recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aarne Vilho Jung** (13. marraskuuta 1912 Sippola - 27. joulukuuta 1965, Sippola) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka tunnettiin erityisesti maratonjuoksijana. Parhaat vuodet maratonjuoksijana olivat 1940-luvun lopulla.

Jung oli aloittanut juoksijanuransa jo ennen sotia 1930-luvun lopulla. Hän saavutti vuoden 1938 Kalevan kisoissa maratonilla pronssia. Seuraavan vuoden Suomen mestaruuskisoissa hänen aikansa oli 12 minuuttia nopeampi, mutta sijoitus heikompi eli kuudes. Välirauhan mestaruuskisoissa sijoitus oli kuudes. Sotavuosina maratonia ei SM-kisoissa juostu.

Sotien jälkeen Jung jatkoi maratonjuoksu-uraansa. Tulokset olivat selkeästi tällöin parempia kuin enenn sotaa, vaikka ikää oli sodan jälkeisenä kesänä 33 vuotta. Hän oli vuoden 1945 SM-kisoissa 5. 1946 4. 1947 8. 1948 4. Lontoon 1948 olympiavuoden neljäs sija jätti hänet olympialaisten ulkopuolelle, sillä valituiksi tulivat kaksi ensimmäistä Mikko Hietanen ja Jussi Kurikkala sekä ratajuoksijana menestynyt Viljo Heino. Kesäkuussa 1949 tuli sitten mestaruus omalla ennätysajalla 2.35.44,1. Syyskuussa Ruotsi-Pohjola -maaottelussa tuli ainoa maaotteluedustus ja tuloksena neljäs sija. Seuraavana vuonna Jung sai vielä SM-pronssin maratonilta. Saman vuoden lokakuussa hän juoksi Turussa oman ennätyksensä 2.33.14 -ajalla. Hän osallistui vielä kahden seuraavan vuoden SM-maratonille sijoitusten ollessa vuonna 1951 9. ja olympiavuonna 1952 13.

Jung oli osallistunut myös maastojuoksun SM-kisoihin, joista parhaan sijoituksensa hän saavutti vuoden 1946 SM-kisoissa tulemalla sijalle 7. Jo ennen sotia vuoden 1938 SM-maastoissa hänen seuransa kouvolalaisen Hirvelän Hirvet-edustajana oli ollut viides joukkuekilpailussa. Vuosina 1946 ja 1948 hän voitti Suomen Urheilulehden maratonin eli käytännössä 25 000 metrin juoksun. Parhaan aikansa 10 000 metrillä hän juoksi vuonna 1946 eli 32.08,2.

Työssä hän oli auton apumies ja asuinpaikkana Utti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mestari on 37-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 27.6.1949, s. 6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 7.8.2020.
2. 1 2 3  Aarne Jung Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Aarne Kauhtio** (v:een 1906 **Lindstedt**, 26. lokakuuta 1888 Hämeenlinna – 19. tammikuuta 1950) oli suomalainen Hämeenlinnassa ilmestyneen *Hämeen Sanomien* päätoimittaja.

Kauhtio tuli *Hämeen Sanomien* palvelukseen vuonna 1913. Hän oli lehden toimitussihteerinä 1914 ja päätoimittajana 1914–1945. Hän kirjoitti myös pakinoita lehteen nimimerkillä *Antti*. Kauhtio oli 1930-luvulla aktiivisesti mukana Lapuan liikkeen ja IKL:n toiminnassa ja lehti omaksui sen myötä äärioikeistolaisen linjan. Tämä johti lopulta Kauhtion riitoihin lehtiyhtiön hallituksen enemmistön kanssa ja hän oli erotettuna päätoimittajan tehtävistä ensin lyhyen aikaa vuonna 1938 ja sitten pitempään 1939–1941. Sotien jälkeen Kauhtio joutui lopullisesti eroamaan paikaltaan.

Kauhtio on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Aarne Kauhtion Kansaneläkelaitoksen-henkilökortti Astia-tietokanta. Viitattu 21.2.2018.
2. 1 2 3  Ahveniston hautausmaan virtuaalipolku : Kauhtio, Aarne
3. ↑  Värisarja täydentyy, Tapani Baggen blogi 26.11.2012
**Marisa Robles** (s. 4. toukokuuta 1937 Madrid) on espanjalaissyntyinen harpisti.

Robles opiskeli lapsena harpunsoittoa Luisa Menárguezin johdolla, teki debyyttinsä 9-vuotiaana ja valmistui Madridin konservatoriosta vuonna 1953. Valmistumistaan seuranneena vuonna Robles teki konserttidebyyttinsä Madridissa. Silloin hän soitti Jean-Pierre Rampalin kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin *Konserton huilulle, harpulle ja orkesterille*, josta tuli hänelle tunnusomainen teos. Hän on esittänyt sen toistatuhatta kertaa ja levyttänyt sen neljästi James Galwayn kanssa. Vuonna 1958 Robles pääsi Madridin konservatorion opettajaksi, mutta hän meni naimisiin ja muutti jo seuraavana vuonna Englantiin. Hän sai lopulta Ison-Britannian kansalaisuuden. Robles tuli Englannissa tunnetuksi televisioesiintymisistään, joissa hän teki harppumusiikkia tutuksi uusille yleisöille. Hän alkoi 1970-luvun alussa viettää runsaasti aikaa kiertämällä ja esiintymällä eri puolilla maailmaa; hän teki esimerkiksi konserttimatkan Kiinaan vuonna 1988. Roblesista tuli vuonna 1971 Royal College of Musicin harpunsoiton professori.

Robles on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Zubin Mehtan, Kurt Masurin, Rafael Frühbeck de Burgosin, Mstislav Rostropovitšin ja Yehudi Menuhinin kanssa. Hän on soittanut usein kamarimusiikkia etenkin toisen miehensä, huilisti Christopher Hyde-Smithin kanssa. Roblesille ovat säveltäneet uusia teoksia Manuel Moreno-Buendía, Joaquín Rodrigo, Malcolm Williamson, Jesús Guridi, John Metcalf, William Mathias, Stephen Dodgson, Alun Hoddinott ja William Alwyn. Vuonna 1963 Robles kantaesitti BBC:llä Rodrigon teoksen *Sones en la Giralda*, jonka säveltäjä laati häälahjaksi harpistille. Roblesin levytysten joukossa on hänen tekemiensä Mozart-levytysten joukossa muun muassa tulkintoja Claude Debussyn ja Joaquín Rodrigon teoksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Marisa Robles AllMusic
2. 1 2 3  Marisa Robles Royal College of Music
3. 1 2  Royal College of Music Celebrates Marisa Robles Harp Column


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Viking
**Viking** oli Ruotsin ensimmäinen satelliitti, jonka päätehtävänä oli tutkia magnetosfäärin ja ionosfäärin
plasmailmiöitä. Satelliitti laukaistiin avaruuteen 22. helmikuuta 1986 Ariane 1 -kantoraketilla Ranskan Guayanassa sijaitsevasta Kouroun avaruuskeskuksesta.

Satelliitin rakenne ja rata
---------------------------

Tämä pieni 286 kg:n painoinen Viking-satelliitti laukaistiin hyvin elliptiselle radalle 814–13 530 km:n korkeuteen, josta se pystyi tehokkaasti tutkimaan ilmakehän yläosia. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on 261,2 minuuttia.

Muodoltaan Viking on kahdeksankulmainen kappale, jonka halkaisija on 1,9 m ja korkeus 0,5 m.

Mittalaitteet
-------------

Satelliitti varustettiin viidellä mittalaitteella, joiden toteuttamiseen osallistui tutkijoita Norjasta, Tanskasta, Ranskasta, Kanadasta, Yhdysvalloista ja Saksasta.

* **Electric Fields Experiment:** ilmakehän yläosien sähkökenttien mittaaminen (Royal Institute of Technology, Ruotsi)
* **Magnetic Field Experiment:** magneettikentän tutkiminen (Applied Physics Laboratory, Johns Hopkins University, Yhdysvallat)
* **Particle Experiment:** spektrometrejä ilmakehän yläosien sähköisten hiukkasten tutkimiseen (Kiruna Geophysical Institute, Ruotsi)
* **Wave Experiment:** magnetosfäärin hiukkasten tutkiminen (Swedish Institute of Space Physics, Danish Space Research Institute)
* **UV Imaging Experiment:** revontulien ultraviolettisäteilyn tutkiminen (University of Calgary, Kanada)

Hankkeen tulokset ja toteutuminen
---------------------------------

Viking-satelliitin toimintaiäksi suunniteltiin 240 päivää, mutta käytännössä se jatkoi mittauksia pidempään yhteensä 444 päivän ajan. Satelliitin toiminta päättyi 12. toukokuuta 1987. Satelliitin avulla saatiin merkittävää tietoa ilmakehän yläosien ominaisuuksista ja revontulista.

Hankkeen toteuttajana toimi Swedish Space Corporation. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat 20 miljoonaa dollaria (vuoden 1986 mukaan). Satelliitin valmisti Saab-Scania yhdessä amerikkalaisen Boeing-yhtiön kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viking (satelliitti)**.
* Viking-satellite
* VIKING – Sweden's first satellite (Arkistoitu – Internet Archive)
**Antti Kiiskinen** on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2023 Pattijoen Urheilijoita. Kiiskisellä on sopimus Sotkamon Jymyn kanssa kauden 2023 loppuun, mutta hän pelaa sopimuksensa viimeisen kauden lainasopimuksella Pattijoen joukkueessa.  Kiiskinen on Pyhäjärven Pohdin kasvatti, mutta hänet tunnetaan ennen kaikkea Kärsämäkisistä juuristaan.*lähde?* Pelipaikaltaan Kiiskinen on polttaja tai pesävahti.

Kiiskisen ura miesten sarjoissa alkoi vuonna 2013 Reisjärven Pilkkeen Suomensarja- joukkueessa. Kaudeksi 2015 Kiiskinen siirtyi pelaamaan Ykköspesistä Haapajärven Pesä-Kiiloihin. Kaudella 2016 Kiiskinen oli Sotkamon Jymyn sopimuspelaaja ja pääsikin tekemään Superpesis debyyttinsä Sotkamon Jymyn joukkueessa. Kausi kului kuitenkin pääosin Suomensarjassa ja juniorisarjoissa. Loppukaudesta Kiiskinen pelasi lainapelaajana Jyväskylän Kirissä 8 runkosarjan ottelua ja 2 ylempien pudotuspelien ottelua. Kauden 2017 Kiiskinen pelasi Kempeleen Kirissä superpesistä ja Muhoksen Pallo-Salamoissa ykköspesistä lainapelaajana Sotkamon Jymystä. Kaudella 2018 Kiiskinen kuului jo Sotkamon Jymyn vakiomiehistöön, mutta kävi kahden ottelun lainasopimuksella Haminan Palloilijoissa. Kaudesta 2019 eteenpäin Kiiskinen on pelannut kokonaan Sotkamon Jymyssä, kunnes siirtyi Pattijoelle kaudeksi 2023. 

Kiiskinen on pelannut urallaan Superpesiksessä 164 runkosarjaottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 4+41=45 juoksua ja tuonut 45 juoksua. Kärkilyöntejä hän on kerännyt 292 kappaletta. Ylempien pudotuspelien otteluita hän on pelannut 27 kappaletta. Näissä otteluissa hän on lyönyt 2+3=5 juoksua ja tuonut 4 juoksua. Kärkilyöntejä hän on kerännyt 55 kappaletta.

Ykköspesiksessä Kiiskinen on pelannut 27 runkosarjan ottelua ja 2 karsintasarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 3+5=8 juoksua ja tuonut 19 juoksua. Kärkilyöntejä hän on kerännyt 101 kappaletta. Tilastot päivitetty 15.9.2022.

| Antti Kiiskinen |
| --- |
|  |
| Henkilökohtaiset tiedot |
| Lempinimi | Kisu |
| Syntymäaika | 17.07.1997 |
| Syntymäpaikka | Saviselkä, Kärsämäki |
| Pelipaikka | Polttaja / Pesävahti |
| Pelaajatiedot |
| Seura | Pattijoen Urheilijat |
| Tehtävä | Polttaja / Pesävahti |
| Pelaajaura |
| Ammattilaisjoukkueet |
| 2016 | Sotkamon Jymy |
| 2016 | Jyväskylän Kiri (laina) |
| 2017 | Kempeleen Kiri (laina) |
| 2018 | Haminan Palloilijat (laina) |
| 2018-2022 | Sotkamon Jymy |
| 2023- | Pattijoen Urheilijat (laina) |

Saavutukset
-----------

* 1 SM-kulta: 2020
* 1 SM-hopea: 2019

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Ruotsin Pommeri** (ruots. *Svenska Pommern*, saks. *Schwedisch-Pommern*) oli vuosina 1630–1815 Ruotsin hallinnassa ollut alue, joka käsitti nykyisessä Pohjois-Saksassa sijaitsevan Etu-Pommerin. Ruotsi sai Pommerin ruhtinaskunnan hallintaansa vuosien 1626–1629 Puolan sodan myötä. Myöhemmin kolmikymmenvuotisen sodan päättäneessä Westfalenin rauhassa Ruotsin haltuun tulivat vielä Etu-Pommeri, Rügenin, Usedomin ja Wolinin saaret sekä pieni kaistale Taka-Pommeria. Alueita ei liitetty varsinaisesti Ruotsiin, vaan ne säilyivät osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Hallitsijana toimivat kuitenkin Ruotsin hallitsijat valtakunnanruhtinaan arvonimellä. 

Paikallista hallintoa johtivat kenraalikuvernöörit. Virassa toimivat muun muassa Johan Banér (1638–1641), Lennart Torstensson (1641–1646), Arvid Wittenberg (1655), Carl Gustaf Wrangel (1648–1650, 1657–1676), Nils Bielke (1687–1698) ja Johan August Sandels (1813–1814).

1700-luvun kuluessa Ruotsi menetti vähitellen hallinnassaan olleita alueita. Ruotsin Pommeri siirtyi Kielin rauhassa vuonna 1814 Tanskan hallintaan. Vuotta myöhemmin Wienin kongressissa se liitettiin Preussiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  German States before 1918 R-Z WorldStatesmen.org. Viitattu 16.10.2021. (englanniksi)

Katso myös
----------

* Pommerin sota

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruotsin Pommeri** Wikimedia Commonsissa
**Adeopapposaurus** oli prosauropodeihin kuulunut dinosaurussuku. Se eli 199-176 miljoonaa vuotta sitten aikaisella jurakaudella. *Adeopapposaurukset* olivat kasvinsyöjiä, ja niiden fossiileita on löydetty Argentiinasta.

Fossiilit
---------

*Adeopapposauruksesta* on löydetty osittaisia jäänteitä useista yksilöistä. Nämä jäänteet on löydetty Argentiinassa, San Juanin maakunnassa sijaitsevasta Canon del Coloradon muodostelmasta.

Historia
--------

*Adeopapposauruksen* jäänteet kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. Vuosikymmen myöhemmin Ricardo Martínez tutki sen fossiileita uudelleen, ja hän huomasi asioita mitä hän ei ennen ollut huomannut, kuten kummallisia ominaisuuksia leuassa ja lisäkaulanikaman. Silloin Martínez totesi että hänellä oli käsissään uusi dinosaurus. Uusia ominaisuuksia tai ei, *Adeopapposaurus* on yhä läheistä sukua toiselle prosauropodille, Massospondylukselle ja siis *Massospondylidae*-heimon jäsen.

Nimi
----

*Adeopapposaurus* tarkoittaa "kaukaa syövää liskoa". *Adeo* tulee latinan kielestä ja tarkoittaa "kaukaa". *Pappo* tulee latinan kielestä ja tarkoittaa "syömistä". *Saurus* tulee kreikan kielen sanasta *sauros* ja tarkoittaa "liskoa". *Adeopapposauruksen* nimi tulee siitä että se on pitkän kaulansa ansiosta pystynyt syömään kaukaa kehostaan.

Lajinimi *mognai* tulee Mognan alueen mukaan josta *Adeopapposauruksen* fossiileita on löydetty.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Adeopapposauruksen* pituus oli kolme metriä ja paino 80 kilogrammaa. *Adeopapposaurus* oli epätavallinen sauropodomorphi, johtuen siitä että sillä on näyttänyt olleen keratiinipitoinen nokka. Jos näin on, niin *Adeopapposaurus* on saattanut olla erikoistunut lehtien napsimiseen kasveista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6   (englanniksi)
2. 1 2   (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q936945
* Wikispecies: Adeopapposaurus mognai
* EoL: 42334230
* Fossilworks: 146362
* GBIF: 4967185

 |

 |
Annibale Carraccin maalaus *Papujensyöjä* noin vuosilta 1583–1585, öljy kankaalle.
Agostino Carraccin piirustus *Neptunus hajottaa pilvet ja tyynnyttää aallot*, sulkakynä ja muste, 1590-luku. Musée des Beaux-Arts, Ranska.
**Carraccit** olivat 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun vaihteessa Bolognassa vaikuttaneita italialaisia taidemaalareita. Varhaisbarokkia edustaneet Carraccit muun muassa perustivat 1685 taideakatemia-tyyppisen taiteilijoiden ryhmän. Kolmikosta tunnetuin on Annibale Carracci (1560–1609). Muut kaksi olivat Annibalen veli Agostino Carracci (1557–1602) ja veljesten serkku Ludovico Carracci (1555–1619).

Monista Carraccien varhaisista Bolognasta tehdyistä töistä on vaikea erottaa kunkin Carraccin osuutta. Esimerkiksi Palazzo Favan freskot Bolognassa (noin 1583–1584) on signeerattu nimellä *Carracci*, mikä viittaa siihen että ne olisi tehty yhteistyössä.

Carraccien maalaustyyli
-----------------------

Carraccit painottivat hyvin tutkittua ääriviivapiirustusta samaan tapaan kuin firenzeläiset maalarit, kuten Rafael ja Andrea del Sarto, mutta heidän kiinnostuksensa kimmeltävien värien ja kohteiden ääriviivojen sumentamiseen oli kotoisin venetsialaisten maalarien, kuten Tizianin maalaustavasta, johon Annibale ja Agostino Carracci olivat tutustuneet matkoillaan ympäri Italiaa vuosina 1580–1581. Tämäntyyppisestä eklektismistä tuli barokin ajan bolognalaisen taiteen määräävä piirre.

Karikatyyrien synty ja taiteen ideaali
--------------------------------------

Kaikki kolme Carraccia olivat ahkeria piirtäjiä. He piirsivät kaikkea, elävän mallin ohella maalausten sommitelmia, toisiaan ruokapöydässä hiili yhdessä ja leipä toisessa kädessä, ihmisiä ja näkymiä kadulla sekä nopeita karikatyyrejä. Itse sana karikatyyri onkin Carraccien keksimä.

Carraccit pyrkivät uskollisuuteen luontoa kohtaan. Luonto tosin tuli puhdistaa ensin karkeista aineksista, tässä antiikin veistotaide ja täysrenessanssin mestarit antoivat johdatusta. Annibale Carraccin taidetta pidettiin omana aikanaan 1500-luvun esteettisen teorian järkiperäistettynä muunnoksena. Carraccin ihanne oli johdettu taiteesta itsestään, toisin kuin uusplatonilainen metafyysinen ideaoppi. Annibale Carraccin periaatteet tulivat olemaan taideakatemioiden opetuksen perustana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Honour, Hugh & Fleming, John: Maailman taiteen historia s. 496. Helsinki: Otava 1992 ISBN 951-1-11486-7
**Ruotsin avaruushallinto** (**Rymdstyrelse**) toimii Ruotsin valtion yhdyselimenä kansainvälisessä avaruusalan yhteistyössä (ml. ESA) ja on vastuussa kaikesta Ruotsin valtion rahoittamasta avaruustoiminnasta siltä osin kuin se koskee tutkimusta ja kehitystyötä. 

Tämä vuonna 1972 perustettu Avaruusvirasto on Ruotsin elinkeinoministeriön (näringsdepartementet) alainen keskusvirasto, joka saa rahoituksensa tutkimushankkeisiin opetusministeriöltä (utbildningdepartementet).

Tekniset tehtävät Avaruusvirasto antaa toimeksiantoina Svenska Rymdaktiebolaget-yhtiölle eli Swedish Space Corporation (SSC).

Organisaatio
------------

Organisaation pääjohtaja oli vuoteen 2009 asti Per Tegner, joka toimi 2000-luvulla noin viisi vuotta ESAn neuvoston puheenjohtajana. Rymdstyrelse'n budjetti on 80 miljoonaa euroa. Avaruushallinto omistaa Kiirunassa sijaitsevan Esrange-avaruuskeskuksen. Avaruushallinto on käynyt vuodesta 2007 lähtien keskusteluja ballistisen radan avaruusturistilentojen toteuttamisesta Kiirunasta. Uusi johtaja on Olle Norberg.

| Johtamiskausi | Henkilö |
| --- | --- |
| 1972– | Hans Håkansson |
| 1979–1989 | Jan Stiernstedt |
| 1989–1998 | Kerstin Fredga |
| 1998–2009 | Per Tegnér |
| 2009-2018 | Olle Norberg |
| 2018- | Anna Rathsman |

Ruotsin avaruustoiminta
-----------------------

Ruotsin avaruustoiminnan alku oli 1950-luvun lopussa tehty rakettilaukaisu. Omaa satelliittia kaavailtiin jo vuonna 1967. 

| Nimi | Laukaisuajankohta | Tunnus | Laukaisupaikka | Raketti | Valmistaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Viking | 1986-02-22 0144:35 | 1986-19B | Kourou | Ariane-1 | Saab Space |
| Tele-X | 1989-04-02 0228:00 | 1989-27A | Kourou | Ariane-2 | Aerospatiale ja Saab jne. |
| Freja | 1992-10-06 0620:00 | 1992-64A | Jiuquan | Pitkä marssi CZ-2C | Rymdbolaget |
| Astrid-1 | 1995-01-24 0354:22 | 1995-02B | Plesetsk | Kosmos-3M | Rymdbolaget |
| Astrid-2 | 1998-12-10 1157:07 | 1998-72B | Plesetsk | Kosmos-3M | Rymdbolaget |
| Munin | 2000-11-21 1824:00 | 2000-75C | Vandenberg | Delta7925(282) | IRF (Rahoittaja IRF) |
| Odin | 2001-02-20 0848:27 | 2001-07A | Svobodny | Start-1 | Rymdbolaget |
| SMART-1 | 2003-09-27 2314:39 | 2003-43C | Kourou | Ariane-5G | Rymdbolaget (tilaaja ESA) |
| Prisma (satelliittipari) | 2010-06-15 1442:16 | 2010-28B | Jasny | Dnepr | Rymdbolaget |

Kun oman seuraavan satelliitin kehitys ei näytä 2010-luvulla alkavan, Ruotsin avaruushallinto on vuonna 2011 luonut yhteyksiä sekä NASA Ames-keskuksen että Yhdysvaltain ilmavoimien U.S. Air Force Research Laboratoryn kanssa piensatelliittien teknologioiden kehittämisessä.

Lähteet
-------

1. ↑  "The Swedish National Space Board", ESA Today, March/April 2009
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   NASA and Sweden Partner on Small Spacecraft Technology Development, Spacedaily, 10.8.2011

Aiheesta muualla
----------------

* Rymdstyrelsen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kristitty Adgilis dedan basilika Kakhetin alueella Georgiassa.
**Adgilis deda** (georg. ადგილის დედა), kirjaimellisesti "paikan äiti", oli jumaluus esikristillisessä georgialaisessa uskonnossa. Sitä palvoivat erityisesti Georgian koillisosan vuoristolaiset, kuten khevsurit, paikan suojeluhenkenä (*genius loci*) tai ihmisen ja karjan hedelmällisyyden jumalattarena. 

Muinaiset georgialaiset uskoivat, että jokaisella paikalla – vuorella, kukkulalla ja rotkolla – oli "äiti", jota he kutsuivat "paikan äidiksi". Hänet kuvattiin kauniiksi, hopeakoruin puetuksi naiseksi, joka suojeli paitsi paikkaa myös alueella matkaavia henkilöitä. Kun maa kääntyi kristinuskoon, Adgilis dedan kultti liitettiin tiiviisti Neitsyt Marian (Jumalan äidin) kulttiin. Kulteilla on joitakin yhteisiä piirteitä ja rituaaleja, ja georgialaiset ylämaalaiset palvovatkin edelleen *Adgilis ghvtismšobelia* ("paikan jumalan äitiä") yhteisönsä suojelijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuite, Kevin: *An anthology of Georgian folk poetry*, s. 135. Fairleigh Dickinson University Press, 1994. ISBN 083863527X, 9780838635278.
**Akseli Erkki Laaksi**, sukunimi aik. *Mäkelä* (25. maaliskuuta 1886 Kuorevesi – 6. syyskuuta 1954 Kuorevesi) oli suomalainen kirkkoherra.

Laaksin vanhemmat olivat talollinen, lautamies Kaarle Henrik Mäkelä ja Ida Mattila. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1910 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1915 ja pastoraalitutkinnon 1918. Laaksi vihittiin papiksi Porvoossa 1916.

Laaksi oli Pihlajaveden vt. kirkkoherrana ja välivuodensaarnaajana 1916, Sahalahden vt. kirkkoherrana ja välivuodensaarnaajana 1916–1917, Somerolla vt. kirkkoherrana 1917–1918, vt. kappalaisena ja kirkkoherran apulaisena 1918-1919, kappalaisena 1921–1927 sekä kirkkoherrana 1927–1931. Hän toimi samalla myös sotilaspastorina Viipurin rykmentissä, Kajaanin sissipataljoonassa ja Jääkäritykistörykmentissä 1919–1921 sekä Somerniemen kirkkoherrana 1928–1929. Laaksi oli viimeksi Kuoreveden kirkkoherrana vuodesta 1931 alkaen. Rovastin arvon Laaksi sai 1944.

Laaksi oli Kuorevedellä kunnanvaltuuston jäsenenä ja hoiti muita kunnallisia luottamustehtäviä. Hän tutki kirkkohistoriaa ja selvitti Kuoreveden seurakunnallista historiaa 1600-luvulla. Laaksi oli kiinnostunut erityisesti pyhäkoulu-, diakonia- ja lähetystyöstä ja hän saattoi alulle diakoniatyön Someron ja Kuoreveden seurakunnissa sekä teki aloitteen seurakuntatalon rakentamisesta molempiin seurakuntiin. Laaksi oli ollut jäsenenä Suomen Laulussa ja Ylioppilaskunnan Laulajissa ja hän pyrki kehittämään lauluharrastusta myöhemmin myös seurakunnissaan.

Laaksi oli naimisissa vuodesta 1932 Aili Sisko Tuomisen (k. 1944) kanssa. Heidän poikansa on sairaalapastori ja kirkkoherra Seppo Laaksi (s. 1935).

Kirjallisuutta
--------------

* Seppo Laaksi : *Akseli : Akseli Erkki Laaksi e Mäkelä ihmisenä ja pappina itsenäisyyteen kasvavassa Suomessa*. Seppo Laaksi, Tampere 2015 ISBN 978-952-93-6337-7

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laaksi, Akseli Erkki. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 26.3.2023)
2. 1 2 3 4  Kirkkoherra A. E. Laaksi 50-vuotias, Aamulehti, 25.03.1938, nro 82, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Someron seurakunta : Someron vanha seurakuntatalo
4. ↑  Kuorevesi-Seura : Myynnissä olevia kirjoja
**William Bonnet** (s. 25. kesäkuuta 1982 Saint-Doulchard, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili amamttilaisena 2005–2021.

Bonnet on kilpaillut myös ratapyöräilyssä, ja hän kuului Ranskan hopeajoukkueeseen junioreiden MM-kilpailujen joukkuetakaa-ajossa 2000. Hän aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Auber 93 -joukkueessa 2005, jolloin voitti Pariisi–Corrèze-kilpailun. Vuosina 2006–2008 hän edusti Crédit Agricole -tallia. Hän voitti 2008 Tour de la Sommen ja GP d'Isbergues -kilpailun.

Bonnet edusti Bbox Bouygues Télécom -joukkuetta vuosina 2009–2010. Espanjan ympäriajossa 2009 hän sijoittui toiseksi sekä 16. että 17. etapilla. Pariisi–Nizza-ajossa 2010 hän voitti Limogesiin päättyneen toisen osuuden. Kausilla 2011–2021 hän edusti FDJ / Groupama-FDJ-tallia. Hän sijoittui Dohan MM-kilpailuissa 2016 maantieajossa kahdeksanneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William Bonnet *cyclingarchives.com*.  (englanniksi)
2. ↑  William Bonnet *Pro Cycling Stats*. Viitattu 18.1.2022. (englanniksi)
**Adi Keyh** (ge’eziksi ዓዲ ቀይሕ ʿāddī ḳeyḥ, tai ዓዲ ቐይሕ ʿāddī ẋeyḥ) on kaupunki ja alialue Eritrean  Eteläisellä alueella (Zoba Debub). Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 71 kilometriä (maanteitse 104 km) pääkaupunki Asmarasta eteläkaakkoon, noin 43 kilometriä Dekemharesta kaakkoon ja noin 35 kilometriä Etiopian rajalta pohjoiseen. Etiopiaan vievän maantien varrella sijaitsee Senafen kaupunki.

Noin 2 390 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitsevan kaupungin väkiluvuksi laskettiin 8 691 (vuonna 1984) ja arvioitiin 15 633 (1997) sekä 23 000 (2006).

Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu vihreä moskeija, katolinen kirkko ja iltapäivätori. Muinaisen  Aksumin valtakunnan Qohaiton kaupungin arkeologisia jäänteitä on kaupungin lähistöllä, 2 700 metrin korkeudella, muutamia kilometrejä kaupungista itään. Qohaito kukoisti vielä 500-luvulla jaa. mutta kukoistus katosi äkkiä sata tai pari sataa vuotta myöhemmin.

Kaupungista kulkee pari päivittäistä linja-autovuoroa pääkaupunki Asmaraan. Eritrean korkein vuori Emba Soira (3 018 m) sijaitsee linnuntietä noin 20 kilometriä kaupungista kaakkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Phillips, Matt ja Jean-Bernard Carillet: "Eritrea", *Ethiopia & Eritrea*, s. 333 Adi Keyh 333–334 Qohaito. Lonely Planet Publications Pty Ltd, 2006, 3rd Edition. ISBN 1-74104-438-7. (englanniksi)
2. ↑  EASO Country of Origin Information Report. Eritrea Country Focus (pdf)  5/2015. easo.europa.eu.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 12.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Thomas Brinkhoff: Eritrea. State of Eritrea citypopulation.de. Viitattu 12.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Dan Connell ja Tom Killion: *Historical Dictionary of Eritrea*, s. 33. Adi Kaiyeh. Scarecrow Press, 2010. ISBN 0810875055. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.1.2016). (englanniksi)
Kalevin stadionille oli yhtä aikaa 8000 tanssijaa tanssipidoissa 2009.
Tallinnan tanssipidot 2009.
Tallinnan tanssipidot 2009.
Tanssipitojen osallistujia 2009.
**Viron tanssijuhlia** (yks. *tantsupidu*, mon. *tantsupeod*) pidetään yhdessä Viron laulujuhlien kanssa joka viides vuosi. Yhdessä ne ovat suurin ja merkittävin virolainen kulttuuritapahtuma. Vuonna 2009 laulujuhlat järjestettiin 25. kerran ja tanssijuhlat 18. kerran. Tanssijuhlien historia alkaa vuoden 1934 voimistelujuhlista.

Tanssijuhlat pidetään Kalevin stadionilla. Osallistujia on Viron lisäksi kaikista naapurimaista. Tanssijuhlien osanottajien määrä on 7 - 10 tuhatta tanssijaa. Tapahtumat järjestää Viron Laulu- ja Tanssijuhlat Säätiö.

Vuoden 2009 tanssijuhlien (2.-5. heinäkuuta) teemana oli meri. Tanssikonsertteja Kalevin stadionilla oli kolme, lisäksi tanssijat osallistuivat suureen kulkueeseen, joka päättyi Tallinnan laululavalle. 

Valtakunnallisiin tapahtumiin lisäksi järjestetään alueellisia kansanperinnettä juhlia. Vuodesta 1962 järjestetään neljän vuoden välein koululaisten juhlat. Seuraava koululaisten laulu- ja tanssijuhla järjestetään Tallinnassa 2011 1-3. heinäkuuta yhdessä muiden EU kulttuuripääkaupungin tapahtumiin. 2006 ja 2010 järjestettiin Rakveressa valtakunnalliset miesten ja 2011 Jõgevalla valtakunnallinen naisten tanssijuhlat.

Vuonna 2000 Helsingin olympiastadionilla ja 2005 Tartossa pidettiin Suomen ja Viron yhteiset tanssipidot. 

Tanssipidot järjestettiin seuraavan kerran Tampereen stadionilla Ratinassa. Tanssipidot 2012 Tampere -tapahtuman Velisinfonia-tanssiteokseen osallistui 4500 ihmistä Virosta ja Suomesta. Raikkaan ja energisen teoksen teemoina olivat mm. veljeys, meri, rakastuminen ja intohimo. "Velisinfonian" keskiössä oli kahden nuoren miehen tarina, mutta mitäpä olisivat miehet ilman ihania naisia ja suomalaisuus ilman tangoa ja saunaa. Tanssiteoksen ohjauksesta ja konseptista vastasivat Petri Kauppinen, Kalev Järvela ja työryhmä. Tanssipitoja Tampereella vietettiin 13.-17.6.2012 ja Velisinfonia esitettiin Tampereen Stadionilla 17.6.2012 klo 13.00.

Lähteet
-------

1. ↑  Piletilevin sivut[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Vuoden 2009 Tanssipitojen sivut
* Vuoden 2009 Tanssipitojen ohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vaasa-Pärnu-seuran matkakertomus laulu- ja tanssijuhlilta 2009
**Alibori** on Nigerin sivujoki Beninissä. Sen pituus on 408 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 650 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Sinendén eteläpuolelta ja laskee Nigeriin Karimaman ja Malanvillen välillä. Sen keskijuoksulla on paljon koskia. Aliborin sivujokia ovat Souedarou, Darouwoka, Konekoga ja Pako. Alueen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia. Yläjuoksulla on paikoin sademetsän jäänteitä ja alajuoksulla galleriametsää. Pakon valuma-alue kuuluu W-kansallispuistoon.

Aliborin keskimääräinen virtaus Kandin–Banikoaran maantien mittauspaikalla oli 32,8 kuutiometriä sekunnissa vuosina 1952–1979. Joki kuivuu yleensä kokonaan tammi-huhtikuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*, s. 262, 444. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Houngnikpo, Mathurin C. & Decalo, Samuel: *Historical Dictionary of Benin*, s. 45. Plymouth: Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0810871717.
*Tämä artikkeli kertoo 5. herttuasta. Muita samannimisiä täsmennyssivulla.*
**William Cavendish** (1748–1811) oli Devonshiren 5. herttua, brittiläinen aatelismies ja whig-poliitikko. Hän oli pääministeri William Cavendishin vanhin poika.

Cavendish oli naimisissa kaksi kertaa, hänen ensimmäinen vaimonsa oli Georgiana Cavendish, tunnettu kaunotar, uhkapeluri ja politiikan taustavaikuttaja. Heille syntyi yksi poika, William ja kaksi tytärtä. Herttua sai kaksi lasta myös vaimonsa parhaan ystävättären Elizabeth Fosterin kanssa. Georgianan kuoltua Cavendish meni naimisiin Elizabethin kanssa.

Cavendish rahoitti whig-puolueen vaalityötä voimakkaasti, ja tämän ja perheensä perinteen takia häntä pidettiin puolueen tosiasiallisena johtajana, ja hän vaikutti Charles James Foxin valintaan. Hänelle tarjottiin ministerin paikkoja joista hän kieltäytyi kolme kertaa. Tuon ajan tärkeimmät poliitikot tapasivat toisiaan Cavendishin järjestämissä kutsuissa, ja myös hänen vaimonsa osallistui aktiivisesti poliittiseen toimintaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgiana Cavendish - the Duchess of Devonshire Derbyshire UK
2. ↑  Chatsworth history (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  The 5th Duchess of Devonshire - 1757 - 1806 *Regency collection*.  Arkistoitu 19.11.2011. Viitattu 15.8.2011.
4. ↑  Portrait miniature of William Cavendish, 5th Duke of Devonshire (1748-1811) 1782 Historical Portraits


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Onni Antero Väyrynen** (26. syyskuuta 1916 Kemijärvi – 2. elokuuta 1970 Sodankylä) 
oli suomalainen apulaistaloustarkastaja ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri 1960-luvulla.

Väyrysen vanhemmat olivat suutarimestari *Antti Väyrynen* ja *Hilda Susanna Kujala*. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun Lyseosta 1935 ja suoritti alemman oikeustutkinnon 1939. Ennen sotia Väyrynen oli ylimääräisenä tullivartijana ja kamarikirjurina tullihallituksessa 1935–1938. Sodan jälkeen hän toimi Oulun läänin siirtoväen huollon läänintarkastajana 1945–1946, Oulun kaupungin sosiaalisihteerinä 1946–1957 ja apulaistaloustarkastajana 1957–1970.

Väyrynen oli SDP:n kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä 1962–1970. Hän toimi sisäasiainministerinä Paasion I hallituksessa 1967–1968 ja Koiviston I hallituksessa 1968–1970. Väyrynen oli myös presidentin valitsijamies vuoden 1968 presidentinvaaleissa ja kunnallispolitiikassa hän oli mukana Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Lähteet
-------

* .aspx Antero Väyrynen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Antero Väyrynen *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Martti Viitanen** | **Suomen sisäasiainministeri**1967−1970 | Seuraaja:**Teemu Hiltunen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Valtioneuvosto

 |

 |
| "Keurusselän sini"Berit |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Kultaiset vuodet* |
|  B-puoli | "Souda minut kotiin" |
|  Äänitetty  | 1986 |
|  Julkaistu | 1986 |
|  Formaatti | 7" vinyyli |
|  Tekijä(t) | Mirja Lähde |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 04.08 |

**Keurusselän sini** on Beritin vuonna 1986 levyttämä lavaiskelmän tyylilajia edustava musiikkikappale. Sen sävelsi ja sanoitti Juha Vainio salanimellä Mirja Lähde. "Keurusselän sini" on osa kokonaisuutta, jonka Keuruun kunta tilasi Vainiolta juhlistamaan uutta kantosiipialusta nimeltään M/S Elias Lönnrot ja Keuruun nousemista kaupunkikunnaksi. Syntyi C-kasettijulkaisu *Keuruulle takaisin*, jolla esiintyvät Beritin ohella Kari Tapio ja Reijo Lehtovirta.

"Keurusselän sinen" melodia on pitkälti sama kuin Vainion sävelteoksessa "Kun aurinko lämmittää", joka julkaistiin 1985 studioalbumilla *Elämää ja erotiikkaa*. "Keurusselän sini" päätyi 1988 Beritin kolmannentoista studioalbumin *Kultaiset vuodet* päätösraidaksi. Lisäksi se on julkaistu Beritin kokoelma-albumeilla ja erityyppisillä useiden artistien suosituinta tuotantoa kokoavilla albumeilla.

"Keurusselän sini" osuu ajankohtaan, jolloin Beritin ura oli kääntynyt laskuun suosittujen diskoalbumien *Tässä nyt ja näin* ja *Sinä olet hän* antaman nosteen hiivuttua. Singlen julkaisu avitti Beritiä jälleen ylämäkeen ja tanssilavojen suosikiksi. Sittemmin sävellyksestä on muodostunut Beritin tunnusomainen kappale.

*Keuruulle takaisin* -kasetilla "Keurusselän sinen" nimi on "Keurusselän sinen nään". Alkuperäisellä single-julkaisulla Mirja Lähteen nimestä on jäänyt m-kirjain pois, joten levyn etiketissä lukee Irja Lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2  Berit ‎– Keurusselän Sini / Souda Minut Kotiin *© Discogs*.  2020. Viitattu 30.9.2020.
2. 1 2 3  Kuukauden levyartikkeli: Berit – Sinä olet hän (VIP-Music, 1984) *Finnhitsaaja.blogspot.com*.  2.7.2016. Viitattu 30.9.2020.
3. ↑  Teoshaku : Keurusselän sini *Fenno.musiikkiarkisto.fi*. Viitattu 30.9.2020.
4. ↑  Berit *Pomus.net*.  2.7.2016. Viitattu 30.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Fono.fi : Keurusselän sini
James Caldwall: William Childin muotokuva
**William Child** (1606 – 23. maaliskuuta 1697) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri.

Child sai opetusta Bristolin tuomiokirkon urkurilta Elway Beviniltä. Hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin kandidaatin (1631) ja musiikin tohtorin (1663) arvot. Hän työskenteli Windsorin linnan Pyhän Yrjön kappelin urkurina vuodesta 1632. Vuoden 1643 jälkeen Pyhän Yrjön kappeli ei ollut toiminnassa, ja Child vetäytyi pienelle maatilalle, jossa teki myös sävellystyötä. Englannin restauraation aikaan hän palasi asemaansa kappelin urkurina, jona pysyi kuolemaansa saakka. Hänestä myös tuli yksi Chapel Royalin kolmesta urkurista. Hänen kuoltuaan häntä seurasi Chapel Royalin urkurina Francis Piggott.

Child julkaisi teoksen *A First set of Psalmes* vuonna 1639. Se on yksi varhaisimmista esimerkeistä englantilaisen säveltäjän laatimasta italialaisen *concertato*-tyylin hengellisen musiikin julkaisusta. Child sävelsi myös soitinmusiikkia.

Lähteet
-------

1. ↑  William Child AllMusic
2. 1 2 3 4  Composers & Collections University of York
3. 1 2 3 4  William Child (Chyld) HOASM


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Muotisuunnittelija Rose Bertin Jean-François Janinetin kuvaamana
**Marie-Jeanne Rose Bertin** (2. heinäkuuta 1747 Abbeville, Picardie, Ranska – 22. syyskuuta 1813 Épinay-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen pukusuunnittelija ja kuningatar Marie Antoinetten hovihankkija. Ennen Ranskan suurta vallankumousta hänen salonkinsa *Au Grand Mogol* oli Pariisin johtava muotitalo.

Menestyvä liikenainen
---------------------

Bertin nousi Pohjois-Ranskan köyhistä oloista menestykseen. Hän kykeni luomaan pääkaupungissa liikenaisen uran, vaikka aikakauden naisten yleensä odotettiin pysyvän kotipiirissä miehisen määräysvallan alaisena. Bertin oli naimaton ja lapseton. Tultuaan 16-vuotiaana Pariisiin hän pääsi neiti Pagellen *Trait galant* -muotiliikkeen juoksutytöksi perusti lokakuussa 1773 oman muotiliikkeen *Au Grand Mogol* ja kohosi lopulta koko toimialan johtavaksi nimeksi. Valtansa huipulla hän määräsi ylhäisönaisten pukeutumistyylin, ja häntä nimitettiin *muodin ministeriksi*. Esimerkiksi vuonna 1774 hän loi kuningattaren hovikampaaja Léonard Autién kanssa *pouf*-nimisen hiustyylin, jossa tukkalaite rakennettiin korkeaksi ja siihen kiinnitettiin pieniä esineitä.

Kuningattaren suosikki
----------------------

Ratkaiseva käänne Bertinin uralle oli pääsy kuningatar Marie Antoinetten suosioon. Hänet esiteltiin kuningattarelle vuonna 1772. Kuningatar luotti ehdottomasti Bertiniin ja hänen muotiluomuksiinsa, vaikka Bertin ei ollut ylhäisön jäsen. Myös suosion lasku kulki samaa rataa, sillä kuningatar leimautui 1780-luvulla köyhän kansan silmissä tuhlariksi, koko ylhäisöluokka joutui vaikeuksiin ja Bertinin rahatilanne heikkeni. Ranskan suuri vallankumous 1789 vei pohjan koko muotialalta, koska ranskalaisten pukeutuminen muuttui arkiseksi. Bertin siirsi liikkeensä Lontooseen, josta käsin hän tuotti entiseen tapaan muotinukkeja, joita laivattiin Euroopan hoveihin edistämään pukujen myyntiä. Nuket olivat luonnollisen kokoisia, jotta naiset saattoivat itsekin kokeilla niiden vaatteita. Bertin palasi Pariisiin 1795 ja avasi siellä uudelleen muotitalonsa, mutta se ei enää kohonnut entiseen loistoonsa.

Katso myös
----------

* Näyteikkuna

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Forsström, Riikka: *Kaunis turhuus. Ylellisyys ja nautinnot yksinvaltiuden ajan Ranskassa*, s. 218-226, 233-235. Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24978-8.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hopeatriflaatti** eli **hopeatrifluorimetaanisulfonaatti** (CF3SO3Ag) on hopea- ja triflaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian synteeseissä ja orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa hopeatriflaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa moniin orgaanisiin liuottimiin. Hopeatriflaattia voidaan valmistaa bariumtriflaatista saostamalla bariumionit rikkihapon avulla ja lisäämällä näin syntyneeseen trifluorimetaanisulfonihappo liuokseen hopeakarbonaattia, jolloin muodostuu hopeatriflaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on hopeaoksidin ja trifluorimetaanisulfinihapon välinen reaktio.

Hopeatriflaattia käytetään reagenssina ja katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa. Organohalogeeniyhdisteet reagoivat sen kanssa muodostaen triflaattiestereitä. Katalyyttinä sitä käytetään muun muassa esteröinneissä, sykloadditioissa, Friedel–Crafts-reaktioissa ja hydroaminoinneissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  T. Howard Black, Keith A. Stubbs, Robert V. Stick, Jean-Marc Weibel, Patrick Pale & Carolyn L. Ladd: *Silver(I) Trifluoromethanesulfonate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Teoksen verkkoversio Viitattu 7.2.2018.
2. ↑  Silver trifluoromethanesulfonate (Hopeatrifluorimetaanisulfonaatti) *Käyttöturvallisuustiedote*.  26.4.2021. Sigma-Aldrich/Merck. Viitattu 20.1.2022.
3. 1 2  Herbert W. Roesky: *Efficient Preparations of Fluorine Compounds*. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118409442. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.2.2018). (englanniksi)
4. ↑  Tse-Lok Ho: *Fiesers' Reagents for Organic Synthesis*, s. 522. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-1-118-01522-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.2.2018). (englanniksi)
**Anna Kournikova tietokonevirus** oli tietokonevirus, jonka valmisti hollantilainen Jan de Wit 11. helmikuuta 2001. Se tehtiin huijaamaan Microsoft Windowsin sähköpostiohjelmien käyttäjiä avaamaan sähköpostin, joka sisälsi Anna Kournikovan kuvan liitettynä viestiin, mutta todellisuudessa tietokoneeseen hyökkäsi haittaohjelma. Kun sähköpostiohjelman sulki, virus avasi yhteystietoluettelon ja pyrki lähettämään saman sähköpostin jokaiselle, joka oli yhteystietoluettelossa. Kournikova-virus kehottaa käyttäjiä avaamaan viestillä: *Hi: Check this!* kuvatiedoston AnnaKournikova.jpg.vbs. Kun tiedoston avasi, kuvaa ei tullut vaan tiedosto käynnisti ohjelman, joka lähetti tiedoston kaikille yhteystietoluettelossa oleville.

Virus tehtiin käyttämällä yksinkertaista ohjelmaa Visual Basic Worm Generator, jonka taas valmisti argentiinalainen henkilö [K]Alamar. Tiedosto ei vahingoittanut tietokonetta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anna Kournikova (computer virus)
**Amalia Eriksson** (o.s. *Lundström*; 18. marraskuuta 1824 Jönköping – 25. tammikuuta 1923 Gränna) oli ruotsalainen yrittäjä. Hänen yrityksessään valmistettiin hänen kehittämäänsä polkagris-makeisia.

Elämä
-----

### Tausta

Amalia Eriksson oli jönköpingläisen kengitysseppä Jonas Lundströmin ja Katarina Hagen Andersdotterin tytär. Amalian vanhemmat ja sisarukset kuolivat koleraepidemiassa tämän ollessa kymmenvuotias.

Ollessaan 31-vuotias hän työskenteli piikana ja muutti palvelusperheensä mukana Grännaan. Kaksi vuotta myöhemmin hän meni naimisiin räätäli Anders Eriksonin kanssa. Mies menehtyi kuitenkin jo 1858, vain viikko parin tyttären syntymän jälkeen.

### Polkagris-makeisten valmistus

Vielä 1800-luvun puolivälissä naisten oikeutta harjoittaa liiketoimintaa rajoitettiin. Naiset saattoivat tietyissä olosuhteissa saada poikkeusluvan yrittäjänä toimimiseen. Näin Amalia Eriksson sai vuonna 1859 aviomiehensä kuoleman jälkeen Grännan maistraatilta luvan sokerileipomon pitämiseen sekä makeisten valmistukseen.

Eriksson lanseerasi polkagris-makeisen vuonna 1859 ja hän oli niiden ensimmäinen valmistaja. Aluksi makeiset valmistettiin vanhassa tullirakennuksessa Grännan eteläpuolella. Valmistus kehittyi ja menestyksen myötä Amalia Erikssonia seurasi myös muita polkagris-makeisia valmistavia yrittäjiä. Vanha tullirakennus, jossa makeiset alussa valmistettiin, sijaitsee yhä samalla paikalla ja on toiminut hotellina vuodesta 2003.

### Kuolema ja tuotannon jatkuminen

Amalia Erikssonin kuoltua vuonna 1923 jatkoi hänen tyttärensä Ida liiketoimintaa. Myös Ida johti polkagris-makeisia valmistavaa yritystä kuolemaansa asti, vuoteen 1945.

Amalia Eriksson on haudattu Grännan hautausmaalle. Samassa haudassa lepää hänen tyttärensä Ida.

Lähteet
-------

1. ↑  (sv) Swedish Census 1880, Ruotsin ValtionarkistoView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Historien om Amalia Eriksson på Hotel Amalias Hus webbplats

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Amalia Eriksson  –  22.11.2019 versio
**Amanda Burton** (s. 10. lokakuuta 1956 Ballougry, Londonderryn kreivikunta, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on irlantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa televisiorooleissa. Hänen nuoruusvuotensa Londonderryssä osuivat levottomiin aikoihin. Hän itse syntyi protestanttiseen perheeseen. Hän muutti Englantiin 18-vuotiaana. Näyttelijänopintonsa hän suoritti alkuun Manchesterissa polyteknisessä teatterikoulussa. Hän on ollut naimisissa Jonathan Hartleyn ja ruotsalaisen ohjaajan Sven Arnsteinin kanssa ja eronnut molemmista. Arnsteinin kanssa hänellä on kaksi lasta.

Filmografia
-----------

Amanda Burtonin tähtirooleja on lääkäridraama Elämä käsissä (*Peak Practice*), jossa hän oli mukana tohtori Beth Gloverin osassa vuosina 1993–1995, ja jonka pääosissa Burtonin lisäksi esiintyivät Kevin Whately ja Simon Shepherd.

Todellinen läpimurto tapahtui kuitenkin vasta vuonna 1996, kun hän aloitti Hiljainen todistaja -sarjassa (*Silent Witness*), jonka alkukausina hän toimi patologian professorina roolinimellä *Sam Ryan*. Burton palasi vuonna 2022 sarjaan uudelleen, kun hänen hahmonsa, Sam Ryan teki paluun.

Suomessa esitettiin myös Burtonin tähdittämää sarjaa Waterloo Roadin koulu (*Waterloo Road*), josta hän sai parhaan näyttelijän palkinnon rehtori Karen Fisherin roolista. Hän on ollut pääosassa myös sarjassa televisioelokuvia poliisikomentaja Blakena sekä vierailijana muun muassa Midsomerin murhissa ja Neiti Marplen "Koston jumalattarena" 2007 sekä muun muassa Lovejoyssa. Lisäksi hän esiintyi myös Eleanor H. Porterin romaanin Pollyanna filmatisoinnissa vuodelta 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Amanda Burton *International Movie Database*. Viitattu 24.4.2019.
2. ↑  Emily Bearn: Being Amanda Burton *The Telgraph*.  10. 5. 2002. Viitattu 24.4.2019 (englanniksi).
3. ↑  Tara Conlan: Peak Practice is axed *Daily Mail online*. Viitattu 24.4.2019 (englanniksi).
4. ↑  Amanda Burton *IMDb*. Viitattu 24.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
**Giliap** on Roy Anderssonin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosia näyttelevät Thommy Berggren ja Mona Seilitz. Kokeellinen ja tyylitelty elokuva kertoo pikkukaupungin synkkään hotelliin töihin saapuvasta nuoresta miehestä. Roy Anderssonin toinen pitkä elokuva sai kielteisiä arvosteluja, joissa sitä pidettiin pettymyksenä Anderssonin esikoispitkän, raikkaan nuorisokuvauksen *Eräs rakkaustarina* (1970) jälkeen.

Juoni
-----

Busarewskin hotellin keittiön ja kellareiden uumenissa työskentelee sekalainen kaarti värikkäitä hahmoja. Väliaikaiseksi tarjoilijaksi pestautunut kulkuri (Berggren) saa kuulla myös viinurin tulleen taloon "väliaikaisesti" 12 vuotta aiemmin. Komedia muuttuu tragediaksi, jonka keskeiseen rooliin nousee kellarin epävirallinen päällepäsmäri, pikkurikollisen urasta haaveileva Kreivi.

Vastaanotto
-----------

*Giliap* sai niin huonon yleisömenestyksen, että Roy Andersson paikkaili sen tappioita parikymmentä vuotta mainoselokuvia tekemällä kunnes pääsi uuteen alkuun pitkien elokuvien saralla elokuvalla *Toisen kerroksen lauluja* (2000).

Suomessa *Giliap* sai teatteriensi-iltansa vasta 33 vuotta maailmanensi-illan jälkeen vuonna 2008, silloinkin ilman suomenkielisiä tekstejä. Se si Suomessa ensiesityksensä television TV2-kanavalla maaliskuussa 1981, jolloin *Helsingin Sanomien* Mikael Fränti piti sitä paitsi loistavana vieraantumisen kuvauksena, myös pitkästyttävänä filminä ellei tutki sen kuvia tarkasti ja jää miettimään niitä. Andersson ei hänestä ole tyytynyt helppoihin ratkaisuihin.

Vuonna 2009 *Giliap* pääsi mukaan kirjaan *Tusen svenska klassiker*, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Giliap *Episodi*.  15.8.2008. Viitattu 12.9.2017.
2. ↑  Rämö, Matti: Elämää, ei sen vähempää *ylioppilaslehti.fi*.  19.10.2007. Viitattu 12.9.2017.
3. ↑  Uggeldahl, Krister: Anderssons Giliap inte hans bästa *Hufvudstadsbladet*.  15.8.2008.
4. ↑  Avola, Pertti: Unohdettu taidonnäyte. Roy Anderssonin Giliapia ei ole aika syönyt *Helsingin Sanomat*.  15.8.2008. Viitattu 12.9.2017.  (vain tilaajille)
5. ↑  Fränti, Mikael: Löytö ruotsalaiselokuvan 70-luvulta. Vieraantumista tutkiva Anderssonin Giliap.  *Helsingin Sanomat*, 29.3.1981, s. 79. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Gradvall, Jan ym. (2009). *Tusen svenska klassiker: böcker, filmer, skivor, tv-program från 1956 till i dag*. Tukholma: Norstedt. ISBN 978-91-1-301717-4.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Giliap