recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Port Coquitlam** on 52 687 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Fraser- ja Pittjoen yhtymäkohdassa, noin 27 kilometriä itään Vancouverista, jonka metropolialueeseen se kuuluu.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui rannikon salishein kuuluvia stó:lō-intiaaneja noin 7000 eaa. lähtien. Alueen nimi Coquitlam tulee intiaanien käyttämästä halkomelemin kielestä, ja se tarkoittaa punalohta.

Tiettävästi ensimmäisenä eurooppalaisena alueella kävi tutkimusmatkailija Simon Fraser, joka kartoitti vuonna 1808 hänen nimeään kantavan Fraserjoen.

Ennen vuotta 1913 Port Coquitlam oli kaksi erillistä aluetta, maalaiskunta ja Canadian Pacific Railwayn teollisuusalue. Port Coquitlamin kaupunki sai alkunsa 1. maaliskuuta 1913, kun alueet yhdistettiin. Ensimmäiseksi pormestariksi valittiin James Mars.

Vuonna 1920 kaupungissa riehunut tulipalo tuhosi suuren osan kaupunkia. Palo sai alkunsa kaupungin palopäällikön keittiöstä. Palopäällikkö ei ollut saanut koulutusta tai osallistunut yhteenkään palon sammuttamiseen uransa aikana. Palo levisi hänen asunnostaan kaupungin pelastuslaitoksen rakennukseen ja pääsi sieltä leviämään lähes koko kaupungin keskustan alueelle.

Tunnetuimpia asukkaita
----------------------

* Terry Fox, kanadalainen humanisti, urheilija ja syöpähoitoa kehittänyt aktivisti.
* Robert Pickton, kanadalainen sikafarmari ja Kanadan pahin sarjamurhaaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles  2006. Statistics Canada. Viitattu 20.2.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  About Port Coquitlam ECO Realty.  Arkistoitu 16.5.2010. Viitattu 21.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  History City of Port Coquitlam.  Arkistoitu 28.2.2010. Viitattu 21.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  Chuck Davis: *Port Coquitlam: Where Rails Meet Rivers*. Harbour Pub, 2000. ISBN 978-1-55017-221-8. (englanniksi)
Suorat portaat.
Kierreportaat Vatikaanin museossa.
**Portaat** ovat rakennelma, joita pitkin voi kävellä eri korkeudella olevalta tasolta toiselle. Portaat koostuvat kahdesta tai useammasta askelmasta, joiden tarkoituksena on jakaa suuri korkeusero useaksi pieneksi eroksi. Portaista voidaan esimerkiksi arkkitehtuurisista syistä tehdä hyvinkin monimuotoisia. Yleisimpiä malleja kutsutaan usein niiden ylhäältä kuvatun mallin mukaisesti I- (suorat), L-, U- tai Y-portaiksi.*lähde?* Portaita, jotka kiertyvät keskiakselinsa ympäri kutsutaan kierreportaiksi. Parviportaiksi kutsutaan portaita, jotka nousukulmansa ja leveytensä puolesta eivät täytä normaalien portaiden turvallisuusmääräyksiä. Tyypillisesti nämä portaat johtavat rakennuksen parvelle. 

Portaiden etenemäksi (*e*) kutsutaan kahden porrasaskeleen etureunojen välistä vaakasuoraa etäisyyttä. Nousuksi (*n*) kutsutaan kahden portaan yläpintojen välistä pystysuoraa etäisyyttä. Sisäportaissa nousun ja etenemän sopivana suhteena pidetään 2*n* + *e* ≈ 630 mm, ulkoportaissa hieman enemmän. Varsinkin pidempiin portaisiin rakennetaan usein lepotaso.

Suomessa portaiden rakentamista ohjaa Suomen rakentamismääräyskokoelman osio F2.

Kuuluisia portaita
------------------

* Espanjalaiset portaat (Rooma)
* Potjomkinin portaat (Odessa)

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Portaat**.
* Porraskäytävä
* Rullaportaat
* Tikapuut

Lähteet
-------

1. ↑   Ympäristöministeriö: F2 Suomen rakentamismääräyskokoelma, Rakennuksen käyttöturvallisuus, Määräykset ja ohjeet *finlex.fi*.  2001.
**Mustajättiorava** (*Ratufa bicolor*), joskus myös **malesianjättiorava**, on aasianjättioravien sukuun kuuluva kookas jyrsijä. Se elää Etelä- ja Kaakkois-Aasian trooppisilla ja subtrooppisilla vyöhykkeillä karuissakin olosuhteissa. Sen suosima elinkorkeus on vähintään 1400 metriä merenpinnan yläpuolella. Maanviljelys, asutus ja puunkaato ovat jatkuvasti häirinneet mustajättioravien elinympäristöjä. Tästä johtuen aikavälillä 2010–2020 populaatiosta on hävinnyt jopa 30 prosenttia.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Mustajättioravayksilöiden vartalon pituus häntää lukuun ottamatta on tavallisesti 35–60 senttimetriä, ja niiden häntä on peräti noin 60 senttimetrin mittainen. Kokonaispituutta lajin edustajilla on täten likimain metrin verran. Niiden selän ja hännän väri vaihtelee tummanruskeasta mustaan ja niiden vatsa on kirkkaaseen oranssiin vivahtava. Mustajättiorava on sukunsa suurin laji.

Elintavat
---------

Kuten sukulaislajinsakin, mustajättiorava viettää suurimman osan elämästään puissa. Se saattaa joskus laskeutua maahan syödäkseen. Sen ruokavalio koostuu puiden lehdistä ja neulasista, siemenistä ja hedelmistä. Se tunkeutuu hyvin harvoin ihmisasutuksen lähelle tai viljelysalueille. Sen sijaan se suosii villiä ja tiheää metsää. Mustajättiorava on pääasiassa yksinään elävä lukuun ottamatta pariutumisaikaa. Sillä on tavallisesti 1–2 poikasen poikue, jota se hoitaa pesässään latvuskerroksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Ratufa bicolor* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org.  (englanniksi)
2. ↑  mustajättiorava – Ratufa bicolor *laji.fi*. Viitattu 20.5.2020.
3. 1 2 3 4  Ratufa bicolor, Black giant squirrel *Thai National Parks*. Viitattu 12.5.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Michelle Sutton: Ratufa bicolor (black giant squirrel) *Animal Diversity Web*. Viitattu 12.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mustajättiläisorava** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Ratufa bicolor | 
* Wikidata: Q917916
* Wikispecies: Ratufa bicolor
* ADW: Ratufa\_bicolor
* ARKive: ratufa-bicolor
* BOLD: 708265
* CoL: 4RM85
* EoL: 326224
* Fossilworks: 234291
* GBIF: 2437566
* iNaturalist: 46033
* IRMNG: 10229274
* ITIS: 632411
* IUCN: 19377
* MSW: 12400014
* NCBI: 226822
* Species+: 7358

 |
|  |
| Sciurus bicolor | 
* Wikidata: Q40658932
* GBIF: 9484898

 |

 |
**Mustajärvi** on kirkasvetinen ja karu latvajärvi Parkanon ja Karvian rajalla. Järven pinta-ala on 1,62 neliökilometriä ja rantaviivan pituus 8,1 kilometriä. Mustajärven laskujoki on Mustaluoma, joka virtaa pohjoiseen ja laskee Jalasjärven alueella Mustalampeen. 

Mustajärvi on erittäin herkkä ulkoiselle kuormitukselle ja ympäristönmuutoksille. Vuosien saatossa järven tila on huonontunut. Myös Mustaluomassa virtaavan veden määrä on vähentynyt. Mustajärven vesi on vähäravinteista, happipitoista sekä happamuudeltaan sopivaa vaikkapa ravuille ja lohikaloille. Vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan ollut erinomaista. Järvi sijaitsee pohjavesialueella.

Vuosina 1989–2000 Mustajärveen istutettiin järvilohta, siikaa ja kuhaa.

Järveä ympäröi kaksi turvetuotantoaluetta: Alkkia ja Sompaneva. Niiden tuotantopinta-ala on noin 620 hehtaaria. Ramboll Finland Oy (ent. Symo Oy) suoritti pölytarkkailuja alueella vuosina 2010, 2012 ja 2013, minkä lisäksi tarkkailuja jatkettiin vuonna 2014.

Järven rannoilla on loma-asutusta, minkä voidaan osaltaan myös katsoa kuormittavan järveä, mutta vedenlaadun mittausten perusteella tätä ei ole havaittu. 

Mustajärven itärannalla sijaitsee julkinen uimaranta.

Karvian puoleisella järven rannalla sijaitsee Korpiniemen metsäkämppä, joka on vuonna 1935 valmistunut Metsähallinnon kämppä. Rakennus on rakenteeltaan erikoinen: siinä on esimerkiksi jyrkkä katto. Rakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tee karttalinkki Kansalaisen Karttapaikka. Viitattu 3.12.2008. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Parkanon järvet Pirkanmaan ympäristökeskus. Viitattu 3.12.2008. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  LUPAPÄÄTÖS Nro 110/2004/4, Dnro LSY-2002-Y-380 (PDF)  21.12.2004. Helsinki:  Länsi-Suomen ympäristölupavirasto. Viitattu 3.12.2008.
4. ↑  Kunnan palvelut - Vapaa-ajan palvelut - Kulttuuripalvelut Karvian kunta. Viitattu 3.12.2008.
**Verikekkerit. Kauhun käsikirja** on Harto Hännisen ja Marko Latvasen vuonna 1992 kirjoittama tietokirja kauhukulttuurista. Se on alan ensimmäinen kattava perusteos Suomessa. Kirja käsittelee kauhuelokuvia, kauhukirjallisuutta ja kauhumytologiaa monipuolisesti.
Toinen, täydennetty laitos ilmestyi vuonna 1996. Toisen painoksen kronologiat on uudistettu ja artikkelien tekstejä on täydennetty. Myös kansi on erilainen.

Rakenne
-------

Kirjassa on yhdeksän lukua, joista kussakin käsitellään yhtä populaarin kauhukulttuurin myyttistä olentoa. 
Luvut ja niihin liittyvät kauheudet ovat:

* 1. Verta ja valkosipulia - vampyyrit
* 2. Homo Lupini Lupus - ihmissudet
* 3. Sarvipään valtakunta - paholaiset ja noidat
* 4. Haudan takaa - kummitukset ja henkimaailma
* 5. Haudasta pois ja syömään - elävät kuolleet ja kannibaalit
* 6. Se elää - hullut tiedemiehet
* 7. Ihmeellinen luonto - hirviöt ja eläimet
* 8. Uhka ulkoavaruudesta - muukalaiset
* 9. Almanakka ja moottorisaha - psykopaatit ja sarjamurhaajat

Lisäksi kirjassa on alan elokuva- ja kirjallisuuskronologiat aihepiireittäin (s.402-425) sekä useiden kauhukirjailijoiden, ohjaajien ja kriitikoiden omat suosikkilistat (s.425-430).

Vastaanotto
-----------

Kirja sai hyvät arviot ja se palkittiin kauhuharrastajien Kultainen moottorisaha-palkinnolla vuonna 1992. Helsingin Sanomien kriitikko Vesa Sirénin mukaan "Hännisen ja Latvasen suurtyö on ajankohtaisempi ja täydellisempi kuin aikaisemmat kauhua käsittelevät kirjat."

Lähteet
-------

* Hänninen, Harto - Latvanen, Marko: Verikekkerit. Kauhun käsikirja. Otava 1992.
* Hänninen, Harto - Latvanen, Marko: Verikekkerit. Kauhun käsikirja. Toinen, täydennetty painos. Otava 1996.

### Viitteet

1. 1 2   V. Siren: Kelpo käsikirja kauhusta Verikekkerit kokoaa keskeisen kauhutiedon yksiin kansiin HS.23.12.1992
2. ↑  Hänninen - Latvanen, 1996.
3. ↑  Hänninen - Latvanen 1992, s. 5-6.
4. ↑  Hänninen - Latvanen 1992, s. 402-430.
Aleqa Hammond lokakuussa 2013.
**Aleqa Hammond** (s. 23. huhtikuuta 1965) on Grönlannin ensimmäinen naispääministeri. Hän nousi tehtäväänsä vuoden 2013 vaalien jälkeen kerättyään ennätykselliset 6 818 ääntä sosiaalidemokraattisen Siumut-puolueen johtajana. Hammond valittiin Grönlannin parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 2005. Ennen pääministeriyttä hän on toiminut perhe- ja oikeusministerinä sekä talous- ja ulkoministerinä.

Hammond on pääministerikaudellaan yrittänyt vähentää Grönlannin riippuvuutta Tanskasta, jonka alainen itsehallintoalue Grönlanti on. Tärkein keino tässä on maan mittavien mineraalivarantojen, etenkin uraanin, hyödyntäminen. Tähän asti tiukkoja ympäristösäädöksiä on tarkoitus lieventää, jotta maahan saadaan ulkomaisia investointeja kaivostoiminnan muodossa. 

Hammond puhuu sujuvasti grönlantia, tanskaa, englantia, inuktitutia ja saksaa.

Lähteet
-------

* 
* Dollerup-Scheibel, Mads: Greenland’s new leader inspired by Mandela *Nordic Labour Journal*.  16.4.2013.  (englanniksi)
* George, Jane: Greenland vote likely headed for a squeaker this March 12 *Nunatsiaq Online*.  11.3.2013.  Arkistoitu 13.2.2018. Viitattu 13.7.2014. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Aleqa Hammond, formand Siumut.  Arkistoitu 12.4.2013. Viitattu 25.1.2014.
2. ↑  Aleqa Hammond, Prime Minister of Greenland Arctic Frontiers.  Arkistoitu 3.2.2014. Viitattu 25.1.2014.
3. ↑  Aleqa Hammond - en moderne kvinde med fokus på et Selvstændigt Grønland *naalakkersuisut.gl*.  Arkistoitu 6.7.2015. Viitattu 30.8.2015. (tanskaksi, grönlanniksi, englanniksi)
4. ↑  Aleqa Hammond *kvindernesblaabog.dk*. Kvindernes Blå Bog.  Arkistoitu 26.9.2015. Viitattu 30.8.2015. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleqa Hammond** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Robert "Bob" Schul** (s. 28. syyskuuta 1937 West Milton, Ohio) on yhdysvaltalainen kestävyys- ja estejuoksija.

Schul aloitti juoksuharrastuksen high school -aikoinaan. Yliopistossa opiskellessaan hän keskittyi mailin juoksuun. Myöhemmin hän innostui myös 3 000 metrin estejuoksusta. Koska estejuoksussa kilpailtiin niin harvoin, hän päätti harjoitella myös pidempiä juoksumatkoja. Valmistumisensa jälkeen Schul liittyi Yhdysvaltojen ilmavoimiin vuonna 1961, jolloin hänen harjoittelumahdollisuutensa paranivat. Samana vuonna Schul sijoittui kolmanneksi Yhdysvaltojen mestaruuskilpailujen 3 000 metrin estejuoksussa. Hän kärsi vuosia pahoista loukkaantumisista ja sairauksista, muun muassa mononukleoosista. Hänen valmentajanaan oli tällöin Yhdysvaltoihin muuttanut unkarilainen huippuvalmentaja Mihály Iglói.

Vuonna 1964 hän oli vihdoin kunnossa ja teki 5 000 metrin juoksussa uuden Yhdysvaltojen ennätyksen. Seuraavaksi hän rikkoi 29. elokuuta kahden mailin juoksun maailmanennätyksen ajalla 8.26,4. Hän selvisi helposti Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen Tokion olympialaisiin. Olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailussa Ranskan Michel Jazy näytti voittavan kilpailun, mutta hän hiipui loppusuoralla ja Schul onnistui ohittamaan hänet. Schulin voittoaika kilpailussa oli 13.48,8. Olympialaisten jälkeen Schul voitti vielä 1965 Yhdysvaltojen mestaruuden kolmen mailin juoksussa, mutta hän ei enää koskaan saavuttanut vuoden 1964 tasoaan.

Urheilu-uransa jälkeen Schul on toiminut yleisurheiluvalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 269. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

  

Miesten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1912: Hannes Kolehmainen |
1920: Joseph Guillemot |
1924: Paavo Nurmi |
1928: Ville Ritola |
1932: Lauri Lehtinen |
1936: Gunnar Höckert |
1948: Gaston Reiff |
1952: Emil Zátopek |
1956: Vladimir Kuts |
1960: Murray Halberg |
1964: Robert Schul |
1968: Mohamed Gammoudi |
1972: Lasse Virén |
1976: Lasse Virén |
1980: Miruts Yifter |
1984: Sa’id Awita |
1988: John Ngugi |
1992: Dieter Baumann |
1996: Vénuste Niyongabo |
2000: Millon Wolde |
2004: Hicham el-Guerrouj |
2008: Kenenisa Bekele |
2012: Mohamed Farah |
2016: Mohamed Farah |
2020: Joshua Cheptegei |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Robert Salomon Savander** (5. syyskuuta 1833 Jaakkimavaara – 14. toukokuuta 1901 Mikkeli) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Savanderin vanhemmat olivat kruununvouti Per Gerhard Savander ja Johanna Cedervaller ja puoliso vuodesta 1861 Matilda Ahrenberg. Savander tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1846 ja määrättiin sieltä 1854 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 1. krenatööritykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1856 ja komennettiin 1857 palvelukseen Haminan kadettikouluun merkittynä kenttätykistön upseeriluetteloihin. Savander toimi 1857–1859 kadettikoulussa kertaajana ja 1860–1880 muun muassa kalligrafian, piirustuksen ja käytännöllisen rekonstruoinnin opettajana. Hän oli 1860–1861 myös luokantarkastajan apulainen ja 1870–1880 voimistelunopettaja sekä 1860–1870 kadettikouluun valmistavan koulun johtaja, taloudenhoitaja ja matematiikan opettaja.

Savander vakinaistettiin opettajan virkaan 1861 ja ylennettiin alikapteeniksi 1867 ja kapteeniksi 1868. Vuonna 1871 hänet siirrettiin Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallituksen alaisuuteen. Savander ylennettiin everstiluutnantiksi 1872 ja everstiksi 1875. Eron sotapalveluksesta hän sai 1880 kenraalimajurina, mutta toimi vielä sen jälkeen 1880–1894 Mikkelin läänin sotakomissaarina. Savander vaikutti sekä Haminassa että Mikkelissä hallinto- ja kulttuurielämään. Haminassa hän kuului kaupunginvaltuustoon, opetti voimistelua tyttökoulussa ja toimi Suomen Yhdyspankin Haminan konttorin edustajana. Hän johti ns. Työkotia, jonka merkitys korostui suurina nälkävuosina 1867–1868. Mikkelissä Savander oli 1882–1885 kaupunginhallituksen jäsen ja toimi 1882–1888 Mikkelin anniskelu- ja myyntiosakeyhtiön johtajana. Hänet valittiin vuoden 1899 suureen lähetystöön Mikkelin edustajana, mutta hän siirsi valtakirjalla tehtävän Juho Jalkaselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert Salomon Savander *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 18.4.2020)
2. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 308. WSOY, 1999.
**Verikaasuanalyysi** on kliinisen kemian mittausmenetelmä, jolla määritetään verinäytteen happiosapaine (pO2) ja hiilidioksidiosapaine (pCO2) sekä happamuus (pH), emästase (BE, engl. *base excess*), bikarbonaatti (HCO3) ja standardibikarbonaatti (SBC tai HCO3-St). Verikaasuanalyysiä kutsutaan usein myös nimellä *Astrup* nykyistä elektroditekniikkaa edeltäneen reaktiointerpolointitekniikan kehittäjän Poul Astrupin mukaan.

Verinäyte otetaan ilmatiiviisti heparinisoituun ruiskuun (esim. kalsium-titrattu litium-hepariiniruisku) yleensä valtimosta (aB-VeKaas), mutta harvemmin myös ihopistona (cB-VeKaas) tai laskimosta (vB-VeKaas). Näyte analysoidaan 10 minuutin kuluessa ilman jäähdytystä tai 30 minuutin kuluessa 0–6°C:ssa säilyttämisen jälkeen. Kaasujen ja happamuuden mittaaminen perustuu sähkökemiallisiin elektrodeihin ja muut suureet arvioidaan näistä laskennallisesti. Laskentaan tarvittava hemoglobiinipitoisuus mitataan spektrofotometrialla.

Verikaasuanalyysiä käytetään hengityksen ja happoemästasapainon häiriöiden diagnostiikkaan ja seurantaan. Normaali valtimoveren happiosapaine on yli 11 kPa, lievä hypoksemia 11–8 kPa, keskivaikea hypoksemia 8–6 kPa ja vaikea hypoksemia alle 6 kPa. Normaali valtimoveren hiilidioksidiosapaine on 4,5–6 kPa, lievä hyperkapnia 6,1–6,6 kPa, keskivaikea hyperkapnia 6,7–8 kPa ja vaikea hyperkapnia yli 8 kPa. Akuutissa hengitysvajauksessa on vähintään keskivaikea hypoksemia ja hyperkapnia. Asidoosi (pH alle 7,35) voi syntyä aineenvaihdunnallisesti (metabolisesti), jolloin emäsylimäärä pienenee (BE alle -2,5) ja hengityksen (respiratorisen) kompensaation jälkeen hiilidioksidiosapaine pienenee, tai asidoosi voi syntyä respiratorisesti, jolloin hiilidioksidiosapaine suurenee ja kompensaation jälkeen emäsylimäärä suurenee (BE yli +2,5). Vastaavasti, alkaloosi (pH yli 7,45) voi syntyä metabolisesti, jolloin emäsylimäärä kasvaa (BE yli +2,5) ja respiratorisen kompensaation jälkeen hiilidioksidiosapaine kasvaa, tai alkaloosi voi syntyä respiratorisesti, jolloin hiilidioksidiosapaine laskee ja kompensaation jälkeen emäsylimäärä laskee (BE alle -2,5).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markus Lyyra: "Verikaasuanalyysi ja happo-emästasapainon tutkiminen", *Lääkärin käsikirja*. Kustannus Oy Duodecim, 2018 (tarkastettu). Teoksen verkkoversio (viitattu 13.12.2020).
2. 1 2  HUSLAB: Verikaasuanalyysi (pO2, pCO2, pH ja laskenta), valtimoverestä *13.12.2020 (päivitetty)*. Viitattu 13.12.2020. Suomi
3. ↑  J. Kofstad: 100 years of blood gas and acid base analysis in clinical medicine *2012*. Viitattu 13.12.2020. Englanti
**Sallan kirkko** on Sallan seurakunnan kirkko. Vuonna 1950 valmistuneen kirkon ovat suunnitelleet Eero Eerikäinen ja Osmo Sipari. Kirkon rakentamiseksi järjestettiin vuonna 1947 arkkitehtikilpailu, jonka voittaneet arkkitehtiylioppilaat Eerikäinen ja Sipari pitivät suunnittelussaan esikuvana perinteisen suomalaisen kivikirkon ja erillisten kellotapuleiden muotoa. Rakennusmateriaalit ovat moderneja: kirkkosalin katto on valettu betonista betonisten kaarien varaan. Jyrkässä katossa on paanukate. Kirkko edustaa Lapin jälleenrakennusta ja se kuuluu kansainvälisen modernin arkkitehtuurin suojelu- ja tutkimusjärjestön Docomomon merkittävien arkkitehtuuri- ja ympäristökohteiden valikoimaan. Kirkko kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Sallan ensimmäinen kirkko, Kuolajärvellä sijainnut, vuonna 1838 valmistunut Carl Ludvig Engelin suunnittelema kirkko tuhoutui talvisodassa. Koska Kuolajärven kylä jäi Pariisin rauhassa luovutetulle alueelle, uusi kirkko rakennettiin Sallan uudeksi kuntakeskukseksi muodostuneelle entiselle Märkäjärvelle.

Tanskan luterilaiset seurakunnat kustansivat uuden kirkon rakentamisen: tanskalaiset halusivat osoittaa kiitollisuuttaan siitä, että heidän kirkkonsa eivät tuhoutuneet sodassa ja panivat pystyyn rahankeräyksen. Keräysvaroilla ostetut ruokatarvikkeet myytiin Suomessa voitolla niin, että keräyssumma yli kymmenkertaistui.

Alttarilla on Aimo Tukiaisen tekemä pronssinen korkokuva, joka kuvaa Matteuksen evankeliumin kohtaa "Tulkaa minun tyköni kaikki työtätekeväiset ja raskautetut, niin minä annan teille levon". Tukiainen on tehnyt myös kirkkopihan graniittisen sankarimuistomerkin "Hauta Etulinjassa".

Kirkossa on tilaa 600 henkilölle. Kirkon vieressä olevan siereisen seurakuntatalon on suunnitellut Matti Leiber. Se valmistui 1980.

Lähteet
-------

1. ↑  Valikoima: Sallan kirkko Docomomo Suomi Finland ry.  Arkistoitu 13.11.2014. Viitattu 15.7.2014.
2. 1 2 3  Sallan kirkko *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 15.7.2014.
3. ↑  Sallan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  8.4.2011. Museovirasto. Viitattu 15.7.2014.
4. ↑  Sallan kirkko Matkalle Sallaan ry. Viitattu 22.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkko Sallan seurakunnan www-sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Anni Albers** (o.s. *Annelise Fleischmann*, 12. kesäkuuta 1899 Berliini – 9. toukokuuta 1994 New Haven, Connecticut) oli saksalaissyntyinen Yhdysvalloissa uransa tehnyt tekstiilitaiteilija, jota pidetään yhtenä alan merkittävimmistä uudistajista 1900-luvulla.

Annelise Fleischmann syntyi varakkaaseen juutalaiskotiin Berliinissä. Isä oli huonekalutehtailija ja äiti Ullsteinin kustantajasukua. Tytär olisi halunnut kouluttautua taidemaalariksi Oskar Kokoschkan opissa, mutta sitä ei katsottu hyvän perheen tyttärelle sopivaksi. Hänet lähetettiin 1922 Bauhaus-oppilaitokseen, jossa hän opiskeli koulun ainoaa naisille sallittua alaa, kudontaa. Vuonna 1925 hän avioitui opettajansa, taidemaalari ja väriteoreetikko Josef Albersin kanssa. Natsien suljettua Bauhausin 1933 arkkitehti Philip Johnson kutsui Albersit Yhdysvaltoihin, Pohjois-Carolinassa toimineeseen kokeelliseen Black Mountain College -taidekouluun. Kun Josef Albers kutsuttiin 1950 Yalen yliopiston professoriksi, perhe muutti Connecticutin New Haveniin, jossa he asuivat loppuelämänsä.

Anni Albers oli vuonna 1949 ensimmäinen tekstiilitaiteilija, jonka New Yorkin Museum of Modern Art kutsui pitämään näyttelyä elämäntyöstään. Toinen suuri näyttely oli syksyllä 1985 Washington D.C.:ssä Smithsonian American Art Museumin Renwick Galleryssa. Hänen 1960-luvun suurten monumentaaliteostensa tunnetuin on *Polttouhrien muistomerkki* New Yorkin juutalaismuseossa. Hänen suunnittelemia kankaita valmistivat monet maailman johtavat tekstiiliyritykset.

70-vuotiaana Anni Albers siirtyi tekstiilistä taidegrafiikan pariin ja teki kineettistä taidetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maunula, Leena: Taiteilija Anni Albers. Modernin tekstiilitaiteen uudistaja.  *Helsingin Sanomat*, 20.5.1994, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2  Maunula, Leena: Tekstiilitaiteen äitihahmo vastoin tahtoaan.  *Helsingin Sanomat*, 22.9.1985, s. 20. Näköislehden aukeama (tilaajille).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* New Zealand Artists
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Anni Hämäläinen 1930-luvun alussa.
**Anni Vilhelmiina Hämäläinen** (12. joulukuuta 1898 Hirvensalmi – 16. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän työskenteli näyttelijänä muun muassa Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja luotsasi Riihimäen Näyttämöä sen alkutaipaleella. Lisäksi hän tulkitsi sivuosia kuudessatoissa suomalaisessa elokuvassa vuosina 1928–1972, muun muassa menestyselokuvissa *Juurakon Hulda* ja *Kulkurin valssi*.

Elämä ja ura
------------

Anni Hämäläinen syntyi eteläsavolaisessa Hirvensalmen kunnassa maanviljelijä Antti Hämäläisen ja Vilhelmiina Kuitusen perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1918. Teatteriuransa Anni Hämäläinen aloitti harjoittelijana Viipurin Näyttämöllä vuonna 1922. Hän siirtyi näyttelijäksi Viipurin Työväen Teatteriin 1923. Kahta Viipurin vuotta seurasi pitkähkö kausi Tampereen Teatterissa 1925–1934. Tuolloin hän näytteli muun muassa *Anna Liisan* nimiosan.

Hämäläisen teatteriura jatkui näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1934–1940. Vuosina 1940–1947 hän teki kiertueita ja teatterivierailuja. Neljännesvuosisadan mittaista näyttelijänuraa seurasi teatterinjohtajan pesti Riihimäen Näyttämöllä 1947–1953. Vuonna 1953 Hämäläinen kiinnitettiin 1948 perustetun Seuranäyttämöliiton vakinaiseksi ohjaajaksi.

Hämäläisen näyttämötehtäviä olivat muun muassa *Sylvi*, Elina (kappaleessa *Elinan surma*), Inken Peters (*Ennen auringonlaskua*), Ella Downey (*Neekeri*), Conny-täti (*Juurakon Hulda*) ja Sadie (*Sade*).

Anni Hämäläisen elokuvaura alkoi vuonna 1928 mykkäelokuvassa *Lumisten metsien mies*. Hänen aktiivisin valkokangasuransa kesti vuodesta 1937 vuoteen 1943, jolloin hän tulkitsi muun muassa Fredrika Runebergin osan elokuvassa *Runon kuningas ja muuttolintu*. Valentin Vaalan *Juurakon Huldassa* hän näytteli teatterista tutun Conny-tädin roolin. Hämäläisen viimeinen elokuvarooli oli Miili-täti Matti Kassilan värielokuvassa *Haluan rakastaa Peter* vuonna 1972.

Filmografia
-----------

* Lumisten metsien mies (1928)
* Juurakon Hulda (1937)
* Niskavuoren naiset (1938)
* Pikku pelimanni (1939)
* Herrat ovat herkkäuskoisia (1939)
* Hätävara (1939)
* Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
* Oi, kallis Suomenmaa (1940)
* Suomisen perhe (1941)
* Kulkurin valssi (1941)
* Uuteen elämään (1942)
* Tuomari Martta (1943)
* Kultainen kynttilänjalka (1946)
* Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)
* Lakeuksien lukko (1951)
* Haluan rakastaa Peter (1972)

Lähteet
-------

* Teatterin maailma 1950, Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1950
* Teatterin maailma 1965, Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1965
* Elonet

### Viitteet

1. ↑  Teatterin maailma 1950, s. 164
2. 1 2 3  Teatterin maailma 1965, s. 179
3. ↑  Anni Hämäläinen Teatterimuseo.fi. Viitattu 5.8.2015.
4. ↑  Teatterin maailma 1965, s. 32–33

Aiheesta muualla
----------------

* Riihimaenteatteri.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Anni Hämäläinen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo sairaalalaivasta. Britannian kuninkaallisen laivaston aluksista katso HMS Centaur.*

**AHS Centaur** (engl. *Australian Hospital Ship, AHS*) oli toisessa maailmansodassa rahtialuksesta vuoden 1943 alussa muutettu australialainen sairaalalaiva, jonka Japanin laivaston sukellusvene upotti 14. toukokuuta 1943 torpedoimalla. Aluksella olleista 332 ihmisestä 64 selvisi hengissä. Aluksessa oli ollut sairaalan merkit.

Historiaa
---------

*SS Centaur* pelasti marraskuussa 1941 Saksan laivaston kaapparin *Kormoranin*, joka oli uponnut taistelussa upottamansa Australian laivaston risteilijän *HMAS Sydneyn* kanssa, eloonjääneitä merestä.

Alus muutettiin vuoden 1943 alussa Sydneyssä sairaalalaivaksi. Se lähti aamulla 12. toukokuuta miehistöllä ja normaalilla henkilökunnalla ja materiaalilla varustettuna (2/12th Field Ambulance), mutta ilman potilaita. Alukseen osui 14. toukokuuta noin kello neljä aamulla 50 merimailia Brisbanesta itäkoilliseen Japanin laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo ilman ennakkovaroitusta. Aluksella olleista 332 hengestä pelastui ainoastaan 64, jotka olivat pelastusveneissä 35 tuntia ennen pelastamistaan. Pelastuneiden joukossa oli ainoastaan yksi nainen, joka palkittiin toimistaan pelastuneiden keskuudessa Yrjönmitalilla.

Hylyn löytyminen
----------------

Alus löydettiin joulukuussa 2009 noin kahden kilometrin syvyydestä Queenslandin edustalta Australian itärannikolta. Sen upottaneen sukellusveneen tunnus *I-177* (toukokuuhun 1942 saakka *I-77*) selvisi 1970-luvun alussa. Sukellusvene upposi syksyllä 1944 sen taisteltua Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjän kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Japanilaisten upottama sairaalalaiva löytyi Australian rannikolta Yle.fi. Viitattu 20.12.2009.
2. 1 2  Australian War Memorial - AHS Centaur
3. ↑  Crew finds Centaur shipwreck - Australian Broadcasting Corporation
Badwater Basin
Näkymä Badwaterista.
**Badwater** on Kuolemanlaaksossa Death Valleyn kansallispuistossa Inyon piirikunnassa Kaliforniassa sijaitseva sisäinen valuma-alue. Alue sijaitsee 86 metriä merenpinnan alapuolella ja se on Pohjois-Amerikan matalin kohta. Yhdysvaltain korkein vuori Alaskan ulkopuolella, 4 421 metriä korkea Mount Whitney sijaitsee 122 kilometriä Badwaterista länteen.

Alue koostuu pienestä aavikkojärvestä, johon vesi virtaa alueella sijaitsevista lähteistä. Järven vesi on hyvin suolapitoista mikä tekee siitä juomakelvottoman. Alueen nimi *Badwater* tulee järven "huonosta vedestä". Järvessä elää vesihyönteisiä.

Järven vieressä vuoroittain tapahtuva jäätyminen ja sulaminen sekä haihtuminen aiheuttavat suolan kiteytymisen kuusikulmaisiin hunajakennoa muistuttaviin muotoihin.

Suolatasangot ovat vaarallisia, sillä niiden alapuolella sijaitsee upottava mutakerros. Tämän takia alueen matalinta paikkaa ei ole merkitty kyltillä vaan merkki sijaitsee järven luona.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Badwater**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Badwater Basin
Beakjeongia esittävä näyttelijä.
**Baekjeongit** (kor. 백정, *Baekjeong*, hanja 白丁, McCune-Reischauer *paekchǒng*) olivat korealainen kastittomien yhteiskuntaluokka, joka muodostui tiettyjen ammattiryhmien jäsenistä, kuten nahkureista ja lihakauppaista. Virallinen syrjintä lopetettiin 1800-luvun loppupuoliskolla, mutta epäluuloja baekjeongeja kohtaan esiintyy joissain tilanteissa edelleen. 

Burakulaiset muodostavat hyvin saman kaltaisen yhteiskuntaluokan Japanissa.

Piirteet
--------

Baekjeongit muodostivat kastittomien luokan korealaisessa yhteiskunnassa. Ryhmänä he eivät ole niinkään oma etninen ryhmänsä, vaan pikemminkin ammattikuntaryhmä. Esimerkiksi fyysisesti he eivät poikkea muusta väestöstä. Heille on tosin historian saatossa muodostunut joitakin etnisille ryhmille tyypillisiä piirteitä. Baekjeongit olivat esimerkiksi nylkyreitä, nahkureita ja lihakauppiaita. Baekjeongien ammatteja pidettiin eri syistä "epäpuhtaina" ja he kohtasivat halveksuntaa muilta yhteiskuntaluokilta. Esimerkiksi avioliitot beakjeongien ja muiden yhteiskuntaluokkien jäsenten välillä olivat harvinaisia. Ammatinharjoittajina he olivat kuitenkin tarpeellisia ja heillä oli omien alojensa monopoli aina 1800-luvun jälkipuoliskolle saakka. He poikkesivat myös orjista, sillä he omistivat oman työnsä, valmistamansa tuotteet ja niistä saamansa tuoton. Nimi *baekjeong* voidaan kääntää suomeksi sivistymättömiksi tai yksinkertaiseksi väeksi.

Historia
--------

Beakjeongit muistuttavat historialtaan ja monilta piirteiltään Japanin vastaavaa burakulaisten yhteiskuntaluokkaa. Mahdollisesti molemmat ryhmät edustavat samaa hyvin vanhaa nahkurien ja nylkyrien ammattikuntaa. Korean Joseon-dynastian aikana baekjeongit valmistivat esimerkiksi satuloita ja muita nahkatuotteita. Muiden korealaisten kaltaiset ihmisoikeudet beakjeongit saivat vasta 1870-luvulla. Japanin burakulaiset olivat saaneet vastaavat oikeudet Japanissa samoihin aikoihin. Vuonna 1894 poistettiin säädös, jonka mukaan beakjeongien tuli käyttää teurastajan päähinettä. Epäluulo ja syrjintä jatkui kuitenkin pidempään. 1800-luvun loppupuoliskolla monet beakjeongit kääntyivät ulkomaalaisten tekemän lähetystyön tuloksena kristinuskoon, koska kristityt eivät hyväksyneet yhteiskuntaluokkien erottelua.

Nykyisin beakjeongit asuvat sekaisin muun väestön keskuudessa ja korealaisten asenteet ovat muuttuneet jonkin verran. Korealaisten suhtautumista beakjeongeihin voidaan pitää suopeampana, kuin japanilaisten suhtautumista burakulaisiin. Syrjintää esiintyy kuitenkin edelleen tietyissä tilanteissa ja monet baekjeongit ovatkin pyrkineet salaamaan alkuperänsä. Beakjeongien nykyisestä lukumäärästä ei ole virallisia tilastoja. Nykyisin heitä on ehkä noin 80 000. Monet beakjeongit harjoittavat edelleen vanhoja ammattejaan nylkyreinä, nahkureina, teurastajina ja lihakauppiaina. Monet ovat myös jääneet työttömiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ilmari Vesterinen, Juha Janhunen ja Tauno-Olavi Huotari: *Korea - Kolme ovea tiikerin valtakuntaan*, s. 351-355. Gaudeamus Helsinki University Press, 2000. ISBN 978-951-662-797-0.
Bruchsalin linna puutarhan puolella
Bruchsalin linna edestä kuvattuna
**Bruchsalin linna** (saks. *Schloss Bruchsal*) on linna badenwürttembergiläisessä Bruchsalin kaupungissa, Saksassa. Arkkitehtuurin barokin tyylisuuntaa edustavan linna rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispain residenssiksi vuonna 1720. Silloinen ruhtinaspiispa Hugo Damian von Schönborn vaikutti itse runsaasti suunnittelutyöhön. Linnaan jättivät jälkensä useat eri arkkitehdit, kuten Maximilian von Welsch, Balthasar Neumann ja Anselm Franz von Ritter zu Groenesteyn.

Schönbornin kuoltua valta siirtyi hänen seuraajalleen Franz Christoph von Huttenille. Von Huttenin aikana linnan sisätilat saivat osittain rokokoo-ilmeen. Von Huttenin kuoltua linna menetti huomattavan asemansa. Vuosina 1810–1832 rajakreivitär Amalie von Baden asutti linnan pohjoista osaa. Kreivittären kuoltua linnaa oli käyttivät paikallishallinto ja armeija.1920-luvulta asti linna toimi museona.

Toisen maailmansodan pommituksessa vuoden 1945 maaliskuussa Bruchsalin kaupunki ja linna kärsivät huomattavia vaurioita. Linna pommitettiin käytännössä raunioiksi. Sodan jälkeen käynnistettiin kunnostustyöt, jotka saatiin päätökseen vasta vuonna 1993. Sisätiloissa kunnostustöitä tehtiin vuoteen 2017 asti. Kunnostaminen ja uudelleenrakentaminen maksoivat noin 50 miljoonaa D-markkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bruchsal Palace *Bruchsal Palace*. Viitattu 11.7.2022.
**Brummerin talo** on Helsingin Kruununhaassa, Elefantin korttelissa osoitteessa Aleksanterinkatu 14 sijaitseva rakennus, joka toimii Helsingin pormestarin ja vuoteen 2017 asti Helsingin kaupunginjohtajan virka-asuntona. Brummerin talo sijaitsee Remanderin talon ja Balderin talon välissä. Talon rakennutti alun perin merikapteeni Kåhlman vuonna 1823 Jean Wiikin suunnitelmien mukaan. Helsingin kaupunki osti rakennuksen itselleen vuonna 1959, entisöi talon ja remontoi sen kaupunginjohtajan virka-asunnoksi vuosina 1961–1962.

Brummerin talon tontti on ollut olemassa jo 1600-luvulla, ja talon kellari on osittain tältä ajalta. Kåhlmanin jälkeen talon omisti taiteenharrastaja H. J. Falkman, joka perusti siihen viinatehtaan. Nimensä rakennus on saanut hovineuvos Carl Brummerin mukaan. Hänen omistuskaudellaan Falkmanin poika, taidemaalari Severin Falkman, rakennutti pihan puolelle ateljeen vuonna 1887. Piharakennuksen suunnitteli Theodor Höijer. Talossa on myös kokoontunut aikoinaan muun muassa Lauantaiseura, ja marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim asui siellä lyhyen aikaa valtionhoitajakautensa päätyttyä. Tasavallan presidentti Sauli Niinistöllä oli väliaikaiset työtilat Brummerin talossa Presidentinlinnan remontin ajan vuosina 2013–2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaija Ollila & Kirsti Torppari: *Puhvelista Punatulkkuun: Helsingin vanhoja kortteleita*, s. 14–15. Helsingin Sanomat, 1975. ISBN 951-9134-69-7.
2. ↑  Järvenpää, Eeva: Kauppiaat rakensivat talonsa Elefantin kortteliin *Helsingin Sanomat*.  13.8.2005.  Arkistoitu 6.10.2015.
3. ↑  Presidentinlinnan peruskorjaus 2013-2014  21.2.2013. Tasavallan presidentin kanslia. Viitattu 30.5.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Brummerin talosta (Aleksanterinkatu 14) Korttelit.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Bruchsal** on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä pohjoiseen Karlsruhen kaupungista ja kuuluu Karlsruhen piirikuntaan sekä hallintopiiriin. Kesäkuun 2022 lopussa Bruchsalin asukasluku oli 46 206. Kaupungin pinta-ala on 93,02 neliökilometriä ja asukastiheys 497 as./km². Asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1955.

Historia
--------

Varhaisin maininta Bruchsalista virallisissa asiakirjoissa sijoittuu vuoden 976 tienoille. Vuonna 1056 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik III lahjoitti asutuksen Speyerin piispalle. Se pysyi osana Speyerin hiippakuntaa vuoden 1802 sekularisaatioon asti. Vuonna 1248 Bruchsaliin viitattiin ensimmäisen kerran kaupunkina. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1622 Bruchsal tuhottiin täysin. Vuosina 1676 ja 1689 kaupunki joutui jälleen ranskalaisten tuhoamaksi.

1720-luvulla aloitettiin Bruchsalin linnan rakennustyöt. Linnasta rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispan residenssi, ja täten Bruchsalista tuli vaikutusvaltainen kaupunki. Vuonna 1796 ranskalaisjoukot miehittivät kaupungin. Vuoden 1802 sekularisaatiossa kaupunki menetti vaikutusvaltaisen asemansa. Vuonna 1841 valmistui Bruchsalin, Heidelbergin ja Karlsruhen yhdistävä rautatie. Kaupunki kasvoi teollistumisen myötä.

Vuoden 1945 maaliskuun ensimmäisenä päivänä liittoutuneet pommittivat Bruchsalia. Kaupunki tuhottiin raunioiksi. Vuonna 1956 Bruchsalille myönnettiin niin kutsutun suuren piirikaupungin (saks. *Große Kreisstadt*) status kaupungin asukasluvun ylittäessä 20 000 rajan. Vuosina 1971–1974 viisi naapurikuntaa liitettiin Bruchsalin kaupunkiin. Vuonna 1973 Bruchsalin piirikunta liitettiin osaksi Karlsruhen piirikuntaa, ja täten Bruchsal menetti asemansa piirikaupunkina.

Nähtävyyksiä
------------

* Bruchsalin linna, 1720-luvulla rakentamaan aloitettu Speyerin ruhtinaspiispain linna
* Peterskirche, 1700-luvulla rakennettu kirkkorakennus
* Martin-Luther-Kirche, kaupungin evankelis-luterilainen pääkirkko
* Kaupunginpuutarhat

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 9) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 12.5.2023. (saksaksi)
2. ↑  Bruchsal Palace (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bruchsal**.
* Kaupungin viralliset sivut (saksaksi)
**Hydraulis-talo** (*Hydraulis-sektori*) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Dionin kaupungissa Kreikassa. Rakennuksen rauniot sijaitsevat Dionin arkeologisella alueella nykyisen Díon kylän lähellä Dío-Ólympoksen kunnassa.

Rakennuksesta löydetyt vesiurut. Díon arkeologinen museo.
Hydraulis-talo rakennettiin roomalaisella kaudella, alun perin 100- tai 200-luvulla jaa. Se on ollut käytössä vielä 300–400-luvuilla, koska siihen on tuolloin tehty muutoksia. Rakennuksen keskiössä oli peristyylipiha. Sen ympärillä oli suuri joukko muita huoneita, jotka oli ryhmitelty kahteen tasoon. Niitä yhdisti tiilinen portaikko. Pihan länsipuolella eli pääkadun puolella oli katettu pylväskäytävä.

Rakennus on saanut nimensä siitä, että sen raunioista on löydetty vanhimmat tunnetut vesiurut (*hydraulis*). Ne on ajoitettu ensimmäiselle vuosisadalle jaa. Urut oli tehty pronssista ja niiden korkeus oli 1,2 metriä ja leveys 0,7 metriä. Uruissa oli kaksi ryhmää eri pituisia urkupillejä: 24 pillin halkaisija oli noin 1,8 senttiä ja 16 pillin halkaisija noin 0,9 senttiä. Urut löytyivät rakennuskokonaisuuden itäosasta.

Lisäksi rakennuksesta on löydetty paljon muita pronssiesineitä, kuten astioita, lamppuja ja lääketieteellisiä instrumentteja. Ne, samoin kuin urut, on oletettavasti tuotu korjattavaksi rakennuksessa toimineeseen työpajaan. Urut ja muut löydökset ovat nykyisin Díon arkeologisessa museossa.

Rakennuksen koillispuolella sijaitsee niin kutsuttu Dionysoksen talo ja eteläpuolella Praetorium.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Dionin esittely (Flash) (Dionin arkeologisen puiston verkkosivut) *Δίον Αρχαιολογικό Πάρκο*. Viitattu 13.3.2017.
2. 1 2 3 4  Hydraulis sector (Opastaulu) Dionin arkeologinen alue. Viitattu 13.3.2017.
**Vesi ympäristössä** 



Vettä tutkivat tieteet 

Hydrobiologia  
Limnologia  
Meritiede

Aiheeseen liittyvää 

Hulevesi  
Rehevöityminen  
Sedimentti  
Valuma-alue  
Vesimuodostuma  
Vesistö

Joet ja järvet 

Joen uoma  
Järvityyppi  
Koski  
Suisto  
Suolajärvi

Meret 

El Niño  
Merivirta  
Trooppinen hirmumyrsky  

n • k • m

**Hydrobiologia** on tieteenala, joka tutkii vesieliöitä, vesien eliöyhteisöjä ja niiden vuorovaikutuksia elinympäristönsä kanssa. Hydrobiologiaa tukevia tieteitä ovat muun muassa fysiikka, kemia, geologia, ekologia ja taksonomia. Hydrobiologian sisartieteitä ovat limnologia ja meritiede.

Hydrobiologian yleisiä tutkimusaiheita ovat etenkin rehevöitymisen, happamoitumisen, maankäytön ja ruskettumisen vaikutukset vesiekosysteemeissä. Vaikutuksia vesiekosysteemeissä kuvaavat mm. eliöyhteisöjen koon ja lajiston muutokset, jotka ovat kytköksissä vesistön fysikaalis-kemiallisiin ominaisuuksiin kuten ravinnepitoisuuksiin ja järven viipymään. Tärkeimpinä vesistöihin vaikuttavista ravinteista pidetään fosforia ja typpeä.

Hydrobiologian tavallisimpia tutkimuskohteita ovat kasvi- ja eläinplanktonin lisäksi erilaiset pohjaeläimet, kalat, mikrobit ja vesikasvit. Vesien eliöstöt on jaettu kuuteen ryhmään, joiden lisäksi on määritelty trpton, joka on kuollutta eliöperäistä ainesta. Tämä luokittelu koskee erityisesti merieliöitä. Eliöiden ryhmät ovat plankton eli keijusto, pleuston, johon kuuluvat veden pinnan eliöstö, neuston, johon kuuluvat veden pinnan alla ajelehtivat eliöt, nekton, johon kuuluvat aktiivisesti liikkuvat eläimet, benthos, johon kuuluvat pohjakerrostumissa tai pohjan lähellä elävät eliöt sekä perifyton, johon kuuluvat pohjaan kiinnittyvät eliöt.

Huomioita
---------

1. 1 2  Tieto on luettu englanninkielisestä artikkelista en:Hydrobiology.

Lähteet
-------

1. ↑  Eloranta, Wetzel, Seppänen: Vesiekosysteemin rakenne ja toiminta *7. luento*. WayPackMachine.  Arkistoitu 26.3.2007. Viitattu 21.4.2023.
2. ↑  Neuston Britannica. Viitattu 13.6.2023.

Biologia

|  |  |
| --- | --- |
| Osa-alueita | 
* Aerobiologia
* Anatomia
* Astrobiologia
* Biokemia
* Ekologia
* Eliömaantiede
* Eläintiede
* Etologia
* Evoluutiobiologia
* Fysiologia
* Genomiikka
* Hydrobiologia
* Iktyologia
* Kasvipatologia
* Kasvitiede
* Kehitysbiologia
* Kudosoppi
* Meribiologia
* Mikrobiologia
* Molekyylibiologia
* Muoto-oppi
* Neurotiede
* Paleontologia
* Parasitologia
* Perinnöllisyystiede
* Sienitiede
* Solubiologia
* Systematiikka
* Taksonomia
* Toksikologia

 |
| Käsitteitä | 
* abioottinen
* aineenvaihdunta
* biodiversiteetti
* biomi
* biotooppi
* biosfääri
* DNA
* ekologinen lokero
* ekosysteemi
* eliöyhteisö
* evoluutio
* kelpoisuus
* lisääntyminen
* luonnonvalinta
* populaatio
* ravinto
* sukkessio
* uhanalaisuusluokitus
* yhteyttäminen
* pääjakso
* kaari

 |
| Aiheeseen liittyvää | biologian filosofia |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hydrobiology
**Hydroksipivaldehydi** (C5H10O2) on alifaattinen aldoleihin eli hydroksialdehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa muun muassa polymeerejä ja lääkeaineita.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa hydroksipivaldehydi on värittömiä kiteistä. Nestemäisenä yhdiste dimeroituu helposti 1,3-dioksaanijohdannaiseksi.

Hydroksipivaldehydiä valmistetaan formaldehydin ja isobutyraldehydin välisellä aldoliadditiolla. Katalyyttinä reaktiossa voidaan käyttää alkali- tai maa-alkalimetallien hydroksideja tai karbonaatteja, tertiäärisiä amiineja tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Hydroksipivaldehydi erotetaan uuttamalla dibutyylieetterin avulla. Suuri osa muodostetusta hydroksipivaldehydistä pelkistetään polymeerien valmistuksessa käytettäväksi neopentyyliglykoliksi. Pelkistys voidaan suorittaa käyttämällä formaldehydiä, jolloin kyseessä on Cannizzaro-reaktio tai vedyttämällä käyttäen katalyyttinä koboltti-, kupari- tai nikkelisuoloja tai kromiitteja. Hydroksipivaldehydistä voidaan valmistaa lisäksi Tishchenko-reaktiolla niin ikään polymeerien valmistukseen käytettävää hydroksipivalyylihydroksipivalaattia ja lääkeaineiden valmistukseen käytettävää pantolaktonia.

Lähteet
-------

1. ↑  3-Hydroxy-2,2-dimethylpropanal – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.10.2017.
2. 1 2  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–308. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.10.2017). (englanniksi)
3. ↑  Physical properties: 3-Hydroxy-2,2-dimethylpropionaldehyde NLM Viitattu 13.10.2017
4. 1 2  Christian Kohlpaintner, Markus Schulte, Jürgen Falbe, Peter Lappe, Jürgen Weber & Guido D. Frey: *Aldehydes, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 13.10.2017.
5. ↑  Peter Werle, Marcus Morawietz, Stefan Lundmark, Kent Sörensen, Esko Karvinen & Juha Lehtonen: *Alcohols, Polyhydric, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Viitattu 13.10.2017.
6. ↑  Klaus Weissermel, Hans-Jürgen Arpe: *Industrial organic chemistry*, s. 214–215. Wiley-VCH, 2003. ISBN 978-3-527-30578-0. (englanniksi)
**Charley Crockett**, alias **Lil G.L.**, (s. 1984) on yhdysvaltalainen muusikko.

Crockett syntyi San Benitossa Texasissa ja asui yksinhuoltajaäidin ja isoäidin kanssa asuntovaunussa Los Fresnosissa. Hänen äitinsä lauloi vapaa-aikanaan bluesia, setä oli kiinnostunut New Orleansin vaskipuhallinorkestereista. Murrosiässä hän muutti äitinsä kanssa Dallasiin. Ennen aikuisikää Crockett aloitti katusoittajana New Orleansissa. Vuonna 2009 hän muutti New Yorkiin jatkaen katusoittajana ja oli mukana Trainrobbers-yhtyeessä, josta erosi ennen kuin yhtye levytti.

Dallasissa hän julkaisi esikoisalbumin *A Stolen Jewel* (2015), josta Dallas Observer Music Awards myönsi hänelle Best Blues Act -tunnustuksen. Vuonna 2016 ilmestyi country-painotteinen *In the Night*. Samana vuonna hän perusti oman levymerkin Son of Davy.

*Lil G.L.'s Honky Tonk Jubilee* (2017) sisältää tunnettuja ja unohdettuja klassikkosävelmiä. Albumin *The Valley* (2019) nimikappale on Crockettin epävirallinen elämäkerta.

Crocketille tehtiin sydänleikkaus synnynnäisen sydänvian takia tammikuussa 2019. Kesäkuussa 2019 hän esiintyi *Grand Ole Opryssa*. Hän on Davy Crockettin suora jälkeläinen.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *A Stolen Jewel* (2015)
* *In the Night* (2016)
* *Lil G.L.'s Honky Tonk Jubilee* (kokoelma countryklassikoita, 2017)
* *Lonesome as a Shadow* (2018)
* *Lil G.L.'s Blue Bonanza* (2018)
* *The Valley (And Other Biographical Tunes)* (2019)

Lähteet
-------

* *The Austin Chroniclen* artikkeli

### Viitteet

1. 1 2   *charleycrockett.com*. Viitattu 7.7.2020
2. 1 2   *austinchronicle.com*. Viitattu 6.7.2020
3. 1 2 3 4   *texasmonthly.com*. Viitattu 6.7.2020
4. 1 2   *allmusic.com*. Viitattu 6.7.2020
5. 1 2   *gardenandgun.com*. Viitattu 6.7.2020
6. ↑   *dallasobserver.com*. Viitattu 6.7.2020
7. ↑   *texasmonthly.com*. Viitattu 7.7.2020



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |