recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kullervo Kuusela vuonna 1969.
**Kullervo Kuusela** (20. kesäkuuta 1924 Viipuri – 30. lokakuuta 2003 Helsinki) oli Metsäntutkimuslaitoksen professori, joka kehitti metsänarvioimistieteilijänä Suomen metsien inventoinnin ja hakkuiden suunnittelun menetelmiä.

Kuuselan vanhemmat olivat luutnantti Matti Kuusela ja Ida Kaarina Niemi ja puoliso vuodesta 1947 ylitarkastaja Ruth Inga Winter (s. 1924). Viipurissa syntynyt Kuusela tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta. Metsänhoitajaksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1940-luvun loppupuolella. Väitöstutkimuksensa Kuusela teki metsien kasvun laskennasta ja paneutui sen jälkeen myös hakkuumäärien laskentamenetelmiin. Niistä hän julkaisi vuonna 1962 Aarne Nyyssösen kanssa kirjan *Tavoitehakkuulaskelma*, josta tuli laajasti käytetty perusteos metsävarojen käytön suunnittelussa. — Kuusela hoiti Helsingin yliopistossa metsänarvioimistieteen dosentuuria 1959–1989.

Metsänarviointiin ilmavalokuvien avulla Kuusela perehtyi 1950-luvulla Kanadassa ja Yhdysvalloissa, julkaisi aiheesta sekä opetti sitä Helsingin yliopistossa. Hän tutki myös helikopterin ja relaskoopin käyttöä metsänarvioinnissa. Vuonna 1970 hän julkaisi ensimmäisenä maailmassa Simo Poson kanssa teoksen sateliittikuvien käytöstä metsien inventoinnissa ja toisen teoksen uusimpien kuvien käytöstä vuonna 1975. Kuusela oli kansainvälinen metsätieteilijä, joka toimi YK:n alaisissa ja muissa työryhmissä ja oli jo 1950-luvun lopussa työskennellyt Intiassa ja sitten muun muassa Pakistanissa. Hän oli ammattiyhdistysaktiivi, mutta toimi samalla liike-elämässä esimerkiksi useiden suuryritysten hallintoneuvostoissa. Metsäpolitiikkaan Kuusela otti kantaa paitsi esimerksi kirjassaan *Metsätalous teollistuvassa Suomessa* (1974), myös monissa esitelmissään ja erilaisten toimikuntien jäsenenä. Metsäekologian ja -ekosysteemin intresseistään huolimatta Kuusela ei juuri onnistunut luomaan yhteyksiä metsien monikäytön ja ympäristönsuojelun puolustajiin, ehkä juuri näkyvien liike-elämäyhteyksiensä ja osin poleemisen kirjoittamisensa ja esiintymisensä takia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Palo, Matti: "Kuusela, Kullervo (1924–2003)", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 576–577. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 345. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hartmann "Harti" Weirather** (s. 25. tammikuuta 1958 Reutte, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari ja maailmancup-voittaja. Hän edusti seuratasolla SV Wängleä. Hänen vaimonsa on Hanni Wenzel ja heidän tyttärensä Tina Weirather.

Weirather sijoittui Lake Placidin olympialaisissa 1980 syöksylaskussa yhdeksänneksi. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Schladmingissa 1982 0,48 sekunnin erolla Conradin Cathomeniin. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kaudella 1980–1981, sijoittui kolmanneksi kausilla 1981–1982 ja 1982–1983 sekä neljänneksi 1979–1980. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli pelkillä syöksylaskun pisteillä kahdeksas kaudella 1980–1981 ja kymmenes 1981–1982. Hän voitti kaikkiaan kuusi maailmancupin syöksylaskukilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.

Maailmancupin osakilpailuvoitot
-------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Laji |
| 15. joulukuuta 1980 | Italia Val Gardena | syöksylasku |
| 31. tammikuuta 1981 | Itävalta St. Anton | syöksylasku |
| 6. maaliskuuta 1981 | Yhdysvallat Aspen | syöksylasku |
| 15. tammikuuta 1982 | Itävalta Kitzbühel | syöksylasku |
| 23. tammikuuta 1982 | Sveitsi Wengen | syöksylasku |
| 5. joulukuuta 1982 | Sveitsi Pontresina | syöksylasku |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harti Weirather *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 7.11.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Harti Weirather Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Schladming (AUT) 06.02.1982 FIS World Ski Championships - Men's Downhill *data.fis-ski.com*. Viitattu 7.11.2013. (englanniksi)
**Kangaba** on Minidianin maalaiskunnan ja Kangaban piirin hallinnollinen keskus Koulikoron alueella Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 95 kilometriä Bamakosta lounaaseen. Kangaban kautta kulkee Bamakon ja Guinean rajan välinen maantie RN26.

Mandinkojen asuttama Kangaba kuului keskiaikaiseen Malin valtakuntaan, jossa se toimi kultakaupan välittäjänä. 1200-luvun alussa sen valtasi Kaniagan hallitsija Sumanguru, joka perimätiedon mukaan murhasi paikallisen hallitsijasuvun jäsenet rampaa Sundiata Keïtaa lukuun ottamatta. Vuonna 1235 Sundiata voitti Sumangurun Kirinan taistelussa, minkä seurauksena muinaisen Ghanan alue liitettiin Maliin. Myöhemmin Sundiata siirsi valtakunnan pääkaupungin Kangabasta Nigerin sivujoen Sankaranin suuhun perustettuun Nianiin.

Kangaban keskustassa sijaitsee mandelaisten kansojen pyöreä savitiilinen pyhättö *kamabulon*, joka on perimätiedon mukaan rakennettu jo Sundiatan aikana 1200-luvulla. Samankaltaisia pyhättöjä on ollut muitakin, mutta ne eivät ole säilyneet. Kylän itäpuolella sijaitsevassa Kouroukanfougassa pidettiin Sundiatan kruunajaiset Sumangurusta saadun voiton jälkeen..

Lähteet
-------

1. ↑  Mali: Carte Routière *reliefweb.int*. Viitattu 2.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  *Encyclopedia of African History and Culture, volume II*, s. 120. New York: Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5270-0.
3. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 2*, s. 125. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
4. ↑  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 33, 35. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.11.2014). (ranskaksi)
Kotkan Oikeustalo
**Kotkan Oikeustalo** on Gustaf Nyströmin suunnittelema vuonna 1909 valmistunut rakennus Kotkassa Kotkansaarella osoitteessa Keskuskatu 19. Rakennus toimii nykyisin Kymenlaakson käräjäoikeuden Kotkan kansliana.

Historia
--------

Rakennus valmistui alun perin Suomen Pankin aluekonttoriksi. Vuonna 1993 rakennus muutettiin pankkikonttorista Helsingin yliopiston Kotkan toimitiloiksi. Helsingin yliopisto toimi rakennuksessa 15 vuotta. Kymenlaakson käräjäoikeus muutti tiloihin 1. toukokuuta 2012. Käräjäoikeuden kanslia sijaitsi aiemmin Karhulassa.

Arkkitehtuuri
-------------

Rakennus edustaa kansallisromanttista tyyliä. Entinen pankkisali tunnettiin yliopiston aikana Itämerisalina, nykyisin se ja entinen kassaholvi toimivat pääistuntosalina. Oikeustalon muutostöiden yhteydessä Eino Kaurian lasimaalaus sijoitettiin pääistuntosaliin. Rakennuksen koillispäätyyn rakennettiin hissitorni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sirkka Soukka: Pankki, yliopisto ja lakitupa.  *Kymen Sanomat*, 24.9.2012, s. 9.
2. ↑  Kymenlaakson käräjäoikeus *oikeus.fi*.  Arkistoitu 16.10.2012. Viitattu 28.9.2012.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Kotka Nyheter** oli Kotkassa ja Loviisassa vuosina 1897–1971 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Lehden perusti Kotkan kunnalliselämässä valta-asemansa menettänyt ruotsinkielisten ryhmittymä, joka oli tyytymätön suomenmielisten omistaman *Kotka*-lehden kirjoitteluun. Kotikaupunkinsa lisäksi Pyhtäälle ja Kymijoen tehdaspaikkakunnille levinnyt *Kotka Nyheter* oli linjaltaan ruotsinmielinen ja perustuslaillinen. Vuosina 1899–1904 se oli neljästi viranomaisten lakkauttamana. Ruotsinkielisen lehden rinnalla kustannusyhtiö Kotka Tryckeri Ab julkaisi suomenkielisiä *Kotkan Uutisia*.

Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt yhtiö siirtyi vuonna 1917 kirjapainon faktorin K.I. Forsmanin ja myöhemmin tämän perillisten omistukseen. Vuodenvaihteessa 1944–1945 se myytiin loviisalaiselle Östra Nylands Tidnings- & Tryckeri Ab:lle. Tämän jälkeen *Kotka Nyheter* ilmestyi *Östra Nylandin* osapainoksena, jonka erotti päälehdestä vain nimiö. Vuodesta 1971 alkaen *Kotka Nyheter* esiintyi mainintana *Östra Nylandin* nimiössä. Vuonna 2015 *Östra Nyland* ja *Borgåbladet* yhdistyivät ja viimeinen jäänne *Kotka Nyheter* -lehdestä, maininta nimiössä jäi historiaan.

Lehti ilmestyi kahdesti ja loviisalaislehden osapainoksena kolmesti viikossa. Sen levikki oli 400–600 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät A. W. Odenwall (vastaava toimittaja 1897), Herman Hultin (1897–1909), Ernst Lundström (1909–1911), Karl Israel Forsman (1912–1914 ja 1918–1931), Julius Eriksson (1915–1918) ja Fjalar Forsman (1932–1944).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 371. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 372. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kotka Nyheter* digitoituna kansalliskirjastossa
**Kotivävy** on vaimonsa kotitilalla asuvaa miestä tarkoittava sukulaisuussuhteen nimitys, vävyn eli tyttären miehen erikoistapaus. Kotivävy asettuu tavallisesti asumaan ja hoitamaan vaimonsa kotitaloa tai -tilaa. Näin käsite liittyy etenkin maatalousyhteiskuntaan suurperheineen tyypillisemmin kuin kaupunkimaisen elämäntavan ydinperheisiin. Kotivävyn saaminen taloon oli tärkeää, jos talon omista pojista ei ollut saatavissa uutta isäntää.

Nykyään kotivävyn käsitettä käytetään esimerkiksi sukututkimuksessa. Kotivävyä tarkoittava suomenruotsin sana on *hemmåg*. Sukukirjassa kotivävyn asema todetaan esim. seuraavasti: "asuivat ...ssa [talon nimi], minne Pekka oli tullut ...lle [vaimon suku] kotivävyksi".

Kirkonkirjoihin kotivävy, kuten taloon tuleva miniäkin, voitiin ainakin Pohjanmaalla kirjata talon nimellä vielä 1900-luvun alkupuolella.

Kotivävyn sosiaalinen asema voi olla mutkikas, koska hänen on elettävä samanaikaisesti sekä oman puolisonsa että appivanhempien läheisessä vaikutuspiirissä ja kohdattava ristiriitoja eri rooliensa välillä. Novellissaan eli lastussaan "Lahjoitus" Juhani Aho pohtii ulkopuolisen silmin kotivävyn merkitystä talon tyttären näkökulmasta: tyttären muotokuvaa luonnosteleva taiteilija olettaa, että talon tyttärestä tilataan kuva lahjaksi tulevalle aviomiehelle, mutta nimenomaan korostamaan tyttären halua juurtua kotitilalle.
Tähän asetelmaan rakastetun jääminen kotivävyksi muodostaa novellin kertojaminän mielestä onnellisen ratkaisun.

Lähteet
-------

* Aho, Juhani: "Lahjoitus", *Lastuja*. Werner Söderström Osakeyhtiö, 1917.
* Kaivola, Terttu (toim.): "Kotivävy", *Kahden kauppa*, s. 181. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.
* Nykysuomen sanakirja, osa 2: J–K, 14. painos WSOY, Juva 1996
* Oksanen, Reetta: *"Se nimen määrää kenen lapsi on": sukujen etunimistä ja nimeämismalleista Pohjois-Savossa ja Pohjanmaalla 1700-luvun alusta 1900-luvun alkuun*. Suomen historian pro gradu -tutkielma. R. Oksanen, 2007. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.2.2014).

### Viitteet

1. ↑  Nykysuomen sanakirja osa 2, hakusana kotivävy
2. ↑  Kaivola, Terttu (toim.): "Kotivävy", *Kahden kauppa*, s. 181. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995.
3. ↑  Hem *Svenska Akademiens ordbok*. Viitattu 6.2.2014.
4. ↑  Paikkala, Jarmo: *Kämäräisten suku II: Kämäräiset Savossa, Karjalassa, Kainuussa ja Koillismaalla*, s. 240. Kämäräisten sukuseura, 2000. ISBN 952-91-2540-2.
5. ↑  
Oksanen, Reetta: *"Se nimen määrää kenen lapsi on": sukujen etunimistä ja nimeämismalleista Pohjois-Savossa ja Pohjanmaalla 1700-luvun alusta 1900-luvun alkuun*. Suomen historian pro gradu -tutkielma. R. Oksanen, 2007. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.2.2014). (suomeksi)
6. ↑  Aho, Juhani: "Lahjoitus", *Lastuja*, s. 258-259. Werner Söderström Osakeyhtiö, 1917.

Aiheesta muualla
----------------

* Voionmaa, Väinö: *Suomen karjalaisen heimon historia*. WSOY, 1969.
* Waris, Elina: *Yksissä leivissä – ruokolahtelainen perhelaitos ja yhteisöllinen toiminta 1750–1850*. Suomen historiallinen seura, 1999.
**Kotkan Laulumiehet** on suomalainen mieskuoro, joka on perustettu vuonna 1935. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa kuoro teki 1955 Norjaan ja Ruotsiin. Muut ulkomaiset konserttimatkat on tehty Tanskaan, Saksaan, Hollantiin, Tšekkoslovakiaan, Sveitsiin, Unkariin, Itävaltaan, Kanadaan, USA:han, Venäjälle, Viroon, Italiaan, Puolaan, Espanjaan ja Portugaliin.

Vuonna 1967 Laulumiehet voitti musiikkineuvos Jukka Hapuojan johtamana amatöörikuorojen sarjan suurissa kuorokilpailuissa Scheveningenissä Hollannissa ja hänen johdollaan kuoro sijoittui mitaleille kaikissa Sulasolin mieskuorokilpailuissa 1970-luvulla.
Toimintansa aikana Laulumiehet on julkaissut kolme omaa äänilevyä.

Kuoroa johtaa nykyisin Mikko Hauhia.

Kuoronjohtajat
--------------

* Kuoroa ovat johtaneet Antti Salmivaara, Niilo Heimola, Jukka Hapuoja, Olavi Nieminen, Hannu Koivisto, Reijo Paavola, Antti Koivisto ja Mikko Hauhia.

Julkaisut
---------

* Kotkan laulumiehet on levyttänyt kolme kertaa: vuonna 1962, 1977 ja 1983. 75-vuotisjuhlakonsertin DVD julkaistiin vuonna 2011.

Lähteet
-------

* www.kotkanlaulumiehet.fi
**Kotkan kauppahalli** oli Kotkan keskustassa sijainnut yksityinen kauppahalli. Rakennus sijaitsi Kauppatorin kulmalla Keskuskadun ja Kauppakadun kulmauksessa, rakentamisajankohtana katujen nimet olivat Aleksanterinkatu ja Koulukatu.

Historia
--------

Kauppahallia kutsutaan myös Kotkan II kauppahalliksi, koska se rakennettiin korvaamaan vuonna 1883 rakennettu ja tulipalossa vuonna 1896 tuhoutunut puurakenteinen ensimmäinen kauppahalli. Kotkan kauppahallin rakennuttajana toimi sotakamreeri Ernst J. Salmén. Tiilirakenteisen kauppahallin suunnitteli tunnettu helsinkiläinen arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjerna 1897 ja se valmistui vuonna 1898. Pohjaltaan L-kirjaimen muotoisena Kotkan halli poikkesi muista suomalaisista kauppahalleista. Kulmassa kohosi koristeellinen kaarikattoinen torni. Hallin esikuvana lienee ollut Tukholman Östermalmin kauppahalli. Tyyliltään rakennus edusti uusgotiikkaa. Kauppahallin alkuvuosina sisärakenteet tuhoutuivat tulipalossa kahteen kertaan.

Vielä 1960-luvulla kauppahalli oli suosittu ostospaikka, jossa kävi lauantaisin 3 000 asiakasta. Kauppahalli suljettiin 27. helmikuuta 1973, koska toiminta ei ollut loppuvaiheessa enää kannattavaa. Syksyllä 1973 Kotkan kaupunginvaltuusto vuokrasi tontin Kesko Oy:lle.

Purkaminen
----------

Kotkan kauppahalli purettiin vuonna 1974. Rakennuksen säilyttämisen puolesta ja vastaan käytiin pitkään kiivasta väittelyä. Purkamisen yksityiskohdista on eri lähteiden mukaan erilaista tietoa. 

Eräiden lähteiden mukaan Museovirasto ehdotti Kymen lääninhallitukselle kauppahallin väliaikaista suojelemista, jotta sen rakennustaiteelliset ja kulttuurihistorialliset arvot voitaisiin selvittää. Kymen lääninhallitus hyväksyi Museoviraston ehdotuksen 1. helmikuuta 1974, mutta sen antama päätös purkukiellosta ei ehtinyt perille, vaan Kesko Oy olisi aloittanut kauppahallin purkamisen edellisenä yönä. Toisten lähteiden mukaan purkaminen aloitettiin yöllä 5. helmikuuta 1974.

Toisaalta on esitetty, että mitään Museoviraston ehdottamaa Kymen lääninhallituksen päätöstä suojelemisesta ei olisi koskaan tehty, vaan lääninhallitus olisi antanut luvan purkamiselle.

Lähteet
-------

Gyllenberg, Petra: *Tuoksuja ja tunnelmia. Kauppahallit Suomessa*. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy, 2007. ISBN 978-952-468-127-8. 

### Viitteet

1. ↑  Useita kirjoittajia: *Kotkan historia 1*. Frenckellin Kirjapaino Oy, 1953.
2. ↑  Gyllenberg, 2007, s. 100
3. 1 2 3 4  Arja Ranni: Vanhan kauppahallin tyyli ja tunnelma haussa.  *Kymen Sanomat*, 20.8.2011, s. 3.
4. ↑  Gyllenberg, 2007, s. 21
5. ↑  Gyllenberg, 2007, s. 27
6. 1 2  Kotkan kauppahallin tarina kaupunkilegenda? *Yle.fi - Kymenlaakso*. Viitattu 13.9.2011. [vanhentunut linkki]
7. 1 2  Gyllenberg, 2007, s. 95

Aiheesta muualla
----------------

* Kotkan ympäristöseura: Valokuvagalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
Munanvieritystä Valkoisen talon nurmikolla vuonna 1929
**Munanvierittäminen** on perinteinen kananmunilla pääsiäisenä pelattava leikki.

Historia
--------

Ennen kristinuskon leviämistä saksien keväänjumalattaren Ostarân kunniaksi järjestettiin juhla kevätpäiväntasauksena. Jumalattaren eläin oli rusakko ja muna symbolisoi maan uudelleensyntymistä. Paavi Gregorius I määräsi lähetystyötä tekevät käyttämään vanhoja uskonnollisia paikkoja ja juhlia ja sovittamaan ne kristinuskoon. Jeesuksen ylösnousemus ajoittui sopivasti kevätpäiväntasauksen kanssa joten monet saksien perinteistä sulautuivat kristinuskon traditioihin. Englannissa, Saksassa ja muissa maissa lapset perinteisesti leikkivät vierittämällä kanamunia mäkien päältä. Tämän uskotaan symbolisoivan kiven vierittämistä Jeesuksen haudalta ennen ylösnousemusta. Eurooppalaiset uudisasukkaat toivat perinteen Uuteen maailmaan.

Yhdysvallat
-----------

Yhdysvalloissa järjestetään vuosittain, toisena pääsiäispäivänä Valkoisen talon nurmikolla pääsiäismunien vierittämiskilpailu, jossa lapset työntävät munaa ruohikolla käyttäen pitkävartista lusikkaa. Tapahtumassa Valkoisen talon henkilökunta pukeutuu pääsiäispupuiksi.

Presidentti James Madisonin vaimo Dolley Madison aloitti perinteen vuonna 1814 ja sadat lapset saapuivat paikalle osallistuakseen kilpailuun. Kilpailun järjestettiin aluksi Yhdysvaltain kongressitalon nurmikolla, mutta vuonna 1877 rakennuksen nurmikko uusittiin ja puutarhurit kielsivät tilaisuuden. Kongressi sääti lain, jonka mukaan kongressitalon nurmikkoa ei saanut käyttää lasten leikkipaikkana. Presidentti Rutherford B. Hayes ja hänen vaimonsa Lucy Hayes päättivät järjestää tapahtuman Valkoisen talon nurmikolla. Franklin D. Rooseveltin aikana perinne katkesi, mutta Mamie Eisenhower jatkoi sitä aviomiehensä virkakaudella. Eisenhowerin aikana tapahtuma avattiin myös mustaihoisille. Vuonna 2009 Barack Obama kutsui tapahtumaan ensimmäistä kertaa samaa sukupuolta olevien vanhempien lapsia.

Yhdistynyt kuningaskunta
------------------------

Yhdistyneessä kuningaskunnassa munien vierittäminen alas ruohon peittämiä mäkiä on satoja vuosia vanha perinne. Lancashiressä järjestetään vuosittaisia kilpailut Avenham Parkissa, Prestonissa ja Holcome Hillillä Ramsbottomin lähellä. Myös Derbyssä ja Edinburghissa järjestetään tapahtumia.

Muissa maissa
-------------

Saksassa järjestetään kilpailu, jossa voittaja on se, joka vierittää munansa nopeimmin kepeistä tehdyn radan läpi. Tanskassa koristeltuja munia vieritetään ruohikkoista rinnettä pitkin ja pisimmälle vierineen munan haltija palkitaan.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Egg rolling
**Espoon kartanon Qvarnbron silta** (**Espoon kartanon silta numero I**, **Qvarnbro**) on Espoossa, Espoonkartanon kaupunginosassa sijaitseva kivinen holvisilta. Sen historia on hyvin tunnettu. Sillan tiedetään valmistuneen viimeistään vuoden 1778 tammikuussa. Qvarnbrota pidetään Suomen vanhimpana käytössä olevana siltana. Silta on tehty niin sanottuna kylmämuurina, eli sen kivet on sovitettu paikoilleen käyttäen kiilakiviä, eikä laastia ole käytetty.

Silta sijaitsee Turusta Viipuriin kulkeneen Suuren Rantatien varrella paikassa, jossa ennen kivisiltaa oli puusta rakennettu kaksiosainen silta. Kivisillan rakentaminen oli osa Anders Henrik Ramsayn vuonna 1775 aloittamaa rakennushanketta, johon sisältyi myös kartanon uusi harmaakivestä rakennettu mylly. Rakennustyötä oli valvomassa asiantunteva ylimasuunimestari Tukholmasta.

Espoon kartanon ympäristö sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Qvarnbro sekoitetaan usein viereiseen Sågbron museosiltaan, joka on noin 60 metrin päässä Qvarnbron sillasta.

Espoon kartanon kohdalla Mankinjoessa oleva koski on nimeltään Kartanonkoski, ja sen kohdalla joki jakaantuu kahteen uomaan. Qvarnbro on itäisessä uomassa, jossa on sillan yläjuoksun puolella patosilta ja patoallas. Sillan alajuoksun puolella on mylly. Näkymää siltaholviin estää yläjuoksun puolelta betoninen vedenjuoksutuskouru ja alajuoksun puolella näkymää peittää mylly.

Qvarnbron kokonaispituus on 10,4 metriä, ja kiviholvin leveys on 3,3 metriä. Sillan hyötyleveys on 6,5 metriä. Alikulkukorkeus on 0,4 metriä. Silta koostuu kahdesta vierekkäisestä kiviholvista, joista uudempi on matalampi ja erilaisista kivistä tehty kuin vanhempi siltaholvi. Siltaan liittyy myös ohijuoksutuskanava. Tiilinen, alaosiltaan kivinen myllyrakennus on tehty 1775–1777 ja on sillassa kiinni.

Ely-keskuksen teettämässä Sågbron sillan historiaselvityksessä esitetään, että myös Qvarnbro otettaisiin museosillaksi ja että Espoon kartanon kivisiltoja käsiteltäisiin yhtenä siltana.

Lähteet
-------

* Liimatainen, Kirsi: *Tiehallinnon museotiet ja -sillat*. Museokohdeselvitys. Tampere: Tiehallinto, 2007. ISSN 1459-1561. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 7.11.2022).
* Piltz, Martti & Soosalu, Laura: *Espoonkartanon sillat Sågbro ja Qvarnbro, Espoo, Hoito- ja ylläpitosuunnitelma*. Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2012. ISBN 978-952-257-604-0. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 7.11.2022).

### Viitteet

1. 1 2  Piltz & Soosalu, 2012, s.9
2. 1 2  Espoonkartano *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. 1 2 3  Liimatainen, 2007, s. 35
4. ↑  Kotro, Petra (2012): Espoonkartanon siltojen historiaselvitys. Tieliikenteen valtakunnallinen erikoismuseo Mobilia.
5. 1 2  Piltz & Soosalu, 2012, s.7
6. ↑  Piltz & Soosalu, 2012, s. 29
7. ↑  Piltz & Soosalu, 2012, s. 18
**Lázaro Borges** (s. 19. kesäkuuta 1986) on kuubalainen seiväshyppääjä.

Borges jäi ilman tulosta Pan-Amerikan kisoissa 2007. Hän hyppäsi Kuuban ennätyksen 570 cm Havannassa 28. kesäkuuta 2008 ja voitti viikkoa myöhemmin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden tuloksella 550. Hän jäi Pekingin olympialaisten karsinnassa ilman tulosta, mutta voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 2010 tuloksella 560.

Borges hyppäsi Kuuban ennätyksen 570 Belémissä 15. toukokuuta 2011. Hän paransi ennätyksen tulokseen 572 Ávilassa 17. heinäkuuta 2011 ja sivusi tulosta Jockgrimissa kymmenen päivää myöhemmin. Daegun MM-kilpailuissa hän sai hopeaa Kuuban ennätyksellä 590. Pan-Amerikan kisoissa Guadalajarassa hän voitti kultaa tuloksella 580. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 570. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Pan-Amerikan kisoissa vuonna 2015 hän sijoittui viidenneksi ja vuonna 2019 kymmenenneksi.

Borges on voittanut Kuuban mestaruuden vuosina 2005–2007, 2013, 2015 ja 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lázaro Borges Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
2. 1 2  Lázaro Borges Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Loistonärhi** (*Cyanocorax yncas*) on amerikkalainen loistavan värinen varpuslintu. Uusimman luokittelun mukaan lajin pohjoinen populaatio on erotettu omaksi lajiksi *C. luxuosus*.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Loistonärhi on 25–27 cm pitkä. Sen pyrstö on melko pitkä mutta siivet ovat lyhyehköt ja pyöreäpäiset. Höyhenpuku on hyvin värikäs: vatsapuoli on keltainen, kurkku ja rinta mustat, poski, päälaki ja niska loistavan siniset, selkä ja siivet vihreät ja pyrstö kirjava. Loistonärhet elävät parvissa, joihin emojen lisäksi kuuluu kuluvan lisääntymiskauden poikasia sekä edellisvuotisen pesyeen nuoria pesimättömiä lintuja.

Esiintyminen
------------

Loistonärhet elävät kahdessa erillispopulaatiossa Amerikassa. Pohjoinen populaatio elää Teksasin Rio Grandelta Hondurasin keskiosiin, eteläinen populaatio Kolumbiasta ja Venezuelasta Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajin elinympäristön ala on 580 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 0,5–5 miljoonaa yksilöä. Laji on pääasiassa paikkalintu.

Elinympäristö
-------------

Pohjoiset linnut asuvat harvakasvuisissa metsissä, joissa on tiheä pensaskerros, sekä myös sitrushedelmäviljelyksillä. Eteläamerikkalaiset linnut asuvat sademetsissä, metsänreunoissa ja metsäaukeilla.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on yleensä tiheikössä, tiheässä pensaassa tai puussa. Sekä naaras että koiras rakentavat pesää, toisinaan myös parven muut yksilöt osallistuvat rakennustalkoisiin. Pesä on rakennettu ohuista risuista niin että munat erottuvat alhaalta katsottaessa. Keskimääräinen munaluku on neljä. Naaras hautoo yksin noin 17 päivää. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja myös poikasia. Poikasten lähdettyä pesästä niitä ruokitaan vielä noin kolmen viikon ajan.

Ravinto
-------

Loistonärhet ovat kaikkiruokaisia. Niiden ruokavalio käsittää hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, marjoja ja siemeniä.

Lähteet
-------

* Animal Diversity Web

### Viitteet

1. ↑  *Cyanocorax yncas* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 6.3.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IBC (kuvia ja videoita)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q918078
* Wikispecies: Cyanocorax yncas
* ADW: Cyanocorax\_yncas
* Avibase: 84548B616C8E787E
* BioLib: 27496
* BirdLife: 22705738
* BOLD: 17057
* CoL: 32NLV
* BOW: grnjay
* eBird: grnjay
* EoL: 1177354
* GBIF: 2482565
* GNAB: green-jay
* IBC: green-jay-cyanocorax-yncas
* iNaturalist: 8474
* IRMNG: 10588618
* ITIS: 179712
* IUCN: 22705738
* NatureServe: 2.103837
* NCBI: 114085
* Neotropical: grnjay
* Xeno-canto: Cyanocorax-yncas

 |

 |
**Kotkan Höyrypanimo Oy** oli Kotkassa vuosina 1895–1967 toiminnut panimo. Kotkan Höyrypanimo Oy vihittiin käyttöön 22. elokuuta 1895. Panimon rakennus on Kotkan toiseksi vanhin rakennus.

Panimorakennus sijaitsee Metsolan kaupunginosassa. Ruotsalaisen panimoarkkitehdin Alwin Jacobin suunnittelema rakennus on rakennustaiteellisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas suojeltu rakennus. Rakennuksessa on nykyisin kokous- ja koulutustiloja sekä ravintolapalveluita.

Tuotteet
--------

Panimon suosituin tuote oli Ukko-olut, jota valmistettiin sekä I- että III -veroluokassa sekä myöhemmin vuodesta 1964 III A -veroluokassa. Yhtiön tuotantoon kuului myös virvoitusjuomia.

Toiminnan loppuminen
--------------------

Panimo lopetti toimintansa vuonna 1967, kun Mallasjuoma osti toiminnan ja lopetti oluen panemisen Kotkassa. Toiminnan lopettamisen jälkeen rakennuksessa on toiminut muun muassa autokorjaamo, höyrypesula, metallisorvaamo ja kalustovuokraamo.

Lääninhallitukselle tehtiin syyskuussa 1991 kaksi suojeluesitystä. Rakennus täytti museoviraston kaikki kolme suojeluperustetta. Esitysten pohjalta kaupunki alkoi käydä neuvotteluja lääninhallituksen kanssa ja vuoden 1993 alussa sovittiin panimon rakennusten suojelemisesta kaavalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ravintola Keisarinsatama: Panimon Historia *keisarinsatama.com*. Viitattu 2.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotkan Höyrypanimon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Leo Smith vuonna 1932.
**Joseph Leopold "Leo" Smith** (26. marraskuuta 1881 Birmingham, Englanti – 18. huhtikuuta 1952 Toronto, Kanada) oli säveltäjä, sellisti, kirjoittaja ja opettaja. Hänen äitinsä oli ansioitunut pianisti ja isänsä opettaja. Smith oli yksi vanhempiensa seitsemästä lapsesta.

Smith piti täyden sooloresitaalin kahdeksanvuotiaana Birminghamin kaupungintalolla. Tämän jälkeen hän opiskeli Royal Manchester College of Musicissa ja Manchesterin yliopistossa. Hän soitti kamarikokoonpanoissa sekä muun muassa Hallén orkesterissa, Covent Gardenissa ja myöhemmin kanadalaisissa orkestereissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Marcus Adeney, Louis Applebaum, John Beckwith, Keith Bissell, Howard Brown, Kenneth Peacock, Margaret Sargent ja Bertha Tramblyn. Hänen kirjoitustensa joukossa on muun muassa arvosteluja. Hän julkaisi myös kolme oppikirjaa, jotka päätyivät laajasti käytetyiksi.

Smithin sävellysten joukossa ovat jousikvartetto D-duurissa ja sellosonaatti e-mollissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Leo Smith


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kotkan jätteenpolttolaitos** on Kotkan Korkeakoskella sijaitseva jätteenpolttolaitos, jonka omistaa Kotkan Energia. Laitoksen kapasiteetti on 100 000 tonnia jätettä vuodessa ja teho 36 MW. Suurin osa hyödynnetystä jätteestä on yhdyskuntajätettä, minkä lisäksi polttoaineena käytetään Sonoco-Alcoren prosessijätettä. Vuosina 2018-2020 voimalaitos tuotti sähköä noin 25 GWh, minkä lisäksi laitos tuottaa kaukolämpöä (vuosina 2018-2020 tuotanto oli 62-99 GWh) ja prosessihöyryä (vuosina 2018-2020 111-126 GWh).

Prosessi
--------

Jäte saapuu autoilla bunkkeriin, josta se syötetään kahmarilla arinakattilaan. Palamisessa vapautuneen lämpöenergian avulla tuotettu höyry johdetaan turbiiniin, jossa tuotetaan sähköä. Osa höyrystä syötetään Sonoco-Alcore Oy:lle, kaukolämpövaihtimeen sekä laitoksen omaan käyttöön.

Savukaasujen puhdistus, tuhka ja kuona
--------------------------------------

Savukaasujen puhdistuksessa typenoksideista on käytössä ammoniakkivesi. Tämän jälkeen on reaktorista ja letkusuodattimesta koostuva puhdistusjärjestelmä, joka poistaa savukaasuista rikkidioksidia, happamia aineita sekä raskasmetalleja. Laitoksella on myös savukaasupesuri, joka savukaasujen puhdistuksen lisäksi ottaa talteen savukaasujen sisältämää lämpöä. Laitoksella syntyy myös tuhkaa ja pohjakuonaa sekä savukaasujen puhdistuksessa muodostuvaa APC:tä (Air Pollution Control residue), jotka toimitetaan käsiteltäväksi tai maanrakennuskohteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotkan Energia: Kotkan Energia Oy:n hyötyvoimalaitoksen yhteenvetoraportti 2020 *ymparisto.fi*.  30.4.2021. Viitattu 22.5.2022.
**Mary** on Maryn maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin eteläosassa. Sen asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 159 000. Lähellä sijaitsee historiallinen Mervin kaupunki.

Maantiede
---------

Paikallisia asuinrakennuksia.
Mary sijaitsee Turkmenistanin eteläosassa Murgabjoen ja Karakumin kanavan yhtymäkohdassa. Pääkaupunki Ašgabat sijaitsee noin 350 kilometrin päässä lännessä.

Historia
--------

Mattokauppiaita vuonna 1992.
Noin 30 kilometrin päässä lännessä päässä nykyisestä Marysta sijaitsee historiallinen, mutta sittemmin raunioitunut Mervin kaupunki. Myös itse Mary tunnettiin pitkään historiallisen kaupungin nimellä. Nykyinen Mary on kuitenkin kehittynyt 1800-luvulla perustetun kauppapaikan ympärille.

Alueen päädyttyä Venäjän keisarikunnan alaisuuteen 1800-luvulla paikalle asetettiin pieni varuskunta. Neuvostoliiton alkuaikoina neuvostoliiton asemaa alueella uhkasivat Afganistanista ja Iranista käsin toimineet basmatšit. 1920- ja 1930-luvuilla aloitettiin kuitenkin suurimittaiset hankkeet alueen infrastruktuurin kehittämiseksi. Samalla alueen paimentolaiset vietiin kolhooseille. Vuonna 1930 Marysta tehtiin oman hallinnollisen alueensa (*oblast*) keskus. Nykyisen nimensä se sai vanhan Mervin sijaan vuonna 1937.

1970-luvulla Maryyn rakennettiin yksi Turkmenistanin suurimmista sähkövoimaloista. Sittemmin itsenäistynyt Turkmenistan on jatkanut investointeja kaupunkiin. Marylla on huomattava asema etenkin Turkmenistanin Afganistanin suuntaan käymässä kaupassa.

Väestö
------

Maryn asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 159 000. Vuonna 1985 vastaava arvio oli noin 85 000. Pääosa kaupungin asukkaista on turkmeeneja. Vähemmistöihin lukeutuvat uzbekit ja venäläiset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rafis Abazov: *Historical Dictionary of Turkmenistan*, s. 102-103. Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5362-0. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Mary Encyclopaedia Britannica. Viitattu 23.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mary (Turkmenistan)** Wikimedia Commonsissa
**Riitta-Mari Hannele Vuorenmaa** (o.s. **Murtoniemi**, ent. **Vainio**, s. 3. maaliskuuta 1966 Myrskylä) on suomalainen haulikkoampuja.

Vuorenmaa sijoittui Atlantan olympialaisissa 1996 kaksoistrapissa viidenneksi. Hän saavutti kaksoistrapissa MM-pronssia Limassa 1997 sekä kaksoistrapin joukkuekilpailussa MM-hopeaa Fagnano Olonassa 1994 ja MM-pronssia Tampereella 1999. Hän voitti kaksoistrapin Euroopan-mestaruuden 1995 ja sai EM-hopeaa 1994.

Vuorenmaa voitti kaksoistrapin maailmancupkilpailun Suhlissa ja Atlantassa 1996, sijoittui toiseksi Nikosiassa 1994 ja Soulissa 1995 sekä kolmanneksi Chibassa 1995.

Suomen ampumaurheiluliitto valitsi Vuorenmaan vuoden ampumaurheilijaksi 1995 ja 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riitta-Mari Murtoniemi *olympedia.org*. Viitattu 14.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Kansallisen trapin SM-kilpailun 1. päivä: Riitta-Mari Vuorenmaa naisten mestari Orimattilan seudun urheiluampujat.  Arkistoitu 16.7.2020. Viitattu 14.7.2020.
3. ↑  Suomalaismitalistit maailmancupeissa ampumaurheiluliitto.fi. Viitattu 14.7.2020. (englanniksi)
4. ↑  Ampumaurheiluliiton Vuoden ampumaurheilijat ampumaurheiluliitto.fi. Viitattu 14.7.2020.
**Maserati Khamsin** esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1973 korvaamaan Maserati Indy. Auto perustui Bertone konseptiin, jonka Bertone esitteli vuonna 1972 Torinon autonäyttelyssä. Tuotantomallin muotoilusta vastasi Marcello Gandini (Bertone). Kuten Indy myös Khamsin oli tarkoitettu 2+2-paikkaiseksi, takapenkit olivat kuitenkin sopivat vain tilapäiskäyttöön. Khamsinissa oli 4,9-litrainen vapaastihengittävä V8. Autoa sai joko manuaali- tai automaattivaihteisena. Auton paino rajoitti suorituskykyä, ja huippunopeus oli nyt 250 km/h.

Khamsinissa oli useita epätavallisia yksityiskohtia (monet lainattu Citroënilta) kuten nopeuden mukaan muuttuva DIRAVI ohjaustehostin, hydraulisesti vaimennetut penkit, konepellistä nousevat ajovalot ja toinen takaikkuna varsinaisen takaikkunan alapuolella joka mahdollisti poikkeuksellisen hyvän näkyvyyden taaksepäin. Khamsinin tuotanto päättyi vuonna 1982, kun autoja oli valmistunut 421 kappaletta.

Moottori
--------

* **4,9** 4 930 cm3 V8 90° DOHC 16V 238 kW (320 hv) @5 500 r/min, 480 Nm @4 000 r/min

Mitat
-----

* Akseliväli: 2 550 mm
* Raideleveys edessä: 1 440 mm
* Raideleveys takana: 1 471 mm
* Pituus: 4 400 mm
* Leveys: 1 800 mm
* Korkeus: 1 245 mm
* Omamassa: 1 680 kg

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
*Tämä artikkeli käsittelee kylää. Kylän nimenneestä järvestä katso Kivesjärvi (järvi).*

Kivesjärven rautatieasema tammikuussa 2008.
**Kivesjärvi** on kylä ja rautatieasema Paltamossa samannimisen järven rannalla, valtatien 22 sekä Oulu–Kontiomäki-rautatien varrella. Asukkaita on noin 80. Kivesjärven kylä valittiin Vuoden kyläksi vuonna 1993.

Kivesjärvellä toimi 1990-luvun alkuun saakka Kivesvaaran laskettelukeskus. Kivesvaaralla on matkailutoimintaa nimellä Jättiläisenmaa, ja siihen liittyy edelleen vaaramaiseman ohella kivinäyttely.

Kansalaistoiminta
-----------------

Kyläyhdistyksen ohella Kivesjärvellä toimii aktiivisesti Kivesjärven kehittämisyhdistys ry, jonka tavoitteena on matkailullisesti kehittää Kivesjärven kylää ja lähiympäristöä.

Kivesjärven rautatieasema
-------------------------

Kivesjärven rautatieasema sijaitsee valtatien varressa kylän laitamilla. Nykyisin VR:n henkilöjunat eivät pysähdy Kivesjärvellä matkustajien ottoa tai jättöä varten. Kivesjärven liikennepaikka on miehittämätön junakohtauspaikka, jota ohjataan kaukokäytöllä Oulusta. Asemarakennus on nykyisin asumiskäytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Kastén: Kivesvaaran huipulla sijaitseva Jättiläisenmaa on ihmeitä täynnä *ajatusmatkalla.com*.  2017. Viitattu 1.3.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkityyliä. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla Mashup.*
**Mash-up** (myös **mashup**) on musiikkityyli, jossa yhdistetään kahden tai useamman yhtyeen tai artistin musiikkia yhdeksi kappaleeksi. Useimmiten mash-up tehdään poistamalla toisesta musiikkikappaleesta laulu pois, jonka jälkeen taustamusiikin päälle lisätään lauluraita jostakin toisesta kappaleesta. Yleensä yhdistetyissä kappaleissa säkeistöjen ja kertosäkeistöjen pituudet ovat suunnilleen samanpituisia, jolloin kappaleiden yhdistely on helpointa. Yhdisteltävät musiikkikappaleet voivat olla täysin eri musiikkigenreistä. Esimerkiksi Roy Kerr yhdisti toisiinsa Christina Aguileran hitin *Genie in a Bottle* ja The Strokesin *Hard to Explain* -kappaleen. Vaikka mash-up *A Stroke of Genius* tehtiin lupaa kysymättä, levy-yhtiö piti kappaleesta, ja Kerr palkattiin tekemään virallisia remixejä muun muassa Aguileran kappaleista.

Historiaa
---------

Levy-yhtiöt eivät yleensä suhtaudu mash-upeihin suopeasti. Eräs tunnetuimmista mash-upien tekijöistä on Adrian Burton. Hän teki taiteilijanimellä *Danger Mouse* albumin *The Grey Album*, jossa yhdistettiin toisiinsa Jay-Z:n *The Black Album*in lauluraita ja The Beatlesin *White Albumin* taustat. Burtonia ei haastettu oikeuteen teostaan, ja hän on myöhemmin toiminut Gnarls Barkleyn tuottajana.

‎Kymmenen vuotta sitten*milloin?* esimerkiksi klassinen reggae-rytmi yhdistettynä hiphop/r&b -lauluun saattoi olla jollain mittarilla tuore yhdistelmä. Termi "mash-up" on kuitenkin hyvin uusi. Kappaleita ovat dj:t soittaneet toistensa päälle (alkuperäinen termi "blending") jo ainakin 1970-luvun puolivälistä lähtien. Francis Grasso teki tekniikan tunnetuksi.

Lähteet
-------

* Kokko, Tuomas: Mash-upit syntyvät sattumalta. Jyväskylän ylioppilaslehti 5/2007, sivu 23
Osip Runitš (oikealla) ja Vera Holodnaja**Osip Iljitš Runitš** (ven. Осип Ильич Рунич, oikealta sukunimeltään Fradkin, Фрадкин; 1889 – 6. huhtikuuta 1947 Johannesburg) oli venäläinen näyttelijä.

Osip Runitš työskenteli Moskovan draamateatterissa ja alkoi vuonna 1914 näytellä myös elokuvissa. Venäjän sisällissodan aikana hän matkusti kuvausmatkalle Odessaan. Runitš siirtyi vuonna 1919 Italiaan, vuonna 1920 Berliiniin ja vuonna 1925 Pariisiin. Työskenneltyään elokuvissa hän palasi näyttämölle vuonna 1926 Riian venäläisessä ja juutalaisessa teatterissa. Vuonna 1939 Runitš matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän työskenteli muun muassa juutalaisessa teatterissa.

Elokuvia
--------

* *Rakkauden korkea veisu*, 1915

Lähteet
-------

1. 1 2  Kino-teatr.ru *kino-teatr.ru*. Viitattu 9.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Osip Runitš Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Marwari** on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Pohjois-Intiassa ja Etelä-Pakistanissa. Yläkäsitteen marwari alle lasketaan kuusi varianttia, joiden puhujat ymmärtävät vaihtelevasti toisiaan ja joilla jokaisella on lisäksi omia murteita. ISO 639 -standardissa marwari on makrokieli, joka jaetaan kuudeksi eri kieleksi: marwari, pakistaninmarwari, dhundari, merwari, mewari ja shekhawati. Yhteensä marwaria puhuu äidinkielenään 19,7 miljoonaa ihmistä.

Marwaria kirjoitetaan Intiassa devanagarilla ja Pakistanissa arabialaisilla kirjaimilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Ager, Simon: Marwari *Omniglot*. Viitattu 24.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Suositukset: Kielten nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 29.7.2014.
3. ↑  Marwari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
4. ↑  Dhundari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
5. ↑  Marwari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
6. ↑  Marwari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
7. ↑  Merwari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
8. ↑  Mewari *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
9. ↑  Shekhawati *Ethnologue*. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)

Indoarjalaiset kielet
aer | andh | angika | assami | awadhi | bagheli | baškarik | bengali | bhadrawahi | bhili | bhisnupriya | bhodžpuri | bradž | buksa | bundeli | chambeali | chhattisgarhi | chittagon | chitwania tharu | dameli | dangaura tharu | dhatki | divehi | dogri | fidžinhindi | gaddi | garhwali | gawar | goaria | grangali | gudžarati | gurgula | halbi | haryanvi | hindi | hindko | hindustani | Induksenkohistani | kalaša | kanauji | kašmiri | katarkalai | kathariya tharu | khowar | kochila tharu | koli | kumaoni | kurdari | kutši | lahnda | lambadi | magahi | maijan | maithili | majhi | mandeali | marathi | marwari | musasa | nimadi | ningalami | nepali | od | orija | paali | palya bareli | pandžabi | pašai | pauri bareli | phalura | radžastani | rana tharu | rangpuri | rathwi bareli | rohingya | romani | sadri | sanskrit | saraiki | sawi | šina | sindhi | sinhali | sirmauri | sonha | šumašti | surjapuri | sylheti | tirahi | torwali | urdu | varhadi-nagpuri | varli | vasavi
Osip Aptekman.
**Osip Vasiljevitš Aptekman** (ven. О́сип Васи́льевич Аптекма́н, 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1849 Pavlograd – 8. heinäkuuta 1926 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Osip Aptekman syntyi juutalaiseen porvarisperheeseen. Hän opiskeli Harkovan yliopistossa sekä Pietarin lääketieteen ja kirurgian akatemiassa. Vuodesta 1874 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa maaseudulla ja osallistui Zemlja i voljan toimintaan.

Zemlja i voljan hajottua vuonna 1879 Aptekman oli mukana perustamassa Tšornyi peredel -järjestöä. Vuonna 1880 hänet pidätettiin ja karkotettiin viideksi vuodeksi Jakutiaan. Vuosina 1887–1889 hän suoritti Münchenissä loppuun lääketieteelliset opintonsa. Palattuaan Venäjälle Aptekman työskenteli lääkärinä ja osallistui Narodnoje pravo -järjestön perustamiseen. 1890-luvun puolivälissä hän liittyi sosiaalidemokraatteihin.

Aptekman osallistui Vilnan läänissä vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin, joutui pidätetyksi ja muutti sen jälkeen Sveitsiin. Vuoteen 1913 saakka hän kuului menševikkeihin, mutta ensimmäisen maailmansodan aikana asettui vastustamaan näiden sodankäynnin jatkamista kannattanutta linjaa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen Aptekman palasi Venäjälle, jossa hän työskenteli Pietarin vallankumoushistoriallisessa arkistossa ja kirjoitti vallankumousliikkeen historiaa käsitteleviä teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Entsiklopedija "Krugosvet" *krugosvet.ru*. Viitattu 31.7.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 2*, s. 138. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef

 |

 |
Me First & the Gimme Gimmes
**Me First & the Gimme Gimmes** on yhdysvaltalainen punk-yhtye, joka esittää coverversioita tunnetuista populaarimusiikin kappaleista. Yhtye perustettiin vuonna 1995 ja ensimmäinen kappale julkaistiin vuonna 1996. Heidän ensimmäinen albuminsa, *Have a Ball*, ilmestyi vuonna 1997. Yhtyeen kaikki kuusi albumia on julkaistu levy-yhtiön Fat Wreck Chords alaisuudessa.

Jäsenet
-------

Yhtyeen jäsenet ovat tunnettuja Kalifornian punk-skenessä:

* Laulaja Spike Slawson soittaa bassoa $wingin' Utter$ -yhtyeessä.
* Kitaristi Joey Cape laulaa Lagwagon ja Bad Astronaut-yhtyeissä, joista jälkimmäisessä soittaa myös kitaraa.
* Kitaristi Chris Shiflett soitti aiemmin No use for a name -yhtyeessä, nykyään hän soittaa kitaraa Foo Fightersissa.
* Basisti "Fat" Mike Burkett laulaa ja soittaa bassoa NOFX -yhtyeessä ja on Fat Wreck Chords levy-yhtiön perustaja.
* Rumpali Dave Raun soittaa rumpuja myös Lagwagon -yhtyeessä.

Kiertueiden aikana varsinaisia jäseniä ovat ajoittain korvanneet mm. Bad Religionin Brian Baker sekä NOFX:n Eric Melvin.

Diskografia
-----------

* *Have a Ball* (1997)
* *Are a Drag* (1999)
* *Blow in the Wind* (2001)
* *Take a Break* (2002)
* *Ruin Jonny's Bar Mitzvah* (2004)
* *Love their country* (2006)
**Siegrun Siegl** (s. 29. lokakuuta 1954 Apolda) on entinen itäsaksalainen yleisurheilija, viisiottelun olympiavoittaja Montréalissa 1976.

Sigrun Siegl kilpaili Rooman EM-kisoissa 1974 tyttönimellään Thon sijoittuen viidenneksi viisiottelussa. Keväällä 1976 hän paransi pituushyppyennätystään lähes puoli metriä tehden uuden maailmanennätyksen 699.

Montréalin olympialaisissa Siegl ei kuitenkaan pituushypyssä onnistunut, vaan jäi neljänneksi tuloksella 659 - vain sentin päähän pronssista. Viisiottelussa kilpailu oli äärimmäisen tasainen. Kolmen lajin jälkeen Siegl oli vasta yhdeksäs, mutta oli sitten pituushypyssä paras nousten seitsemänneksi ennen viimeistä lajia, kuitenkin vain 70 pisteen päähän kärjestä. Viimeisen lajin, 200 metriä, Siegl voitti. Lopputuloksissa Itä-Saksa saavutti kolmoisvoiton Sieglin ja Christine Laserin pistemäärän ollessa 4 745 ja Burglinde Pollakin vain viisi pistettä perässä. Kulta meni Sieglille, koska hän voitti Laserin keskinäisten lajivoittojen vertailussa 3 - 2. Tämä oli naisyleisurheilun ensimmäinen kolmoisvoitto olympialaisissa sitten Helsingin olympialaisten kiekonheiton.

Tämän jälkeen Siegl keskittyi pelkästään pituushyppyyn. Hän voitti hallikisoissa Euroopan mestaruuden 1979 ja tuli Moskovan olympialaisissa viidenneksi.

Seuratasolla hän edusti koko uransa ajan SC Turbine Erfurtia.

Ennätykset
----------

* 100 m 11,5
* 200 m 23,09
* 100 m aidat 13,31
* korkeus 174
* pituus 699
* kuula 13,50
* viisiottelu (vanha lajiohjelma) 4 813

Lähteet
-------

1. ↑   Siukonen, Markku; Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*. Gummerus, 1990. ISBN 951-8920-11-7.
2. 1 2  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
3. 1 2   Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*. WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.
4. ↑  Hannus, Matti; Shearman, Mark: *Montreal olympiakirja*. Offsetpaino Sivakka, 1976. ISBN 951-99090-6-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Siegrun Siegl Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  

Naisten seitsenottelun olympiavoittajat (vuoteen 1980 asti viisiottelu)

|  |
| --- |
| **Viisiottelu**:
1964: Irina Press |
1968: Ingrid Becker |
1972: Mary Peters |
1976: Siegrun Siegl |
1980: Nadežda Tkatšenko |
| **Seitsenottelu**:
1984: Glynis Nunn |
1988: Jackie Joyner-Kersee |
1992: Jackie Joyner-Kersee |
1996: Ghada Shouaa |
2000: Denise Lewis |
2004: Carolina Klüft |
2008: Natalja Dobrynska |
2012: Jessica Ennis |
2016: Nafissatou Thiam |
2020: Nafissatou Thiam |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |