recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sini Häkkinen** (s. 19. maaliskuuta 1990) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi vuosina 2008–2014 LP Viesti Salon joukkueessa Lentopallon SM-liigaa ja voitti jokaisella kuudella kaudella Suomen mestaruuden. Naisten maajoukkueessa Häkkinen pelasi 24 maaottelua vuosina 2006–2010. Pituudeltaan hän on 183-senttinen.

Häkkisen kaksoissisko Sanna Häkkinen on myös lentopalloilija.

Ura
---

Häkkinen aloitti uransa Saarijärven Pullistuksessa juniorina. Pian hän nousi myös tyttöjen maajoukkueeseen ja pelasi saman kauden aikana alle 16-, 18-, ja 20-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueessa. Naisten A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa, EM-karsintaottelun Ranskaa vastaan, ennen ainuttakaan SM-liigaottelua syyskuussa 2006. Pian hän nousi SM-liigan yleispelaajien eliittiin Pislaplokin joukkueessa ja opiskeli Pihtiputaan urheilulukiossa. Kaudesta 2008–2009 lähtien Häkkinen edusti LP Viesti Saloa, jonka riveissä hän voitti kuusi perättäistä Suomen mestaruutta ja neljä Suomen cupia. Hän päätti uransa loukkaantumisten vuoksi keväällä 2014.

Joukkueet
---------

* 2006–2008 Ploki / Pislaploki
* 2008–2014 LP Viesti Salo

Saavutukset
-----------

* SM-kultaa 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014
* Suomen cupin voitto 2008, 2009, 2010, 2011
* Kauden naisjuniori 2008
* SM-liigan tähdistöjoukkueessa 2009

Politiikka
----------

Sini Häkkinen oli kuntavaaleissa 2017 Kokoomuksen ehdokas Turussa ja ylsi 217 äänellä varavaltuutetuksi.

Lähteet
-------

* Sini Häkkinen Mestaruusliigan sivuilla[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Tuuna, Juha: LP Viestistä tuttu Sini Häkkinen ehdolla kuntavaaleissaa *Salon Seudun Sanomat*.  2.2.2017. Viitattu 20.1.2018.
2. ↑  Naisten A-maaottelutilasto (pdf)  26.10.2021. Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 18.4.2022.
3. ↑  Hokkanen, Antti: Häkkisen kaksoset nousivat Saarijärveltä kotimaisen lentopallon huipulle – nykyään Sini on valtion leivissä ja Sannan peliura jatkuu yhä *Keskisuomalainen*.  24.8.2022. Viitattu 27.8.2022.
4. ↑
Föli-joukkoliikenteen busseja Citybusin varikolla Ruissalontiellä.
Volvo 9700 Turun Citybus Oy:n värityksessä marraskuussa 2014.
**Turun Citybus Oy** on turkulainen linja-autoyritys.

Historia
--------

Yrityksen perusti Aarno Virtanen omalla nimellään vuonna 1948. Ensimmäiset reitit olivat Korppolaismäki–Raunistula sekä Kauppatori–Oriketo. Yhtiökumppaniksi tuli samana vuonna Heimo Enqvist, yhtiön nimi vaihtui muotoon *Enqvist & Virtanen* ja liikennettä laajennettiin Lietoon. 1950-luvulla liikennealue laajeni Turun paikallisliikenteeseen. Enqvist & Virtanen -yhtiö purettiin vuonna 1970. Aarno Virtanen perusti yrityksen nimeltä *Aarno & Matti Virtanen* poikansa Matti Virtasen kanssa 1979. 1980-luvulla yritys hankki ensimmäisen varikkokiinteistönsä Raunistulasta.

Yritys oli 1990-luvulla mukana perustamassa yhtiötä nimeltä Turun Liikenne OY, joka hankki itselleen maaseutuliikennettä välillä Askainen–Mynämäki–Nousiainen–Vahto–Turku. 

Vuonna 1995 yritys muutettiin osakeyhtiöksi, ja samalla nimi muuttui Turun Citybus Oy:ksi. Yritys hankki myös uuden hallikiinteistön Ruissalosta. 2000-luvulla toteutettiin yrityksessä toinen sukupolven vaihdos, kun Matti Virtasen pojat, Tapani ja Juha, liittyivät yrityksen johtoon. 

Turun Citybus sai vuonna 2008 *Vuoden yrittäjäperhe* -palkinnon Turun Yrittäjiltä ja Nordea Pankilta.

Kalusto
-------

Yrityksellä on noin 40 linja-autoa, muun muassa seuraavia malleja:

* Volvo 9700 HD, H ja S
* Volvo 9800
* Volvo 8700
* Mercedes-Benz 616CDI Sprinter

Lähteet
-------

* Yrityksen kotisivut

### Viitteet

1. 1 2  Turun Citybus Oy:n Virtasista Vuoden yrittäjäperhe *Varsinais-Suomen yrittäjä-lehti*.  5.2008.  Arkistoitu 14.10.2019. Viitattu 15.10.2019.
2. ↑  Kalusto *citybus.fi*. Viitattu 15.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia Turun Citybus Oy:n busseista Bussidata-sivustolla
**Kasviorganologia** on kasvitieteen osa-alueen kasvimorfologian osa-alue, joka tutkii kasvin ulkoista rakennetta, kuten hedelmien tai kukintojen muotoa. Esimerkiksi juuristoon voi muodostua mukuloita, kuten porkkanalla tai lantulla, tai mukulamaisia versojuuria, kuten daalialla. Juuret voivat olla myös kiipimäjuuria, kuten köynnöskasvien juuret. Maavarret voivat olla esimerkiksi juurakoita tai sipuleita. Kasvin varren rakenne vaikuttaa koko kasvin muotoon esimerkiksi siten, että puuvartiset kasvit ovat varpuja, pensaita tai puita. Kukat voivat olla kaksineuvoisia, jolloin sekä emit ja heteet ovat samassa kukassa, tai ne voivat olla yksineuvoisia tai neuvottomia. Kuivat hedelmät voivat olla kotia, jotka aukeavat, tai ne voivat olla pähkylöitä tai lohkohedelmiä. Mehevät hedelmät puolestaan voivat olla marjoja tai luumarjoja.

Katso myös
----------

* Kasvianatomia

Lähteet
-------

1. ↑  Kasviorganologia *AFO - Viikin kampuskirjaston ontologia*. Finto, suomalainen asiasanasto- ja ontologiapalvelu. Viitattu 30.10.2014.
2. ↑  Antero Pankakoski: *Puutarhurin kasvioppi*, s. 42, 48, 163, 180–182. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.
**Kasvimorfologia** on kasvitieteen osa-alue, joka tutkii kasvien muotoa ja kasvin osien keskinäistä suhdetta. Kasvin osien keskinäisiin suhteisiin kuuluu esimerkiksi lehtiasento, joka voi olla vastakkainen, kierteinen, vuorottainen tai säteittäinen. Lisäksi lehdet voivat olla ruusukkeena kasvin tyvellä. Kasvin osien muotoihin kuuluvat esimerkiksi lehden suonien muoto, lehden tapa kiinnittyä varteen, lehden liuskaisuus, lehden laidan muoto ja kukan teriön muodot. Lehden suonet voivat olla kouramaisia, sulkamaisia tai silposuonisia. Lehti voi kiinnittyä varteen ruodilla tai ilman ruotia. Jos se kiinnittyy varteen ilman ruotia, kiinnittyminen voi olla johteinen tai sepivä. Lehden ruoditus vaikuttaa liuskaisuuteen ja lehti voi olla pari- tai sormiliuskainen. Lehti voi olla myös ruodin molemmin puolin halkoinen, jakoinen tai osainen. Lehden reuna voi olla ehyt, nirhamainen, sahamainen tai hammasmainen. Lehti voi olla myös lehdykällinen tai siinä voi olla useita sormimaisia osia. Kukan teriö voi olla muodoltaan säteittäinen tai sen osat voivat olla vastakkain. Terälehdet voivat myös olla erillään tai ne voivat olla yhtenäisiä.

Osa-alueita
-----------

* Kasvianatomia
* Kasviorganologia

Lähteet
-------

1. ↑  Antero Pankakoski: "Kuvia ja käsitteitä kasvien lajinmääritystä varten", *Puutarhurin kasvioppi*, s. 296–297. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasvimorfologia** Wikimedia Commonsissa
**Bassirou** on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sampara sijaitsee Nigerin sivujoen Yamén varrella 26 kilometriä Moptista koilliseen. Kunnassa on 1 700 ja keskuskylässä 800 asukasta.

Maantiede
---------

Bassiroun kunta rajoittuu etelässä Moptin piirin Fatoman ja muissa ilmansuunnissa Kounarin kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan se on lähinnä tasankoa, josta osa kuuluu Nigerin tulva-alueeseen.

Vesistöjä ovat Nigerin ajoittain kuivuva sivujoki Yamé sekä tulvajärvet kuten Nawal, Thiofol, Nawel Mandjiou ja Nawel Baba. Luonnonvarainen kasvillisuus vaihtelee heinä- ja pensasarosta metsäsavanniin. Lisäksi on muutamia galleriametsiä. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Asutus
------

Vuonna 1996 perustettu kunta oli aikaisemmin osa Fatoman arrondissementtia. Nykyään siihen kuuluu kuusi kylää: Moussawel, Pathia, Sampara, Sarésana, Sinéré ja Tomonthiéra. Asukkaat ovat diawandoja, fulbeja, rimaibeja, boboja ja bozoja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut
--------------------------------

Kunnan läpi kulkee maantie RN16, jolta on ympärivuotinen tieyhteys Samparaan.

Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra ja hirssi (yhteensä yli 90 % tuotannosta), lehmänpapu, riisi, maapähkinä, maissi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja keräilyä. Käsityöammattien ja kaupan merkitys on vähäinen. Samparassa on pieni torialue, mutta kaupankäynti suuntautuu yleensä Fatomaan, Konnaan ja Moptiin. Teollisuutta tai matkailupalveluja ei ole lainkaan.

Kunnassa toimii kaksi alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä lukutaitokeskuksia. Samparassa on hyvätasoinen terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Muita palveluja ovat muutama kauppa, hirssimylly ja karjan rokotuspaikat.

Lähteet
-------

* Analyse-diagnostic de la commune rurale de Bassiro *geradsn.org*.  2009.  Arkistoitu 15.8.2016. Viitattu 18.7.2016.

### Viitteet

1. ↑  Les communes de la Région de Mopti *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 28.9.2014. (ranskaksi)
2. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 18.7.2016.
3. ↑  Mali - Cercle de Mopti - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 28.9.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Analyse-diagnostic, s. 32.
5. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Bassiro 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 28.9.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Analyse-diagnostic, s. 32–33.
7. ↑  Analyse-diagnostic, s. 11.
8. ↑  Analyse-diagnostic, s. 40.
9. ↑  Analyse-diagnostic, s. 35–40.
10. ↑  Analyse-diagnostic, s. 63–66.
Ilmakuva bastidekaupunki Montesquieu-Volvestresta
**Bastide** on keskiajalla Lounais-Ranskaan rakennettu uusi kaupunki.

Lounais-Ranska oli keskiajalla rajaseutua. 1200-luvulta 1400-luvulle sinne rakennettiin laskutavasta riippuen jopa noin 500 bastidea. Niiden perustaminen oli hallitsijoille tapa koota väestö keskuksiin, joita oli helpompi hallita ja puolustaa kuin yksittäisiä maatiloja. Samalla se auttoi kehittämään kauppaa ja muuta taloudellista toimintaa. Kaupunkien perustajat pystyivät myös keräämään enemmän veroja. Tunnusomaista bastidelle on ruutukaava jossa on keskusaukio. Satavuotisen sodan alettua 1300-luvulla bastidet saivat ympärilleen linnoituksia.

  

* Bastidet vuonna 1271Bastidet vuonna 1271
* Bastidekaupunki Sauveterre-de-RouergueBastidekaupunki Sauveterre-de-Rouergue
* Lisle-sur-Tarnin keskusaukioLisle-sur-Tarnin keskusaukio

Lähteet
-------

1. ↑  Bastides of Southwest France About-France.com. Viitattu 2.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bastide** Wikimedia Commonsissa
Yleinen esimerkki Koch-reaktiosta
**Koch-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa alkeeni reagoi hiilimonoksidin ja veden kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen karboksyylihapon. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Herbert Koch vuonna 1955 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. Koch-reaktio on teollisuudessa yleisesti käytetty menetelmä haarautuneiden tertiääristen karboksyylihappojen valmistamiseen. Esimerkki tällä reaktiolla valmistettavasta yhdisteestä on pivaliinihappo..

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Koch-reaktio tapahtuu useille alkeeneille. Happamina katalyytteinä käytetään vahvoja happoja kuten rikkihappoa, fosforihappoa tai vetyfluoridia tai näiden vahvojen happoja ja vahvojen Lewis-happojen kuten booritrifluoridin tai antimonipentafluoridin seoksia. Koch-reaktio tapahtuu huoneenlämpötilassakin, mutta teollisesti usein käytetään 70–80 °C:n lämpötilaa ja korkeimmillaan 100 ilmakehän suuruista hiilimonoksidipainetta.

Koch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa happo protonoi alkeenin, jolloin muodostuu karbokationi. Mikäli karbokationi on sekundäärinen, se yleensä toisiintuu stabiilimmaksi tertiääriseksi karbokationiksi. Karbokationi on elektrofiilinen ja hiilimonoksidi reagoi sen kanssa additioreaktiolla. Näin muodostuu asyliumkationi, joka reagoi veden kanssa muodostaen karboksyylihapon. Reaktiossa muodostuu usein monen karboksyylihapon seos.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-50. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 972. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  Klaus Weissermel, Hans-Jürgen Arpe: *Industrial organic chemistry*, s. 141. Wiley-VCH, 2003. ISBN 978-3-527-30578-0. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 575. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. 1 2  M. O. Bagby, R. W. Johnson, Jr, R. W. Daniels, Robert R. Contrell, E. T. Sauer, M. J. Keenan & M. A. Krevalis:*Carboxylic Acids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 1.11.2018
6. 1 2  Jens Kubitschke, Horst Lange & Heinz Strutz: *Carboxylic Acids, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 1.11.2018.
**Daniel Kollar** (s. 29. maaliskuuta 1994, Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa maalivahtina Veikkausliigan HIFK:ssa.

Seurajoukkueet
--------------

Daniel Kollarin ura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Veikkausliigassa pelanneen FC Hongan reservijoukkue Pallohongan kokoonpanoon. Kollar pelasi kausina 2010–2012 yhteensä 36 Kakkosen ottelua. Kauden 2013 Kollar pelasi lainalla Ykkösen AC Kajaanissa.

Kollar debytoi Veikkausliigassa 4. toukokuuta 2014 ottelussa FC Honka–FF Jaro. Hän jakoi torjuntavastuun kauden 2014 aikana Walter Viitalan kanssa ja pelasi yhteensä 18 liigaottelua. FC Honka oli Veikkausliigassa yhdestoista, mutta se menetti sarjapaikkansa, kun seura ei saanut liigalisenssiä seuraavalle kaudelle.

Kaudeksi 2015 Kollar siirtyi Ykkösen PS Kemiin. Kollar jakoi torjuntavastuun Juhani Pennasen kanssa, ja Ykkösen otteluita kertyi kauden aikana 18. PS Kemi voitti Ykkösen kaudella 2015 ja nousi Veikkausliigaan.

Kollar siirtyi kaudeksi 2016 Veikkausliigaan nousseen PK-35 Vantaan riveihin. Kollar pelasi kauden 2016 aikana PK-35:n ykkösmaalivahtina 27 liigaottelua. PK-35 jäi kaudella 2016 Veikkausliigassa viimeiseksi, ja seura meni kauden päätteeksi konkurssiin.

Kaudeksi 2017 Kollar siirtyi Ykkösen Gnistaniin. Kollar aloitti kauden Gnistanin ykkösmaalivahtina, mutta menetti paikkansa loppukaudesta Alessandro Marzuolille. Kollar pelasi kaudella 2017 yhteensä 13 Ykkösen ottelua. Gnistan jäi sarjassa viimeiseksi ja putosi Kakkoseen. Kauden päätteeksi hän pelasi kaksi liigakarsintaottelua Veikkausliigassa pelanneen HIFK:n riveissä.

Kollar siirtyi pysyvästi Ykköseen pudonneen HIFK:n riveihin kaudeksi 2018.

Maajoukkue
----------

Daniel Kollar debytoi ikäluokkansa (1994) maajoukkueessa 15-vuotiaana 25. elokuuta 2009 Norsjössä pelatussa ottelussa Ruotsi–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 31 ottelua sekä yhden ottelun vuotta vanhempien (1993) maajoukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kollarin seuratilastot Soccerwayn sivuilla
2. ↑  Daniel Kollar palasi tuttuun valmennukseen PK-35 Vantaa 10.2.2016.
3. ↑  Liigakokemusta Gnistanin maalille Gnistan 14.1.2017.
4. ↑  Daniel Kollar apuun HIFK:n maalille YLE Urheilu 31.10.2017.
5. ↑  Daniel Kollar siirtyy HIFK:hon HIFK 8.12.2017.
6. ↑  Jalkapallokirjat 2010–2015

Aiheesta muualla
----------------

* Daniel Kollar Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Daniel Kollar Veikkausliigan sivuilla
* Daniel Kollar Soccerwayn sivuilla
**Turun Aika** on Turun alueella neljä kertaa vuodessa painettuna, diginä ja verkossa ilmestyvä kaupunkilehti. Ensimmäinen lehti ilmestyi toukokuussa vuonna 2000. Aluksi vain kesäisin ilmestynyt lehti laajeni ympärivuotiseksi vuonna 2009. Vuoteen 2017 asti lehti ilmestyi nimellä Mobile.

Lehden päätoimittajina ovat toimineet Anna Eloaho (2000–2008) ja Roope Lipasti (2009–).

Vuosina 1999-2015 lehden rinnalla ilmestyi viikoittainen painettu MOBILE-niminen kalenterilehti, jossa julkaistiin Turun alueen tapahtumakalenteria ja tapahtumiin liittyviä lyhyitä juttuja. Painettuja kalenterilehtiä ilmestyi yhteensä 622 kappaletta.

Turun Aika -lehteä julkaisee Mobile-Kustannus Oy. Muita yrityksen kustantamia lehtiä ovat Metropolitan Times, Tampere Times ja Turku Times.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehdet – Turun Aika *turunaika.fi*. Viitattu 17.8.2021.
2. ↑  Patsailla ratsastavat – Turun Aika *turunaika.fi*. Viitattu 17.8.2021.
3. ↑  Kesän 10 käskyä – Turun Aika *turunaika.fi*. Viitattu 17.8.2021.
4. ↑  Yhteystiedot – Turun Aika *turunaika.fi*. Viitattu 17.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Aika -lehden sivusto
**Turbat** on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Sen asukasluku vuonna 2017 oli 213 831.

Maantiede
---------

Auringonlasku lähellä Turbatia.
Turbat sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Kechin piirikunnassa Kechjoen varrella. Kech on Daštjoen sivujoki. Alue on osa Pakistanin puoleista Makrania.

Historia
--------

Turbat esiintyy tärkeässä roolissa baluchien kansanperinteessä. *Sassi Punnunin* romanttisen tarinan miespuolinen sankari eli Punnu oli kotoisin Turbatissa. Punnu liitetään lähellä Turbatia sijaitsevaan Punnun linnoitukseen. Arkeologien mukaan paikka on kuitenkin 6 000–8 000 vuotta vanha, eli huomattavasti 1100-luvulle sijoittuvaa tarinaa vanhempi.

Suurmogulien valtakunnan kaudella Turbatissa sijaitsi paikallisen *nawabin* eli kuvernöörin keskus. Nawabin palatsi on edelleen pystyssä. Myöhemmin Turbat oli itsenäisen Makranin ruhtinaskunnan pääkaupunki.

Talous
------

Makran Medical College Turbatissa.
Turbat on kauppapaikka ympäröivällä seudulla kasvatettaville taateleille, joiden tuotantoon liittyy myös teollisuutta. Muita lähialueen maataloustuotteita ovat esimerkiksi durra, hirssi, vehnä ja riisi. Viljakasvien ohella kasvatetaan kotieläimiä.

Väestö
------

Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Turbatin asukasluku oli 213 831, mikä teki Turbatista Balochistanin toiseksi suurimman kaupungin heti Quettan jälkeen. Osa paikallisista harjoittaa islamin zikriläistä muotoa ja lähellä sijaitseva Koh-e-Murad on zikriläisille pyhä paikka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Urban localities by population size and their population by sex, annual growth rate and household size (pdf) (arkistoitu sivu) Pakistan Bureau of Statistics.  Arkistoitu 24.12.2021. Viitattu 26.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Turbat Encyclopaedia Britannica. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Turbat : History of District High Court of Balochistan. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Zeehan Nasir: Crumbling History: Punnu Fort In Balochistan In Deplorable State *Naya Daur*. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
Turuhanskin piiri Krasnojarskin aluepiirin kartalla.
**Turuhanskin piiri** (ven. Туруха́нский райо́н, *Turuhanski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Krasnojarskin aluepiirin luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1928 perustetun piirin pinta-ala on 211 200 neliökilometriä ja asukkaita on 20 700 henkeä (vuonna 2007)

Piiriin kuuluu Igarkan kaupunki, Svetlogorskin taajama sekä 5 maalaiskuntaa: Bor, Turuhansk, Verhneimbatsk, Vorogovo ja Zotino. Hallinnollinen keskus on Turuhanskin kylä.

Seudun halki virtaa Jenisei, joka on myös tärkein liikenneväylä. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Krasnojarskiin 1 474 kilometriä.

Alueen kanta-asukkaita ovat ketit, selkupit ja evenkit, jotka nykyään muodostavat 11 % väestöstä. Ensimmäiset venäläiset saapuivat 1600-luvun alussa. Vuonna 1672 perustettiin *Novaja Mangazejan* kaupunki (nykyinen Turuhansk), josta vuonna 1735 tuli kihlakunnan ja myöhemmin piirikunnan keskus. Vuonna 1780 kaupunki sai nimen Turuhansk. Seutu toimi Jemeljan Pugatšovin talonpoikaiskapinallisten, dekabristien, Puolan kapinallisten ja vallankumouksellisten puolueiden jäsenten karkotuspaikkana. Vuonna 1930 Turuhanskin piiristä erotettiin Taimyrin ja Evenkian piirikunnat. Vuoteen 1953 saakka alueella oli vankileirejä.

Suurin tuotantolaitos on Svetlogorskin luona sijaitseva Kureikan vesivoimalaitos. Viime aikoina on alettu hyödyntää Vankorin öljy- ja kaasuesiintymää. Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus sekä keräilytalous. Alkuperäisväestö kärsii huomattavista taloudellisista, sosiaalisista ja terveysongelmista.

Lähteet
-------

1. ↑  Krasnojarski krai: Turuhanski raion *krskstate.ru*.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 22.6.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Vsja Rossija -tietokanta *terrus.ru*.  Arkistoitu 29.11.2010. Viitattu 22.6.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Turuhanskin piiri**.
* Turuhanskin piirin sivusto (venäjäksi)
* Turuhanskin piiri Krasnojarskin aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Krasnojarskin aluepiirin piirijako
**Kaupunkipiirit:**
  

Atšinsk •
Bogotol
Borodino •
Divnogorsk •
Jeniseisk •
Kansk •
Kedrovyi •
Krasnojarsk •
Lesosibirsk •
Minusinsk •
Nazarovo •
Norilsk •
Šarypovo •
Solnetšnyi •
Sosnovoborsk •
Zelenogorsk •
Železnogorsk

**Piirit:**
  

Aban •
Atšinsk •
Balahta •
Berjozovka •
Biriljussy •
Bogotol •
Bogutšany •
Bolšaja Murta •
Bolšoi Upui •
Dzeržinskoje •
Evenkia •
Idrinskoje •
Ilanski •
Irbeiskojen •
Jemeljanovo •
Jeniseisk •
Jermakovskoje •
Kansk •
Kazatšinskojen piiri •
Karatuzkoje •
Kežma •
Kozulka •
Krasnoturansk •
Kuragino •
Mana •
Minusinsk •
Motygino •
Nazarovo •
Nižni Ingaš •
Novosjolovo •
Partizanskoje •
Pirovskoje •
Rybnoje •
Sajan •
Šarypovo •
Severo-Jeniseiski •
Suhobuzimskoje •
Šušenskoje •
Taimyr •
Tasejevo •
Turuhansk •
Tjuhtet •
Ujar •
Užur
**NES Classics** (Japanissa *Famicom Mini Series*, Pohjois-Amerikassa *Classic NES Series*) on Game Boy Advancelle julkaistu sarja Famicomille/Nintendo Entertainment System:lle tehtyjä pelejä. Pelisarja julkaistiin vuoden 2004 aikana osana Famicomin julkaisun 20-vuotisjuhlaa. GBA-pelien lisäksi julkaistiin juhlapainos ulkoisesti NESin käsiohjainta muistuttavasta Game Boy Advance SP:stä.

Pelisarja
---------

### Famicom Mini Series

#### Series 1, julkaistu 14. helmikuuta 2004

* Vol. #01 - *Super Mario Bros.*
* Vol. #02 - *Donkey Kong*
* Vol. #03 - *Ice Climber*
* Vol. #04 - *Excitebike*
* Vol. #05 - *Zelda no Densetsu*
* Vol. #06 - *Pac-Man*
* Vol. #07 - *Xevious*
* Vol. #08 - *Mappy*
* Vol. #09 - *Bomberman*
* Vol. #10 - *Star Soldier*

#### Series 2, julkaistu 21. toukokuuta 2004

* Vol. #11 - *Mario Bros.*
* Vol. #12 - *Clu Clu Land*
* Vol. #13 - *Balloon Fight*
* Vol. #14 - *Wrecking Crew*
* Vol. #15 - *Dr. Mario*
* Vol. #16 - *Dig Dug*
* Vol. #17 - *Takahashi Meijin Bouken Shima*
* Vol. #18 - *Makaimura*
* Vol. #19 - *Twinbee*
* Vol. #20 - *Ganbare Goemon! Karakuri Douchuu*

#### Series 3, julkaistu 10. elokuuta 2004

* Vol. #21 - *Super Mario Bros. 2* (japanilainen versio)
* Vol. #22 - *The Mysterious Castle of Murasame*
* Vol. #23 - *Metroid*
* Vol. #24 - *Kid Icarus*
* Vol. #25 - *Zelda II: The Adventure of Link*
* Vol. #26 - *Shin Oni Ga Shima* (New Ogre Island)
* Vol. #27 - *Famicom Detective Club*
* Vol. #28 - *Famicom Detective Club Part II*
* Vol. #29 - *Akumajou Dracula*
* Vol. #30 - *SD Gundam World: Scramble Wars*

### NES Classics ja Classic NES Series

#### Series 1, julkaistu 7. kesäkuuta 2004 (Pohjois-Amerikka), 9. heinäkuuta 2004, (Eurooppa)

* *Bomberman*
* *Donkey Kong*
* *Excitebike*
* *Ice Climber*
* *The Legend of Zelda*
* *Pac-Man*
* *Super Mario Bros.*
* *Xevious*

#### Series 2, julkaistu 25. lokakuuta 2004 (Pohjois-Amerikka), 7. tammikuuta 2005 (Eurooppa)

* *Castlevania*
* *Dr. Mario*
* *Metroid*
* *Zelda II: The Adventure of Link*

Pelien ominaisuudet
-------------------

Pelit eivät ole täysin identtisiä alkuperäisten NES-pelien kanssa. Joistain peleistä puuttuu yksityiskohtia, toisia on hieman paranneltu. Moninpelattavat pelit ovat yhteensopivia Game Boy Advencen langattoman yhteyden kanssa ja moninpeli onnistuu yhdellä pelikasetilla. Pelit tallentavat huippupisteet, toisin kuin jotkin vanhemmista versioista. Kaikissa peleissä on GBA-peleille tarpeellinen valmiustila.

Vanhojen pelien julkaisu oli mieluinen yllätys monille Nintendon ystäville. Kritiikkiä aiheutti vanhojen, teknisesti nykyisin peleihin vertailukelvottomien, yksittäin myytyjen pelien kova hinta. Myöhemmin Nintendo laski pelisarjan hintaa. Osalle innokkaista nostalgikoista oli pettymys, että Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa julkaistut pelisarjat ovat Japanin sarjaa suppeampia.

Aiheesta muualla
----------------

### Englanniksi

* NES Classics[vanhentunut linkki] Nintendo-Europen sivuilla

### Japaniksi

* Famicom Mini series 1
* Famicom Mini series 2
* Famicom Mini (Disk System) series 3
Knights of Laborin tunnus.
**Knights of Labor** (suom. *Työn ritarit*[1] eli *Työväen ritarit*, alk. **Noble and Holy Order of the Knights of Labor**, *Työväen ritarien ylhäinen ja pyhä veljeskunta*) oli Yhdysvalloissa vuosina 1869–1949 toiminut työväenjärjestö. Se oli luonteeltaan oikeistolainen liike, joka nojasi republikaaniseen ideologiaan, vastustaen sosialismia ja radikalismia. Knights of Labor oli 1880-luvuilla maan suurin ja vaikutusvaltaisin työväenjärjestö, jolla oli parhaimmillaan yli 700 000 jäsentä.[2] 1890-luvulta lähtien sen jäsenmäärä väheni niin, että järjestön lopettaessa toimintansa vuonna 1949 jäljellä oli enää yksi 50 jäsenen osasto. 

Knights of Labor aloitti toimintansa Philadelphiassa räätäleiden perustamana vapaamuurarien kaltaisena salaseurana, mutta pudotti nimestään viittaukset "veljeskuntaan" vuonna 1882 ja luopui samalla jäsenrituaaleistaan. Järjestön ensimmäinen varsinainen organisoija oli irlantilaistaustainen Terence V. Powderly, ja sen jäsenistä suurin osa oli hänen tapaansa katolisia.[3][4] Knights of Labor ajoi osittain samoja asioita kuin vasemmistolainen työväenliikekin. Niihin kuuluivat muun muassa kahdeksan tunnin työaika, lapsityövoiman kieltäminen sekä yleiset palkankorotukset. Sen keinovalikoimaan eivät kuitenkaan kuuluneet lakot, vaan vaatimuksia tavoiteltiin esimerkiksi boikottien kautta. Liikkeen perimmäisenä tavoitteena olivat työläisten hallinnoimat osuuskunnat.[4]

Järjestön toiminta oli myös osittain ristiriitaista. Se hyväksyi naiset ja tummaihoiset jäsenikseen jo vuonna 1878, mutta samalla kuitenkin hyväksyi etelävaltioissa harjoitetun rotuerottelun eikä ottanut jäsenikseen aasialaistaustaisia.[4] Vuonna 1885 Knights of Laborin paikallinen osasto osallistui Tacomassa kaupungin kiinalaisyhteisön karkottamiseen.[5] Samana vuonna liikkeen katsotaan myös panneen alulle niin sanotun Rock Springsin verilöylyn, jonka yhteydessä Wyomingin Rock Springsissä sai surmansa ainakin 28 kiinalaista kaivosmiestä.[6]

Nykyään Knights of Laborin merkittävimpänä perintönä pidetään työväen- ja protestilaulujen juurruttamista amerikkalaiseen työväenliikkeeseen.

Katso myös
----------

* Wrightiläinen työväenliike

Lähteet
-------

1. ↑  Työn ritarit. Tietosanakirja osa 10. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1919
2. ↑  The New International Encyclopædia/Knights of Labor Wikisource. Viitattu 23.1.2015.
3. ↑  The Origins of American Trade Unionism Digital History. Viitattu 23.1.2015.
4. 1 2 3  Knights of Labor History.com. Viitattu 23.1.2015.
5. ↑  Anti-Chinese Violence Chinese in Northwest America Research Committee. Viitattu 25.1.2015.
6. ↑  The Rock Springs Massacre WyoHistory. Viitattu 23.1.2015.
**Karate** on vuonna 1982 julkaistu karateaiheinen videopeli. Ultravisionin kehittämä ja julkaisema peli julkaistiin vain Atari 2600:lle. Peli julkaistiin myöhemmin uudelleen Froggon kautta vuonna 1987. Pelin suunnittelusta vastasi tuolloin mustan vyön ja 25 vuotta karatea harjoitellut Joseph Amelio.

Pelattavuus
-----------

Pelissä on tarkoitus otella voitokkaasti eri karateotteluita ja saavutta sitä kautta vyöasteittain lopulta musta vyö. Otteluiden aikana pelaajalla on käytössä erilaisia potkuja ja lyöntejä, joista osuessaan vastustajaan saa eri määrä pisteitä. Ottelut kestävät kaksi minuuttia, jonka jälkeen voittaja määräytyy eniten pisteitä keränneelle ottelijalle.

Vastaanotto ja arvostelu
------------------------

Peliä pidetään yleisesti yhtenä huonoimmista Atari 2600:lle tehdyistä peleistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Arcade Express Volume One, Number Five 10.10.1982 Viitattu 8.1.2011 (englanniksi)
2. ↑  The Worst of the Atari 2600 Viitattu 8.1.2011 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Peli AtariAge-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**National Board of Review of Motion Pictures** (kutsutaan yleisesti myös pelkästään nimellä **National Board of Review**, lyhennettynä **NBR**) on vuonna 1909 perustettu newyorkilainen voittoa tavoittelematon yhdistys, jonka tavoitteena on edistää tukea sekä yhdysvaltalaisia että ulkomaalaisia elokuvia sekä taiteena että viihteenä.

NBR jakaa vuosittain palkintoja useassa kategoriassa elokuville. Tämän lisäksi sen toimintaan kuuluu elokuvan tekemisen jokaista osa-aluetta kehittävien kommentien antaminen sekä opetuksellisten ohjelmien ja seminaarien tuottamineen elokuva-alan opiskelijoille.

NBR perustettiin vuonna 1909 sensuurin vastaisena organisaationa. Se perustettiin vastaiskuna New Yorkin pormestarin George Brinton McClellanin päätökselle lopettaa elokuvien esitysluvat jouluaattona 1908, sillä pormestari epäili uuden median heikentävän yhteisön moraalia. Organisaatiota olivat perustamassa monet teattereiden omistajat Marcus Loewin johdolla ja tuon ajan merkittävimmät elokuvayhtiöt.

Palkinnot
---------

NBR jakaa vuosittain palkintoja seuraavissa kategorioissa:

* Paras elokuva
* Vuoden 10 parasta elokuvaa
* Paras ulkomaalainen elokuva
* Vuoden 5 parasta ulkomaalaista elokuvaa
* Paras dokumenttielokuva
* Vuoden 5 parasta dokumenttielokuvaa
* Vuoden parhaat independent-elokuvat
* Paras miespääosa
* Paras naispääosa
* Paras miessivuosa
* Paras naissivuosa
* Paras näyttelijäkokoonpano
* Paras läpimurtorooli miesnäyttelijältä
* Paras läpimurtorooli naisnäyttelijältä
* Paras ohjaaja
* Paras esikoisohjaus
* Paras sovitettu käsikirjoitus
* Paras alkuperäinen käsikirjoitus
* Paras animaatioelokuva
* Elämäntyöpalkinto
* William K. Everson -elokuvahistoriapalkinto
* Elämäntyöpalkinto elokuvaamisessa
* Bvlgari-palkinto sananvapaudesta

Lähteet
-------

1. ↑  History of the NBR National Board of Review.  Arkistoitu 4.10.2008. Viitattu 28.8.2008. (englanniksi)
2. ↑  Awards National Board of Review.  Arkistoitu 12.6.2010. Viitattu 28.8.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NBR:n kotisivut (englanniksi)
**Kriittinen polku** (engl. *Critical path*) on niiden peräkkäin suoritettavien asioiden kokonaisuus, jotka on toteutettava aikataulussa, jotta koko projekti ei myöhästyisi.

Kriittinen polku selvitetään luetteloimalla projektiin liittyvät tehtävät, mallintamalla niiden väliset riippuvuudet (mikä tehtävä on suoritettava ennen toista). Kun riippuvuudet on mallinnettu mietitään jokaisen tehtävän kesto, ja lasketaan jokaisen polun kesto lisäämällä ensimmäisen tehtävän kestoon toinen, lisäämällä näiden summaan kolmannen kesto jne. Pisin kaikista mahdollisista poluista on projektin kriittinen polku.

Kun kriittinen polku on määritetty projektinhallinta (johtaminen ja monitorointi) keskittyy kriittisen polun hallintaan.

TOC-ajatteluun pohjautuvassa projektinhallinnassa kriittisen polun lisäksi huomioidaan muut rajoitteet kuten resurssit, jotka eivät voi työskennellä useassa tehtävässä samaan aikaan. Tätä kutsutaan kriittiseksi ketjuksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Critical Path Method
**Kriketin Euroopan-liigassa** pelattiin kaudella 2004 ensimmäisessä, toisessa ja neljännessä divisioonassa, joskin viimeisin näistä kulki vielä nimellä *ECC Representative Tournament*.

1. divisioona
-------------

1. divisioonaa isännöi Alankomaiden krikettiliitto. Pelipaikkoina olivat Deventer, Rotterdam ja Utrecht. Pelit pelattiin 18.–24. heinäkuuta.

| Sija | Joukkue | Vo | Tasan | NR | Tappiot | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ECB XI  Englanti | 4 | 0 | 0 | 0 | **8** |
| 2 |  Irlanti | 3 | 0 | 0 | 1 | **6** |
| 3 |  Alankomaat | 2 | 0 | 0 | 2 | **4** |
| 4 |  Skotlanti | 1 | 0 | 0 | 3 | **2** |
| 5 |  Tanska | 0 | 0 | 0 | 4 | **0** |

2.divisioona
------------

Toisen divisioonan turnausta isännöi Belgian krikettiliitto. Ottelupaikkoina olivat Antwerpen, Bryssel ja Mechelen. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun 2. divisioona pelattiin eri maassa kuin 1. divisioona. Italia nousi 1.divisioonaan (2006).

| Sija | Joukkue | Vo | Tasan | NR | Tappiot | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Italia | 5 | 0 | 0 | 0 | **10** |
| 2 |  Ranska | 3 | 0 | 0 | 2 | **6** |
| 3 |  Saksa | 3 | 0 | 0 | 2 | **6** |
| 4 |  Norja | 2 | 0 | 0 | 3 | **4** |
| 5 |  Gibraltar | 2 | 0 | 0 | 3 | **4** |
| 6 |  Israel | 0 | 0 | 0 | 5 | **0** |

ECC Representative Tournament
-----------------------------

Pelipaikkana toimi Ljubljana, Slovenia 15.–20. elokuuta. Kroatia ja Suomi nousivat 3. divisioonaan.

| Sija | Joukkue | Vo | Tasan | NR | Tappiot | Pst |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kroatia | 5 | 0 | 0 | 0 | **10** |
| 2 |  Suomi | 4 | 0 | 0 | 1 | **8** |
| 3 |  Sveitsi | 3 | 0 | 0 | 2 | **6** |
| 4 |  Slovenia | 2 | 0 | 0 | 3 | **4** |
| 5 |  Luxemburg | 1 | 0 | 0 | 4 | **2** |
| 6 |  Bulgaria | 0 | 0 | 0 | 5 | **0** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kriketin Euroopan-liiga 2003** | **Kriketin Euroopan-liiga** | Seuraaja:**Kriketin Euroopan-liiga 2005** |

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Isonzon taistelut** olivat osa ensimmäistä maailmansotaa. Ne käytiin Isonzojoella (slov. *Soča*), joka oli silloin kokonaan Itävalta-Unkarin alueella. Ne olivat keskeinen osa Italian rintamaa. Taistelujen osapuolina olivat Itävalta-Unkarin ja Italian joukot. Italia yritti hyökätä vuodesta 1915 alkaen peräti 11 kertaa murtaakseen turhaan vastustajan rintaman. Kahdestoista Isonzon taistelu käytiin vuonna 1917, jolloin Saksan keisarikunta yhdessä Itävallan kanssa voitti italialaiset perusteellisesti. Rintama siirtyi silloin länteen Piavelle.

Isonzon taistelut käytiin toistuvissa rankkasateissa ja tulvissa ja ne olivat sangen veriset. Uhreja oli yhteensä arviolta puolisen miljoonaa kaatunutta. Itävallan joukot menettivät noin 200 000 ja Italia noin 300 000 miestä. Silti on arvioitu, että niiden taktinen merkitys oli vähäinen.

Taistelut
---------

* ensimmäinen Isonzon taistelu 23.6.–7.7.1915
* toinen Isonzon taistelu 18.7.–3.8.1915
* kolmas Isonzon taistelu 18.10.–3.11.1915
* neljäs Isonzon taistelu 10.10.–2.12.1915
* viides Isonzon taistelu 9.–17.3.1916
* kuudes Isonzon taistelu 6.–17.8.1916
* seitsemäs Isonzon taistelu 14.–17.9.1916
* kahdeksas Isonzon taistelu 10.–12.10.1916
* yhdeksäs Isonzon taistelu 1.–4.11.1916
* kymmenes Isonzon taistelu 12.5.–8.6.1917
* yhdestoista Isonzon taistelu 19.8.–12.9.1917
* kahdestoista Isonzon taistelu 24.10.–7.11.1917

Lähteet
-------

1. ↑  "Isonzo", *Iso Tietosanakirja osa 5*, s. 376. Otava, 1933.
2. ↑  Michael Duffy: Battles/Isonzo  22.8.2009. First Word War.com. Viitattu 4.2.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isonzon taistelut** Wikimedia Commonsissa
**Kokemäen työväentalo Rantala** on Kokemäen kunnassa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Työväentalo on rakennettu 1900-luvun alussa. Toisen maailmasodan jälkeen SKDL sai talon omistukseensa. 1990-luvulla perustettu Vasemmistoliitto ylläpiti taloa ja Kokemäen demokraattinen yhdistys omisti talon. Kun yhdistyksen toiminta hiipui tilat luovutettiin Vasemmistoliiton käyttöön.

Rakennus
--------

Taloa on laajennettu ja peruskorjattu perusteellisesti vuosina 1960–1965, jolloin talo maalattiin keltaiseksi. Talossa on ollut alkujaan pärekatto, joka vaihdettu tiileksi.Talon kokonaispinta-ala on noin 270 m². Talossa on noin 150 m²:n juhlasali ja näyttämö, ravintola- ja keittiötilat, eteinen, vaatesäilytys, saniteettitilat sekä asunto. Taloa on kunnostettu useaan otteeseen. 2010-luvun lopulla talon ulkovuoraus ja katto kunnostettiin.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Kokemäen työväentalo Rantalassa on ollut aktiivista toimintaa jo vuonna 1919.. Siellä järjestettiin 1930-luvulla sekä Sosialidemokraattisen puolueen että muiden tahojen tilaisuuksia.  Rantalan työväentalon kulta-aikaa oli 1960-luvun loppu ja 1970-luku. Edelleen talon tontilla seisova, nyt jo pahaan kuntoon päässyt ja risukon piirittämä tanssilava oli Kokemäen kohtaamispaikka. Rantalassa tanssittiin pääosin levyjen tahtiin, elävää musiikkia ei kovin usein ollut. 1980-luvulla tanssitoiminta hiipui. Vaikka pieniä yrityksiä elvytyksestä olikin, ei Rantalan tanssilavalla enää innostuttu tanssimaan entiseen tapaan. Työväentalon toimintaan on kuuluneet luonnollisesti Vasemmistoliiton omat tilaisuudet vappujuhlineen. Tiloja on kuitenkin aina vuokrattu yleisökäyttöön, ja käyttöä on edelleen. Talolla on pidetty kokouksia, huutokauppoja ja käärmenäyttelyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
2. 1 2 3  Jari Laasanen: Sydän-Satakunta *sydansatakunta.fi*.  7.4.2017. Viitattu 22.2.2023.
3. ↑  Kokemäen työväentalo Rantala *seurantalot.fi*. Viitattu 22.2.2023.
4. ↑  Länsi-Suomi 11.9.1919, no 101 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.2.2023.
5. ↑  Uusi Aika 2.4.1936, no 39 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.2.2023.
6. ↑  Kansan Lehti 2.4.1936, no 138 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 22.2.2023.
*Tämä artikkeli kertoo saaresta Haukiputaan edustalla. Krunnien saaristossa Isokivenletto-niminen saari.*
Isonkivenletto

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Itäpohjanletto |
| Sijainti | 
65°9′29.67″N, 025°1′11.06″E, OuluSuomi |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Isonkivenletto** on saari Oulun edustalla Haukiputaan ja Kellon kaupunginosien rajalla, Perämerellä, noin kahdeksan kilometrin päässä mantereelta. Merikarttaan ja vanhaan peruskarttaan saari on merkitty nimellä *Itäpohjanletto*.

Isonkivenletto on korkea, vähäpuustoinen lohkareikkoluoto. Saaren lakiosia peittävät vadelmapensaat sekä harmaaleppäpensaikko, pihlajat ja mäntymetsä; pohjoispää on niittyä. Kasvilajisto on niukka. Lintulajeja ovat selkälokki ja tiirat. Aiemmin saarella pesi myös riskilöitä (*Cepphus grylle*), mutta sittemmin laji on hävinnyt Oulun edustan merialueelta.

Lähteet
-------

1. ↑  Merilä, Eino: Tietolähteitä saarilta ja rannoilta Oulun seudulta, Haukiputaalta Oulunsaloon *koti.netplaza.fi*.  31.12.1997.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 30.06.2007.
Harja *harja*, staattinen magneettikenttä B, kierto ω, sen tangentiaalinen komponentti v, Lorentz-voima v × B.
Kun alumiinikiekkoa pyöritetään, jännite voidaan napata jännitemittarista. Jos taas vain magneettia pyöritetään, jännitelukema pysyy nollassa. Jos sekä magneettia että alumiinilevyä pyöritetään, voidaan mitata jännite.
**Faradayn paradoksi** on Michael Faradayn ensimmäisenä kuvaama koe, joka ensi silmäyksellä näyttää olevan ristiriidassa hänen induktiolakiensa kanssa.

Koejärjestely koostuu sylinterimäisestä kestomagneetista ja viereisestä johtavasta levystä, jotka molemmat on järjestetty pyörimään akselin ympäri. Magneetin ja levyn symmetria-akseli osuu yhteen pyörimisakselin kanssa, ja magneetin polarisaatio on akselin suuntainen (eli navat ovat akselilla). Sähköjännite mitataan levystä akselin ja sen reunan välissä; tätä tarkoitusta varten levyn ulkopuolelle ja akselin lähelle sijoitetaan liukukoskettimet.

Jos levyä pyöritetään magneetin ollessa levossa, liittimiin syntyy jännite. Tätä voidaan kuvata Lorentzin voimalla tai vuosäännöllä (unipolaarinen induktio). Päätejännite syntyy myös silloin, kun levy ja magneetti liitetään mekaanisesti toisiinsa ja liikutetaan yhdessä. Jos taas vain magneettia liikutetaan ja levy on levossa, päätejännitettä ei synny. Tämä hämmensi Faradayta, koska hän oletti, että jännitteen syntymiseen riitti, että levy liikkui magneettia vasten.

Itse asiassa kestomagneetin magneettikenttä on kuitenkin (suurelta osin) riippumaton sen pyörimisestä. Näin ollen ei ole merkitystä sillä, pyöriikö se vai ei. Toisaalta (levossa olevalle tarkkailijalle) Lorentzin voima vaikuttaa levyn elektroneihin heti, kun ne liikkuvat magneettikentässä. Tämän vuoksi jännite mitataan paikallaan olevien liukukoskettimien väliltä juuri silloin, kun levy pyörii.

Jos emme tarkastele koetta levossa olevan tarkkailijan näkökulmasta, vaan tarkkailijana, joka liikkuu yhdessä levyn kanssa (pyörii akselin ympäri), mittaamme aina nollajännitteen levyn keskipisteen ja reunan välillä; magneettikenttä on riippumaton magneetin pyörimisestä. Toisaalta induktiojännite mitataan (tämän tarkkailijan kannalta) pyörivien liukukoskettimien välisestä piiristä, koska tämä piiri on magneettikentässä pyörivä johdin.

Tämä vaikutus, jota ei ole helppo ymmärtää, johti yhä uudelleen väärinkäsityksiin ja siten esimerkiksi myös erilaisiin yrityksiin rakentaa eräänlainen ikiliikkuja, niin sanottu N-kone, yksinapaisen induktion pohjalta.
Faradayn lain mukaan virtasilmukkaan indusoituu jännite, kun silmukan läpi kulkeva magneettivuo muuttuu. Indusoituva jännite on suoraan verrannollinen magneettivuon {\displaystyle \Phi \_{M}} muutosnopeuteen. Jännite indusoituu siten, että sen aikaansaama sähkövirta silmukassa pyrkii vastustamaan ulkoisen magneettikentän muutosta. Ilmiötä kuvaava yhtälö on :

{\displaystyle E\_{ind}=-{\frac {d\Phi \_{M}}{dt}}} 

Faradayn lakia demonstroiva piirros

  

jossa
{\displaystyle E\_{ind}} on indusoitunut jännite ja
{\displaystyle -{\frac {d\Phi \_{M}}{dt}}} on magneettivuon muutos ajan suhteen.

  

{\displaystyle d\Phi \_{M}=\mathbf {B} \cdot d\mathbf {A} =B\_{\perp }dA=BdAcos\phi }

  

Faradayn lain mukaan siis muuttuva magneettikenttä indusoi sähkökentän, ja koska Ampère-Maxwellin lain mukaan muuttuva sähkökenttä indusoi magneettikentän, voidaan sähkömagneettisen säteilyn aaltoluonne ymmärtää Maxwellin yhtälöiden pohjalta.

Katso myös
----------

* Maxwellin yhtälöt

Lähteet
-------

* Mansfield and O'Sullivan, Understanding Physics. Sons Wiley and Ltd, Wiley 1998.

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Young & Freedman: *University Physics with Modern Physics, 11. painos*, s. 1109. Pearson, 2004. ISBN 0-321-20469-7. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: *Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät*. Helsinki: Otatieto, 2013. ISBN 978-951-672-354-2.
Carlos Alberto Parreira ja Franz Beckenbauer esittelevät Adidas Jabulania.
**Adidas Jabulani** oli jalkapallon vuoden 2010 MM-kilpailujen virallinen kisapallo. Nimi *Jabulani* on zulua ja tarkoittaa juhlimista. Pallossa on 11 eri väriä, jotka edustavat jalkapallon 11 pelaajaa ja isäntämaa Etelä-Afrikan 11 virallista kieltä.

Jabulani koostuu kahdeksasta muotoon valetusta 3D-paneelista, jotka on kuumasaumattu yhteen. Pallon pinnassa olevat aerodynaamiset urat lisäävät vakautta ilmassa sekä mikrotekstuuri-pinta parantaa kontrollia.

Jo'bulani
---------

Jo'bulani on Jabulanin kultainen versio, jolla pelattiin MM-kisojen loppuottelu. Nimi oli kunnianosoitus Johannesburgin kaupungin nimelle, jota kutsutaan myös Jo'burgiksi. Tämä oli toinen pallo, jonka Adidas on suunnitellut pelkästään MM-kisojen loppuottelua varten: ensimmäinen suunniteltiin neljä vuotta aikaisemmin, kun Saksan MM-kilpailuissa loppuottelu pelattiin Teamgeist Berlin -pallolla.

Vastaanotto
-----------

Jabulani sai kritiikkiä usealta pelaajalta: Brasilian maalivahti Júlio César sanoi sen tuntuvan halvalta supermarket-pallolta. Italian Giampaolo Pazzini sanoi palloa "katastrofiksi", ja kisojen parhaaksi maalivahdiksi valittu Espanjan Iker Casillas luonnehti sitä surkeaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Teronen, Arto: Maailman (yli)arvostetuin pallo  15.12.2009. YLE Urheilu.  Arkistoitu 22.5.2010. Viitattu 24.5.2010.
2. 1 2  Jabulani: The official matchball FIFA.  Arkistoitu 27.1.2015. Viitattu 24.5.2010. (englanniksi)
3. ↑  Aamulehti sivu B22, 29.6.2010
4. ↑  Adidas JO’BULANI Fifa World Cup 2010 Final Match Ball  20.4.2010. Footballshirtculture.com. Viitattu 12.6.2010. (englanniksi)
5. ↑  Julio Cesar calls Jabulani ’supermarket ball’  28.5.2010. thesoccerroom.com.  Arkistoitu 21.6.2010. Viitattu 12.6.2010. (englanniksi)
6. ↑  Salvatore Landolina: World Cup 2010: Italy's Giampaolo Pazzini Latest To Complain About 'Jabulani' Match Ball  29.5.2010. goal.com. Viitattu 12.6.2010. (englanniksi)
7. ↑  Why the Appalling and Horrible Jabulani is Another Fifa Own Goal (Arkistoitu – Internet Archive) The Telegraph.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adidas Jabulani**.
Jalkapallon MM-kilpailujen viralliset ottelupallot
Telstar (1970) | Telstar Durlast / Chile Durlast (1974) | Tango (1978) | Tango España (1982) | Azteca (1986) | Etrusco Unico (1990) | Questra (1994) | Tricolore (1998) | Fevernova (2002) | +Teamgeist (2006) | Jabulani (2010) | Brazuca (2014) | Telstar 18 (2018) | Al Rihla (2022)
Vietnamilaisia pienviljelijöitä
Näkymä tšekkiläisen pientilan pihalle
**Pienviljely** tarkoittaa maanviljelyä pienessä muodossa.

Pienviljely Suomessa
--------------------

Suomeen pienviljelyn aate tuotiin 1900-luvun alussa. Tuolloin Suomen maaseutua hallitsivat suuret tilat ja kartanot, jotka työllistivät maaseudun kansaa. Tuloerot suurenivat 1800-luvulla voimakkaan väestönkasvun myötä ja vuosikymmenien viha puhkesi lukuisina veritöinä vuoden 1918 sisällissodassa. Vuonna 1919 torppareille, lampuodeille ja mäkitupalaisille kuitenkin päätettiin antaa oikeus lunastaa tilansa edullisella hinnalla ja yli 50 000 torppaa ja 70 000 mäkitupaa muuttuivat pientiloiksi. Maareformia jatkettiin vuoden 1922 Lex Kalliolla. Pienviljelmien määrä kasvoi aina 1960-luvulle saakka, jolloin saavutettiin maksimi (240 000 yksikköä).

Tyypilliseen pientilaan sodan jälkeisessä Suomessa kuului noin 6 hehtaaria viljelyalaa sekä muutama kymmenen hehtaaria metsää. Tilalla pidettiin neljää lehmää (maito kuljetettiin meijeriin) sekä muutama lammas, muutama kana ja taloussika perheen tarpeita varten. Hevosta pidettiin metsä- ja peltotöitä varten. Pientilat olivat useimmiten omavaraisia.

Sodan jälkeen maatalous koneellistui vauhdilla, mutta pienviljelmät jäivät tästä kehityksestä jälkeen. Koneellistamiseen ei ollut varaa.
Pientilojen isännät ja emännät jäivät monesta edusta vaille, esimerkiksi lomiin ei ollut karjan vuoksi mahdollisuus irrottautua. Kahdeksan tunnin työpäivä ei tullut kysymykseenkään, vaan töitä tehtiin niin paljon kun niitä oli. Kun talvella työpäivä oli keskimäärin 12-tuntinen, niin kesällä se saattoi peltotöiden takia venyä jopa 17-tuntiseksi. 1960-luvulla pientilojen määrä alkoi kuitenkin vähentyä ja ihmiset muuttivat kaupunkeihin. Maatalouden ylituotannon takia pienviljelyä alettiin tehdä aina vain vaikeammaksi, ja 1990-luvulle tultaessa oli suurin osa pienviljelijöistä jo antanut periksi.

Katso myös
----------

* Asutustoiminta Suomessa