recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gölsem Bolğarskaya** (oik. *Ömmegölsem Musa qızı Mostafina,* tat. Гөлсем Болгарская / Өммегөлсем Муса кызы Мостафина, ven. Гульсум Болгарская / Уммугульсум Мусаевна Мустафина, *Gulsum Bolgarskaja / Ummugulsum Musajevna Mustafina*; 1891 — 1968) oli tataarilainen näyttelijä, palkittu kansantaiteilija. Bolgarskaya aloitti uransa teatteriryhmässä *Säyär*. Bolğarskaya kuuluu ensimmäisiin merkittäviin tataarilaisiin naisnäyttelijöihin.

Miehensä, näyttelijä Xämit Qolmämätin tavoin Bolğarskaya työskenteli Galiaskar Kamalin teatterissa, jossa hänen rooleihinsa kuului tataarinäytelmien lisäksi muun muassa Ostrovskin Ukonilman *Katerina* ja Tšehovin Kirsikkapuiston *Ranevskaja*. Hän esiintyi myös Shakespearen näytelmissä.

Bolğarskayan kuvailtiin olleen "loistava teatteri-ilmiö", joka oli "vakuuttava niin dramaattisissa kuin komediarooleissa".

Qolmämätin ja Bolğarskayan tytär Firdäwes oli opettaja-kääntäjä, arvostettu kulttuurityöntekijä. Hänen miehensä oli säveltäjä Änwär Baqirov (Enver Zakirovitš Bakirov).

Lähteet
-------

1. 1 2  Болгарская Гульсум *tatarica.org*. Viitattu 11.6.2023.
2. 1 2  Болгарская Гөлсем *tatarica.org*. Viitattu 11.6.2023.
3. ↑  Колмәмәт Хәмит Мөхәммәт улы *tatarica.org*. Viitattu 11.6.2023.
4. ↑  Майя Мухтарова К 80-летию Фирдаус Болгарской «ПАР КҮГӘРЧЕННӘР КЕБЕК (Как пара голубей)». Приложение «ИЛҺАМИЯТ (Вдохновение)» к газете «ШӘҺРИ КАЗАН (Город Казань)». 24 декабря 1999 года
**Teuvo-Pentti Pakkala** (29. syyskuuta 1920 Oulu – 13. tammikuuta 2010 Oulu) oli suomalainen taidegraafikko. 

Teuvo-Pentti Pakkalan vanhemmat olivat kirjastoneuvos Samuli Pakkala ja Maija Hallman ja puoliso vuodesta 1947 koristetaiteilija Helvi Maria Askari. Ylioppilaaksi Pakkala tuli Oulun lyseosta. Hän kävi Taideteollisuuskeskuskoulun 1938 ja opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa1945–1947. Vapaa taiteilija Pakkala oli vuodesta 1947. Pakkala kuvasi pohjoissuomalaisia näkymiä ja asetelmia. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti 1948, myöhemmin hänen töitään oli esillä lukuisissa näyttelyissä kotimaassa ja ulkomailla. Pakkala työskenteli useita vuosia Hailuodossa ja on suunnitellut Hailuodon vaakunan. Hänet tunnettiin myös kuvittajana ja puukkosuunnittelijana. Pakkala sai Oulun läänin taidepalkinnon 1978. Vuonna 2007 hän lahjoitti mittavan osan tuotannostaan Kokkolan kaupungille.

Lähteet
-------

1. 1 2  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 646. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. 1 2 3  Teuvo-Pentti Pakkala. HS Muistot, 13.1.2010. (Viitattu 30.9.2018)
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 851

Aiheesta muualla
----------------

* Teuvo-Pentti Pakkalan cv, Bronda.fi
* Taiteilijamatrikkeli

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Hotelli Hospitz** on Savonlinnassa sijaitseva hotelli. Se toimii arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemassa rakennuksessa, joka vihittiin käyttöön vuonna 1933. Se oli alkujaan Nuorten naisten kristillisen yhdistyksen matkustajakoti ja yhdistystila. Se on sittemmin siirtynyt hotellikäyttöön.

Historia
--------

Hotelli Hospitz rakennettiin 1930-luvulla, ja sen suunnitteli vuosien 1929–1930 arkkitehti Wivi Lönn. Piirustukset hyväksyttiin 1931 ja rakennus vihittiin käyttöön 26. helmikuuta 1933. Se rakennettiin Nuorten naisten kristilliselle yhdistykselle kokoontumis- ja majoitusrakennukseksi, ja se oli Linnakadun ensimmäisiä kivirakennuksia.

Hospitz oli toisen maailmansodan aikana sotilaskäytössä, ja siellä yöpyi sekä sotilaita että lottia. Hotelliyritys V. O. Kuitunen vuokrasi talon vuonna 1992 hotellikäyttöön. Yritys osti vuonna 2011 koko rakennuksen NNKY:ltä ja aloitti sen peruskorjauksen. Museovirasto myönsi entisöintiin tukea, mihin vaikutti osaltaan se, että rakennus sijaitsee valtakunnallisesti merkittävässä rakennetussa kulttuuriympäristössä. Hospitz rapattiin ja maalattiin uudestaan. Värisuunnittelun, kohokuvioinnin ja julkisivun tunnusmaalaukset teki kuvataiteilija Johanna Oras.

Hotellitoiminta siirtyi vuonna 2018 V. O. Kuituselta Lönnin mukaan nimetyn Wivilla Oy:n omistukseen. Itse kiinteistö jäi kauppasopimuksessa edelleen Kuitusen perheelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tarinamme Hotelli Hospitz. Viitattu 13.8.2018.
2. 1 2  Savonlinna, Hospitz Etelä-Savon museot. Viitattu 13.8.2018.
3. ↑  Tegelberg, Kari: Hospitzille uusi isäntäpari *Savonmaa*.  21.3.2018. Savonlinnan Mediat Oy. Viitattu 13.8.2018.
4. 1 2  Tynkkynen, Ossi: Veijo Kuitunen on iloinen, että Perhehotelli Hospitz jatkaa perheyrityksenä — Viestikapula siirtyi Kalevi Korjalalle ja Anne Timbergille *Itä-Savo*.  17.3.2018. Kaakon Viestintä Oy. Viitattu 13.8.2018.
**Teuvo "Teukka" Joki** on entinen suomalainen aikakauslehtitoimittaja, joka tunnettiin 1970- ja 1980-luvulla *Anna*-naistenlehden "hovireportterina". Kuninkaallisista ja muista kansainvälisisistä kuuluisuuksista kertovien reportaasien ja haastattelujen ohella hän piti lehdessä suomalaisista julkisuuden henkilöistä kertovaa juorupalstaa nimeltä *Teukka menopäällä*.

Valtiotieteen maisteriksi opiskellut Joki tuli *Anna*-lehteen vuoden 1973 paikkeilla *Turun Sanomista*, jossa hän oli aloittanut vuonna 1966. 1960-luvun alkupuolella hän oli asunut Kiinassa ja Ranskassa. Ranskaan hän asettui myös toimittajauransa jälkeen.

Vuonna 1995 Otava julkaisi Teuvo Joen muistelmateoksen *Pienen tarinan velkaa*.

Lähteet
-------

1. ↑  1. Missä lehdessä toimittaja Teuvo... *Helsingin Sanomat*.  15.2.2004. Viitattu 13.9.2018.  (Tilaajille.)
2. 1 2  Määttänen, Sakari: Kummajaiset juorujen takana. (Anu Seppälän ja Teuvo Joen haastattelu) *Helsingin Sanomat*, 11.5.1975, s. 18. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Saarinen, Jukka: Suomi 1966: Posti paimensi suomalaisten moraalia *Turun Sanomat*.  3.10.2016.  Arkistoitu 13.9.2018. Viitattu 13.9.2018.
4. ↑  *Pienen tarinan velkaa* -muistelmakirjan takakansiteksti. Otava 1995.Viitattu 13.9.2018.
5. ↑  Pienen tarinan velkaa *Fennica, Suomen kansallisbibliografia*. Kansalliskirjasto.  [vanhentunut linkki]
**Teuvan Kulttuuritalo Orrela** sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla, Teuvalla.

Historiaa
---------

Tontille rakennettiin alun perin rippikoulutupa vuonna 1899. Laajennus valmistui vuonna 1916, ja talossa pidettiin myös kuntakokoukset ja puolueiden ohjelmat.

Vanha talo purettiin uuden seurakuntatalon tilalta, ja se valmistui kesällä 1924. Rakennuksen suunnitteli Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran rakennusmestari Frans Rekola. Huonealaltaan 750-neliömetrinen ja 19-huoneinen talo oli kirkollisten tapahtumien pitopaikka, ja sodan aikana kansanhuollon toimisto sijaitsi talon alakerrassa ja yläkerrassa Helsingistä evakuoitu postihallituksen osasto. Talossa toimi myös Räisälän kansanopisto kahteen otteeseen. Vuonna 1941 rakennus oli lavantautiepidemian aikana kulkutautisairaala.

Tontille on rakennettu vuonna 1987 muistomerkki luonnonkivestä JR 58. II pataljoonan muistolle, joka rakennuksessa muodostettiin vuonna 1941.

Väliaikaisena kirkkona
----------------------

Teuvan kirkko paloi tammikuussa 1950, ja Orrelan rakennuksesta tuli tilapäinen kirkko lähes neljän vuoden ajaksi. Historian varrella talossa on toiminut myös kansalaisopisto, yhteiskoulu, keskikoulu, ammatillinen kurssikeskus, apukoulu, lukio, kansakoulu sekä kansalaisopisto.

Vuonna 1959 rakennuksen ostanut Teuvan kunta restauroi sen alkuperäiseen kuntoonsa 2000-luvulla vajaan miljoonan euron budjetilla. Osa rahoituksesta tuli Euroopan unionilta.

Aiheesta muualla
----------------

* Teuvan Kulttuuritalo Orrela (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Teuva |
| --- |
|  |
| 
* Etelä-Pohjanmaa
* Suupohja

 |
|  |
| Kylät | 
* Horonkylä
* Kauppila
* Kirkonkylä
* Korvenkylä
* Komsi
* Luovankylä
	+ Parra
* Norinkylä
* Perälä
* Riippi
* Salonpää
* Äystö

 | Teuvan vaakuna |
|  |
| Luonto | 
* Kukkaron luonnonsuojelualue
* Parravuoren näköalapaikka

 |
|  |
| Talous | 
* Kafi

 |
|  |
| Kulttuuri | 
* Ars Nova Botnica
* Kivikauden kylä
* Pauli Nevala-hölkkä
* Perälän nuorisoseuran kesäteatteri
* Sudenkuoppa
* Teuvan kotiseutumuseo
* Teuvan markkinat
* Teuvan rauniokirkko
* Teuvan Kulttuuritalo Orrela
* Teuvan Pirttilä
* *Taideteokset ja muistomerkit*
	+ *Kymmenen neitsyttä*
	+ *Maailman suurin keihäs*

 |
|  |
| Seurakunnat | 
* Teuvan seurakunta
	+ Teuvan kirkko
	+ Teuvan Uusheräys
* Teuvan helluntaiseurakunta
* Teuvan vapaaseurakunta
* Norinkylän vapaaseurakunta

 |
|  |
| Urheilu ja liikunta | 

|  |  |
| --- | --- |
| Urheiluseurat | 
* Teuvan Pallo
* Teuvan Rivakka

 |
|  |
| Liikuntapaikat | 
* Kafin kenttä
* Parra
* Pappilankangas
* Perälän kenttä
* Teuvan keskuskenttä

 |

 |
|  |
| Koulutus | 
* Teuvan yhtenäiskoulu

 |
|  |
| Liikenne | 
* Kantatie 67
* Seututie 687
* Perälän rautatieasema
* Teuvan rautatieasema

 |
|  |
| Muuta | 
* Tejuka
* Teuvan vaakuna

 |

 |
**William Rockefeller** (31. toukokuuta 1841 − 24. kesäkuuta 1922) oli yhdysvaltalainen sijoittaja ja toinen Rockefellerin suvun perustajista ja keulahahmoista. Hän oli John D. Rockefellerin nuorempi veli.

William syntyi Richfordissa New Yorkissa. Vuonna 1853 hänen perheensä muutti Strongsvilleen Ohioon.

William aloitti uransa kirjanpitäjänä. Kun hänen veljensä alkoi tuottaa öljyä Ohiossa, tämä pyysi Williamia aloittamaan New Yorkissa öljyn vientiyrityksen.  Sen nimeksi tuli vuonna 1870 Standard Oil.

William Rockefeller toimi yhtiön New Yorkin konttorissa edustustehtävissä ja asiamiehenä vuoteen 1911, jolloin Standard Oil joutui New Jerseyn oikeuteen ja hajotettiin määräävän markkina-aseman takia Sherman Antitrust Actin nojalla. Lisäksi hän oli kiinnostunut kuparista ja junista sekä yleishyödyllisestä liiketoiminnasta. Hän oli naimisissa Almira Geraldine Goodsellin kanssa, joka perusti National City Bank of New Yorkin. Heidän poikansa William Goodsell Rockefeller ja pankin johtajan James Stillmanin tytär menivät naimisiin ja näiden poika James Stillman Rockefeller otti pankin haltuunsa.

William kuoli vuonna 1922 Tarrytownissa New Yorkissa ja haudattiin Sleepy Hollow Cemeteryyn New Yorkiin.

Lapset
------

* Lewis Edward Rockefeller (1865–1866)
* Emma Rockefeller (1868–1934)
* William Goodsell Rockefeller (1870–1922)
* John Davison Rockefeller (1872–1877)
* Percy Avery Rockefeller (1878–1934)
* Geraldine Rockefeller Dodge (1882–1973)

Lähteet
-------

1. ↑  William Rockefeller Encyclopedia Britannica. Viitattu 11.8.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Maria Denis**, oikealta nimeltään **Maria Esther Beomonte** (22. marraskuuta 1916 Buenos Aires – 15. huhtikuuta 2004 Rooma), oli italialainen näyttelijä, jonka elokuvaura alkoi jo 16-vuotiaana. Hän oli Assia Norisin ja Alida Vallin ohella yksi kolmesta 1930-luvun nuoresta naistähdestä, jotka tulivat tunnetuiksi koko Italian "julkisina morsiamina". Nimitys viittaa heidän elokuvissaan esittämiensä roolihahmojen tavalliseen päämäärään. Näyttelijänä Denis oli täten uransa ensimmäisinä vuosina tyypillinen esimerkki sotaa edeltävän italialaisen elokuvan erittäin suositusta naistyypistä: vähän naiivi ja romanttinen porvarillisen perheen tyttölapsi.

Maahanmuuttajien tyttärenä Argentiinassa syntynyt Denis palasi jo lapsena äitinsä kanssa Italiaan. Siellä syntyi hänen yhdeksän vuotta nuorempi sisarpuolensa, Michela, joka myös valitsi näyttelijän uran. Siitä, miten Denis joutui elokuva-alalle, ei ole täysin varmaa tietoa. Hän tuli kuitenkin yleisön ja kriitikkojen tietoisuuteen jo vuonna 1932 Raffaello Matarazzon ensimmäisessä näytelmäelokuvassa *Treno popolare*, jossa hän 16-vuotiaana näytteli keski-ikäisen viettelijän (Cesare Zoppetti) pahaa aavistamatonta uhria.

Kaksi vuotta myöhemmin Denis saavutti ensimmäisen todella suuren yleisömenestyksen Goffredo Alessandrinin ohjaamassa komediassa *Seconda B* (1934). Oppilaitoksen seinien sisäpuolelle lukuvuoteen 1911–1912 sijoitettu kolmiodraama tuotti Denisille myös hyvät arvostelut hänen suorituksestaan. Menestyksestä seurasi pitkä sarja osia stereotyyppisissä telefoni bianchi -elokuvissa, joka katkesi vasta vuonna 1940, kun Denis sai tärkeän roolin Augusto Geninan Espanjan sisällissotaa käsittelevässä elokuvassa *Alcazar*. Vaikutti siltä, että tämä suoritus herätti italialaiset ohjaajat huomaamaan, että Denis osasi näytellä myös vakavampia rooleja, ja sellaisia myös alettiin tarjota hänelle. Hänen myöhemmistä suorituksistaan ovat mainitsemisen arvoisia Ferdinando Maria Poggiolin *Sissignora* (1942) ja Vittorio Cottafavin *La fiamma che non si spegne* (1949). Denisin viimeiseksi rooliksi jäi Alessandro Blasettin ohjaama osa episodielokuvasta *Tempi nostri* (1954).

Lähteet
-------

* Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano, Volume 2. Le attrici*, s. 157–158. Roma: Gremese, 2003. (italiaksi)
* Chiti, Roberto & Lancia, Enrico: *Dizionario del cinema italiano, I film, vol I: Tutti i film italiani dal 1930 al 1944*, s. 343–344. Roma: Gremese, 2005. (italiaksi)

### Viitteet

1. 1 2  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano, Volume 2. Le attrici*, s. 106-107. .
2. ↑  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano, Volume 2. Le attrici*, s. 28. .
3. ↑  Chiti, Roberto & Lancia, Enrico: *Dizionario del cinema italiano, I film, vol I: Tutti i film italiani dal 1930 al 1944*, s. 319. .


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
William Safire.
**William Safire** (17. joulukuuta 1929 – 27. syyskuuta 2009) oli yksi Yhdysvaltain kuuluisimpia konservatiivisia kolumnisteja. Hän kirjoitti New York Times -lehteen.

Safine kävi Syracuse Universitya, mutta jätti sen kesken. Ennen kolumnistin uraansa hän toimi puheenkirjoittajana Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonille sekä tämän varapresidentille Spiro Agnew’lle. Hän aloitti New York Timesissa 1973 ja sai vuonna 1978 Pulitzerin palkinnon.

Safire tunnettiin muun muassa siitä, että hän oli Bill Clintonin hallinnon johtavia kriitikoita. Erityisesti hänen hampaissaan oli Hillary Clinton, jota hän kutsui "synnynnäiseksi valehtelijaksi". Hänen kolumninsa ovat järjestelmällisesti Israelin puolella asiassa kuin asiassa.

Oikeakielisyys ja englannin kielen sävykäs käyttö olivat lähellä hänen sydäntään. Hän kirjoitti *On Language* -nimistä kolumnia New York Times Magazineen.

Aiheesta muualla
----------------

* Columnist Biography: William Safire, NYT
* ARTICLES BY WILLIAM SAFIRE, NYT

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Maria Ehrich** (s. 26. helmikuuta 1993 Erfurt) on saksalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa lapsinäyttelijänä ja on sittemmin näytellyt muun muassa fantasiaelokuvassa *Saphirblau* ja epookkisarjassa *Ku'Damm 56*.

Ura
---

Ehrich aloitti näyttelijän uransa jo kymmenvuotiaana, jolloin hänellä oli sivurooli televisiotuotannossa *Eine Mutter für Anna*. Samoihin aikoihin hän teki ensimmäisen pääroolinsa, joka oli Mariettan osa kansainvälisessä elokuvassa *Mein Bruder ist ein Hund*. Vuonna 2008 hänet palkittiin tyttären roolistaan televisioelokuvassa *Die Frau vom Checkpoint Charlie*. Ehrich näytteli pääroolin fantasiaelokuvassa *Rubinrot* (2013) ja sen jatko-osassa *Saphirblau* (2014). Hänellä oli keskeinen rooli epookkisarjassa *Ku'Damm 56* (2016) ja sen jatko-osissa *Ku'Damm 59* (2018) ja *Ku'Damm 63* (2021).

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Ehrich *Filmportal.de*. Viitattu 6.10.2022. (saksaksi)
2. ↑  Maria Ehrich *Crew United*. Viitattu 6.10.2022. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maria Chiara** (s. 1939 Oderzo) on italialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hän esiintyi varhaisella urallaan lyyrisissä rooleissa, mutta tuli sittemmin tunnetuksi myös dramaattisena sopraanona.

Chiara opiskeli Venetsian Conservatorio Benedetto Marcellossa vuosina 1960–1965 basso Antonio Cassinellin johdolla. Hän myös meni Cassinellin kanssa naimisiin. Lisäksi Chiara oli Maria Carbonen oppilaana Torinossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1965 Desdemonan roolissa Giuseppe Verdin *Otellon* esityksessä Dogen palatsissa. Tämän jälkeen hänet kutsuttiin esiintymään Amsterdamiin, Brysseliin, Pariisiin ja Napolin Teatro San Carloon. Chiara esiintyi ensimmäisen kerran Arena di Veronan festivaalilla vuonna 1969 Liùna (*Turandot*); hänen kanssaan esiintyi Plácido Domingo. Vuonna 1970 Chiara esiintyi Arena di Veronan festivaalilla Micaelan roolissa *Carmenissa*.

1970-luvulla Chiara oli aktiivinen eri puolilla Eurooppaa. Hän teki esimerkiksi Münchenin- ja Wienin-debyyttinsä vuonna 1970. Berliinissä, Hampurissa ja Maggio Musicale Fiorentino -juhlilla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1971. Chiara teki La Scalan -debyyttinsä vuonna 1972 Micaelan roolissa ja Covent Gardenin -debyyttinsä Liùna vuonna 1973. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Giacomo Puccinin *Manon Lescautin* nimiroolissa Chicagossa 1977. Vielä samana vuonna hän esiintyi Metropolitan-oopperassa Violettana (*La traviata*). Chiara oli ottanut varhaisen askeleen kohti aiempaa dramaattisia rooleja jo esiintymällä *Toscan* nimiroolissa Teatro San Carlossa 1974. 1980–1990-luvuilla hän esiintyi monesti *Aidan* nimiroolissa, esimerkiksi Arena di Veronan festivaalilla vuosina 1980–1986 ja Luciano Pavarottin kanssa La Scalassa vuonna 1985.

Chiara jatkoi musiikin parissa toimimista aktiivisena opettajana näyttämöltä vetäytymisensä jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maria Chiara (1939) Naxos, viitattu 29.12.2022


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kharon** eli *Tähystäjät* (m.kreik. Χάρων ἢ Ἐπισκοποῦντες, *Kharōn ē Episkopountes*; lat. *Charon sive Contemplantes*) on Lukianoksen kirjoittama satiiri ihmiselämästä.

Teoksessa Haadeen lautturi Kharon jättää lauttansa hetkeksi ja astuu maan päälle uteliaana näkemään, millaista ihmisten elämä on ja mitä he puhuvat keskenään; hänhän kohtaa heidät muutoin vain kuolleena. Kharonin oppaana toimii Hermes-jumala. Maan päällä Kharon ja Hermes kohtaavat muun muassa Kroisoksen ja Solonin keskustelemasta siitä, onko kullalla mitään oikeaa arvoa. Solon pilkkaa sitä, että Kroisos on lahjoittanut suuren määrän kultaa Apollonin temppeliin Delfoihin; eiväthän jumalat tarvitse kultaa. Sitä paitsi Kroisokselle itselleen rauta olisi kultaa hyödyllisempää sodassa Kyyrosta vastaan.

Tämän jälkeen Kharon ja Hermes seuraavat kaupungissa levottomina hyörivien ihmisten vilinää. Kaikkia ihmisiä seuraavat varjoina heidän toiveensa, huolensa, tietämättömyytensä ja typeryytensä, vihansa, kateutensa sekä muut intohimot. Ihmiset kasaavat itselleen rikkauksia ja riitelevät niistä. Kuitenkin jokaisen ihmisen elämä on ikään kuin ohuen langan varassa, eikä kukaan voi viedä mitään mukanaan kuoltuaan; Kharon huomauttaa, että hänen lautassaan kaikki ovat yhtä alastomia kuin syntyessään.

> »Sanonpa sinulle, Hermes, miltä minusta ihmiset ja heidän elämänsä tuntuvat. Sinä kai olet usein nähnyt koskessa kuplia, joista vaahto syntyy? Näistä kuplista ovat useat niin pieniä, että ne tuossa tuokiossa katoavat ja häviävät. Toiset kestävät kauemmin, niihin yhtyy useampia yhdeksi kuplaksi ja niin voi yhdestä syntyä aikamoinen pallo. Mutta kohta sekin lupsahtaa kokoon, sillä sellainen on kuplien luonto. Aivan samanlaista on ihmisten kohtalo. Kaikki saavat hetkeksi ilman henkeä sisäänsä, toinen enemmän, toinen vähemmän; muutamilla kestää tätä henkeä kauemmin, toiset särkyvät heti synnyttyään, mutta rikki ne rapsahtavat kaikki.» 
> 
> 

Tämän jälkeen Kharon ihmettelee ihmisten hautaustapoja. Ihmiset voitelevat hautakiviä, koristelevat niitä kukilla ja uhraavat niillä ruokaa ja hunajaviiniä, vaikka kuolleet eivät koskaan nouse ylös manalaan jouduttuaan. Lopuksi Hermes esittelee Kharonille kerran niin suuria kaupunkeja, kuten Ninive ja Troija, jotka ovat kuitenkin tuhoutuneet, sillä kaupungit kuolevat niin kuin ihmisetkin.

Ernst Lampén on suomentanut teoksen lyhennellen (Otava 1924).

Lähteet
-------

1. ↑  Lampén 1924, s. 126–130.
2. ↑  Lampén 1924, s. 131–133.
3. ↑  Lampén 1924, s. 133.
4. ↑  Lampén 1924, s. 134–136.

Kirjallisuutta
--------------

* Lukianos: *Karon maailmaa tähystämässä*. Teoksessa Lampén, Ernst: *Terve, Lukianos!*. Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista. Helsinki: Otava, 1924.

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *Charon* (englanniksi)
* Lucian: *Charon sive contemplantes*, 1811 (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
* Lukianos: *Charon* (*Χάρων ἢ ἐπισκοποῦντες*) (muinaiskreikaksi)
**Kerttu Palenius** (28. maaliskuuta 1918 – 13. elokuuta 2002) oli suomalainen yleisurheilija ja suunnistaja.

Yleisurheilijana
----------------

Palenius voitti 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden kaikkiaan kolme kertaa vuosina 1946–1948. Vuoden 1945 SM-kisoissa hän sai pronssia kiekonheitossa. 800 metriä hän voitti myös Suurkisoissa vuonna 1947. Keskimatkoilla hän hävisi urallaan vain kerran. Palenius voitti SM-hopeaa 4 × 100 metrin juoksussa vuonna 1946. Hän myös juoksi 800 metrillä Suomen ennätyksen 2.26,2 vuonna 1946. Kiekonheitossa hän heitti Helsingin piirin ennätyksen 33,41 vuonna 1941 ja piti ennätystä hallussaan vuosia. Palenius kilpaili myös pituushypyssä.

Suunnistajana
-------------

Palenius vaihtoi juoksusta suunnistukseen 1940-luvun lopulla. Vuoden 1949 suunnistuksen SM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 1954 hän juoksi normaalimatkalla kultaa. Palenius voitti viestisuunnistuksen SM-hopeaa vuosina 1954 ja 1956. Vuonna 1949 hän sijoittui pohjoismaisessa nelimaaottelussa kolmanneksi. Jukolan Venlojen juoksussa vuonna 1951 hän oli toinen.

Muut lajit
----------

Palenius oli monipuolinen urheilija harrastaen myös hiihtoa, voimistelua ja jalkapalloa. Seuratasolla hän edusti Tapanilan Erää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Liisa Nordman: Kerttu Palenius - 800-metrin juoksun ja suunnistuksen Suomen mestari *helsinki.fi*. Viitattu 6.9.2012.
2. ↑  Suunnistuksen SM-pitkä 2012 - 1945 Mitalin voittajat *kolumbus.fi*. Viitattu 6.9.2012.
3. ↑  Jukola 1951, Venlojen Juoksu Jukola.com. Viitattu 6.9.2012.
Germaaniheimojen asuinalueet vuonna 50 jaa.
**Khaukit** (lat. *chauci*) olivat Pohjanmeren rannoilla sekä Emsin ja Elben välimaastossa, friisien itäpuolella asunut germaaniheimo. Khaukien itäpuolella asuivat saksit ja koillispuolella langobardit. Khaukeista pohjoiseen asuivat angrivarit. Khaukien eteläpuolella puolestaan asuivat keruskit. Khaukien maa sijaitsi suunnilleen nykyisten Oldenburgin ja Hannoverin ympäristössä.

Tacituksen mukaan khaukit olivat tunnetuimpia germaaniheimoja, ja heidät tunnettiin oikeudenmukaisina ja rauhaa rakastavina, mutta tarpeen tullen rohkeina sotureina. Plinius puolestaan kuvasi khaukit köyhiksi ja säälittäviksi kalastajiksi. Hänen kuvauksensa koskee kuitenkin lähinnä rannikolla asuneita khaukeja, jotka poikkesivat sisämaassa asuneista khaukeista. Khaukit olivat taitavia purjehtijoita, jotka harjoittivat myös merirosvousta. He purjehtivat ajoittain etelään, jopa Gallian rannoille saakka.

Khaukit kuuluivat friisien tavoin ingaevoneihin. Tiberius alisti heidät Rooman vallan alaisiksi vuonna 5 jaa. Myöhemmin khaukit kuitenkin karkottivat roomalaiset alueiltaan. Gabinius Secundus ja sen jälkeen Corbulo onnistuivat saamaan khaukeista joitakin voittoja, mutta roomalaiset eivät enää pystyneet alistamaan khaukeja. Khaukit kuuluivat 200-luvulla saksien liittoutumaan ja hyökkäilivät Gallian rannikolle. Khaukit tunnettiin tuolloin yhtenä sotaisimmista germaaniheimoista, ja he laajensivat alueitaan Reinin rannoille saakka. Khaukit sulautuivat 300–400-luvuilla sakseihin ja friiseihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Smith: Chauci *Dictionary of Greek and Roman Geography (1854)*. Perseus Digital Library. Viitattu 20.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Germanic peoples - Chauci *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 20.10.2020. (englanniksi)
**Kimmo Tuuri** (s. 15. elokuuta 1965) on suomalainen kuoronjohtaja, säveltäjä ja muusikko. Hänen osaamisaluettaan ovat musiikinopettajan, kuoronjohtajan ja pianisti-muusikon monipuoliset tehtävät: erilaisten soitinkokoonpanojen ja kuorojen harjoittaminen ja johtaminen sekä säveltäminen ja sovittaminen. Hän myös opettaa pianonsoittoa (vapaa säestys ja klassinen) ja toimii laulajana (tenori), pianistina ja kitaristina.

Kimmo Tuuri on toiminut Jyväskylän yliopiston musiikkikasvatuksen vs. lehtorina ja tuntiopettajana (pianon vapaa säestys, orkesterinjohto, vokaali- ja orkesterimusiikin sovitus ja sivusoitinorkesterin johtaminen) sekä opettajainkoulutuslaitoksen vs. yliassistenttina. Samoin hän on toiminut perusopetuksen ja kansalaisopistojen (mm. Joutsa, Karstula, Kouvola) musiikin opettajana (laulu, pianonsoitto, bändisoitto ja teatteri-ilmaisu).

Lisäksi hän on toiminut teatterimuusikkona (koulutus, musiikin johto ja sovitukset) mm. Kouvolan teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Jyväskylän Työväen Teatterissa sekä Kirjurinluodon kesäteatterissa.

Tuuri on johtanut Mieskuoro Metsoja 2004–2017, Lauluyhtye KaruSointia 2005–2007, Lauluyhtye Lux Auribusta v. 2010 lähtien ja Jyväskylän oopperakuoroa v. 2017 lähtien sekä Mieskuoro Sirkkoja v. 2018 lähtien.

Tuuri on toiminut keikka- ja studiomuusikkona, säveltäjänä ja sovittajana erilaisissa rockin, kansanmusiikin ja klassisen musiikin projekteissa ja levyillä. Näitä ovat esimerkiksi Folk-yhtye Kolmastoista Kuu, rock-yhtyeet Wanha Laine (rock SM-finaalissa 1983) ja Jussi Hakulisen Kinsky ja vanhan musiikin yhtye Vox Minima.

Tuuri on ollut myös musiikkiteknologiaa ja laulua yhdistävän Hubi-kvartetin jäsen v. 2015 lähtien Hubi-kvartetti yhdistelee erilaisia musiikkityylejä ja teknologiaa pyrkien löytämään musiikin uusia horisontteja mieskvartetin ja musahanskan avulla. Muut jäsenet ovat Jukka Louhivuori, Esa Viirret ja Sampo Hankama.

Tuuri on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena musiikkikasvatus (1996). Lisäksi hän on suorittanut kuoronjohtaja-muusikon tutkinnon Jyväskylän ammattikorkeakoulussa (2011). Tutkintoon liittyen hän oli vuoden Rennesissä Ranskassa vaihto-oppilaana opettajanaan Régine Theodoresco. Muita opettajia ovat olleet Rita Varonen (kuoronjohto), Riikka Strandman ja Seppo Ruohonen (laulu). Karjaan Vanhan musiikin kurssilla hän opiskeli Veikko Kiiverin johdolla. Lisäksi hän on suorittanut mehiläistarhaajan ammattitutkinnon Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksessa. Hänen harrastuksiaan ovat mehiläistarhaus, purjehdus, lukeminen ja musiikki (mm. kanteleen ja kaksirivisen haitarin soitto).

Lähteet
-------

1. ↑  Jyväskylän Oopperakuoroa luotsaamaan Kimmo Tuuri (...johtanut monia kuoroja vuosien varrella, mm. Mieskuoro Sirkkoja, Mieskuoro Metsoja ja lauluyhtye Lux Auribusta. ...) *Jyväskylän Ooppera*.  2016.  Arkistoitu 6.10.2019. Viitattu 6.10.2019.
2. ↑  Jyväskylän oopperakuoro
3. ↑  Kuoron johtaja Sirkat
4. ↑  Kimmo Tuuri *Sirkat*. Viitattu 6.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Hubi-kvartetti YouTube
**Janni** on naisen etunimi, jonka alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Nimi mainitaan Pentti Lempiäisen kirjassa Suuri etunimikirja, jonka mukaan kantanimi on Johanna ja Janni-nimi on lyhennelmä muista Janni-alkuisista nimistä. Vuodesta 2015 lähtien Jannin nimipäivä on Suomessa ollut 12. huhtikuuta.

Pohjoismaista Janni-nimi esiintyy eniten Tanskassa. Statistics Denmark -sivuston mukaan Tanskassa on yli 4000 Janni-nimistä henkilöä (tiedot vuosilta 2006–2007). Ruotsin Statistiska Centralbyrån -sivuston mukaan Janni-nimisiä henkilöitä on Ruotsissa alle 300 (tiedot vuodelta 2008). Norjasta Janni-nimisiä löytyy alle 80 (Statistisk sentralbyrå, 2009). Koska nimeä esiintyy ylivoimaisesti eniten Tanskassa, Janni-nimi luokitellaan useimmiten tanskalaiseksi. Maailmanlaajuisesti nimi on harvinainen, ja Pohjoismaissakaan nimi ei ole yleinen, sillä edellä mainitut nimimäärät ovat hyvin pieniä maiden väkilukuihin nähden.

Suomessa nimi Janni on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 960 henkilölle. Heistä vain kymmenkunta on syntynyt ennen vuotta 1980.

Tunnettuja Janneja
------------------

* Janni Arnth (s. 1986), tanskalainen jalkapalloilija
* Janni Hussi (s. 1991), suomalainen fitnessmalli, liikunta-alan yrittäjä ja mediapersoona
* Janni Mönkkönen (s. 1993), suomalainen jalkapalloilija
* Janni Thomsen (s. 2000), tanskalainen jalkapalloilija.

Kuvitteellisia Janneja
----------------------

* Janni, toinen päähenkilöistä animaatiosarjassa *Jessi ja Janni - etevät etsiväkaksoset*

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalainen nimipäiväkalenteri kasvaa liki 40 nimellä Iltalehti.  Arkistoitu 23.8.2013. Viitattu 22.8.2013.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 12.4.2021.
**Khefrenin pyramidi** (**Khafren pyramidi**) on egyptiläisistä Gizan pyramideista toiseksi suurin. Sen rakennutti neljännen dynastian faarao Khafre.

Mitat
-----

Khefrenin pyramidi on alkuperäiseltä korkeudeltaan 143,5 metriä korkea ja nykyiseltä korkeudeltaan 136,5 metriä. Sen pohja on 215 metriä leveä. Pyramidin tilavuus on 2 211 096 kuutiometriä. Pyramidin kaltevuus on 53°10'. Khefrenin pyramidi on hiukan sen vieressä olevaa Kheopsin pyramidia matalampi, mutta koska se rakennettiin 10 metriä korkeammalla olevalle kalliolle, sen huippu nousee korkeammalle. Khefrenin pyramidi on myös hiukan Kheopsin pyramidia jyrkempi.

Rakentaminen
------------

Khefrenin pyramidi rakennettiin hiukan viettävälle kalliolle, joten sen alustan kaakkoiskulmaa jouduttiin nostamaan ja luoteiskulmaa madaltamaan. Suurin osa pyramidista päällystettiin Turan kalkkikivellä. Päällysteestä on jäljellä ylin neljännes, sillä kivirosvot ovat vieneet alemmat kivet.

Käytävät ja kammio
------------------

Poikkileikkaus, jossa näkyvät käytävät ja hautakammio.
Khefrenin pyramidin sisälle johtaa kaksi alaspäin viettävää käytävää. Ylemmän sisäänkäynti on pohjoissivulla 11,5 metriä pohjatason yläpuolella, ja alemman sisäänkäynti on pohjatasolla. Käytävät kohtaavat pyramidin sisällä, ja käytävä jatkuu vaakatasossa lähes pyramidin keskellä olevaan hautakammioon, joka on kooltaan 14 × 5 metriä ja korkeudeltaan 6,8 metriä. Hautakammiossa on sarkofagi, joka on tehty mustasta graniitista. Löydettäessä sen kansi oli kahtena kappaleena. Giovanni Battista Belzoni löysi kammion vuonna 1818, mutta havaitsi että se oli ryöstetty. Sarkofagista löytyi härän luita.

Ympäristö
---------

Khefrenin pyramidin itäpuolella on faaraon kuolintemppelin rauniot. Temppeli oli suurempi kuin aiemmin rakennettujen pyramidien kuolintemppelit. Temppelissä oli suuria faaraon patsaita, jotka siirrettiin pois ehkä 18. dynastian tai Ramses II:n aikana. Kuolintemppelistä lähtee itään päin noin 500 metrin pituinen käytävä, jonka päässä ovat laaksotemppeli ja sfinksitemppeli. Laaksotemppeli on melko hyvin säilynyt. Sfinksitemppelin edessä ja käytävän vieressä on Gizan sfinksi, joka katsoo poispäin pyramidista. Pyramidin eteläsivulla on pieni, jo lähes kokonaan kadonnut sivupyramidi nimeltä GII-a.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Khefrenin pyramidi**.
* Lehner, Mark: *The Complete Pyramids*. Thames and Hudson, 1997. ISBN 0-500-05084-8.

### Viitteet

1. ↑  Pyramid of Chefren, Skyscraperpage.com
2. ↑  Lehner 1997, s. 17.
3. 1 2  Lehner 1997, s. 122.
4. ↑  Lehner 1997, s. 123–124.
5. ↑  Lehner 1997, s. 124.
6. ↑  Lehner 1997, s. 126.
Janne Väätäinen (2010)
**Janne Henrik Väätäinen** (s. 6. maaliskuuta 1975 Kuopio) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja ja entinen mäkihyppääjä. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1992–2000. Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä ja oli kausina 2006–2007 ja 2007–2008 Suomen maajoukkueen kakkosvalmentaja. A-maajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 2008–2010 ja uudelleen vuodesta 2020 lähtien. Keväällä 2010 hän siirtyi valmentajaksi Japaniin ja on valmentanut muun muassa Noriaki Kasaita.

Mäkihyppääjänä Väätäinen kuului Suomen joukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi Lillehammerin olympialaisten 1994 joukkuemäen kilpailussa. Hän oli samoissa kisoissa lisäksi 30. normaalimäessä ja sijoittui myöhemmin samalla kaudella neljänneksitoista lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa. Väätäinen sijoittui kolmanneksi maailmancupin osakilpailussa Kuopion normaalimäessä helmikuussa 1996. Hän oli maailmancupissa lisäksi kolmesti kymmenen parhaan joukossa kaudella 1993–1994.

Lähteet
-------

* Janne Väätäinen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Janne Väätäisestä ja Kimmo Savolaisesta päävalmentajat  28.4.2008. Ski Sport Finland. Viitattu 12.3.2014.
2. ↑  Väätäinen ilmoitti lopettamisestaan ja avautui talouskurimuksesta  21.3.2010. MTV3. Viitattu 21.3.2010.
3. ↑  Väätäinen palaa mäkihypyn päävalmentajaksi, Hakola jatkaa apuna *yle.fi*. Viitattu 26.4.2020.
4. ↑  Turunen, Tomi T.: Janne Väätäinen Hiroki Yamadan valmentajaksi *Savon Sanomat*.  25.5.2010.  Arkistoitu 12.3.2014. Viitattu 12.3.2014.
5. ↑  Holopainen, Pekka: Kurinalainen työn sankari *Ilta-Sanomat*.  15.2.2014.  Arkistoitu 12.3.2014. Viitattu 12.3.2014.
Laphroaigin tislaamon savupiippu
Pullo Laphroaigin 15-vuotista viskiä.
**Laphroaig** [ləˈfrɔɪɡ] on Skotlannissa Islayn saarella etelärannikolla sijaitseva viskitislaamo. Sen single malt -viskit ovat maultaan ja aromeiltaan voimakkaan savuisia ja turpeisia.

Laphroaigin tislaamon alusta ja historiasta ei ole varmuutta, mutta tiedossa on, että Johnstonin perhe aloitti maanviljelyn alueella 1800-luvun alkupuolella. Kuten alueella yleensä, tislaus tapahtui veroviranomaisilta salaa farmin tislaamossa. Johnston & Johnston perusti tislaamon virallisesti vuonna 1815. Nykyisin Laphroaig on Islayn viskeistä myydyin. Tislaamolla on oma perinteinen lattiamallastamo, joka tuottaa noin viidenneksen sen käyttämästä maltaasta.

Laphroaigin läheisyydessä Islayn etelärannalla sijaitsevat myös kahden muun maineikkaan viskin, Lagavulinin ja Ardbegin tislaamot.

Lähteet
-------

1. ↑  The History of Laphroaig *laphroaig.com*.  (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laphroaig**.
* Laphroaigin kotisivut
**Jelena Ivanovna Bolsun** (ven. Елена Ивановна Болсун, s. 10. maaliskuuta 1983 Irkutsk) on venäläinen pikajuoksija, joka kilpaili 100 metrillä ja 200 metrillä.

Bolsun voitti kesäuniversiadeissa 2003 kultaa 200 metrillä ajalla 23,39 ja pronssia 100 metrillä ajalla 11,65. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän kilpaili 200 metrillä, muttei selviytynyt välieriin. MM-kilpailuissa Bolsun kilpaili 200 metrillä Helsingissä 2005, Osakassa 2007 ja Berliinissä 2009 sekä 4 × 100 metrin viestissä Moskovassa 2013.

Bolsun voitti Venäjän mestaruuden 200 metrillä vuosina 2003 ja 2013 sekä 4 × 100 metrin viestissä vuosina 2012 ja 2013.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: 

### Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,30 | Sotši | 26. toukokuuta 2007 |
| 200 m | 22,64 | Tula | 31. heinäkuuta 2004 |

### Sisäradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,30 | Omsk | 24. joulukuuta 2005 |
| 200 m | 23,38 | Irkutsk | 26. tammikuuta 2013 |
| 300 m | 38,44 | Omsk | 27. joulukuuta 2008 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Jelena Bolsun *Olympedia*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jelena Bolsun Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Baškortostanin kaupunkia. Blagoveštšensk on myös Amurin alueen pääkaupunki.*


  

  

  

  

  

  

  

  

**Blagoveštšensk** (ven. Благове́щенск, baškiiriksi Благовещен, *Blagoveštšen*) on kaupunki Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Belajan rannalla 42 kilometriä Ufasta pohjoiseen. Kaupunki on Blagoveštšenskin piirin keskus. Asukkaita on 33 600 henkeä (vuonna 2008).

Kuparisulatto
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1756 perustetun kuparisulaton yhteyteen. Kaupunki siitä tuli vuonna 1941. Nykyään Blagoveštšenskissa on metalli- ja kemian teollisuutta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 48–49. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Blagoveštšensk (Baškortostan)** Wikimedia Commonsissa

* Blagoveštšenskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly
**Kupariftalosyaniini** (C38H16N8Cu) on kuparin ja ftalosyaniinin muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään pigmenttinä esimerkiksi maaleissa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kupariftalosyaniini on väriltään sinistä kiteistä ainetta. Se on polymorfista eli sillä on useita eri kidemuotoja. Siitä tunnetaan muun muassa α-, β-, γ-, δ- ja ε-muodot. Näistä yleisimmät ovat sävyltään punertava α-muoto ja vihertävä β-muoto. Värisävy riippuu kidemuodon lisäksi myös aineen hienojakoisuudesta. Kupariftalosyaniini ei liukene veteen eikä orgaanisiin liuottimiin. Happo- tai emäsliuoksiin se sen sijaan on liukoista. Kupariftalosyaniini kestää hyvin korkeitakin lämpötiloja ja on myös kemiallisesti stabiili.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kupariftalosyaniinin valmistamiseen on kaksi menetelmää. Yhdistettä voidaan valmistaa kuparisuolan ja ftaalianhydridin ja urean tai kuparisuolan ja ftalonitriilin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä voidaan käyttää molybdaattisuoloja. Lähtöaineita kuumennetaan joko liuoksessa tai reaktio suoritetaan ilman liuotinta sulattamalla lähtöaineet. Tuote voidaan puhdistaa tarvittaessa sublimoimalla inertin suojakaasun läsnä ollessa. Väriainekäyttöä varten tuote jauhetaan haluttuun partikkelikokoon.

Kupariftalosyaniinia käytetään runsaasti sinisenä pigmenttinä. Sen käyttökohteita ovat muun muassa maalien, pinnoitteiden ja musteiden valmistus sekä muovien värjäys. Yhdisteen hyviä ominaisuuksia väriaineena ovat muun muassa kirkkaus ja hyvä stabiilius.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Gerd Loebbert: *Phthalocyanine Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.10.2018
2. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1150. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2 3  Edward E. Jaffe: *Pigments, Organic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 4.10.2018
4. 1 2 3  Gerd Löbbert: *Phthalocyanines, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 4.10.2018
5. 1 2 3  Karl Kadish, Roger Guilard, Kevin M. Smith: *The Porphyrin Handbook: Applications of Phthalocyanines*, s. 106–110. Academic Press, 2012. ISBN 9780123932297. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.10.2018). (englanniksi)
6. 1 2 3  Robert Christie: *Colour Chemistry*, s. 130-145. RSCPublishing, 2014. ISBN 978-1-84973-328-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.10.2018). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kupariftalosyaniinin kansainvälinen kemikaalikortti
* ftalosiniset mm. ftalosyaniinisininen, thalosyaanisininen, winsorinsininen, monastraalisininen, heleänsini, heliogensini, heliogeenisininen Coloria.net
**Blair Richard Walsh** (s. 8. tammikuuta 1990 Boca Raton, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän on pelannut kuusi kautta NFL-liigassa. Tällä hetkellä hänellä ei ole sopimusta minkään seuran kanssa.

Georgian yliopistossa yliopistojalkapalloa pelannut Walsh varattiin vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuudessa. Hänet valittiin heti tulokaskaudellaan NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Walsh pelasi Minnesotassa viisi kautta. Kauden 2015 pudotuspeleissä Walsh potkaisi ohi ottelun ratkaisuhetkellä ja joukkue putosi jatkosta. Kaudella 2016 hän pelasi epävarmasti ja Vikings vapautti hänet pelaajasopimuksesta.

Walsh siirtyi kaudeksi 2017 Seattle Seahawksiin. Hän pelasi kohtalaisesti, mutta runkosarjan päätösottelussa hän potkaisi jälleen ratkaisutilanteessa ohi ja Seattle jäi häviön vuoksi pudotuspelien ulkopuolelle. Walsh ei saanut jatkosopimusta Seattlesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blair Walsh ESPN. Viitattu 20.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Blair Walsh Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Vikings K Blair Walsh misses potential game-winning 27-yard FG Sports Illustrated. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Vikings release kicker Blair Walsh, add Kai Forbath *nfl.com*. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
5. ↑  Mike Greitzer: Vikings, Seahawks, and the ghost of Blair Walsh The Viking Age. Viitattu 13.5.2019. (englanniksi)
**Kuparifosfaatti** (Cu3(PO4)2) on kupari- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden kupariyhdisteiden valmistamiseen, korroosionestoaineena ja fungisidina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Kuparifosfaatti tunnetaan sekä kidevedettömänä yhdisteenä että kidevedellisenä trihydraattina (Cu3(PO4)2)·3H2O). Nämä molemmat ovat väriltään vaaleansinisiä kiteisiä aineita, joista kidevedetön on veteen täysin liukenematonta ja trihydraatti liukenee vähäisessä määrin kuumaan veteen. Kuparifosfaatti liukenee happoliuokseen ja komplekseja muodostaen ammoniakkiin. Kuparifosfaatin alkeiskoppi on rombinen.

Kuparifosfaattia valmistetaan saostamalla vesiliukoisen kuparisuolan, kuten kuparisufaatin, vesiliuoksesta esimerkiksi natriumfosfaatin avulla. Näin muodostuu geelimäinen saostuma, joka voidaan suodattaa.

3 CuSO4 + 2 Na3PO4 → Cu3(PO4)2) + 3 Na2SO4
Kuparifosfaatista voidaan valmistaa muita kupariyhdisteitä kuten kuparihydroksidia ja keraameja. Lisäksi sitä voidaan käyttää fungisidina, estämään metallien korroosiota, katalyyttinä ja reagenssina analyyttisessä kemiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jun Zhang & H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2016. Viitattu 5.8.2017
2. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 267. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. 1 2  Dale L. Perry: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 150. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.8.2017). (englanniksi)
**Katariina Tuohimaa** (s. 28. huhtikuuta 1988 Helsinki) on suomalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 730 ja nelinpelissä sijalle 481. Nelinpelissä hän on voittanut viisi ITF-turnausta.

Huhtikuussa 2006 hän edusti Suomea Fed Cupissa Plovdivissa. Suomi pelasi tuolloin Eurooppa-Afrikan I-ryhmässä. Tuohimaa kuitenkin hävisi kaikki kolme kaksinpeliään ja kolme nelinpeliään.

Hän valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta joulukuussa 2006. Hän opiskeli Texasin kristillisessä yliopistossa mainontaa ja markkinointia valmistuen kandidaatiksi. Opiskeluaikanaan hän pelasi tennistä ylimmällä yliopistotasolla.

Hänen seuransa on helsinkiläinen Smash-Tennis, jossa häntä valmensi syyskuusta 2006 alkaen Jussi Koivisto. Tuohimaan aikaisempi valmentaja oli Jukka Tanninen. Tuohimaan isä on entinen jääkiekkoilija Harri Tuohimaa.

Lähteet
-------

1. ↑  ITF:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Katariina Tuohimaa - Stats *wtatennis.com*. WTA. Viitattu 25.6.2012. (englanniksi)
4. ↑  Katariina Tuohimaa Billie Jean King Cup -sivustolla (englanniksi)
5. 1 2  Färdig, Jarmo: Koulu pian takana, tennisura edessä.  *Helsingin Sanomat*, 26.9.2006.  Sanoma News Oy.
6. ↑  Nimitykset *taloussanomat.fi*.  2.5.2012. Sanoma News Oy. Viitattu 25.6.2012.
**Eagle** on kaupunki Alaskassa 13 kilometriä Yhdysvaltojen ja Kanadan rajasta. Vuoden 2000 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 129. Näistä etnisesti valkoisia ("white") oli 93 prosenttia.

Historiaa
---------

Eaglen alue on ollut historiallinen gwich'in-kansan asuinalue ennen eurooppalaisten saapumista Alaskaan. Tämän päivän Eaglen ensimmäinen asutus oli puukauppa-asema nimeltään Belle Isle vuoden 1874 tienoilla. 1800-luvun lopulla Eaglesta tuli kauppa- ja varastoasema Yukonin ja sen sivujokien kaivosmiehille. Vuoteen 1898 mennessä sen asukasluku ylitti 1 700. Vuonna 1901 Eaglesta tuli Alaskan sisämaan ensimmäinen virallinen kaupunki. Se sai nimensä läheisellä Eagle Bluffilla pesineiden kotkien mukaan. Vuonna 1900 Yhdysvaltojen armeija rakensi Eagleen Fort Egbertin tukikohdan. Puhelinlinja Eaglen ja Valdezin välille saatiin valmiiksi vuonna 1903.

Nomen ja Fairbanksin kultaryntäykset houkuttelivat ihmisiä pois Eaglesta. Tuomari Wickersham muutti oikeusistuimensa Eaglesta Fairbanksiin vuonna 1903. Vuoteen 1910 mennessä Eaglen väkiluku oli taantunut nykypäivän tasolle (alle kahdensadan). 

Nykypäivän Eaglessa asuvat ihmiset ovat pääosin eurooppalaista alkuperää, mutta läheisessä Eagle Villagessa lähes puolet asukkaista on gwich'ineja.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)