recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Georgian samettivallankumous, 2003.
**Georgian samettivallankumous** (tai Tšekkoslovakian vuoden 1989 verettömän vallankumouksen tapaan **Georgian ruusuvallankumous** tai **Ruusujen vallankumous**) on tapahtumasarja, joka sai alkunsa Neuvostoliitosta itsenäistyneen Georgian toisen presidentin, Eduard Ševardnadzen kannattajien vaalipetosepäilyistä 2. marraskuuta 2003 järjestetyissä parlamenttivaaleissa. Epäilemäänsä vaalipetosta vastustavat mielenosoittajat kokoontuivat Tbilisiin ja Ševardnadze luopui 23. marraskuuta 2003 presidentin virasta.

Neuvostoliiton ulkoministerinä toiminut Ševardnadze tuli presidentiksi ensimmäisen kerran Georgian sisällissodan tuloksena itsenäisyyspresidentti Zviad Gamsakhurdiaa vastustavan ja Venäjän tukeman opposition voitettua sodan.

Monien muiden IVY-maiden tapaan Georgia pyrki ottamaan etäisyyttä Venäjästä ja lähentymään länttä. Ševardnadze lähestyi Yhdysvaltoja sallimalla Yhdysvaltain lähettää sotilasasiantuntijoita Georgiaan auttamaan georgialaisia kansainvälisen terrorin vastaisessa taistelussa. Samalla hän kuitenkin oli valmis myös neuvottelemaan Venäjän Gazpromin kanssa valtiollisen sekayhtiön perustamiseksi Venäjän maakaasutoimituksia varten Georgiaan.

Georgian pohjoisosassa on kapinallinen ja Venäjään tukeutuva Abhasia, ja Venäjällä on Georgiassa edelleen neuvostoajalta peräisin oleva tuhansien sotilaiden sotilastukikohta, jonka Georgia toivoi Venäjän lakkauttavan vuoteen 2008 mennessä. Venäjä ei ole kuitenkaan suostunut pyyntöön.

Ševardnadzen tilalle presidentiksi parlamentin puhemiehen Nino Burdžanadzen toimittua presidentinvaaleihin saakka virkaa tekevänä presidenttinä, tuli lännessä opiskellut ja Yhdysvaltain tukema Mikheil Saakašvili, joka lupasi lopettaa korruption ja purkaa hallinnon neuvostoaikaisia piirteitä.

Georgialaiset samettivallankumoukselliset konsultoivat Ukrainan oranssivallankumouksellista opiskelijaliikettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgian ruusu-vallankumouksesta viisi vuotta *Yle*.  2008. Viitattu 12.6.2021.
2. ↑  Georgiaan luvassa uusi suurmielenosoitus (käytetään nimeä samettivallankumous) *Yle*.  2009. Viitattu 12.6.2021.
**Kuusamaviuhkanen** (*Pterotopteryx dodecadactyla*) on pieni, viuhkaperhosiin kuuluva perhoslaji. Suomen lajiston kansallisessa uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Heimon muiden lajien tapaan siivet ovat jakautuneet sulkamaisiksi liuskoiksi, joita kuusamaviuhkasella on kaksitoista. Etusiivet ovat kellanruskeat, ja niissä on kaksi harmaata poikkijuovaa, joilla on ohuet valkoiset reunat. Etummaisen siipiliuskan etureunassa, harmaiden vöiden välissä, on pieni musta täplä ja kolmannessa liuskassa harmaat vyöt yhtyvät. Etusiipien poikkivyökuvio jatkuu selvästi erottuvana myös takasiivissä. Siipiväli on 11–14 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kuusamaviuhkasta tavataan paitsi suurimmassa osassa Etelä- ja Keski-Eurooppaa, myös trooppisessa Afrikassa. Suomessa laji on eteläinen ja harvinainen. Sen levinneisyys rajoittuu Varsinais-Suomen ja läntisen Uudenmaan rannikolle, saaristoon sekä Ahvenanmaalle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kuusamaviuhkanen on erilaisten tammimetsien ja metsänreunojen laji, jonka elintavat tunnetaan huonosti. Toukka elää ravintokasvin oksien sisällä. Oksassa on nähtävissä toukan sisäänmenoaukko ja paksuuntuma toukan kohdalla. Koteloituminen tapahtuu kotelokopan sisälle maahan.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää lehtokuusamalla (*Lonicera xylosteum*) sekä tuoksuköynnöskuusamalla (*Lonicera caprifolium*).

Lähteet
-------

1. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
2. ↑
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Norske rødliste: leddvedfingermøll (norjaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q7256952
* Wikispecies: Pterotopteryx dodecadactyla
* BioLib: 49699
* BOLD: 224895
* CoL: 4Q6S2
* EoL: 410535
* EUNIS: 305076
* Fauna Europaea: 437906
* Fauna Europaea (new): 9fbd3697-6f1c-4286-8a7d-f7f70338c3b9
* GBIF: 1992532
* iNaturalist: 781071
* IRMNG: 10622266
* LepIndex: 236
* NCBI: 1594451
* PPE: pterotopteryx-dodecadactyla

 |

 |
**Venejärvi** on saareton ylänköjärvi Enontekiön pohjoisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 347 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tromssasta 109 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Venejärvi koostuu läntisestä Skádjajávrista ja itäisestä Venejärvestä, jonka toisena karttanimenä on Vancajávri. Järvenosia erottaa Venemaa-niminen alue ja siitä koilliseen pistävä kapea niemi. Venemaan toinen nimi on Vanaseanan. Järvenosia puolestaan yhdistää runsaan kilometrin pituinen salmi. Venejärven pohjoispuolella sijaitsee Andreankenttä, jonka korkeustaso on noin 5–20 metriä järven pintaa ylempänä. Andreankentän pohjoispuolella maasto kohoaa jyrkästi. Venejärven eteläpuolella kohoaa Saivaara, jonka laki on noin 830 metriä merenpinnan yläpuolella.

Haltilta alkunsa saava Vuomakasjoki virtaa luoteesta Meekonjärven (596,5 metriä mpy) kautta Venejärveen ja jatkuu Venejärveltä Reikämaan etelä- ja pohjoispuolitse Jogasjavriin (585,1 metriä mpy). Alavirta jatkuu Porojärven kautta kaakkoon Poroeno-nimisenä jokena. Vedet päätyvät Tornionjokea Perämereen. Lännestä Venejärveen laskee Bierfejohka.

Venejärvi (67.740.1.006) kuuluu Porojärven alueeseen (67.74), joka on toisen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Ensimmäinen jakovaihe on Lätäsenon valuma-alue (67.7). Venejärvi on kolmanneksi laajin Porojärven alueen 86:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kaksi laajinta ovat Pitsusjärvi ja Porojärvi. Neljänneksi laajin on Jogasjavri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Venejärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 27.10.2023.
2. 1 2 3  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 27.10.2023.
3. ↑  Venejärvi (67.740.1.006) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 27.10.2023.
4. ↑  Porojärven alue (67.74) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 27.10.2023.
**Krekilän mylly** on Loimaalla sijaitseva nähtävyys ja Krekilän myllyn kesäteatterin näytöspaikka. 

Krekilän kylässä Niinijoen Kuivakoskessa on ollut mylly satojen vuosien ajan. Loimaa-Seura ylläpitää nykyistä myllyä, johon kuuluu myös raamisaha. Rakennus on korjattu, vesimylly kunnostettu, niin että se jälleen jauhaa 40 vuoden tauon jälkeen. Myllyssä on tilat kesätapahtumille, siellä toimii myös paikallinen kesäteatteri.

Myllyn historia
---------------

Nykyinen myllyrakennus on rakennettu vuosina 1916-1917 entisen palaneen tilalle. Saha valmistui 1920 ja rakennuttajana toimi Ypäjältä kotoisin oleva Kalle Virta. Kalle Virran aikana myllyssä oli yksi 25 hevosvoiman tehoinen vesiturbiini. V. 1930 mylläriksi tuli Toivo Lindgren ja hän asensi myllyyn toisen, 60 hevosvoimaisen vesiturbiinin. Lindgren oli muutenkin ammattitaitoinen monella alalla, mylläri, sahuri, sähkömies ja konekorjaaja ja vielä lisäksi erinomainen soittaja ja viihdyttäjä. Hänen aikanaan mylly ja saha toimivat vilkkaasti. Keväällä 1972 Toivo Lindgren sai surmansa auto-onnettomuudessa. Tähän loppui myllyn toiminta.

Vuonna 1980 Loimaa-Seuran sihteeri, agronomi Riitta Jumppanen kirjoitti MTV:lle kirjeen, tarjoten Krekilän myllyä ohjelman "Talkootanssit" tekoon. Talkoita kuvattiin kahtena päivänä ja talkoissa oli 150-160 henkeä työssä. Nyt kun mylly oli saatu kuntoon päätettiin hyödyntää sitä ja sen ympäristöä ja näin sai alkunsa kesäteatteri toiminta.

Kesäteatteritoiminta
--------------------

Krekilän myllyllä toimii harrastajateatteri Krekilän myllyn kesäteatteri, joka aloitti toimintansa 1981. Ensimmäisenä esityksenä nähtiin Eero Tuomolan kirjoittama *Kuttujaolla.* Joinain vuosina kesäteatterissa on näytelty mm. "Myllyn tarina"," Myllybaari", "Kaunis myllärintytär", "Tukkijoella" sekä "Kruunuhäät", jotka liittyvät alueen historiaan.

Kesäteatterissa on valmiudet yli 300:lle katsojalle näkyviltä paikoilta.

### Nykytilanne

Vuonna 2018 nähtiin Pekka Puupää kesälaitumilla. Lippuja näytöksiin voi nykyään hankkia netistä.

### Hyväntekeväisyys

Kesäteatteri julkaisi vuonna 2014 hyväntekeväisyysnakukalenterin, jonka tuotto oli 10 000 euroa. Rahasumma lahjoitettiin lyhentämättömänä Uusi Lastensairaala 2017 -tukiyhdistykselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Krekilän mylly – Loimaa-Seura *www.loimaaseura.fi*. Viitattu 20.9.2018.
2. ↑  Krekilän mylly *www.niinijokipappinen.net*.  Arkistoitu 10.8.2020. Viitattu 20.9.2018.
3. ↑  Krekilän Myllyn Kesäteatteri – Teatteria vuodesta 1981 *www.krekila.fi*. Viitattu 20.9.2018.
4. ↑  Kesäteatteri julkaisi rohkean nakukalenterin - katso kuvat! *Ilta-Sanomat*.  2.7.2014. Viitattu 20.9.2018.
Waterloon silta
**Waterloon silta** (engl. *Waterloo Bridge*) on Thamesin yli kulkeva tie- ja jalankulkusilta Lontoossa. Alkuperäisen sillan suunnitteli John Rennie 1809–1810. Se avattiin käyttöön 17. kesäkuuta 1817.

Sillan historia
---------------

Vuosia kestäneiden rakennustöiden aikana graniittisiltaa kutsuttiin nimellä *Strand Bridge* sen rakentaneen siltayhtiön mukaan, mutta avajaisissa se nimettiin Waterloon taistelun muistoksi. Waterloon silta oli alkuun yksityinen tullisilta, jonka käyttäjiltä perittiin maksu. Kansallistamisen yhteydessä vuonna 1878 siltamaksu poistettiin. Sillan rakenne todettiin kuitenkin ongelmalliseksi ja epävarmaksi. Vuonna 1920 se päätettiin purkaa ja korvata uudella sillalla, joka avattiin osittain käyttöön sotavuonna 1942. Vielä keskeneräinen silta oli ainoa Thamesin silloista, johon Saksan ilmavoimien Luftwaffen pommikoneet osuivat lukuisista yrityksistä huolimatta Lontoon pommituksen aikana toisessa maailmansodassa. Kokonaan se valmistui viimein vuonna 1945.

Alkuperäisen sillan graniittikivet tuotiin eripuolelta brittiläistä kansainyhteisöä. Kahta tällaista kiveä käytetään koristeena- ja muistomerkkinä Commonwealth Avenue Bridgellä Canberrassa, Australiassa. Alkuperäisiä kiviä on käytetty myös Uudessa-Seelannissa Paddy the Wanderer -nimisen koiran muistomerkin rakentamiseen. Paddy-koira jätti merkkinsä historiaan ystävystyen Wellingtonin satamassa eläneiden ja työskennelleiden ihmisten kanssa elinvuosinaan 1928–1939 välillä. Muistomerkkiin kuuluu kivien lisäksi Paddyn pronssinen muotokuva ja juomakuppi.

### Georgi Markovin murha

Claude Monet’n maalaus Waterloon silta
Georgi Markov oli bulgarialainen kirjailija ja toisinajattelija, jonka KGB:n avustama Bulgarian salainen poliisi salamurhasi. 7. syyskuuta 1978 Markov ylitti Waterloon sillan mennäkseen joen toisella puolella olevalle bussipysäkille, kun ohikulkija tökkäsi häntä sateenvarjollaan reiteen. Mies pyysi kohteliaasti anteeksi ja käveli pois. Markov kertoi myöhemmin häntä hoitaneille lääkäreille, että mies oli puhunut ulkomaalaisella aksentilla.

Saman päivän illalla Markoville nousi korkea kuume. Hän kuoli tuskissaan kolme päivää myöhemmin. Ruumiinavauksessa lääkärit löysivät hänen jalastaan pienen platinasta tehdyn kuulan. Esinettä tutkittaessa siitä löytyi kaksi reikää, joissa oli jäänteitä myrkyllisestä risiinistä. Vuonna 2005 Bulgarian salaisen poliisin arkistoja vuosi lehdistölle ja Markovin murhaajaksi paljastui italialaissyntyinen tanskalainen Francesco Giullino, joka toimi tuolloin Bulgarian agenttina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sunday Times: Dane named as umbrella killer 5. kesäkuuta 2005. Viitattu 28.1.2009

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Waterloon silta**.
* Waterloon silta on tunnettu roolistaan elokuvassa Sumujen silta (*Waterloo Bridge*, 1940).
**Azat Artsakh** (Ազատ Արցախ, "Vapaa Artsakh") on Vuoristo-Karabahin pääkaupungissa Stepanakertissä ilmestynyt armeniankielinen sanomalehti.

Lehti perustettiin vuonna 1923 Şuşassa nimellä *Gharabaghi geghjuk* (Ղարաբաղի գեղջուկ, "Karabahin talonpoika"). Se siirtyi pian Stepanakertiin ja sai vuonna 1924 nimen *Khorhrdajin Gharabagh* (Խորհրդային Ղարաբաղ, "Neuvosto-Karabah"). Vuonna 1940 nimi muutettiin muotoon *Sovetakan Gharabagh* (Սովետական Ղարաբաղ, "Neuvosto-Karabah").

*Sovetakan Gharabagh* oli Azerbaidžanin kommunistisen puolueen Vuoristo-Karabahin aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja. Vuodesta 1980 lähtien sen rinnalla ilmestyi myös venäjänkielinen *Sovetski Karabah*. Kuudesti viikossa julkaistun lehden painosmäärä oli 15 000 kappaletta vuonna 1975.

Lehdellä oli suuri merkitys Vuoristo-Karabahin konfliktin aikana, jolloin sen tilaajamäärän väitetään nousseen sataan tuhanteen. Se sai jälleen nimen *Khorhrdajin Gharabagh* vuonna 1989. Vuonna 1992 lehdestä tuli Vuoristo-Karabahin tasavallan korkeimman neuvoston virallinen lehti nimellä *Artsakh*. Vuonna 1994 se sai nimen *LGh Hanrapetutjun* (ԼՂ Հանրապետություն, "Vuoristo-Karabahin tasavalta") ja vuonna 1998 siitä tuli "tasavallan lehti" nimellä *Azat Artsakh*.

*Azat Artsakhin* Internet-sivustoa on päivitetty sen jälkeenkin, kun armenialaiset joutuivat syyskuussa 2023 pakenemaan Vuoristo-Karabahista. Samalla on nostettu esiin kysymys lehden toiminnan jatkamisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 4*, s. 278. Moskva: Kniga, 1980.
2. ↑  *Haikakan sovetakan hanragitaran, hator 10*, s. 527. Jerevan: Hai sovetakan hanragitaran hrataraktšhutyun, 1984. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  *Azərbaycan Sovet Ensiklopediyası, VIII cild*, s. 556. Bakı: Azərbaycan Sovet Ensiklopediyasının Baş redaksiyası, 1984. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 21. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1976.
5. ↑  Nemnogo predystorii *Azat Artsakh*. Viitattu 20.12.2023.
6. ↑  Sovetakan Gharabagh *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 20.12.2023.
7. ↑  Artsakh *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 20.12.2023.
8. ↑  LGh Hanrapetutjun *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 20.12.2023.
9. ↑  Azat Artsakh *Union Catalog of Armenian Continuing Resources*. Viitattu 20.12.2023.
10. ↑  Gazeta Artsaha segodnja, kak nikogda, nuždajestsja v prodolženii svojei dejatelnosti *Azat Artsakh*.  7.12.2023. Viitattu 20.12.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
Lämpömittari, joka näyttää 22 °C:n sisälämpötilaa.
**Huoneenlämpö** on lämpötila, joka vallitsee rakennuksen sisätiloissa. Sopiva huoneenlämpö on noin 20–22 °C.

Sopiva huoneen lämpötila
------------------------

Yleisesti kaikille sopivaa huoneenlämpöä ei voida aivan tarkkaan määrittää, koska ihmiset tuntevat lämpötilan eri tavalla. Keskimäärin ihmiset pitävät sopivana sisälämpötilana talvella 20–22:ta celsiusastetta. 10–30 prosenttia ihmisistä saattaa kuitenkin tässäkin lämpötilassa kokea olonsa epämukavaksi.

Huoneenlämpö ei saa olla liian korkea eikä myöskään liian matala. Yli 23 astetta alkaa olla jo liikaa; näin korkeassa lämpötilassa ihmisen vireystila heikkenee ja ilma voi tuntua tunkkaiselta. Myös energiankulutus on korkealla. 18:aa astetta pidetään huoneen minimilämpötilana, ja lattian pintalämpötilan tulisi olla vähintään 17 astetta. Liian alhainen lämpötila voi aiheuttaa terveyshaittoja. Lisäksi rakenteisiin saattaa liian alhaisessa lämpötilassa tiivistyä kosteutta, ja tämä voi johtaa homehtumiseen.

Sisälämpötila helteellä
-----------------------

Kesäisin helteellä ongelmana voi olla, että sisälläkin on liian kuuma. Sosiaali- ja terveysministeriön asumis- ja terveysasetuksen mukaan lämmityskauden ulkopuolella huoneen lämpötila saa olla korkeintaan 32 astetta. Tehokkain tapa saada lämpötila helteillä pysymään hallinnassa on käyttää jäähdytysjärjestelmää. Jos asunnossa ei ole jäähdytysjärjestelmää, verhojen kiinni pitäminen on järkevää. Helteessä ikkunan pintalämpötila voi nousta 40 asteeseen. Illalla ja yöllä, kun ulkolämpötila laskee alle sisälämpötilan, voi pitää ikkunoita auki. Tuulettimilla saa ilmaa kiertämään asunnossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sisäilman laatu ja oikea lämpötila Laajasalon Isännöinti Oy.  Arkistoitu 17.11.2019. Viitattu 17.11.2019.
2. ↑  Terveysvaikutukset / Perustietoa sisäilmasta Sisäilmayhdistys ry. Viitattu 17.11.2019.
3. ↑  Terveellisen asunnon ABC (PDF) Hengitysliitto Heli ry. Viitattu 17.11.2019.
4. ↑  Mauno, Pekka: Ikkunat voivat kuumentua helteellä kuin patterit, uusiin asuntoihinkin halutaan hankkia jäähdytystä *Satakunnan kansa*.  9.8.2018.  Arkistoitu 17.11.2019. Viitattu 17.11.2019.
5. ↑  Talka, Eira: Lain mukaan asuintilojen lämpötila ei saa kohota yli 32 asteen – Terveystarkastaja neuvoo, miten toimia, jos asunnossa on epäterveellisen kuuma *Aamulehti*.  21.7.2018.  Arkistoitu 17.11.2019. Viitattu 17.11.2019.
**Charles Caldwell Ryrie** (2. maaliskuuta 1925 – 16. helmikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen Raamatun tutkija ja kristillinen teologi. Hän toimi systemaattisen teologian professorina ja tohtoriopintojen dekaanina Dallasin teologisessa seminaarissa. Eläköityään Dallasin teologisesta seminaarista hän opetti myös kursseja Tyndalen teologisessa seminaarissa. Häntä pidetään yhtenä vaikutusvaltaisimmista amerikkalaisista teologeista 1900-luvulla. Hän oli hyvin suositun *The Ryrie Study Biblen* kirjoittaja; kirja julkaistiin vuonna 1978 ja se on myynyt yli kaksi miljoonaa kappaletta. Hän oli merkittävä klassisen dispensationalismin puolestapuhuja sekä vaikutusvaltainen ilmaisen armon teologi.

Opit
----

Charles Ryrie opetti ilmaisen armon teologiaa uskoen siihen, että pelastus tulee vain yksinkertaisesta uskosta Jeesukseen. Ryrie kirjoitti kirjan "Niin suuri pelastus: Mitä tarkoittaa uskoa Jeesus Kristukseen", jossa hän arvosteli niin sanottua "lordship salvation" -aatetta, jonka tunnetuin kannattaja on John MacArthur. Tämän opin mukaan yksilön kuuluu olla valmis tottelemaan Jeesuksen käskyjä ennen kuin hän pystyy pelastumaan. Ryrie puolusti kantaa, jonka mukaan Uudessa testamentissa toistuva sana "metanoia" (monesti käännettynä ’parannus’) viittaa mielen muutokseen ja on synonyymi uskolle. 

Charles Ryrie oli kalvinisti, mutta kielsi idean rajoitetusta sovituksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellwell, Walter (1993). *Handbook of Evangelical Theologians*. Baker.
2. ↑  Authors | Christian Books *moodypublishers.com*.
3. ↑  GraceLife Ministries: A History of Free Grace *www.gracelife.org*. Viitattu 19.12.2023. (englanniksi)
4. ↑  Bob Wilkin: Lordship and Salvation – Grace Evangelical Society *faithalone.org*.  1.6.1988. Viitattu 19.12.2023. (englanniksi)
5. ↑  The Essentials of Dispensationalism – Israel My Glory *israelmyglory.org*. Viitattu 19.12.2023. (englanniksi)
6. ↑  Defending the Gospel of Grace *gracetheology.org*.  26.10.2017.  en-US
7. ↑  Ryrie, Charles C. (1997-07-01). *So Great Salvation: What It Means to Believe in Jesus Christ* (in en). Moody Publishers. ISBN 978-1-57567-636-4.
8. ↑  Ryrie, Charles C. (1999-01-11). *Basic Theology: A Popular Systematic Guide to Understanding Biblical Truth* (in en). Moody Publishers. ISBN 978-1-57567-498-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles Caldwell Ryrie
HöllochHölloch on suosittu luontomatkailukohde.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
Karstimaa |
| Sijainti | 
SchwyzSveitsi |
| Vuoristo | 
Alpit |
| Korkeus merenpinnasta | 
551 – 1 490 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
46° 58′ 36″ P, 8° 47′ 18″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hölloch** on luolasto Keski-Sveitsissä, Schwyzin kantonissa, Muotathalin kunnassa. 

Löydettyjen luolakäytävien ja onkaloiden pituus oli keväällä 2013 yhteensä 201 km. Luolasto sijaitsee noin 10 neliökilometrin alueella 551 – 1 490 metrin korkeudessa. Ensimmäiset luolat löytyivät vuonna 1875, kun paikallinen kyläasukas Alois Ulrich selvitti satunnaisten vedenvirtausten alkuperää.

Hölloch sijaitsee karstimaalla, johon tyypillisesti syntyy uurteita ja luolia veden syövyttäessä kallioperän liukenevia aineita.

Lähteet
-------

* Arbeitsgemeinschaft Höllochforschung AGH (Luolaharrastajayhdistyksen kotisivut) *hoelloch.org*. Viitattu 12.10.2013. (saksaksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NZZ:n artikkeli 24.4.2011

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hölloch**.
**Tokyo Skytree** (jap. 東京スカイツリー, *Tōkyō Sukaitsurī*) on 634 metriä korkea televisio- ja näköalatorni Oshiagen kaupunginosassa Sumidan erillisalueella Tokiossa. Se on maailman korkein torni ja toiseksi korkein rakennelma – vain Dubaissa sijaitseva 828 metriä korkea pilvenpiirtäjä Burj Khalifa on sitä korkeampi. Siitä onkin tullut yksi Tokion näkyvimmistä maamerkeistä.

Tornin suunnitteli tokiolainen arkkitehtitoimisto Nikken Sekkei ja rakensi japanilainen Ōbayashi-gumi-rakennuskonserni. Se valmistui 29. helmikuuta vuonna 2012 ja avattiin yleisölle 22. toukokuuta 2012. Avajaisissa kymmenettuhannet ihmiset jonottivat päästäkseen näköalatasanteelle. Tornin piti valmistua jo vuoden 2011 lopulla, mutta rakennustöitä viivästytti Tōhokun maanjäristyksen ja tsunamin aiheuttama tarvikepula.

Teräsrunkoinen torni on maalattu kauttaaltaan sinertävänvalkoiseksi ja suunniteltu kestämään voimakkaita maanjäristyksiä sekä tuulia. Sen poikkileikkaus on tyvestä kolmion muotoinen mutta muuttuu ylöspäin mentäessä vähitellen pyöreäksi. Tornissa on kaksi näköalatasannetta 350 metrin ja 450 metrin korkeudella sekä digitaalinen televisiolähetin. Sen yhteydessä on myös huvipuisto ja ostoskeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tokyo Sky Tree Debuts in Spring 2012 (pdf) Tobu Railway Co. & Tobu Tower Skytree Co. Viitattu 12.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Guinness recognizes Tokyo Sky Tree The Japan Times Ltd.  Arkistoitu 27.11.2011. Viitattu 12.12.2011. (englanniksi)
3. 1 2  World's tallest tower completed in Tokyo  1.3.2012. News Limited.  Arkistoitu 1.3.2012. Viitattu 1.3.2012. (englanniksi)
4. 1 2 3  Maailman korkein torni avautui Tokiossa  22.5.2012. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tokyo Skytree** Wikimedia Commonsissa

* Tokyo Skytreen virallinen sivusto
**MCPA** eli **2-metyyli-4-kloorifenoksietikkahappo** (C9H9ClO3) on fenoksietikkahappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään runsaasti rikkaruohomyrkkynä muun muassa maataloudessa.

Ominaisuudet
------------

MCPA on puhtaana huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Tekninen epäpuhdas tuote on usein väriltään ruskehtavaa. Yhdiste liukenee vain erittäin niukasti veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja tolueeniin. Aine on heikko happo ja sen pKa-arvo on 3,73. MCPA on selektiivinen rikkaruohomyrkky, joka tehoaa myös muuten vaikeasti hävitettäviin rikkakasveihin kuten ohdakkeisiin ja hierakoihin. Aineen vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se matkii kasvien luonnollista kasvuhormonia auksiinia. Se vaikuttaa kasvien DNA- ja RNA-polymeraasien toimintaan. MCPA ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, pääkipua, vatsakipuja ja ripulia. Yhdiste saattaa olla karsinogeeninen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

MCPA:ta valmistetaan klooraamalla o-kresolia. Tässä reaktiossa muodostuva tuote reagoi seuraavaksi emäksisissä olosuhteissa kloorietikkahapon kanssa, jolloin muodostuu MCPA:ta.

MCPA on hyvin runsaasti käytetty rikkaruohomyrkky. Sitä käytetään muun muassa vilja-, vihannes- ja marjaviljelmillä, metsien istutusvaiheessa, teiden varsilla sekä pihojen, puistojen ja golfkenttien nurmilla. Yhdiste voidaan levittää joko veteen sekoitettuna emulsiona tai jauheena. MCPA soveltuu myös käytettäväksi yhdessä muiden rikkaruohomyrkkyjen kanssa seoksina.

Lähteet
-------

1. ↑  MCPA – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 18.5.2017.
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 981. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 18.5.2017
4. 1 2 3 4  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 566-568. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.5.2017). (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Kalyani Paranjape, Vasant Gowariker, V N Krishnamurthy, Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 289. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.5.2017). (englanniksi)
6. 1 2  Terence Robert Roberts, D. H. Hutson: *Metabolic pathways of agrochemicals*, s. 85-88. RSC Publishing, 1998. ISBN 978-0-85404-494-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 18.5.2017). (englanniksi)
7. ↑  MCPAn kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 18.5.2017.
**Dikamba** (C8H6Cl2O3) on kloorattuihin bentsoehappojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä muun muassa maataloudessa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa dikamba on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, kloroformiin sekä moniin alifaattisiin ja aromaattisiin hiilivetyihin esimerkiksi tolueeniin ja heksaaniin. Dikamba on keskivahva happo ja sen pKa-arvo on 1,87. Dikamba on vaikutukseltaan laajakirjoinen herbisidi ja tehoaa useisiin rikkakasveihin. Yhdisteen vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se matkii kasvien omaa hormonia auksiinia. WHO luokittelee dikamban ihmiselle lievästi haitalliseksi yhdisteeksi. Aine ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja sille altistumisesta voi seurata yskää, kurkkukipua ja huonovointisuutta.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dikamban synteesin ensimmäisessä vaiheessa 1,2,4-triklooribentseeni hydrolysoidaan natriumhydroksidin avulla 2,5-dikloorifenoliksi. Tämä yhdiste karboksyloidaan 3,6-dikloorisalisyylihapoksi, josta muodostetaan metyyliesteri reaktiolla metanolin kanssa. Tämän jälkeen yhdisteen fenolinen hydroksyyliryhmä metyloidaan eetteriksi ja metyyliesteri hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa, jolloin muodostuu dikambaa.

Dikambaa käytetään herbisidinä muun muassa viljaviljelmillä, puistojen ja pihojen nurmilla, golfkentillä ja teiden varsilla. Yhdistettä voidaan käyttää rakeina tai lietettynä veteen. Yhdiste on hyvin runsaasti käytetty herbisidi ja tämän vuoksi osalle rikkaruohoista on kehittynyt resistenssi sitä vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Dicamba – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 19.5.2017.
2. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 515. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 19.5.2017
4. 1 2  Dikamban kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 19.5.2017.
5. 1 2 3  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 156. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.5.2017). (englanniksi)
6. 1 2  Michael A. Kamrin,John H. Montgomery: *Agrochemical and Pesticide Desk Reference on CD-ROM*, s. 291. CRC Press, 1999. ISBN 9780849321795. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.5.2017). (englanniksi)
**Desmedifaami** (C16H16N2O4) on biskarbamaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.

Ominaisuudet
------------

Desmedifaami on huoneenlämpötilassaa värittömiä kiteitä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Desmedifaami liukenee hyvin muun muassa etanoliin ja asetoniin ja kohtalaisesti tolueeniin. Desmedifaamin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää fotosynteesin osana olevan fotosysteemi II:n toimintaa vaikuttamalla osana sitä olevaan elektroninsiirtoketjuun. Aine absorboituu kasveihin lehtien kautta ja vaikuttaa muun muassa viherrevonhäntään ja muihin revonhäntien suvun lajeihin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Desmedifaamin valmituksen ensimmäisessä vaiheessa m-aminofenoli kondensoituu etyyliklooriformiaatin kanssa etyyli-N-(3-hydroksifenyyli)karbamaatiksi. Tämä yhdiste reagoi edelleen fenyyli-isosyanaatin kanssa muodostaen demedifaamia. Desmedifaamia käytetään erityisesti sokerijuurikasviljelmillä rikkaruohomyrkkynä ja sitä voidaan käyttää seoksena yhdessä fenmedifaamin kanssa. Aine levitetään veteen sekoitettuna emulsiona. Desmedifaami on hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Desmedipham – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 15.6.2017.
2. 1 2 3 4 5  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 15.6.2017
3. 1 2  Terence Robert Roberts, D. H. Hutson: *Metabolic pathways of agrochemicals*, s. 169. RSC Publishing, 1998. ISBN 978-0-85404-494-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.6.2017). (englanniksi)
4. 1 2  Richard P. Pohanish: *Sittig's Handbook of Pesticides and Agricultural Chemicals*, s. 218. William Andrew, 2014. ISBN 978-1455731480. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.6.2017). (englanniksi)
5. ↑  Desmedipham *EU Pesticides Database*. Euroopan komissio. Viitattu 15.6.2017. (englanniksi)
Polyeetterieetteriketonin rakenne
**Polyeetterieetteriketoni** eli **PEEK** on aromaattisiin polyeettereihin kuuluva polymeeri. Sen rakenteessa vuorottelevat eetteri- ja ketoniryhmät. Polyeetterieetteriketonilla on useita käyttökohteita, erityisesti korkeissa lämpötiloissa.

Ominaisuudet
------------

Polyeetterieetteriketoni on termoplastinen polymeeri. Polymeerin moolimassa on tavanomaisesti 14 000–100 000 g/mol. Yhdisteen sulamispiste on polymeeriksi korkea, noin 334 °C, ja lasisiirtymälämpötila on 143–145 °C. Polyeetterieetteriketonin kiteisyysaste on 16–50 % ja tiheys on 1,26–1,53 g/cm3. Aine ei liukene veteen eikä orgaanisiin liuottimiin, se myös kestää useiden kemikaalien vaikutuksia. Väkevän rikkihapon vaikutuksesta polyeetterieetteriketoni reagoi muodostaen sulfonoidun polymeerin. Polymeeri kestää hyvin iskuja, kulutusta ja gammasäteilyä. UV-säteilynkesto ei ole yhtä hyvä. Polyeetterieetteriketonia voidaan vahvistaa voidaan lasikuidulla tai hiilikuidulla seostamalla.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Polyeetterieetteriketonia valmistetaan hydrokinonista ja 4,4'-difluoribentsofenonista natrium- tai kaliumkarbonaattien toimiessa emäksinä. Reaktio tapahtuu 280–350 °C:n lämpötilassa ja liuottimena käytetään difenyylisulfonia. Vaihtoehtoinen valmistusmenetelmä on kuumentaa fenoksifenoksibentsoehappoa metaanisulfonihappoliuoksessa.

Polyeetterieetteriketonista valmistetaan kuituja, kalvoja, pinnoitteita ja kappaletuotteita. Käyttökohteita ovat muun muassa kaapeleiden eristys, avaruustekniikassa, auton osien, lääketieteellisten laitteiden ja implanttien valmistus ja pakkausmateriaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Seppälä: *Polymeeriteknologian perusteet*, s. 240. 6. painos. Otatieto, 2005. ISBN 978-951-672-348-1.
2. 1 2  Dwain M. White: "Polyethers, Aromatic", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
3. 1 2 3  Fabio Garbassi & Riccardo Po: "Engineering Thermoplastics", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2001.
4. 1 2 3  David Parker, Jan Bussink, Hendrik T. van de Grampel, Gary W. Wheatley, Ernst-Ulrich Dorf, Edgar Ostlinning, Klaus Reinking, Frank Schubert, Oliver Jünger & Reinhard Wagener: "Polymers, High-Temperature", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2012.
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 861. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3-11-011451-5. (englanniksi)
6. 1 2  Tony Whelan: *Polymer Technology Dictionary*, s. 323–324. Springer, 1994. ISBN 0-412-58180-9. (englanniksi)
7. 1 2 3  George Wypych: *Handbook of Polymers*, s. 385–388. ChemTech Publishing, 2022. ISBN 978-1-927885-96-3. (englanniksi)
8. 1 2 3  Marianne Gilbert: *Brydson's Plastics Materials*, s. 583–593. Butterworth-Heinemann, 2017. ISBN 978-0-323-35824-8. (englanniksi)
9. ↑  Muovit äärirajoilla ja niiden yli Muoviteollisuus ry. Viitattu 28.12.2023.
**Jan Trøjborg** (14. joulukuuta 1955 – 6. toukokuuta 2012) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.

Trøjborg toimi Tanskan parlamentin Folketingetin jäsenenä syksystä 1987 vuoden 2005 loppuun, jolloin hänet valittiin kotikaupunkinsa Horsensin pormestariksi. Trøjborgille kertyi vankka ministerikokemus Poul Nyrup Rasmussenin hallitusten ajalta. Hän toimi ministerinä yhtäjaksoisesti lähes yhdeksän vuoden ajan tammikuusta 1993 marraskuuhun 2001 asti, jolloin Anders Fogh Rasmussenin johtama Venstre-puolue voitti parlamenttivaalit.

Koulutukseltaan Trøjborg oli rakennusinsinööri, joksi hän valmistui vuonna 1986. Trøjborg oli vuodesta 1998 vuoteen 2010 naimisissa Janne Lindgaardin kanssa, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hänellä oli kaksi lasta myös aiemmasta liitostaan.

Trøjborg kuoli toukokuussa 2012, 56-vuotiaana, saatuaan sydänkohtauksen.

Ministeriydet
-------------

* Teollisuusministeri (25. tammikuuta 1993 – 28. tammikuuta 1994)
* Liikenneministeri (28. tammikuuta 1994 – 30. joulukuuta 1996)
* Kauppa- ja teollisuusministeri (30. joulukuuta 1996 – 23. maaliskuuta 1998)
* Tutkimusministeri (23. maaliskuuta 1998 – 10. heinäkuuta 1999)
* Kehitysministeri (10. heinäkuuta 1999 – 21. joulukuuta 2000)
* Puolustusministeri (21. joulukuuta 2000 – 27. marraskuuta 2001)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jan Trøjborg er død  6.5.2012. Ekstra Bladet. Viitattu 6.5.2012. (tanskaksi)
2. 1 2  Jan Trøjborg (S) Folketinget.  Arkistoitu 6.5.2012. Viitattu 6.5.2012. (tanskaksi)
3. ↑  Regeringer siden 1953 Folketinget.  Arkistoitu 4.11.2014. Viitattu 6.5.2012. (tanskaksi)
4. ↑  Blå Bog om Jan Trøjborg  6.5.2012. DR. Viitattu 6.5.2012. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1952-1991.
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1920-1921.
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1937-1940.
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1940-1952.
**Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu** oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 7. lokakuuta 1952. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen tapaan lippu perustui Neuvostoliiton lippuun. Siinä oli punaisella pohjalla vasemmassa ylälaidassa sosialismin sirppi ja vasara sekä punainen viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli leveä tummansininen palkki, jonka sanottiin symboloivan Kaspianmerta.

Azerbaidžan sai ensimmäisen sosialistisen lippunsa vuonna 1920. Se oli punainen lippu, jonka vasemmassa yläreunassa oli keltainen puolikuu ja tähti, vanha islamin symboli. Vuodesta 1921 vuoteen 1922 maa käytti lippua, jossa punaisella pohjalla oli maan nimeen viittaava, kyrillisin kirjaimin kirjoitettu lyhenne *CCPA* (*SSRA*). Vuosina 1922-1937 Azerbaidžan kuului Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Maan tullessa uudelleen omaksi tasavallakseen 1937 se sai lipun, jossa sirppi ja vasara -tunnuksen alle oli painettu latinalaisin kirjaimin lyhenne *AzSSR*. 1940-luvulla kirjaimet muutettiin taas kyrillisiksi, ja sirpin ja vasaran alla oli lyhenne *АзССР*.

Katso myös
----------

* Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
* Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni
**Peter Brixtofte** (11. joulukuuta 1949 Kööpenhamina – 8. marraskuuta 2016) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi Farumin pormestarina vuosina 1986–2002 lukuun ottamatta parin kuukauden jaksoa vuodenvaihteessa 1992–1993, jolloin hän oli Tanskan veroministeri. Kansankäräjillä hän istui vuosina 1973–1977, 1979–1981 sekä 1990–2005.

Brixtofte sai mainetta, kun hänen pormestariaikanaan Farumin kunta piti hyvää huolta muun muassa vanhusten ja opiskelijoiden palveluista, mutta laski silti jatkuvasti verotustaan. Tämä tehtiin myymällä kunnan kiinteistöjä ja vuokraamalla niitä sitten takaisin. Brixtoften puolue Venstre piti Farumia mallikuntana, mutta oppositio ja monet kuntalaiset arvostelivat toimintaa. Vuonna 2002 B.T.-sanomalehti paljasti kunnan johdon syyllistyneen useisiin väärinkäytöksiin kunnan raha-asioissa, minkä johdosta Brixtofte joutui vetäytymään pormestarin virasta ja hänet myös erotettiin puolueesta. Brixtofte perusti vuonna 2005 oman puolueen nimeltä Velfærdspartiet (Hyvinvointipuolue).

Lähteet
-------

1. 1 2  Rüdiger, Mogens & Rerup, Lorenz: Peter Brixtofte *Den Store Danske*.  15.6.2022. Viitattu 24.8.2022. (tanskaksi)
2. ↑  Rüdiger, Mogens & Buch, Roger: Farumsagen *Den Store Danske*.  15.6.2022. Viitattu 24.8.2022. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Peter Brixtofte* Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Peter Brixtofte** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Leo Lankinen
**Leo Lankinen (Langinen)**, nimi venäjäksi *Лео Фомич Ла́нкинен* (13. heinäkuuta 1926 – 17. joulukuuta 1996 Petroskoi) oli Neuvostoliitossa elänyt ja Inkerissä syntynyt kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän asui vuodesta 1960 alkaen Petroskoissa. Lankinen oli Venäjän taideakatemian akateemikko ja Venäjän kansantaiteilija vuodesta 1968. Lankinen sai Venäjän neuvostotasavallan valtion Repin-palkinnon 1969. Hänen töitään on Tretjakovin gallerian ja Venäläisen museon kokoelmissa

Vuonna 2000 nousi kohu kun Helsingin kaupungin taidemuseo suunnitteli hankkivansa Lankisen veistämän Lenin-rintakuvan. Suomalaisesta punagraniitista tehty veistos oli tarkoitus sijoittaa Alppilan Lenininpuistoon. Hankkeesta luovuttiin kun patsaan myyjä veti tarjouksensa pois.

Laatokan Karjalaan Pitkärannan Koirinojalle Petroskoin ja Suojärven tien risteykseen pystytettiin vuonna 2000 Leo Lankisen suunnittelema Suomen ja Venäjän yhteisesti tilaama talvisodan muistomerkki *Murheen risti*. Lankinen sai teoksen luonnoksen valmiiksi toukokuussa 1996 ja hänen kuoltuaan teoksen viimeisteli petroskoilainen kuvanveistäjä Eduard Akulov.

Lähteet
-------

1. ↑  Taiteilija, akateemikko Leo Lankinen, Helsingin Sanomat Kuolleet 25.1.1997
2. ↑  Kulttuurin tunnetuimpia toimihenkilöitä, Karjalan tasavallan virallinen internet-portaali
3. ↑  Lenin-patsaan myyjä veti tarjouksensa pois, MTV uutiset kotimaa 24.1.2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Lenin-patsashanke kuohuttaa Helsinkiä , Verkkouutiset 21.1.2000
5. ↑  Surun Risti paljastettiin Pitkärannassa, MTV uutiset 27.6.2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Vantaan ja Nurmijärven rotaryklubien matka Ääniselle ja Itä-Karjalaan 22.5. – 26.5.2010
7. ↑  Willimiehen jäljillä 2.11.2017 : Pitkäranta / Surunristi


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Leo Lankinen
**K-indeksi** (englanniksi *K-index*, **KI**) on ilmakehän epävakaisuutta kuvaava luku. Hyvin epävakaa ilmakehä tuottaa sade- ja ukkoskuuroja.
Monesti kun Suomessa KI on yli 20, esiintyy paikoin ukkosia, ja K-indeksi yli 26 tuottaa ukkosta monin paikoin. Yli 30 tuottaa ukkosta yleisesti, yli 40 varmasti.
K-indeksi ei ole tarkka ilmakehän epävakaisuuden kuvaaja ja ukkosen ennustaja. K-indeksi lasketaan eri korkeuksien lämpötiloista ja kastepisteistä.

K-indeksi
---------

K-indeksi kuvaa ilmakehän epävakaisuutta ja ukkosten todennäköisyyttä. Se lasketaan lämpötilasta ja kosteudesta keskitroposfäärissä. K-indeksi on helppo laskea perinteisesti radioluotauksissa välitettävistä pääpainepintojen havainnoista, tai jo ensimmäisten numeeristen mallienennustamista suureista. 

Lähtötietoina ovat

* lämpötila 850 hPa:n paineessa (noin 1 500 m:n korkeudella)
* lämpötila 500 hPa:n paineessa (noin 5 000 m:n korkeudella)
* kastepiste 850 hPa:n paineessa (noin 1 500 m:n korkeudella)
* lämpötilan ja kastepisteen erotus 700 hPa:n paineessa (noin 3 km:n korkeudella)

Kriittiset arvot vaihtelevat ilmaston, säätilanteen ja vuodenajan mukaan. Kun Suomessa KI on yli 20, sade- ja ukkoskuurojen mahdollisuus on normaalia suurempi. 

K-luku ei kuvaa kovinkaan tarkasti ukkosmyrskyjen esiintymistä, jos K on 26 tai yli, ukkoskuuro todennäköisesti tulee.

Jos K on alle 0–15, ei esiinny ukkosia, 18–19 ukkosmyrskyt vielä epätodennäköisiä, 20–25 paikoin ukkosia. 26–30 monin paikoin ukkosta, 
30–35 ukkosta yleisesti, 36–39 ukkonen erittäin todennäköinen, yli 40 ukkostaa varmasti.

K-Indeksi on ollut Suomessa suosittu 1980-luvulla koska sen laskeminen on helppoa, ja koska se reagoi myös tavallisiin sadekuuroihin, joihin ei välttämättä liity ukkosta. Ukkosta ei kuitenkaan voi varmasti indekseillä ennustaa. Se ei toimi tilanteissa jolloin 850 hPa:n alapuolella vallitsevat olosuhteet vaikuttavat konvektioon; esimerkiksi silloin kun Jäämereltä virtaa kylmää ilmaa ohuena kerroksena, tai kylmänä vuodenaikana kun lumikuuropilven huippu voi olla neljän kilometrin paikkeilla.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  K Index. *K-Index (KI) Help Page*. The Ohio State University Atmospheric Sciences Program.  Arkistoitu 19.8.2007. Viitattu 16.8.2007. (englanniksi)
**Lütschine** on joki Keski-Sveitsissä. Joen pituus on yhdeksän kilometriä, pisin alkujoki huomioon ottaen 22 kilometriä.*selvennä*

Alkulähteet
-----------

Lütschinen alkujoet *Weisse Lütschine* ja *Schwarze Lütschine* saavat alkunsa Bernin Alppien jäätiköiltä. Weisse Lütschine alkaa Lauterbrunnenin eteläpuolelta. Schwarze Lütschine alkaa Grindelwaldin kaakkoispuolen jäätiköiltä noin 2 000 metrin korkeudesta. Alkujoet yhdistyvät Zweilütschinenissä Lütschineksi. Joki laskee Brienzjärveen.

Merkittävimmät paikkakunnat joen varrella ovat Grindelwald, Lauterbrunnen ja Matten bei Interlaken.

Vesivoima
---------

Lütschinessä ja sen sivujoissa on yhteensä viisi vesivoimalaa, joiden yhteisteho on noin 19 megawattia.

| Voimalaitos | TehoMW | Joki | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- |
| Isch | 1,4 | Schwarze Lütschine | 46°37′35″N, 8°3′1″E |
| Lütschental | 12,0 | 46°38′14″N, 7°57′16″E |
| Stechelberg | 4,3 | Weisse Lütschine | 46°32′41″N, 7°54′0″E |
| Geissbrunnen | 0,4 | Saxetbach | 46°37′42″N, 7°49′48″E |
| Kammri | 0,7 | 46°39′28″N, 7°51′12″E |
| Yhteensä | 18,8 |  |

Virtaama
--------

Lütschinen virtaama vaihtelee vuosien 1924–2009 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama Wilderswilin Gsteigissä – nelisen kilometriä ennen joen laskemista Brienzjärveen – on ollut 19 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1981 (23 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1976 (15 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 2005 elokuussa (254 m³/s) sekä pienin vuoden 1934 helmikuussa (1,4 m³/s).

Weisse Lütschinen virtaamaa mitataan Zweilütschinenissä juuri ennen alkujoen yhdistymistä. Weisse Lütschinen virtaama vaihtelee vuosien 1924–2009 tietojen perusteella vuosittain melko vähän: joen vuotuinen keskivirtaama on ollut 8 m³/s. Suurin keskivirtaama oli vuonna 1999 (10 m³/s) ja pienin keskivirtaama vuonna 1972 (6,5 m³/s). Päivittäinen vaihtelu on suurempaa: suurin vuorokausikeskivirtaama on mitattu vuoden 1933 elokuussa (110 m³/s) sekä pienin vuoden 1964 helmi-maaliskuussa (0,5 m³/s).

Lähteet
-------

* National Map: Swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) Wabern:  Bundesamt für Landestopografie Swisstopo. Viitattu 23.3.2014. (englanniksi, italiaksi, ranskaksi, retoromaaniksi, saksaksi)
* Hydrologisches Jahrbuch (PDF) (Hydrologinen tilasto, Weisse Lütschine – Zweilütschinen, Lütschine – Gsteig s. 239, 240) *Hydrologisches Jahrbuch der Schweiz 2008*.  25.11.2009. Bundesamt für Umwelt BAFU. Viitattu 23.3.2014. (italiaksi, ranskaksi, saksaksi)

  

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lütschine** Wikimedia Commonsissa
**Houtongin kissakylä** (kiin.: 猴硐貓村; pinyin: *Hóudòng Māo Cūn*; kirjaimellisesti: 'Apinaluola') on Taiwanissa, Uudessa-Taipeissa, sijaitseva kylä, joka on nimensä mukaisesti tunnettu kissoistaan.

Kylä oli alkujaan erittäin tunnettu hiilikaivoksestaan vielä 1900-luvun alussa, jolloin kylässä asui parhaimmillaan 6000 ihmistä. Kaivostoiminnan loputtua 1990-luvulla etenkin nuoret kyläläiset muuttivat pois paremman elämän toivossa. Asukasluku laski sataan.

Houtongin alkuperäinen nimi viittaa luolaa, jossa oli paljon apinoita. Se, minne nämä apinat ovat sittemmin kadonneet, ei ole selvää. Vuonna 2008 paikallinen nainen alkoi koordinoimaan vapaaehtoistoimintaa, jolla pyrittiin huolehtimaan alueen hylätyistä kissoista. Sana levisi ja kylästä tuli kuuluisa. Vuonna 2018 kissoja arvioitiin olevan 200.

Kylä on sittemmin alkanut vetämään puoleensa turisteja, jotka voivat asioida kissateemaisissa kaupoissa ja kahviloissa, mitä kautta paikalliset saavat elantonsa. Vuonna 2010 kylään avattiin myös museo, joka on omistettu kylän entisille kaivostyöläisille. Arviolta kylässä käy noin miljoona turistia vuodessa. Kissojen lisäksi myös vanha hiilikaivos on noussut yhdeksi turistikohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Houtong: Taiwan village saved by hundreds of adorable stray cats *CNN*.  31.3.2019. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Taiwan’s ‘Cat Heaven’ village becomes popular tourist attraction *South China Morning Post*.  10.8.2018. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Explore Houtong: Taiwan's 'Cat Village' *National Geographic Society*.  10.4.2018. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Houtong Cat Village *New Taipei City Travel*. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)