recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Maria Tschetschulin. (Valokuva Eric Sundström.)
**Maria Tschetschulin** (myös **Marie**; 31. heinäkuuta 1852 Helsinki – 19. syyskuuta 1917 Helsinki) oli Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäinen ylioppilastutkinnon suorittanut nainen. Hän suoritti sen vuonna 1870.

Henkilöhistoria
---------------

Maria Tschetschulin syntyi kesällä 1852 helsinkiläiseen kauppiasperheeseen. Hänen venäläissukuinen isänsä, kauppaneuvos Feodor Tschetschulin omisti höyrylaivoja ja menestyi kauppiaana kohtalaisesti. Maria Tschetschulinin äiti Hilda (o.s. Eckstein) oli ruotsalaista syntyperää, ja hänenkin suvussaan oli harrastettu kaupankäyntiä. Perheeseen kuului myös kolme nuorempaa sisarta: Mélanie, Agnes ja Eugénie.

Maria Tschetschulin pääsi perheen varakkuuden vuoksi opiskelemaan ja haki Helsingin yliopiston kanslerilta sukupuolensa vuoksi erikoislupaa suorittaa ylioppilastutkinto. Hän sai luvan ja suoritti tutkinnon toukokuussa 1870, ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa. Tosin samana vuonna Ruotsissa naiset saivat oikeuden suorittaa ylioppilastutkinnon, mutta ensimmäiset naisylioppilaat valmistuivat siellä vasta kaksi vuotta Tschetschulinin jälkeen.

Tschetschulin ei jatkanut opintoja yliopistossa, sillä isän kuolema ja perheen vararikko pakottivat hänet ryhtymään palkkatyöhön koti- ja ulkomaankaupan alalle. Hänen elätettävinään olivat äiti, isoäiti ja nuoremmat sisarukset. Kolme vuotta myöhemmin Suomen toisena naisylioppilaana valmistuneen Emma Irene Åströmin mukaan Tschetschulin ei ollut edes halukas osallistumaan luennoille, joilla oli vain miespuolisia kuuntelijoita. Tschetschulin erosi muodollisesti yliopistosta 4. lokakuuta 1873.

Vuonna 1889 Tschetschulin siirtyi Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön palvelukseen yrityksen laajentaessa toimintaansa uusille reiteille. Hän hoiti yrityksen Helsingin-konttorissa kirjanpitoa ja kirjeenvaihtoa, ja siinä hänen opinnoistaan ja kielitaidostaan oli epäilemättä hyötyä.

Tschetschulin kuoli 65-vuotiaana Helsingissä syksyllä 1917. Vaikka Tschetschulin suoritti ylioppilastutkinnon Suomessa ensimmäisenä naisena, hän on jäänyt paljolti Emma Irene Åströmin varjoon, koska ei suorittanut maisterin tutkintoa vaan jäi pois julkisuudesta ylioppilastutkinnon suoritettuaan. Tschetschulin ei noussut enää vanhempanakaan parrasvaloihin, toisin kuin maisteriksi valmistunut, kunniatohtoriksi vihitty ja viimein riemumaisteriksi seppelöity Åström.

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Maria Tschetschulinille*** 

* *Biograafisia tietoja Suomen naisista eri työaloilla*. 1896. Suomen Naisyhdistys, Helsinki.
* Utrio, Kaari 2006: *Suomen naisen tie: Pirtistä parlamenttiin*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki.
* Väisänen, Maija – Mäkilä-Alitalo, Anneli: "Tschetschulin, Maria (1852–1917)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 22–23. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Ritarikunnan tunnuksia
**Maria Teresian sotilasritarikunta** (saks. *Militär-Maria-Theresien-Orden*) oli Itävalta-Unkarissa jaettu kunniamerkki. Ritarikunta perustettiin 18. kesäkuuta 1757, vain päivä Kolínin taistelun jälkeen, keisarinna Maria Teresian käskystä. Sillä palkittiin upseereita, jotka olivat ansioituneet erityisen hyvin palvellessaan monarkkia. Se oli Itävallan keisarikunnan, ja sittemmin Itävalta-Unkarin, korkein mahdollinen sotilashenkilöille tarkoitettu kunnianosoitus.

Kunniamerkkiä jaettiin kolmessa luokassa:

* suurristi
* komentaja
* ritari

Viimeinen ritarikunnan jäsen kuoli 1986.

Lähteet
-------

1. ↑  The Military Order of Maria Theresa - Hungary Medals & Orders Pre-WW1 *identifymedals.com*.  16.7.2020. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Military Order of Maria Theresa, Grand Cross *Medalbook*. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  ODM of the Austro-Hungarian Empire: Military Order of Maria Theresa *medals.org.uk*. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  Military Order of Maria Theresa *Theresianische Militärakademie*.  2023. Viitattu 10.7.2023. (englanniksi)
**Maria Severina** on kaarinalainen liikenainen. Hän on syntynyt Moskovassa ja valmistunut biokemian tohtoriksi Moskovan yliopistosta. Suomeen Severina muutti vuonna 1991.

Ura
---

Maria Severina perusti HyTest-yrityksen vuonna 1994. Alkunsa yritys sai Turun yliopiston tutkimushankkeesta. HyTest valmistaa monoklonaalisia vasta-aineita ja antigeenejä diagnostiikkateollisuuden käyttöön. Maria Severina myi yrityksensä vuonna 2018 norjalaiselle Summa Equitylle.

Vuonna 2018 Maria Severinalla oli Suomen viidenneksi kovimmat tulot: noin kolme miljoonaa ansiotuloina ja 33,2 miljoonaa pääomantuloina. Hän oli kyseisenä vuonna Suomen kovatuloisin nainen.

Yksityiselämä
-------------

Maria Severina asuu Kaarinassa. Hänellä on aviomies ja yksi poika. Severina valittiin vuoden uusturkulaiseksi vuonna 2012 ja Länsi-Suomen vuoden kasvuyrittäjäksi vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tulokuningatar kommentoi menestystään: "Tiimi ratkaisee, ei yksilö" – Yrittäjän myymä Hytest ollut huikea menestystarina jo pitkään *Aamulehti*.  4.11.2019. Viitattu 19.4.2021.
2. 1 2 3 4  Kuka on Suomen kovatuloisin nainen, Maria Severina? – Talouselämä: Muutti Neuvostoliitosta 1991, biokemian tohtori Moskovan yliopistosta *mtvuutiset.fi*.  4.11.2019. Viitattu 19.4.2021.
3. ↑  Antibody Manufacturing and Cardiac Marker Production | HyTest Ltd. *www.hytest.fi*. Viitattu 19.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  Venäläistaustainen Maria Severina nousi suurituloisten Top 10 -listalle – Diagnostiikka-alan yrityskauppa poiki yli 36 miljoonaa euroa *Yle Uutiset*. Viitattu 19.4.2021.
5. ↑  Maria Severina vuoden uusturkulainen *Varsinais-Suomen Yrittäjä*.  04/2012.  Arkistoitu 19.4.2021. Viitattu 19.4.2021.
Günzburgin rahapajan taaleri vuodelta 1776.
**Maria Teresian taaleri** (myös *Levantin taaleri*) on Itävallan keisarinnasta Maria Teresiasta nimensä saanut hopearaha, jota käytettiin pitkään varsinkin arabimaissa ja Etiopiassa.

Maria Teresian kuvalla varustettua taalerin kolikkoa lyötiin Wienin ja Hallin rahapajoissa vuodesta 1751 lähtien. Sen hopeapitoisuus oli 23,83 grammaa hienoa hopeaa. Kolikon ulkoasu pysyi muuttumattomana vuodesta 1780, vaikka sitä lyötiin Itävallan lisäksi useiden eri maiden rahapajoissa.

Maria Teresian taaleria käytettiin maksuvälineenä varsinkin Levantin, Arabian niemimaan ja Afrikan sarven alueella. Britannia, Italia, Etiopia ja Ranska yrittivät tuloksetta korvata sitä omilla rahayksiköillään. Kahdensadan vuoden aikana lyötiin 320 miljoonaa taaleria. Useimmat rahapajat lopettivat kolikon lyömisen vuonna 1935. Etiopia luopui taalereista vuonna 1950 ja Jemenin arabitasavalta vuonna 1965.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja, 13. osa*, s. 564. Helsinki: Tietosanakirja Oy, 1963.
2. 1 2  Pick, Franz & Sédillot, René: *All the Monies of the World: A Chronicle of Currency Values*, s. 321–322. New York: Pick Publishing Corporation, 1971. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Gladki, V. D.: *Slovar numizmata*, s. 252–253. Moskva: Tsentrpoligraf, 2010. ISBN 978-5-227-02353-7.
**La Motte-Picquet** oli Ranskan laivaston 1920-luvun alussa valmistunut Duguay-Trouin-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Duguay-Trouin-luokka*
Alus tilattiin 18. huhtikuuta Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1923. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 5. maaliskuuta 1927.

Palvelus
--------

Valmistuttuaan alus liitettiin Brestiin sijoitettuun 2. laivueeseen, mistä se siirrettiin 1933 3. kevytristeilijäviirikön lippulaivaksi. Alus lähetettiin 1935 Kaukoitään. Toisen maailmansodan alettua alus partioi Indokiinan ja Alankomaiden Itä-Intian vesillä.

Ranskan antauduttua jännite Siamin rajalla kasvoi. Joulukuussa 1940 alkoi kahakointi Siamin ja Vichyn hallituksen joukkojen välillä. Pieni laivasto-osasto (ransk. *Groupe Occasionnel*) perustettiin 9. tammikuuta lähellä Saigonia Cam Ranhin lahdella. Osastoon kuuluivat sluupit *Dumont D'Urville*, *Amiral Charner*, *Tahure* ja *Marne* sekä lippulaivana *La Motte-Picquet*, jonka komentajana oli Capitaine de Vasseau Bérenger. 14. tammikuuta Koh Changin taistelussa tuhottiin Siamin laivasto-osasto.

Alus kävi syyskuussa 1941 telakalla Osakassa, mutta aluksen toiminta oli hyvin rajallista. Se riisuttiin joulukuussa aseista Saigonissa, minkä jälkeen se oli koululaivana. Yhdysvaltain laivaston Task Force 38:n lentokoneiden iskiessä satamaan 12. tammikuuta 1945 alus upposi satama-altaaseen.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 27
2. 1 2 3  Whitley, M. J. s. 28

*Duguay-Trouin*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Duguay-Trouin* – *La Motte-Picquet* – *Primauguet* |
| Edeltäjä: La Motte Picquet -luokka – Seuraaja: *Duquesne*-luokka |
**Le Malin** oli Ranskan laivaston 1936 valmistunut Fantasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Fantasque-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 13. toukokuuta 1931 Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seynestä, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 16. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 17. elokuuta 1933 ja valmistui 1. toukokuuta 1936.

Palvelus
--------

Toisen maailmansodan alkaessa alus partioi Atlantilla ja etsi saksalaisia saarronmurtajia. Se osallistui muun muassa lokakuussa 1939 Saksan laivaston taskutaistelulaiva *Admiral Graf Speen* etsintään. Alus osallistui 29. toukokuuta 1940 *Bourrasquen* kanssa Dunkerquen evakuointiin, jolloin kumpikin aluksista osui miinaan. Alus kuitenkin pääsi satamaan ja kunnostettiin.

Ranskan antauduttua alus liittyi Vichyn Ranskan laivaston 10. hävittäjälaivueeseen (ransk. *Division de Contre-Torpilleurs, DCT*) sisaralustensa *Le Fantasquen* ja *L’Audacieux’n* kanssa. Se vaurioitui 3. heinäkuuta lievästi Britannian kuninkaallisen laivaston lentokoneiden hyökätessä Mers-el-Kébiriin. Korjausten jälkeen se siirrettiin Dakariin, jossa liittoutuneiden hyökätessä 23. syyskuuta 1940 alus suojasi satamassa olevia aluksia. Se joutui laivatykistön ja lentokoneiden maaliksi kärsimättä vaurioita. Lokakuun puolivälissä alus siirrettiin Casablancaan.

Marraskuussa 1942 liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikkaan alus vaihtoi muiden Ranskan Länsi-Afrikassa olevien alusten kanssa puolta ja liittyi liittoutuneisiin. Alus siirrettiin maaliskuussa 1943 huollettavaksi Bostoniin, missä asennettiin kaksi tutkaa ja kaikuluotain sekä vahvistettiin ilmatorjuntaa korvaamalla aiemmat 37 ja 13,2 millimetrin aseet 40 ja 20 millimetrin tykein. Huollon päätyttyä alus luokiteltiin uudelleen kevyeksi risteilijäksi. Alus lähetettiin Välimerelle.

*Le Malin* osallistui 9. syyskuuta 1943 Salernon maihinnousuun. Alus laski 13.–14. syyskuuta välisenä yönä Ajaccioon Korsikalla 250 kommandosotilasta ja aseita sekä ammuksia vastarintaliikkeelle. 10. DCT määrättiin tekemään Adrianmerelle isku, jonka tarkoituksena oli eristää Jugoslavia Italiasta. Alus osallistui 15. elokuuta Etelä-Ranskan maihinnousuun. Se kolaroi joulukuussa sisaraluksensa *Le Terriblen* kanssa ja oli korjattavana Euroopan sotatoimien päättymiseen.

Vuosina 1946 ja 1947 alus oli Indokiinassa. Se sijoitettiin 1951 reserviin. Alus muutettiin 1953 esikunta-alukseksi. Se törmäsi marraskuussa 1963 riuttaan Pohjois-Ranskan rannikolla. Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa. Se poistettiin tammikuussa 1964 alusluettelosta ja myytiin kuukautta myöhemmin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 42
**Maillé Brézé** oli Ranskan laivaston vuonna 1933 valmistunut Vauquelin-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vauquelin-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin Chantiers de St. Nazaire-Pënhoetilta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1930. Alus laskettiin vesille 9. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 6. huhtikuuta 1933.

Palvelus
--------

Alus muodosti *Tartun* ja *Chevalier Paulin* kanssa 5. viirikön, joka osallistui Norjan taisteluihin, joiden aikana sen kotisatamana oli Greenock.

Iltapäivällä 30. huhtikuuta 1940 aluksen ollessa ankkurissa Greenockissa aluksen torpedoputki laukaisi torpedon kannelle, mikä sytytti polttoaineen ja etummaisen ammusvaraston, joka ei kuitenkaan räjähtänyt. Tuntia myöhemmin miehistön käskettiin jättää alus lukuun ottamatta messiin lukkojen taakse jääneitä. Reilua tuntia myöhemmin muutama merisotilas palasi alukselle täyttääkseen taaemman ammusvaraston vedellä, ja illalla Greenockin palomiehet saivat palon hallintaan.

Alus oli kuitenkin jo vajonnut niin syvälle, että se upposi ennen hinauksen aloittamista ja vei mukanaan vangeiksi jääneet. Onnettomuudessa sai surmansa 25 ja loukkaantui 48 henkeä. Hylky nostettiin 1954 ja romutettiin 1956.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 41
**Emer-luokka** oli Irlannin laivaston kolmen vartiolaivan muodostama alusluokka, jonka alusten hankinta alkoi vuonna 1978. Niiden uppouma oli 1 003 tonnia. Toisinaan sanotaan että luokka olisi kehitetty Deirdre-luokasta.

Valmistus
---------

*LÉ Emerissä* oli edeltäneeseen *LÉ Deirdreen* verrattuna
hieman pidempi runko, rakenteiden vesitiiveyttä parannettu, parannettu merikelpoisuutta korottamalla etukantta, parannettu vakautta, parannettu aluksen hallintaa nostamalla ruorihyttiä ylemmäs ja majoitustilojen uudelleen suunnittelulla sekä sijoittelulla vähennetty tärinää ja melua.

Aluksen voimanlähteenä oli kaksi kuusisylinteristä SEMT-Pielstick dieselmoottoria, jotka mahdollistavat aiempaa suuremman nopeuden. Aluksen aseistusta parannettiin asentamalla etukannelle Boforsin 40 mm/L70 -ilmatorjuntatykki ja sillan sivulle kaksi yksiputkista Oerlikon 20 mm -pikatykkiä.

Luokan kahteen viimeiseen alukseen asennettiin KMW:n suihkumoottori keulaan, KMW:n potkurit ja satelliittinavigointilaitteet sekä automaattinavigointijärjestelmä. Muutokset tekivät aluksesta hyvin tehokkaan partiotehtäviin.

Luokan alusten normaali miehitys oli 42 upseeria ja miehistönjäsentä, mutta niiden majoituskapasiteetti mahdollisti vahvuuden nostamisen 55:een. Tämä mahdollisti alusten käyttämisen kouluttamiseen sekä erikoisoperaatioiden tarvitseman henkilöstön kuljettamiseen. Upseereilla ja kolmella pursimiehellä oli kullakin oma hytti. Kahdeksan aliupseeria oli majoitettu kahden hengen hytteihin kuten myös muu miehistö. Aluksen miehistöllä ja upseereilla oli omat messinsä. Kaikki oleskelutilat olivat lämmitettäviä ja ilmastoituja.

Aluksen sairashytti oli varustettu hätätilanteita varten ja aluksella oli lisäksi pesula. Varastotilat mahdollistivat sukellusvarusteiden kuljettamisen, kylmäkuljetuksen sekä muun materiaalin kuljettamisen. Huoltotilat mahdollistivat mekaanisten ja sähkövikojen korjaamisen.

Alukset
-------

**Emer-luokka**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *LÉ Emer* | Verolme Dockyard, Cork | 28. helmikuuta 1977 | 26. syyskuuta 1977 | 16. tammikuuta 1978 | palveluksesta 20. syyskuuta 2013 |
| *LÉ Aoife* | Verolme | 3. heinäkuuta 1978 | 12. huhtikuuta 1979 | 20. marraskuuta 1979 | palveluksesta loppuvuosi 2041 - alkuvuosi 2015 |
| *LÉ Aisling* | Verolme | 31. tammikuuta 1979 | 3. lokakuuta 1979 | 21. toukokuuta 1980 | palveluksesta 2016 |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* MacGinty, Tom: *The Irish Navy - A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* Adams, Thomas A.: *Irish Naval Service*. Kendal, Cumbria: World Ship Society, 1982. ISBN 0-905617-21-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Batlleships
2. 1 2 3 4 5  Adams, Thomas A. s. 56
3. ↑  MacGinty, Tom s. 256

Aiheesta muualla
----------------

* Military.ie
Jaakko Salo orkestereineen vuonna 1960. (Vasemmalta Seppo Rannikko, Erkki Seppä, Jaakko Salo ja Raimo Sarkio.)
**Erkki Seppä** on suomalainen basisti, joka oli Suomen 18:nneksi eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2008. Seppä toimi basistina Jaakko Salon vakiokokoonpanossa Scandiassa ja avusti televisiossa ohjelmissa, kuten *Lauantaileikeissä*.

Seppä toimi vakiobasistina Kulttuuritalon Aulan tansseissa. Seppä hoiti basistin tehtäviä myös Reino Bäckmannin laulamilla singleillä, jotka tehtiin salanimellä Little Ray. Seppä on saanut valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  40-vuotias Gramex selvitti sata ahkerinta levyttäjää Gramex Ry.
2. ↑  Jaakko Salo Pomus.
3. ↑  Lauantaileikit Films n movies.
4. ↑  Kulttuuritalo Salix Ay.  Arkistoitu 21.12.2009. Viitattu 10.1.2010.
5. ↑  LITTLE RAY & THE SPIKE DOPE FIVE Blues News.  Arkistoitu 20.5.2009. Viitattu 10.1.2010.
6. ↑  Lisää taiteilijaeläkkeitä Elvis ry.  Arkistoitu 8.6.2015. Viitattu 8.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Seppä Elonetissä.
* Ylen Elävä arkisto

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Hämäläinen** oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Hämäläisen kylä sijaitsi maalaiskunnan itäosassa Viipurin kaupungin kaakkoispuolella. Hämäläisen naapurikyliä olivat Yläsäiniö, Alasäiniö, Uskila, Tirhilä ja Korpela–Autio. Viipurin maalaiskunnan suurin taajama, Säiniö, sijaitsi osittain Hämäläisen kylän alueella.

Asutus ja elinkeinot
--------------------

Hämäläisen kylän läpi kulki valtatie 15 Viipurista Rajajoelle. Vuonna 1937 kylässä oli 937 asukasta. Asutuksen ja palveluiden puolesta Hämäläinen liittyi läheisesti pääasiassa Yläsäiniön kylän alueella sijainneeseen Säiniön taajamaan, jonka eteläosa sijaitsi Hämäläisen alueella. Taajamamaisen asutuksen syntyyn kylän pohjoisosaan ja edelleen valtatie 15 varteen vaikutti Viipurin maalaiskunnan harjoittama asuntotonttien myynti alueella. Kylän eteläosat olivat kuitenkin puhdasta maaseutualuetta. Vuonna 1937 kylässä oli 450 ha metsää ja 186 ha peltoa. Suurin osa kylästä kuului Säiniön koulupiiriin. Aivan eteläisin osa kuului Aution koulupiiriin.

Historia
--------

Talvisodan loppuvaiheessa neuvostojoukot etenivät Hämäläisen alueelle. Asukkaat oli evakuoitu jo sodan alussa muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Hämäläinen mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 264
2. ↑  Kuujo 1982, s. 417
3. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273
4. ↑  Kuujo 1982, s. 378
5. ↑  Kuujo 1982, s. 376

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Hämälälän** pienehkö kylä sijaitsi Vuoksen länsirannalla, Rouhialan eteläpuolella ja Kaplahalan pohjoispuolella. Vuoksen vastapäisellä rannalla sijaitsi Aholan kartano. Rouhialan voimalaitos sijaitsi vajaan kilometrin päässä Vuoksen alajuoksulle päin. Hämälälän, Rouhialan ja vastarannan Aholan kartanon kohdalla Vuoksi teki jyrkän mutkan, jossa Järvenkylän suunnalta parin kilometrin matkan itä–länsi-suuntaisena tehnyt joki kääntyi jälleen virtaamaan luode–kaakko-suunnassa. 

Hämälälän kylän poikki kulki Vuoksen länsirannan maantie. Huomattava osa kylän asutuksesta oli keskittynyt maantien varteen. Kylän kohdalla maantiestä erkani pieni yhdystie, joka johti Kärättilän kylään, jossa se yhtyi Jääsken kirkonkylästä Kuurmanpohjaan johtaneeseen poikittaistiehen. Lähellä tämän yhdystien ja Vuoksen rantatien risteystä sijaitsi myös Rouhialan koulupiirin kansakoulu. 

Lasten- ja nuortenkirjailija Aili Konttinen asui Hämälälässä ja toimi opettajana Rouhialan koulupiirin kansakoulussa vuosina 1927–1940.

Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät | Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo |
| Muut | Enso |
**Kirsi Máret Paltto** (s. 1974 Fierranjohka, Finnmark) on Norjan Kaarasjoella asuva saamelainen kääntäjä, opettaja, kirjailija ja yrittäjä (ABC-Company E-skuvla AS).

Paltto on valmistunut Tromssan yliopistosta filosofian kandidaatiksi. Hänen esikoiskirjansa oli pohjoissaamenkielinen *Gos don leat, Elle?* (2019).

Kirsi Paltto sai saamelaisen Gollegiella-kielipalkinnon vuonna 2016 yhdessä puolisonsa Jan Skoglund Palton (s. 1961) sekä siskosten Ingá-Márja ja Máret Steinfjellsin kanssa. Paltot palkittiin pitkään jatkuneesta työstään pohjoissaamen, eteläsaamen ja luulajansaamen edistämiseksi, sillä he ovat vuosien ajan merkittävästi osallistuneet kielenopetusmenetelmien ja -välineiden kehittämiseen sekä kieliä äidinkielenään puhuville että niitä alusta asti opetteleville lapsille, nuorille ja aikuisille.

Paltto on osallistunut myös mielenilmauksiin saamelaisalueella, esimerkiksi vuonna 2017 kaavailtua vedenpullotuslaitoksen perustamista vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirsi Paltto. Where are you, Elle? booksfromnorway.com. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  About us - Employees abc-company.no. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Inger-Elle Suoninen: Gollegiella bálkkašumi ožžo Kirsi Paltto, Jan Skoglund Paltto ja Iŋgá-Márjá ja Máret Steinfjell *yle.fi*.  8.11.2016. Viitattu 6.3.2020. (pohjoissaameksi)
4. ↑  Gollegiella-palkinto neljälle saamen kielen edistäjälle  9.11.2016. oikeusministerio.fi. Viitattu 6.3.2020. (suomeksi)
5. ↑  Tor Emil Schanche: Hedret for radioshow på utrydningstruet språk  9.11.2016. nrk.no. Viitattu 6.3.2020. (norjaksi)
6. ↑  Inger-Elle Suoninen ja Mikkal Morottaja: No bottle water from Sámi Area  16.6.2017. thebarentsobserver.com. Viitattu 6.3.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |
Pullo saksalaista Kirschwasser-viinaa
**Kirschwasser** tai **Kirsch** (saks. *kirsikkavesi*) on alkujaan Saksasta kotoisin oleva kirkas ja väritön kirsikkabrandy.

Valmistus
---------

Kirschwasser on perinteisesti valmistettu tislaamalla tummista morelli-tyyppisistä hapankirsikoista. Kirsikoiden annetaan käydä kivineen, ja lopputulos on vähäsokerinen, ei makea. Alun perin morellikirsikat ovat lähtöisin Schwarzwaldin alueelta Etelä-Saksasta, missä kirschwasserin valmistuksella on pitkät perinteet. Vastaavia kirsikkaviinoja valmistetaan myös Sveitsissä ja Itävallan alppiseuduilla sekä Alsacessa ja Franche-Comtéssa.

Kirsch on väritöntä, koska se joko käytetään nuorena tai kypsytetään saarnesta tehdyissä tynnyreissä tai saviastioissa. Euroopan unioni asettaa hedelmäviinoille 37,5 % vähimmäisalkoholipitoisuuden, ja kirschwasserissa onkin yleensä 40–50 % alkoholia. Yhden 0,75 litran pullon valmistamiseen käytetään noin kymmenen kiloa kirsikoita.

Kirschwasser sisältää enemmän sikuna-alkoholeja ja eettereitä kuin viinat yleensä. Tämän lisäksi siinä on bentsaldehydiä ja hyvin pieni määrä vetysyanidia, jotka antavat juomalle sen luonteenomaisen maun.

Käyttö
------

Kirschwasser nautitaan yleensä kylmänä ja sellaisenaan. Saksankielisissä maissa sitä tarjoillaan yleensä digestiivinä, muualla myös aperitiivina. 

Sitä lisätään joskus juustofondyyhyn ja käytetään jälkiruoissa, kakuissa (tunnetuimpina Schwarzwaldin kakku ja Zuger Kirschtorte) ja liköörikonvehdeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alexis Lichine: *Alexis Lichine's New Encyclopedia of Wines & Spirits*, s. 277. New York: Knopf, 1974. ISBN 0394489950. (englanniksi)
2. ↑  EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 110/2008 *Euroopan unionin virallinen lehti*.  2008. EU. Viitattu 16.2.2021. (suomeksi)
3. ↑  Kirsch *Encyclopedia Britannica v.1911*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirschwasser** Wikimedia Commonsissa
**Gösta Hagström** (12. elokuuta 1896 Rödsö – 20. joulukuuta 1961 Kokkola) oli suomalainen edustaja, puutavaramies ja maastohiihtäjä. Hänen vanhempi veljensä oli myös hiihtäjänä tunnettu Elis Hagström.

Gösta Hagströmillä oli hiihdossa kolme ikämiesten Suomen mestaruutta ja 19 ruotsinkielisen hiihtoliiton Svenska Finlands skidförbundin mestaruutta. Ensimmäisen mestaruutensa Hagström hankki 1921 ja vielä vuonna 1945 hän voitti ikämiesten luokassa piirimestaruuden. Hagström kilpaili menestyksellä myös suojeluskuntien kisoissa. Hagströmistä tuli vuonna 1933 Lahdessa ikämiesten mestari ajalla, jolla hän sijoittui koko kilpailussa toiseksi. Hagström palkittiin Svenska Finlands skidförbundin kultaisella ansiomerkillä. 1940-luvulla Hagström toimi myös valmentajana ja hiihdon opettajana.

Gösta Hagström harrasti myös kuorolaulua ja hän kuului tenorina Kokkolan mieskuoroon.

Lähteet
-------

1. ↑  Gösta Hagström död, Hufvudstadsbladet, 1961, No 344\_2P, sivu 6, julkaistu 21.12.1961
2. ↑  Gösta Hagström, Jakobstads Tidning, 1961, No 293, sivu 4, julkaistu 21.12.1961
3. 1 2 3  Femtioåring, Hufvudstadsbladet, 13.08.1946, nro 215 (2. painos), s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Gösta Hagström 50 år, Vasabladet, 11.08.1946, nro 184, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Göransson Arena** on jääpallohalli ja samalla myös monikäyttöareena Sandvikenissä, Ruotsissa. Hallissa pelaa Ruotsin jääpallon paikallinen pääsarjajoukkue Sandvikens AIK. Lisäksi hallissa on järjestetty syksystä 2009 alkaen Jääpallon maailmancup. Keväällä 2017 hallissa pelataan vuotuiset jääpallon miesten A-sarjan MM-kisat.

Jääpallohallin rakentamisen ensimmäisinä ideoijina olivat vuonna 2004 Lennart Malmkvist, Magnus Muhrén och Per Nilsson. Seuraavana vuonna keskusteluihin tulivat mukaan paikalliset Sandvikin kunta ja suuryritys Sandvik. Työryhmä teki asiasta raportin marraskuuhun 2005 mennessä. Seuraavana vuonna asian selvittelyä jatkettiin, ja keskeiseksi rahoitustahoksi paikallisen Elitserien jääpalloseuran Sandvikens AIK:n, Sandvikenin kunnan ja Sandvik AB:n lisäksi tuli Göransson-säätiö, Sandviken-yrityksen perustajan mukaan nimetty rahasto. Suunnitelmien mukaan areenan tuli olla monikäyttöareena eli jääpallo oli vain osa areenan käytöstä. Muina käyttötarkoituksina tuotiin esille konsertit, ratsastuskilpailut, sirkus ja muut urheiluharjoitukset.

Areenan rakennustyöt käynnistyivät 2007, ja areena oli valmis vihittäväksi toukokuun lopussa 2009. Paikalla järjestettiin avajaisshow, jossa edustettuina olivat sandvikeniläistaustaiset Ruotsin euroviisuedustajat Tomas Ledin ja Malena Ernman sekä Sandviken Big Band, Sandvikenin sinfoniaorkesteri ja jazz-yhtye Jappz. Viihteen puolen seuraava suurtapahtuma oli Eurovision laulukilpailujen Ruotsin karsintojen eli Melodifestivalenin välierät vuonna 2010.

Sandviken AIK aloitti Elitserien-pelinsä syksyllä 2009 Göransson Arenalla. Lisäksi Jääpallon maailmancup on pelattu areenalla syksystä 2009 alkaen. Talvella 2017 Areenalla järjestetään jääpallon miesten A-sarjan MM-kisat.

Halli rakennettiin vuosina 2007-2009. Halli on 105 metriä pitkä ja 65 metriä leveä. Korkeimmasta kohdastaan se on 28,5 metriä korkea.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Orvo Raippamaa** (22. elokuuta 1907 Viipuri – 20. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja parapsykologian ja rajatiedon tuntija.

Orvo Raippamaa oli Suomen Parapsykologisen Tutkimusseuran jäsenenä vuodesta 1949 alkaen ja hän toimi seuran sihteerinä 15 vuoden ajan. Hän piti parapsykologiasta, rajatiedosta ja henkisestä kehityksestä luentoja ja laati aiheista myös lehtikirjoituksia. Luento- ja lehtitekstit julkaistiin myöhemmin kirjana. Vuonna 1965 Raippamaa oli mukana perustamassa Suomen parapsykologian instituuttia yhdessä Jarl Fahlerin, Astrid Fahlerin ja Gustaf Gabriel Enebäckin kanssa.

Jaana-lehden haastattelussa vuonna 1971 (Jaana 1/1971) Raippamaa kertoi äitinsä olleen selvänäkijä. Raippamaa joutui 15-vuotiaana junaonnettomuuteen, jossa hänen toinen jalkansa meni polven alapuolelta poikki. Hän kertoi nähneensä tapauksen edeltä käsin enneunena ja myös hänen äitinsä oli nähnyt tämän unen. Raippamaa kertoi nähneensä myös muita enneunia muun muassa talvisodan syttymisestä ja tulevasta vaimostaan.

Maalauksia
----------

* *Iltarusko*: öljymaalaus. 1948
* *Suurkirkko Helsinki*: öljymaalaus. 1951
* *Paris-52*: öljymaalaus.

Kirjallisuutta
--------------

* *Tiettömällä tiellä: matkaseuraa totuuden etsijälle*; kokoelma Orvo Raippamaan säilyneistä teksteistä, toimittaneet Timo Kyllönen ja Markku Siivola. Toimittajat, Helsinki 2013 ISBN 978-952-93-2847-5
* Jouko Aho: *Parapsykologit: ulkopuolisen näkemys poikkeavan tieteen suomalaiseen historiaan*. Historiallisia tutkimuksia 176. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1993 ISBN 951-8915-80-6

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markku Siivola : Orvo Raippamaa - kanssakulkija tiettömällä tiellä, Ultra 3/2014
2. 1 2  Markku Siivola Orvo Raippamaa in memoriam
3. ↑  Suomen parapsykologian instituutin taustaa
4. ↑  Bukowski

Aiheesta muualla
----------------

* Orvo Raippamaa -- rajatietopiirien viisain ihminen, psykiatrian erikoislääkäri ja uniryhmätyönohjaaja Markku Siivolan luento Rajatiedon keskuksessa Helsingissä 21.1.2014 (Youtube)
* Orvo Raippamaan maalauksia
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia: Orvo Raippamaa
**Johan Teodor Isotupa** (25. toukokuuta 1877 Orimattila – 15. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen rakennusalalla toiminut liikemies.

Isotuvan vanhemmat olivat tilanomistaja Juho Henrik Isotupa (1850–1927) ja Maria Juhontytär Kausalainen (1854–1894). Isotupa oli naimisissa ruotsalaisen Adele Sofia Viktoria Sofia Victoria Söderholm-Borgin (s. 1869) kanssa.

Isotupa kävi maanviljelyskoulun ja oli aluksi maanviljelysalalla mutta hän ryhtyi sitten liikemieheksi ja kävi kauppakoulun Helsingissä. Hän vieraili myös Saksassa ja Sveitsissä perehtymässä rakennus-, sementti- ja kalkkiteollisuuteen. Liikemiehenä Isotupa toimi pääasiassa rakennusalalla ja eri liikkeiden johtotehtävissä. Isotupa perusti kalkkitehtaan Västanfjärdiin ja lisäksi hän perusti Hietalahden Puutavara Oy:n, Puhtaanapito Oy:n, Kolsan Maatila- ja Tiilitehtaan, Puunvienti Oy:n sekä lähes kaksikymmentä taloyhtiötä Helsinkiin. Isotupa rakennutti useita taloja Helsinkiin. Hän oli viimeksi Liiketoimi Oy:n, Hietalahden Puutavara Oy:n, Puhtaanapito Oy:n ja Savon Tuolitehdas Oy:n toimitusjohtajana.

Isotupa oli pitkään Helsingin kaupungin verotuslautakunnan ja kaupungin puhtaanapitohallituksen jäsenenä. Hänen aloitteestaan perustettiin Helsingin pitäjän Vantaan suomalainen kansakoulu. Isotupa osallistui myös suojeluskuntatoimintaan.

Isotupa toimi Kansallis-Osake-Pankin Erottajan konttorin valvojana ja hän oli useita vuosia Kansallis-Osake-Pankin omistamien talojen ja tilojen hoitajana sekä kiinteistöjen arviomiehenä. Hän oli mukana useiden yhtiöiden hallituksissa yhdessä pankin Töölön (Turuntien) konttorin johtajan Toivo Waldemar Zimmermannin (1887–1935) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Johan Teodor Juhonpoika Isotupa
2. 1 2  Suomen paperi- ja puutavaralehti : Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen äänenkannattaja, 28.02.1934, nro 4, s. 59, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Suomi, 16.02.1934, nro 45, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Johan Teodor Isotuvan kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 16.02.1934, nro 45, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3 4  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 18.02.1934, nro 47, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Pörssitieto G. Kock : KOP-johtajia pankkinsa edusmiehinä yhtiöissä
**Kouvola–Kuusankoski-rata** eli **Kymintehtaan rata** on Suomen rataverkkoon kuuluva teollisuusrata, joka kulkee Kouvolasta Kuusankosken Voikkaalle, Voikkaan vanhalle tehdasalueelle. Rata rakennettiin 3,8 kilometriä pitkänä yksityisenä ratana vuosina 1891–1892, ja se avattiin säännölliselle liikenteelle 1. lokakuuta 1892. Kymintehtaalle johtanut rata erkani aluksi Savon radasta Tanttarin kohdalla olleella vaihteella, kunnes rataa jatkettiin Savon radan vierellä Kouvolan rautatieasemalle saakka vuonna 1908. Kymintehtaan radalla oli alusta lähtien myös henkilöjunaliikennettä, joka kuitenkin loppui 31. toukokuuta 1951 linja-autovuorojen lisääntymisen takia.

Syksyllä 1961 Savon radan alkupään ja samalla myös Kymintehtaan radan linjaus muuttui Kouvolan ja Tanttarin välillä niin, että uusi ratalinja kiersi Kellomäen ja Hinkismäen länsipuolelta. Rataosaan luetaan mukaan myös sähköistämätön Kuusankosken ja Voikkaan välinen rata.

Vuonna 1964 Kymintehtaan radan ja Voikkaa–Haarankallio-radan välille rakennettiin ne yhdistänyt uusi rataosuus. Se kulki Kuusanniemen sekä Kymijoen ylittävien Rapakosken ja Pessankosken siltojen kautta. Uusi rata palveli Voikkaan tehtaiden lisäksi Kuusanniemeen rakennettua Kymin Oy:n uutta selluloosatehdasta. Kuusanniemeen valmistui myös uusi Kuusankosken rautatieasema ja ratapiha, jonne siirrettiin ratapihatoimintoja Kymintehtaan asemalta ja Voikkaan asemalta. Kun Voikkaa–Haarankallio-radan yhteys Savon radalle purettiin vuonna 1981, sen jäljelle jääneestä osuudesta tuli osa Kouvola–Kuusankoski-rataa. Uudella rataosuudella ei ole ollut henkilöjunaliikennettä.

Kuusankosken rata on edelleen tavaraliikenteen käytössä. Sen loppupäässä Voikkaalla on Teräspyörä Oy:n aidattu piha. Voikkaalla ratapihalla on muun muassa hylättyjä Move 66 -vetureita ja muutamia vaunuja. Ratapiha päättyy Teräspyörä Oy:n pihaan, jolla on myös ehjiä Move 66 -vetureita, muun muassa Haapamäen museoveturiyhdistyksen yksilö ja muuta veturikalustoa. Teräspyörä Oy:n liikenne on pääosin yksityiskäytössä.

Lähteet
-------

* Vaunut.org: Kuusankosken yhdysradan kartta vuodelta 1963 (Luettu 7.10.2008)

### Viitteet

1. ↑  Zetterberg, Seppo: *Yhteisellä matkalla. VR 150 vuotta*, s. 45. Helsinki: WSOY, 2012. ISBN 978-951-0-34742-3.
2. ↑  Virta, Reijo: *Mistä ne kaiken tietää! – Kouvolan Sanomat 100 vuotta*, s. 154. Sanoma Lehtimedia Oy, 2009. ISBN 978-952-99255-7-5.
**8 cm Granatwerfer 34** (lyh. **8 cm GrW 34**) oli saksalainen 81 mm kevyt kranaatinheitin. Se oli Wehrmachtin yleisin kevyt heitin toisessa maailmansodassa. Ase oli tarkan ja hyvän tulinopeuden omaavan heittimen maineessa. Nämä ominaisuudet johtuivat kuitenkin osittain itse heittimen sijasta sitä käyttävien sotilaiden hyvästä koulutuksesta. Saksalaisten lisäksi myös bulgarialaiset joukot käyttivät heitintä toisessa maailmansodassa.

8 cm Granatwerfer 34:n rakenne on melko perinteinen ja se oli purettavissa kolmeen osaan (putki, vastin, tuki) kuljetusta varten. Vuonna 1934 suunnitellun perusmallin lisäksi asetta valmistettiin kahtena muuna versiona. Näistä **8 cm GrW 34/1** oli ajoneuvoalustalle tarkoitettu versio ja Kurzer 8 cm Granatwerfer 42 oli lyhemmällä putkella varustettu kevennetty malli.

Kuvia
-----

* A GrW 34 esillä Festung Hohensalzburgin linnassa.A GrW 34 esillä Festung Hohensalzburgin linnassa.
* Kranaatti.Kranaatti.
* Saksalaisen las­ku­var­jo­jää­kä­ri­yk­si­kön heitinmiehistö taistelussa kesäkuussa 1944.Saksalaisen las­ku­var­jo­jää­kä­ri­yk­si­kön heitinmiehistö taistelussa kesäkuussa 1944.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **8 cm Granatwerfer 34** Wikimedia Commonsissa

* 8 cm Granatwerfer 34 – History, technical sheet and photo *D-Day Overlord*. Viitattu 5.3.2022. (englanniksi)
* 8 cm Granatwerfer 34 Launcher *World War II Database*. Viitattu 5.3.2022. (englanniksi)
* 8cm schwere Granatwerfer 34 (GrW 34) *MilitaryFactory.com*.  22.5.2018. Viitattu 5.3.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:8 cm Granatwerfer 34
Pyhän Yrjön ristin kunniamerkkinauha
**9. toukokuuta -komitea** on vironvenäläinen yhteisliike, jossa on mukana muun muassa Yövartio-liike. Komitean mielestä pronssisotilaspatsasta ei olisi pitänyt siirtää sen alkuperäiseltä paikalta Tallinnan Tõnismäeltä. Se kunnioittaa patsasta marssimalla 8. toukokuuta patsaan alkuperäiselle sijoituspaikalle kantaen Viron lippuja, Euroopan unionin lippuja ja Neuvostoliiton voitonpäivän vertauskuvaksi Venäjällä Jeltsinin aikana tullutta Yrjönristin mustaoranssia kunniamerkkinauhaa. Liike kieltää menemästä patsaan uudelle sijoituspaikalle sotilashautausmaalle vetoamalla siitä aiheutuvaan provokaatiovaaraan.

Myöskään Venäjän Tallinnan-suurlähettiläs ei osallistu sotilashautausmaalla 8. toukokuuta 2007 Viron hallituksen toisen maailmansodan voittajille järjestämään tilaisuuteen*selvennä*. Venäjän virallisen kannan mukaan patsasta ei olisi saanut siirtää pois Tõnismäeltä.

Lähteet
-------

1. ↑  "Комитет 9 мая" предостерегает от 8 мая Delfi.ee. (venäjäksi)
**Love Unlimited** on bulgarialaislaulaja Sofi Marinovan esittämä kappale, jolla hän edusti Bulgariaa Eurovision laulukilpailussa 2012. Kappale valikoitui Bulgarian edustuskappaleeksi sen voitettua Bulgarian karsintana toimineen *Bylgarskata pesen za Evroviziya 2012* -laulukilpailun 29. helmikuuta. Kappale sijoittui karsinnassa puhelinäänestyksen ensimmäiseksi ja raatiäänestyksen kolmanneksi, mikä riitti vottoon.

Kappale esitetään pääosin bulgariaksi, mutta kappale sisältää *Rakastan sinua* -fraasin myös turkiksi, kreikaksi, espanjaksi, serbokroaatiksi, romanikielellä, italiaksi, azeriksi, ranskaksi ja englanniksi, minkä lisäksi kappale sisältää kaksi sanaa arabiaksi.

Eurovision laulukilpailussa kappale kilpaili toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Marinova esiintyi kilpailussa lavalla yksin pääosin vaaleanpunaisissa sävyissä tuulikoneiden ja pyrotekniikan kanssa. Semifinaalista finaaliin pääsi kymmenen kappaletta, ja *Love Unlimited* sijoittui semifinaalin pistemäärissä jaetulle kymmenennelle sijalle Norjan *Stayn* kanssa. Kuitenkin koska Norja oli saanut pisteitä useammalta eri maalta kuin Bulgaria, Norja eteni finaaliin ja Bulgaria ei.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Sisältää yksittäisiä fraaseja myös kymmenellä muulla kielellä.
2. ↑  Bulgaria: Bylgarskata pesen za Evroviziya 2012 *eurovisionworld.com*. Viitattu 29.1.2022.
3. ↑  Bulgaria sends out a multilingual love message *eurovision.tv*. Viitattu 29.1.2022.
4. ↑  Bulgaria: Was Sofi Marinova a Success or a Failure? *wiwibloggs.com*. Viitattu 29.1.2022.
**Tero Jääskelä** (s. 11. heinäkuuta 1977) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai laitalinkki.

Jääskelä on Kokkolan Palloseuran ja Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän teki debyyttinsä KPV:ssa Kakkosen kaudella 1996. Jääskelä pelasi joukkueessa neljän kauden verran ja oli mukana nostamassa sitä Ykköseen vuonna 1997. Jääskelä opiskeli yhdysvaltalaisessa Lander Universityssä 1999, pelaten samalla myös paikallista yliopistosarjaa. Suomessa hän jatkoi uraansa pääkaupunkiseudulla Kakkosen AC Vantaassa ja Ykkösen IF Gnistanissa, joita molempia edusti kauden verran.

Kaudeksi 2002 Jääskelä siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen FC Jazziin. Hän pelasi Jazzissa kahden kauden ajan pääosin varapelaajan roolissa ja viettikin aikaa lainalla ensimmäisenä vuonnaan yhteistyöseura Musan Salamassa. Yhteensä pääsarjatasolla Jääskelä esiintyi 26 ottelussa ja onnistui maalinteossa kerran. Vuonna 2004 hän edusti Kakkosessa pelannutta Jyväskylä Unitedia. Tämän jälkeen Jääskelä palasi pääkaupunkiseudulle ja Sexypöxyihin, jossa pelasi hajanaisesti viiden kauden ajan ennen uransa varsinaista lopettamistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tero Jääskelä *Veikkausliiga.com*. Veikkausliiga Hall of Fame. Viitattu 23.12.2014.
2. ↑  All-Time Player Honors - Lander University (PDF) (s. 16) *lander.edu*. Viitattu 23.12.2014. (englanniksi)
3. ↑  Jazz teki kuusi pelaajasopimusta
**Tupsutuhatjalkainen** (*Polyxenus lagurus*) on kaksoisjalkaisten luokkaan kuuluva tuhatjalkainen. Se on Suomen yleisimpiä kaksoisjalkaisia.

Tupsutuhatjalkainen sukulaisineen poikkeaa rakenteeltaan huomattavasti muista kaksoisjalkaisista, ja ne luokitellaankin omaan Penicillata-alaluokkaansa. Niillä on yhteisiä piirteitä juoksujalkaisten ja joidenkin alkeellisten hyönteisten kanssa. Tupsutuhatjalkainen esimerkiksi liikkuu juoksujalkaisten tavoin ja muistuttaa niitä kutikulan rakenteen ja spermansiirron perusteella. Carl von Linné piti tupsutuhatjalkaista juoksujalkaisena, kun hän kuvasi sen ja 11 muuta lajia *Scolopendra*-sukuun kuuluviksi vuonna 1758. Tupsutuhatjalkaisen tunnistaa kaksoisjalkaiseksi sukupuoliaukon sijainnista ja siitä, että sen ruumiin viidessä viimeisessä jaokkeessa on kaksi paria raajoja.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Tupsutuhatjalkainen on 2–3 millimetrin pituinen. Kuten sen nimestä voi päätellä, sen ruumis on karvatupsujen peittämä. Kuten muillakin *Polyxenus*-lajeilla, tupsutuhatjalkaisella on vain 13 paria jalkoja, joka on vähemmän kuin tuhatjalkaisilla yleensä. Ruumis on lyhyt ja koostuu 11 jaokkeesta.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Tupsutuhatjalkaista esiintyy hyvin erilaisissa elinympäristöissä. Se suosii asuinpaikkanaan mäntyä, jonka kaarnan raoissa se oleskelee. Lisäksi sitä elää esimerkiksi karikkeessa, kasvien juuristoissa ja seinillä.

Elintavat
---------

Tupsutuhatjalkainen on aktiivinen pääasiassa öisin. Se on Suomessa yleensä partenogeneettinen, ja koiraat ovat erittäin harvinaisia. Naaras munii hedelmöitymättömiä munia.

Lähteet
-------

1. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Polyxenus lagurus* (TSN 569542) *itis.gov*. Viitattu 3.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Sarasma, Jorma: Tupsutuhatjalkainen *Matka maailman eläinkuntaan*.  2002. Avoin oppimiskeskus, Vantaa.  Arkistoitu 2.2.2003. Viitattu 3.11.2018.
3. 1 2 3 4 5 6  Palmén, Ernst & Nurminen, Matti (toim.): *Eläinten maailma, Otavan iso eläintietosanakirja. 5. Sydän–Öljykala*, s. 1909. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02059-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Voima: Tappava tupsu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q9347222
* BioLib: 90595
* BOLD: 237315
* BugGuide: 97421
* CoL: 786GT
* EoL: 1056525
* EPPO: PLYXLA
* EUNIS: 149384
* Fauna Europaea: 326422
* Fauna Europaea (new): 886b88fb-4b65-48b9-9e50-31d3a5a1579e
* GBIF: 4985727
* iNaturalist: 133872
* IRMNG: 11404039
* ITIS: 569542
* NatureServe: 2.745939
* NBN: NBNSYS0000011347
* NCBI: 52428
* WoRMS: 151192

 |

 |
Viviane Asseyi
**Viviane Asseyi** (s. 20. marraskuuta 1993) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 35 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2013. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa.

Asseyi edustaa seuratasolla Bordeaux'ta. Aiemmin hän on pelannut Rouenissa vuosina 2008–2010, Montpellierissä 2010–2016 ja Marseillessa 2016–2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viviane Asseyi FIFA.  Arkistoitu 3.6.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  France *FIFA Women's World Cup France 2019*. FIFA.  Arkistoitu 3.7.2019. Viitattu 8.7.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Viviane Asseyi *Footofféminin.fr*. Viitattu 12.6.2019. (ranskaksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Meilleroux |
6 Soubeyrand |
7 Franco |
8 Bussaglia |
9 Le Sommer |
10 Henry |
11 Soyer |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Nécib |
15 Houara |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Brétigny |
20 Asseyi |
21 Benameur |
22 Delannoy |
23 Abily |
Valmentaja Bini

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Durand |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Laurent |
13 Gauvin |
14 Bilbault |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Asseyi |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Debever |
23 Clémaron |
Valmentaja Diacre

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Durand |
2 Lakrar |
3 Renard |
4 Fazer |
5 De Almeida |
6 Henry |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Le Sommer |
10 Majri |
11 Diani |
12 Matéo |
13 Bacha |
14 Toletti |
15 Dali |
16 Peyraud-Magnin |
17 Le Garrec |
18 Asseyi |
19 Feller |
20 Cascarino |
21 Bècho |
22 Périsset |
23 Picaud |
Valmentaja Renard
Al Baydan maakunnan sijainti
**Al Baydan maakunta** (myös *Beidan maakunta*; arab. البيضاء‎, *al-Bayḍā’*) on Jemenin maakunta maan keskiosassa. Sen pinta-ala on noin 9 300 neliökilometriä ja sen asukasluku noin 715 000. Maakunnan hallinnollinen keskus on Al-Bayda.

Maakunta on perustettu vuonna 1973 jakamalla Ridan maakunta Al Baydaksi ja Dhamariksi. Al Bayda jakautuu 20 piirikuntaan.

Maakunnan luontoa hallitsevat vuoristot, joiden väleissä olevissa laaksoissa voi viljellä maata. Al Baydan länsiosassa on laaja kuiva ylänköalue. Maakunnassa on laajoja heimoalueita, joissa maan keskushallinnolla on hyvin vähän vaikutusvaltaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yemen *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 1.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  Governorates of Yemen Statoids. Viitattu 1.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  Districts of Yemen (Maakunnan tunnus on YE.BA) Statoids. Viitattu 1.2.2015. (englanniksi)
4. ↑  About Baydaa National Information Center.  Arkistoitu 13.6.2016. Viitattu 1.2.2015. (englanniksi)
5. ↑  Map: Al Bayda Tribes Critical Threats Project. Viitattu 1.2.2015. (englanniksi)

  

Jemenin maakunnat

* Abyan
* Aden
* Al Bayda
* Al Dali
* Al Hudaydah
* Al Jawf
* Al Mahrah
* Al Mahwit
* Amanat al Asimah
* Amran
* Dhamar
* Hadramaut
* Hajjah
* Ibb
* Lahij
* Ma'rib
* Raymah
* Saada
* Sanaa
* Shabwah
* Suqutra
* Ta'izz