recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tilusrauhoitusyhdistys** oli kotieläinten aitausten vähentämiseksi muodostettu yhdistys, jollaisten toiminta loppui viimeistään 1960-luvulla. Yhdistykset perustuivat lakiin tilusten rauhoittamisesta kotieläinten vahingonteolta vuodelta 1922, mutta lain soveltaminen jäi vähäiseksi. Laki kumottiin vuonna 2017 vanhentuneena. Koska jokaisella kotieläinten pitäjällä on velvollisuus huolehtia siitä, etteivät eläimet pääse toisen tiluksille, on eläimiä pidetty aitauksissa niiden valvomisen helpottamiseksi. Aitojen teon vähentämiseksi tilalliset ovat voineet sopia yhteisten laidunalueiden muodostamisesta, jolloin tarvitaan vain alueen ympärysaidat.*lähde?*

Laki tilusten rauhoittamisesta kotieläinten vahingonteolta astui voimaan vuoden 1922 alussa, ja siinä säädettiin erityisten yhdistysten perustamisesta yhteisiä laidunalueita varten. Kotieläinten vahtiminen paimentamisella tai aitoja rakentamalla oli toki ollut pakollista aiemminkin. Tilusrauhoitusyhdistykset olivat siis erityislakiin perustuvia julkisoikeudellisia yhdistyksiä.*lähde?*

Tilusrauhoitusyhdistys tuli perustaa vähintään kymmeneksi vuodeksi, ja perustaminen tapahtui kunnanvaltuuston puheenjohtajan johdolla. Tilusrauhoitusyhdistyksiin ei sovellettu yhdistyslakia vaan niistä säädettyä omaa lakia. Yhdistystä perustettaessa tehtiin tilusrauhoitussopimus, jossa oli yhdistyksen toimintaa koskevat määräykset. Sopimus toimitettiin käräjäoikeuden vahvistettavaksi, ja myös sopimukseen tehdyille muutoksille oli hankittava oikeuden vahvistus. Yhdistys oli lakkautettava, jos enemmän kuin neljäsosa jäsenistä sitä vaati. Lakkauttamisesta oli tehtävä ilmoitus oikeudelle, jotta sen pitämä luettelo tilusrauhoitussopimuksista olisi ajan tasalla.*lähde?*

Ketään ei voitu velvoittaa tilusrauhoitusyhdistyksen jäseneksi, jos siitä ei ollut hänelle mitään hyötyä. Kohtuuttomien aitauskustannusten välttämiseksi yhdistykseen kuulumattomankin maa-alue voitiin ottaa yhdistyksen alueeseen. Tällöin oli maa-alueen omistajalle tai haltijalle maksettava rahallinen korvaus aiheutuneista vahingoista. Tilusrauhoitusyhdistys kuului näin ollen pakollisiin yhtymiin.*lähde?*

Lähteet
-------

* Laki tilusten rauhoittamisesta kotieläinten vahingonteolta, 47/1921

### Viitteet

1. ↑   HE 7/2017 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi tilusten rauhoittamisesta kotieläinten vahingonteolta annetun lain kumoamisesta ja poronhoitolain 35 §:n muuttamisesta
2. ↑   Laki tilusten rauhoittamisesta kotieläinten vahingonteolta annetun lain kumoamisesta


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomalaiset julkisoikeudelliset yhdistykset |
| --- |
|  |
| Nykyiset | 
* Kalatalousalue
* Kauppakamari
* Keskuskauppakamari
* Liikenneturva
* Maanpuolustuskoulutusyhdistys
* Metsänhoitoyhdistys
* Opiskelijakunta
* Osakunta
* Paliskunta
* Riistanhoitoyhdistys
* Suomen Asianajajaliitto
* Suomen Punainen Risti
* Ylioppilaskunta

 |
|  |
| Entiset | 
* Kriminaalihuoltoyhdistys
* Metsästäjäin keskusjärjestö
* Metsätalouden kehittämiskeskus Tapio
* Raha-automaattiyhdistys
* Riistanhoitopiiri
* Tilusrauhoitusyhdistys

 |

 |
**Nutty Blocc Compton Crips** on Crips-jengi, jonka toimialue on Kalifornian Compton. Jengi hallitsee aluetta, jota rajaavat Central Avenue, Wilmington, Alondro ja Greenleaf. Heidät tunnetaan muun muassa siitä, että he käyttävät New York Yankeesin vaatteita.

Jengi on tunnettu muutamasta tunnetusta rap-muusikosta, jotka ovat liittyneet Cripsiin. Heitä ovat muun muassa Blue Church, Young Nutty, B.G. Knocc Out ja Dresta.

*Nutty Blocc Compton Crips* liittoutui *South Side Compton Cripsien*, *Atlantic Drive Compton Cripsien*, *Original Front Hood Compton Cripsien*, ja *Original Swamps Compton Cripsien* kanssa. He ovat tunnettuja pitkästä vihollislistastaan, johon kuuluu niin Cripsejä kuin Bloodsejakin. Listaan kuuluu esimerkiksi *Farm Dog Compton Crips*, *Acacia Blocc Compton Crips*, *Spook Town Compton Crips*, *Latana Blocc Compton Crips* ja *Tragniew Park Compton Crips* Cripseistä ja *Compton Pirus*, erityisesti *West Side Piru* ja *Campenella Park Pirus* Bloodseista. He myös pukeutuvat tummansiniseen ja harmaaseen.

Katso myös
----------

* Crips
* Rollin 60 Neighborhood Crips

Lähteet
-------

*

Aiheesta muualla
----------------

* Nutty Blocc Compton Crips RapDictionaryn sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**1,2-diklooripropaani** (C10H8O2) eli **propyleenidikloridi** on kloorattuihin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa 1,2-diklooripropaani on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin, sen sijaan useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja hiilivetyihin, se liukenee hyvin. 1,2-diklooripropaani reagoi voimakkaiden emästen kanssa ja hajoaa kuumennettaessa allyylikloridiksi. 1,2-diklooripropaani on ärsyttävä yhdiste ja todennäköisesti karsinogeenista.

Valmistus ja käyttö
-------------------

1,2-diklooripropaania muodostuu muiden reaktioiden sivutuotteina. Tällaisia prosesseja ovat esimerkiksi propyleenikloorihydridin valmistus ja allyylikloridin valmistus klooraamalla propeenia.

1,2-diklooripropaania käytetään valmistettaessa propyleenikloorihydridiä tai tetrakloorieteeniä. Sitä on käytetty myös rasvojen, hartsien ja öljyjen liuottimena, puhdistusaineissa, veden poistamiseen orgaanisista liuoksista ja maaperän fumigaatioon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 58. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4  Kenric A. Marshall, Ernst Langer, Heinz Rassaerts, Peter Kleinschmidt, Theodore R. Torkelson & Klaus K. Beutel: "Chloropropanes, Chlorobutanes, and Chlorobutenes", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2022.
3. ↑  1,2-dichloropropane: Water solubility Euroopan kemikaalivirasto. Viitattu 15.12.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3  Robert A. Lewis: *Hawley's Condensed Chemical Dictionary*, s. 1049–1050. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-1-119-26784-3. (englanniksi)
5. ↑  1,2-diklooripropaanin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 15.12.2023
Asikkalan kirjasto sisältä
**Asikkalan kirjasto** on Asikkalan keskustaajamassa Vääksyssä sijaitseva kirjasto. Asikkalan kirjasto kuuluu Päijät-Hämeen Lastukirjastoihin.

Kirjastorakennus
----------------

### Yleistä

Kirjasto muutti nykyisiin tiloihinsa syksyllä 2004. Rakennuksessa toimi aiemmin Vääksyn ammattikoulu, ja siellä opiskeltiin veneen rakennusta. Uuden kirjaston suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Kari Järvinen. 

Rakennuksen entinen käyttötarkoitus haluttiin jättää näkyviin, ja siksi muun muassa vanha hallinosturi säilytettiin. Se riiputtaa nyt samassa hallissa rakennettua puuvenettä. Kirjastotiskikin näytti aiemmin veneeltä ja samoin parven pyöreä ikkuna sekä kattopurjeet vievät ajatukset vesille. Ulkona olevaan kivipuutarhaan on upotettu puuveneen hylky. Vene on aiemmin kuulunut näyttelijä Joel Rinteelle. 

#### Köpötit

Kirjaston katossa on kaksi isoa Köpöttiä. Köpöttien isä on Asikkalasta kotoisin oleva kuvataiteilija Ossi Pirkonen. Köpötit syntyivät alun perin Helsingin designpääkaupunkivuoteen liittyneen projektin yhteydessä ja olivat esillä Kampin kauppakeskuksessa. Projektin päätyttyä kotia vaille jääneet Köpötit majoitettiin vuonna 2013 kirjastoon ilahduttamaan ihmisiä.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Mattila, Vuokko: *Kansanvalistusaate ja Asikkalan kirjaston synty*, pro gradu-tutkielma, Tampereen yliopisto 1999.
Harmonikansoittaja Viivi Maria Saarenkylä.
VILDÁ-yhtye esiintymässä  Helsingissä vuonna 2019. Viivi Maria Saarenkylä oikealla.
**Viivi Maria Saarenkylä** (s. 1993 Savonlinna) on suomalainen harmonikansoittaja. Hän on myös VILDÁ-yhtyeen toinen jäsen.

Koulutus ja ura
---------------

Saarenkylä valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukiosta. Harmonikkaopinnot hän oli aloittanut jo 6-vuotiaana Savonlinnan musiikkiopistossa, jossa hänellä oli sama opettaja pikkutytöstä lukion loppuun saakka. Kipinän juuri harmonikkaan Saarenkylä sai isoveljeltään, joka myös soittaa harmonikkaa. Vuonna 2016 Saarenkylä valmistui muusikoksi Pop & Jazz Konservatoriosta Helsingistä ja aloitti samana vuonna kansainväliset maailmanmusiikkiopinnot Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa. Harmonikansoitossa häntä opetti lukio- ja konservatorioaikana myös italialainen Renzo Ruggieri.

Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa opinnot aloitettuaan Saarenkylä tapasi Hildá Länsmanin. He perustivat VILDÁ-yhtyeen, jonka musiikissa yhdistyvät harmonikka ja saamelainen joiku. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 2019 ja on kiertänyt esiintymässä ympäri maailmaa.

Palkintoja
----------

Vuonna 2010 Viivi Maria Saarenkylä voitti harmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailuna pidetyn Kultaisen Harmonikan. Vuonna 2014 hän voitti ensimmäisen palkinnon vuotuisilla harmonikkafestivaaleilla Italian Castelfidardossa. Vuonna 2018 Saarenkylä valittiin Vuoden Harmonikkataiteilijaksi. VILDÁ-yhtye puolestaan sai Music Moves Europe Talent Awards -palkinnon vuonna 2021.

Yksityiselämä
-------------

Saarenkylän lapsuudenperheessä harrastettiin musiikkia. Saarenkylä on perheensä nuorin lapsi; hänellä on kolme vanhempaa veljeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tarpila, Laila: Harmonikansoittaja Viivi Maria Saarenkylä: "Tavallisuus tuntuu olevan tästä hommasta kaukana!" *Yle*.  29.8.2016. Viitattu 30.4.2021.
2. 1 2  VILDÁlle Music Moves Europe Talent Awards 2021 -palkinto *Lappilainen*.  17.1.2021. Viitattu 30.4.2021.
3. 1 2  VILDÁ  2019. womex.com. Viitattu 4.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Luostarinen, Päivi: Viivi Marian ja Duo VILDÁN ensimmäinen albumi tulossa keväällä *Savonmaa*.  19.12.2018. Viitattu 30.4.2021.
5. ↑  Lehtonen, Eeva: Vildán Viivi Maria Saarenkylä ja Hildá Länsman: Keikkoja riittää... *Finnish Institute in the UK and Ireland*. Viitattu 30.4.2021.
6. ↑  Viivi Maria Saarenkylä voitti Kultaisen harmonikan 2010  30.6.2010. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 4.5.2021.
7. ↑  Viivi Maria Saarenkylä valittiin Vuoden 2018 Harmonikkataiteilijaksi *Itä-Savo*.  2.2.2018. Viitattu 30.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Itsensätyöllistäjiksi** lasketaan yksinyrittäjät, ilman toimipistettä toimivat ammatinharjoittajat, freelancerit ja apurahansaajat. Maatalousyrittäjiä ei pidetä itsensätyöllistäjinä.

Kolme tärkeintä itsensätyöllistäjien ammattiryhmää ovat Suomessa rakennustyöntekijät, palvelutyöntekijät (erityisesti parturit, kampaajat ja kosmetologit) ja lainopilliset sekä sosiaali- ja kulttuurialan erityisasiantuntijat.

Suomessa oli 157 000 itsensätyöllistäjää vuonna 2015. Lukumäärä vastasi seitsemää prosenttia kaikista Suomen työllisistä. Itsensä työllistäminen on yleistynyt. Tämä johtuu mm. työelämän muutoksista: kasvava osa ihmisistä tekee aiempaa palkkatyötään uudenlaisissa rooleissa sivu- tai päätoimisesti.

Suomessa Tilastokeskus ei laske itsensätyöllistäjiin mukaan maatalousyrittäjiä toisin kuin joissain ulkomaisissa tilastoissa tehdään. Tutkimustulosten perusteella yksinyrittäjät on jaettu kolmeen ryhmään sen perusteella, miten he ovat päätyneet yrittäjiksi. 40 prosenttia kuuluu ryhmään yrittäjähakuiset, jossa ihmiset ovat itse halunneet yrittäjiksi. 40 prosenttia kuuluu ryhmään ajautuneet ja tilanteeseen tarttuneet, jossa sattumalla on ollut suuri merkitys yrittäjäksi ryhtymiselle. 20 prosenttia kuuluu ryhmään olosuhteiden pakosta itsensätyöllistäjiksi ryhtyneet.

Yksinyrittäjien luokka-asema on ristiriitainen. Toisaalta he omistavat tuotantovälineensä, toisaalta he tekevät itse työt. Marxilaisesta näkökulmasta pääoman ja työvoiman ristiriita lävistää heidän asemansa. Yksinyrittäjien asemaa tutkittiin Suomessa etenkin 1980-luvun alkupuolen Luokkaprojektissa.

Katso myös
----------

* Pakkoyrittäjä

Lähteet
-------

1. 1 2  Pärnänen, Anna & Sutela, Hanna: Itsensätyöllistäjät Suomessa 2013 Tilastokeskus. 2014.
2. 1 2  Ali-Yrkkö, Jyrki – Kotiranta, Annu – Ylhäinen, Ilkka: Katsaus yritysten kasvuun ja sitä koskeviin politiikkatoimiin  2017. Etla. Viitattu 20.11.2017.
3. ↑  Leinonen, Petro: Suomalaiset itsensä työllistäjät luokkatutkimuksen kohteena *Alusta – uta.fi*.  24.6.2014. Viitattu 25.9.2019.
**Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto SHKL ry** on vuonna 1976 perustettu hevosenomistajien edunvalvontajärjestö. Liiton tarkoitus on valvoa hevosenomistajien yleisiä ja yhteisiä etuja. Suomen Hevosenomistajien Keskusliittoa edelsi Suomen Raviurheilijain Liitto, joka oli perustettu vuonna 1957. 

SHKL ry on Suomen Hippoksen sekä kansainvälisen amatööriraviurheilijoiden liitto FEGAT:n jäsenjärjestö. Liitto hallinnoi vuonna 1983 perustettua Suomen Ravihevoskasvattajien Säätiötä ja omistaa hevoshuutokauppayhtiö Starinita Oy:n yhdessä Suomen Ravihevoskasvattajat ry:n kanssa.

Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto ry:n puheenjohtajana on vuodesta 2020 alkaen toiminut europarlamentaarikko Henna Virkkunen.

Alueyhdistykset
---------------

1. Uudenmaan Hevosenomistajat ULHO ry
2. Varsinais-Suomen ja Satakunnan Hevosenomistajainyhdistys VAR-SAT ry
3. Hämeen Hevosenomistajain Yhdistys ry
4. Kymen-Karjalan Hevosenomistajat ry
5. Etelä-Savon Hevosenomistajat ry
6. Pohjois-Karjalan Hevosenomistajien Yhdistys r.y.
7. Pohjois-Savon Hevosenomistajat ry
8. Keski-Suomen Hevosenomistajat ry
9. Pohjanmaan Hevosenomistajat ry
10. OLHY-hevosenomistajat ry
11. Lapin läänin Hevosenomistajat ry

Toiminta
--------

### Julkaisutoiminta

SHKL ry julkaisee kuudesti vuodessa ilmestyvää Hevosenomistaja-jäsenlehteä.

### Keinoemovälitys

SHKL:n Keinoemovälitystoiminta on ollut koordinoitua ja ympärivuorokautista vuodesta 2000 alkaen. Keinoemovälityksestä on vastannut koko nykymuotoisen toiminnan olemassaolon ajan Heli Lepo. Varsansa menettäneiden tammojen ja emänsä menettäneiden varsojen yhteensaattaminen pelastaa usein varsan hengen ja mahdollistaa sen kehittymisen terveeksi ja tasapainoiseksi hevoseksi.

### Liiton järjestämiä kilpailuja

* Suurmestaruusajo sekä Lämminveristen Suurmestaruusajo
* SHKL Hevosenomistajapokaali 2-vuotiaille lämminverisille
* SHKL Cup 3-vuotiaille lämminverisille ja 4-vuotiaille suomenhevosille
* Amatööriohjastajien SM. Suomessa on ajettu myös kansainvälisiä amatööriohjastajakilpailuja.

Lisäksi Suomen Hevosenomistajien Keskusliitto ry on yksi Varsakunkku-kilpailun yhteistyökumppaneista.

Lähdeluettelo
-------------

1. ↑  Historia – SHKL *shkl.net*. Viitattu 28.1.2021.
2. 1 2  Details of FEGAT Member "Finland" *fegat.info*.  Arkistoitu 1.2.2021. Viitattu 28.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Suomen Ravihevoskasvattajien Säätiö – SHKL *shkl.net*. Viitattu 28.1.2021.
4. ↑  Info *Starinitan varsahuutokauppa*. Viitattu 28.1.2021.
5. ↑  Paikallisyhdistykset – SHKL *shkl.net*. Viitattu 28.1.2021.
Paavo Tiusanen 81-vuotiskuvassaan 2012
**Paavo Kalervo Tiusanen** (11. tammikuuta 1931 Helsinki – 2. heinäkuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen harmonikansoiton lehtori ja harmonikkataiteilija. Hän oli Viljo Vesterinen -killan perustajajäsen-sihteeri 1977–1994.

Tausta
------

Paavo Tiusanen aloitti harmonikansoiton 11-vuotiaana opettajanaan Helge Pahlman ja teoriaopintojaan hän myöhemmin suoritti yliopettaja Unto Saarisen johdolla.

Palkinnot
---------

Suomen harmonikkamestaruuden hän voitti neljä kertaa: 1949, 1952, 1953 ja 1954 sekä Pohjoismaisen nuorisokilpailun 1.palkinnon 1952 ja CMA:n maailmanmestaruuskilpailun pronssimitalin Helsingissä 1965. Suomen mestaruuden tenniksen sekanelinpelissä hän voitti Kerstin Jämsénin kanssa sarjassa naiset 65, miehet 70. Tasavallan presidentti Risto Ryti myönsi hänelle hengenpelastusmitalin 1944.

Ura
---

Paavo Tiusasen sävellys-, sovitus- ja esiintymisskaala oli laaja – klassisesta kevyeen. Radion sinfoniaorkesterin solistina hän esitti Pietro Deiron harmonikkakonserton George de Godzinskyn johdolla 1952. Samoihin aikoihin hän piti harmonikkakonsertit Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Fazerin musiikkikoulun opettajana Tiusanen oli 1965–1975, minkä jälkeen hän piti yksityistä harmonikkaopistoa Helsingissä vuoteen 1990. Opetusministeriö myönsi hänelle erivapauden harmonikansoiton lehtorin toimiin 1976 ja valtion taiteilijaeläkkeen vuodesta 1991 lähtien.

Luottamustehtävät
-----------------

Tiusanen oli Suomen Harmonikkaliiton 1.varapuheenjohtaja 1976–1978 ja kunniajäsen, Viljo Vesterinen -killan sihteeri-rahastonjoitaja 1977–1994 ja kunniajäsen sekä hän sai kultaisen ansiomerkin. Hän toimi harmonikansoiton arvostelutuomarina monissa kilpailuissa, muun muassa Viljo Vesterisen valtakunnallisissa kilpailuissa 1978–1993.

Julkaisut ja levytykset
-----------------------

Paavo Tiusanen on laatinut Harmonikansoiton Alkeisoppikirjan *ABC* ja tehnyt levytyksiä yhteensä noin 30, muun muassa Lasse Pihlajamaan, Matti Viljasen, Jorma Juseliuksen, Veikko Huuskosen, Kalevi Nyqvistin, Aaro Kurkelan ja Kari Tolvasen kanssa sekä soololevyttänyt säveltämiään fuugia ja inventioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomissa 5.8.2018, sivu C 15
2. 1 2  *Otavan Iso Musiikkisanakirja 5*, s. 467. Helsinki: Otava, 1979. Suomi
3. 1 2  Tapio Laine & Olli Palonen: *Säkkijärven Perilliset*, s. 21, 22, 34, 35, 74, 75, 80, 82-89. Jyväskylä: Gummerus, 2002. ISBN 951-98796-1-7. Suomi
4. ↑  *Hanuri-lehti 4/2010*, s. 54. Vammala: Suomen Harmonikkaliitto RY. 1979. ISSN 0780-0959. Suomi

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Tiusasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Paavo Tiusasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Paavo Tiusasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Benny Bailey ja vasemmalla Dexter Gordon
**Ernest Harold "Benny" Bailey** (13. elokuuta 1925 Cleveland, Ohio – 14. huhtikuuta 2005 Amsterdam, Alankomaat) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti.

Bailey oppi lapsena ensin soittamaan pianoa ja huilua, mutta siirtyi sitten trumpettiin. Hän opiskeli Clevelandin musiikki-instituutissa ja sai myös opetusta George Russellilta. Uransa alussa Bailey työskenteli Scatman Crothersin kanssa, mutta Chicagossa hän päätti siirtyä työskentelemään Dizzy Gillespien kanssa. Hän osallistui Gillespien yhtyeen kiertueeseen Euroopassa vuonna 1948 ja soitti yhtyeen Salle Pleyelissä (Pariisi) tekemillä levytyksillä. Tämän jälkeen Bailey liittyi Lionel Hamptonin yhtyeeseen, jonka kanssa kiersi viiden vuoden ajan. Ura jatkui muiden muassa Quincy Jonesin ja Ruotsissa Harry Arnoldin kanssa tehdyn yhteistyön merkeissä.

Bailey levytti Yhdysvalloissa omalla nimellään albumin *Big Brass* (1960), mutta muutti vuonna 1961 Saksaan, jossa esiintyi ja levytti Eric Dolphyn kanssa. Myöhemmällä urallaan hän keskittyi työskentelemään Saksassa, Ruotsissa ja Sveitsissä. Bailey oli Kenny Clarken sekä Francy Bolandin big bandin jäsen ja kiersi Euroopassa oman kvintettinsä kanssa. Hän teki myös tilapäisen paluun Clevelandiin ja työskenteli uransa lopussa Amsterdamissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Obituary: Benny Bailey Independent
2. ↑  Big Brass – Benny Bailey AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Eteläpohjalaiset Juuret** ry on sukututkimukseen ja paikallishistoriaan keskittynyt yhdistys, jonka kohdealueena on vanha historiallinen Etelä-Pohjanmaa.

Tutkimukset keskittyvät seuraaviin pitäjiin: Alahärmä, Alavus, Ilmajoki, Isokyrö, Jalasjärvi, Jurva, Kauhajoki, Kauhava, Kortesjärvi, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lapua, Nurmo, Seinäjoki, Peräseinäjoki, Teuva, Töysä, Ylihärmä, Ylistaro, Vähäkyrö, Vöyri ja Oravainen.

Eteläpohjalaiset Juuret ry:llä on yli 800 jäsentä. Yhdistys on rekisteröity vuonna 2007. Yhdistyksen historia ulottuu vuoteen 1999, jolloin perustettiin yhdistyksen edeltäjä eli Pohjanmaan historiallisen seuran Juuret-toimikunta.. Yhdistys on yksi Suomen suurimpia sukututkimusyhdistyksiä heti Suomen Sukututkimusseuran ja SSHY:n jälkeen.

Eteläpohjalaiset Juuret -julkaisu
---------------------------------

Yhdistyksen jäsenjulkaisu on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Eteläpohjalaiset Juuret -lehti. Vuodesta 1999 ilmestynyt lehti on keskittynyt julkaisemaan sukututkimusartikkeleita ajalta ennen 1700-luvun puoltaväliä, jolloin kirkolliset aineistot ovat vähäisempiä ja sukututkimuksen onnistuminen edellyttää esimerkiksi käräjäpöytäkirjojen ja voudin- ja läänintilien tutkimusta.

Eteläpohjalaiset Juuret -yhdistys julkaisee myös pitäjäkohtaisia historiallisia vuosikirjoja eli kotiseutukirjoja yhteistyössä kotiseutuyhdistysten kanssa, muita erillisjulkaisuja sekä asutuskarttoja. Historiallisia vuosikirjoja on julkaistu Isostakyröstä, Vähästäkyröstä, Ylistarosta, Laihialta, Jurvasta, Nurmosta ja Teuvalta. 

Eteläpohjalaiset Juuret pyrkii tukemaan pohjalaisten sukujen tutkimista monin eri tavoin. Yhdistyksen verkkosivuilla on sukututkimusta helpottavia henkilöhakemistoja, sukututkijalistoja, linkkilistoja, arkistolähteitä ja karttuva vanhojen valokuvien galleria.

Lähteet
-------

1. ↑  Sanomalehti Pohjankyrö 8.9.2011, s.3 "Juuret-yhdistys etsii tekijöitä"[vanhentunut linkki] Viitattu 19.12.2011
2. ↑  Ilkka-lehti 31.7.1999 "Juuret Kyröös"
3. ↑  Juuret-julkaisu Eteläpohjalaiset Juuret.  Arkistoitu 24.3.2013. Viitattu 6.4.2013.
4. ↑  Pohjankyrö-lehti 30.7.2009 "Ylistaron vuosikirja syntyi rakkaudesta kotiseutuun"[vanhentunut linkki] Viitattu 19.12.2011
5. ↑  Sanomalehti Pohjalainen, 7.11.2011 "Jurvalaisten historiaa koottu taas vuosikirjaan" Viitattu 19.12.2011
6. ↑  Epari-lehti 18.8.2010 "Ensimmäinen historiallinen vuosikirja Nurmosta on ilmestynyt", s.7 Viitattu 19.12.2011
7. ↑  Ilkka-lehti 5.9.2011 "Eteläpohjalaiset Juuret sai uudet verkkosivut" Viitattu 19.12.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Eteläpohjalaiset Juuret ry:n verkkosivu
* Eteläpohjalaiset Juuret -lehti (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eteläpohjalaiset Juuret ry:n vanhojen valokuvien galleria (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eteläpohjalaiset Juuret Seinäjoen Sanomat -lehdessä[vanhentunut linkki]
* "Eteläpohjalaiset Juuret on sukututkijan aarrearkku",artikkeli Helsingin Eteläpohjalaiset ry:n Plari-lehdessä 4\_2011, s.6-8 (Arkistoitu – Internet Archive)
Auringonnousu Ruppbergin vuorilla Thüringeninmetsässä.
Thüringeninmetsän sijainti Saksassa.

**Thüringeninmetsä** (saks. *Thüringer Wald*) on runsasmetsäinen keskikorkea vuoristo Saksan osavaltiossa Thüringenissä. Vuoristo kulkee osavaltion halki luoteesta kaakkoon. Se on suunnilleen 130 km pitkä ja 35 km leveä.

Tarkkaan ottaen puhutaan kahdesta vuoristosta, jotka sulautuvat katselijalle yhteen, nimittäin läntiseen thüringeninmetsään ja Thüringenin Liuskevuoristoon vuoriston itäosassa. Ennen koko vuoristoa kutsuttiin thüringeninmetsäksi. Oikea thüringeninmetsä alkaa Eisenachin kaupungin läheltä ja jatkuu kaakkoon Gehrenin ja Lichtenaun väliin. Thüringeninmetsän korkein vuori on Großer Berberg (982 m), joka sijaitsee Suhlin kaupungin lähellä. Muita merkittäviä vuoria ovat Großer Inselsberg (916 m) ja Schneekopf (978 m). Vuoristo muodostuu suureksi osaksi vulkaanisesta Porfyyri-kivestä. 

Thüringeninmetsän harjalla ja vielä Saale-joella saakka kulkee Rennsteig-vaellusreitti (toiselta nimeltään Rennweg), joka muodosti perinteiden rajan pohjoisen ja keskisen Saksan välissä eli rajan Thüringenin ja Saksan maakunnan Franken välissä. Murteet ja perinteiset tavat ovat erilaisia Rennsteigin molemmilla puolilla. Vuoteen 1973 asti Rennsteig on kilpailupaikka Rennsteig-juoksulle, joka on saksalainen ultramaratonjuoksu. Joka toukokuu noin 10 000 ihmistä osallistuu kilpailuun. Rennsteigin ja thüringeninmetsän aihetta on myös käsitelty kansanlaulussa "Rennsteiglied". Laulun sanat ovat Karl Müllerin, ja melodian on säveltänyt Herbert Roth (1926–1983), Suhlista. Laulu käsittelee yhteenkuuluvuutta Thüringenin maan ja luonnon kanssa. Se sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 1951 Suhlin lähellä olevan Hirschbachin seurakuntasalissa. 

Vuoriston luoteisessa päässää sijaitsee Wartburgin linna Eisenachin äärellä. Tässä linnassa Martti Luther asui maanpakonsa aikana vuodesta 1521 vuoteen 1522 kääntämässä uutta testamenttia saksaksi. Linna kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.

Lisäksi thüringeninmetsä on kuuluisa sen Oberhofin lähellä olevista talviurheilupaikoista, missä järjestetään kansainvälisiä talvikisoja (mm. kelkkailu, mäenlasku ja pohjoismaiset hiihtolajit). Sekä maisemallisien erikoisuuksien että hyvän ilmaston vuoksi thüringenin metsä on merkittävä matkailukohde Saksassa.

Katso myös
----------

* Thüringen
* Wartburgin linna

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thüringeninmetsä**.
* Tietoa thüringeniläisen metsän seudusta saksan kielessä
* saksankielen sivu Rennsteigistä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Herttasarja** oli vuosina 1956–1968 ilmestynyt romanttisia sarjakuvia julkaissut suomenkielinen nuortenlehti. Sen jatkajaksi tuli vuonna 1968 "jokaisen pikkunaisen lehti" *Hertta*, joka yhdistyi vuonna 1972 *Tuulia*-lehden kanssa ja ilmestyi sitten muutaman numeron verran nimellä *Hertta-Tuulia*.

*Herttasarja* sisälsi brittiläisiä sarjakuvia suomeksi tekstitettyinä. Ne olivat ainakin osin peräisin Fleetway-lehtitalolta, ja piirtäjinä kenties samoja nimettömiä italialais- ja espanjalaistaiteilijoita kuin poikien *Korkeajännitys*-lehdessä. *Herttasarjan* formaattikin oli samankokoinen kuin "Korkkarin".

Sanaa "Herttasarja" alettiin vähitellen käyttää vähättelevänä nimityksenä kaikista nuorille naisille suunnatuista romanttisista lukemistolehdistä.

Kilpaileva, niin ikään vuonna 1957 aloittanut romanttinen sarjakuvalehti oli Ruotsista peräisin ollut *Vicky*. Se lakkautettiin 1964.

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Mirja (toim.): *Aamuruskosta Ällikkään. Lasten- ja nuortenlehdet Suomessa 1854–1977*, s. 130. Tampere: Suomen nuorisokirjallisuuden instituutti, 1984. ISBN 951-99589-2-4.
2. 1 2  Herttasarja (1965) *Populaari-blogi*.  15.6.2007. Viitattu 16.5.2019.
3. ↑  Nousiainen, Heli: Nostalgiset romanssisarjikset -pienoisnäyttely Postimuseossa  21.1.2019. Vapriikki. Viitattu 16.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Alkuaikojen lehdenkansia (Arkistoitu – Internet Archive)
Sixlets-makeisia.
**Sixlets** on kokoelma pieniä, SweetWorksin omistuksen alla olevan Oak Leaf Confectionsin valmistamia suklaanmakuisia makeisia. Suklaanmakuiset sisäosat on tehty kaakaon ja johanneksenleipäpuun seoksesta, joka antaa makeisille väitetyn "maltaan" maun. Niitä myydään pääasiassa ohuissa sellofaanipakkauksissa, jotka pitävät ne putkimaisessa järjestyksessä.

Makeisia valmistetaan viitenä eri värinä ja ne ovat: punainen, ruskea, keltainen, vihreä ja oranssi. Pääsiäisenä valikoimaan kuuluu myös valkoisia, vaaleanpunaisia ja sinisiä makeisia, jotka kuitenkin syrjäyttävät aina punaiset ja ruskeat makeiset väliaikaisesti pois kokoelmasta. Toinen valikoima on jouluvalikoima, johon kuuluu ainoastaan punaisia, vihreitä ja valkoisia makeisia. Myös halloweenina on myyty omaa versiota, johon kuuluu vain ruskeita ja oransseja makeisia. Joissakin erikoismyymälöissä Sixletsejä voi löytää myös sen värisinä, joita ei löydy tyypillisestä valikoimasta - limenvihreä, musta, vaaleanpunainen jne. - samaan tyyliin kuin M&M's:llä.

Lähteet
-------

1. ↑  SweetWorks - Sixlets *sweetworks.net*.  Arkistoitu 27.3.2014. Viitattu 10.3.2013.
**Higashiyodogawa-ku** (jap. 東淀川区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin koillisosassa Yodogawa-joen oikealla puolella (pohjoispuolella). Pohjoisessa ja idässä se rajautuu Osakan prefektuurin Suitan, Settsun ja Moriguchin kaupunkeihin; etelässä sen raja kulkee Yodogawajokea, pohjoisessa Kanzakigawa- ja Aigawa-jokia pitkin. Sen länsirajan muodostaa JR Westin Tōkaidō-päälinja. Suuralueen pinta-ala on 13,25 neliökilometriä ja siellä on 173 434 asukasta (2012).

Muinaisaikoina alueella kulki lukuisia pieniä virtoja, jotka jättivät väliinsä ruovikkoisia saaria. Alueen nykyinen pinnanmuodostus on syntynyt joen tuoman maa-aineksen kasautuessa. Higashiyodogawan suuralue muodostettiin alun perin vuonna 1925, sitä muutettiin vuonna 1943 ja nykyisen muotonsa se sai heinäkuussa 1974, kun sen länsiosasta irrotettiin Yodogawa-ku. Väkiluvultaan se on Osakan toiseksi suurin suuralue.

Higashiyodogawan nähtävyyksiin lukeutuu vuonna 1914 valmistunut Kunijiman vesilaitoksen rakennus, jonne on perustettu Suidō kinenkan -vesimuseo. Vesilaitoksen kirsikkapuukuja on keväisin suosittu kirsikankukkien katselupiste.

Higashiyodogawaa palvelevat Osakan metron Imazatosuji-linja, JR Westin Tōkaidō-päälinja sekä Hankyū-rautateiden Senri-linja ja Kioto-linja. Lisäksi Shin-Ōsakan rautatieasema sijaitsee aivan suuralueen länsirajalla, ja asemalle päättyvä Tōkaidō Shinkansen kulkee sen läpi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  東淀川区の基本的な統計 大阪市東淀川区.  Arkistoitu 6.1.2013. Viitattu 8.11.2013.
2. 1 2 3  Outline of Wards Higashiyodogawa Ward. Viitattu 8.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Higashiyodogawa-ku** Wikimedia Commonsissa

* Higashiyodogawan suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
*Tämä artikkeli käsittelee taruolentoa. Katso myös täsmennyssivu*
Hippokamppi kuvattuna capualaiseen amforaan. Kuudes vuosisata eaa.
**Hippokamppi** (m.kreik. ἵπποκαμπος, *hippokampos*, sanoista ἵππος, "hevonen" ja κάμπος, "hirviö") on foinikialaisessa, kreikkalaisessa ja etruskilaisessa mytologiassa esiintyvä olento. Tarun mukaan hippokampilla oli hevosen eturuumis ja kiemurteleva, suomuinen takaruumis, joka joissain kuvauksissa päättyi kalan pyrstöön. Korvat olivat usein kaarevat ja pitkät, ja ne saatettiin myös tulkita sarviksi. 

Hippokamppeja maalattiin koristeiksi maljakoihin ja ne olivat merenjumala Poseidonin vaunujen vetäjiä. Myös profeetta Joonan niellyt suuri kala kuvattiin ensimmäisten kristillisten vuosisatojen aikana toisinaan hippokampiksi.

Merihevosten suku (*Hippocampus*) on saanut tieteellisen nimensä hippokampin mukaan. Ilmeisesti sitä kautta juontuu myös keskiaivojen anatomisen osan hippokampuksen eli "aivoturson" nimi.

Lähteet
-------

* Unto Salo: Risti ja rauta, ISBN 951-96550-4-2, 2005

### Viitteet

1. ↑  Coins minted at Tyre show the patron god Melqart riding on a winged hippocamp: see the fourth century BCE Yizre'el Valley silver hoard
2. ↑  Cox, Steve: *Luonnon mestariteokset*, s. 115. Suomentanut Sevelius, Ilona & Vihonen, Inkaliisa. Helsinki: Valitut palat, 1996. ISBN 951-584-189-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hippokamppi**.
* Theoi.com: Hippocamps Assembles the classical references.
* A gold fibula, part of the "Lydian treasures" found in the former Lydian kingdom, made in the second half of the sixth century BCE.
**Inkerikot, setot ja vatjalaiset – Kansankulttuuri, kieli ja uskomusperinteet** on vuonna 2021 julkaistu inkerikkoja, setoja ja vatjalaisia käsittelevä tietokirja, jonka ovat toimittaneet Kati Kallio, Riho Grünthal ja Lassi Saressalo ja jonka on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Sisältö
-------

Teos on ensimmäinen suomenkielinen yleisteos inkerikoista, setoista ja vatjalaisista. Se esittelee näiden ortodoksista uskontoa harjoittavien itämerensuomalaisten kansanryhmien historiallista kulttuuria, uskomusperinteitä ja kieliä. Kirja esittelee sekä uusia tutkimustuloksia että uutta kokoaa yhteen aiempaa moniaalle hajautuvaa tutkimusta.

Kirjassa esitellään aiemmin vähälle huomiolle jäänyttä kansanomaista ortodoksisuutta ja aineellista kulttuuria. Kirjoittajat käsittelevät myös suullisen perinteen lajeja sekä inkeroisen, vatjan ja seton kielimuotojen tunnusomaisia piirteitä ja tutkimushistoriaa.

Kirja jakaantuu viiteen eri kokonaisuuteen, joissa kussakin on kolmesta viiteen artikkelia: Inkerinmaa, Inkerikot, Vatjalaiset, Setot ja Ortodoksinen kansanusko.

Grünthal kirjoittaa inkeroisen kielestä, Heinike Heinsoo vatjan kielestä ja Karl Pajusalu seton kielestä. Lauluperinne, runolaulu, itkut, kertomusperinne ja perinteiset soittimet esitellään kaikkien kolmen kansan osalta. Niistä kirjoittavat Anneli Asplund, Kati Kallio, Aili Nenola, Ingrid Rüütel, Kristi Salve ja Senni Timonen.

Taisto Raudalainen kirjoittaa teoksessa Inkerinmaan historiasta ja Marjukka Patrakka Soikkolan inkerikkojen 1900-luvun historiasta. Kirjassa käsitellään myös vatjalaisten ja inkerikkojen kansanomaista uskontoa. Ernst Ernitsin kirjoittaa teoksessa vatjalaisten aineellisesta kulttuurista. Teoksen laajimpia artikkeleita on Mare Pihon kirjoitus setojen aineellisesta kulttuurista.

Teoksen kustantaneen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran mukaan kirja soveltuu kaikille kaikenlaisista etnisistä vähemmistöistä tai Itämeren seudun historiasta kiinnostuneille lukijoille.

Arvioita
--------

Tuglas-seuran arviossa Tapio Mäkeläinen toteaa, että *Inkerikot, setot ja vatjalaiset – Kansankulttuuri, kieli ja uskomusperinteet* on pitkän kirjoitus- ja toimitustyön tulos ja luonnehtii teosta komeaksi kokonaisuudeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Inkerikot, setot ja vatjalaiset *kirjat.finlit.fi*. Viitattu 28.11.2023.
2. 1 2 3 4  Inkerikot, setot ja vatjalaiset *Tuglas-Seura*. Viitattu 28.11.2023.
**Holguin** eli **San Isidoro de Holguin** on kunta ja kaupunki Kuubassa, ja  samannimisen provinssin pääkaupunki.  Se on Kuuban neljänneksi suurin kaupunki, suurempia ovat  Havanna, Santiago de Cuba, ja Camagüey.

Maantiede
---------

Holguín sijaitsee kukkuloiden ympäröimässä laaksossa. Se on sisämaan kaupunki, jolla ei ole omaa satamaa. Siellä on useita elegantteja aukioita, joilla asukkaat seurustelevat iltaisin.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisia laaksoa asuttivat tainot. Vuonna 1545 espanjalainen upseeri, Meksikon sodan veteraani Kapteeni García Holguin perusti sinne karjatilan. Se sai kaupunkioikeudet 150 vuotta myöhemmin, ja  nimettiin silloin Kapteeni Holguinin mukaan.

Kaupungin lähellä on maatila, jossa Fidel ja Raul Castro viettivät lapsuutensa.

Koulutus
--------

Tärkein ylemmän koulutusasteen koulutuslaitos on Holguinin yliopisto.

Väestötiedot
------------

Vuonna 2015  Holguinin kunnan väkiluku oli noin 292 500, kokonaispinta-ala on 666 km2, ja väestön tiheys 490.6/km2

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Cuba ((2012) (2015) Oficina Nacional de Estadísticas, Cuba (web).) *citypopulation.de*. Viitattu 27.8.2016.
2. 1 2  Helguin *Roug Guides*.  Arkistoitu 22.6.2016. Viitattu 27.8.2016.
3. ↑  Holguín CIty *Cuba Tours and Travel*.  Arkistoitu 3.10.2016. Viitattu 27.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Holguín** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Holguín
**Holken** on karelianistinen hirsihuvila Espoonkartanon itäosassa läntisessä Espoossa. Se kuuluu Espoon kartanon maisemakokonaisuuteen.

Otto Donner nuorempi rakennutti suuren, kolmikerroksisen Holkenin mäntymetsäisen harjanteen etelärinteelle vuoden 1904 tienoilla. Akseli Gallen-Kallela oli suunnitellut Donnerille vuonna 1902 Ruovedelle Kalelan läheisyyteen näyttävän maalaislinnan, "Pääskyn Linnan", jota ei kuitenkaan toteutettu, sillä Donnerin ranskalainen puoliso ei pitänyt erämaasta. Sen sijaan Donner osti rinnetontin Espoosta veljeltään Uno Donnerilta, ja tontille rakennettiin Kalelan kaltainen hirsilinna. Huvilan arkkitehtia ei tiedetä, mutta Akseli Gallen Kallelan vaikutus on ilmeinen.

Holkenin saranat ja ovenkahvat on taiten taottu. Huvila peruskorjattiin 1920-luvun lopussa.

Otto Donner nimesi huvilansa Holkeniksi ruotsinkielisen yleisnimen *holk*, *holken* mukaan. Se tarkoittaa pesäpönttöä. Donnerin suku omisti huvilan 1990-luvun alkuun saakka.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. ↑  Holken Espoon opaskartalla
2. 1 2 3 4  Härö, s. 32
3. ↑  Holken *Espoo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 3.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Holken (Q101439456)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rakentaminen, huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°12′04″N 24°35′13″E﻿ / ﻿60.201°N 24.587°E﻿ / 60.201; 24.587 |
|  |
|  |

 |
**Kaksoisvaltion haaveilija – Konstantin Päts ja Suomi** on professori Seppo Zetterbergin kirjoittama tietokirja, joka käsittelee Viron presidentin Konstantin Pätsin suhdetta Suomeen.

Teos kertaa, miten Päts saapui Suomen suuriruhtinaskuntaan poliittisena pakolaisena syksyllä 1906. Runsaan kahden vuoden oleskelun aikana Suomesta muodostui hänelle ihannemaa, esikuva Virolle.

Kirjassa valotetaan, miten jo Viron vapaussodan aikana vuosina 1918–1920 Päts kehitteli pitkäaikaista mieliaihettaan, unionia tai kaksoisvaltiota Suomen kanssa. Ajatusta vahvisti Suomen Virolle vapaussodassa antama sotilasapu, Pohjan Pojat ja I suomalainen vapaajoukko. Kaksoisvaltio sai Virossa laajaa kannatusta, mutta Suomessa aihetta kohtaan oltiin pidättyväisiä.

Varsinaisesti kirjan keskiössä on vuosien 1918–1940 ajanjakso, eli Viron itsenäistymisestä Viron neuvostomiehitykseen. Pätsin pyrkimykset kulminoituivat ajanjakson molempiin päihin. Kirjassa kerrotaan, miten hän teki sekä vuonna 1918 että vuonna 1940 Suomelle kirjalliset ehdotukset suomalais-virolaisen kaksoisvaltion muodostamisesta. Suomessakin oli kaksoisvaltion puoltajia, merkittävimpänä P. E. Svinhufvud.

Konstantin Pätsin pyrkimysten lisäksi kirja luo yleiskuvaa Viron poliittisesta historiasta maailmansotien välisenä aikana. Teos kertoo myös Suomen ja Viron poliittisista suhteista tuona aikana. Juuri Konstantin Päts teki ensimmäisen Suomeen suuntautuneen valtiovierailun vuonna 1922, ja myös ensimmäisen Suomen presidentin tekemän valtiovierailun kohteena oli juuri Viro.

Zetterberg kertoo, että Suomen ja Viron välinen korkeimman tason yhteistyö säilyi senkin jälkeen, kun Pätsin johdolla muodostettiin autoritaarinen Viro vuonna 1934. Maiden päämiesten vuotuiset tapaamiset alkoivat 1931, jolloin riigivanem (suom. 'valtion vanhin') Päts vieraili Suomessa. Päämiehet kehittelivät muun muassa salaisia suunnitelmia maiden sotilaallisesta yhteistyöstä ja Suomenlahden sulkemisesta.

Kyösti Kallion sairastelu ja Suomen talvisota lopettivat presidenttien vierailut. Kesällä 1940 Viro menetti itsenäisyytensä ja Päts kuljetettiin Neuvostoliittoon. Muutamaa päivää ennen kyydittämistä Päts palasi vielä mieliteemaansa ja laati ohjelman Suomen ja Viron liittovaltiosta.

Arvioita
--------

Tuglas-seuran *Elo*-lehdessä Heikki Rausmaa kirjoittaa Zetterbergin kirjoittamisesta, että sen työn laadussa ei ole moitteen sijaa. Rausmaa jatkaa, että Zetterbergin teos on oikea makupala Viron historian harrastajille. Rausmaan näkemyksen mukaan kirjan sisältö on vankkaa, huolellisesti lähdeaineistoon perustuvaa historiantutkimusta, mutta silti kirja on helppolukuinen kuin kioskidekkari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kaksoisvaltion haaveilija *docendo.fi*. Viitattu 15.12.2023.
2. 1 2 3  Seppo Zetterberg – Kaksoisvaltion haaveilija. Konstantin Päts ja Suomi. *Tuglas-Seura*. Viitattu 15.12.2023.
**Viikinkimiekat Suomessa** on vuonna 2018 julkaistu Suomesta löydettyjä viikinkimiekkoja käsittelevä tietokirja, jonka on kirjoittanut Mikko Moilanen ja julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Moilanen on koulutukseltaan arkeologi ja seppä.

Teos käsittelee sitä, miksi Suomesta on löytynyt niin paljon viikinkimiekkoja. Moilasen kirja haastaakin vanhan käsityksen rautakauden Suomesta, jota on totuttu pitämään köyhänä syrjäseutuna. *Viikinkimiekat Suomessa* johdattaa lukijan viikinkiajan Suomeen ja Eurooppaan, ajan väkivaltaiseen kulttuuriin ja uskomuksiin. Teos kertaa, miten miekka oli viikingeille sekä yliluonnollisia ominaisuuksia sisältävä ase että statusesine ja perintökalleus, jonka valmistaminen vaati suurta taitoa.

Teos käsittelee sitä, miten tunnetut INGELRII- ja ULFBERHT-miekat olivat Ragnar Lothbrokin ja hänen aikalaistensa tavaramerkkejä. Kirja pyrkii myös vastaamaan siihen, että valmistettiinko näitä miekkoja myös viikinkiajan Suomessa, vai olivatko ne arvokasta tuontitavaraa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Moilanen: *Viikinkimiekat Suomessa*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2018. ISBN 978-952-222-964-9.
*Tämä artikkeli käsittelee Lontoossa sijaitsevaa siltaa. Chelsea Bridge on myös jazzkappale vuodelta 1941.*

**Chelsea Bridge** on Lontoossa sijaitseva, Thamesjoen ylittävä riippusilta, joka yhdistää Chelsean ja Battersean kaupunginosat. Nykyinen silta avattiin vuonna 1937. Sen materiaalit tulivat Brittiläisen imperiumin eri osista: teräs Skotlannista ja Yorkshirestä, graniitti Aberdeenistä ja Cornwallista ja alkuperäinen asfaltti Trinidadista.

Chelsea Bridge on 25 metriä leveä riippusilta, jonka kokonaispituus 212,7 m koostuu 107,3 metrin keskiosasta ja 52,4 metrin päätyosista. Silta on jaettu kuuteen ajokaistaan.

Samalle paikalle valmistui ensimmäinen silta vuonna 1858. Sen rakennustöiden yhteydessä joenpohjasta löytyi suuri määrä kelttiläisiä ja roomalaisaikaisia esineitä. Julius Caesarin on arveltu ylittäneen joen tästä kohtaa.

Chelsea Bridge on suojeltu rakennelma vuodesta 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Chelsea Bridge, 1937 *Layers of London*. Viitattu 7.9.2019.
2. ↑  Chelsea Bridge Details *Historic England*. Viitattu 7.9.2019.
3. ↑  Amazing Secrets of Chelsea Bridge *Maykenbel*. Viitattu 7.9.2019.
4. ↑  London bridges get listed status *BBC*.  2008. Viitattu 7.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chelsea Bridge** Wikimedia Commonsissa
**Eufrosyne** oli suomalaistaustainen maaorja ja Pietari Suuren pojan, Aleksei Petrovitšin rakastajar. Teini-ikäinen Eufrosyne vietiin Isovihan aikana orjaksi Venäjälle, missä hän päätyi Aleksein opettajan, Nikifor Vjazemskin omistukseen. Aleksei ihastui Eufrosyneen ja otti tämän asumaan samaan taloon vaimonsa kanssa. 

Vuonna 1716 Aleksei riitaantui isänsä Pietari Suuren kanssa ja pakeni ulkomaille mukanaan paašipojaksi puettu Eufrosyne. Aleksei palasi Venäjälle tammikuussa 1718. Pietari aloitti oikeudenkäynnin poikaansa vastaan ja syytti tätä salaliitosta. Eufrosyne antoi oikeudessa raskauttavan lausunnon rakastajastaan. Hän kertoi Aleksein toivoneen isänsä kuolemaa, ja aikovan perua isänsä tekemät uudistukset tämän kuoltua.  Aleksei tunnusti kidutuksen jälkeen syyllistyneensä salaliittoon ja hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hän menehtyi ennen tuomion täytäntöönpanoa. Eufrosyne selvisi rangaistuksetta, meni myöhemmin naimisiin ja eli vuosia Pietarissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Massier, R: "Peter The Great: His Life and World" Random House, Inc. 1980, sivu 666.
2. ↑  Montefiore, S: "Romanovit 1613-1918" WSOY, 2016, sivu 175-176
3. ↑  Massier, R: "Peter The Great: His Life and World" Random House, Inc. 1980, sivu 701.
4. ↑  Montefiore, S: "Romanovit 1613-1918" WSOY, 2016, sivu 180
**Katupartioksi** (naapurivahti, kansalaispartio) kutsutaan ulkona liikkuvaa vapaaehtoisten joukkoa, joka tarkkailee ympäristöä järjestyshäiriöiden varalta. Katupartio ilmoittaa tarvittaessa laittomuuksista poliisille tai puuttuu asioihin yleisen kiinniotto-oikeuden nojalla. Katupartion voi perustaa kuka tahansa siihen kykenevä.

Suomi
-----

*Pääartikkeli: Katupartiot Suomessa*
Suomessa katupartio on laillinen, jos sen yksittäiset jäsenet eivät riko lakia.

Pihtiputaalla on vuodesta 2013 toiminut aktivistien ja yrittäjien Yöpyövelit-katupartio. Sen myötä aluetta vaivannut murto- ja varkausaalto on päättynyt. Vapaaehtoiset partioivat autolla ja raportoivat poliisille epäilyttävistä tapahtumista. Ammattilaisliigojen murtoaallot ovat historiaa ja murtoja on enää minimaalisesti.

Tammikuussa 2016 kohistiin Soldiers of Odin -järjestön Joensuuhun perustamasta katupartiosta.

Britannia
---------

Britanniassa katupartioiden toiminta alkoi 1980-luvulla. Noin kolme miljoonaa brittiä toimii naapurivahtina parantaakseen seudun viihtyisyyttä ja turvallisuutta. Tämä lisää alueen yhteisöllisyyttä ja helpottaa rikosten ja muiden häiriöiden torjuntaa.

Viro
----

Virossa vapaaehtoiset toimivat palkatta apupoliiseina. Heidän arvostuksensa Virossa on noussut vuosien myötä. Täysvarustukseen kuuluvat käsiraudat, teleskooppinuija, pistooli ja poliisiauto. He eivät voi määrätä sakkoja mutta pysäyttävät autoja, puhalluttavat kuljettajia, ottavat ihmisiä kiinni ja kuljettavat heidät poliisiasemalle. Kodeissa ja ravintoloissa nämä "apupoliisit" käyvät selvittämässä tappeluita. Jo pelkkä heidän läsnäolonsa voi vähentää väkivaltaa. Näin poliisin aikaa vapautuu vaativampiin tehtäviin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksi Hernesniemi: Turvallisuus uhattuna. Maahanmuutto, turvallisuustilanne ja kansalaispartiot. Suomen Perusta. Viitattu 14.4.2017.
2. 1 2  Poliisiylijohtajan kanta katupartioista ymmärrettiin heti väärin: "En ole sanonut, että Kolehmainen hyväksyy natsipartiot" *Ilta-Sanomat*.  5.1.2016.  Arkistoitu 25.1.2016. Viitattu 18.1.2016.
3. ↑  Yöpyövelit valvovat Pihtiputaalla jo kolmatta vuotta – työvälineinä auto, kamera ja puhelin *Keskisuomalainen*.  10.01.2016.
4. ↑  Yöpyövelit partioi Pihtiputaalla: Murrot vähentyneet katupartion myötä *MTV Uutiset Kotimaa*.  05.01.2016.  Arkistoitu 8.5.2016. Viitattu 16.4.2016.
5. ↑  Radikalisoiduin ja kohta partioin katuja – se on Britanniassa ihan tavallista *Helsingin Sanomat*.  3.4.2016.
6. ↑  Biologi kantaa asetta ja käsirautoja – Virossa vapaaehtoisilla "apupoliiseilla" on laajat valtuudet *Helsingin Sanomat*.  15.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katupartio**.
* Radikalisoiduin ja kohta partioin katuja – se on Britanniassa ihan tavallista. Helsingin Sanomien Lontoon-kirjeenvaihtaja Annamari Sipilä kertoo ryhtymisestään naapurivahdiksi. Helsingin Sanomat 3.4.2016.
Pyhän Yrjön kappeli
**Pyhän Yrjön kappeli** (engl. *St. George's Chapel*) on Englannissa Windsorin linnan yhteydessä oleva merkittävä historiallinen ja kuninkaallinen rakennus. Kappeli on rakennettu 1300-luvulla*lähde?*, ja kuninkaallisia sinne on haudattu 1400-luvulta lähtien. Kappeli edustaa goottilaista arkkitehtuuria.

Kappeli on toiminut keskeisenä paikkana Britannian kuninkaallisen perheen seremonioissa, kuten kasteissa, häissä ja hautajaisissa. Esimerkiksi prinssi Harry ja Meghan Markle vihkittiin kappelissa vuonna 2018, mikä toi sen suuren yleisön parempaan tietoisuuteen. Monet kuninkaalliset hautapaikat sijaitsevat kappelissa, ja se toimii myös monien merkkihenkilöiden muistomerkkinä.*lähde?*

Kappelissa on mahtipontisia holveja ja korkea katto, ja sen yksityiskohdat ja koristeet edustavat aikansa mestariteoksia.*lähde?* Sisätilat ovat koristeltu lasimaalauksin, veistoksin ja taide-esinein.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prinssi Philip haudataan hänelle rakkaaseen Pyhän Yrjön kappeliin, pappi oli Philipin hyvä ystävä.  *Kirkko ja kaupunki*, 16.4.2021. Artikkelin verkkoversio.