recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Giacomo Matteotti** (22. toukokuuta 1885 Fratta Polesine – 10. kesäkuuta 1924 Rooma) oli italialainen sosialisti ja fasistien ankara arvostelija. Fasistit murhasivat hänet kesällä 1924, minkä jälkeinen kriisi merkitsi käännekohtaa Italian fasismin historiassa.

Elämä ja ura
------------

### Koulutus ja poliittinen ura

Matteotti valmistui Bolognan yliopistosta, missä hän oli opiskellut oikeustiedettä. Hänet valittiin Italian edustajainhuoneeseen vuosina 1919, 1921 sekä 1924, ja hän nousi puolueensa pääsihteeriksi.

### Murha

Samoihin aikoihin kuin Matteotti oli edustajainhuoneen jäsenenä, Italian diktaattoriksi vastikään päässyt Benito Mussolini suoritti terrori-iskuja vasemmistolaisia vastaan. Matteotti puhui 30. toukokuuta 1924 Italian parlamentin edessä ja väitti, että Italian fasistit olisivat huijanneet vuoden 1924 vaalivoitossansa. Kaksi viikkoa myöhemmin, 10. kesäkuuta 1924, Matteotti katosi, ja löytyi 18. elokuuta haudattuna Rooman ulkopuolelta. Kuusi *squadristia* oli kaapanneet, murhanneet ja kiireesti haudanneet hänet Riano Flaminion lähelle. Matteottin murha aiheutti laajan kohun ja opposition lähdön edustajainhuoneesta.

Mussolini hämmentyi kansansuosionsa menettämisestä, ja päätti 3. tammikuuta 1925 ottaa Kansallisen fasistipuolueen johtajana vastuun murhasta, tosin hänen osuuttaan murhaan ei kuitenkaan olla koskaan näytetty toteen. Mussolini uhmasi oppositiota nostamaan syytteen häntä vastaan, jota ei kuitenkaan uskallettu tehdä.

Matteottin murha merkitsi käännekohtaa fasistisessa Italiassa, sillä sen jälkeen Mussolini lakkasi tekemään yhteistyötä parlamentin kanssa ja loi Italiasta totalitaristisen valtion, muun muassa vaimentaen opposition lehdistön, poissulkien ei-fasistiset ministerit sekä perustaen salaisen poliisin.

Matteottin hauta, Fratta Polesine, Rovigo.
Matteottin murhasta epäillyt kuusi henkilöä alun perin vapautettiin. Vasta toisen maailmansodan jälkeen kolme yhä elossa ollutta surmaajaa sai kolmenkymmenen vuoden vankeustuomiot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matteotti Giacomo *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  The Murder of Matteotti *History Learning Site*. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giacomo Matteotti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Taipaleenjoki etelästä nähtynä. Joki virtaa vasemmalta Suvannosta ja kiertää kuvassa näkyvän Koukkuniemen ja kääntyy sitten oikealle kohti Laatokkaa.
**Koukunniemi** oli kylä Metsäpirtissä. Koukunniemi sijaitsi Suvanto-järven ja Taipaleenjoen rannalla, Sakkolan eteläpuolella.

Väestö
------

1900-luvulla Koukunniemen kylä käsitti 3 kylänosaa: Kirvesmäki, Lääenmäki (myös Läämäki) sekä Koukunniemi. Koukunniemen läntinen osa oli Kirvesmäkeä ja eteläinen osa Koukunniemeä. 1930-luvulla Koukunniemessä oli 64 taloa. Asukkaiden päätoimeentulon muodosti maatalous. Vuonna 1939 Koukunniemen kylien asukkaat joutuivat lähtemään sodan tieltä evakkoon ja kylien rakennukset tuhoutuivat kokonaisuudessaan talvisodan ensipäivinä. Sotien jälkeen ei Kirvesmäen ja Läämäen kylissä ole ollut pysyvää asutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Metsäpirtti v. 1939 *www.luovutettukarjala.fi*. Viitattu 19.5.2023.
2. ↑  Koukunniemi - Väestö *Metsäpirtti-Wiki*.  04.12.2013. Metsäpirtti-Wiki. Viitattu 19.05.2023.
3. ↑  Hyytiä, Kalevi: Koukunniemen talot 1930-luvulla *Metsäpirtti-Wiki*.  04.12.2013. Metsäpirtti-Wiki. Viitattu 19.05.2023.
4. ↑  Suvannon ja Taipaleenjoen kainalossa - Kyläkuvauksia Kirvesmäen, Läämäen, Koukunniemen, Terenttilän ja Virstakiven kylistä asukkaineen ajalta ennen Talvisotaa v. 1939 *Kyläkirja*.  2014. Kirvesmäki Kerho Ry. Viitattu 19.05.2023.
**Timothy Cheruiyot** (s. 20. marraskuuta 1995) on kenialainen keskimatkojen juoksija, 1 500 metrin maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Cheruiyot kuului Kenian joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 hopeaa DMR-viestissä, jossa juostaan 400, 800, 1 200 ja 1 600 metrin osuudet. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Hän saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Durbanissa 2016 hopeaa 1 500 metrillä ajalla 3.39,71.

Cheruiyot voitti Kenian-mestaruuden 1 500 metrillä 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti samalla matkalla hopeaa ajalla 3.33,99. Hän sijoittui 1 500 metrillä toiseksi myös Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 ajalla 3.35,17. Hän voitti samana vuonna Kenian-mestaruuden 1 500 metrillä sekä sai samalla matkalla hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 3.35,93. Hän voitti maansa mestaruuden 800 metrillä 2019.

Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän voitti 1 500 metrillä kultaa ajalla 3.29,26. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän sai hopeaa ajalla 3.29,01. Seuraavana vuonna hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi Eugenen MM-kilpailuissa ja saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisoissa Birminghamissa ajalla 3.30,21. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä.

Cheruiyot on voittanut 21 Timanttiliigan kilpailua.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.43,11 | Nairobi | 22. elokuuta 2019 |
| 1500 m | 3.28,28 | Monaco | 9. heinäkuuta 2021 |
| Maili | 3.49,64 | Eugene | 27. toukokuuta 2017 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Timothy Cheruiyot Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Timothy Cheruiyot Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Tekstitaidon koe** on osa äidinkielen ylioppilaskoetta. Äidinkielen koe on jakautunut vuodesta 2007 lähtien esseekokeeseen ja tekstitaidon kokeeseen. Tekstitaidon kokeessa on määrätty tutkittavaksi abiturientin "kriittistä ja kulttuurista lukutaitoa ja kielellistä ilmaisukykyä". Ensisijaisesti kyseessä on lukutaidon koe ja sen tehtävät liittyvät valmiisiin pohjateksteihin (esimerkiksi uutisteksteihin). Näissä tehtävissä voidaan kysyä pohjatekstien merkityksiin tai rakenteisiin liittyviä kysymyksiä. Tuottamistehtävässä abiturientin on käytettävä odotuksenmukaisen vastaustekstin sijaan jotain muuta tekstilajia.

2017 koetilaisuudessa kokelaille jaettiin A4-kokoinen, enintään kahdeksansivuinen vihkonen, joka sisältää tehtävänannot ja aineiston. Aineistona oli asiatekstejä — esimerkiksi artikkeleita, uutisia, mielipidekirjoituksia — ja kaunokirjallisia tekstejä sekä kuvamateriaalia.

Tekstitaidon kokeen arviointikohteet ovat

• tehtävänannon noudattaminen

• vastaustekstin sisältöainekset

• käsitteiden käyttö

• tekstin rakentaminen

• kieli

• kokonaiskuva lukutaidosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Abiturientti uutistoimittajana. Tekstilajin taju ja uutisen tuottaminen äidinkielen tekstitaidon kokeessa näkymä *journal.fi*. Viitattu 18.6.2018.
2. 1 2  Äidinklielen kokeen määräykset 2017 Ylioppilastutkintolautakunta. Viitattu 18.6.2018. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

Yle.fi: Abitreenit/Äidinkielen tekstitaidon koetehtäviä ja vastauksia
**Vakka-Suomen kansalaisopisto** (myös Vakka-opisto) on 1. tammikuuta 2007 lähtien toiminut kansalaisopisto. Vakka-Suomen kansalaisopiston toiminta kattaa nykyisin kaikki Vakka-Suomen pienoismaakunnan kunnat eli Laitilan, Uudenkaupungin, Pyhärannan, Taivassalon ja Kustavin sekä Vehmaan alueet.

Vakka-Suomen kansalaisopisto jatkaa Uudenkaupungin kansalaisopiston (per. 1919) ja Laitilan-Pyhärannan kansalaisopiston (per. 1961) toimintaa. Vakka-opisto sai Opetusministeriön myöntämän kansalaisopistojen laatupalkinnon vuonna 2009 tunnustuksena toiminnan laadun ja arvioinnin pitkäjännitteisestä kehittämisestä sekä esimerkillisestä työstä vapaan sivistystyön edistämisessä.

Vakka-Suomen kansalaisopisto järjestää vapaan sivistystyön mukaista koulutusta eri-ikäisille opiskelijoilleen. Kalenterivuonna 2009 opetustunteja oli noin 15 500, opiskelijoina noin 6 000 eri henkilöä ja 11 400 kursseille osallistunutta. Toimintaa järjestettiin 107 toimipaikassa, ja opetusta antoi lähes 250 tuntiopettajaa ja luennoitsijaa. Toteutuneita kursseja oli vuonna 2009 yhteensä 725. Oppiaineista suosituimpia ovat koko opiston mittakaavassa käden taidot, liikunta ja taideaineet, minkä lisäksi kielet, tietotekniikka ja yhteiskunnalliset aineet keräävät runsaasti opiskelijoita. Eräänä painopisteenä on koko ajan ollut paikalliskulttuuri ja sen tukeminen, minkä merkityksen myös Opetusministeriö toi esille laatupalkintokilpailun perusteluissaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Opetus ja muu toiminta *Yleisesite*.  Marraskuu 2015. Vakka-Suomen kansalaisopisto. Viitattu 24.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

Vakka-Suomen kansalaisopiston verkkosivu
Hotelli Vantaa sijaitsee lähellä Tikkurilan rautatieasemaa Tikkurilassa.
**Original Sokos Hotel Vantaa** on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva hotelli, joka kuuluu Sokos Hotels -ketjuun. Hotellin välittömässä läheisyydessä on muun muassa Tikkurilan rautatieasema, toimisto- ja liikekeskus Dixi ja tiedekeskus Heureka.

Hotelli avattiin 13. kesäkuuta 1991, ja laajennusosa valmistui vuonna 2004. Alkujaan viiden tähden hotellin ravintolatoiminnasta vastasi rakennuttaja Rakennusliike Skanra. S-ryhmä osti hotellin vuonna 1993. Hotellissa on eritasoisia huoneita standard-huoneista sviitteihin. Hotellissa on kokoustilat ja neljä ravintolaa: Amarillo, Tulisuudelma, Night Vantaa ja Pub Hertas. Etenkin hotellin tanssiravintola Tulisuudelma on saavuttanut kuuluisuutta artistien suosittuna esiintymispaikkana sekä juhlinta- ja seuranhakupaikkana. 

* Sisäpihan puoli.Sisäpihan puoli.
* Hotelli ilmakuvassa.Hotelli ilmakuvassa.
* Hotelli yöaikaan.Hotelli yöaikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistoitu kopioTulisuudelman "kiihkeät naiset" tunnetaan koko maassa  15.10.2014. vantaansanomat.fi.  Arkistoitu 6.5.2016. Viitattu 22.4.2016.
2. ↑  Arkistoitu kopioHotelli Vantaassa bailataan kuin laivassa - kerro paras muistosi  4.2.2014. vantaansanomat.fi.  Arkistoitu 6.5.2016. Viitattu 22.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sokos Hotel Vantaa** Wikimedia Commonsissa

* Sokos Hotel Vantaa (sokoshotels.fi)
* Viihderavintola Tulisuudelma (tulisuudelma.fi)
* Tulisuudelmaa vaalitaan kuin kruununjalokiviä (2011) (Arkistoitu – Internet Archive) (vantaansanomat.fi)
**Solar Orbiter** (*SolO*) on ESAn Aurinkoa tutkiva avaruusluotain.  Se laukaistiin matkaan 10. helmikuuta 2020. Lennon on tarkoitus kestää 7 vuotta.

Solo lentää 0,21 AU:n eli 30 miljoonan kilometrin etäisyydeltä Auringosta. 1970-luvulla Saksan kansalliset Helios-aurinkoluotaimet tutkivat Aurinkoa etäisyydeltä, joka oli samaa kertaluokkaa Solon kanssa. Auringon säteily (pinta-alayksikköä kohden) on siellä 25-kertainen Maan etäisyydellä vaikuttavaan tasoon.

Solar Orbiter -luotaimeen on asennettu kuusi teleskooppia, jotka kuvaavat Aurinkoa ja sen ympäristöä, sekä neljä muuta mittalaitetta, jotka monitoroivat luotaimen ympäristöä. Mittalaitteiden dataa vertailemalla tutkijat voivat tehdä päätelmiä aurinkotuulen synnystä, magneettikentistä ja hiukkasten käyttäytymisestä.

Solon massa on noin 1 600 kg. Sen rakensi EADS Astrium Ltd, jonka tehdas on Englannissa. Luotaimen tekniikka perustuu ESAn BepiColombo-nimiseen Merkurius-luotaimeen. Tilauksen arvo on noin 300 miljoonaa euroa.

Historia
--------

Solo oli tarkoitus laukaista Sojuz-LV Fregat -kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tai Kourousta. Lopulta Solo laukaistiin matkaan 10. helmikuuta 2020 Atlas V 411-raketilla Floridan Cape Canaveral AFS SLC-41:stä.

Heinäkuussa 2020 julkaistiin ensimmäiset Solar Orbiter -luotaimen ottamat kuvat Auringosta. Luotain oli tuolloin päässyt noin 77 miljoonan kilometrin päähän Auringosta. Kuvat on paljastaneet aiemmin tuntemattomat pienoisauringonpurkaukset Auringon uloimmassa kaasukehässä eli koronassa.

Katso myös
----------

* Aurinko#Tutkimus

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  ESA julkaisi uudet kuvat Auringon pinnasta – ennestään tuntematon ilmiö hätkähdytti tutkijat *www.iltalehti.fi*. Viitattu 21.7.2020.
3. ↑  Uusi avaruusluotain ammutaan auringon kupeeseen *It-viikko* 27.4.2012. Viitattu 27.4.2012.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Solar Orbiter**.
* ESAn SOLO-sivusto
*Tämä artikkeli kertoo vantaalaisesta gospel-yhtyeestä. Sola gratia on myös yksi viidestä protestanttisen reformaation pääperiaatteesta.*
**Sola Gratia** on vuonna 1990 Vantaalla perustettu jazzahtavaa spirituaalimusiikkia esittävä gospel-yhtye.

Jäsenet
-------

* Eriikka Hänninen, laulu
* Janet Nordman, huilu, taustalaulu
* James Hirvisaari, kitarat, koskettimet
* Matti Paatelma, koskettimet (1992-1998)
* Timo Räsänen, basso
* O'Paque, rummut
* Markku Hänninen, percussion
* Timo Stjernberg, miksaus

Diskografia
-----------

* *Paradigman muutos* (1998)

01. Meri
02. Musta joki
03. Muutos
04. Taivas rakastaa
05. Te amo Jesús
06. Uusi käsky
07. Kosketus
08. Autiomaa
09. Punainen taivas
10. Korppiparvi
11. Hiekkarannalla
12. Vapahtajain
* *Taivaan valtakuntaan* (2004)

01. Taivaan valtakuntaan
02. Kuulkaa, tulkaa
03. Freedom
04. Jalkakäytävä
05. Salaisuus
06. Stop!
07. Lovely feeling
08. Meri
09. Uusi käsky
10. Oh, how i love you
11. Lousy day
12. Taivas

Aiheesta muualla
----------------

* Sola Gratian kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaarina Turunen ja Ola Johansson Lahden kaupunginteatterissa 1972.
**Liisa Kaarina Turunen** (s. 28. syyskuuta 1943 Pielisjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Lahden kaupunginteatterin riveissä lähes puoli vuosisataa.

Ura
---

Kaarina Turunen aloitti Lahden kaupunginteatterin näyttelijänä vuonna 1963. Kiinnitystä kesti aina vuoteen 2011, jolloin hän jäi eläkkeelle. Turusen näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Ellen Salpakari Väinö Linnan tekstiin perustuvassa näytelmässä *Täällä Pohjantähden alla* ja kohtalokas Malviina Hella Wuolijoen teoksessa *Niskavuoren nuori emäntä*. Edelleen Turunen tulkitsi nimiosan komediassa *Shirley Valentine* ja Gina Ekdalin osan Henrik Ibsenin klassikkonäytelmässä *Villisorsa*. Turusen jäähyväisnäytelmä oli *Kalenteritytöt*.

Eläkkeellä ollessaan Turunen on näytellyt muun muassa Miikkulan kesäteatterin näytelmässä *Onnenmaa*, joka perustuu Markku Pölösen tangoelokuvaan *Onnen maa*.

Kaarina Turunen on ollut mukana myös erinäisissä televisiotuotannoissa. Vuosina 1978–1981 hän näytteli Karin Hansenia MTV3:n draamasarjassa *Rauhanranta 12*. Draamasarjassa *Tuliportaat* (Yle TV1, 1998) hän tulkitsi Ria af Näfverhornin roolin ja sarjassa *Karjalan kunnailla* (Yle TV2, 2007–2009) hän näytteli Helinä Koskista. Turunen on näytellyt myös elokuvassa *Lieksa!* (2007).

Yksityiselämä
-------------

Turusen vanhemmat ovat autoilija Matti Turunen ja ompelija Tyyne Kortelainen. Hän avioitui juontaja Reijo Salmisen kanssa 1965. Heillä on kaksi lasta: näyttelijä Eppu Salminen (oik. Jarmo Juhani Salminen, s. 1965) ja stand up -koomikko Krisse Salminen (oik. Heidi Kristiina Salminen, s. 1976). Eppu Salmisen poika on näyttelijä Roope Salminen.

Lähteet
-------

* Teatterit ja teatterintekijät 2005, LIKE 2005, ISBN 952-471-629-1

### Viitteet

1. ↑  Teatterit ja teatterintekijät 2005, s. 724
2. ↑  Tuomikoski, Mikko: Kaarina Turunen esiintyy eläkkeelläkin *Yle Uutiset*.  21.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaarina Turunen Elonetissä.
* Kaarina Turunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Diego Klimowicz Borussia Dortmundin paidassa
**Diego Fernando Klimowicz** (s. 6. heinäkuuta 1974 Quilmes, Buenos Aires) on argentiinalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija. Molempijalkaisen Klimowiczin pelipaikka oli hyökkääjä. Hän on 191 senttimetriä pitkä. Klimowiczin isoisä syntyi Puolassa, nykyisen Ukrainan alueella. Klimowiczin veli Javier Klimowicz on pelannut Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa.

Ura
---

Klimowicz aloitti uransa argentiinalaisessa Institutossa. Vuonna 1996 hän siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Rayo Vallecanoon, jossa hän pelasi kauden ajan. Seuraavana vuonna hän siirtyi saman sarjan Real Valladolidiin. Puolentoista Valladolid-kauden jälkeen Klimowicz palasi Argentiinaan ja Club Atlético Lanúsiin. Lanúsissa Klimowicz vietti kaksi vuotta, ennen kuin palasi takaisin Eurooppaan ja Bundesliigan VfL Wolfsburgiin. Wolfsburgissa Klimowicz pelasi kuusi vuotta tehden 149 liigapelissä 57 maalia, joilla hän on seuran historian paras maalintekijä. Vuonna 2007 hän siirtyi toiseen saksalaisseuraan, Borussia Dortmundiin, jota hän edusti vain kauden ajan tehden 38 pelissä kuusi maalia. Seuraava kausi kului jälleen Bundesliigassa, nyt VfL Bochumin riveissä. Maaliskuussa 2010 Klimowicz ilmoitti lopettavansa uransa, mutta saman vuoden joulukuussa hän kuitenkin palasi kentille kasvattajaseuransa Instituton paidassa Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Klimowicz lopetti lopullisesti vuonna 2011.

Lähteet
-------

* Diego Klimowicz Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Portugalin evankelis-luterilainen kirkko** (port. *Igreja Evangélica Luterana Portuguesa (IELP)*) on luterilainen kirkko, joka toimii Portugalissa. Kirkon jäsenmäärä on 95.

Historia
--------

Vuonna 1952 pastori ja silloinen Brasilian evankelis-luterilaisen kirkon presidentti Rodolfo Hasse vieraili Portugalissa ajatuksenaan perustaa radio-ohjelma ja arvioida mahdollisuuksia luterilaiselle lähetystyölle Portugalissa. Vuonna 1954 Brasilian evankelis-luterilainen kirkko teki päätöksen lähetystyön aloittamisesta Portugalissa. 3. heinäkuuta 1958 järjestäytyi Lissabonissa ensimmäinen luterilainen seurakunta, ja 28. toukokuuta 1959 perustettiin Portugalin evankelis-luterilainen kirkko. Aluksi kirkon toiminta keskittyi Lissabonin ja Caldas da Rainhan väliselle alueelle. 1970-luvulla toiminta alkoi laajeta pohjoisemmaksi ja 1990-luvun alussa perustettiin ensimmäinen seurakunta Porton alueelle.

Nykytilanne
-----------

Kirkolla on kolme seurakuntaa, joissa on noin 95 jäsentä. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Portuguese Evangelical Lutheran Church International Lutheran Council. Viitattu 9.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkon kotisivut
Stanisław Przybyszewski ennen vuotta 1902.
**Stanisław Feliks Przybyszewski** (1868 Łojewo, Kujawy, Puola – 1927 Jaronty, Puola) oli puolalainen kirjailija ja runoilija, joka kirjoitti sekä puolan että saksan kielellä.

Przybyszewskin maine perustuu enemmän hänen henkilöönsä ja esiintymiseensä ekspressionismin profeettana kuin kirjalliseen tuotantoonsa. Hän opiskeli Berliinissä lääketiedettä ja hermosairauksia ja kirjoitti tutkielman *Zur Psychologie des Individuums* (1892). Hän muutti 1892 Krakovaan, jossa hän toimitti *Zycie*-nimistä kulttuurilehteä. Lehden ympärille syntyi puolalaisten modernistien piiri, joka julkaisi 1899 manifestin *Confiteor*. Hän julkaisi muistelmat, joita pidetään kirjallisuushistoriallisena dokumenttina. Lisäksi hän julkaisi romaaneja ja runoja.

Przybyszewski kuului Nuori Puola -liikkeeseen ja edusti kirjallisuudessa dekadenttia ja naturalistista koulukuntaa. Hänen näytelmiään on yhdistetty myös symbolistiseen liikkeeseen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Przybyszewski, Stanisław", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 602. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Stanislaw Przybyszewski. Mainehikas puolalainen kirjailija, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.02.1928, nro 6, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Stanislav Rostotski
**Stanislav Rostotski** (21. huhtikuuta 1922 Rybinsk – 10. elokuuta 2001 Viipuri) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka teki monia suosittuja elokuvia Neuvostoliitossa etenkin 1960- ja 1970-luvulla. Hänen kansainvälisesti tunnetuimat ohjauksensa ovat isäntäänsä etsivästä koirasta kertova traaginen perhe-elokuva *Bim mustakorva* (1977) ja naisista kertova sotaelokuva *Ja ilta oli rauhaisa* (1972), jotka molemmat saivat parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden.

Rostotski oli toisen maailmansodan veteraani ja sai ohjatakseen useita sotaelokuvia. Hän opiskeli valtion elokuvainsitituutissa, työskenteli välillä Mosfilmissa nelisen vuotta kunnes palasi viimeistelemään tutkintonsa vuosina 1950–1952, opettajanaan muun muassa Grigori Kozintsev.

Rostotski sai uransa aikana muun muassa kaksi Neuvostoliiton valtionpalkintoa, kansantaiteilijan arvonimen sekä Leninin palkinnon.

Filmografiaa
------------

* 1962: *Seitsemän tuulen talo* (Na semi vetrah)
* 1964: *Bela*
* 1966: *Arvoituksen avain* (Maksim Maksimytsh, Taman)
* 1967: *Aikamme sankari* (Geroi nashego vremeni, Lermontovin romaanista)
* 1972: *Ja ilta oli rauhaisa* (A zori zdes tihije...)
* 1977: *Bim mustakorva* (Belyi Bim – tšornoje uho)
* 1985: *Mahtavat viikingit* (I na kamnjah rastut derevja, tv-elokuva)

Lähteet
-------

1. ↑  Hanne-Mari Rumbin: Bim – Mustakorva (Белый Бим чёрное ухо / Belye Bim tshernoe uho / White Bim Black Ear )  syksy 2000. Elokuvaosasto Mahorkka & Siansorkka ry. Viitattu 21.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Stanislav Rostotski Elonetissä.
* Stanislav Rostotski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Stanislav Rostotsky
Stanisław Rouppert
**Stanisław Rouppert** (15. huhtikuuta 1887 Varsova – 13. elokuuta 1945 Edinburgh, Skotlanti) oli puolalaislääkäri, kenraali ja Kansainvälisen olympiakomitean jäsen.

Rouppert aloitti opintonsa Varsovassa, mutta erotettiin yliopistosta vuonna 1905 osallistuttuaan koulun lakkotoimintaan vuonna 1905. Sen jälkeen hän siirtyi Krakovaan, joka oli siihen aikaan Itävalta-Unkarin osa Varsovan kuuluessa Venäjän keisarikuntaan. Rouppert suoritti Krakovassa lääkärin tutkinnon. Elokuussa 1914 käynnistyneessä maailmansodassa hän toimi Itävalta-Unkarin alaisuudessa perustetun Puolan Legioonan johtavana lääkärinä aina heinäkuuhun 1917.

Maailmansodan päätyttyä keisarillisen Saksan antautumiseen marraskuussa 1918 Rouppert nimitettiin uuden itsenäistyneen Puolan tasavallan Lublinin alueen armeijan terveydenhuollon apulaisjohtajaksi ja maaliskuusta 1919 alkaen Varsovan alueen armeijan terveydenhuollon johtajaksi vuoteen 1921. Tällöin hänet ylennettiin Puolan armeijan everstiksi. Sen jälkeen hän toimi vuodesta 1926 marsalkka Józef Piłsudskin ja kannattajiensa tekemän vallankaappauksen jälkeen sotaministeriön terveydenhuolto-osaston johtaja aina vuoteen 1939. Pian tämän nimityksen jälkeen hänet ylennettiin vuonna 1927 prikaatinkenraaliksi. Rouppert toimi myös marsalkka Piłsudski henkilääkärinä aina marsalkan kuolemaan eli vuoteen 1935 asti.

Syyskuussa 1939 käynnistyneessä toisessa maailmansodassa Saksan hyökäyttyä ja vallattua Puolan Roupertin onnistui paeta Ranskaan, jossa hän oleskeli marraskuusta 1939 kesäkuuhun 1940 eli aina siihen asti, kun Saksa tunkeutui Ranskaan. Rouperti siirtyi tällöin Englantiin ja sieltä edelleen Skotlantiin, jossa hän eli elämänsä viimeiset vuodet aina kuolemaansa eli elokuuhun 1945 asti.

Stanisław Rouppert nimitettiin Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) puolalaisjäseneksi vuonna 1931, jossa tehtävässä toimi aina kuolemaansa asti. Roupert vieraili KOK:n jäsenenä kesällä 1939 vuoden 1940 kesäolympialaiset järjestääkseen saaneen Helsingin kisojen järjestelyjä tarkastamassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Polski Komitet Olimpijski obchodzi 95. rocznicę powstania  14.8.2006. Eurosport. Viitattu 13.5.2015 (puolaksi).
2. ↑  Jouko Kokkonen: "Oikeiden olympiakisojen maa", *Sadan vuoden olympiadi – Suomalaisen olympialiikkeen historia*, s. 122. Helsinki: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-32429-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**Ohjelmistoatomi** on käsite, artefakti, joka kuvaa formaalien rakenteiden käsittelyä ja tulkintaa tietokoneessa.
Ohjelmistoatomin sisäisenä määrittelynä toimii pelkästään yksi atomistinen kaava (myös *atomistinen sääntö*). Sen takia ohjelmistoatomeista syntyvä malli on formaali ja tietokoneella täysin tulkittavissa ilman moniselitteisyyksiä.
Ohjelmistoatomi liittyy symboliseen analyysiin, missä symboleita ja niiden taustalla olevia objekteja tulkitaan kuvatun logiikan mukaisesti.

Ohjelmistoatomin taustaa
------------------------

Ohjelmistoatomi on kehittynyt fysiikan atomin ja atomismin muodostamista esikuvista. Loogisen atomismin teoriaa ovat kehittäneet Ludwig Wittgenstein ja Bertrand Russell, jotka kuvaavat myös molekyläärisiä käsitemalleja ajattelun pohjana atomeja käyttäen. Ohjelmistoatomi on menetelmätekninen ratkaisu, jossa symbolisen analyysin ja semiotiikan keskeinen käsite eli objekti saadaan toteutettua.

Ohjelmistoatomin soveltaminen koodin analysoimiseen
---------------------------------------------------

Symbolisessa ohjelma-analyysissa ohjelmistoatomin sisäisenä atomistisena sääntönä toimii vastaavasta ohjelmasta sen kieliopin mukaan johdettu kielioppitermi. Tämä muodostaa ohjelmistoatomin semantiikan. Koodista kehitetty atomistinen malli sisältää joukon ohjelmistoatomeita, jotka kytkeytyvät keskenään samaan tapaan kuin vastaavat kielioppitermit esimerkiksi Java- tai C++-koodissa. Ohjelmistoatomia simuloidaan vastaavalla simulointimetodilla, joka ohjelmoidaan ohjelmistoatomia vastaavan olioon. Simulointimetodin käyttäytyminen vastaa alkuperäisen kielen käyttäytymistä, mikä voidaan kuvata tilasiirtymäkaaviona (tilakaavio).

Katso myös
----------

* Analyyttinen filosofia
* Looginen atomismi
* Semiotiikka
* Symbolinen analyysi

Kirjallisuutta
--------------

* Atomistic Design Pattern for Programming in Prolog. St.Petersburg 17-19.6.2008. Vip Alc’08- conference (Atomistinen suunnittelumalli (Arkistoitu – Internet Archive) (en) sivut 98-105)
* Symbolic Hybrid Programming Tool for Software Understanding. 3rd International Workshop on Hybrid Artificial Intelligence Systems (HAIS) 2008, Burgos, Spain, Springer LNAI 5271, pp. 499-506.

Aiheesta muualla
----------------

* Klement, Kevin: Russell's Logical Atomism *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
* Proops, Ian: Wittgenstein's Logical Atomism *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
**Wilhelm Rediess** (10. lokakuuta 1900 Heinsberg, Westfalen, Saksa - 8. toukokuuta 1945 Oslo, Norja) oli SS- ja poliisijohtajana Norjassa saksalaismiehityksen aikana toisessa maailmansodassa. Hän oli kaikkien Norjassa olleiden SS:n joukkojen komentaja (saks. *Obergruppenführer*) vuoden 1940 kesäkuusta kuolemaansa asti 1945.

Rediess oli syntynyt Heinsbergissä Westfalenissa Saksassa. Koulutukseltaan hän oli sähköasentaja. Kesäkuussa 1918 hän liittyi Saksan armeijaan ja palveli jalkaväessä aina ensimmäisen maailmansodan loppuun saakka. Sittemmin hän työskenteli sähköasentajana aina Saksan talouskriisiin vuoteen 1929 saakka.

Toukokuussa 1925 Rediess liittyi SA:han ja joulukuussa 1925 hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Hänet nimitettiin Düsseldorfin SA-komppanian päälliköksi 1927 ja siirrettiin SS:n, kun hänen joukkonsa uudelleenorganisoitiin SS:ään 1930. Lopulta hänestä tuli kenraaliluutnantti (saks. *SS-Gruppenführer*) 1935. Rediess vastasi toisen maailmansodan aikana juutalaisten kuljettamisesta Itä-Preussista keskitysleireihin.*selvennä*

Rediess ampui itsensä Skaugumissa Oslossa 8. toukokuuta 1945. Hänen ruumiinsa tuhoutui, kun valtakunnankomissaari Josef Terboven teki hänen jälkeensä samassa bunkkerissa itsemurhan räjäyttämällä 50 kiloa dynamiittia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
	+ 2

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee diplomaattia. Salattujen elämien hahmosta kertoo artikkeli Tanja Jääskeläinen (Salatut elämät).*
Tanja Jääskeläinen vuonna 2023.
**Tanja Katriina Jääskeläinen** on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Japanissa Tokion-suurlähetystössä 1. syyskuuta 2022 alkaen. Aiemmin hän työskenteli ulkoministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä. Jääskeläinen oli Suomen Tunisian-suurlähettiläänä Tunisissa 2013–2017. Sitä ennen hän työskenteli Suomen Lontoon-suurlähetystössä, jossa hän toimi ministerinä vuodesta 2009.

Jääskeläinen aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1995. Hän on työskennellyt Suomen suurlähetystöissä myös Damaskoksessa ja Budapestissa ja kotimaassa ulkoministeriössä kauppapoliittisella ja oikeudellisella osastolla sekä poliittisella osastolla Eurooppa-kirjeenvaihtajan sijaisena. Vuosina 2007–2009 hän toimi ulkoministerin diplomaattisena neuvonantajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Parliamentary Vice-Minister Satomi Received a Courtesy Call from H.E. Ms. Tanja Katriina Jääskeläinen, Ambassador of the Republic of Finland to Japan  8.6.2023. METI, Ministry of Economy, Trade and Industry. Viitattu 26.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Uusia suurlähettiläitä Suomen ulkomaanedustustoihin  1.4.2022. Valtioneuvosto. Viitattu 26.7.2023.
3. ↑  Suomi ja Tunisia: Kahdenväliset suhteet Suomen suurlähetystö, Tunis. Viitattu 26.7.2023.
4. 1 2  Uudet suurlähettiläät Tanskaan ja Tunisiaan  19.4.2013. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 24.5.2013. Viitattu 28.3.2017.
**Laura Alfhild "Alli" Kustaantytär Hannikainen** (o.s. *Nikander*; 21. huhtikuuta 1867 Hämeenlinna – 12. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen laulunopettaja ja kuoronjohtaja, joka toimi opettajana sekä Jyväskylässä että Helsingissä. Kuoronjohtajana hän oli muun muassa perustamassa jyväskyläläistä naiskuoroa Vaput, jota hän myös johti 11 vuoden ajan.

Nuoruus ja perhe
----------------

Alli Nikander syntyi Hämeenlinnassa vuonna 1867. Hänen vanhempansa olivat Kustaa ja Heleena Nikander, ja hänellä oli neljä siskoa. Nikander aloitti 17-vuotiaana opinnot Jyväskylän seminaarissa. Hän opiskeli toista vuottansa, kun musiikinopettaja Pekka Hannikainen päätti perustaa pienkuoroja. Hannikainen ihastui kolmetoista vuotta itseään nuorempaan Nikanderiin. Heidän välinen suhde akoi Hannikaisen kirjelappusista, joita hän jätti oppilaansa nuottivihkoon. Heidän liitto oli kuitenkin vaikea, sillä opettajan ja oppilaan välinen suhde oli ankarasti kielletty ja Nikander asui naisten internaatissa.

Alli ja Pekka Hannikainen menivät kihloihin 21. lokakuuta 1887. Alli joutui jättämään opintonsa kesken, koska oppilaan ja opettajan ei sopinut olla kihloissa. Pariskunta meni naimisiin heinäkuussa 1888. He saivat liittonsa aikana kuusi lasta, joista Toini kuoli tulirokkoon kolmevuotiaana. Muut lapset olivat Lauri, Ilmari, Tauno, Arvo ja Väinö.

Opettaja ja kuoronjohtaja
-------------------------

Jyväskylän naiskuoro, johtaja Alli Hannikainen vaaleassa puvussa
Vaikka Alli Hannikainen pystynyt jatkamaan koulua Jyväskylässä, hänelle annettiin kuitenkin erivapaus antaa opetusnäytteen Helsingin normaalilyseossa. Hän sai näin laulunopettajan pätevyyden. Hannikainen opetti musiikkia kaikissa Jyväskylän kouluissa ja sen lisäksi myös ruotsia ja uskontoa.

Hannikainen piti myös kotonaan yksityistä pianokoulua ja perusti useita kuoroja. Hän käytännössä johti kuoroja kaikissa harrastuskuvioissaan, ompeluseuroissa, lukupiireissä ja hyväntekeväisyysyhdistyksissä. Naiskuoro Vaput sai alkunsa Hannikaisen johtamasta Kotikuorosta. Se perustettiin vuonna 1906, mutta sen toiminta virallisettiin vuonna 1910, jolloin kuoro sai myös nimekseen Vaput. Hannikainen johti kuoroa vuoteen 1917 asti.

Alli ja Pekka Hannikainen muuttivat vuonna 1917 Helsinkiin Pekan eläköidyttyä. Alli Hannikainen toimi Helsingissäkin opettajana ja kuoronjohtajana. Hänestä tuli 50-vuotiaana Helsingin musiikkiopisto kuoronjohdon ja säveltapailun opettaja. Pekka Hannikainen sairastui ja kuoli, kun Alli oli 57-vuotias. Alli eli 82-vuotiaaksi ja kuoli vuonna 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kangas, Laila: Kukaan ei koskaan nähnyt laulunopettaja Alli Hannikaisen nauravan – Musiikin syntymäpäiväkalenteri *Yle.fi*.  21.4.2020. Yleisradio. Viitattu 21.4.2020.
2. ↑  Vaput – Suomen kuorolaulun elävää historiaa Vaput. Viitattu 21.4.2020.
**Wilhelm Robert Nääf** (11. syyskuuta 1720 Odensvi, Ruotsi – 22. helmikuuta 1783 Turku) oli suomalainen Turun akatemian runousopin, logiikan ja metafysiikan sekä teologian professori ja rehtori.

Nääfin vanhemmat olivat Uplannin kolmikasjalkaväkirykmentin kapteeni Leonhard Nääf (k. 1735) ja Magdalena Sofia Strang. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1736. Nääf valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1746.

Nääf oli Lundin yliopiston filosofian apulaisena vuodesta 1749 ja Turun akatemiassa ylimääräisenä filosofian apulaisena vuodesta 1752. Hänestä tuli Turun akatemian ylimääräinen runousopin professori 1756, teologian apulainen 1759, runousopin professori 1768, logiikan ja metafysiikan professori 1770, neljäs teologian professori 1779 ja kolmas teologian professori 1780. Nääf toimi samalla palkkapitäjänsä Naantalin ja Raision kirkkoherrana 1759–1783 sekä oli Turun tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1759. Hän oli Turun akatemian rehtorina 1776–1777.

Nääf oli naimisissa vuodesta 1779 Margareta Eleonora Rossin (k. 1802) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Vilhelm Robert Nääf. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 7.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Paul von Etter** (24. tammikuuta 1790 Pietari – 27. maaliskuuta 1878 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.

Paul von Etterin vanhemmat olivat Wienissä syntynyt Sebastian Etter ja Hedvig von Manstein ja puoliso vuodesta 1827 Johanna Tesche. Heidän pojistaan Sebastian Albrekt von Etteristä, Nikolai Paul Karl von Etteristä ja Paul von Etteristä tuli kenraaleita, samoin kuin ensin mainitun kahdesta pojasta.

Von Etter tuli kanslistiksi Pietarin postiosastoon vuonna 1807. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Venäjän armeijan kenttäpostiosaston palvelukseen Suomeen. Kollegiregistraattorin arvon hän sai 1810 ja hänet nimitettiin kuvernementin sihteeriksi 1811. Tittelineuvoksen arvon von Etter sai 1812. Seuraavana vuonna hänet määrättiin apukapteeniksi 1. Suomen jääkärirykmenttiin, joskin hän palveli erikoistehtävissä Suomen kenraalikuvernöörin esikunnan sotilaskansliassa. Hänet siirrettiin alikapteenina Nisovan jalkaväkirykmenttiin 1813, mutta hän palveli kuitenkin tuolloin Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina. Von Etter ylennettiin kapteeniksi 1816, everstiluutnantiksi 1818 ja everstiksi 1822, jolloin hänestä tuli Lappeenrannan jalkaväkirykmentin pataljoonankomentaja.

Viipurin jalkaväkirykmenttiin von Etter siirrettiin toukokuussa 1824 ja nimitettiin rykmentin komentajaksi marraskuussa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1829 ja määrättiin 15. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi ja seuraavana vuonna 21. eli myöhemmän 19. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Hän toimi samalla Helsingin kaupungin komendanttina. Vuonna 1835 von Etter siirtyi uudelleen muodostetun 21. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1840 ja eron sotapalveluksesta hän sai tammikuussa 1843.

Von Etter aateloitiin 1843 ja hänen sukunsa merkittiin samana vuonna Suomen ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 210.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul von Etter (1790) *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 19.1.2020)
**Bagdat Kultajuly Ämirejev** (kaz. Бағдат Құлтайұлы Әміреев; s. 1959 Šolakkorgan, Kazahstan) on kazakstanilainen diplomaatti ja virkamies. Hän on ollut Kazakstanin pääministerin neuvonantaja vuodesta 2014 lähtien ja Turkkilaisten maiden neuvoston pääsihteeri vuodesta 2018 lähtien.

Ura
---

Ämirejev toimi kääntäjänä Jemenissä 1980–1981, työskenteli Neuvostoliiton Damaskoksen-suurlähetystössä vuosina 1982–1985 ja oli Kazakstanin valtionyliopistossa luennoitsijana 1985–1988. Hän työskenteli Neuvostoliiton Bagdadin-suurlähetystössä vuosina 1988–1991. Ämirejev oli Kazakstanin ulkoministeriön Lähi-idän osaston päällikkönä 1992–1994 sekä Lähi-idän ja Afrikan osaston päällikkönä vuosina 1995–1996. Vuosina 1996–2002 Ämirejev nimitettiin suurlähettilääksi ja hän oli Kazakstanin suurlähettiläs Saudi-Arabiassa ja samanaikaisesti akkreditoituna Bahrainiin, Kuwaitiin, Omaniin ja Yhdistyneisiin arabiemiirikuntiin. Tässä suurlähettilään tehtävässä hän oli myös Kazakstanin pysyvä edustaja Islamilaisessa yhteistyöjärjestössä. Vuosina 2002–2008 Ämirejev oli Kazakstanin suurlähettiläänä Egyptissä ja samanaikaisesti akkreditoituna useaan alueen maahan, kuten Jordaniaan, Libanoniin, Libyaan ja Marokkoon. Tässä suurlähettilään tehtävässä hän oli myös koordinoiva suurlähettiläs Afrikan valtioihin ja Kazakstanin pysyvä edustaja Islamilaisessa koulutus-, tiede- ja kulttuurijärjestössä (ISESCO). Vuosina 2008–2011 Ämirejev oli Kazakstanin suurlähettiläs Turkissa ja samanaikaisesti akkreditoituna Albaniaan. Vuosina 2011–2017 hän oli Kazakstanin suurlähettiläänä Iranissa. Ämirejev on ollut Kazakstanin erikoislähettiläs Lähi-itään ja Afrikkaan vuodesta 2015 lähtien.

Ämirejev on ollut Kazakstanin pääministerin neuvonantaja vuodesta 2014 lähtien. Turkkilaisten maiden neuvoston kuudenessa huippukokouksessa 3. syyskuuta 2018 Ämirejev nimitettiin neuvoston pääsihteeriksi.

Koulutus ja kirjallinen tuotanto
--------------------------------

Ämirejev on valmistunut Tadžikistanin valtionyliopistosta pääaineenaan itämainen kulttuuri. Hän osaa kazakkia, venäjää, arabiaa, englantia, turkkia ja persiaa. Ämirejev on kirjoittanut useita kirjoja ja artikkeleita Kazakstanin ulkosuhteista, alueellisista ja kansainvälisistä kysymyksistä ja diplomatiikasta yleisesti.

Yksityiselämä
-------------

Ämirejev on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Baghdad Amreyev Turkkilaisten maiden neuvosto. Viitattu 13.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bagdat Ämirejev** Wikimedia Commonsissa
**Kirvun Huopatehdas Oy** oli Karjalan kannaksella Kirvussa toiminut huopajalkineita ja muita huopatuotteita valmistanut yritys. Yrityksen perusti 1897 Kirvun Tietävälän kylään Max Alfthan. Myöhemmin tehtaan omisti W. Dippel ja vuodesta 1926 kauppaneuvos Artturi Helenius. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1924. Tehdas oli 1930-luvulla suurin ja tunnetuin alallaan Suomessa.

Kirvun Huopatehdas oli ensimmäisiä alallaan Suomessa. Ennen sen perustamista huopajalkineet ja valjas- sekä konehuovat oli tuotu ulkomailta. Huopajalkineet oli tuotu pääasiassa Venäjältä mutta ne olivat usein huonolaatuisia ja tästä johtuen ensimmäinen kotimainen huopajalkinetehdas perustettiin Kirvuun. Jalkineet valmistettiin aluksi osittain käsityönä mutta tehtaassa kehitettiin koneet hyvälaatuisten huopajalkineiden valmistukseen. Huovan raaka-aineena käytetty lampaan villa jouduttiin tuomaan ulkomailta koska kotimaasta sitä ei ollut riittävästi saatavana. Tehtaan käyttämä sähkö saatiin omasta Pitkäkosken voimalaitoksesta. Tehtaalla oli myös aputehtaat Parikkalassa ja Vuosalmella.

Kirvun Huopatehdas valmisti jalkineiden ohella myös erilaisia levy-, kone- ja valjashuopia. Tuotteet myytiin pääasiassa kotimaahan mutta vientiä oli myös muun muassa Skandinavian maihin, Islantiin, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Tehtaan tuotteita palkittiin useissa näyttelyissä muun muassa ne palkittiin kultamitalilla Suomen Messujen laatukilpailuissa vuosina 1930 ja 1935.

Vuonna 1929 tehtaalla oli työssä parisataa henkilöä ja huopajalkineita valmistettiin 140 000 paria vuodessa. Työväki asui tehtaan asunnoissa ja tehtaalla oli oma kerhotalo, lukutupa, sairaskassa ja kansakoulu. Tehtaan konttori sijaitsi Viipurissa. 1930-luvun alussa tehtaan työntekijät perustivat kilpailevia yrityksiä lähiseudulle Mikko Verta 1930 Tietävälään, Jaakko Puumala 1932 Inkilään, Juho ja Toivo Virolainen Virolaan sekä Matti Hämäläinen Mertjärvelle. 1930-luvulla yli puolet Suomen huopatehtaista toimi Kirvussa.

Sotien jälkeen Kirvun Huopatehdas toimi vielä Simpeleellä. Mertjärven huopatehdas siirtyi Kankaanpäähän ja Inkilän huopatehdas Kurikkaan ja sieltä Kärkölään. Mikko Verran perustama tehdas siirtyi 1945 Orimattilaan nykyisen Villa Roosan tiloihin ja toimi pisimpään näistä aina 1970-luvulle saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kirvun Huopatehdas täyttää 40 vuotta, Helsingin Sanomat, 29.12.1937, nro 350, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Kirvu.fi : Kirvu lukuina
3. 1 2 3  Kirvun Huopatehdas Oy, Liikemaailma : yhteistaloudellinen, tuotantoa, kauppaa, liikennettä, pankki-, raha-, ja vakuutusliikettä ynnä muuta liiketaloutta käsittelevä aik, 27.11.1935, nro 11, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Kirvu huopatehtaiden pitäjä (Youtube)
5. ↑  Huopatossutehtaassa ei ollutkaan niin kovin hiljaista, Seutu4 15.10.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Kirvun huopatehdas; naisia tekemässä huopatossuja, valokuva 1930-luvulta. Lappeenrannan museot (Finna)[vanhentunut linkki]
Luis García Meza Tejada vuonna 1980.
Kenraali **Luis García Meza Tejada** (8. elokuuta 1932 – 29. huhtikuuta 2018) oli hetken aikaa Bolivian presidentti. Hän otti vallan vuonna 1980 väliaikaiselta presidentiltä Lidia Gueiler Tejadalta niin sanotussa kokaiinivallankaappauksessa 17. heinäkuuta entisen SS-upseerin Klaus Barbien ja italialaisen terroristin Stefano Delle Chiaien tuella.

García Mezan lyhytaikainen hallinto kaatui jo 1981. Tänä aikana se tuli tunnetuksi autokraattisuudesta ja korruptoituneisuudestaan. Hallitus rahoitti itseään huumekaupalla ja kukisti opposition salamurhilla ja vangitsemisilla. García Meza tuomittiin 1993 30-vuotiseen vankeuteen ihmisoikeusrikoksista.

Mezan vankilaoloista nousi Boliviassa häly maaliskuussa 2010. Hänellä oli sellin sijaan asunto, jossa oli kuntosali, sauna, grilli sekä yksityinen puhelin.

Lähteet
-------

1. ↑  Confirman la muerte de García Meza tras sufrir cuarto ataque cardíaco (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
2. ↑  Privilegios en penal boliviano a ex dictador.  *Periódico La Jornada*, 16.3.2010, s. 19. Artikkelin verkkoversio.  (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Luis Hernández** (s. 22. joulukuuta 1968 Poza Rica de Hidalgo, Veracruz, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänet tunnettiin lempinimellä *"El Matador"*, "matadori". Hän pelasi 85 maaottelua ja teki niissä 35 maalia vuosina 1995–2002.

Ura
---

Pitkästä vaaleasta hiuskuontalostaan tunnettu Hernández aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Meksikossa Cruz Azulin joukkueessa. Pääsarjadebyyttinsä hän teki elokuussa 1990. Vuonna 1992 hän siirtyi Querétaroon, ja sittemmin tie vei Monterreyhin ja sieltä Necaxaan, missä Hernández pääsi vuonna 1995 juhlimaan CONCACAF:n cup-voittajien cupin voittoa, Meksikon mestaruutta vuosina 1995 ja 1996 sekä maan cup-mestaruutta vuonna 1995. 

Vuonna 1995 Hernández debytoi Meksikon maajoukkueessa ja vakiinnutti pian paikkansa joukkueen ykkösmaalintekijänä. Hän voitti joukkueessa Pohjois-Amerikan CONCACAF-maaosaliiton Gold Cupin vuosina 1996 ja 1998, ja Etelä-Amerikan mestaruusturnauksessa Copa Américassa Hernández voitti kuudella maalillaan turnauksen maalikuninkuuden Meksikon joukkueen sijoiuttutta pronssille. Hänen kykynsä pantiin merkille suurseuroissa, ja 1997 hän siirtyikin itsensä Diego Maradonan kehotuksesta argentiinalaiseen suurseuraan Boca Juniorsiin. Peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi ja samana vuonna hän palasi takaisin Necaxaan. Hernándezin maalivire jatkui kuitenkin hyvänä seuraavana kesänä Ranskan MM-lopputurnauksessa, missä Meksiko eteni neljännesvälieriin saakka. Neljässä pelaamassaan ottelussa Hernández teki neljä maalia. 

Vuosina 1998–2000 Hernández pelasi Tigres UANL:n joukkueessa ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin Los Angeles Galaxyyn, missä visiitti jäi vain vuoden mittaiseksi. Hernández edusti urallaan vielä Club Américaa, Veracruzia, Jaguares de Chiapasia ja Lobos de la BUAPia ennen lopettamistaan vuonna 2005. Meksikon maajoukkueessa hän oli mukana vielä vuoden 2002 MM-lopputurnauksessa.

Saavutuksia
-----------

* CONCACAF:n cup-voittajien cupin voitto 1995
* Meksikon mestaruus 1995 ja 1996
* Meksikon cupin voitto 1995
* Meksikon supercupin voitto 1995
* CONCACAF Gold Cupin voitto 1996 ja 1998
* Copa Américan pronssia 1997 ja 1999

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Mexico - Record International Players  12.7.2018. RSSSF. Viitattu 11.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastoja
* Kaikki maaottelut

  

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Pérez |
2 de Anda |
3 García |
4 Márquez |
5 Vidrio |
6 Torrado |
7 Morales |
8 García Aspe |
9 Borgetti |
10 Blanco |
11 Luna |
12 Sánchez |
13 Mercado |
14 Villa |
15 Hernández |
16 Carmona |
17 Palencia |
18 J. Rodríguez |
19 Caballero |
20 Brown |
21 Arellano |
22 A. Rodríguez |
23 Campos |
Valmentaja Aguirre