recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aleksandr Zatsepin
**Aleksandr Sergejevitš Zatsepin** (ven. Алекса́ндр Серге́евич Заце́пин; s. 10. maaliskuuta 1926 Novosibirsk) on venäläinen elokuvamusiikin säveltäjä.

Zatsepin valmistui Alma-Atan konservatoriosta vuonna 1956 ja aloitti uransa elokuvamusiikin parissa Qazaqfïlmin studiolla. Hän saavutti myöhemmin suosiota erityisesti yhteistyöllään ohjaaja Leonid Gaidain kanssa. Hän sävelsi musiikin muiden muassa elokuviin *Briljanttikäsi*, *12 tuolia*, *Iivana Julma vaihtaa ammattia* ja *Kolmannen planeetan arvoitus*. Zatsepin teki yli sata laulua Leonid Derbenjovin sanoihin. Hänen laulujaan tulkitsivat muiden muassa Andrei Mironov, Juri Nikulin, Valeri Zolotuhin, Oleg Dal, Oleg Anofrijev, Tatjana Antsiferova, Aida Vedištševa, Sofija Rotaru, Žanna Roždestvenskaja ja Alla Pugatšova. Zatsepin teki musiikin myös suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistyössä tehtyyn elokuvaan *Tulitikkuja lainaamassa* (1980).

Zatsepin liittyi Neuvostoliiton säveltäjäliittoon vuonna 1956. Hän muutti vuonna 1983 Ranskaan. Zatsepin on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Venäjän kansantaiteilijan arvonimen (2003) ja neljännen luokan kunniamerkin ansioista isänmaalle (2011).

Lähteet
-------

1. 1 2  Александр Зацепин Kino-teatr.ru, viitattu 7.1.2024 (venäjäksi)
2. ↑  Александр Зацепин Culture.ru, viitattu 7.1.2024 (venäjäksi)
3. ↑  Tulitikkuja lainaamassa = Låna tändstickor = Za spitskami Finna, viitattu 7.1.2024

Aiheesta muualla
----------------

* Aleksandr Zatsepin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Vatnikin kuvan käyttöä Ukrainassa venäläisten elokuvien boikotointikampanjassa.
**Vatnik** (ven. ватник, *vatnik*; ukr. Ватник, *vatnyk*) on pejoratiivi, jolla viitataan Venäjän hallinnon viestintään kritiikittömästi luottavaan aggressiivisen, jingoistisen isänmaallisuuden kannattajaan.

Vatnik-termi on johdettu venäjän kielen vanua tarkoittavasta sanasta *vata* (ва́та) ja viittaa Puna-armeijan sotilaiden talvivarustukseen aikoinaan kuuluneen vanutakin käyttäjään. Venäjällä vatnik-termi on esiintynyt liberaalin opposition käytössä. Alun perin vatnik-termistä tuli suosittu Anton Tšadskin VKontaktessa kehittämän meemin myötä. Tšadski loi Paavo Pesusienen ulkonäöllisiä vaikutteita hyödyntävän Vatnik-kuvan vuonna 2011 kuukausia ennen duuman vaalien jälkeisten suurmielenosoitusten alkua. Tšadski lähti maanpakoon meeminsä tultua suosituksi ensin Venäjällä ja sittemmin myös Ukrainassa. Vatnik-termi yleistyi käyttöön nimenomaan visuaalisen hahmon avulla toisin kuin sitä edeltänyt termi "sovok", joka vakiintui käyttöön sanana ilman kuvitusta.

Venäjän hyökättyä täysimittaisesti Ukrainaan vuonna 2022 sana "vatnik" yleistyi kansainvälisessä käytössä yhtenä monista sanoista ja ilmauksista, jotka tulivat tunnetuiksi sodan myötä. Aiemmin vatnik-sanaa olivat käyttäneet lähinnä venäjää osaavat henkilöt. Venäjän sotatoimien puolestapuhujiin alettiin monissa kielissä viitata "vatnikeina" ja esimerkiksi miehittäjiin "örkkeinä" (engl. *orc*). Kylmän sodan aikana Neuvostoliiton aggression puolestapuhujista käytettiin englannin kielessä vastaavaa ilmausta "tankie", joka nykyaikana on pitkälti korvautunut "vatnik"-sanalla.

Venäjän hallinnon tukijat ovat esittäneet vatnik-sanan etnisiin venäläisiin halventavasti viittaavana, mutta tämä käsitys ei vastaa sanan yleistä käyttöä; tyypillisesti sanalla viitataan tietyn poliittisen suuntautumisen edustajiin, minkä lisäksi sana kehittyi etnisesti venäläisten henkilöiden parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Why propagandists are battling to redefine ‘vatnik’ Propastop 5.1.2023, viitattu 27.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2  Heikki Heiskanen, Poliittinen vitsi vei oikeuteen – Venäjällä pohditaan nyt somejakojen rangaistavuutta Yle 27.8.2018, viitattu 27.12.2023
3. 1 2 3  Eliot Borenstein, A Coat of Not Many Colors: Vatnik (Russia’s Alien Nations) NYU Jordan Center 2.5.2019, viitattu 27.12.2023 (englanniksi)
**Velho** (engl. *The Wizard of Id*) on yhdysvaltalainen strippisarjakuva, jonka Brant Parker ja Johnny Hart loivat vuonna 1964. Nykyään se ilmestyy yli tuhannessa sanomalehdessä ympäri maailmaa. Hart tunnetaan myös *Pulteri*-sarjakuvan luojana.

*Velhoa* pidetään yhtenä aikansa suosituimmista sanomalehtisarjakuvista. Sen tapahtumat sijoittuvat keskiaikaiseen kuningaskuntaan nimeltä Id, jonka nimi juontaa freudilaisen psykologian käsitteestä "id". Sarjakuvan alkukielinen nimi *The Wizard of Id* on väännös klassikkoelokuvan *Ihmemaa Oz* (1939) alkuperäisestä nimestä *The Wizard of Oz*. 

*Velho* on satiirinen sarjakuva, jonka yksinkertaisen pelkistetty tyyli tarjoaa mahdollisuuden nauttia siitä monella eri tasolla. Taustat ovat hyvin pelkistettyjä. Hahmot ovat karikatyyrimaisia tyyppejä, joilla yleensä on ristiriita ulkoisen ja sisäisen olemuksensa välillä (pituuskompleksinen kääpiökuningas, rehvasteleva mutta pelkurimainen ritari, pirttihirmumaisen vaimonsa tossun alla elävä mahtava velho). He eivät tunne lämpöä toisiaan kohtaan ja huumori kohdistuu aina johonkin henkilöistä. Ympäristönä on linna, valtaistuinsali, parveke, vartiotorni, etäinen horisontti, kaupungin aukio, vallihauta, vankikoppi, viinikellari ja joskus taistelukenttä.

*Velho* ilmestyy yhä ja se on saanut National Cartoonists Societyn parhaan huumoristripin palkinnon vuosina 1971, 1976, 1980, 1982 ja 1983. *Velhoa* on käännetty myös Kainuun murteelle: Paavo Romppaisen kainuuntama ja Egmontin kustantama albumi *Näläkämoan Noeta* julkaistiin 2001. "Noeta" kumppaneineen seikkaili myös *Kainuun Sanomissa* vuosina 2002–2010.

Albumeja
--------

* *Näläkämoan noeta*. Kirjoittanut Johnny Hart. Piirtänyt Brant Parker. Rapakon takasesta englannista kaenuuksi keäntäny Paavo Romppainen. Tampere: Egmont, 2001. ISBN 951-876-861-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Wizard of Id GoComics (englanniksi)
* The Wizard of Id. Creators Syndicate. (englanniksi)
* Toonopedia. (englanniksi)
* NCS Awards (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Kaukoranta, Heikki & Kemppinen, Jukka: *Sarjakuvat*, s. 129. Otava, 1982. ISBN 951-1-06710-9.
**Emil Danielsson** (5. syyskuuta 1997) on ruotsalainen keskipitkien ja kestävyysmatkojen juoksija. Danielssonin seura on Spårvägens FK.

Saavutukset
-----------

Danielssonilla on 5 000 metrin juoksusta Ruotsin-mestaruus 2023, kaksi Ruotsin-mestaruushopeaa (2020 ja 2022) ja kaksi pronssia (2018 ja 2021) sekä 1 500 metrin juoksusta yksi hopea (2023) ja kaksi pronssia (2019 ja 2022). Sisäratojen Ruotsin-mestaruuskilpailuista hänellä on 1 500 metriltä kulta 2023 ja hopea 2019. Hänellä on myös Ruotsin mestaruuksia pitkiltä viestimatkoilta ja maastojuoksun joukkuekilpailuista.

Danielsson karsiutui Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa alkuerissä sekä 1 500 että 3 000 metrillä. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui 1 500 metrin välierissä ja 5 000 metrin alkuerissä.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 1 500 metriä: 3.34,16 (20. elokuuta 2023)
* 3 000 metriä: 7.39,70 (2. heinäkuuta 2023)
* 5 000 metriä: 13.13,43 (18. kesäkuuta 2023)
* 10 000 metriä: 28.58,61 (14. huhtikuuta 2022)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Emil Danielsson *friidrottsstatistik.se*. Viitattu 10.8.2022.
2. 1 2  Emil Danielsson *Tilastopaja*. Viitattu 24.8.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
UCI:n päämajan sisäänkäynti Aiglessä, Sveitsissä.
**Union Cycliste Internationale** (lyhenne **UCI**, ranskaa, suom. *Kansainvälinen pyöräilyliitto*) on kansainvälinen pyöräilyn kattojärjestö. Sen päämaja sijaitsee Aiglessä, Sveitsissä.

UCI:n vastuulla on kilpailulisenssien jako pyöräilijöille sekä esimerkiksi dopingiin liittyvät kurinpidolliset toimet. UCI myös ylläpitää erilaisia ranking-listoja eri kilpailulajeissa kuten maastopyöräilyssä, maantiepyöräilyssä ja ratapyöräilyssä (niin naisille kuin miehillekin, ammattilaisille ja amatööreille).

UCI järjestää eri pyöräilylajeissa myös MM-kilpailut, joissa kilpailevat ammattilaistallien sijasta eri maat. Näiden kilpailujen voittajilla on oikeus pitää yllään erityistä sateenkaaripaitaa seuraavan vuoden ajan sekä sateenkaarikuvioista hihanauhaa uransa loppuun saakka.

Historia
--------

Union Cycliste Internationalen perustivat Belgian, Yhdysvaltojen, Ranskan, Italian ja Sveitsin kansalliset pyöräilyliitot Pariisissa 14. huhtikuuta 1900.

### Puheenjohtajat

UCI:n nykyinen puheenjohtaja on ranskalainen David Lappartient.

| Nimi | Kansalaisuus | Kausi |
| --- | --- | --- |
| Emile de Beukelaer |  Belgia | 1900–1922 |
| Léon Breton |  Ranska | 1922–1936 |
| Max Burgi |  Sveitsi | 1936–1939 |
| Alban Collignon |  Belgia | 1939–1947 |
| Achille Joinard |  Ranska | 1947–1957 |
| Adriano Rodoni |  Italia | 1958–1981 |
| Luis Puig |  Espanja | 1981–1990 |
| Hein Verbruggen |  Alankomaat | 1991–2005 |
| Pat McQuaid |  Irlanti | 2005–2013 |
| Brian Cookson |  Iso-Britannia | 2013–2017 |
| David Lappartient |  Ranska | 2017– |

UCI:n maailmancup ja ProTour
----------------------------

Vuosina 1989–2004 UCI järjesti UCI Maailmancupia, koko kauden kestävää kilpailua johon kuuluivat kaikki tärkeimmät yksipäiväiset maantiekilpailut. Vuonna 2005 tämän tilalle lanseerattiin UCI ProTour, johon otettiin mukaan myös ns. suuret ympäriajot (Italian ympäriajo, Ranskan ympäriajo ja Vuelta a España) sekä laajempi valikoima yksi- ja useampipäiväisiä maantiekilpailuja.

Maastopyöräily
--------------

Maastopyöräilyn tärkein vuosittainen kilpailu on maastopyöräilyn MM-kilpailut, joissa kilpaillaan niin normaalissa maastoajossa, alamäkiajossa kuin 4X:ssä eli Four Crossissakin.

Maastopyöräilyn maailmancup on sarjamuotoinen kilpailu, jota on järjestetty vuodesta 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  History of the UCI Union Cycliste Internationale (UCI). Viitattu 17.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Union Cycliste Internationale**.
* Viralliset kotisivut (englanniksi)
**Gerrit Anne (Gerry) Blaauw** (17. heinäkuuta 1924, Haag, Alankomaat - 21. maaliskuuta 2018) oli alankomaalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän oli yksi keskeisistä IBM System/360 -tietokoneen suunnittelijoista Fred Brooksin ja Gene Amdahlin ohella.

Blaauw sai apurahan IBM:n toimitusjohtajalta Thomas J. Watsonilta ja opiskeli Lafayette Collegessa Pennsylvaniassa sekä Harvardin yliopistossa Howard Aikenin oppilaana. Harvardissa hän työskenteli Mark III ja Mark IV -tietokoneiden parissa. Valmistuttuaan hän palasi Alankomaihin ja vuonna 1955 hän palasi Yhdysvaltoihin työskentelmään IBM:llä. Hän työskenteli IBM 7030 Stretch -koneen parissa, ja IBM:n 8000-sarjan parissa ennen sen perumista System/360:n hyväksi.

Teoksia
-------

* *Digital System Implementation* (Prentice-Hall, 1976)
* *Computer Architecture: Concepts and Facilities* (Addison-Wesley, 1997)

Lähteet
-------

1. 1 2  Gerrit Blaauw *computer.org*. Viitattu 28.12.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Gerrit A. Blaauw 1924-2018 *nae.edu*. Viitattu 28.12.2023. (englanniksi)
**Pyöräilykuntien verkosto ry** on kuntien, valtionhallinnon, yritysten ja järjestöjen välinen yhteistyöverkosto, jonka tavoitteena on pyöräilyn merkittävä lisääminen Suomessa kestävänä liikennemuotona ja arkiliikuntana, joka tuottaa hyvinvointia yksilölle, yhteiskunnalle ja ympäristölle. Verkosto edistää myös kävelyä. Toimintansa verkosto aloitti v:n 1997 alussa.

Historia
--------

Pyöräilykuntien verkosto on perustettu vuoden 1997 alussa silloisen Liikenneliitto ry:n projektina. Liikenneliiton toteutti v. 1996 Suomen ensimmäisen valtakunnallisen pyöräilyvuoden. Sen jatkotoimenpiteenä perustettiin sitten verkosto nimellä "Suomalainen Pyöräilykuntien verkosto". Jäsenmäärä oli vuoden 1997 lopussa 17 kuntaa. Aluksi jäseninä oli vain kuntia, mutta jo 1998 alettiin ottaa jäseniksi myös yrityksiä ja yhdistyksiä sekä muita organisaatioita. Ensimmäisenä liittyi jäseneksi Tielaitos. Liikenneliiton toiminnan loputtua alkuvuonna 2001 verkosto siirrettiin Suomen luonnonsuojeluliiton tiloihin sen hallinnoimaksi itsenäiseksi projektiksi. Pyöräilykuntien verkosto rekisteröitiin itsenäiseksi yhdistykseksi vuoden 2004 lopussa. Tällöin verkoston toiminta siirrettiin Kuntatalolle. Samalla TUL:n hallinnoima Suomi Pyöräilee -kampanja siirrettiin Pyöräilykuntien verkostoon sen hallinnoimaksi projektiksi. Verkostolla on ollut koko ajan yksi kokopäiväinen työntekijä, aluksi projektisihteeri ja myöhemmin toiminnanjohtaja. V. 2007 vietettynä valtakunnallisena pyöräilyvuotena oli henkilökunnan vahvuus kaksi henkeä ja v:sta 2012 alkaen erilaisen projektihankkeiden kautta noin kolme henkilöä.

Jäsenet
-------

Verkoston jäsenmäärä keväällä 2013 oli 43 kuntaa ja 21 muuta jäsentä. Viidestätoista suurimmasta kaupungista neljätoista on verkoston jäseniä. Jäsenkuntien asukasluku on n. 3.1 milj.as. Muissa jäsenissä on liikennealan suunnittelutoimistoja, pyöräilyn parissa toimivia yhdistyksiä ja pikkuyrityksiä sekä Ely-keskukset/Liikennevirasto ja Tampereen teknillinen yliopisto.

Toiminta
--------

Verkoston toiminta sisältää mm. seuraavat osa-alueet: tiedon kerääminen ja jako (Poljin–lehti, www.poljin.fi -nettisivut), liikennepoliittinen vaikuttaminen ja pyöräilyn edunvalvonta, vuorovaikutuksen lisääminen eri tahojen välillä, pyörämatkailun edistäminen ja PyöräillenSuomessa.fi-pyörämatkailusivujen ylläpito, pyöräilyn ja pyöräilykulttuurin edistäminen järjestämällä tapahtumia ja koulutustilaisuuksia, valitsemalla Vuoden pyöräilykunnan, pyöräilijän ja polkupyörän, toteuttamalla kilometrikisan sekä erilaisia hankkeita kuten Pyöräilevät ja kävelevät koulubussit –hanke. Verkosto harjoittaa myös kansainvälistä yhteistyötä mm. eurooppalaisten pyöräilynedistämisjärjestöjen kattojärjestö ECF:ssä. Toiminta rahoitetaan jäsenmaksuilla sekä opetus- ja kulttuuriministeriön ja Liikenneviraston hankeavustuksilla.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyöräilykuntien verkoston kotisivut
* PyöräillenSuomessa.fi -pyörämatkailusivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* The European Cyclists’ Federation (ECF) eurooppalaisten pyöräilynedistämisjärjestöjen kattojärjestön kotisivut
**Pekka Auvo Ilmari Saikku** (25. joulukuuta 1939 Vaasa – 28. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen professori ja lääkäri.

Saikusta tuli vuonna 1976 Helsingin yliopiston virusopin dosentti. Hän toimi sittemmin tutkimusprofessorina Kansanterveyslaitoksen Oulun osastolla ja Oulun yliopiston kliinisen mikrobiologian professorina. Keuhkoklamydian ja sepelvaltimotaudin välistä yhteyttä tutkineelle Saikulle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto vuonna 2000. Hänestä tuli Uumajan yliopiston kunniatohtori 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Brummer-Korvenkontio, Markus Puolakkainen, Mirja: Pekka Saikku 1939–2021 *Helsingin Sanomat*.  12.7.2021. Viitattu 12.7.2021.
2. 1 2  Helsingin yliopiston opettaja ja virkamiesluettelo 1918-2000 : Lääketieteellinen tiedekunta : Virologia
3. ↑  Äyräpää-palkinto keuhkoklamydian tutkijalle, MTV Uutiset 5.1.2000
4. ↑  Tutkimusprofessori Pekka Saikku, Helsingin Sanomat 21.10.1999
5. ↑  Pekka Saikku ja Krister Höckerstedt saivat suuret lääketieteen palkinnot, Helsingin Sanomat 6.1.2000

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Saikun muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
*Tämä artikkeli käsittelee Raamatun henkilöä. Japanin kaupungista kerrotaan artikkelissa Ōnan.*
**Onan** on Raamatussa esiintyvä henkilö ensimmäisen Mooseksen kirjan 38. luvussa. Onan oli Juudan toiseksi vanhin poika, jonka Jahve antoi kuolla, koska hän ei suostunut siittämään jälkeläistä leskeksi jääneelle kälylleen. Kieltäytyminen lapsen siittämisestä oli vastoin leviraattiavioliiton periaatetta, ja sillä oli suuri taloudellinen merkitys perinnönjaon kannalta Vanhan testamentin patriarkkojen aikakauden yhteisöissä.

Itsetyydytystä tarkoittava sana *onania* ja siitä johdettu verbi *onanoida* pohjautuvat Onanin nimeen, vaikka Raamattu ei kerro Onanin harrastaneen itsetyydytystä vaan keskeytettyä yhdyntää (hän "antoi siemenensä mennä maahan"). Eräät ehkäisyä vastustavat kristinuskon suunnat kuten vanhoillislestadiolaisuus opettavat, että kertomus osoittaa kaiken ehkäisyn synniksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Aapeli Saarisalo: *Raamatun sanakirja*, s. 355. Data Universum Oy, 2006. ISBN 952-5367-39-8.
2. ↑  1 Moos. 38:8–9
WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Hauen laulu*** 

**Hauen laulu** on Aaro Hellaakosken runo, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1928 runokokoelmassa *Jääpeili*. Runon aiheena on hauki, joka ihmeenomaisesti nousee järvestä kuusen latvaan laulamaan virttä ja puremaan "punaista käpyä". Arvoituksellisen ja monitulkintaisen runon on sanottu olevan Suomen 1900-luvun runouden pohdituimpia. Runo on vapaamittainen ja sijoittuu siten perinteisen mitallisen runouden ja täysin vapaarytmisen modernin runouden välimaastoon.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Kosteasta kodostaannous hauki puuhun laulamaan | "|
| **– Aaro Hellaakoski: "Hauen laulu"** |

Hellaakoski on kertonut "Hauen laulun" syntyneen eräänä elokuisena yönä Sääksmäellä hänen noustuaan "puoliunen horteessa" kirjoittamaan ylös mieleensä tulleita säkeitä. Laulava hauki oli Hellaakosken keksimä uusi kielikuva, mutta sen innoittajana lienee ollut myös Kalevalan iso hauki, jonka leukaluusta Väinämöinen teki kanteleensa ja lumosi soitollaan eläimet. "Hauen laulun" neljännessä säkeistössä runon rytmi hidastuu ja poljento muuttuu kalevalaiseksi.

"Hauen laulusta" on tehty paljon erilaisia tulkintoja. Suositun tulkinnan mukaan hauki edustaa runoilijaa ja runo kuvaa siten taiteellista luomistyötä. Kirjallisuudentutkijoista Tatu Vaaskivi on arvellut sitä Hellaakosken humoristiseksi henkilökohtaiseksi tilitykseksi runoilijuudesta, Unto Kupiaisen mukaan runossa huipentuu Hellaakosken omakuva ja "miehuuden kutsumuslaulu". Kupiaisen toisen tulkinnan mukaan runo olisikin eroottinen. Pirjo Lyytikäinen on nostanut esiin mahdollisuuden, että "Hauen laulu" olisi tarkoitettu uuden modernin runouden ohjelmanjulistukseksi. Hauen virsi vaientaa linnut, mikä voi viitata vanhan runouden korvautumiseen uudella. "Hauen laulua" on tarkasteltu myös realismia ja surrealismia sekoittavana luonnonkuvauksena. Punaisessa kävyssä on myös nähty erilaisia vertauskuvallisia merkityksiä.

Helsingin Musiikkitalon edustalle vuonna 2012 pystytetty Reijo Hukkasen suurikokoinen haukea esittävä veistos *Laulupuut* on saanut innoituksensa Hellaakosken runosta. "Hauen laulun" ovat säveltäneet lauluksi muun muassa Heikki Sarmanto, Kauko Röyhkä, Erkki Rankaviita, Markus Lampela ja Vega Välitalo.

Hauen laulu, *Jääpeili* 1928.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Laulavan hauen arvoitus Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto. Viitattu 19.12.2019.
2. 1 2  Jukka Lindfors: Aaro Hellaakoski: Hauen laulu Ylen Elävä arkisto 11.12.2008. Viitattu 19.12.2019.
3. 1 2  Hellaakoski ja uusi rytmi Koppa, Jyväskylän yliopisto 11.2.2013. Viitattu 19.12.2019.
4. 1 2 3  Uusi-Hallila, Tuula & Helttunen, Anne: *Sitaattien salat – Mitä jokaisen tulee tietää suomalaisesta kirjallisuudesta*, s. 32–33. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2016.
5. ↑  tekijähaku ’hellaakoski aaro’ Fono.fi. Viitattu 19.12.2019.
**Skyways** (aikaisemmin **Skyways Express**) oli ruotsalaisen Avia Express -lentoyhtiön markkinointinimi. Yhtiö joutui konkurssiin 22. toukokuuta 2012. Yhtiö lensi Ruotsin sisäisiä sekä Ruotsin ja Norjan välisiä lentoja. Lisäksi yhtiöllä oli reittikohteina Kööpenhamina, Riika, Vilna, Berliini ja Geneve.  Vuonna 2008 yhtiö lensi myös jonkin aikaa Helsingin ja Sundsvallin välistä reittiä.

Yhtiöllä oli aikaisemmin yksityinen pääomistaja ja SAS 25 %:n vähemmistöosakkaana. Joulukuussa 2010 yhtiö ilmoitti, että sen uudeksi omistajaksi on tullut Manswell Enterprises -niminen yhtiö.  Kysymyksessä on ukrainalaisen oligarkin Ihor Kolomoyskyin määräysvallassa oleva yhtiö, joka on rekisteröity Kyprokselle.

Laivasto
--------

Yhtiön laivasto käsittää 10 Fokker 50 -konetta.

Skywaysin lentoja operoivat vuonna 2011 Avia Expressin lisäksi tanskalainen DAT Danish Air Transport ja ukrainalainen Dniproavia.

Lähteet
-------

1. ↑  Skyways network Skyways.  Arkistoitu 27.7.2011. Viitattu 31.7.2011.
2. ↑  Skyways continues with new owners *Skyways Press Release*.  20.12.2010.  Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 31.7.2011.
3. ↑  Ukrainian oligarch takes to the sky *FT.com*.  29.7.2011. Viitattu 31.7.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Skyways (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee järveä. Segežan piirissä on myös Uikujärven taajama ja kunta.*

**Uikujärvi** (ven. Озеро Выгозеро, *Ozero Vygozero*) on suuri järvi ja Vienanmeren–Itämeren kanavan säännöstelyallas Maaselän kannaksella Segežan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.

Uikujärven pinta-ala on 1 285 km² ja sen pinta on 89 metriä meren pinnan yläpuolella. Uikujärvellä on pituutta noin 70 kilometriä ja leveyttä noin 24 kilometriä. Saaria on yhteensä 529, joiden yhteispinta-ala on 126 km². Uikujärven pääaltaasta työntyy etelään kaksi suurta lahtea. Uikujärveen laskevista joista suurimmat ovat kaakosta tuleva Ylä-Uikujoki sekä lännestä Seesjärvestä tuleva Sekehenjoki ja Ontajärvestä tuleva Ontajoki. Uikujärvi laskee Ala-Uikujokea pitkin Vienanmeren Äänislahteen Sorokan kohdalla. 

Nykyinen Uikujärvi syntyi, kun Vienanmeren ja Äänisen välisen vedenjakaja-alueen vedet padottiin Vienanmeren-Itämeren kanavan rakennustöiden yhteydessä. Sen johdosta entinen Uikujärvi ja useat pienemmät järvet sen ympäristöstä yhdistyivät yhdeksi isoksi järveksi. Vedenpinnan nousun vuoksi useita kyliä (muun muassa Koikinitsa, Tikonitsa, Haapajärvi, Vuosmosalmi ja Uikujärvi) jäi vedenpinnan alapuolelle. Järven pinta-ala ennen patoamista oli 766 km².

Uikujärven länsirannalla on Segežan kaupunki ja Vojatsun kaupunkityyppinen taajama. Lisäksi järven rannoilla on Maiguban, Polgan, Uikujärven, Vosmovaaran, Telokan, Meri-Maaselän ja Petrovo-Jamin kylät. Järvellä harjoitetaan kalastusta, joka tuottaa muun muassa lahnaa, muikkua, siikaa ja madetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Otavan iso tietosanakirja 9: TSE–VISC*, s. 446. Helsinki:Otava, 1965.
2. ↑  toim. Forsman Jaakko ym.: *Iso tietosanakirja 14*, s. 601. Helsinki: Otava, 1938.
**Harri ja dinot** (engl. *Harry and his bucket full of dinosaurs*) on kanadalais-brittiläinen piirrossarja, joka perustuu Ian Whybrowin ja Adrian Reynoldsin lastenkirjoihin. Suomessa sarjaa on esitetty YLE TV2:lla vuonna 2005.

Sarja seuraa Harrin ja hänen kuuden dinoystävänsä seikkailuita Dinomaassa, jonne hän pääsee ämpärinsä avulla. Dinomaasta löytyy kaikkea mielikuvitukseen mahtuvaa, kuten tyynyvuori, ylhäällä roikkuva paperille piirretty aurinko ja tikkaripuita. Sarjassa esiintyvät myös mm. Harrin äiti, mummo, sisko Emma sekä Harrin ystävä tummaihoinen tyttö Salli.

Tunnuslaulu
-----------

*Stegosaurus, pterosaurus, tyrannosaurus rex,*  

*scelidosaurus, apatosaurus, triceratops nyt veks!*  

*Turkka, Aada, Pete, Riki, Sesse, Sami matkaan heti!*  

*Kaikki Harrin dinosankoon rynnätkää!*  

*Dinomaa se odottaa ja Harri mukaan tulla saa.*  

*Seikkailu voi alkaa, kunhan Harri sankoon kiiruhtaa.*  

*Hyppää Harri!*

Hahmot
------

### Harri

Harri on utelias viisivuotias poika, joka kohtaa dinoystäviensä kanssa mitä hauskimpia seikkailuja. Jaksojen alussa hän yleensä kohtaa arkielämän ongelman, johon yrittää löytää ratkaisua Dinomaasta. Sinne Harri pääsee hyppäämällä taikaämpäriinsä dinojen kannustaessa ämpärin sisällä. 

### Turkka

Turkka, tyrannosaurus rex, on porukan vauhdikkain.

### Aada

Aada, stegosaurus, on arka ja asioita murehtiva.

### Pete

Pete, pterosaurus, porukan ainoana lentävänä dinona auttaa usein muita korkeutta vaativissa tehtävissä.

### Riki

Riki, triceratops, tykkää ruoasta.

### Sesse

Sesse, apatosaurus, toimii porukan jonkinlaisena äitihahmona.

### Sami

Sami, scelidosaurus, tykkää lukea, arvostaa tietoa ja antaakin usein neuvoja muille. Sillä on silmälasit.

Suomenkieliset äänet
--------------------


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Meri Nenonen  | … |  Harri
  |
|  Petri Hanttu  | … |  Riki, Sami 
  |
|  Terhi Suorlahti  | … |  Äiti, Sesse
  |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Salli
  |
|  Lassi Alhorinne  | … |  Turkka, Pohti
  |
|  Anna-Maija Kotala  | … |  Mummi, Aada
  |
|  Elena Leeve  | … |  Pete
  |
|  Antti Jaakola  | … |  Lukuisia rooleja
  |

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Sarjan lopputekstit
**Gornyin ulus** (ven. Горный улус, *Gornyi ulus*, jak. Горнай улууһа, *Gornaj uluuha*) on jakuuttivaltainen piiritason kunnallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan keskiosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Viljuiskin ja Kobjain uluseihin, idässä Namin ulusiin ja Jakutskin kaupunkipiirikuntaan, etelässä Hangalassin ja Oljokminskin uluseihin sekä lännessä Verhneviljuiskin ulusiin (piiriin).

Luonto
------

Gornyin ulus on pääasiassa ylänköä. Tammikuun keskilämpötila on ulusin länsiosassa −36 °C ja itäosassa −40 °C. Heinäkuun keskilämpötila vaihtelee +16 ja +17 °C:n välillä. Vuotuinen sademäärä on 200–250 mm. Alueen suurimaat joet ovat Sinja ja Sitte, jotka molemmat laskevat Lenaan.

Kuntajako
---------

Gornyin ulusin (piirin) hallinnollinen keskus on Berdigestjahin kylä. Piirissä on yhdeksään maalaiskuntaa (naslegia), joissa on yhteensä 16 asutuskeskusta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Atamai
* Berdigestjah
* Kirov
 | * Mağany
* Maltaany
* Mytaax
 | * Odunu
* Oktjabr
* Soloğoon
 |

Väestö
------

Vuonna 1989 alueella oli 10 034 asukasta, joista 93,5 prosenttia oli jakuutteja, 3,6 prosenttia venäläisiä, 0,3 prosenttia eveenejä, 0,4 prosenttia evenkejä ja muita 2,2 prosenttia. Kaikkiaan väestö koostui tuolloin 28 eri kansallisuudesta. Tärkeimmät elinkeinot alueella ovat maatalous sekä nautakarjan ja hevosten kasvatus.

Asukasluvun kehitys:

* 10 034 (1989)
* 10 600 (1995)
* 11 200 (1999)
* 11 422 (2002)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Gornyi ulus Jakutski Gosudarstvennyi Universitet, "Tsentr Internet".  Arkistoitu 21.9.2012. Viitattu 26. kesäkuuta 2007. (venäjäksi)
2. 1 2  Gornyi ulus YakutiaTravel.com.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 26. kesäkuuta 2007. (venäjäksi)
3. ↑  All-Union population census 1989 (Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskenta) Demoskop Weekly. Viitattu 27. kesäkuuta 2007. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  2002 All-Russia Population Census (Venäjän vuoden 2002 väestönlaskenta) Федеральная служба государственной статистики.  Arkistoitu 5.10.2007. Viitattu 27. kesäkuuta 2007. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Piirin sivut Sahan tasavallan portaalissa
* Gornyin ulusin kartta

Sahan lippuSahan piirijako
**Kaupunkipiirikunnat:** Jakutsk | Žatai  

**Piirit ja ulusit:** Abyi | Aldan | Allaiha | Amga | Anabarin kansallinen | Bulun | Bytantain evenien kansallinen | Gornyi | Hangalass | Kobjai | Megino-Kangalass | Lensk | Mirnyi | Moma | Nam | Nerjungri | Nižnekolymsk | Njurba | Oimjakon | Olenjokin kansallinen | Oljokminsk | Srednekolymsk | Suntar | Tatta | Tompo | Tšuraptša | Ust-Aldan | Ust-Jansk | Ust-Maja | Verhnekolymsk | Verhneviljuisk | Verhojansk | Viljuisk | Žiganskin kansallinen
**Pengerkosken harkkohytti** sijaitsi Petäjävedellä Jämsänveteen laskevan Pengerjoen Ruukkimutka (aikaisemmin Pengerkoski)-nimisessä paikassa. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1841–1847.

Harkkohytin perustajat Carl Henrik John ja Elis Walles saivat hytin perustamisluvan Vaasan läänin kuvernööriltä vuonna 1841. Toimiluvan mukaan laitoksessa oli kaksi kankirautavasaraa ja kaksi ahjoa. Harkkohytin toiminta päättyi lyhyeen sillä tulipalo ja tulva tuhosivat sen vuonna 1847 eikä sitä enää rakennettu uudelleen. Myöhemmin Pengerkoskella toimi 1860-luvulla lyhyen aikaa tervatehdas. 1940-luvulla kosken itärannalle rakennettiin pientä kotitarvevoimalaitosta varten voimakanava. 

Harkkohytin padon kerrotaan sijainneen joen nykyisin ylittävän sillan alapuolella paikassa jossa matalan veden aikana on nähty hirsiä näkyvissä. Padon paikan alapuolella on jäljellä matala maakumpu jossa harkkohytti on mahdollisesti sijainnut ja sen vieressä on hirsisalvoksinen kaivo tai lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Petäjävesi, Pengerkosken harkkohytti  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Holger Harrivirta**, nimi alkuaan *Karl Holger Holmström* (25. lokakuuta 1915 Nastola – 16. tammikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja lyhytelokuvien käsikirjoittaja ja ohjaaja.

  

Jatkosodan aikana talvella 1943 Harrivirta ja Björn Soldan saivat erikoiskomennuksen kotirintaman tapahtumista kertovan Finlandia-uutiskatsausten sarjan.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Lykättävät lyhdyt ja kannettavat kamerat: elokuvamiehen muistelmia*. Suomen elokuvasäätiön julkaisusarja n:o 13. Helsinki 1983

Lähteet
-------

1. ↑  EloNet : Holger Harrivirta
2. ↑  Björn Soldan *biografiasampo.fi*. Viitattu 5.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Holger Harrivirta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Nerjungrin piiri** (ven. Нерюнгринский район, *Nerjungrinski raion*, jak. Нүөрүҥгүрү улууһа, *Nüörüŋgürü uluuha*) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan etelärajalla Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Oljokminskin ja Aldanin piireihin, lännessä Habarovskin aluepiiriin ja etelässä Amurin alueeseen ja Taka-Baikalian aluepiiriin. Nerjungrin piirin hallinnollinne keskus on Nerjungrin kaupunki. Piiri perustettiin vuonna 1975.

Maantiede
---------

Nerjungrin piiri on vuoristoista. Suurin osa alueesta kuuluu Aldanin ylänköön ja eteläisintä osaa hallitsee Stanovoivuoristo. Keskilämpötila vaihtelee tammikuussa alueen eri osissa -30 ja -34 °C välillä. Heinäkuussa puolestaan +12 ja +14 °C välillä. Vuotuinen sademäärä on 400–500 mm. Merkittävimmät joet ovat Aldanin sivujoki Timpton ja Tšulman. Merkittävin järvi on Suuri Toko.

Kuntajako
---------

Piirissä on kuusi kaupunkikuntaa ja yksi maalaiskunta. Ainoa kaupunki on Nerjungri, muiden kaupunkikuntien keskukset ovat kaupunkimaisia taajamia. Kahdessa kunnassa on kaksi asutuskeskusta.

* Nerjungri - hallinnollinen keskus
* Berkakit
* Hani
* Ijengra (maalaiskunta)
* Serebrjanyi Bor
* Tšulman (kuntaan kuuluu myös Bolšoi Hatymin kylä)
* Zolotinka (myös Nagornyin kaupunkimainen taajama)

Väestö
------

Vuonna 1989 Nerjungrin piirissä oli 120 200 asukasta, joista taajamaväestön osuus oli 97,6 prosenttia. Vuonna 1999 alueella oli 107 900 asukasta ja kaupunkiväestön osuus 98,2 prosenttia. Vuonna 1989 väestöstä oli venäläisiä 72,5 prosenttia, jaukuutteja 1,3 prosenttia ja evenkejä 0,8 prosenttia ja muita 25,4 prosenttia. Kaikkiaan väestö koostui 31 eri kansallisuudesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Gorod Respublikanskogo Znatšenija Nerjungri Jakutski Gosudarstvennyi Universitet, "Tsentr Internet".  Arkistoitu 21.9.2012. Viitattu 4. heinäkuuta 2007. (venäjäksi)

Sahan lippuSahan piirijako
**Kaupunkipiirikunnat:** Jakutsk | Žatai  

**Piirit ja ulusit:** Abyi | Aldan | Allaiha | Amga | Anabarin kansallinen | Bulun | Bytantain evenien kansallinen | Gornyi | Hangalass | Kobjai | Megino-Kangalass | Lensk | Mirnyi | Moma | Nam | Nerjungri | Nižnekolymsk | Njurba | Oimjakon | Olenjokin kansallinen | Oljokminsk | Srednekolymsk | Suntar | Tatta | Tompo | Tšuraptša | Ust-Aldan | Ust-Jansk | Ust-Maja | Verhnekolymsk | Verhneviljuisk | Verhojansk | Viljuisk | Žiganskin kansallinen
**Kongsberg** on norjalainen teollisuuskonserni, joka on perustettu vuonna 1814. Sen liikevaihto oli vuonna 2006 noin kolme miljardia Norjan kruunua, ja henkilöstöä sillä oli 1 550. Norjan elinkeino- ja kauppaministeriö omistaa yhtiön osakkeista puolet.

Konsernin pääosa on **Kongsberg Defence & Aerospace (KDA)**. Sen päätuote on ollut meritorjuntaohjukset, etenkin Penguin, jonka toi markkinoille 1970-luvun alussa Kongsberg Våpenfabrikk -yhtiö. KDA:ssa työskentelee 1 400 henkilöä.*lähde?*

KDA harjoittaa avaruusalusten laitteiden ja rakenteiden tuotantoa itse ja Kongsberg Spacetec -tytäryrityksen kautta. KDAn ja Norjan valtion omistama Kongsberg Satellite Services operoi satelliittien maa-asemia Tromsøssä. Yhtiö tekee Ariane 5 -raketin osia.*lähde?*

22. marraskuuta 2008 avattiin uusi KDA:n tehdas, joka valmistaa osia Norjan tilaamiin Lockheed F-35 Lightning II -hävittäjälentokoneisiin.

Tammikuussa 2018 kerrottiin, että Kongsberg ja Patria perustavat uuden yksikön. Se tulee kehittelemään ilmatorjunta-aseistusta, lähinnä ohjuksia, sijaintipaikkanaan Tampere. Heinäkuussa 2018 kerrottiin Kongsbergin ostavan Rolls-Roycen Marine-yksikön, johon kuuluvat myös tehtaat Raumalla, Turussa ja Kokkolassa.

Tuotteet
--------

* Protector M151 Remote Weapon Station
* AGM-119 Penguin
* Naval Strike Missile
* NASAMS

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Suurimmat osakkeenomistajat, elokuu 2009
2. ↑   Kongsberg Spacetec
3. ↑   Norway Postin uutinen
4. ↑  Tanninen, Jouni: Patria ja Kongsberg perustavat ohjusteknologiakeskuksen Tampereelle  16.11.2018. Yle. Viitattu 18.1.2018.
5. ↑  Harma, Olli: Wärtsilä jäi kakkoseksi, Rolls-Royce myy merenkulkuliiketoimintansa Norjaan 565 miljoonalla *Arvopaperi*.  6.7.2018. Viitattu 6.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* KDAn sivusto
* Kongsberg Spacetec sivusto
* KDA part of historic space project (Arkistoitu – Internet Archive), On KDA's involvement in the Cassini-Huygens mission (from KOG's news archive, 17.1.2005)
Bad Liebenwerdan sijainti Elbe-Elsterin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
**Bad Liebenwerda** on kylpyläkaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan itäosassa. Se muodostaa naapurikaupunkinsa Elsterwerdan kanssa paikallisesti merkittävän keskuksen.

Maantiede
---------

Bad Liebenwerda sijaitsee osavaltionsa eteläkolkassa noin 110 kilometriä Berliinistä etelään.

Historia
--------

Nikolain kirkko
Varhaisin asiakirjamaininta Bad Liebenwerdasta on vuodelta 1231. Kaupunkina siitä on ensimmäinen merkintä vuodelta 1304. Paikkakunnan uskonnollinen merkitys lienee ollut huomattava ja pyhiinvaeltajat ylläpitivät sen talouselämää. Reformaatio saavutti Bad Liebenwerdan 1500-luvun puolivälissä. Kaupunginpaloja sattui vuosisatojen varrella, vuoden 1637 palo on jäänyt historiaan tuhopolttona. Rautatieyhteyden Bad Liebenwerda sai 1874. Toisen maailmansodan aikana kaupunki välttyi suurilta pommitustuhoilta. Sodan jälkeen se oli osa DDR:ää, joka lakkautettiin 1990. Kaupunkiin yhdistettiin useita ympäristön maalaiskuntia 1990-luvulla.

Bad Liebenwerdan historiallisia rakennuksia on muun muassa kirkko Stadtpfarrkirche St. Nikolai. Se edustaa myöhäisgoottilaista arkkitehtuuria ja sen historia ulottuu vuoteen 1376.

Talous ja liikenne
------------------

Bad Liebenwerdan elinkeinoihin lukeutuu matkailu ja muut palvelualat. Kaupungin eteläpuolitse kulkee Bundesstraße 183 ja itäpuolitse Bundesstraße 101.

Lähteet
-------

1. ↑  Brandenburg : Zum aktuellen Statistischen Bericht – August 2023 : Download pdf : Bevölkerung im Land Brandenburg am 31. August 2023 nach kreisfreien Städten, Landkreisen und Gemeinden : Gebietsstand 30.08.2023 : Landkreis Elbe-Elster: : Verbandsgemeinde Liebenwerda : Bad Liebenwerda, Stadt *Statistik-Berlin-Brandenburg.de*. Statistik Berlin-Brandenburg. Viitattu 3.1.2024. (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Bad Liebenwerda, Deutschland nach Berlin, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 3.1.2024. (saksaksi)
3. ↑  Unsere Stadtgeschichte von 1200 – 1800 *Badliebenwerda.de*. Verbandsgemeinde Liebenwerda für die Stadt Bad Liebenwerda. Viitattu 3.1.2024. (saksaksi)
4. ↑  St. Nikolai-Kirche *Kirche-badliebenwerda.de*. Evangelische Kirchengemeinde Bad Liebenwerda. Viitattu 3.1.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bad Liebenwerda, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bad Liebenwerda**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Liebenwerda
**Asko Aarne Juhani Rautioaho** (23. huhtikuuta 1936 Viipuri – 2. marraskuuta 2020 Vantaa) oli suomalainen urkuri sekä urkujen suunnittelija ja tutkija.

Rautioaho opiskeli muiden muassa Guy Bovet'n johdolla. Hän työskenteli vuodesta 1959 evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien kanttori-urkurina Meilahdessa ja Huopalahdessa ennen kuin sai vuonna 1966 nimityksen Hakavuoren seurakunnan kanttori-urkuriksi. Rautioaho työskenteli myös opettajana Sibelius-Akatemiassa vuosina 1959–1996. Hän suunnitteli urut yli sataan kirkkoon, esimerkiksi Temppeliaukion kirkkoon. Hän julkaisi vuonna 1991 teoksen *Urkujen rakenteen ja historian perusteet* (1991) ja toimitti monia julkaisuja, kuten Hakavuoren seurakunnasta eläkkeelle jäätyään *Suomen Urut 2006* -urkumatrikkelin.

Rautioaho toimi kahdesti Kirkon urkutoimikunnan puheenjohtajana (1967–1971, 1986–1992). Hänellä on director cantus ja director musices -arvonimet. Ansioistaan urkujensuunnittelussa hän sai vuonna 1978 Organum-seuran kiertopalkinnon. Rautioaho laati vuonna 1985 sävelmän evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 241b.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 15.11.2020, s. C 17.
2. 1 2 3 4  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
3. ↑  Asko Rautioaho: Suomen Urut 2006 (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Kanttori-urkuriliitto
4. ↑  Kiertopalkinnon saajat Organum-seura ry
5. ↑  241b Herra, rakkaastani Virsikirja

Aiheesta muualla
----------------

* Asko Rautioahon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Ilmastokokoukset** 

 

* Earth Summit, 1992
	+ YK:n ilmastonmuutos­konventti
* COP11: Montreal, 2005
* COP13: Bali, 2007
* COP15: Kööpenhamina, 2009
* COP21: Pariisi, 2015
	+ Pariisin ilmastosopimus
* COP26: Glasgow, 2021
* COP27: Sharm el-Sheikh, 2022
* COP28: Dubai, 2023
* COP29: Baku, 2024

Raportit ja vetoomukset 

* Kioton pöytäkirja
* Sternin raportti, 2006
* Oregonin vetoomus

**Bakun ilmastokokous** (**COP29**, *Conference of the Parties*) järjestetään Bakussa Azerbaidžanissa marras-joulukuussa 2024. Siinä YK:n ilmastonsuojelun puitesopimuksen allekirjoittajamaat kokoontuvat jälleen tarkastelemaan ilmastopolitiikkaansa.

Puheenjohtajana toimii Mukhtar Babajev, maan luonnonvaraministeri, joka ennen politiikkaan tuloaan toimi 26 vuottta valtiollisen öljy-yhtiön johtajana.

Kokous myönnettiin Azerbaidžanille Dubain ilmastokokouksessa 2023. Valinnan puolesta äänesti lähes kaksisataa jäsenmaata, vaikka ilmastonsuojelijat vastustivat kokouksen pitämistä jälleen yhdessä öljyntuottajamaassa. Azerbaidžan markkinoi kokouksen yhteydessä omaa maakaasuntuotantoaan "vihreänä siirtymänä" – maakaasua käyttävän energiatuotannon päästöt ovat alemmat kun kivihiilen tai öljyn mutta silti paljon korkeammat kuin uusiutuvien energialähteiden. Maa on panostanut viime vuosina myös tuulivoimaan ja aurinkovoimaan, ja suunnittelee sähköverkon runkolinjan vetämistä Mustanmeren ali tuulivoiman käytön tehostamiseksi.

Katso myös
----------

* Energia Azerbaidžanissa

Lähteet
-------

1. ↑  Oil industry veteran to lead next round of Cop climate change summit *The Guardian*.  5.1.2024. Viitattu 8.1.2024.
2. ↑  Gloria Dickie: COP29 climate summit host Azerbaijan touts country's gas potential *Reuters*.  19.12.2023. Viitattu 26.12.2023.
**Tioetikkahappo** (C2H4SO) on tiokarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Tioetikkahappo on huoneenlämpötilassa keltaista nestettä. Yhdisteellä on hyvin voimakas ja epämiellyttävä pistävä haju. Yhdiste myös aiheuttaa kyynelvuotoa. Tioetikkahappo liukenee veteen ja liukoisuus lämpimään on suurempi kuin kylmään. Yhdiste kuitenkin myös hydrolysoituu vedessä etikkahapoksi ja vetysulfidiksi. Aine liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Tioetikkahappo on heikko happo, ja sen pKa-arvo on 3,3.

Tioetikkahappoa valmistetaan etikkahapon ja fosforipentasulfidin tai etikkahappoanhydridin tai asetyylikloridin ja vetysulfidin välisellä reaktiolla. Tioetikkahappoa käytetään orgaanisen kemian synteeseissä tiolien valmistuksessa. Yhdiste reagoi tyydyttymättömien karbonyyliyhdisteiden kanssa konjugaattiadditiolla muodostaen tioesterin, joka hydrolysoidaan tioliksi. Tioestereitä muodostuu myös tioetikkahapon reagoidessa radikaalimekanismilla alkeenien tai alkyynien kanssa ja nukleofiilisilla substituutioreaktioilla. Yhdistettä on käytetty myös kyynelkaasuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Thioacetic acid – Compound summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1096–1097. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3-11-011451-5. (englanniksi)
3. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1590. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 978-0-911910-12-4. (englanniksi)
4. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 739. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
5. 1 2  Jeannie R. Phillips: *Thiolacetic Acid, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Ethanethioic acid (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Ethanethioic acid (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Thioacetic acid (englanniksi)
* ChemBlink: Thioacetic acid (englanniksi)
Yleiskuva Naarajärven vankilasta tieltä katsottuna.
**Naarajärven vankila** on avovankila Pieksämäen kaupungissa, noin 10 kilometrin päässä keskustasta Naarajärvellä. Vankila kuuluu Itä- ja Pohjois-Suomen rikosseuraamusalueeseen ja siellä on paikat 101 vangille. Vankilaan sijoitetaan päihteettömyyteen sitoutuvia, pääasiassa lyhytaikaisia vankeusrangaistuksia tai sakon muuntorangaistusta kärsiviä vankeja sekä pidemmän rangaistuksen loppuvaiheessa olevia vankeja.

Naarajärvellä oli vuonna 2015 keskimäärin 77 vankia. Vankilassa työskentelee noin 50 henkilöä.

Toiminnot
---------

Vangit voivat valita osallistuvatko päivittäiseen työtoimintaan, ammatilliseen koulutukseen vai kuntouttavaan päivätoimintaan. Tuotannollinen työtoiminta koostuu puu-, metalli- ja autokorjaamotöistä. Muu työtoiminta on huoltoluonteista. Vankilassa voi suorittaa autoalan perustutkinnon, joka sisältää korinkorjaus- ja maalausosiot. Lisäksi järjestetään muun muassa päihdekuntoutus- ja verkostoitumiskursseja. Vankilan tavoite on vähentää syrjäytymistä ja uusintarikollisuutta.*lähde?*

Historia
--------

Naarajärven varavankila perustettiin vuonna 1945 väliaikaisena laitoksena jatkosodan aikaisen Naarajärven sotavankileirin paikalle. Alkuvaiheessa varavankilaan sijoitettiin invalideja ja sairaita, mutta vankiluvun kasvaessa aloitettiin työtoiminta. Vangit työskentelivät aluksi vankilan omissa rakennustöissä, ja myöhemmin lukuisissa työsiirtoloissa esimerkiksi radanrakennus-, maatalous- ja metsätöissä. 1950-luvulla laitoksen rakennuskantaa ja työtoimintaa kehitettiin laajamittaisesti. Tuolloin rakennetut työhuonetilat korvautuivat 1975–1987 ajanmukaisilla teollisuustiloilla. Asuin-, huolto- ja henkilöstötilojen rakennuskantaa modernisoitiin vuonna 2004 valmistuneessa uudistuksessa.

Vankilaan perustettiin ensimmäinen avo-osasto vuonna 1975. Naarajärvi muuttui kokonaan avovankilaksi 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Naarajärven vankila  21.7.2016. Rikosseuraamuslaitos. Viitattu 1.9.2016.
2. 1 2  Historia (Archive.org)  14.8.2013. Rikosseuraamuslaitos.  Arkistoitu 14.9.2016. Viitattu 1.9.2016.
3. ↑  Uudistunut Naarajärven vankila vihittiin *Kaleva*.  2.6.2004. Kaleva Oy. Viitattu 1.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Naarajärven vankila Portti vapauteen -sivusto.
* "Naarajärven vankila on päihdekuntoutuksen edelläkävijä" *Myllyhoitolehti*, 2013, nro 1. Myllyhoitoyhdistys ry.
* "Vankila kuin kesäleiri" (Arkistoitu – Internet Archive) *Iltalehti*. 26.10.2011. Alma Media Oyj.
**Aku Pellinen** (s. 17. toukokuuta 1993 Tampere) on suomalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa kilpailemalla vuonna 2000. Vuonna 2009 Pellinen kilpaili Suomen V1600 Cup sarjassa. Seuraavana vuonna Pellinen voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2012 Pellinen kilpaili Trofeo Abarth 500 Europe Assetto Corse sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Italian SEAT Ibiza Cup sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2013 Pellinen kilpaili kolme kilpailua Formula Abarth-sarjassa saavuttaen 21 pistettä. Vuonna 2014 Pellinen siirtyi koppiautoihin ja kilpailee European Touring Car Cup -sarjassa.

Porsche Supercup -tulokset
--------------------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | LEM Racing | ESP  | MON  | AUT20 | GBR  | HUN  | BEL  | BEL  | ITA31 | ITA29 | USA  | USA  | 0 | NC |

Aiheesta muualla
----------------

*
**Yrjö Johannes Suomalainen** (24. huhtikuuta 1893 Parikkala – 28. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija, musiikkiarvostelija ja musiikkikirjailija. Hänen puolisonsa oli kuvanveistäjä Emil Wikströmin vanhin tytär **Estelle** (1897–1970). Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Maaria Eira ja poikansa pilapiirtäjä Kari Suomalainen.

Yrjö Suomalainen kirjoitti ylioppilaaksi 1912 ja opiskeli viulunsoittoa Helsingin musiikkiopistossa 1914–1916. Hän jatkoi viuluopintojaan Pietarissa 1917 Leopold Auerin oppilaana ja Pariisissa 1919–1920 Maurice Hewittin ja Lucien Capet'n oppilaana. Vuosina 1916–1922 Suomalainen konsertoi Helsingissä ja eri puolella Suomea. Hän oli Turun kaupunginorkesterin jäsen 1918–1919 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa 1922–1929. Hän toimi 1922–1926 Helsingin musiikkiopiston ja 1923–1948 Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion opettajana. Suomalaisen tunnetuimpia oppilaita ovat Paavo Berglund ja Heikki Louhivuori.

Merkittävä osa Suomalaisen elämäntyötä oli Uuden Suomen musiikkiarvostelijan toimi 1929–1952 nimimerkillä Y.S. Arvostelijana hän nautti asiantuntemuksellaan yleistä luottamusta. Hän oli myös *Suomen Musiikkilehden* vakinainen avustaja ja esiintyi radiossa omaleimaisena musiikkipakinoitsijana.

Yrjö Suomalainen on haudattu Sääksmäen hautausmaalle.

Teokset
-------

* *Viulu ja viulun mestarit*. Otava 1936.
* *Visavuoren mestari. Piirteitä Emil Wikströmistä ihmisenä ja taiteilijana.* Otava 1948.
* *Oskar Merikanto. Suomen kotien säveltäjä*. Otava 1950.
* *Robert Kajanus. Hänen elämänsä ja toimintansa.* Otava 1952.
* toimittanut suomeksi valikoiman Westerlinin kokoelmasta ranskalaisia paimenlauluja
* *Yrjö Suomalaisen musiikkipakinoita* (toimittanut ja kuvittanut Kari Suomalainen). Otava 1978.

Lähteet
-------

* Lajos Garam: *Viulun mestareita*. Hellasedition 1985.
* Tuomi Elmgren-Heinonen: *Suuri musiikkikirja*. Otava 1959.
* *Kuka kukin on 1960*. Otava 1960.
* *Musiikin tietokirja*. Otava 1956.
* *Otavan iso musiikkitietosanakirja* 5. Otava 1979.

### Viitteet

1. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja* 5, s. 354. Otava, Helsinki 1979.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen, Yrjö hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |