recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koza Mostra ja Agáthonas Iakovídis esiintymässä vuoden 2013 Eurovision laulukilpailun 2. semifinaalissa.
**Alcohol Is Free** on kreikkalaisen rock-yhtyeen Koza Mostran ja Agáthonas (Agáthon) Iakovídiksen tekemä ja esittämä kappale. Kappale julkaistiin vuonna 2013 ja Koza Mostra ja Iakovídis edustivat sillä kotimaataan Kreikkaa Eurovision laulukilpailussa 2013.

Kappale
-------

*Alcohol Is Free* kappaleen esittää kreikkalainen yhtye Koza Mostra yhdessä kreikkalaisen folk-laulajan Agáthonas Iakovídiksen kanssa. Kappale yhdistelee tyylissään rock-musiikkia, jota on säestetty mm. haitarilla ja trumpetilla, sekä perinteistä kreikkalaista ja balkanilaista musiikkia ja folkia. Enimmäkseen kappaleessa lauletaan kreikaksi, mutta sen kertosäe lauletaan englanniksi. *Alcohol Is Free*-kappale valmistui vuonna 2013 ja se löytyy Koza Mostran esikoisalbumilta, *Keep Up the Rhythm*.
Kappaleen musiikkivideolla Koza Mostra-yhtyeen jäsenet kulkevat kaupungilla, jossa heitä "vainoaa" mystinen mies (kappaleella mukana oleva Iakovídis), joka ilmestyy aina täsmälleen samaan paikkaan minne yhtyeen jäsenet menevät. Musiikkivideolla nähdään myös yhtye esittämässä kappaletta hyvin energisesti, he mm. tanssivat rivitanssia videolla esittäessään kappaletta.

Kappaleen ovat säveltäneet Koza Mostra sekä Iakovídis, ja sen on sanoittanut pääasiassa Státhis Pachídis.

### Muusikot kappaleella

#### Koza Mostra

* Ilías Kózas - laulu, kitara
* Stélios Siómos - kitara
* Aléxis Archontís - rummut
* Dimítris Christónis - bassokitara
* Chrístos Kalaïtzópoulos - harmonikka
* Vasílis Nalmpántis - trumpetti

#### Muut

* Agáthonas Iakovídis - laulu

Euroviisut 2013
---------------

Koza Mostra ja Agáthonas Iakovídis edustivat kotimaataan Kreikkaa vuoden 2013 Euroviisuissa *Alcohol Is Free* -kappaleella. Yhtyeellä oli kuitenkin pieni ongelma Euroviisu-esiintymisessään, sillä laulukilpailun säännöt sallivat, että lavalla on esityksen aikana korkeintaan kuusi ihmistä. Niinpä Koza Mostra joutui pudottamaan live-esityksestään Euroviisuissa pois basisti Dimítris Christóniksen. 

*Alcohol Is Free* on nopeatempoinen ja iloinen kappale, ja ihmiset pitivät siitä, sillä se erottui myös selvästi joukosta. Koza Mostra ja Iakovídis saivat kilpailun semifinaalissa kappaleella 121 pistettä, sijoittuivat semifinaalin toiseksi ja pääsivät finaaliin. Myös siellä kappaleen menestys jatkui ja Kreikka sijoittui kappaleella sijalle 6. Se sai yhteensä 152 pistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Malmö 2013 – Second Semi-Final *Eurovision.tv*. EBU.  Arkistoitu 17.9.2017. Viitattu 10.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Malmö 2013 – Grand Final *Eurovision.tv*. EBU.  Arkistoitu 17.9.2017. Viitattu 10.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alcohol Is Free** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Nkeiru Okoye** (s. 1972 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Okoye voitti 13-vuotiaana ensimmäisen palkinnon kansallisessa sävellyskilpailussa. Hän sai kandidaatin arvon sävellyksessä ja musiikin teoriassa Oberlinin musiikkikonservatoriosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot sävellyksessä ja musiikin teoriassa hän sai Rutgersin yliopistosta. Okoyen teoksia ovat esittäneet lukuisat sinfoniaorkesterit eri puolilla Yhdysvaltoja. Hänen tunnettujen sävellystensä joukossa ovat *Voices Shouting Out* (2002), *Phillis Wheatley* (2005), *African Sketches* (2007–2008), *Songs of Harriet Tubman* (2007–2008), *Brooklyn Cinderella* (2011), ooppera *Harriet Tubman: When I Crossed That Line to Freedom* (2014) ja *Invitation to a Die-In* (2017).

Okoye on johtanut musiikin teorian ja sävellysten laitosta New Yorkin osavaltionyliopistossa (New Paltz).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nkeiru Okoye (Arkistoitu – Internet Archive) African Diaspora Music Project
2. ↑  Nkeiru Okoye: Now Is the Moment San Francisco Classical Voice

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**の** hiraganalla tai **ノ** katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /no/, ja ne ovat kana-aakkostojen 25. sijalla ne- ja ha-tavujen välissä.

Alkuperä
--------

Hiragana の ja katakana ノ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 乃.

Latinisaatio
------------

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « no ».

Kirjoitus
---------

Vetojen järjestys merkille の.
Hiragana の kirjoitetaan yhdellä vedolla:

1. Hieman diagonaalinen veto oikealta vasemmalle, jonka jälkeen suuri alas avoin kaari.

Vetojen järjestys merkille ノ.
Katakana ノ kirjoitetaan vain yhdellä vedolla:

1. Diagonaalinen veto oikealta vasemmalle ja ylhäältä alas.

Tietotekniikassa
----------------

* Unicode-merkinnät:
	+ の: U+306E
	+ ノ: U+30CE

Käyttö
------

Hiraganaa の on käytetty kiinankielisellä alueella, jossa sitä käytetään modernin kiinan omistuspartikkelin 的 (*de*) tai klassisen kiinan omistuspartikkelin 之 (*zhī*) sijaan. Tällöin の lausutaan samoin tavoin kuin merkki, jonka se on korvannut. Kanan käytöllä yritetään yleensä erottautua tai luoda "eksoottinen" tai "japanilainen" tunnelma, esimerkiksi kaupallisten brändien yhteydessä. Esimerkiksi 鲜の每日C-hedelmämehussa の voidaan lukea sekä omistuspartikkelina 之 (*zhī*), tai mehua tarkoittavana merkkinä 汁 (*zhī*).

Lähteet
-------

* Japanese Hiragana Omniglot. Viitattu 23. lokakuuta 2008.
* Japanese Katakana Omniglot. Viitattu 23. lokakuuta 2008.
* Hiragana Character Chart Unicode. Viitattu 23. lokakuuta 2008.
* Katakana Character Chart Unicode. Viitattu 23. lokakuuta 2008.
**Oijusluoma** on rannoiltaan epäsäännöllinen järvi Kuusamossa noin kymmenen kilometriä Kuusamon kuntakeskuksesta lounaaseen. Sen pinta-ala on 6,6 neliökilometriä.

Maantiede
---------

Oijusluoman pituus kaakosta luoteeseen on noin 6,5 kilometriä, järven keskiosan leveys lounaasta koilliseen on yli kaksi kilometriä. Järvi koostuu kolmesta selästä: Säkkisenselkä, Juusolanselkä ja Myllyselkä. Niemiä on paljon, kuten myös lahtia. Järven pohjoisimman osan muodostaa pitkä ja kapea Sarviperä, jonka keskivaiheilla sijaitsee järven syvin kohta, 26 metriä. Juusolanselällä on 18 metriä syvä kohta ja Säkkisenselällä 16 metriä syvä kohta. Oijusluoman itäosa on matalaa ja aivan itäisin kolkka jakautuu useiksi lahdiksi.

Oijusluoman keskiosassa sijaitsee noin viidentoista hehtaarin laajuinen Isosaari. Sen kaakkoispuolella sijaitsee useita saaria, joista laajin on Iso Kumpusaari. 

Oijusluoman vesitilavuus on 34 963 000 kuutiometriä.

Oijusluoman rannoilla on haja-asutusta. Syvän Sarviperän eteläpuolella sijaitsee Sarvivaara, joka kohoaa 360 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli noin 60 metriä järven pintaa korkeammalle.

Oijusluoman luusua sijaitsee järven itäosan Myllylahdessa, josta vedet virtaavat Niskakosken kautta Ylimmäiseen Jokilampeen (292,6 metriä mpy) ja edelleen Alimmaisen Jokilammen (291,3 metriä mpy) kautta Oijusjokea Petäjälampeen (268,1 metriä mpy), josta ne virtaavat koskien kautta Iijärven (254,2 metriä mpy) Oijuslahteen. Iijärvi sijaitsee seitsemisen kilometriä Oijusluomalta kaakkoon, järvien korkeusero on noin 47 metriä.

Aivan Oijusluoman itäpuolella sijaitsee Kutulampi (301,3 metriä mpy), joka laskee noin 200 metrin pituista Kutupuroa Oijusluoman matalaan Kutulahteen. Oijusluoman eteläpuolinen Naapurilampi (306,3 metriä mpy) laskee Oijusluomaan, kuten myös länsipuolinen Pieni Sarvilampi (307,3 metriä mpy). Oijusluoman länsipuoliset järvet, kuten Kurkijärvi ja Soilu, kuuluvat Kostonjoen valuma-alueeseen.

Oijusluoma (61.342.1.006) kuuluu Oijusluoman valuma-alueeseen (61.342), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (61.34) ja ensimmäinen jakovaihe Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Oijusluoma on Oijusluoman valuma-alueen laajin järvi. Valuma-alueeseen kuuluu yksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista neljä on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Oijusluoma, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.8.2021.
3. ↑  Oijusluoma. Järviwiki. Viitattu 10.8.2021.
4. ↑  Kostonjoen valuma-alue (61.6). Järviwiki. Viitattu 10.8.2021.
5. ↑  Oijusluoman valuma-alue (61.342). Järviwiki. Viitattu 10.8.2021.
Jarl Sund vuonna 1978.
**Jarl Anders "Julle" Sund** (14. helmikuuta 1932 Vaasa – 21. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen sähköasentaja ja ammattiyhdistysjohtaja.

Sund oli Suomen Elintarviketyöläisten Liiton aluesihteeri vuodesta 1962 ja vuodesta 1969 liiton puheenjohtaja. Hänen valintaansa puheenjohtajaksi vastustivat puoluejohtaja Arvo Hautala ja SKP:n johto. Sund oli omapäinen johtaja, joka ei antanut puolueen vaikuttaa ratkaisuihinsa eikä sitonut liittoa tupoon. Vuoden 1976 lakko oli liiton tiukin vaihe, eikä lakkoja sittemmin järjestetty. Sund jäi tehtävästä eläkkeelle 1992.

Sund oli kotoisin ruotsinkielisestä työläiskodista Vaasan Palosaaresta. Hän harrasti mieskvartettilaulua ja soitti Vaasan kirkon orkesterissa toista viulua. Myös urheilu kuului hänen harrastuksiinsa. Hän työskenteli sähköasentajana Vaasan Sähkö Oy:ssä 1947–1962.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leppänen, Veli-Pekka: Ay-pomossa riitti särmää ja karismaa. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 23.12.2009, s. C 6. Artikkelin verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Leppänen, Kalevi: *Barrikadineuvos Julle Sund*. Outoa Taikaa, 2008. ISBN 978-952-92-4275-7.
* Leppänen, Veli-Pekka: "Sund, Jarl (1932–2009)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 413–415. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Attikalais-joonialainen baasi.
**Baasi** (m.kreik. βάσις, *basis*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa pylväänjalusta. Se oli käytössä muissa pylväsjärjestelmissä paitsi doorilaisessa pylväsjärjestelmässä.

Aasialainen baasi Didyman Apollonin temppelissä.Attikalais-joonialainen baasi Erekhtheionissa.
Baasi oli pylvään alin osa, joka tuki pylväänvartta ja lepäsi joko suoraan stylobaatilla tai stylobaatin ja baasin välissä olevalla plintillä eli aluslaatalla. Doorilaisissa pylväissä ei ollut kumpaakaan, vaan pylväänvarsi lepäsi suoraan stylobaatilla.

Joonialaisessa pylväsjärjestelmässä baasia oli kahta perustyyppiä: varhaisempi aasialainen eli samoslais-miletoslainen baasi ja siitä kehittynyt attikalais-joonialainen baasi. Aasialainen baasi kehittyi 500-luvulla eaa. Siinä oli *torus* (lat. ’patja’) ja sen alapuoleinen *skotia* eli koururengas (m.kreik. τροχίλος, *trokhilos*, lat. *scotia*). Attikalais-joonialainen baasi kehittyi Ateenassa 400-luvulla eaa. Siinä aasialaiseen baasiin oli lisätty alimmaiseksi toinen *torus*. Korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä käytettiin attikalais-joonialaista baasia, josta se siirtyi edelleen roomalaiseen ja uusklassiseen arkkitehtuuriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: βάσις, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Base *Perseus Encyclopedia*. Viitattu 10.6.2019.
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Baasi, plintti, skotia, torus", *Antiikin käsikirja*, s. 77, 433, 529, 591. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: τροχίλος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **baasi** Wikimedia Commonsissa
**Herostratos** (m.kreik. Ἡρόστρατος) oli antiikin kreikkalainen mies, kotoisin Efesoksesta. Hänet tunnetaan siitä, että hän poltti kotikaupunkinsa tunnetun Artemiin temppelin, koska halusi tulla kuuluisaksi.

Tuhopoltto
----------

Herostratos sytytti Artemiille, metsästyksen ja synnytyksen jumalattarelle, omistetun temppelin tuleen eräänä yönä vuonna 356 eaa. Temppeli oli rakennettu marmorista ja sitä pidettiin yhtenä maailman kauneimmista rakennuksista, ja se luettiin myöhemmin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä.

Myöhemmät kreikkalaiset historioitsijat kertoivat, että kyseessä olisi ollut sama yö, n. 20./21. heinäkuuta, jolloin Aleksanteri Suuri syntyi. Esimerkiksi Hegesias Magnesialainen kertoi, ettei tuhopoltto ollut mikään ihme, koska jumalatar oli tietysti tuona yönä poissa temppelistään ja auttamassa suurmiehen synnytyksessä. Antiikin ajoitusten ongelmat tuntien tapahtumien samanaikaisuutta ei kuitenkaan voida varmistaa.

Herostratos saatiin pian kiinni. Hän myönsi tehneensä tekonsa kunnianhimosta, tehdäkseen nimensä kuolemattomaksi. Tämän jälkeen Efesoksen hallintovirkamiehet teloittivat Herostratoksen tämän tekemän pyhäinhäväistyksen vuoksi. Lisäksi hänen nimensä ja perintönsä tuomittiin hävitettäviksi kieltämällä hänen nimensä mainitseminen kuolemanrangaistuksen uhalla.

Jälkimaine
----------

Langetettuun tuomioon liittyneen kirouksen vuoksi Herostratoksen nimeä ei antiikissa yleensä mainittu. Esimerkiksi Lukianos mainitsee tapahtuman, mutta ei tekijää. Tuomio ei kuitenkaan estänyt Herostratosta saavuttamasta tavoitettaan, sillä historioitsija Theopompos kirjoitti tiedot tapahtumasta ja sen tekijästä muistiin teokseensa *Hellenika*. Herostratoksen voidaankin katsoa onnistuneen tavoitteessaan, koska hänen nimensä muistetaan edelleen, yli 2300 vuotta tapahtuman jälkeen.

Myöhemmin Herostratoksen nimestä on tullut symboli maineen hankkimiselle keinolla millä hyvänsä, ja tällä tavoin saavutettuun kuuluisuuteen voidaan viitata ilmaisulla *herostraattinen kuuluisuus*. Tässä merkityksessä hänen nimensä on esiintynyt myös nykykulttuurissa. Esimerkiksi Jean-Paul Sartren lyhyessä tarinassa *Erostratus*, joka on osa teosta *Muuri* (*Le mur*, 1939), eräs mies suunnittelee väkivallantekoa saavuttaakseen mainetta. Elokuva *Herostratus* vuodelta 1967 puolestaan kertoo miehestä, joka suunnittelee näyttävää julkista itsemurhaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 439. Osa II. Boston: Little, Brown and Company, 1867. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4  Jonsson, David J.: *The Clash of Ideologies*, s. 159. Xulon Press, 2005. ISBN 1597810398. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Lukianos: *Peregrinoksen polttoitsemurha* 22.
4. 1 2  Hirvonen, Kaarle: Selityksiä. Teoksessa Lukianos: *Jumalatarten kauneuskilpa ja muita satiireja*, s. 135. Espoo: Littera, 1983. ISBN 951-9356-01-0.
5. ↑  Borowitz, Albert: *Terrorism for self-glorification: the herostratos syndrome*, s. xi. Kent State University Press, 2005. ISBN 0873388186. Teoksen verkkoversio.
**Eikniemi** (ruots. *Eknäs*), kartoissa joskus muodossa **Eekniemi**, on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.

Eikniemi rajoittuu etelässä Kärkniemenlahteen sekä idässä Kärkniemeen ja pohjoisessa Ruskolan kylään. Kantatila on peltojen ympäröimä ja kylä onkin itä- ja eteläosiltaan tasaista rantaan ulottuvaa peltoaukeaa. Kylän keskivaiheilta alkavat länteen sijoittuvat kallioiset metsäalueet, jotka erottavat sen Rantolasta ja Kasklahden kylästä. Metsän reunamilla sekä lahden rannalla on useita vapaa-ajan asuntoja.

Historia
--------

Kylän pysyvä asutus on syntynyt ilmeisesti 1100-1200-luvuilla. 1500-luvulla Eknäsin kylä koostui kahdesta jo keskiajalta peräisin olevasta piispantilasta, jotka uskonpuhdistuksen seurauksena joutuivat kruunun omaisuudeksi. 1560-luvulla ne lahjoitettiin Ivar Månsson Stiernkorsille. Jossain vaiheessa 1600-lukua yhdistyivät yhdeksi Kärkniemen rajapiiritilaksi. 1680-luvulla tämä yhdistynyt tila peruutettiin kruunulle ja siitä tuli Päisterpään rusthollin augmentti. Vuonna 1747 tilaa tuolloin viljellyt lampuoti osti sen itselleen perintötilaksi.

Vuonna 1768 kylässä suoritettiin isojako. Sekä isojako- että uusjakokarttojen mukaan kylän yksinäistilan tontti sijaitsi nykyisellä paikallaan. Kantatilasta on myöhemmin lohkottu pari torppaa sekä useita kesäasuntoja.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Sauvon historia I, s. 394.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 26.9.2019.
3. 1 2 3  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 94.
4. ↑  Sauvon historia I, s. 347.
Orlikin ensiesiintyminen Suomessa oli Suomen Ilmailuliiton 100-vuotislentonäytöksessä 2019.
Ryhmän käyttämä potkuriturbiinikone PZL-130 Orlik.
**Orlik taitolento-osasto** (puol. *Zespół Akrobacyjny "ORLIK"*) on Puolan ilmavoimien taitolento-osasto, joka muodostettiin vuonna 1998 Puolan Ilmailukoulutuskeskuksessa. Ryhmän esiintyi ensimmäisen kerran Puolassa 15. huhtikuuta 1998 ja pian sen jälkeen oli ensiesiintyminen Puolan ulkopuolella; tämä tapahtui Royal International Air Tattoo:ssa (RIAT) RAF:n tukikohdassa Fairfordissa. Alun perin ryhmään kuului neljä konetta, joista kolme lensi muodostelmalentoa ja yksi soololentoa. Mukaan tuli myöhemmin toinen soolokone ja vuoden 2000 loppuun mennessä ryhmän koko oli kasvanut seitsemään koneeseen. Vaikka Orlik on joinakin vuosina lentänyt yhdeksällä koneella, vuodesta 2011 lähtien sen koko on vakiintunut seitsemään koneeseen.

Ryhmän nimi tulee sen käyttämästä konetyypistä PZL-130 Orlik.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Puolan ilmavoimien MIG-29 ja Orlik taitolento-osasto Turun lentonäytökseen *Sotilasilmailu.fi-sivusto*.  29.4.2019. Viitattu 26.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orlik taitolento-osasto** Wikimedia Commonsissa

* Orlikin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Orlik Aerobatic Team  –  26.12.2019 versio
**Lowball** (myös *Ace-to-five draw* tai *California Lowball*) on viiden kortin ostopokerin muoto, jossa käsien arvojärjestys on käänteinen. Pelissä ei tunneta väriä, suoraa ja värisuoraa. 

Lowballpakka sisältää normaalit 52 korttia ja jokerin, joka edustaa pienintä korttia jota kädestä ei löydy. Yhden pelikierroksen aikana jaetaan ensin kaikille pelaajille 5 korttia. Tämän jälkeen seuraa panostuskierros. Sitten pelaajat vaihtavat 0–5 korttia kädestään. Lopuksi seuraa toinen panostuskierros, jonka jälkeen näytetään kortit jos kaksi tai useampi pelaaja on vielä mukana.

Lowball-pelien rakenne vaihtelee paljon. Useimmiten lowballia kuitenkin pelataan ns. *fixed-limit* versiona, jolloin panostussummat ennen ja jälkeen vaihdon ovat aina ennaltamäärätyt, esimerkiksi 1 pelimerkki ennen vaihtoa ja 2 vaihdon jälkeen. Yleensä käytetään kahta tai kolmea sokkopanosta, joskus vielä alkupanoksia.

Paras mahdollinen käsi, A-2-3-4-5, tunnetaan nimellä *pyörä* (engl. *wheel* tai *bicycle*). Tämän jälkeen seuraavaksi parhaat kädet ovat A-2-3-4-6, A-2-3-5-6, A-2-4-5-6, jne. Haikäsien jälkeen tulevat: pari, kaksi paria, kolmoset, täyskäsi, neloset. Erinomaisiksi käsiksi voidaan laskea 7-haita paremmat kädet. Näitä käsiä koskeekin erikoissääntö, *must bet sevens*: jos pelaajan käsi on 7-hai tai parempi vaihdon jälkeen, niin hänen on panostettava tai hän ei voi voittaa vaihtokierroksen jälkeen pottiin laitettua rahaa.

Sukulaispelejä
--------------

* Ostopokeri
* Deuce-to-seven draw
* Ace-to-five triple draw lowball
* Deuce-to-seven triple draw

Kirjallisuutta
--------------

* Malmuth, Mason, Loomis, Lynne, 1992, *Fundamentals of Poker*.
* Malmuth, Mason, Loomis, Lynne, 1993, *Winning Concepts in Draw & Lowball*.
* McEvoy, Tom, 1995, *Tournament Poker*, s. 133–50.
**Eija Marita Ristanen** (o.s. **Hyytiäinen**, s. 4. tammikuuta 1961 Saarijärvi) on suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Sarajevossa 1984 viestissä. Hän oli lisäksi 20 kilometrillä 17:s, 5 kilometrillä 19:s ja 10 kilometrillä 25:s.

Ristanen sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 viestissä kuudenneksi ja 10 kilometrillä 12:nneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli 20 kilometrillä 32:s ja Lahden MM-kilpailuissa 1989 10 kilometrillä 13:s.

Ristanen hiihti viimeiset hiihtonsa kansainvälisellä tasolla vuonna 1993. Viime vuosina hän on kilpaillut maratonjuoksussa ja veteraanitasolla hiihdossa.

Seuratasolla Ristanen edusti Saarijärven Pullistusta. Ammatiltaan hän on maatalouslomittaja.

Eija Ristasen entinen aviopuoliso on olympiamitalisti Kari Ristanen. Eija Ristasen sisko on ampumahiihtäjä Seija Hyytiäinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eija Ristanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Eija Hyytiäinen *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 11.12.2010. (englanniksi)
3. ↑  Maarit Vaaherkumpu: Hiihtoperheen isäåstä tuli laulumies (Viite Kielikompassin kirjoituskurssin kautta) *Keskisuomalainen*.  16.4.2002. Viitattu 7.3.2020.
Karl Brjullovin vuonna 1837 maalaama Vasili Perovskin muotokuva.
**Vasili Aleksejevitš Perovski** (ven. Василий Алексеевич Перовский, 20. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1795 Potšep – 20. joulukuuta (J: 8. joulukuuta) 1857 Alupka) oli venäläinen kenraaliadjutantti ja ratsuväen kenraali.

Vasili Perovski oli venäläisen valtiomiehen Aleksei Razumovskin avioton lapsi. Valmistuttuaan Moskovan yliopistosta vuonna 1811 hän pääsi aliupseerina Venäjän keisarin seurueen palvelukseen. Borodinon taistelun jälkeen Perovski jäi ranskalaisten vangiksi. Turkin sodassa vuonna 1828 hän haavoittui vakavasti ja joutui jättämään asepalveluksen. Vuonna 1833 Perovski nimitettiin Orenburgin läänin sotilaskuvernööriksi. Vuonna 1839 hän teki epäonnistuneen sotaretken Hivan kaanikuntaa vastaan. Vuonna 1842 Perovski luopui tehtävistään, mutta palasi uudestaan Orenburgin sotilaskuvernöörin virkaan vuosiksi 1851–1857. Vuonna 1853 venäläiset valtasivat hänen johdollaan Ak-Metšetin linnoituksen, joka sai nimen Fort-Perovski (myöhemmin Perovsk, nykyään Qızılorda). Vuonna 1855 Perovski sai kreivin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 28.9.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Biografitšeski slovar *dic.academic.ru*. Viitattu 28.9.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vasili Aleksejevitš Pervuhin** (ven. Василий Алексеевич Первухин, s. 1. tammikuuta 1956 Penza, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Pervuhin pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa 280 maaottelussa tehden 22 maalia vuosina 1976–1989. Hän voitti olympiakultaa vuonna 1984, Kanada-cupin vuonna 1981 ja kuusi maailmanmestaruutta. Hän voitti alle 20-vuotiaiden epävirallisen maailmanmestaruuden vuosina 1974, 1975 ja 1976 sekä alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1975. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Pervuhin pelasi 703 liigaottelua tehden 93 maalia. Hän edusti pääsarjatasolla pääosan urastaan Dynamo Moskovaa sekä myöhemmin Krylja Sovetovia, Severstal Tšerepovetsia ja Molot Permiä. Pervuhin oli Neuvostoliiton maajoukkueen luotettavimpia puolustajapelaajia 1970- ja 1980-luvuilla.

Saavutuksia
-----------

* jääkiekon olympiakulta 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa
* jääkiekon olympiahopea 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa
* kuusi jääkiekon maailmanmestaruutta 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1986
* jääkiekon MM-hopea 1987
* jääkiekon MM-pronssi 1977, 1985
* Kanada-cupin voitto 1981

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vasili Pervukhin *Eliteprospects*. Viitattu 16.2.2021. (englanniksi)
**Kim Swift** on yhdysvaltalainen videopelien suunnittelija, joka oli pääsuunnittelija *Portal*-pelille. Muita pelejä ovat *Half-Life 2*, *Quantum Conundrum*, *Left 4 Dead* ja *Star Wars Battlefront II*. Hän työskentelee Electronic Artsin Motive-studiolle ja on aiemmin työskennellyt Valve Corporationille ja Airtight Gamesille.
Swift on yksi tunnetuimmista naisista pelialalla Fortune Magazinen mukaan.

Swift oli kehittämässä peliä nimeltä *Narbacular Drop*, jonka Valven Gabe Newell näki ja palkkasi ryhmän, joka kehitti Valvelle *Portalin*. *Portalin* kehittäjät (lukuun ottamatta käsikirjoittajaa Erik Wolpawia) olivat olleet opiskelijoina DigiPen Institute of Technologyssa, jossa valmistuvat opiskelijat osallistuivat päätöstyön tekemiseen.
Swift lähti Valvelta vuonna 2009 Airtight Gamesille. Swiftin mukaan Valven nopea kasvu teki hänen haluamansa kehitystavan vaikeaksi kasvavien ryhmien ja tiukkojen aikataulujen myötä, jolloin pienemmässä ryhmässä toimiminen houkutteli johtaen hänen lähtöönsä Valvelta.

*Portalin* on sanottu vieneen taidemuotoa eteenpäin, mutta Swiftin mukaan hän "tekee leluja ja pitää lelujen tekemisestä". 
Pelit sallivat ihmisten kuvitella ja leikkiä ja se on sosiaalisesti hyväksyttävä tapa käyttää mielikuvitusta.
*Portal* on myynyt yli neljä miljoonaa kappaletta vähittäismyynnissä (ja luultavasti tuplasti digitaalisena jakeluna) ja se on yksi 14:sta pelistä Museum of Modern Artin pysyvässä kokoelmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Chris Suellentrop: Saluting the Women Behind the Screen *nytimes.com*.  19.8.2014. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Kim Swift *videogameschronicle.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Kim Swift *globalshakers.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Christian Nutt: The Inclusive Design of Kim Swift *gamasutra.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  Joe Dodson: By Design - Half-Life 2: Orange Box *gamespot.com*.  13.10.2007. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
6. 1 2  Frank Cifaldi & Brandon Sheffield: Kim Swift On Creating Quantum Conundrum *gamasutra.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  Portal Designer Kim Swift Won’t Let You Take Her Toys Away *stag-komodo.wired.com*.  21.6.2012. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
8. ↑  Carol Pinchefsky: Kim Swift, Creator of 'Portal,' Discusses Her Latest Game, 'Quantum Conundrum' *forbes.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
9. ↑  David Ewalt & Tomio Geron: 30 under 30 *forbes.com*. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
CQDCQD-koodi morsetuksenaÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**CQD** on vanha radiosähkötyksessä käytetty hätämerkki, jota käytettiin ennen SOS-hätämerkin käyttöönottoa. Legendan mukaan hätämerkki on muodostettu sanoista *come quick danger*, "tulkaa nopeasti vaara". Todellisuudessa koodi ei kuitenkaan ole lyhenne mistään sanoista. Morseaakkosilla CQD on **— · — ·    — — · —    — · ·**

Alku CQ tarkoittaa sähkötyksessä *attention all stations* eli "huomio kaikki asemat". CQ-alkuisia kutsuja oli aikoinaan useita ja kolmas kirjain oli kutsun tarkoitus. D tarkoitti hätää (engl. *distress*).

Matkustaja-alus RMS *Titanic* lähetti uppoamisyönään huhtikuussa 1912 useita CQD- ja SOS-viestejä. Radiosähkötyksen sääntöjen mukaan *Titanicin* lähettämät hätäsanomat alkoivat esimerkiksi "CQD CQD CQD MGY", jossa MGY oli *Titanicin* kutsumerkki.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:CQD
**Orlando Pirates FC** on eteläafrikkalainen jalkapalloseura Sowetosta, Johannesburgista. Seura on perustettu vuonna 1937. Sen nimeksi tuli Pirates vuonna 1940 elokuvan *Merihaukka* jälkeen. Orlando Pirates on ainoa eteläafrikkalainen joukkue, joka on onnistunut voittamaan Afrikan Mestarien liigan. Tämä tapahtui vuonna 1995. Seuran valmentajana toimii nykyisin espanjalainen José Riveiro. Seuralla on kaiken kaikkiaan yhdeksän kotimaan liigan voittoa. Orlando Piratesin paikallisvastustaja on niin ikään Johannesburgista kotoisin oleva Kaizer Chiefs FC, ja näiden kahden välisissä otteluissa on aina erityislataus.

Historiaa
---------

Vuonna 1937 Sowetossa perustettu Orlando Pirates on yksi maan vanhimmista jalkapalloseuroista. Se on myös yksi maan menestyneimmistä seuroista. Pirates voitti National Professional Soccer Leaguen vuosina 1971, 1973, 1975 ja 1976, National Soccer Leaguen vuonna 1994 ja uudelleen nimetyn liigan eli ABSA Premier Leaguen vuosina 2001, 2003, 2011 ja 2012. Vuonna 1995 Orlando Pirates voitti historian ensimmäisen eteläafrikkalaisseurana Afrikan Mestarien liigan. Vuonna 2013 seura selviytyi myös Mestarien liigan finaaliin, mutta siellä tuli tappio egyptiläiselle Al-Ahlille. Mestarien liigan voiton jälkeen seura onnistui voittamaan myös Afrikan supercupin vuonna 1996. Syksyllä 2014 Orlando Piratesin ja maajoukkueen ykkösmaalivahti Senzo Meyiwa ammuttiin kuoliaaksi.

Lähteet
-------

* Orlando Pirates Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Orlando Pirates National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
cPanel Inc. logo
**cPanel** on yhdysvaltalaisen cPanel Inc:n kehittämä Unix-pohjainen sovellus, jolla voidaan ylläpitää niin sanottuja hosting-palveluita. Ohjelmiston infrastruktuuri tarjoaa välineet www-sivujen ylläpitäjille, jälleenmyyjille ja loppukäyttäjille. cPanel on saatavissa seuraaville käyttöjärjestelmille: CentOS, Red Hat Enterprise Linux (RHEL), CloudLinux. Viimeisin 11.30 versio tukee myös FreeBSD -käyttöjärjestelmää. cPanel tarjoaa sovellusrajapinnan seuraaville palveluille Apache, PHP, MySQL, PostgreSQL, Perl ja BIND (DNS). Sähköpostituki on seuraaville POP3, IMAP, SMTP.

cPanel toimii sekä yksityisillä että myös jaetuilla palvelimilla. Ohjelmiston ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa tiedostojenhallinta, tietokantojenhallinta, DNS-hallinta. Ominaisuuksia voi laajentaa cPanel -järjestelmän kautta asennettavilla lisäosilla. Lisäosina on saatavissa muun muassa CMS-järjestelmiä sekä foorumeita.

Lähteet
-------

1. ↑  cPanel&WHM Overview, yleiskatsaus ohjelmistoon.

Aiheesta muualla
----------------

* cPanel Inc. kotisivut
**Aardla järv** (myös *Ardla järv*) on Virossa Tartumaalla Kambjan ja Kastren kuntien rajalla Tarton kaupungin eteläpuolella sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Konsu soolla Porijõen vieressä. Suoalue on voimakkaasti ojitettu ruudukon muodostavalla kanavaverkolla. Järven kaakkoisrantaan laskee vielä luontaiseksi tunnistettava Aardla jõgi. Vesi jatkaa matkaansa järvestä suon kanavia pitkin Porijõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 285 neliökilometriä ja sen vedenpinnan korkeus on keskimäärin 32,0 m mpy.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on noin 2 metriä, kun sen suurin syvyys noin 4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00061 kuutiokilometriä eli 0,61 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja sen rannat kasvavat pääasiassa ruokoa. Järvi on autio eikä sinne johda tietä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (vir. *makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv*, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Aardla järv (vee2084600) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Immissio** (lat. *immi'ssiō* < *in* 'sisään' + *mittere* 'päästää') tarkoittaa oikeustieteessä kahta eri asiaa, joista toinen liittyy sijoitukseen ja toinen aiheutettuun haittaan. Immission vaikutusta havainnoitaessa tai mitattaessa tarkastellaan haittaa kärsivän kohteen mukaan.

Sijoitus
--------

Immissio on viranomaisen toimenpide, jolla henkilö asetetaan jonkun esineen tai omaisuuden, kuten kiinteistön, haltijaksi. Aiemmin nimitystä käytettiin erityisesti henkilön ottamisesta kruununtilan asukkaaksi tai asukkaan sijoittamista kruununtilalle. Kuvernööri antoi tällöin asukkaaksi otetulle imissionikirjan eli sijoituskirjan.

Haitta
------

Immissio naapuruusoikeudellisena käsitteenä tarkoittaa kiinteistön tai laitoksen toisille kiinteistöille aiheuttamaa haittaa. Immissio johtuu päästöistä eli emissioista: kaasuista ja hienojakoisista partikkeleista, jotka leviävät ilman mukana, ja energiasiirtymistä. Tällainen haitta saattaa muodostua ympäristölle haitallisista aineista, noesta, liasta, pölystä, hajusta, kosteudesta, melusta, tärinästä, säteilystä, valosta, lämmöstä tai muusta vastaavasta.

Nykyisinkin voimassa oleva vuonna 1920 säädetty laki eräistä naapuruussuhteista (26/1920) määrää, ettei kiinteistöä, rakennusta tai huoneistoa saa käyttää niin, että naapuri tai muu kärsii siitä kohtuutonta rasitusta (17 §). Voidaan siis sanoa, että sietokynnyksen ylityttyä immissio on lopetettava tai saatava loppumaan. Tämä ei kuitenkaan koske tilannetta, jossa naapuri on hankkinut kohtuutonta rasitusta aiheuttavalle toiminnalleen ympäristöluvan. Kohtuuttomuuden arvioinnissa merkitystä on paikallisilla olosuhteilla, rasituksen tavanomaisuudella, voimakkuudella ja kestolla.

Immissiokiellon pitkä historia alkaa jo roomalaisesta oikeudesta. Vuoden 1734 lain rakennuskaaren 2 luvun 2 pykälä määräsi asiasta lyhyesti:

> "Joka rakentaa toiselle haitaksi, purkakoon sen pois, käskyn siitä saatuansa. Jos sitä ei tee, sakoitettakoon kolme talaria ja palkitkoon vahingon, jos siitä käräjissä valitetaan."
> 
> 

*Immissio*-käsite on siirtynyt yksityisoikeudesta myös ympäristönsuojeluoikeuteen, jossa se ei kuitenkaan liity kiinteistöihin, vaan haitat kohdistuvat ympäristöön yleensä. Immissio merkitsee päästön mitattavaa vaikutusta tietyllä etäisyydellä päästölähteestä. Nimitystä *immissio* käytetään myös tekniikassa, jossa se kuvaa kohteessa mitattua epäpuhtauksien pitoisuutta tai melutasoa. Tällöin immission vastinparina on emissio, joka tarkoittaa esimerkiksi massavirran voimakkuutta tai äänilähteestä säteilevää energiaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Erkki J. Hollo: *Johdatus ympäristöoikeuteen*, s. 433. Talentum.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica*, osa II, palstat 75–77. Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999. ISBN 951-855-135-9
4. ↑  Laki eräistä naapuruussuhteista, 17 §.
5. ↑  Erkki J. Hollo: *Johdatus ympäristöoikeuteen*, s. 517. Talentum.
6. ↑  Hollo, Erkki J.: *Ympäristö ja oikeus*, s. 231–232. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2009. ISBN 978-952-10-3762-7.
**Ford Escort III** on Ford Escortin kolmas sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1980–1985.

Ford Escort III (1980–1985)
---------------------------

Kolmannen sukupolven Escort esiteltiin syyskuussa 1980. Tässä vaiheessa myös Euroopan ja Pohjois-Amerikan markkinoille tarkoitetut Escortit erotettiin toisistaan omiksi malleikseen. Escort valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1981.

Neliovinen Ford Escort III
Viisiovinen farmarikorinen Ford Escort III.
Ford Escort III XR3i
Ford Escort III Cabriolet
Uuden Escortin oli tarkoitus olla kustannustehokas ja myös jossain määrin *hi-tech*-malli, joka voittaisi pääkilpailijansa Volkswagen Golfin saaman suosion. Kolmas sukupolvi oli varsin suuri uudistus edeltäjiinsä nähden. Huomattavimmat muutokset olivat auton muuttuminen sedanista monikäyttöiseksi hatchback-koriksi sekä vetotavaltaan etuvetoiseksi. Sedania alettiin valmistaa vuonna 1983 Ford Orion -nimisenä. Tarjolle tuli vuonna 1984 myös ensimmäistä kertaa avomalli.

Myös moottoritekniikka oli täysin poikkeavaa edeltävistä kahdesta sukupolvesta. Vaihtoehtoina olivat 1,3- ja 1,6-litraiset kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustetut CVH-moottorit sekä Ford Fiestasta lainattu niin sanottu *Valencia*-tyyppinen 1,1-litrainen moottori. Ensi kertaa saatavana oli myös 1,6-litrainen dieselmoottori.

Golfin GTI-mallia vastaamaan Ford esitteli 1,6-litraisesta CVH-moottorista piristetyn XR3-version. Vuonna 1983 se varustettiin polttoaineen suihkutusjärjestelmällä ja mallimerkintä muuttui muotoon XR3i (i = *injection*, ’ruiskutus’). Viimeinen uudistus tapahtui vuonna 1984, jolloin malliston huipulle saatiin turboahdetulla moottorilla varustettu RS Turbo.

Suomeen ja muutamiin muihin maihin tuotiin vuosina 1983–1985 Brasiliassa valmistettua Escort LX -mallia, jossa oli parempi varustelu, löysempi jousitus ja vanhanaikaiset Renault-sukuiset moottorit. Brasilialaismallit olivat kuitenkin laadultaan heikompia ja varaosien saatavuus oli ongelmallista.

Lähteet
-------

1. ↑  1981 – Ford Escort Car of the Year. Viitattu 2.7.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ford Escort (1980–1990) Ajovalo.net. Viitattu 27.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Escort (1980)** Wikimedia Commonsissa
**Immanuel Saukkonen** (5. kesäkuuta 1909 Rautjärvi – 17. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, jonka pääasiallisina aiheina olivat maisemat ja henkilökuvat.

Saukkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Saukkonen ja Iida Saukkonen omaa sukua Nokelainen. Immanuel Saukkonen kävi keskikoulun ja opiskeli taidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1934–1939. Lisäoppia hän hankki opintomatkallaan Ruotsiin 1938.

Immanuel Saukkosen teoksia oli ensimmäisen kerran esillä taidenäyttelyssä 1938 ja hän osallistui Nuorten näyttelyyn 1942, 1943, 1945 ja 1948 sekä Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn 1939, 1942, 1943, 1945–1949, 1952–1954, 1956 ja 1965 sekä Suomen taideakatemian 3-vuotis näyttelyyn 1953, 1956 ja 1959. Ulkomailla järjestetyissä näyttelyissä hänen töitään oli esillä Ruotsissa 1944, Ruotsin Nässjössä pidetyssä viipurilaisten taiteilijoiden näyttelyssä 1948 sekä 1953 Norjassa Oslossa ja Bergenissä. Saukkonen oli Taidemaalariliiton ja Viipurin taiteilijaseuran jäsen.

Saukkosen teoksia on hyväksytty Ateneumin taidemuseon kokoelmiin, Hämeenlinnan taidemuseon kokoelmiin, Helsingin kaupungin, Kuopion kaupungin, Lahden kaupungin, Helsingin yliopiston sekä Wihurin säätiön kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 773. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. 1 2  Paischeff, A.: *Suomen kuvaamataiteilijat*, s. 136. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannusosakeyhtiö Kirjamies, 1943.

Aiheesta muualla
----------------

* Immanuel Saukkonen taiteilijamatrikkelissa
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
**Hovijunkkari** (ruots. *hovjunkare*, saks. *Hofjunker*) on Ruotsissa aiemmin käytössä ollut hovivirkamiehen nimitys. Hovijunkkarit osallistuivat 1600-luvulla Venäjälle lähetettyihin suuriin lähetystöihin. He olivat nuoria aatelismiehiä, joille käynti Moskovassa oli eräänlainen peregrinaatio, opintomatka. Arviolta ainakin 50 aatelissukuista junkkaria kävi 1600-luvun mittaan naapurimaan pääkaupungissa, jossa vierailu saattoi venyä kuukausiksi. Myöhemmin nämä nuoret miehet nousivat merkittäviin asemiin valtion palveluksessa, monet valtaneuvoksiksi asti.

Hovijunkkarin tehtävänä oli erityisesti leikata paisti annoksiksi kuninkaallisilla juhla-aterioilla. Myöhemmin hovijunkkari oli kuninkaan kunnianosoituksena myöntämä arvonimi, johon ei liittynyt mitään työsuoritusta. Nimitys ei ole ollut käytössä pitkään aikaan.

Katso myös
----------

* Faanjunkkari
* Kamarijunkkari
* Tykkijunkkari

Lähteet
-------

* *Nordisk familjebok*. Nordisk familjeboks förlags, 1909.

### Viitteet

1. ↑  Tarkiainen, Kari: *Moskovalainen: Ruotsi, Suomi ja Venäjä 1478–1721*, s. 365. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2022. ISBN 978-951-858-576-6.
Sadao Araki
**Sadao Araki** (jap. 荒木 貞夫, *Araki Sadao*; 26. toukokuuta 1877 Tokio, Japani – 2. marraskuuta 1966) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja valtiomies.

Araki valittiin sotakorkeakouluun hänen taistellessaan Venäjän–Japanin sodassa. Tämän jälkeen hän työskenteli yleisesikunnassa ja hänet valittiin tärkeisiin asemiin, kuten sotakorkeakoulun johtajan ja armeijan koulutuksen päätarkastajan toimiin. Sotaministerinä hän toimi kahden hallituksen aikana vuosina 1931–1934.

Hän kannatti kansallismielistä *Kokutai*-ideologiaa ja spiritualismia ja sen mukaisesti valoi sotaintoa maansa nuorisoon. Hän oli armeijan äärioikeistolaisen *Kodoha*-siiven (Keisarillinen tie) johtajia. Hänet ylennettiin kenraaliksi 1933. Sotaministerinä hän ajoi armeijan pyrkimyksiä päästä valtaan kotimaassa ja hyökkäystä ulkomaita vastaan. Hän toimi erityisen aktiivisesti Mantšurian valtauksen ja Jeholin taisteluiden aikana. Hän toimi myös opetusministerinä kahden hallituksen aikana.

Araki tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa hyökkäyssodankäynnistä Kiinaa vastaan. Hänet armahdettiin vuonna 1954.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  National Diet Library, Japan: Araki, Sadao *Portraits of Modern Japanese Historical Figures*.  2004. Viitattu 21. marraskuuta 2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  Eddy Bauer: *Toinen maailmansota 6*, s. 270. Porvoo: WSOY, 1973. ISBN 951-005846-7.
3. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 644. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Tokion sotarikosoikeudenkäynnin syytetyt

|  |  |
| --- | --- |
| Kuolemaan tuomitut | 
* Kenji Doihara
* Kōki Hirota
* Seishirō Itagaki
* Heitarō Kimura
* Iwane Matsui
* Akira Mutō
* Hideki Tōjō

 |
| Elinkautiseen vankeuteen tuomitut | 
* Sadao Araki
* Kingorō Hashimoto
* Shunroku Hata
* Kiichirō Hiranuma
* Naoki Hoshino
* Okinori Kaya
* Kōichi Kido
* Kuniaki Koiso
* Jirō Minami
* Takazumi Oka
* Hiroshi Oshima
* Kenryō Satō
* Shigetarō Shimada
* Toshio Shiratori
* Teiichi Suzuki
* Yoshijirō Umezu

 |
| Määräaikaiseen vankeuteen tuomitut | 
* Shigenori Tōgō (20 v.)
* Mamoru Shigemitsu (7 v.)

 |
| Muut | 
* Yōsuke Matsuoka
* Osami Nagano
* Shūmei Ōkawa

1. 1 2  Kuoli oikeudenkäynnin aikana.
2. ↑  Todettiin mielenvikaiseksi ja vapautettiin.
 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
|  |
| --- |
| Proskillaridiini |
| Proskillaridiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 5-[(3S,8R,9S,10R,13R,14S,17R)-14-hydroksi-10,13-dimetyyli-3-[(2R,3R,4R,5R,6S)-3,4,5-trihydroksi-6-metyylioksan-2-yyli]oksi-1,2,3,6,7,8,9,11,12,15,16,17-dodekahydrosyklopenta[a]fenantren-17-yyli]pyran-2-oni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 466-06-8 |
| ATC-koodi | C01AB01 |
| PubChem | 5284613 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C30H42O8 |
| Moolimassa | 530,65 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Proskillaridiini** on sydänglykosidi, joka on ollut taannoin käytössä myös Suomessa sydämen vajaatoiminnan ja rytmihäiriöiden hoitoon ja jopa ennaltaehkäisyyn. Se uutettiin merisipulista, jonka entinen tieteellinen nimi oli *Scilla maritima*.

Lääke vaikutti sekä sydämen rytmihäiriöihin että sen vajaatoimintaan. Vajaatoimintalääkkeenä se aiheutti sydämessä *posistiivista inotrooppista* että *negatiivista kronotrooppista* vaikutusta kuten kaikki sydänglykosidit. Tämä tarkoittaa, että se vaikutti sekä sydämen lyöntivoimaa kohottavasti että sydämen lyöntitiheyttä laskevasti, mikä vähensi turvotuksia ynnä muita sydämen vajaatoiminnan vaikutuksia. Terveeseen sydämeen tällä ei ole mitään hyödyllistä vaikutusta.

Lääkettä käytettiin Suomessa kauppanimillä *Caradrin* ja *Talusin*.

Tämän lääkkeen käyttö katsottiin aikoinaan sikäli digoksiinia turvallisemmaksi, että siitä suuri osa jäi mahahappojen hydrolysoimaksi, se imeytyi huonosti ja myös sen aineenvaihdunta on nopeaa. Toisaalta eri ihmisten aineenvaihdunta vaihtelee suuresti.

Proskillaridiinin käytöstä ei nykyään katsota olevan mitään etua verrattuna digitalistuotteisin. Päin vastoin sen imeytyminen ja mittausmenetelmätkin ovat vielä osoittautuneet digoksiinin vastaavia ominaisuuksia epävarmemmiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Esko Iisalo: "Sydänglykosidit", *Farmakologia ja toksikologia*, s. 386. Kandidaattikustannus, 1982. ISBN 951-99395-7-1.
2. ↑  Esko Iisalo: "Sydänglykosidit", *Farmakologia ja toksikologia, kolmas painos*, s. 397. Helsinki: Kandidaattikustannus, 1982. ISBN 951-99395-7-1.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Proscillaridin (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Proscillaridin (englanniksi)
* ChemBlink: Proscillaridin A (englanniksi)
Pietro Annigonin hauta.
**Pietro Annigoni** (7. kesäkuuta 1910 – 28. lokakuuta 1988) oli italialainen, Milanossa syntynyt taidemaalari.

Annigoni maalasi mm kuninkaallisten, kuten Elisabeth II:n muotokuvan. Muotokuvan kohteina olivat myös Paavi Johannes XXIII ja Jaipurin Maharani Gayatri Devi. 
Hän maalasi myös John F. Kennedyn muotokuvan Time lehden 1962 tammikuun numeron kanteen.

Annigoni ihaili renessanssin muotokuvamaalauksia. Hänellä oli vaikutusta mm. Michael John Angeliin ja Daniel Gravesiin.

Nuorena taideopiskelijana Annigoni piirsi vuonna 1931 punaliidulla kirjailija Joel Lehtosen, kun he sattuivat istumaan samassa seurueessa roomalaisessa ravintolassa. Kuva ja muutama muukin Annigonin Lehtoselle antama piirustus ja ne on julkaistu Pekka Tarkan kirjoittamassa Lehtosen elämäkerrassa.

Annigonin teoksia on mm. Uffizin kokoelmissa, Metropolitan Museum of Artissa, National Portrait Galleryssä ja Vatikaanin museossa.

Annigoni haudattiin Porte Santen hautausmaalle Firenzeen Basilica di San Miniato al Monteen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Pietro Annigoni, 78, Dies in Italy; Noted for Portrait of Elizabeth II NY Times
3. 1 2  Pietro Annigoni[vanhentunut linkki] The Florentine 2009 (englanniksi)
4. 1 2  Pekka Tarkka: Joel Lehtonen 50-vuotispäivää paossa. HS 11.3.2012 s. C 2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |