgin kulttuurisukua, joka kuului venäläisen älymystön vapaamieliseen osaan. Siirryttyään Suomeen Järnefelt alkoi koota lähipiiriinsä nuorta suomenkielistä kirjallisuusväkeä lähinnä omien poikiensa ystävistä. Piiriin kuuluneita kirjailijoita on pidetty suomalaisen realismin uranuurtajina. Järnefeltien kouluun lukeutuivat Elisabet Järnefeltin pojat Arvid, Armas ja Eero Järnefelt, Juhani Aho ja hänen veljensä Kalle ja Pekka sekä Heikki Kauppinen eli Kauppis-Heikki ja jossain määrin myös Minna Canth. Järnefeltien asuessa Helsingissä piiri kokoontui lauantaisin. Kun perhe muutti Kuopioon, Järnefeltien koulu kokoontui Minna Canthin kotona Kanttilassa.

Koulun vaikutus
---------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Kaikki olisi hyvin, mutta sano minulle, Jussi, lensivätkö nuo kaksi varista todellakin seudun yli? | "|
| **– Elisabeth Järnefelt Vanhempieni romaanissa**  |

Järnefeltien koulun myötä suomalaiseen kirjallisuuteen tuli Belinskin taideteorioista lähtöisin ollut realistisen henkilötyypin käsite ja tyypillisyyden vaatimus. Lisäksi koulun piirissä kulki tolstoilainen suuntaus, joka korosti sisäistä rehellisyyttä ja totuudenmukaisuutta. Arvid Järnefelt kuvasi Järnefeltien koulua teoksessaan *Vanhempieni romaani* (1928–1930): "Elisabetin ankarin vaatimus oli, että kuvatun tunnelman täytyi olla todella eletty, *totta*. --- Ei saa ruveta omin päin runoilemaan ja tekemään lisäyksiä, joiden tarkoituksena on muka tehostaa tunnelmaa. --- taiteilijan oli pysyttävä uskollisena sille *sisäiselle* näkemykselle, tuntemukselle, tunnelmalle, jonka hän oli saanut."

Lähteet
-------

* Laitinen, Kai: *Suomen kirjallisuuden historia*, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1981, sivut 160, 230 ja 253
* Yle.fi/teema (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Arvid Järnefelt: *Vanhempieni Romaani*. Seitsemäs painos. s. 434. Porvoo: WSOY. ISBN 951-0-18224-9
2. ↑  Ote kirjasta Vanhempieni romaani; Laitinen, Kai: Suomen kirjallisuuden historia, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1981, sivu 253
**Danie Gerhardus Krige** (26. elokuuta 1919 Bothaville, Etelä-Afrikka – 3. maaliskuuta 2013 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen kaivosinsinööri, joka oli geostatistiikan pioneeri ja Witwatersrandin yliopiston professori.

Krige syntyi vuonna 1919 Bothavillessä Vapaavaltiossa ja valmistui 15-vuotiaana Krugersdorpissa Monument High School'ista. Hän opiskeli Witwatersrandin yliopistossa kaivosalaa ja valmistui sieltä 19-vuotiaana suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts). Hän aloitti kaivosyhtiössä Anglo Transvaal (nykyään Anglovaal Mining Ltd.) vuonna 1938 ja sai silloin tutkittavakseen monia kultakaivoksia. Hän siirtyi vuonna 1943 valtiolle (Government Mining Engineer) ja osallistui esimerkiksi uraanimalmioiden hyödyntämiseen. Tämän rinnalla hän kehitti menetelmiä arvioida syvällä kalliossa olevien kultamalmioiden kannattavuutta. Näistä töistään hän lopulta koosti malminarviointimenetelmän, jolla kaivoksen kannattavuutta voitiin arvioida, ja sai työstään ylemmän arvosanan (Master of Arts) Witwatersrandin yliopistossa. Hän palasi takaisin Anglovaaliin vuonna 1951 ja julkaisi ensimmäiset paperit geostatistiikasta samana vuonna. Vuonna 1955 geostatistiikka huomioitiin Ranskassa perustamalla geostatistiikaan keskittyvän keskuksen (ransk. *Le Centre de Géostatistique de l’École des Mines de Paris*), jossa Georges Matheron osallistui tutkimukseen levittämällä sitä ranskankielisiin maihin. Vuonna 1981 hän jäi yksityiseltä sektorilta eläkkeelle ja jatkoi kaivosalan professorina Witwatersrandin yliopistossa. Siellä hän ohjasi enimmäkseen jatko-opiskelijoita ja väitöskirjan tekijöitä kunnes jäi vuonna 1991 tehtävästään eläkkeelle. Hän jatkoi vielä tämänkin jälkeen tutkimista, luennointia, julkaisemista ja konsultoimista.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Northern Miner: Obituary: Danie Krige, South Africa's giant of geostatistics, 8.4.2013, viitattu 24.10.2015
2. ↑  Clark, Isobel: Practical geostatistics (verkkoversio), Science, Lontoo, s.129,, Englanti, 1979 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Witwatersrandin yliopisto: Danie Krige display cabinet of memorabilia (Arkistoitu – Internet Archive), 27.8.2015, viitattu 24.10.2015
**Uudella-Kaledonialla** järjestettiin kansanäänestys itsenäistymisestä 4. marraskuuta 2018. Alue kuuluu tällä hetkellä osaksi Ranskan tasavaltaa ja sille on laaja autonomia sekä erillinen kappale Ranskan perustuslaissa.

Taustoja
--------

Uusi-Kaledonia on kuulunut virallisesti Ranskalle vuodesta 1853 ja aluksi siirtokunta tuotiin vankeja. Separatistiset liikkeet ovat ottaneet väkivaltaisesti yhteen Ranskan saarella olevien sotilasjoukkojen kanssa 1980-luvulla..

Ranska ja Uuden-Kaledonian paikallinen väestö, kanakit, pääsivät sopimukseen (ns. Nouméan sopimus) itsenäisyyskysymyksestä järjestämällä kansanäänestyksen vuonna 1998.

Vuoden 2018 kansanäänestys oli ensimmäinen osa kolmen äänestyksen sarjaa, joissa selvitetään Uuden-Kaledonian halua itsenäistyä Ranskasta. Seuraavat äänestykset järjestetään 2020 ja 2022. Mikäli enemmistö kannattaa itsenäisyyttä yhdessäkin äänestyksessä, saarella aloitetaan itsenäistymisprosessi yhteistyössä Pariisin kanssa.

Varsinkin kanakkien keskuudessa koetaan syrjintää johtuen keskivertoväestön huonoista palkoista verrattuna Ranskan paikallisiin virkamiehiin sekä korkeista elintasokustannuksista. Uuden-Kaledonian tärkein vientituote on nikkeli, josta itsenäisyyden kannattajat toivovat taloudellista vetoapua itsenäiselle Uudelle-Kaledonialle..

Äänioikeus ja äänestys
----------------------

Uuden-Kaledonian väestöstä 39,1% on kanakkeja, 27,1% eurooppalaisia ja 33,8% muita polynesialaisia.

Äänestäminen valtakirjalla oli mahdollista, mikäli äänioikeutettu henkilö ei pystynyt itse äänestämään esim. sairautensa tai työnsä puolesta, tai mikäli tämä ei ollut alueella.

Tulokset
--------

Kansanäänestyksen tulokset|  | Äänet | Kannatus |
| --- | --- | --- |
| **Kyllä** | 60 199 | 43,33% |
| **Ei** | 78 734 | 56,67% |
| **Hyväksytyt äänet** | 141 099 | 100% |
| **Hylätyt äänet** | 2 166 | – |
| **Rekisteröityneet äänestäjät** | 174 165 |
| **Äänestysaktiivisuus** | 81,01% |

Koska enemmistö äänesti ei, itsenäisyysprosessia ei aloiteta. Äänet jakautuivat melko vahvasti etnisten linjojen mukaan kanakkien äänestäessä itsenäisyyden puolesta ja ranskalaisten sitä vastaan.

Nouméan sopimuksen mukaan kansanäänestyksiä tulee järjestää vielä kaksi vuoden 2022 loppuun mennessä. Seuraava kansanäänestys pidettiin 6. syyskuuta 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hirvonen, Saara: Pieni Uusi-Kaledonia äänestää itsenäisyydestä – saarelaiset ottavat kantaa Ranskasta irrottautumiseen *YLE Uutiset*.  4.11.2018. Viitattu 16.2.2020.
2. 1 2 3  Bariéty, Aude: Nouvelle-Calédonie : 5 questions sur le référendum *Le Figaro*.  4.11.2018. Viitattu 16.2.2020. (ranskaksi)
3. ↑  New Caledonians poised to cast long-awaited vote on independence from France *France24*.  1.11.2018. Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Résultats définitifs (pdf)  7.11.2018. Les services de l'État en Nouvelle-Calédonie. Viitattu 16.2.2020. (ranskaksi)
5. ↑  New Caledonia 'voted largely along ethnic lines' in independence referendum *France24*.  4.11.2018. Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)
6. ↑  Le deuxième referendum  2020. Les services de l'État en Nouvelle-Calédonie.  Arkistoitu 31.5.2020. Viitattu 16.2.2020. (ranskaksi)
**Amerikanjatobapuu** (*Hymenaea courbaril*) on puulaji, joka kuuluu hernekasvien heimoon.

Arvokkaalla puulla on monta nimeä. Nicaraguassa guapinolina tunnettua puuta kutsutaan englanniksi nimellä "Brazilian cherry", vaikka puu ei ole millään tavalla sukua kirsikkapuulle. Perun Amazonin alueella puusta käytetään nimeä Azucar huayo ja Brasiliassa Jatobá. Lisäksi se tunnetaan ainakin nimillä "Courbaril", "West Indian locust", "Brazilian copal" ja "Amami-gum". Puun muut kutsumanimet "stinking toe", "old man’s toe" ja "stinktoe" viittaavat sen hedelmään, koska hedelmälihan tuoksu on sangen outo, vaikkakin liha sinällään on erinomaista ja terveellistä syötävää.

Puun hedelmä (toisinaan englanniksi myös locust) on ollut tärkeä osa Amerikan alkuperäiskansojen ruoka-valiota. Hajusta huolimatta hedelmä maistuu makealta. Siitä tehdään myös leivontajauhoa ja "atole" nimistä juomaa. Hedelmälihan ravintoarvo on korkea ja se on tärkkelyksen ja proteiinin lähde. Tämän hedelmän on todettu myös alentavan verenpainetta, vähentävän sydänverisuonitautien riskiä ja parantavan veren sokeriarvoja. Uusia lääketieteellisiä hyödyntämismahdollisuuksia tutkitaan.

Amerikanjatobapuun puuaines on todella kovaa ja se arvostetaan korkealle käsityö- ja huonekaluteollisuudessa. Puuta on käytetty paljon myös mm. huonekalujen ja veneiden rakentamisessa. Puun punaruskeat värisävyt höystettynä musta-punaisilla raidoilla tekevät siitä koristeellisen. Tästä syystä puuta käytetään paljon myös koriste-esineiden valmistuksessa. Amerikanjatobapuu kasvaa yli 30 metriä korkeaksi ja sitä esiintyy luontaisesti kaikkialla Keski- ja Etelä Amerikassa. Tosin monihyödyllisyytensä vuoksi se alkaa olla hyvinkin uhanalainen laji monilla sen luontaisilla esiintymisalueilla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Hymenaea courbaril* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)
2. ↑  *Hymenaea courbaril* L. (Suomalaisen nimen lähde: Vanamon toimikunta) *Kassu – kasvien suomenkieliset nimet*. Viitattu 2.4.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2234016
* Wikispecies: Hymenaea courbaril
* APDB: 70174
* CoL: 6MPLH
* Ecocrop: 6809
* EoL: 416028
* EPPO: HMYCO
* FoC: 200012162
* GBIF: 2950750
* GRIN: 19489
* iNaturalist: 139075
* IPNI: 125420-2
* IRMNG: 10179862
* ITIS: 503102
* IUCN: 19891869
* NCBI: 20676
* Open Tree of Life: 31277
* Plant List: ild-1496
* PLANTS: HYCO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:125420-2
* Tropicos: 13005950
* WFO: wfo-0000168642

 |

 |
**Juomumoreenit** (engl. *ribbed moraine*) ovat ylhäältä katsoen epämääräisen muotoisia kumpuja, lyhyitä ja joskus mutkaisia. Niiden arvellaan syntyneen jäätikön repiessä vanhempia moreenimuodostumia hajalle. Syntyi moreenikenttä, jossa on satoja samansuuntaisia moreeniharjanteita ja joissa yksittäiset harjanteet ovat epäsäännöllisiä. Juomumoreenit ovat poikittain jäätikön virtaussuuntaa vastaan, mikä viittaa niiden syntyneen jäätiköitymisen viimeisessä vaiheessa. Niiden oletetaan syntyneen kun alustaansa jäätynyt pohja liukui jäätikön sulamisvaiheessa ja pohjalle kehittyi vetojännitys. On myös esitetty että kummut olisivat voineet syntyä Veiksel-jääkauden aikana vanhemmista moreenimuodostumista.

Juomumoreenit ovat lyhyitä, pitkänomaisia, 100–150 m leveitä ja 100–1 000 m pitkiä, 5–15 m korkeita kumpareita. Pitkien selänteiden seassa näkyy 10–15 m:n korkuisia kumpuja. Moreeniaines on jäätikön pohjamoreenin tapaista, mutta lajittunutta ainestakin on. Juomumoreenimuodostuman pinta on kivinen.

Mannerjäätikköä vastaan poikittaiset juomumoreenit kuuluvat kumpumoreeneihin. Tunnetuin juomumoreenien alatyyppi puolestaan on Rogen-moreeni. Mannerjäätikön reuna-alueilla ja nykyisillä vuoristojäätiköillä ne ovat täysin tuntemattomia.

Suomen lisäksi juomumoreenia löytyy Ruotsista ja Kanadasta Nova Scotiasta sekä suurilla kentillä Hudsoninlahden länsipuolelta.

Lähteet
-------

Mäkinen, Kalevi & Palmu, Jukka-Pekka & Teeriaho, Jari & Rönty, Hannu & Rauhaniemi, Tom & Jarva, Jaana: *Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat*. Suomen ympäristö 14/2007, 120 sivua. Helsinki: Ympäristöministeriö, Edita Prima Oy, 2007. ISBN 978-952-11-2662-8. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat, s. 83
2. 1 2 3 4 5 6  Johansson, Petter & Kujansuu, Raimo: Moreenimuodostumat - Juomumoreenit *tupa.gtk.fi*. Viitattu 4.7.2018.
3. 1 2  Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat, s. 39–41
4. ↑  Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat, s. 26–27
5. ↑  Valtakunnallisesti arvokkaat moreenimuodostumat, s. 78
**Jackson–Weissin oireyhtymä** on erittäin harvinainen geneettinen oireyhtymä, joka aiheuttaa kraniosynostoosia ja jalkojen epämuodostumia. Oirekuva on kuitenkin erittäin vaihteleva yksilöllisesti.

Jackson–Weissin oireyhtymään liittyvä kraniosynostoosi eli ennenaikainen kallon saumojen luutuminen aiheuttaa kasvojen epämuodostumia. Sairastuneilla on kuvattu akrokefaliaa, jossa pää on muodoltaan korkea ja suippo. Osalla on ilmennyt päänsärkyä, näköongelmia ja hydrokefaliaa. Jackson–Weissin oireyhtymästä kärsivien kasvonpiirteissä on ilmennyt monia poikkeavuuksia, kuten vajaakehittyneet keskikasvot, hypertelorismi, ptoosi, karsastus, matala nenänselkä, vajaakehittynyt yläleuka, suulakihalkio ja korvien poikkeava muoto. Oireyhtymästä kärsivien jaloille ominaisia piirteitä puolestaan ovat olleet lyhyet, leveät varpaat sekä toisen ja kolmannen varpaan yhteenkasvu. Isovarpaat ovat joskus kääntyneet sisäänpäin. Nivelten liikkuvuus on voinut olla tavallista vähäisempi. Myös jalkapöydän, kantapään ja nilkan luiden fuusioitumista on esiintynyt. Tyypillisesti Jackson–Weissin oireyhtymään ei liity kehitysvammaisuutta.

Jackson–Weissin oireyhtymä johtuu tavallisesti autosomissa vallitsevasti periytyvästä kromosomin 10 geenin FGFR2 mutaatiosta. Joskus taudin taustalla oleva virhe on sporadinen *de novo* -mutaatio. Jackson–Weissin oireyhtymän arvioitu esiintyvyys vastasyntyneillä on vähäisempi kuin yksi miljoonasta. C. E. Jackson kuvasi Jackson–Weissin oireyhtymän ensimmäisenä vuonna 1976 amissien suvussa, jossa sairastuneita henkilöitä oli 88.

Jackson–Weissin oireyhtymän hoito on oireenmukaista. Monia siihen liittyviä poikkeavuuksia onnistutaan hoitamaan kirurgisesti. Lisäksi tarpeen saattaa olla fysio- tai toimintaterapia. Jackson–Weissin oireyhtymästä kärsivien elinajanodotteen on katsottu olevan normaali.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, Jackson-Weissin oireyhtymä Tukiliitto 10.1.2022, viitattu 30.6.2023
**Kaarlo Edvard Koiso** (19. tammikuuta 1894 – 14. joulukuuta 1932 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias.

Koiso valmistui rakennusmestariksi ja työskenteli sitten lyhyen aikaa rakennusalalla. Vuonna 1916 hän perusti Tampereelle lasi- ja posliinitavaroiden kaupan, joka laajeni 1930-luvulla merkittävimmäksi alallaan Tampereella.

Koison liike *Toiminimi K. Edv. Koiso* sijaitsi Itämaisessa kylmässä hallissa Aleksis Kiven katu 26:ssa. Myöhemmin Lasi-Koison nimellä tunnettu liike siirtyi Hämeenpuisto 27:een. Talous- ja lahjatavaroiden erikoisliike Lasi-Koiso toimi siellä vuoteen 2011 saakka, jolloin se teki konkurssin.

Koiso kuoli 38-vuotiaana joulukuussa 1932. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti, 18.12.1932, nro 343, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Kuolleita, Aamulehti, 18.12.1932, nro 343, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Lasi-Koiso yritysinfo (Web archive 21.2.2011)
4. ↑  Yritys.io : Lasi-Koiso Oy (0722581-9)
5. ↑  T:mi K. Edv. Koiso, Sininen kirja : Suomen talouselämän hakemisto, 01.12.1939, nro II 1939-40, s. 693, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Hautahaku.fi Koiso Kaarlo Edvard
Anarkistit miehittäväy rakennusta Ruotsissa.
**Anarkismi Ruotsissa** ei ole tuore ilmiö, sillä Mihail Bakunin ilmoitti anarkismia olevan Ruotsissa jo vuonna 1866. Kuten Saksassa ja Alankomaissa, myös ruotsalaisella anarkismilla oli vahvoja syndikalistisia taipumuksia. Varhaisimpia merkittäviä ruotsalaisia anarkisteja oli taiteilija Ivan Aguéli, joka pidätettiin ja tuomittiin Pariisin "kolmenkymmenen oikeudenkäynnissä". Merkittäviä anarkisteja olivat myös Anton Nilson, Leon Larsson, Axel Holmström, Albert Jensen, ja Hinke Bergegren. Bergegren toimitti ja julkaisi viikkolehteä *Under röd flagg* yhdeksän numeroa maalis-kesäkuussa 1891. Lehden toimitustyössä oli anarkokommunistisia taipumuksia. Siinä julkaistiin otteita merkittävien eurooppalaisten anarkistien Pjotr Kropotkinin, Leo Tolstoin*selvennä* ja Élisée Reclusin kirjoituksista.

Anarkistiset ideat olivat tärkeitä Ruotsin sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa sen perustamisesta, vuodesta 1889, lähtien 1900-luvun alkuun asti. Bergegren johti puolueen anarkistista ryhmää Ungsocialisterna (’Nuorsosialistit’). Bergegren ja Ungsocialisterna erotettiin SDP:stä 1906 ja 1908 välillä.

Näkymätön puolue oli hajanainen taisteluryhmä, jonka perustivat Ruotsin parlamentin ulkopuolisen vasemmiston eri puolet, erityisesti Ruotsin Anarkosyndikalistinen nuorisoliitto. Tarkoitus oli korostaa työpaikkojen ja katujen todellista politiikkaa verrattuna Riksdagenin parlamentaariseen politiikkaan. Ryhmä hajosi 16. syyskuuta 2006.

Anarkosyndikalistinen ammattiliitto Sveriges Arbetares Centralorganisation perustettiin vuonna 1910. 

Vuodesta 1898 ilmestynyt ruotsalainen aikakauslehti *Brand* on vanhin jatkuvasti ilmestynyt anarkistinen aikakauslehti.

Monet ruotsalaiset anarkistit liittyivät ja taistelivat CNT-FAI:n kanssa Espanjan vallankumouksen aikana 1936–1939. Heidän joukossaan olivat Nisse Lätt ja Axel Österberg. He julkaisivat Espanjasta myöhemmin silminnäkijän raportteja.

Tunnettu kirjailija Stig Dagerman oli anarkisti koko elämänsä ajan. Lundn anarkistiryhmä oli pieni anarkistiliike, joka syntyi vuoden 1968 mielenosoitusten seurauksena.

Yksi monista pienistä anarkistiryhmistä on vasemmistolainen queer-anarkistiryhmä Fag Army, joka aloitti ensimmäisen toimintansa 18. elokuuta 2014 kakuttaessaan terveys- ja sosiaaliministerin, kristillisdemokraattien johtajan Göran Hägglundin.

Kirjallisuutta
--------------

* Campbell: *European Labor Unions*. Westport: Greenwood Press, 1992. ISBN 978-0-313-26371-2. (englanniksi)
* George Woodcock: *Anarchism: A History of Libertarian Ideas and Movements*. Peterborough: Broadview Press, 2004. ISBN 978-1-55111-629-7. (englanniksi)
**Jacmel** on kaupunki Haitin etelärannikolla noin 39 km lounaaseen Haitin pääkaupungista Port-au-Princestä. Jacmel sijaitsee Jacmelinlahtea ympäröivien kukkuloiden rinteillä Tiburonin niemimaalla.

Jacmelin kaupunki ja satama kukoistivat ranskalaisten valtakaudella ja sataman kautta kuljetettiin kahvia, sokeria sekä puuvillaa. Myöhemmin kaupunki on toiminut kahvin, banaanien ja kaakaon kaupan keskuksena. Vuonna 1980 valmistui hyväkuntoinen tie Jacmelistä pääkaupunkiin Port-au-Princeen, minkä seurauksena Jacmelistä tuli turistikohde. 1990-luvulla Jacmelin rannat ja rakennukset kuitenkin tyhjenivät ja kaupungin turismi hiipui vähäiseksi. Haitin vuoden 2010 maanjäristys aiheutti merkittävää tuhoa monille kaupungin rakennuksille ja monia kaupungin asukkaita kuoli maanjäristyksen seurauksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jacmel (Haiti) *Encyclopædia Britannica*.  2022. Viitattu 16.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacmel** Wikimedia Commonsissa
**Anarthriaceae** on pieni australialainen kasviheimo koppisiemenisten Poales-lahkossa ja on siten sukua heinäkasveille.

Tuntomerkit
-----------

Anarthriaceae-kasvien ilmaraot sijaitsevat uurteissa haihtumisen vähentämiseksi. Lehdet ovat kielekkeellisiä ja joskus syrjittäisiä. Korsi saattaa olla haaroittuva. Kukat ovat yksineuvoisia.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa Länsi-Australiassa.

Luokittelu
----------

Anarthriaceae-heimon lähin sukulaisheimo on restiokasvit (Restionaceae). Näiden kahden heimon muodostamaa evoluutiopuun haaraa eli kladia luonnehtivat muun muassa hiekkaa sitovat juuret, tavallisesti hyvin surkastunut ja enemmän tai vähemmän yksipintainen lehtilapa, kaksikotisuus, heteenponsien kiinnittyminen palhoon selästään, emiön jäänteen puuttuminen hedekukasta ja joutoheteiden puuttuminen emikukasta. Kladi lienee 75,9 miljoonaa vuotta vanha. Anarthriaceae-heimon yhdistämistä restiokasveihin on ehdotettu.

Heimossa on kolme sukua ja 11 lajia. Sen evoluutio lienee alkanut noin 25,6 miljoonaa vuotta sitten.

Suvut ovat melko erilaisia. Suvussa *Anarthria* lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä ja ovat yksipintaisia, ilmaraot sijaitsevat uurteissa ja kukinnossa on kariseva suojus. Suvun *Hopkinsia* kukassa on vain yksi emilehti, jossa on pitkät vartalonhaarat, ja hedelmä on pähkinä, jossa on mehevä perä ja pysyvät kehälehdet. *Lyginia*-suvun korsi on haaraton, heteet yhteen kasvaneita ja siemenet ovat pienipiikkisiä. Fylogeneettisesti *Hopkinsia* ja *Lyginia* ovat toisilleen läheisempää sukua kuin kumpikaan on suvulle *Anarthria*.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since] *mobot.org*. Viitattu 26.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta
* FloraBase: *Anarthria* R.Br.
* FloraBase: *Hopkinsia anoectocolea*
* FloraBase: 'Lyginia barbata
* FloraBase: *Lyginia imberbis*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131611
* Wikispecies: Anarthriaceae
* APNI: 129887
* EoL: 57972486
* EPPO: 1ANRF
* FloraBase: 34338
* FoAO2: Anarthriaceae
* Fossilworks: 182988
* GBIF: 3739
* GRIN: 60
* IPNI: 77126763-1
* IRMNG: 115333
* ITIS: 39214
* NCBI: 98870
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126763-1
* Tropicos: 50303667
* Watson & Dallwitz: anarthri
* WFO: wfo-7000000023

 |

 |
**Pio Marmaï** (s. 13. heinäkuuta 1984 Strasbourg) on ranskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt yli 15 elokuvassa vuodesta 2008 lähtien. Marmaïn isä on kotoisin Italiasta.

Parhaiten Marmaï tunnetaan rooleistaan elokuvissa *Pieniin päin* (*Un heureux événement*, 2011) ja *Loppuelämäsi ensimmäinen päivä* (*Le Premier Jour du reste de ta vie*, 2008). Molemmat elokuvat ohjasi Rémi Bezançon. Marmaï on ollut myös kahdesti ehdolla lupaavimman miesnäyttelijän César-palkinnon saajaksi, vuonna 2009 *Loppuelämäsi ensimmäisestä päivästä* ja vuonna 2011 elokuvasta *D'amour et d'eau fraîche*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pio Marmaï – Biography Internet Movie Database. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Keskiliikeresonanssi** (joskus myös **kiertoaikaresonanssi**, engl. *mean motion resonance*, MMR) on tilanne, jossa kahden samaa keskustähteä (esimerkiksi Aurinkoa) kiertävän taivaankappaleen (planeetan tai asteroidin) kiertoajat ovat toistensa kokonaisia monikertoja. Keskiliikeresonanssi on tavallisin tähtitieteessä esiintyvä resonanssi ja usein siihen viitataankin ilman "keskiliike"-täsmennystä. Keplerin III lain mukaisesti kappaleen kiertoaika määrää sen etäisyyden tähdestä, joten kun tähteä kiertävän planeetan etäisyys tunnetaan, voidaan laskea mille etäisyyksille tähdestä resonanssi aiheuttaa vyöhykkeitä, joille päätyvä pienempi kappale ajautuu pois nopeasti. Aurinkokunnassa tunnetuimpia keskiliikeresonanssin aiheuttamia aukkoja ovat Kirkwoodin aukot asteroidivyöhykkeessä (resonanssi Jupiterin kanssa) sekä Saturnuksen renkaiden jaot (resonanssi jonkin läheisen kuun kanssa).

Vaikka keskiliikeresonanssi yleensä ajaakin pienet kappaleet pois, joissakin yksittäistapauksissa se mahdollistaa myös stabiilin rataliikkeen. Aurinkokunnan kappaleista Jupiterin ja muiden planeettojen troijalaiset ovat 1:1-resonanssissa seuralaisplaneettansa kanssa eli niiden kiertoaika Auringon ympäri on sama kuin itse planeetalla. Suuremmista kappaleista kääpiöplaneetta Pluto kiertää Auringon kaksi kertaa samassa ajassa kuin Neptunus kiertää Auringon kolmesti. Nämä kappaleet ovat siis 3:2-resonanssissa. Samassa resonanssissa liikkuu myös joukko muita Kuiperin vyöhykkeen kappaleita, ns. plutiinoja. Kuiperin vyöhykkeessä esiintyy myös muita Neptunuksen kanssa keskiliikeresonanssiin lukkiutuneita kappaleita. Saturnuksen kuista löytyy useita keskiliikeresonansseja: Mimas ja Tethys (4:2), Enceladus ja Dione (2:1) sekä Titan ja Hyperion (4:3).

Eksoplaneettajärjestelmistä tunnetaan myös muutamia resonansseja (esimerkiksi 55 Cancri).

Laplacen resonanssi
-------------------

Keskiliikeresonanssin erikoistapausta, jossa useampi kuin kaksi kappaletta on lukkiutunut toistensa liikkeeseen, kutsutaan **Laplacen resonanssiksi**. Ainoa Aurinkokunnassa tunnettu tapaus on Jupiterin kuujärjestelmässä, jossa kuut Ganymedes, Io ja Europa ovat lukkiutuneet 4:2:1-resonanssiin.

Katso myös
----------

* Kozain resonanssi
* Lindbladin resonanssi
* Sekulaarinen resonanssi
* Spin-rata-resonanssi
**Keskimatkan juoksulla** tarkoitetaan juoksumatkoja, jotka ovat vähintään 800 metriä ja alle 3 000 metriä. 3 000 metriä ylittävät matkat luetaan kestävyysjuoksuihin ja lyhyet matkat pikajuoksuihin. 800 metriä ja 1 500 metriä ovat suosituimmat keskipitkät juoksumatkat, sillä ne juostaan yleisurheilun arvokilpailuissa. Myös mailin juoksu (1 609 metriä) on suosittu juoksumatka, vaikka sitä järjestetään nykyisin enää harvemmissa kilpailuissa Ison-Britannian ulkopuolella. Joissain tapauksissa myös 3 000 metrin sekä kahden mailin kilpailut saatetaan lukea kuuluviksi keskimatkoihin.

Tyypilliset keskipitkät juoksumatkat
------------------------------------

* 800 metrin juoksu
* 1 500 metrin juoksu
* mailin juoksu

Suomalaismenestys
-----------------

1 500 metrin juoksussa suomalaiset ovat voittaneet olympiakullan kolme kertaa. Paavo Nurmi voitti matkan vuonna 1924, Harri Larva vuonna 1928 ja Pekka Vasala vuonna 1972.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Maija-Leena Ervasti**, o. s. *Tapiola* (4. kesäkuuta 1921 Porvoo – 5. toukokuuta 2012 Kuusamo) oli suomalainen Oulussa ja myöhemmin Kuusamossa asunut näyttelijä, teatteriohjaaja, läänintaiteilija ja kirjailija.

Ervastin vanhemmat olivat päätoimittaja Arvi Tapiola ja Martta Aliina Hildegard Hirvisalo (k. 1936). Hän kävi kansakoulun Kajaanissa, keskikoulun Joensuussa sekä näyttämöopiston. Hän toimi näyttelijänä, teatteriohjaajana, lausuntataiteilijana ja kirjallisuuskriitikkona ja oli Oulun läänin läänintaiteilijana 1975–1988. Ervasti oli mukana perustamassa Rovaniemen teatteria ja toimi myöhemmin Kuusamon näyttämöllä ohjaajana. Ervasti julkaisi aforismi- ja runokokoelmia ja kirjoitti artikkeleita muun muassa *Kaltio*- ja *Koillissanomat*-lehtiin. Ervasti sai vuonna 1988 Oulun läänin taidemitalin ja hän oli Suomen arvostelijain liiton kunniajäsen.

Maija-Leena Ervasti oli naimisissa kuusamolaisen aktiiviupseerin, sittemmin hammaslääkärinä toimineen Kalervo Ervastin (1920–1971) kanssa.

Teoksia
-------

* *Hengenmies*: televisionäytelmä. MTV 1984, käsikirjoitus ja dramatisointi
* *Teatterikuvioita ja muunnelmia*. Pohjoinen, Oulu 1988

Toimitustöitä
-------------

* Kalervo Ervasti : *Hyvää yötä pojat ..*. M-L. Ervasti, Kuusamo 1972
* Kalervo Ervasti : *Hyvää yötä pojat ... ja Otto Puupponen*; toim. Maija-Leena Ervasti ; kuv. Erkki Tanttu ja Reijo Piippo. M-L. Ervasti, Kuusamo 1974

Elokuva- ja televisiorooleja
----------------------------

* Viimeinen savotta 1977, Annikki Aatsinki
* Ruskan jälkeen 1979, Hilja Sääskilampi
* Hengenmies, televisionäytelmä 1981, nutturapää
* Kerran kesällä 1981, näyttelijä
* Elämän vonkamies 1986, naapuri (tv-sarjaversiossa), Ervasti oli myös yksi elokuvan käsikirjoittajista
* Ventovieraat, televisionäytelmä 1987, isoäiti Birgitta Wahlen
* Nuoruuteni savotat 1988, kerjuutalon emäntä
* Vaarallista kokea, televisiosarja 2001, Aijan äiti

Kirjallisuutta
--------------

* Tuomo Pirttimaa : *Punainen tuoli : Maija-Leena Ervastin elämä*. Kirja kerrallaan 2004 ISBN 9529172435

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjasampo : Ervasti, Maija-Leena
2. 1 2 3  Kaisu Mikkola : Näyttämötaiteilija ja kriitikkojen kunniajäsen
3. ↑  EloNet : Hengenmies
4. ↑  EloNet : Maija-Leena Ervasti
**Maidenhead** on noin 68 000 asukkaan kaupunki Berkshiren muodollisessa kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee Thamesjoen varrella, noin 43 kilometriä Lontoosta länteen. Kaupunki kuuluu Windsor and Maidenheadin yhtenäishallintopiiriin mutta ei muodosta omaa kuntaansa *(unparished area)*.

Maidenheadin alueelta on löytynyt joitakin huviloita jo roomalaisvallan ajalta. Kerrotaan, että 800-luvulla tanskalaiset viikingit nousivat maihin Maidenheadissa matkallaan Readingiin. Siihen aikaan kylän keskustan nimi oli South Ellington. Kun se yhdistyi jokivarren kahlaamo- ja telakkapaikkaan nimeltä Maiden-hythe, kaupunki sai nykyisen nimensä.

Vuonna 1838 rakennettu Maidenheadin rautatiesilta.
Ensimmäinen silta Thamesin yli rakennettiin jonkin verran ennen vuotta 1255, jolloin Henrik III määräsi maantien levennettäväksi. 1700-luvulla kaupungissa oli useita majataloja, ja se oli maan postivaunuliikenteen vilkkaimpia kauttakulkupaikkoja. Maidenheadissa on kuuluisa Isambard Kingdom Brunelin suunnittelema rautatiesilta vuodelta 1838. Sen tiilistä tehdyt siltakaaret olivat aikanaan maailman pisimmät ja matalimmat. Oikeanpuoleisen kaaren sisällä kuuluu erikoinen kaiku. Nykyisin junamatka Lontoon Paddingtoniin kestää puolisen tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maidenhead *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 12.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Brinkhoff, Thomas: Maidenhead (Windsor and Maidenhead, South East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 21.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Distance from City of London to Maidenhead Julkaisu = Distance Calculator *distancecalculator.net*. Viitattu 12.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2  History Maidenhead UK
5. 1 2  Town of Maidenhead, Berkshire Greenwich Meantime

Aiheesta muualla
----------------

Maidenheadin rautatiesilta William Turnerin maalauksessa vuodelta 1844.
* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maidenhead** Wikimedia Commonsissa
WYSIWYG-tekstinkäsittelyohjelma.

**WYSIWYG**-lyhennettä (engl. *What You See Is What You Get* eli *mitä näet, sitä saat*) käytetään viittaamaan sellaisiin ohjelmistoihin, joissa sisältö näyttää muokattaessa hyvin samalta kuin lopputulos. Sen sijaan muotoa ja rakennetta kuvaavaa metadataa ei välttämättä näytetä. Hyvin usein käsitettä käytetään kuvaamaan tekstinkäsittelyohjelmia tai HTML-editoreja.

WYSIWYG-ohjelmien tavoitteena on helpottaa muokkaamista esittämällä käyttäjälle suoraan työn lopullinen muoto ja jättämällä käyttäjän kannalta epäoleellinen tieto näyttämättä. WYSIWYG-ohjelmissa muotoilu tapahtuu yleensä valitsemalla muotoiltava asiakirja tai sen osa ja suoritettava muotoilutoiminto esimerkiksi klikkaamalla kuvaketta tai käyttämällä pikavalikkoja. Useissa HTML-editoreissa on kuitenkin myös mahdollisuus muokata asiakirjan lähdekoodia, sillä muuten esimerkiksi JavaScript-koodien lisääminen olisi hankalaa. Myös standardoimattomien HTML-elementtien lisääminen on WYSIWYG-editoreissa usein rajoitettu.

Koska WYSIWYG-ohjelmistojen käyttö ei edellytä muotoilukoodin tuntemusta, voidaan niitä pitää erittäin käyttäjäystävällisinä. WYSIWYG-ohjelmistot soveltuvatkin tämän takia hyvin myös aloittelijoille ja auttavat opeteltaessa jotain uutta muotoilukieltä tai -tekniikkaa.

WYSIWYG-ohjelmien haittapuolena on se, että asiakirjan ulkomuoto näytöllä ei ole optimoitu tämän heikkouksia huomioiden. Kaikki fontit eivät esimerkiksi sovellu näytölle tai ohjelman tuottama muotoilukoodi on liian monimutkaista hidastaen koodin suorittamista. Toisaalta myös lähestymistapa houkuttelee viilaamaan yksityiskohtia kokonaisuuden kustannuksella.

Käytännössä asiakirjan ulkonäkö ei aina WYSIWYG-ohjelmillakaan vastaa näytöllä nähtyä. Asiakirjojen tulostaminen eri kirjoittimella kuin mikä on ohjelman oletusvalintana saattaa esimerkiksi muuttaa sivujakoa, ja WWW-sivujen ulkonäkö riippuu kuitenkin lukijan käyttämästä näytöstä, ohjelmistosta ja asetuksista.

Historia
--------

Charles Simonyi ja Butler Lampson suunnittelivat Xerox Alto -tietokoneelle *Bravo*-ohjelmiston tekstinkäsittelyyn, joka oli ensimmäinen WYSIWYG-tekstinkäsittelyohjelma.

Katso myös
----------

* HTML-editori
* Taitto
* Tekstinkäsittely
* TeX
* WYSIWYM

Lähteet
-------

1. ↑  Jeremy Reimer: A History of the GUI (sivu 3)  5.5.2005. Ars Technica. Viitattu 11.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Paul McJones: Xerox Alto file system archive  9.11.2017. Computer History Museum. Viitattu 11.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* ATPM.com: WYSIWYG: Is it What You Want? (englanniksi)
**Metodinäytteleminen** tarkoittaa näyttelemisen menetelmiä, joilla pyritään vahvaan roolihenkilöön eläytymiseen ja mannerismien karsimiseen. Näyttelijät pyrkivät näillä menetelmillä kehittämään itsessään roolihenkilön ajatuksia ja tuntemuksia, jotta esitys olisi todenmukaisempi. Metodinäyttelemistä voi verrata klassisempiin näyttelemisen muotoihin, joissa näyttelijät simuloivat ajatuksia ja tunteita ulkonaisempien keinojen, kuten äänenkäytön ja ilmeiden avulla. Kaikessa metodinäyttelemisessä ei sovelleta samaa lähestymistapaa, mutta metodinäyttelemisellä viitataan usein Lee Strasbergin luomiin käytäntöihin, joiden avulla näyttelijät hyödyntävät omia tunteitaan ja muistojaan rooleissa. He käyttävät apunaan harjoituksia, jotka liittyvät tunne- ja liikemuistiin. Suuntauksen kehittäjä, amerikkalainen teatterinjohtaja Lee Strasberg opetti ryhmäänsä keskittymään luonnollisuuteen ja eläytymään rooliin omien tunteiden kautta. Venäläisen teatteriteoreetikon Konstantin Stanislavskin mukaan roolihahmon tunnetiloja tuli johtaa näyttelijän omista kokemuksista. 

Alun perin teatterimaailman ilmiönä syntynyt metodinäytteleminen tuli suuren yleisön tietoisuuteen teatteriohjaajana toimineen Elia Kazanin siirryttyä elokuvaohjaajaksi. Metodinäyttelemistä teki tutuksi hänen Actors Studio -oppilaistaan etenkin Marlon Brando.

Jack Nicholson on tunnettu neuroottisista roolihahmoistaan, ja hän onkin opettanut metodinäyttelemistä. 

Lee Strasbergin oppilas, näyttelijä ja näyttelyn opettaja Stella Adler kehitti oman menetelmän, jossa näyttelijän ei tarvitse hyödyntää omia kokemuksiaan, vaan mielikuvituksen avulla kuvitella hahmon olosuhteet ja tunteet kohtauksen aikana. Adlerin oppilaita olivat muun muassa Marlon Brando ja Robert De Niro.

Tunnettuja metodinäyttelijöitä ovat esimerkiksi Al Pacino, Dustin Hoffman ja Daniel Day-Lewis.

Jouko Turkan soveltamana metodi perustui emotionaalisesti ja fyysisesti raskaisiin harjoituksiin, joilla näyttelijä pyrki yhdentymään roolihahmonsa kanssa tuottaakseen mahdollisimman luonnollisen tulkinnan, jossa roolihahmon eleet ja puhetapa tulevat hänestä esiin.

James Dean käytti metodinäyttelemisen tekniikoita kaikissa tärkeimmissä elokuvissaan eli Eedenistä itään, Nuori kapinallinen ja Jättiläinen. Tähän hän sai oppia mm. ihailemaltaan Marlon Brandolta. Metodinäyttelemisessään James Dean yhdisti omat varhaiset kokemuksensa kuhunkin roolihahmoonsa.
**Gettyn kuros** on antiikin kreikkalaisen kuros-veistoksen näköinen veistos, joka on kuitenkin osoitettu nykyaikaiseksi väärennökseksi. Kuros on J. Paul Getty Museumin hallussa, ja se on aiemmin ollut esillä museossa (esine 85.AA.40).

Alun perin kuros ajoitettiin arkaaiselle kaudelle noin vuodelle 530 eaa. Veistos tuli esille vuonna 1983, ja sen väitettiin olleen sveitsiläisen Jean Lauffenbergerin hallussa vuodesta 1930. Tätä väitettä tuettiin kirjeaineistolla. Veistoksen aitous kyseenalaistettiin alusta lähtien. Epäilyksen aitoudesta herättivät alun perin muun muassa veistoksen mittasuhteet sekä tyylipiirteet, jotka tuntuvat yhdistelevän piirteitä eri aikakausilta, sekä se, että veistos on tehty thasoslaisesta marmorista, mikä sopii huonosti arkaaisen kauden veistokselle. Museo arvioi veistoksen silti aidoksi, koska sen marmori vaikutti kuluneelta tavalla, jonka arveltiin vievän satoja vuosia. Museo hankki veistoksen vuonna 1985 noin 9,5 miljoonalla dollarilla.

Tutkijat torjuivat veistoksen aitouden vuonna 1987, ja lisää todisteita tämän puolesta kerääntyi vuosien varrella. Veistokseen liittynyt kirjeaineisto todettiin väärennökseksi, ja esille tuli toisen melko samanlaisen mutta selvästi väärennetyn kuroksen torso. Lisäksi tutkimukset osoittivat, että ilmennyt marmorin kuluminen, tarkemmin sanottuna marmorissa olevan magnesiumin ulosvuotaminen, voidaan tuottaa keinotekoisesti laboratoriossa. Veistoksen ohessa oli museossa pitkään kyltti "noin 530 eaa. tai nykyaikainen väärennös". Veistos todettiin virallisesti väärennökseksi vuonna 2018, ja siirrettiin näyttelytiloista museon varastoon. Väärennöksen arvellaan olevan peräisin 1980-luvun alusta, ja sen tekijä saattaa olla Fernando Onore.

Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Sen korkeus on 2,06 metriä. Mikäli veistos olisi ollut aito, se olisi ollut yksi harvoja kokonaisena säilyneitä kuroksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kouros The J. Paul Getty Museum. Viitattu 10.2.2020.
2. 1 2 3 4  The "Getty Kouros" was removed from view at the museum after it was officially deemed to be a forgery *Artsy News*.  16.4.2018. Viitattu 10.2.2020.
3. 1 2 3  *The Getty Kouros Colloquium: Athens, 25–27 May 1992*, s. 11–15. Getty Trust Publications: J. Paul Getty Museum. Getty Publications, 1993. ISBN 0892362634. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2 3  Getty Kouros *Trafficking Culture*. Viitattu 10.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gettyn kuros** Wikimedia Commonsissa
**Getty Center** on taidemuseo ja kulttuurikeskus Los Angelesissa. Siellä toimii J. Paul Gettyn museon lisäksi tutkimuskeskus, konservointilaitos ja Gettyn säätiö. Keskus avattiin vuonna 1997.

Keskuksen on suunnitellut Richard Meier. Sen kaksi siipeä myötäilevät kukkulana harjanteita, joille keskus on rakennettu. Museosiivessä on useita pieniä gallerioita ja 450-paikkainen auditorio. Toisessa siivessä on toimistotilojen lisäksi miljoonan teoksen kirjasto ja lukusaleja.

J. Paul Gettyn museon toiminta jakaantuu kahteen paikkaan: Getty Centerissä on eurooppalaista maalaus-, piirros-, kuvanveisto- ja valokuvataidetta, kuvitettuja käsikirjoituksia ja taideteollisuuden tuotteita, kun taas Getty Villa Malibussa keskittyy antiikin Kreikan ja Rooman historiaan. Museon tunnetuimpiin töihin kuuluvat Marino Marinin Angel of the Citadel (1950), Vincent van Goghin Iirikset (1889), Claude Monet’n Rouenin katedraali aamuvalossa (1894), James Ensorin Kristus saapuu Brysseliin (1889), André-Charles Boullen intarsiatyönä tekemä kaappi (1675-1680), Rembrandtin Vanha mies sotilaspuvussa (1630-1631), ja Gentile da Fabrianon Neitsyt Marian kruunaus (1420).

Rakennusten väliin jäävässä tilassa on Robert Irwinin suunnittelema monimuotoinen puutarha.

* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Getty Center *Getty Foundation*.  Arkistoitu 15.10.2018. Viitattu 15.10.2018.
2. ↑  The Getty Center *Richard Meier*. Viitattu 15.10.2018.
3. ↑  About the J. Paul Getty Museum *Getty.edu*. Viitattu 16.10.2018.
4. ↑  Jennifer Styperk: 7 don't-miss art works at the Getty Center. *Time Out*. Viitattu 16.10.2018.
5. ↑  Getty Center Garden *Garden Visit*. Viitattu 15.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Getty Center** Wikimedia Commonsissa
Sveitsiläisten gewalthaufen kohtaa Habsburgien ratsuväen Dornachin taistelussa 1499
**Gewalthaufen** tai *gevierthaufen* (kirjaimellisesti *väkivaltajoukkio*) oli myöhäiskeskiaikainen jalkaväen neliömäinen taistelumuoto, jota käyttivät ensimmäiseksi sveitsiläiset 1450-luvulta lähtien. Sveitsiläisillä ei perinteisesti ollut lainkaan ratsuväkeä, vaan koko armeija koostui jalkamiehistä. Käyttämällä gewalthaufenia taistelumuotona pystyttiin torjumaan ratsaintaistelevien ritarien muuten jalkaväelle kohtalokas rynnäkkö. Ainoa edellytys oli, että muoto pysyi rohkeasti yhdessä, eikä kukaan paennut ritarirynnäkön paineessa.

Gewalthaufenissa piikkimiehet muodostivat neliön kaikki sivut, ja keskellä olivat hilpareilla ja jalkajousilla aseistetut sotilaat. Piikkimiehet olivat raskaammin varustettuja, hilparimiehet kevyemmin. Lähitaistelussa piikkien ja hilparien yhteistyö oli tappavan tehokasta. Jalkajousimiehet taas valmistelivat taistelua, jonka jälkeen he vetäytyivät muodon sisälle turvaan. Joutuessaan pulaan taistelukentällä sveitsiläiset siirtyivät siilipuolustukseen, jossa piikkimiehet puolustautuivat joka suuntaan.

Sveitsiläiset jakoivat armeijansa yleensä kolmeen neliöön, joista ensimmäinen oli etujoukko, keskellä pääjoukko, ja viimeisenä jälkijoukko. Etujoukko hankkiutui taisteluun vihollisen kanssa, pääjoukko etsi rauhassa vihollisen heikon kohdan ja iski siihen, ja viimeinen gewalthaufen varmisti selustan tai toimi reservinä.

Sveitsin valaliiton onnistui lyödä sekä Burgundin (1470-luvulla) että Habsburgien (1499) ritariarmeijat käyttämällä gewalthaufenia. Tämän ansiosta sveitsiläisestä jalkaväestä tuli haluttuja palkkasotureita ja pelättyjä vastustajia renessanssi-Euroopassa. Myöhemmin gewalthaufen-taktiikan omaksuivat lähes sellaisenaan (joskin hieman raskaampana muotona) nopeasti ranskalaiset sekä saksalaiset landsknechtit. Espanjalaiset sen sijaan kehittivät oman espanjalaisen neliönsä, *tercion*, joka syrjäytti gewalthaufenin.

Lähteet
-------

* Arnold, Thomas F.: *The Renaissance at War*. Lontoo: Cassell, 2002. ISBN 0-304-36353-7.
* Lappalainen, Jussi T.: *Aseet ja taistelut*. Sotataidon kolme vuosituhatta. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10479-9.
Yleinen esimerkki Gewald-reaktiosta
**Gewald-reaktio** on kemiallinen reaktio. Reaktiossa aldehydi tai ketoni reagoi emäksisissä olosuhteissa rikin läsnä ollessa dinitriilin tai syanoesterin kanssa muodostaen substituoidun aminotiofeenijohdannaisen. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Karl Gewald vuonna 1966. Gewald-reaktio on hyvin hyödyllinen valmistettaessa esimerkiksi lääkeaineina ja maatalouskemikaaleina käytettäviä yhdisteitä

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Gewald-reaktio tapahtuu useille aldehydeille ja ketoneille. Reaktio vaatii toiseksi lähtöaineeksi nitriilin, jossa on myös elektroneja puoleensa vetävä ryhmä kuten karbonyyliryhmä kuten syanoetikkahapon estereissä tai toinen nitriiliryhmä kuten maloninitriilissä. Lisäksi reaktio vaatii emäksen, ja käytetyimpiä ovat typpiemäkset kuten pyridiini, trietyyliamiini ja morfoliini. Gewald-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa emäs deprotonoi syanoesterin tai dinitriilin hiiliatomin, jolloin siitä muodostuu nukleofiilinen anioni. Tämä reagoi Knoevenagel-kondensaatiolla, jolloin muodostuu akryylinitriilijohdannainen. Muodostuvasta akryylinitriilijohdannaisesta eliminoituu protoni, ja rikki reagoi tämän johdannaisen kanssa. Seuraavassa vaiheessa molekyyliin liittynyt rikki reagoi nitriiliryhmän kanssa molekyylin sisäisellä reaktiolla, jolloin muodostuu tiofeenirengas. Gewald-reaktio ei välttämättä tarvitse lämmitystä, vaan tapahtuu jo huoneenlämpötilassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jie Jack Li: *Name Reactions in Heterocyclic Chemistry*, s. 193-194. John Wiley & Sons, 2004. ISBN 978-0-471-70414-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.5.2017). (englanniksi)
2. 1 2  Raquel P. Herrera,Eugenia Marqués-Lopez: *Multicomponent Reactions*, s. 394-396. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 9781118864005. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.5.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Maria Jose Arevalo Caballero, Muhammed Ayaz, Luca Banfi, Andrea Basso, Luca Bernardi: *Science of Synthesis: Multicomponent Reactions Vol. 1*, s. 309-311. Georg Thieme Verlag, 2014. ISBN 9783131779311. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 3.5.2017). (englanniksi)
4. ↑  Jonathan Swanston: *Thiophene, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 3.5.2017
Gewürztraminer-rypäleitä
**Gewürztraminer** on viinirypälelajike. Se on väriltään tummanpunainen, mutta siitä tehdään valkoviinejä, jotka ovat hyvin voimakkaan keltaisen värisiä ja aromiltaan voimakkaan kukkaisia. Gewürztraminer viihtyy viileillä alueilla, ja sitä tuotetaan muun muassa Saksassa, Itävallassa, Itä-Euroopassa, Espanjan viileimmillä vuoristoseuduilla ja Alsacessa, jossa siitä tehdään puolikuivia tai puolimakeita valkoviinejä. Israelissa jäädytetyistä Gewürztraminer-rypäleistä tehdään makeaa viiniä. Gewürztraminer on kotoisin Alppien juurelta Etelä-Tirolista Tramin an der Weinstraßesta, missä se tunnetaan nimellä Traminer. Gewürztramineria nautitaan usein esimerkiksi itämaisen ruoan, munsterjuuston tai hanhenmaksan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yarden Heights Wine
2. ↑  Mykkänen, Jouko: *Viinikoulu: Opas viinien maailmaan*, s. 64. Perustuu Helsingin sanomissa 2003–2005 julkaistuun samannimiseen sarjaan. Hämeenlinna: Helsingin Sanomat, 2005. ISBN 952-5557-05-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gewürztraminer** Wikimedia Commonsissa
**Getuli Bayo** (s. 1980) on tansanialainen kestävyysjuoksija.

Bayo juoksi vuonna 2004 kuudenneksi Mumbain maratonilla ajalla 2.17.42, kahdenneksikymmenenneksikolmanneksi Berliinin maratonilla ajalla 2.15.12 ja kymmenenneksi Singaporen maratonilla ajalla 2.19.14. Seuraavana vuonna hän sijoittui Dubain maratonilla yhdeksänneksi ajalla 2.12.53 ja Zürichin maratonilla kolmanneksi ajalla 2.10.44. Bayo osallistui samana vuonna Helsingin MM-kisoissa maratonille, mutta keskeytti kilpailussa. Vuonna 2006 hän oli Amsterdamin maratonin kolmas ajalla 2.10.47. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 30:nneksi ajalla 2.26.56 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 57:nneksi ajalla 2.25.52.

Ennätykset
----------

* Puolimaraton: 1.01.57 (2005)
* Maraton: 2.10.45 (2005)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Getuli Bayo Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |