recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carlo Schmid vuonna 1963.
**Carlo Schmid** (alkujaan *Karl Johann Martin Heinrich Schmid*, 3. joulukuuta 1896 Perpignan, Ranska – 11. joulukuuta 1979 Bad Honnef, Länsi-Saksa) oli länsisaksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, lakimies ja kirjailija.

Carlo Schmid syntyi Etelä-Ranskan Perpignanissa, jossa hänen Württembergistä kotoisin ollut isänsä toimi Toulousen yliopiston professorina. Schmidin äiti oli ranskalainen ja pojasta tuli täysin kaksikielinen. Vuoden päästä Carlo Schmidin syntymästä perhe muutti Stuttgartiin, jossa Carlo Schmid kävi koulunsa ja pääsi ylioppilaaksi keväällä 1914. Schmid aloitti uransa asianajajana ja toimi vuodesta 1929 opettajana Tübingenin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli Württemberg-Hohenzollernin osavaltion ensimmäisen hallituksen muodostaja ja hän toimi myöhemmin muun muassa osavaltion oikeusministerinä. Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen luottamustehtäviin Schmid tuli 1945 ja nimitettiin 1949 puoluehallituksen jäseneksi. Samana vuonna hänet valittiin myös liittopäiville, joiden ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1953 saakka. Hän toimi liittopäivien puhemiehistössä 1949–1966 ja 1969–1972.

Vuonna 1958 Schmid oli sosiaalidemokraattien ehdokkaana liittopresidentin vaalissa, mutta hävisi toisella kierroksella CDU:n Heinrich Lübkelle.

Schmid toimi liittoneuvoston osavaltiosuhteista vastaavana ministerinä (saks. *Bundesminister für Angelegenheiten des Bundesrates und der Länder*) Kurt Georg Kiesingerin hallituksessa 1966–1969. Sen jälkeen Schmid vastasi kuolemaansa 1979 saakka Saksan ja Ranskan välisistä suhteiden koordinoinnista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Leben und Beruf, Carlo-Schmid-Stiftung. Viitattu 5.11.2014.
2. 1 2 3  Iloniemi, Jaakko: "Schmid, Carlo (1896)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 169. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlo Schmid** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
	+ 2
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Brugger vuonna 2016
**Mathias Brugger** (s. 6. elokuuta 1992) on saksalainen kymmenottelija.

Brugger ylsi kymmenottelussa hopealle vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Sisäratojen EM-kilpailuissa Prahassa 2015 hän sijoittui seitsenottelussa 11:nneksi. Vuonna 2016 hän oli seitsenottelussa pronssilla sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa ennätyspisteillään 6126. Saman vuoden Amsterdanin EM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenottelussa yhdeksänneksi. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän oli kahdeksas. Hän keskeytti kymmenottelun Berliinin EM-kilpailuissa 2018.

Bruggerin ennätys ottelussa on 8 304 pistettä toukokuulta 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mathias Brugger Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 29.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Mathias Brugger Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Mathey-Tissotin kultainen repeater-taskukello vuodelta 1909.
**Mathey-Tissot** on itsenäinen sveitsiläinen arvokellojen valmistaja, jonka Edmond Mathey-Tissot perusti vuonna 1886.

Historia
--------

Edmond Mathey-Tissot perusti yrityksensä Les Ponts-de-Martelin kylään vuonna 1886. Hän aloitti erikoistumalla monimutkaisiin varsinkin repeater-tyylisiin taskukelloihin, jotka näyttävät minuutit ja vaihtoehtoisesti tunnit tai tunnin neljäsosat. Pian yritys alkoi tehdä kronografeja ja voitti lukuisia palkintoja.

Toisen buurisodan alkaminen vuonna 1899 johti yrityksen laajentumiseen, ja yritys avasi uuden tehtaan. Eräs skotlantilainen aatelismies tilasi poikansa rykmentin miehille jopa 2 500 repeater-kelloa, joista kultaiset annettiin upseereille ja hopeiset muille.

Nimi "E. Mathey-Tissot & Co." suojattiin tuotemerkkinä Yhdysvalloissa vuonna 1937.

Elvis Presley osti vuosina 1969 ja 1970 useita kymmeniä muokattuja Mathey-Tissotin automaattikelloja lahjaksi ystäville, perheelle ja henkilökunnalleen, jotta tunnistettaisiin ne, joilla oli oikeus päästä Presleyn konsertteihin ja kiertueelle.

Nykypäivänä
-----------

Nykyisin Mathey-Tissotin kelloja valmistetaan kvartsi- ja mekaanisilla koneistoilla.

Mathey-Tissotin nimi on rekisteröity Maailman henkisen omaisuuden järjestössä yritykselle E. Mathey-Tissot & Co SA, of Boulevard de Pérolle, Fribourg, Switzerland.

Lähteet
-------

1. ↑  Fabrik, German242.com
2. 1 2 3  Mathey-Tissot Switzerland, Historia, Mathey-tissot.net
3. ↑  United States Patent Office, Index of Trademarks issued from the United States Patent Office‎ (1937), s. 428
4. ↑  Elvis Presley, Orologio di sua proprietà, Mitidellamusica.it (italiaksi)
5. ↑  (273710) Mathey-Tissot[vanhentunut linkki]. Wipo.int

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* - Mathey-Tissot Swiss-watches.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Henry "Hank" Cosby** (12. toukokuuta 1928 Detroit – 22. tammikuuta 2002 Royal Oak) oli yhdysvaltalainen saksofonisti, levytuottaja ja lauluntekijä.

Cosby kävi Detroitissa Northern High Schoolia ja palveli Korean sodan aikana Yhdysvaltain maavoimissa. Armeijan soittokunnassa hän tapasi saksofonisti Cannonball Adderleyn. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän soitti Joe Hunterin jazzyhtyeessä ja teki yhtyeen kanssa tasaisesti nauhoituksia 1950-luvun loppupuolella. Berry Gordy palkkasi Hunterin yhtyeen vuonna 1959 perustamansa Motown-yhtiön vakituiseksi sessioyhtyeeksi. Kokoonpanon nimeksi tuli The Funk Brothers.

Saksofonin soiton lisäksi Cosby alkoi toimia Motownilla tuottajana ja laulunkirjoittajana. Vuonna 1962 hän kirjoitti Little Stevie Wonderin (myöhemmin pelkkä Stevie Wonder) kanssa kappaleen "Fingertips", josta tuli 11-vuotiaan muusikkolupauksen läpimurtohitti. Cosby kirjoitti Motown-laulunkirjoittaja Sylvia Moyn kanssa Wonderille useita muitakin kappaleita, muun muassa "Uptight (Everything’s Alright)", "I Was Made to Love Her", "My Cherie Amour" ja "Shoo Bee Doo Bee Da Day". Muita artisteja, joille Cosby teki musiikkia Motownilla, olivat Marvin Gaye, Gladys Knight, Smokey Robinson, The Jackson 5, The Supremes ja The Temptations.

Cosby työskenteli Motownilla vuoteen 1973 asti, jolloin yhtiö muutti toimipaikkansa Detroitista Los Angelesiin. Hän kuoli vuonna 2002 Royal Oakissa, Michiganissa, 73 vuoden iässä. Viimeisinä vuosinaan hän oli kärsinyt pitkäaikaisesta sairaudesta ja hänen sydämensä oli leikattu useita kertoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Henry Cosby *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 4.5.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ankeny, Jason: Henry Cosby *Allmusic*. Viitattu 4.5.2012. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Cristina Georgiana Neagu** (s. 26. elokuuta 1988 Bukarest) on romanialainen käsipalloilija. Hän on ensimmäinen neljä kertaa maailman vuoden parhaaksi käsipalloilijaksi valittu pelaaja niin naiset kuin miehetkin mukaan lukien.

Neagu pelasi ensimmäisen kerran naisten arvoturnauksissa vuoden 2007 MM-kilpailuissa, joissa Romania sijoittui neljänneksi. Hän saavutti EM-pronssia vuonna 2010 ja MM-pronssia vuonna 2015. Hän oli molemmissa mitaliturnauksissa paras maalintekijä, ja MM-kisoissa 2015 hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuoden 2018 EM-kilpailuissa hän nousi EM-kisahistorian kaikkien aikojen parhaaksi maalintekijäksi tehdessään 206. maalinsa ja ohittaessaan tilastossa Unkarin Ágnes Farkasin.

Neagu on valittu maailman parhaaksi naiskäsipalloilijaksi vuosina 2010, 2015, 2016 ja 2018. Hän on seuratasolla edustanut CS Rulmentul Brașovia vuosina 2006–2009, CS Oltchim Râmnicu Vâlceaa vuosina 2009–2013, montenegrolaista ŽRK Budućnost Podgoricaa vuosina 2013–2017 ja CSM Bukarestia vuodesta 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cristina Georgiana Neagu European Handball Federation. Viitattu 3.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Neagu and Hansen named 2018 World Players of the Year  18.3.2019. International Handball Federation. Viitattu 3.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Neagu: the Romanian queen *EHF Euro 2018*.  19.11.2018. European Handball Federation. Viitattu 3.5.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 37*, s. 240–241. Urheilumuseo, 2016. ISBN 978-952-6644-10-3.
5. ↑  Record-breaking Neagu ‘proud of reaching this milestone’ *EHF Euro 2018*.  4.12.2018. European Handball Federation. Viitattu 3.5.2019. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Henry Ford II (oikealla)
**Henry Ford II** (4. syyskuuta 1917 Detroit, Yhdysvallat – 29. syyskuuta 1987 Detroit) oli yhdysvaltalainen autotehtailija, joka tunnetaan parhaiten Ford Motor Companyn johtamisesta. Hänen isänsä oli Fordin edellinen johtaja Edsel Ford ja isoisänsä yhtiön perustaja Henry Ford.

Ford kävi Yalen yliopistoa, mutta jätti opintonsa kesken vuonna 1940 työskennelläkseen Ford Motor Companyssa, jota tuolloin johti hänen isänsä Edsel Ford. Ford ei ehtinyt kuitenkaan olla pitkään yhtiön palveluksessa, sillä hän värväytyi jo seuraavana vuonna Yhdysvaltain laivastoon. Fordin sotilasura jäi kuitenkin kesken, kun Edsel vuonna 1943 yllättäen kuoli ja Henry Ford II vapautettiin tämän johdosta asepalveluksesta.

Fordista tuli ensin Ford Motor Companyn varapääjohtaja ja jo vuonna 1945 yhtiön pääjohtaja. Yhtiö oli Fordin tullessa pääjohtajaksi pahoissa vaikeuksissa, mutta Ford onnistui kymmenessä vuodessa kääntämään yhtiön jälleen kannattavaksi. Fordin merkittävimpiä päätöksiä yhtiön pääjohtajana olivat yrityksen henkilöstöjohtaja Harry Bennettin (joka tunnettiin kiivaana ammattiliittojen vastustajana) irtisanominen ja lahjakkaiden analyytikkojen, niin kutsuttujen "taikurilasten" (*whiz kids*), palkkaaminen yrityksen palvelukseen. Yksi Fordin palkkaamista analyytikoista oli Robert S. McNamara, josta myöhemmin tuli koko yhtiön pääjohtaja.

Henry Ford II:n aikana Ford julkaisi muun muassa suositut Mustang- ja Thunderbird-automallinsa. Myös yhtenä automaailman suurimmista epäonnistumisista tunnettu Edsel julkaistiin Ford II:n valtakaudella.

Henry Ford II kuoli 29. syyskuuta 1987 Detroitissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  "Ford, Henry, II." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. ↑  1958 Ford Edsel – The 50 worst cars of all times *TIME*. Viitattu 7.12.2015. (englanniksi)
3. ↑  The Flop Heard Round the World *Washington Post*.  4.9.2007. Viitattu 7.12.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Henry Dana Washburn** (28. maaliskuuta 1832 Windsor, Vermont – 26. tammikuuta 1871 Clinton, Indiana) oli yhdysvaltalainen poliitikko, kenraali ja tutkimusmatkailija.

Washburn syntyi Windsorin kaupungissa Vermontissa. Hän kouluttautui parkitsijaksi ja nahkuriksi ja toimi opettajana muutama vuosia. Washburn muutti 1850 Vermillionin piirikuntaan, Indianaan. Hän opiskeli New Yorkissa lakia ja sai 1853 luvan harjoittaa lakimiehen ammattia. Washburn aukaisi 1854 lakitoimiston Indianan Newport. Myöhemmin samana vuonna hän meni naimisiin Serena Nebekerin kanssa, ja he asuivat Newportissa, missä syntyi heille myös neljä lasta.

Yhdysvaltain sisällissodan alussa 1861 Washburn kokosi Terre Hautessa vapaaehtoisia, jotka liitettiin Illinoisin 18. vapaaehtoisjalkaväkirykmenttiin. Washburn oli osastonsa johtaja, ja heinäkuussa 1862 hänet ylennettiin everstiksi ja koko rykmentin komentajaksi. Hänen alaisuudessaan rykmentti osallistui Vicksburgin ja Cedar Creekin taisteluihin. Washburnin palvelusarvo oli kenraalimajuri.

Washburn oli jo sota-aikana päättänyt hakea edustajainhuoneeseen. Hän oli myös saanut lomaa kampanjoinnin ajaksi. Washburn valittiin edustajainhuoneeseen, ja hän aloitti uransa siellä vapauduttuaan armeijasta 26. syyskuuta 1865. Hänet valittiin uudelleen edustajainhuoneeseen 1866, ja hän istui siellä lopulta maaliskuulle 1869. Washburn ei hakeutunut enää kolmannelle kaudelle sota-ajan takia heikentyneen terveytensä vuoksi.

Washburn haki presidentti Ulysses S. Grantilta Montanan maanmittauslaitoksen johtajan paikkaa, ja hänet nimitettiin virkaan 17. huhtikuuta 1869. Washburn osallistui 1870 Yellowstoneen suuntautuneen retkikunnan muodostamiseen, ja hän olikin lopulta retkikunnan johtaja. Hän kylmettyi tutkimusmatkan aikana, kun hän oli muun retkikunnan kanssa etsimässä eksynyttä Truman C. Evertsiä Yellowstonejärven eteläpuolelta. Washburn joutui jättämään Montanan tammikuussa 1871, ja sairastumisestaan huolimatta pystyi kirjoittamaan raportin tutkimusmatkasta. Kuun lopulla Washburn saapui appensa kotiin Indianan Clintoniin, missä hän kuoli muutamaa päivää myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Washburn, Henry Dana, (1832 - 1871) *Biographical Directory of the United States Congress*. Viitattu 11.2.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Biographical Appendix: M-Z – Hendy Dana Washburn National Park Service.  Arkistoitu 29.12.2012. Viitattu 11.2.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vuoden 1963 konklaavi valitsi paaviksi italialaisen Giovanni Battista Montinin, joka otti paavilliseksi nimekseen Paavali VI:n.
**Vuoden 1963 konklaavi** eli paavin valitseva kardinaalien kokous alkoi 19. kesäkuuta 1963 ja loppui 21. kesäkuuta samana vuonna. Kardinaalikollegio valitsi konklaavissa uudeksi paaviksi Milanon kardinaaliarkkipiispan Giovanni Batiista Montinin, joka otti paavilliseksi nimekseen Paavali VI:n.

Konklaavin taustaa
------------------

Vuoden 1963 konklaavi kokoontui valitsemaan seuraajaa kuolleelle Johannes XXIII:lle, joka oli ollut ns. "välikauden paavi". Kardinaalikollegion kokoontuessa kardinaaleja oli 80, eli enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Edellisessä eli vuoden 1958 konklaavissa kardinaalit olivat keski-iältään hyvin vanhoja, eikä uusia kardinaaleja ollut nimitetty vuosiin, mutta vuoden 1963 konklaavissa tilanne oli toinen. Paaviksi tultuaan Autuas Johannes XXIII oli heti nimittänyt 23 uutta kardinaalia, joiden joukossa oli mm. Milanon kardinaaliarkkipiispaksi kohotettu Giovanni Battista Montini. Vuoden 1963 konklaavissa kardinaalikollegio oli jakautunut vanhoillisiin sekä uudistusmielisiin kardinaaleihin.

Pääehdokkaina vuoden 1963 konklaavissa olivat vanhoillisten ehdokas Ildebrandi Antoniutti sekä uudistusmielisten Giacomo Lercaro ja Giovanni Battista Montini. Ehdokkaista Montinilla olisi voinut olla hyvät mahdollisuudet voittaa jo vuoden 1958 konklaavi, mutta silloin häntä ei ollut vielä nimitetty kardinaaliksi, eikä hän siten ollut sovelias paaviehdokas. Autuas Johannes XXIII:n nimitettyä hänet kardinaaliksi hänellä oli nyt realistinen mahdollisuus nousta paaviksi.

Konklaavin kulku
----------------

Vuoden 1963 konklaavi pidettiin Sikstuksen kappelissa.
Kuten useimmista muistakin konklaaveista, ei vuoden 1963 konklaavin kulusta ole kovin tarkkoja tietoja. Konklaavi pidettiin tavalliseen tapaan Sikstuksen kappelissa, eivätkä ulkopuoliset päässeet seuraamaan salaista äänestystä.

Äänestyksen ensimmäisillä kierroksilla uudistusmielisten kardinaalien äänet jakautuivat Giacomo Lercaron ja Giovanni Battista Montinin kesken. Kolmannessa äänestyksessä Lercaron kannattajat siirtyivät tukemaan Montinia, mutta tämän saama kannatus ei vielä ylittänyt tarvittavaa kahden kolmanneksen enemmistöä. Vaikutti siltä, että konklaavi saattaisi lukkiutua, elleivät joko konservatiivit tai uudistusmieliset antaisivat periksi ja suostuisivat toista näkökantaa edustavaan paaviin. Kuudennella äänestyskerralla konservatiivit suostuivat kannattamaan Montinia ja tämä valittiin seuraavaksi paaviksi.

Paavillinen tunnusPaavin valinneet konklaavit 1900-luvulla
1903 · 1914 · 1922 · 1939 · 1958 · 1963 · 1978 (ensimmäisen kerran) · 1978 (toisen kerran)
**Henry Eyring** (20. helmikuuta 1901 Colonia Juárez, Meksiko – 26. joulukuuta 1981 Salt Lake City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen teoreettinen kemisti, joka tunnetaan parhaiten reaktiokinetiikkaan keskeisesti kuuluvan siirtymätilateorian keksijänä ja kehittäjänä.

Opiskelu ja ura yliopistossa
----------------------------

Eyring suoritti kandidaatin opinnot kaivostoiminnan alalla vuonna 1923 saamansa apurahan mahdollistamana ja maisterin opinnot metallurgian alalla vuonna 1924. 1925 hän siirtyi Kalifornian yliopistoon (Berkeley, USA), missä opiskeli fysikaalista kemiaa ja suoritti tohtorin tutkinnon (Ph.D.) vuonna 1927 aiheena "A Comparison of the Ionization by, and Stopping Power for, Alpha Particles of Elements and Compounds". Tämän jälkeen hän luennoi Wisconsinin yliopistossa ennen kuin siirtyi vuodeksi työskentelemään Michael Polanyin kanssa Kaiser Wilhelm -instituuttiin Berliiniin. Vuonna 1931 hän siirtyi Hugh Stott Taylorin kutsumana Princetonin yliopistoon, ja oli siellä vuoteen 1946 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi Utahin yliopistoon, koska hänelle tarjottiin dekaanin tointa yliopistossa. Yliopiston kemian rakennus on nimetty Eyringin kunniaksi. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1931.

Tutkijana
---------

Eyringin ura tutkijana kattoi laajan alueen tieteessä. Suurin kiinnostus oli kemiallisessa kinetiikassa, ja tämän lisäksi kiinteiden ja nesteiden rakenteissa sekä fysikaalisissa prosesseissa. Vaikka Eyring teki vain vähän kokeellista tutkimusta, hänen teoreettinen tutkimuksensa oli aina kiinteästi kytköksissä kokeellisiin mittaustuloksiin.

Eyringin merkittävimmät osuudet kemiallisen kinetiikan kehittämisessä olivat {\displaystyle {\ce {H + H\_2}}}-reaktion semiempiirisen potentiaalienergiapinnan laskeminen ja ennen kaikkea siirtymätilateorian keksijänä. Myöhemmin Eyring kehitti teoriaa lisää ja sovelsi sitä muun muassa fysikaalisiin prosesseihin ja biologisiin järjestelmiin. Eyring julkaisi yli 600 tieteellistä artikkelia ja kymmenen tieteellistä oppikirjaa. Hänet huomioitiin muun muassa kemian Wolfin palkinnolla vuonna 1980 ja Priestley-mitalilla vuonna 1975, mutta ei yllättäen Nobel-palkinnolla, vaikka monet tutkijat ovat myöhemmin saaneet siirtymätilateoriaan nojautuvista tutkimuksistaan Nobel-palkinnon (vuodet 1956, 1986 ja 1999).

Lähteet
-------

1. ↑  H. Eyring, J. Chem. Phys. vol 3, (1935), 107.
2. ↑  Keith J. Laidler, Chemical Kinetics, 3. painos, sivu 519, (1987), HarperCollinsPublisher, ISBN 0-06-043862-2

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Grete Pedersen** on norjalainen kuoronjohtaja. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Kenneth Kieslerin sekä kuoronjohtoa Terje Kvamin ja Eric Ericsonin johdolla. Häntä pidetään uranuurtajana norjalaisen kansanmusiikin ja perinteisen laulannan tuomisessa kuoromusiikin piiriin. Hän toimii kuoronjohdon professorina Norjan musiikkiakatemiassa ja on kysytty vierailevana kuoronjohtajana Euroopan tasolla.

Pedersen perusti vuonna 1984 Oslon kamarikuoron ja toimi sen johdossa vuoteen 2004. Hän on tehnyt yhteistyötä myös muiden muassa Berliinin radion kuoron, SWR Vokalensemble Stuttgartin, Baijerin radion kuoron, Oslo Sinfoniettan, Ensemble Allegrian ja Norjan radion orkesterin kanssa.

Pedersen on johtanut vuodesta 1990 Det Norske Solistkoria. Hän on konsertoinut runsaasti sekä Norjassa että ulkomailla, julkaissut levytyksiä ja kehittynyt yhdeksi Pohjoismaiden kysytyimmistä kuoronjohtajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas.com: Grete Pedersen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Hangon lintuaseman eli Haliaksen päärakennus kuvattuna takapihalta päin keväällä 2013.
**Hangon lintuasema**, lyhyemmin Halias, on Helsingin seudun lintutieteellisen yhdistyksen Tringan ylläpitämä ja vapaaehtoisten lintuharrastajien pyörittämä lintuasema.

Aseman historia
---------------

Asemarakennuksen rakensivat kalastajapariskunta Anders ja Selma Sundström, perustusten muuraus alkoi vuonna 1919. Pariskunta asui Hankoniemellä 1960-luvulle asti, pois lukien toisen maailmansodan ajan, jolloin alue oli venäläisomistuksessa. Lintuharrastajille asemarakennus myytiin 1979 pariskunnan ikääntyessä. Asema perustettiin vuoden 1979 helmikuussa.

Aseman toiminta
---------------

Hangon lintuasema sijaitsee Suomen mantereen lounaisimmassa kärjessä, ja se on Suomen eteläisin lintuasema. Hangon lintuasemalla harjoitetaan rengastustoimintaa ja aktiivista muutontarkkailua. Asemalla on käytössä 12 vakiopikkulintuverkkoa ja vaihtelevasti myös petoverkkoja, joilla lintuja pyydetään rengastettaviksi. Muuttoa seurataan toisen maailmansodan aikana rakennetun tulenjohtobunkkerin päältä. Lisäksi lasketaan paikallisia lintuja. 

Hangon lintuasemalla kerätystä aineistosta on julkaistu useita tieteellisiä artikkeleita ja aineistoa on käytetty monessa väitöskirjassa. Yksi tärkeimmistä tutkimuskohteista on ollut lintujen muuton ajoittuminen sekä ilmastonmuutoksen vaikutukset siihen. Aseman aineisto on avoimesti saatavilla tutkimuskäyttöön aseman verkkosivuilta. Siihen voi tutustua myös muuttolintuselain Haahkan avulla

Hangon lintuasema sijaitsee Metsähallituksen hallinnoimalla Uddskatanin luonnonsuojelualueella, joka on osa Tulliniemen linnustonsuojelualue -nimistä Natura 2000 -aluetta. Lintuaseman alueella liikkuminen on kielletty muilta kuin aseman havainnoitsijoilta. Toimintaan pääsee tutustumaan ottamalla etukäteen yhteyttä asemanhoitajiin. Asemalle järjestetään myös opastettuja retkiä. Erityisesti nuoria lintuharrastajia opastetaan lintujen havainnoinnin, rengastamisen ja lintuasemalla toimimisen käytänteisiin viikonloppuretkillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hangon lintuasema: Muuttolintuselain Haahka *haahka.halias.fi*. Viitattu 16.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hangon lintuaseman verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Henry Eskelinen** (s. 2. tammikuuta 1970 Joensuu) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan yhteensä 26 SM-liigaottelua Joensuun Kiekko-Pojissa, mutta pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin alemmissa sarjoissa. Eskelinen pelasi myös varsin menestyksekkäästi ikäkausimaajoukkueissa.

Ura
---

### Seuraura

Eskelinen on Joensuun Kiekko-Poikien kasvatti. Hän esiintyi seuran miesten joukkueessa luukkuvahtina yhden I-divisioonaottelun verran kausina 1986–1987 ja 1987–1988. Kaudella 1988–1989 Eskelinen sai ensimmäiset pelinsä I-divisioonassa, jossa hän pelasi 17 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 91,14%. Hän toimi kakkosmaalivahtina Juha Jääskeläiselle (torjuntaprosentti 90,83%) ja he valloittivat yhdessä koko sarjan maalivahtitilaston kärjen. JoKP voitti I-divisioonan runkosarjan ja nousi kauden päätteeksi SM-liigaan.

Kaudella 1989–1990 Eskelinen jatkoi SM-liigassa JoKP:n kakkosmaalivahtina Jääskeläiselle ja pelasi 18 runkosarjaottelua. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan tulokkaiden tähdistökentälliseen. Seura jäi kuitenkin runkosarjassa viimeiseksi ja putosi seuraavaksi kaudeksi takaisin I-divisioonaan. Eskelinen jäi kaudella 1990–1991 Jääskeläistä huomattavasti vähemmälle peliajalle ja pelasi vain kaksi ottelua. JoKP nousi taas SM-liigaan kaudeksi 1991–1992. Eskelinen pelasi kahdeksan ottelua, mutta putosi kauden mittaan joukkueen maalivahtihierarkiassa kolmanneksi, kun Tapparassa kauden aloittanut Juha Virenius pelasi loppukautensa JoKP:n ykkösmaalivahtina. Joukkueen kausi päättyi taas putoamiseen I-divisioonaan.

Vuosina 1995–1999 Eskelinen pelasi II-divisioonaa Iisalmen Peli-Karhuissa. Uransa viimeisen kauden 1999–2000 hän pelasi samaa sarjaa Kajaanin Hokissa.

### Maajoukkueura

Eskelinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1989 ja 1990. Hänet palkittiin jälkimmäisessä turnauksessa Mika Strömbergin ja Mika Välilän kanssa Suomen parhaina pelaajina. Eskelinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1988, jolloin hän voitti hopeaa. Eskelinen palkittiin turnauksen parhaana maalivahtina.

Lähteet
-------

* Henry Eskelinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Henry Eskelinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Henry Eskelinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Henry Eskelinen profile - Hенрй Ескелинен Профиль - Eurohockey.com (englanniksi)
3. ↑  Mikkola, Miikka: 88-89 – Laaksonen on kone, osa 3 *Jatkoaika.com*.  19.5.2004. Jatkoaika r.y. Viitattu 5.3.2014.
**Henry Chidozie Ugwunna** (s. 19. toukokuuta 1989 Emo) on nigerialainen jalkapalloilija, joka on vapaa pelaaja. Ugwunna edusti viimeksi Suomen Veikkausliigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä. Pelipaikaltaan Ugwunna on hyökkääjä.

Ugwunna pelasi vuodet 2011–2013 Brasiliassa. Vuonna 2011 hän edusti Série D:n Cruzeiro RS:tä pelaten kolme ottelua ja tehden yhden maalin. Vuonna 2012 hän pelasi Série B:n Arapiraquensessa kolme ottelua ilman maaleja. Seuraavana vuonna hän pelasi Série C:ssä Clube de Regatas Brasilin riveissä viisi ottelua.

Kauden 2013–2014 Ugwunna vietti Alankomaiden kolmanneksi korkeimman sarjatason Topklassen Haaglandiassa. Hän teki 13 pelaamassaan pelissä kahdeksan maalia.

Vuonna 2014 Ugwunna siirtyi Suomen Ykkösen Valkeakosken Hakaan. Kauden 2014 aikana hänelle kertyi Hakassa 21 ottelua, joissa hän onnistui maalinteossa neljä kertaa.

Tammikuussa 2015 Ugwunna meni testiin Veikkausliigaan MyPan tilalle nousseeseen Tampereen Ilvekseen. Ugwunna teki ensimmäisessä Liigacupin ottelussa KuPSia vastaan Ilveksen molemmat maalit ja solmi tamperelaisseuran kanssa yksivuotisen sopimuksen helmikuussa 2015. Hän loukkaantui pahasti vielä saman kuun aikana Liigacupin ottelussa polven ristisiteiden hajottua. Ugwunna palasi pelikentille syyskuussa Kuopion Palloseuraa vastaan tehden samalla pääsarjadebyyttinsä. Ensimmäisen veikkausliigamaalinsa Ugwunna teki seuraavassa kuussa SJK:n verkkoon. Hän pelasi kauden aikana neljässä Veikkausliigan ottelussa tehden yhden maalin.

Lähteet
-------

* Henry Chidozie Ugwunna Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
**Greta Marianne Ljung** (s. 1941 Jepua) on amerikansuomalainen tilastotieteilijä. Aikasarjadatan Ljung–Box testi on nimetty Ljungin ja hänen jatko-opintojaan ohjanneen George E. P. Boxin mukaan. 

Ljung suoritti Åbo Akademissa kandidaattitutkinnon psykologiassa. Hän kiinnostui psykometriikasta ja opiskeli sitten kahdeksan kuukauden ajan Uppsalan yliopistossa tilastotieteilijä Herman Woldin ohjauksessa. Ljung suoritti tilastotieteen Master of Science- ja tohtoritutkinnot Wisconsinin yliopistossa Madisonissa Yhdysvalloissa. Ljungin tohtoriväitöskirja käsitteli aikasarja-analyysiä. Valmistuttuaan Ljung työskenteli Denverin yliopistossa ja hän julkaisi siellä tieteellisiä papereita yhdessä ohjaajanaan toimineen George E. P. Boxin kanssa. Vuonna 1976 he julkaisivat artikkelin Ljung–Box testistä, tämä testi oli muunnelma Box-Pierce-testistä.

Ljung opetti tilastotiedettä Massachusetts Institute of Technologyssä yli 10 vuoden ajan. Hän työskenteli myös Bostonin yliopistossa. Ljung asuu Lexingtonissa Massachusettsissa ja hän on toiminut AIR Worldwide-riskienhallintayhtiön tilastokonsulttina.

Teoksia
-------

* Box, George E. P.; Jenkins, Gwilym M.; Reinsel, Gregory C.; Ljung, Greta M. (2016). *Time Series Analysis: Forecasting and Control* (5th ed.). New Jersey: Wiley. ISBN 9781118675021

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Greta M. Ljung
Yyterin Golfklubin klubitalo.
**Yyteri Golf** on Porissa toimiva golfklubi ja samanniminen golfkenttä. Se sijaitsee Porin kaupungin Yyterin hiekkarantojen länsireunalla. Kenttä on 18-reikäinen. Klubitalossa on pukeutumistilat sekä saunat ja toisessa kerroksessa sijaitsee 100-paikkainen täyden palvelun ravintola.

Historia
--------

Kenttää hallinnoiva Yyteri Golf & Tennis Links Oy perustettiin 27. heinäkuuta 1988. Yhtiön nimi muutettiin myöhemmin muotoon Yyteri Golf Links Oy.

Yhtiön perustivat Eero Järvinen ja Antti Taipale Porista sekä Jouko Munukka ja Matti Korhonen (YIT-Yhtymä Oy) Helsingistä. Yhtiön puheenjohtajaksi valittiin Antti Taipale ja rakennusaikaiseksi projektivalvojaksi Eero Järvinen.

Golfkentän hanke- ja projektisuunnittelusta vastasi Eero Järvinen ja kenttäsuunnitelmista arkkitehti Reijo Louhimo. Klubitalon ja huoltorakennuksen suunnitelmat teki arkkitehti Esa Suvanto. Golfkentän ja rakennusten rakentamisesta vastasi YIT-Yhtymä Oy. Klubitalon ympäristön puutarhasuunnitelman laati Juhani Nylund.

Kentän rakennustyöt aloitettiin 5. syyskuuta 1988. Harjoitusalueet ja tenniskentät otettiin käyttöön 15. kesäkuuta 1989. Pelaaminen kentällä (18 reikää) aloitettiin 15. kesäkuuta 1990. Klubitalon valmistuttua vihkiäisiä vietettiin 27. huhtikuuta 1991. Vihkiäisten jälkeen kenttä luovutettiin yhtiön osakkaille ja Antti Taipale jatkoi puheenjohtajana sekä Eero Järvinen golfyhtiön toimitusjohtajana ja kenttämestarina. Pekka Laxell yhtiön puheenjohtajana vuosina 1992–1996.

Yhtiöön tullessa uusia osakkaita ja sitä kautta pelaajia tarvittiin erikseen yhdistys (ry) joka vastaa pelitapahtumista ja on yhteydessä Suomen Golfliittoon. Yhdistyksen perustivat 24.2.1989 Eero Järvinen (puheenjohtaja), Antti Taipale (sihteeri), Jouko Munukka ja Matti Korhonen. 

YIT-Yhtymän myytyä osakkuutensa maaliskuussa 1997 yhtiöstä yhtiön osake-enemmistö siirtyi Yyteri Golf ry:n omistukseen. Yhtiön puheenjohtajaksi valittiin Tapani Liski. Uusi hallitus poisti alueelta tenniskentät ja vaihtoi yhtiön nimeksi Yyteri Golf Links Oy.

Lähteet
-------

1. ↑  Kentän vihkiäisiä vietettiin tasan 25 vuotta sitten *Yyteri Golf*.  27.4.2016. Viitattu 1.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yyteri Golf
**Greta Small** (s. 10. lokakuuta 1995) on australialainen alppihiihtäjä. Hän on arvokilpailuissa yltänyt parhaimmillaan 15:nneksi alppiyhdistetyssä.

Small sijoittui Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 superalppiyhdistetyssä 25:nneksi, syöksylaskussa 33:nneksi, suurpujottelussa 45:nneksi ja pujottelussa 45:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 15:nneksi, syöksylaskussa 29:nneksi, pujottelussa 31:nneksi ja suurpujottelussa 41:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli alppiyhdistetyssä 18:s, supersuurpujottelussa 29:s, syöksylaskussa 33:s ja suurpujottelussa 36:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui syöksylaskussa 20:nneksi ja supersuurpujottelussa 31:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 tuloksena oli 20. sija alppiyhdistetyssä, 25. sija supersuurpujottelussa ja 30. sija syöksylaskussa. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 15:nneksi, syöksylaskussa 28:nneksi ja supersuurpujottelussa 37:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 13:nneksi (15 laskijaa 26:sta pääsi molemmissa laskuissa maaliin), syöksylaskussa 26:nneksi ja supersuurpujottelussa 31:nneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Small kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin pujottelussa lokakuussa 2013. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 25:s Banskon alppiyhdistetyssä maaliskuussa 2015. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 22:nneksi Crans-Montanan alppiyhdistetyssä helmikuussa 2019. Hän on voittanut neljä Australian-mestaruutta, kahdesti pujottelussa ja kahdesti suurpujottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Greta Small Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Yö** (*La notte*) on Michelangelo Antonionin elokuva vuodelta 1961. Se on keskimmäinen osa trilogiassa, jonka ensimmäinen elokuva on *Seikkailu* ja kolmas *Kuumetta*. Elokuva sai Kultainen karhu -palkinnon 11. Berliinin elokuvajuhlilla, ja elokuvaohjaaja Stanley Kubrick nimesi sen yhdeksi kymmenestä suosikkielokuvastaan.

Elokuva on Antonionin mustavalkoinen mestariteos trilogiassa, joka käsittelee vieraantumista ja yksinäisyyttä. Henkilöhahmot harhailevat Milanossa, jonka talot ja tilat tukevat kerrontaa. Päähenkilö on kirjailija Giovanni (Marcello Mastroianni), joka on saanut juuri kauppoihin uuden kirjansa, mutta on joutunut umpikujaan sekä suhteessaan kirjailijantyöhön että vaimoonsa Lidiaan (Jeanne Moreau). Kirjailijan marxilainen kustantaja on sairaalassa kuolemaisillaan, mutta kirjan julkistamisjuhlassa rikas liikemies haluaisi palkata hänet kirjoittamaan yrityksensä historian. Giovanni flirttailee liikemiehen tyttären Valentinan (Monica Vitti) kanssa. Elokuva päättyy siihen että pariskunta näyttäisi palaavan yhteen.

Näyttelijät
-----------

* Marcello Mastroianni, Giovanni
* Jeanne Moreau, Lidia
* Monica Vitti, Valentina
* Bernhard Wicki, Tommaso, kustantaja
* Maria Pia Luzi, nimetön potilas
* Rosy Mazzacurati, Rosy

Lähteet
-------

1. ↑  Berlinale 1961: Prize Winners *berlinale.de*. Viitattu 23.1.2010.
2. ↑  Visual memory
3. ↑  Arkkitehtuurikasvatus.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Arto Pajukallio, Vieraantumisen mestariteos, Helsingin Sanomat, 24.3.2010 s. D9
5. ↑  Allmovie.com
**Beguené** (myös *Benguènè*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Blan piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen varrella 85 kilometriä Blasta länteen. Kunnassa on 11 900 ja keskuskylässä 1 200 asukasta.

Beguenén kunta rajoittuu lännessä Blan piirin Falon, pohjoisessa Nialan ja Blan ja idässä Somasson kuntiin sekä etelässä Sikasson alueeseen.

Kuntaan kuuluu 9 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Yleisin uskonto on islam. Animismi on katoamassa.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja pullokurpitsa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Palveluihin kuuluvat neljä alakoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kolme lukutaitokeskusta ja koraanikoulua sekä terveyskeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.8.2016.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.8.2016.
3. 1 2  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Benguènè 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 9.8.2016. [vanhentunut linkki]
**Conseil de réconciliation nationale** eli CRN oli Malin vuoden 1991 vallankaappauksen yhteydessä muodostettu sotilashallitus. Se hallitsi maata vain neljän päivän ajan.

Presidentti Moussa Traorén hallinnon kaataneet sotilaat ilmoittivat kansallisen sovun neuvoston CRN:n muodostamisesta 26. maaliskuuta 1991. Se koostui 17 upseerista, joiden johtajana toimi everstiluutnantti Amadou Toumani Touré. Neuvosto mitätöi vuoden 1974 perustuslain ja hajotti kansalliskokouksen sekä hallitsevan puolueen Malin kansan demokraattisen liiton.

CRN ilmoitti tavoitteekseen monipuoluejärjestelmään siirtymisen ja tapasi maan demokratialiikkeen edustajia jo ensimmäisen päivän aamulla. Sen tarkoitusperiin suhtauduttiin kuitenkin epäillen. Demokratialiikkeen ja ulkomaiden painostuksesta neuvosto luopui vallasta 30. maaliskuuta ja sen tilalle muodostettiin siviileistä ja sotilaista koostunut siirtymäkauden komitea Comité de transition pour le salut du peuple.

Lähteet
-------

1. 1 2  Imperato, Pascal James & Imperato, Gavin H.: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 63–64, 297. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
2. ↑  Diarra, Abdoulaye: *Démocratie et droit constitutionnel dans les pays francophones d'Afrique: Le cas du Mali depuis 1960*, s. 147–148. Paris: Karthala, 2010. ISBN 978-2-8111-0329-3.
**KV61** on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Todennäköistä on, ettei hautaa ole koskaan käytetty sillä sen louhinta on jätetty kesken.

Ernest Harold Jones löysi haudan vuonna 1910 ja suoritti siellä kaivauksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  KV 61 (Unknown) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 1.11.2008. Viitattu 31.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV61** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
KV43:n pohjapiirros
**KV43** on Thutmosis IV:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on lisäksi käytetty kolmannella välikaudella 21. dynastian aikana.

Haudan löysi Howard Carter, joka suoritti siellä kaivauksia ja hautatekstien tulkintaa vuosina 1903–1904. Hauta ei ole kärsinyt tulvien aiheuttamista tuhoista ja maalaukset ovat säilyneet erittäin hyvin. Haudasta on löydetty muun muassa lintujen jäännöksiä, vaatteita, kosmetiikkaa, ruokatarvikkeita, huone- ja hautakalusteita, lautapelien osia, muumioita, koruja, veistoksia, astioita ja aseita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  KV 43 (Thutmes IV) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 29.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV43** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
**Forssan Järjestöjentalo** on Forssan kaupungissa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Forssan SKDL perusti Forssan Kansantalo Oy:n vuonna 1945, ja vuokrasopimus tontista solmittiin saman vuoden marraskuussa. Talon rakennustyöt alkoivat seuraavana vuonna, ja ne tehtiin kokonaan talkoilla. Jäsenistö velvoitettiin antamaan rakennustöitä varten korotonta lainaa, ja lisäksi osakkeita myytiin rahoituksen keräämiseksi. Talo valmistui tammikuussa 1947. Myöhemmin Kansantalo Oy muuttui Järjestöjentalo ry:ksi.

Rakennus
--------

Talo on kolmikerroksinen, ja sen kokonaispinta-ala on 475 m². Talo on rankorakenteinen ja lautavuorattu. Se oli alun perin vaalea, mutta maalattiin vuonna 1974 vaaleanvihreäksi. Alkuperäinen huopakatto vaihdettiin peltiin vuonna 1977. Talossa on yhteensä 12 huonetta: muun muassa juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittokomeron asunto. Talo lämpeni alun perin puulla, keskuslämmitys saatiin vuonna 1973. Vesijohto, viemäri ja sisä-wc tulivat vuonna 1968 talon laajennuksen yhteydessä. 2020–2021 taloa remontoitiin, ja sinne rakennettiin esteetön wc.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1980-luvun alussa taloa käyttivät sekä työväenjärjestöt itse että ulkopuoliset vuokraajat. Siellä järjestettiin kokouksia, tansseja, nuorisotoimintaa, elokuvanäytöksiä, bingoa, teatteria, juhlia ynnä muuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brooker, Tuija: Forssan Järjestöjentalo esteettömäksi Kotiseutulainen. Viitattu 26.1.2023.
2. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Hugo Johannes Ekhammar** (sukunimi vuoteen 1930 *Ekholm*; 24. tammikuuta 1880 Helsinki – 15. helmikuuta 1955 Ruotsi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. 

Ekhammarin isä oli Länsi-Uudeltamaalta kotoisin ollut torpparisukuun kuulunut puuseppä joka oli muuttanut Helsinkiin. Ekhammar opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli 1916 tohtoriksi. 

Ekhammar toimi ruotsinkielisten ylioppilaiden Studentbladet-lehden toimittajana 1913–1917. Hän korosti erityisesti sitä että Suomen ruotsinkielinen väestö voisi yhdistyä vain jos sosiaaliset ongelmat kuten torpparikysymys ratkaistaisiin. 

Ekhammarin tunnetuin teos on Länsi-Uudenmaan torpparialueille noin vuoden 1880 tienoille sijoittuva realistinen romaani *Under torparsolen*. Hän kirjoitti myös ruotsinkieliselle Pohjanmaalle sijoittuvan kansankuvauksen *Det norrfångna landet* jossa kuvattiin kansansivistäjien kohtaamia vaikeuksia vanhoillisessa maaseutuyhteisössä. *Under torparsolen*-romaanista on tehty näytelmä joka on esitetty Raaseporin kesäteatterissa 1973 ja 2006.

Ekhammar oli mukana 1910- ja 1920-luvuilla ns. itäruotsalaisessa liikkeessä joka oli ruotsinkielisten vastine aitosuomalaisuudelle. Itäruotsalaisten mukaan Suomen ruotsinkielinen väestö oli maan alkuperäisväestöä ja suomalaisväestö taas Venäjältä tuotujen volgansuomalaisiin heimoihin kuuluneiden orjien jälkeläisiä. Ekhammarin mukaan Suomi oli "Itä-Ruotsi", jonka ruotsinkielinen väestö muodosti Ruotsin irredenta-alueen ja suomenkielinen väestö edusti kokonaan vierasta elementtiä maassa.

Teoksia
-------

* *Vidhemsprästens och johannitmunkens anteckningar i Codex Holmiensis B 59* : väitöskirja. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 124. Helsingfors 1915 (nimellä *Hugo J. Ekholm*)
* *Det norrfångna landet*. Söderström, Helsingfors 1920
* *Svenskfinland*. Östsvensk samling, Helsingfors 1922
* *Under torparsolen*. Söderström, Helsingfors 1922, uusi painos 1959
* *Genom svenska land*. Söderström, Helsingfors 1926
* *Odal och ödemark*. Söderström, Helsingfors 1930
* *Det forntida Östersverige och svenskdomen*. Almqvist & Wiksell, Uppsala 1944

Palkinnot
---------

* Svenska litteratursällskapet i Finland-seuran Lybeckin palkinto 1923 (teoksesta *Under torparsolen*)

Lähteet
-------

* Hugo Ekhammar SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

1. ↑  Ekhammar Hugo (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Uppslagsverket Finland.
2. ↑  östsvenskhet (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) Uppslagsverket Finland.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Hugo Ekhammar & sv:Östsvenshet
**Huumausaineyleissopimus** on Yhdistyneiden kansakuntien (YK) sopimus huumeiden kieltämiseksi vuodelta 1961. Se korvasi aiemmin käytössä olleen kansainvälisen oopiumisopimuksen.

Huumausaineyleissopimuksessa kiellettiin kannabishuumeet, kokahuumeet, oopiumhuumeet, ja näiden tapaiset. Fentanyyli ja useita sen johdoksia kiellettiin. YK:n tavoite oli täysin huumeeton maailma vuoteen 2008 mennessä. Suomi ratifioi sopimuksen 1965.

Sopimus ei koskenut useita huumeita. Esimerkiksi amfetamiineja ei kielletty tässä sopimuksessa, mutta ne kiellettiin 1971 laaditussa psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa.

Yleissopimus jakaa aineet neljään luokkaan lääkinnälisen- ja päihdekäytön mukaan. Tiukimmin kontrolloidaan luokkaa IV, jonka aineet katsotaan vaarallisimmiksi ja joilla on vähiten lääketieteellistä käyttöä. Luokkien I - III aineita kontrolloidaan tiukimmin luokassa I ja väljimmin luokassa III. Lista aineista ja luokista on päivitetty viimeksi joulukuussa 2014.

Huhtikuussa vuonna 2016 YK järjesti erityisistunnon huumeista. Alun perin istunto suunniteltiin järjestettävän vuonna 2019, mutta Kolumbian, Meksikon ja Guatemalan toiveesta istunto aikaistettiin. Erityisistunnossa ei muutettu mitään vallalla olevaan sopimukseen ja mm. The Global Commission on Drug Policy jätti tiedotteen jossa se kertoi olevansa "syvästi pettynyt" loppuasiakirjaan ja yksi sen jäsenistä, Richard Branson kutsui erityisistunnon kuukausia kestäneen valmistelun seuraamista "kuin katsoisi junaonnettomuutta hidastettuna". Seuraava erityisistunto huumeista on suunniteltu järjestettävän alkuperäisenä ajankohtana, vuonna 2019.

Katso myös
----------

* Luettelo sopimuksessa kielletyistä huumeista

Lähteet
-------

1. 1 2  Annamari Sipilä: Maailma ei päässyt eroon huumeista – nyt pöydällä on kannabiksen laillistaminen  25.6.2015. Helsingin Sanomat. Viitattu 14.4.2016.
2. ↑  Jääskeläinen, Marke & Virtanen, Sirpa & Räikkönen, Outi: "Päihteitä koskevan lainsäädännön kehitys ja päihdeoloihin vaikuttaneita tapahtumia", *Päihdetilastollinen vuosikirja 2016 : Alkoholi ja huumeet*, s. 112. THL, 2017. Teoksen verkkoversio (viitattu 31.8.2017).
3. ↑  List of Narcotic Drugs under International Control (Arkistoitu – Internet Archive) International Narcotics Control Board, 53nd edition, December 2014.
4. ↑  The Global Commission on Drug Policy: Public statement by the Global Commission on Drug Policy on UNGASS 2016  21.4.2015. globalcommissionondrugs.org. Viitattu 26.5.2016.
5. ↑  Richard Branson: The UN has talked about drugs. Now what?  21.4.2015. virgin.com. Viitattu 26.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Single Convention on Narcotic Drugs*** (englanniksi)

* Vuoden 1961 huumausaineyleissopimus Finlex.
* Asetus vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksen voimaansaattamisesta
* Asetus vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksen määräysten soveltamisesta (514/1966)
* Single Convention on Narcotic Drugs, 1961 International Narcotics Control Board.
* International Drug Control Conventions (Arkistoitu – Internet Archive) United Nations Office on Drugs and Crime.