recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arda Güler** (s. 25. helmikuuta 2005 Altındağ, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Güler liittyi istanbulilaisseura Fenerbahçen junioriakatemiaan vuonna 2019. Hän teki 13. tammikuuta 2021 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Fenerbahçen kanssa, joka oli pituudeltaan 2½-vuotinen. Häntä pidettiin tuolloin yhtenä lahjakkaimmista lupauksista tulevina vuosina.

Güler pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa 19. elokuuta 2021 Eurooppa-liigan playoff-kierroksen ensimmäisessä osaottelussa helsinkiläisseura HJK:ta vastaan, joka päättyi Fenerbahçen 1–0-voittoon. Maaliskuussa 2022 hänestä tuli seurahistorian nuorin maalintekijä hieman reilu 17 vuoden iässä. 17. maaliskuuta 2022 Fenerbahçe ilmoitti tehneensä pelaajan kanssa uuden kolmivuotisen sopimuksen.

Kaudella 2022–2023 Mesut Özilin lähdettyä seurasta, Güler sai pelinumerokseen numeron 10, joka oli aikoinaan myös hänen idolinsa Alex de Souzan käyttämä pelinumero. Hän pelasi kauden ensimmäisen ottelunsa Kasımpaşaa vastaan ja onnistui siinä kahdesti maalinteossa.

6. heinäkuuta 2023 espanjalaisseura Real Madrid ilmoitti tehneensä kuusivuotisen sopimuksen Gülerin kanssa, joka olottuu kesään 2029 saakka. Gülerista maksetun siirtokorvauksen arvioidaan olevan noin 20 miljoonaa euroa, joka ylitti hänen aikaisempaan sopimukseensa Fenerbahçen kanssa kirjatun ulosostopykälän (17,5 miljoonaa euroa).

Lähteet
-------

1. ↑  Son dakika! Fenerbahçe, Arda Güler için Gençlerbirliği ile anlaştı! İşte ödenecek rakam... Habertürk. Viitattu 9.7.2023. (turkiksi)
2. ↑  Altyapı futbolcumuz Arda Güler’le profesyonel sözleşme imzalandı Fenerbahçe SK. Viitattu 9.7.2023. (turkiksi)
3. 1 2  Arda Guler: The Turkish wonderkid the whole of Europe wants to sign Goal. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  Fenerbahçe Şükrü Saracoğlu Stadyumu, Istanbul UEFA. Viitattu 9.7.2023. (turkiksi)
5. ↑  Fenerbahçe Yolunuz Açık Olsun… Armamızla, Uzun Yıllar Nice Başarılara Fenerbahçe SK. Viitattu 9.7.2023. (turkiksi)
6. ↑  Fenerbahçe'de yeni on numara Arda Güler! Fanatik. Viitattu 9.7.2023. (turkiksi)
7. ↑  Kasımpaşa vs Fenerbahçe (0–6) Aug 15, 2022 Match Stats FootballCritic. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
8. ↑  Official Announcement: Arda Güler Real Madrid. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
9. ↑  Arda Guler: Real Madrid sign 18-year-old forward from Fenerbahce BBC Sport. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)
10. ↑  Real Madrid beat Barcelona to win race for Turkish wonderkid OneFootball. Viitattu 9.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Arda Gülerin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Real Madrid – Primera División
1 Courtois |
2 Carvajal |
3 Militão |
4 Alaba |
5 Bellingham |
6 Nacho |
7 Vini Jr. |
8 Kroos |
10 Modrić |
11 Rodrygo |
12 Camavinga |
13 Lunin |
14 Joselu |
15 Valverde |
16 Odriozola |
17 Vázquez |
18 Tchouaméni |
19 Ceballos |
20 García |
21 Brahim |
22 Rüdiger |
23 Mendy |
24 Güler |
25 Arrizabalaga |
Valmentaja Ancelotti
**Karagandan alue** (kaz. Қарағанды облысы, *Qarağandı oblısı*, ven. Карагандинская область, *Karagandinskaja oblast*) on hallinnollinen alue Kazakstanin keskiosassa. Siellä on arviolta 1 385 037 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 428 000 neliökilometriä. Alueen pääkaupunkina toimii Karaganda.

Maantiede
---------

Idässä alue rajoittuu Balhašjärveen, jonka tilasta ollaan huolestuneita, sillä se kutistuu Araljärven tapaan veden liikakäytön vuoksi.

Historia
--------

Alue muodostettiin 10. maaliskuuta 1932 päähallintopaikkanaan Petropavlovsk. 29. heinäkuuta 1936 siitä lohkaistiin Pohjois-Kazakstanin alue, jossa oli 25 piiriä. 3. elokuuta 1936 alkaen päähallintopaikaksi muutettiin Karaganda. Vuonna 1973 Karagandan alueesta lohkaistiin eteläosa ja muodostettiin Džezkazganskin alue, joka nykyisin vuoden 1997 rajoin yhdistettiin jälleen Karagandan alueeseen. Neuvostoaikoina Karakandan alueella toimi gulag-pakkotyöleiri, jonne päätyi myös suomalaisia sotavankeja.

Väestö
------

Alue on historiansa takia eräs Kazakstanin etnisesti monimuotoisimpia. Koko alueen väestöstä kazakkeja on 43 prosenttia. Venäläiset ovat toiseksi suurin ryhmä. Ennen Kazakstanin itsenäistymistä saksalaiset olivat huomattavan suuri ryhmä, mutta nämä siirtyivät sittemmin suurin joukoin paluumuuttajiksi Saksaan. Alueen pääkaupungissa Karagandassa kazakkien osuus väestöstä on noin kolmannes, joista vain puolen arvioidaan osaavan puhua kazakin kieltä. Jezqazğan puolestaan on kazakkienemmistöinen 55 prosentin osuudella.*lähde?* Muita alueen kaupunkeja ovat Karagandan lähellä sijaitseva Temirtaw, Balhašjärven rannalla sijaitseva Balhaš sekä Jezqazganin vieressä sijaitseva Sätbajev.


| Karagandan alueen väestönkehitys 2003–2013 |
| --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 2003 |    | 1 333 656 |
| 2004 |    | 1 330 927 |
| 2005 |    | 1 331 702 |
| 2006 |    | 1 334 438 |
| 2007 |    | 1 339 368 |
| 2008 |    | 1 342 081 |
| 2009 |    | 1 341 202 |
| 2010 |    | 1 346 938 |
| 2011 |    | 1 352 302 |
| 2012 |    | 1 358 064 |
| 2013 |    | 1 363 264 |
| *lähde?* |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kazakhstan Citypopulation.de. Viitattu 2.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karagandan alue** Wikimedia Commonsissa

* Alueen internetsivut

Kazakstanin alueellinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Almaty
* Aqmola
* Aqtöbe
* Atıraw
* Etelä-Kazakstan
* Itä-Kazakstan
* Jambıl
* Karaganda
* Länsi-Kazakstan
* Mañğıstaw
* Pavlodar
* Pohjois-Kazakstan
* Qızılorda
* Qostanay

 |
| Kaupungit | 
* Almaty
* Astana (pääkaupunki)
* Baikonur

 |
Kalle Korpi Tampereella vuonna 1925.
**Kalle Ilmari Korpi** (7. marraskuuta 1895 Iitti – 1967) oli suomalainen yleisurheilija, joka 1920-luvulla oli Rudolf Muukkosen ohella Työväen Urheiluliiton parhaita moniottelijoita. Hän oli myös kaksinkertainen työläisolympialaisten voittaja.

Urheilu-ura
-----------

Kymintehtaan Kisaa edustanut Korpi osallistui vuonna 1921 pidettyihin Prahan epävirallisiin työläisolympialaisiin, joissa hän voitti korkeushypyn ja kuulantyönnön. Vuonna 1922 Korpi muutti työpaikan perässä Raaheen ja edusti aluksi Raahen Ponnistusta, kunnes seuraavana keväänä siirtyi Oulun Tarmoon. Vuoden 1925 Frankfurt am Mainin työläisolympialaisissa Korpi voitti keihäänheiton ja jakoi korkeushypyn voiton Olavi Niemen kanssa. Korven oli tarkoitus osallistua kisoissa kymmenotteluun, mutta lajien päällekkäisyyksien vuoksi järjestäjät epäsivät häneltä osallistumisoikeuden. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla Korpi kilpaili lähinnä piirisarjoissa ja 1930-luvulla Kymintehtaalle palattuaan myös ikämiessarjoissa.

Sisällissota
------------

Kymintehtaalla lapsesta saakka työskennellyt Korpi liittyi sisällissodan alettua punakaartiin ja osallistui Mäntyharjun rintamalla muun muassa Tuohikotin taisteluun sekä Jokelan taisteluun, jossa hän V. J. Penttalan mukaan toimi punaisten päällikkönä. Toukokuun alussa Korpi vangittiin ja lähetettiin Riihimäen vankileirille. Korpi sai 12 vuoden kuritushuonetuomion, mutta hänet armahdettiin jo 1920.

Lähteet
-------

1. 1 2  Korpi, Kalle Ilmari Antinpoika – Valtiorikosylioikeuden akti (11613)  19.8.1918. Kansallisarkisto.  Arkistoitu 2.9.2021. Viitattu 2.9.2021.
2. ↑  Kalle Korpi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Suomen työläisurheilijat Pragissa kunnostautuneet.  *Kansan Voima*, 28.6.1921, nro 69, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.9.2021.
4. ↑  Parhaimmat kymmenottelijamme.  *Työväen Urheilulehti*, 1925, nro 12, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.9.2021.
5. ↑  Korven Kallekin kilpakentillä.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 9.6.1931, nro 153, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.9.2021.
6. ↑  Kouvolan vapautusjuhla muodostui vaikuttavaksi isänmaalliseksi juhlapäiväksi.  *Kouvolan Sanomat*, 5.5.1938, nro 49, s. 1–2. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalle Korpi** Wikimedia Commonsissa
**Türkistanin alue** (kaz. Түркістан облысы, *Türkistan oblısı*, ven. Туркестанская область, *Turkestanskaja oblast*) on hallinnollinen alue Kazakstanin eteläosassa. Alue rajoittuu etelässä Uzbekistaniin, jonka pääkaupunki Taškent on lähellä rajaa. Väestöstä huomattava osa onkin uzbekkeja.

Alueella on arviolta 2 840 557 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 117 300 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Türkistan. Muita suuria kaupunkeja ovat Sayram, Kentaw ja Arıs. Türkistan on tärkeä pyhiinvaelluskohde ja pyhin kaupunki enemmistölle Kazakstanin muslimeita. Sayram on ikivanha kaupunki, joka juhli perustamisensa 3 000-vuotisjuhlaa vuonna 1999.

Alueen väestöstä on kazakkeja 55,7 prosenttia ja venäläisiä 15,7 prosenttia.

Alue tunnettiin aiemmin nimellä Etelä-Kazakstanin alue. Kun vuonna 2018 sen pääkaupungista Şımkentistä tehtiin oma hallintoalueensa, alueen pääkaupunki siirrettin Türkistaniin ja se nimettiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Southern- Kazakhstan Region BRIF research group.  Arkistoitu 31.8.2009. Viitattu 27.2.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Kazakhstan Citypopulation.de. Viitattu 2.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Türkistanin alue** Wikimedia Commonsissa

* Alueen internetsivut

Kazakstanin alueellinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Alueet | 
* Almaty
* Aqmola
* Aqtöbe
* Atıraw
* Etelä-Kazakstan
* Itä-Kazakstan
* Jambıl
* Karaganda
* Länsi-Kazakstan
* Mañğıstaw
* Pavlodar
* Pohjois-Kazakstan
* Qızılorda
* Qostanay

 |
| Kaupungit | 
* Almaty
* Astana (pääkaupunki)
* Baikonur

 |
**Nea Eriika Lento** (s. 7. maaliskuuta 2002 Tampere) on suomalainen kolmiloikkaaja 
ja pituushyppääjä, joka edustaa Tampereen Pyrintöä. Hänen valmentajinaan toimivat Tomi Lento ja Matti Liimatainen.

Lento on saavuttanut nuorten SM-kisoista useita eri ikäluokkien mitaleita sekä pituushypystä että kolmiloikasta. Lahden Kalevan kisoista 2023 hän saavutti pituushypyn pronssia. Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Lento on saanut pronssia pituushypyssä vuosina 2019 ja 2024.

Lento teki vuonna 2019 pituushypyn sisäratojen N17-sarjan suomenennätyksen 624 cm. Aiempi ennätys 621 cm oli Johanna Halkoahon nimissä.

Vuonna 2019 Lento voitti Nuorten European Youth Olympic Festival (EYOF) -kilpailuista Azerbaidžanin Bakussa pituushypyn pronssia sekä kolmiloikan viidennen sijan. Hän edusti Suomea alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa vuonna 2021 sijoittuen pituushypyssä yhdeksänneksi.

Lennon aikaisempia valmentajia ovat Roosa Lahtinen, Sanni Antonen sekä Kaija Appelqvist-Schmidlechner. Teemu Ylilauri valmensi kauden 2021. Ennätyksikseen hän on hypännyt pituushypyssä ulkoradoilla tuloksen 627 cm (2023) ja hallissa niin ikään tuloksen 627 cm (2024) sekä kolmiloikassa ulkoradoilla tuloksen 12,98 m (2023) ja hallissa tuloksen 13,04 m (2021).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nea Lento *tilastopaja.eu*. Viitattu 15. lokakuuta 2023.
2. ↑  Lento ponkaisi rikki 25-vuotiaan SE:n, Kinnunen supervireessä, Holttinen ja Kyrönviita mestareiksi *tampereenpyrintö.fiyleisurheilu.fi*. Viitattu 29.2.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Johannes Schüler** (21. kesäkuuta 1894 – 3. lokakuuta 1966) oli saksalainen kapellimestari.

Schüler aloitti musiikin opiskelun Berliinissä ja jatkoi ensimmäisen maailmansodan keskeyttämiä opintojaan vuonna 1918. Valmistuttuaan hän työskenteli kapellimestarina ja musiikillisena johtajana monien Saksan kaupunkien orkestereissa. Schüler sai osakseen Alban Bergin ihailun tämän *Wozzeck*-oopperan tuotannosta maaliskuussa 1929 Oldenburgissa. Vuosina 1936–1949 Schüler työskenteli Staatsoper Unter den Lindenin kapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Vuosina 1949–1960 hän oli Staatsoper Hannoverin musiikillinen johtaja. Lisäksi hän johti Hannoverissa musiikki- ja teatteriakatemian oopperakoulua. Schülerin johdolla kantaesitettiin Hans Werner Henzen ooppera *Boulevard Solitude*.

Schüler johti vuonna 1944 ensimmäisen kokonaislevytyksen Friedrich von Flotowin oopperasta *Martha*. Siinä solisteihin kuuluvat Erna Berger ja Peter Anders. Schüler levytti myös Wolfgang Amadeus Mozartin, Antonín Dvořákin sekä Otto Nicolain teoksia ja esiintyi säestäjänä useilla Erna Bergerin äänityksillä. Schüler teki myös omia sävellyksiään, joihin kuului orkesteriteoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bruce Eder, Johannes Schüler AllMusic, viitattu 3.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Otavan Iso musiikkitietosanakirja (toim. Erkki Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2
**Kuljunniemen tuulivoimapuisto** on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Kuljunniemellä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 9 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 21 megawattia ja vuosituotanto noin 53 gigawattituntia. Voimalat on rakennuttanut Suomen Hyötytuuli Oy, joka myös omistaa ne.

Yleistä
-------

Tuulivoimapuiston voimalat sijaitsevat Rautaruukin tehdasalueella ja Kuljunniemeen johtavalla patotiellä. Voimala-alue on 2,5 kilometriä pitkä, alle kilometrin leveä, ja tuulivoimalat sisältävä alueen pinta-ala on noin 75 hehtaaria. Tuulivoimapuiston viisi vanhempaa tuulivoimalaa ovat Bonus B82-mallia, joiden napakorkeus on 80 metriä ja tuuliturbiinin halkaisija 82 metriä. Niistä kaksi sijaitsee patotien varressa ja kolme muuta Kuljunniemen lounaispäässä. Uudemmilla neljällä tuulivoimalalla, jotka ovat Siemens SWT-2.3-101-mallia , on napakorkeus myös 80 metriä ja turbiinin halkaisija 101 metriä. Ne sijaitsevat Kuljunniemen kannaksella ja siitä suoraan pohjoiseen. Kaikkien voimaloiden kapasiteetti on 2,3 megawattia.

Alueella sijaitsee yhteensä 11 tuulivoimalaitosta, joten kaksi pohjoisinta voimalaa ei sisälly tähän tuulivoimapuistoon. Ne ovat Nordex N117-mallia (3 megawattia) ja kuuluvat Raahen sataman tuulivoimapuistoon, jonka omistaja on Raahen Tuulienergia Oy.

Rakentaminen
------------

Kuljunniemeen pystytettiin ensimmäiset viisi tuulivoimalaa vuonna 2004 ja seuraavat neljä hankkeessa *Raahe II* vuonna 2010. Ensimmäinen vaihe maksoi 13 miljoonaa euroa. Vanhoille ja uusille voimaloille tehtiin melumallinnukset vasta vuonna 2017.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen tuulivoimaloista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuljunniemen tuulipuisto *hyotytuuli.fi*. Pori:  Hyötytuuli Oy. Viitattu 3.11.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  Kuljunniemen tuulivoimapuisto, Raahe (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 3.11.2023.
3. 1 2 3  Sulameri, Toni: Merituulivoimaa Suomesta (PDF) *isuu.com*.  2017. Pori:  Prizztech Oy. Viitattu 3.11.2023.
4. ↑  Bonus B82/2300 *www.thewindpower.net*.  8.12.2022. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 3.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5  Ruhanen, Arttu: Raahen Kuljunniemessä olevien tuulivoimaloiden melumallinnus Raahen eteläisen ranta-alueen osayleiskaavoitusta varten. (PDF) (s. 5, Liite 1–3) *raportti*.  20.12.2017. Lahti:  Ramboll. Viitattu 3.11.2023.
6. ↑  Siemens SWT-2.3-101 *www.thewindpower.net*. Ranska:  The Wind Power. Viitattu 3.11.2023. (englanniksi)
7. ↑  Suomen suurin tuulipuisto käyttöön Raahessa *Iltasanomat*.  23.8.2004. Sanoma. Viitattu 3.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Hyötytuuli Oy:n kotisivut
* Reposaaren tuulipuisto (valitse valikosta, valokuvia)
* Voimalaitokset *fingrid.fi*. Helsinki:  FINGRID. Viitattu 2.11.2023.
**Sami Erik Aaltonen** (s. 1971) on suomalainen tuottaja, ohjaaja ja toimittaja. Nuoruutensa hän vietti Jyväskylässä, mutta alakouluaikaan hän asui Klaukkalassa. Hän työskenteli 14-vuotiaasta lähtien toimittajana radiossa ja juontajana televisiossa, muun muassa *Lista*-ohjelmassa. Aaltonen on toiminut käsikirjoittajana *Big Brother* -televisioformaatin suomenkielisessä tuotannossa. Lisäksi hän on ohjannut muun muassa Hanoi Rocksin, The 69 Eyesin ja Maija Vilkkumaan musiikkivideoita. 

Syksyllä 2011 Aaltonen käsikirjoitti *Talent Suomi* -ohjelmaa (FremantleMedia), ja vuonna 2012 hänet nimitettiin käsikirjoittaja-ohjaajaksi Susamuru Oy:hyn. Vuonna 2002 häneltä ilmestyi kummitustarinoita käsittelevä kirja *Aavetaloja*. 1990-luvun alussa Aaltonen vaikutti Ärwäke-nimisessä rock-yhtyeessä.

Aaltonen oli Vaihtoehto EU:lle -liikkeen ehdokkaana vuoden 1996 europarlamenttivaaleissa ja Vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa.

Yksityiselämä
-------------

1990-luvulla ja 2000-luvun alussa Aaltonen seurusteli laulaja Maija Vilkkumaan kanssa.

Teos
----

* *Aavetaloja*. Helsinki: Nemo, 2002. ISBN 952-5180-47-6.

Lähteet
-------

1. ↑  Aaltonen: Sain tappouhkauksia (Arkistoitu – Internet Archive). Iltasanomat.fi. Viitattu 4.10.2015.
2. ↑  journalistiliitto.fi Nimityksiä 3/2012[vanhentunut linkki]
3. ↑  Aaltosen tuotanto Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
4. ↑  Sami Aaltonen pyrkii rockväen EU-edustajaksi.  *Helsingin Sanomat*, 20.5.1999.
5. ↑  Metsämäki, Mikko: Kuin kala verkossa.  *Ylioppilaslehti*, 1999, nro 17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.10.2010.
6. ↑  Maija Vilkkumaa ja Sami Aaltonen erosivat *Ilta-Sanomat*.  30.3.2004.  Arkistoitu 17.12.2013. Viitattu 17.12.2013.
7. ↑  Maija Vilkkumaa naimisiin tänään. *Iltalehti* 28.4.2007.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Harold Eugene "Gene" Clark** (17. marraskuuta 1944 – 24. toukokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän kuului The Byrds -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvulla.

Clark syntyi Missourissa toiseksi kolmestatoista lapsesta. Hän aloitti kitaransoiton yhdeksänvuotiaana ja soitteli jo pian Hank Williamsin, Elvis Presleyn ja Everly Brothersin melodioita. The Byrds sai alkunsa Clarkin muutettua Los Angelesiin ja tavattua siellä Roger McGuinnin. Clark oli mukana kirjoittamassa muun muassa hittejä "Feel a Whole Lot Better", "Set You Free This Time", "Here Without You", "She Don’t Care About Time" ja "Eight Miles High".

Clark aloitti The Byrds -uransa jälkeen menestyksekkään soolouran. Hän kokeili uransa aikana muun muassa barokkipopin, newgrassin, country rockin ja vaihtoehtocountryn suuntauksia. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli *Gene Clark with the Gosdin Brothers* (1967), mutta tunnetuimmaksi ja suurimmaksi myyntimenestykseksi osoittautui *So Rebellious a Lover* vuonna 1987. Clarkin albumit *White Light* (1971) ja *No Other* (1974) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Clarkin viimeisiä vuosia varjostivat vakavat terveysongelmat. Hän kärsi alkoholismista, mahahaavoista, pitkäaikaisesta matkustamisen pelosta (joka oli haitannut häntä jo The Byrds -aikoina) ja mahdollisesta paniikkihäiriöstä. Clark ehti nähdä The Byrdsin pääsyn Rock and Roll Hall of Fameen tammikuussa 1991, mutta kuoli 24. toukokuuta vuotavaan mahahaavaan Sherman Oaksissa.

Diskografia
-----------

### Studio levyt

* *Gene Clark with the Gosdin Brothers* (1967)
* *The Fantastic Expedition of Dillard & Clark* (1968)
* *Through the Morning Through the Night* (1969)
* *White Light* (1971)
* *Roadmaster* (1973)
* *No Other* (1974)
* *Two Sides to Every Story* (1977)
* *McGuinn, Clark & Hillman* (1979)
* *City* (1980)
* *Firebyrd* (1984)
* *So Rebellious a Lover* (1987)

### Live levyt

* *Silhouetted in Light* (1992)
* *In Concert* (2007)
* *Silverado '75: Live & Unreleased* (2008)

### Kokoelmat

* *Echoes* (1991)
* *American Dreamer 1964–1974* (1993)
* *Flying High* (1998)
* *Gypsy Angel* (2001)
* *Under the Silvery Moon* (2001)
* *Set You Free: Gene Clark in The Byrds 1964–1973* (2004)

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vanha Illodin -suuvesipullo.
**Illodin** oli suomalainen alkujaan riihimäkeläisen Oy Teka Ab:n (myöhemmin Oy Havi Ab:n) valmistama alkoholipitoinen suuvesi, joka aloitti tuotteen valmistamisen vuonna 1912. Tuotteen viimeisenä valmistajana oli Transmeri, ja valmistusmaana Ruotsi.

Illodinin käyttöohjeen mukaan tuotetta käytetään suun ja nielun raikastamiseen. Ohjeen mukaan Illodin-valmistetta laitetaan 5–10 tippaa lasilliseen vettä, jonka jälkeen suu kurlataan ja huuhdellaan. Lisäksi tuotetta on markkinoitu, että se sopii laimentamattomana muun muassa hyttysten purentaan sekä finnien ja naarmujen puhdistukseen. Illodinia on markkinoitu myös muun muassa hammassäryn lievittäjänä. Markkinoilla Illodin-nimellä on aikoinaan myyty myös muun muassa hammaspulveria. Jotkut kuluttajat käyttivät Illodinia myös alkoholin korvikkeena päihtymistarkoituksessa.

Tuotepakkaus alkujaan oli lasinen pullo, mutta viimeisimpinä vuosina sitä myytiin muovisessa pullossa.

Illodin-suuvettä mainostettiin takavuosina myös televisiossa. Esimerkiksi näyttelijä Heikki Kinnunen esiintyi 1970-luvulla Illodinin televisiomainoksessa. Mainoksesta tunnetuksi tullut lausahdus: "Ja suu on laakista raikas!" jäi elämään.

Lähteet
-------

1. ↑  Teknokemiallinen Tehdas Helios Osakeyhtiö *porssitieto.fi*. Viitattu 3.3.2024.
2. ↑  Vastuullisuuskatsaus 2022 (pdf) (s. 12) Transmeri. Viitattu 3.3.2024.
3. ↑  Illodin 75ml suuvesi *s-kaupat.fi*. Viitattu 3.3.2024.
4. 1 2 3  Illodin-tuotepakkauksen tiedot (pdf) *res.cloudinary.com*. Viitattu 3.3.2024.
5. ↑  Illodin-suuvesi Teka Oy:n vuoden 1912 hintaluettelossa *Kansalliskirjasto*.  25.4.1912. Viitattu 3.3.2024.
6. ↑  Louhivuori, Eino: Hinnasto no. 20 (pdf) *doria.fi*.  1923. Vaasa. Viitattu 3.3.2024.
7. ↑  Andersson, Iiro: Suomalainen kyllä keksi viinalle korvikkeita *Yleisradio*.  30.7.2013. Viitattu 3.3.2024.
8. ↑  Malinen, Anne: Kartoitus alkoholikorvikkeiden käytöstä (pdf) (s. 45) *Sosiaali- ja terveysministeriö*.  2003. Paikka. Viitattu 3.3.2024.
9. ↑  Pullo; Illodin-pullo *finna.fi*. Viitattu 3.3.2024.
10. ↑  Finna-haun tulokset hakusanalla "Illodin", ja aineistotyyppinä Video *finna.fi*. Viitattu 3.3.2024.
11. 1 2  Hartikainen, Ville: Mahtavat mainosmiehet: Heikki Kinnunen antoi kasvot 70-luvulle *Apu*.  5.10.2019. Viitattu 3.3.2024.
**Cajon** (äännetään "kahon", suom. *laatikko*) on perulainen laatikkorumpu. Se on valmistettu useimmiten vanerista. Cajonissa on yleensä kuusi sivua (pohja, kansi ja neljä seinää), joista etuosan sivu on muita sivuja ohuempaa vaneria ja vastakkaisessa sivussa on aukko. Cajonia soitetaan istumalla sen päällä ja lyömällä käsin etukantta. Sointia voidaan muuntaa siirtämällä toisen jalan kantapää vaimentamaan kantta vasten. Soitin on tavallaan iso kaikukoppa.

Historia
--------

Todennäköisimmin soitin kehitettiin Perun rannikkoalueella 1800-luvun alussa. Suosionsa huipulla soitin oli 1850-luvulla, ja 1800-luvun lopulla muusikot kokeilivat eri rakennetyylejä soittimien soinnin muuntelemiseksi. Alkuperäinen perulainen cajon oli hyvin yksinkertainen ja rakennettiin esimerkiksi rahtilaatikoista. Nykysoittimiin on lisätty muun muassa kieliä etukantta vasten luomaan värisevän soinnin. Cajoneita rakennetaan nykyisin myös erikokoisia ja -muotoisia, esimerkiksi sylicajoneita.

Cajonia käytetään eniten latinalaisessa Amerikassa muun muassa Perun ja Kuuban eri musiikkityyleissä, mutta soitin on levinnyt myös muihin maihin. Espanjaan soittimen toi Paco de Lucia ja esitteli flamenco-musiikkiin 1970-luvulla. Ensimmäisiä soittajia Espanjassa olivat brasilialaissyntyinen Rubem Dantas, joka soitti juuri Paco de Lucian yhtyeissä. Aluksi soitin ei saanut tukea konservatiiviselta flamenco-yhteisöltä, mutta 80-luvulla se oli jo hyväksytty osaksi flamenco-kulttuuria.

Peru on julistanut cajonin osaksi maan kulttuuriperintöä.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cajon**.
* Kulttuuriosuuskunta Uulu: Soitinkokoelma/Cajon (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Cajón Page
* The Modern Cajón
* Rumba de Cajones
* Brazilian Cajón maker
* Peruvian Cajón
**Naomi Replansky** (23. toukokuuta 1918 Bronx – 7. tammikuuta 2023 Manhattan) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kirjallisuudenkääntäjä.

Replansky syntyi venäjänjuutalaisille vanhemmille. Hän kertoo kirjoitaneensa ensimmäiset runonsa kymmenvuotiaana. Replansky opiskeli Hunter Collegessa historiaa mutta ei valmistunut vaan meni töihin newyorkilaiseen tehtaaseen. Lisäksi hän työskenteli kielenkääntäjänä Los Angelesissa. 1950-luvulla Replansky sai kandidaatin arvon maantieteessä Kalifornian yliopistosta Los Angelesista.

Replansky käsitteli töissään muun muassa työväenluokkaista elämää, köyhyyttä, holokaustia ja rasismia. Nuorena hän löysi identiteettinsä kommunistisesta liikkeestä, mutta myöhemmin hän kuvaili itseään ideologioihin skeptisesti suhtautuneeksi vasemmistolaiseksi. Replanskylle muodostui voimakas juutalainen identiteetti vastareaktiona natsismiin, mutta hän ei harjoittanut juutalaista uskontoa. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa oli *Ring Song* (1952), joka oli National Book Award -ehdokas. Poetry Society of America myönsi Replanskylle vuonna 2013 teoksesta *Collected Poems* (2012) William Carlos Williams -palkinnon. Hän opetti runoutta Pitzer Collegessa ja Henry Street Settlementissä. Replansky käänsi Bertolt Brechtin ja Hugo von Hofmannsthalin teoksia saksasta sekä Itzik Mangerin teoksia jiddišistä.

Replansky nimesi keskeisiksi vaikutteikseen William Blaken, kansanlaulut, William Shakespearen, George Herbertin, Emily Dickinsonin ja japanilaisen runouden. Replansky tutustui tulevaan elämänkumppaniinsa Eva Kollischiin 1980-luvulla ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 2009. Vuonna 2015 Replansky ja Kollisch saivat yhdessä Clara Lemlich -palkinnon.

Teoksia
-------

* *Ring Song* (1952)
* *Twenty One Poems Old and New* (1988)
* *The Dangerous World: New and Selected Poems, 1934–1994* (1994)
* *Collected Poems* (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  About Naomi Replansky Academy of American Poets, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Jewish American poet Naomi Replansky dies at 104 The Jerusalem Post 10.1.2023, viitattu 27.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Seppo Bruun** (s. 1946) on suomalainen lehti- ja radiotoimittaja, tietokirjailija ja varhaiskasvatuksen asiantuntija. 

Bruun työskentelee vielä eläkeiässäkin helsinkiläisen vapaan kasvatuksen ideologian pohjalle perustetun päiväkodin Pakilan Lastenpaikan johtajana. Hän on toiminut päiväkodissa vuodesta 1972 asti, jolloin tuli sinne aluksi viikoksi Erik Schüllerin sijaiseksi. Bruun kouluttautui sittemmin lastentarhanopettajaksi.

Riihimäen lasitehtaan liepeillä lapsuutensa viettänyt Bruun toimi 1960-luvulla toimittajana aluksi *Kansan Uutisten* urheilutoimituksessa ja sitten autourheiluun erikoistuneen *Vauhti*-lehden toimitussihteerinä. Vuonna 1966 Bruun oli Ilkka Sysimetsän ohella toinen *Stump*-nuortenlehden perustajista ja toimi myös sen päätoimittajana. Lehtityön ohella Bruun toimi valomiehenä muun muassa Soulset-yhtyeen esiintymisissä ja Helsingissä järjestetyissä nuorten muotinäytöksissä. *Stump*-kauden jälkeen hän toimi Minkki Oy:n mainososastolla ja asevelvollisuusaikana *Ruotuväki*-lehden toimittajana.

1980-luvun lopulla Seppo Bruun juonsi Kosti Kotirannan kanssa Yleisradiossa lasten puhelintoivekonsertteja ja päätyi sitä kautta perusteilla olleen Radiomafia-kanavan suunnittelu- ja toimitustyöhön.

Bruun on kirjoittanut musiikkiaiheisia tietoteoksia, kuten vuonna 1968 Pekka Gronowin kanssa tekemänsä *Popmusiikin vuosisata*. Vuonna 1999 Bruun palkittiin työryhmän jäsenenä kirjasta *Jee jee jee – suomalaisen rockin historia* (WSOY 1998) sekä samannimisestä radiosarjasta. Muut tekijät ovat Jukka Lindfors, Santtu Luoto ja Markku Salo.
Lisäksi Bruun on toimittanut suomeksi Mark Levengoodin lasten viisauksia sisältävät kirjat *Vanhat tädit eivät muni* ja *Ystävä sä lapsien anna villoja*.

Bruun on perustanut kesäpaikkaansa Iniöön kesäisen kulttuuritapahtuman Iniö Folkin. Tapahtuma on järjestetty vuodesta 2008 alkaen.

Lähteet
-------

1. ↑  Jarkko Jokelainen: Kuka, mitä, missä, milloin, häh? Suomalaisen rockin neljäkymmentä vuotta pääsivät vihdoin yksien kansien sisälle, Helsingin Sanomat 13.5.1998. Viitattu 24.3.2014.
2. ↑  Lapset oppivat sosiaalisia taitoja leikin varjolla, Yle Uutiset 17.2.2010. Viitattu 24.3.2014.
3. ↑  [ Pakilan lastenpaikka. Viitattu 24.3.2014.
4. 1 2 3  Tienviittoja: Seppo Bruun, Yle Areena. Esitetty 1.1.2014 Yle Radio 1:ssä. Viitattu 24.3.2014.
5. ↑  Jukka Laarin artikkeli *Popmodernisaatiosta - Nuortenlehdet Stump ja Intro rockdiskurssin kätilöinä*, teoksessa Kimmo Saaristo: *Hyvää pahaa rock’n’roll. Sosiologisia kirjoituksia rockista ja rockkulttuurista*, SKS 2003.
6. ↑  Valtion tiedonjulkistamispalkinnot 1999, Opetus- ja kulttuuriministeriö 1.4.1999. Viitattu 24.3.2014.
7. ↑  Ehdotus Paraisten kaupungin Vuoden mökkiläiseksi 2013, Iniön aluelautakunta, Paraisten kaupunki 27.5.2013. Viitattu 24.3.2014.
**Hans Nunoo Sarpei** (s. 22. elokuuta 1998 Accra) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Sarpei on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Sarpei aloitti jalkapallon kotimaassaan Ghanassa, josta hän siirtyi saksalaiseen VfB Stuttgartiin elokuussa 2016. Ensimmäisellä kaudellaan hän sai tililleen yhden ottelun Saksan cupissa. Kauden 2017–2018 Sarpei pelasi lainasopimuksella Slovakian pääsarjan FK Senicassa. 

Lokakuussa 2018 Sarpei debytoi Bundesliigassa ottelussa Hannover 96:a vastaan. Tammikuussa 2019 hän siirtyi kevätkaudeksi lainalle 2. Bundesliigan Greuther Fürthiin, jossa hän pelasi lainansa aikana ainoastaan kaksi ottelua 2. Bundesliigassa. Sarpei kuitenkin siirtyi kauden päätteeksi Greuther Fürthiin kaksivuotisella sopimuksella.

Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan 2019–2020 Sarpei pelasi 2. Bundesliigassa 22 ottelua, kun Greuther Fürth sijoittui sarjassa lopulta yhdeksänneksi. Seuraavalla kaudella Sarpei oli mukana nostamassa fürthiläisseuraa Bundesliigaan pelaten 28 ottelua, joista 15 avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 Sarpei sai tililleen kahdeksan ottelua Bundesliigassa ennen siirtoaan 2. Bundesliigan FC Ingolstadtiin tammikuussa 2022. FC Ingolstadt putosi kauden päätteksi Saksan kolmannelle sarjatasolle 3. Ligaan, jossa Sarpei pelasi kaudella 2022–2023 30 ottelua. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin kauden päätteeksi.

Helmikuussa 2024 Sarpei allekirjoitti 2+1-vuotisen sopimuksen Veikkausliigan hallitsevan mestarin Helsingin Jalkapalloklubin kanssa.

Muuta
-----

Sarpei on entisen Ghanan maajoukkuepelaajan Hans Sarpein veljenpoika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hans Nunoo Sarpei Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.
2. ↑  Ghanaian midfielder Hans Nunoo Sarpei marks Bundesliga debut as Stuttgart lose to Hannover 96 *GhanaSoccernet*.  6.10.2018. Viitattu 7.2.2024.
3. ↑  Sarpei signs permanent Greuther Furth deal *Footballghana*. Viitattu 7.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  2. Bundesliga Table 2019/2020 *www.eurosport.com*. Viitattu 7.2.2024.
5. ↑  Greuther Furth midfielder Nunoo Sarpei 'appalled' by Ghana snub | Goal.com *www.goal.com*.  3.6.2021. Viitattu 7.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  Ghanaian midfielder Hans Nunoo Sarpei part ways with Ingolstadt *GhanaSoccernet*.  4.7.2023. Viitattu 7.2.2024.
7. ↑  Pekka Mäntylä: Ghanalainen Hans Nunoo Sarpei HJK:hon pitkällä sopimuksella *HJK Helsinki*.  6.2.2024. Viitattu 7.2.2024.
*Tämä artikkeli käsittelee Tanskan saarta. Saaren muodostamaa kuntaa käsittelee artikkeli Samsøn kunta.*
SamsøSaaren sijainti kartalla.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
55°52′00″N, 10°37′00″E, Samsøn kuntaKeski-Jyllannin alue Tanska |
| Vesialue | 
KattegatView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
114,26 km² |

Väestö| Asukasluku | 
3 886 (2012) |
| Kieli | 
tanska |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Samsø** on vajaan 4 000 asukkaan saari ja kunta Tanskassa. Siitä tuli laskennallisesti hiilineutraali vuonna 2003, mutta virallinen tavoite on vuodessa 2030, jolloin saaren pitäisi olla täysin vapaa fossiilisista polttoaineista. 

Saaren 27 000 MWh/vuosi sähköntarve katetaan 21 tuulivoimalaitoksella. Kaksi omistaa 430 osakkaan yhdistys, loput ovat maanviljelijöiden. Ylijäämäsähköä tuotetaan Paludans Falkin merituulipuistossa 80 000 MWh vuodessa. Merituulipuiston omistaa 350 saaren asukasta. Sähkö myydään Jyllantiin. Jos Samsø olisi yritys, se voisi ansaita satoja tuhansia päästöoikeuksien myynnillä.

2/3 lämmityksestä saadaan neljästä kaukolämpökeskuksesta. Yhtä lämmitetään aurinkoenergialla ja hakkeella ja kolmea oljilla ja biomassalla. Muilla on omia järjestelmiä: lämpöpumppuja, aurinkolämmitystä ja biomassaa. Maitotilallinen hyödyntää maidon jäähdytyksessä 38,5-asteisesta kolmeasteiseksi syntyvän lämmön.

Autojen polttoaine on yhä fossiilista. Hiilidioksidineutraalius perustuu suurempaan energian vientiin kuin oma hankinta on. Saari tuottaa sähköä 40 prosenttia yli oman tarpeensa.

Väkiluku
--------

* 7 497 (1911)
* 3 886 (2012)

Katso myös
----------

* Samsø Bælt

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anna-Liisa Kauhanen: Pieni tanskalaissaari elää tuulella.  *Helsingin Sanomat*, 6.12.2009, s. B3.
2. 1 2 3  Samsø näyttää mallia, National Geographic Suomi no 13, 2007, s. 72-73
3. ↑  Samsø, Tietosanakirja. Osa 8, palsta 744. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samsø** Wikimedia Commonsissa

* Samsøn kunnan kotisivut (tanskaksi)
* Energy Academy, Visit Samsø
Saksalainen sotilas Vaakunakylän portilla.
**Vaakunakylä** (65°1′45.216″N, 25°26′34.899″E) oli saksalaisten joukkojen jatkosodan aikana Oulun Hietasaaren kaupunginosaan perustama varuskunta-alue. Sodan jälkeisessä asuntopulassa sotilaskäyttöön rakennettuja parakkeja otettiin asuinkäyttöön. Viimeiset parakit purettiin alueelta 1980-luvun lopulla. Kylän paikalla sijaitsee nykyisin Vaakunakylän venesatama, muuten alue on puistoa.

Toppilan satamasta tuli kesällä 1941 saksalaisjoukkojen tärkeä huoltosatama. Kun rautatiesilta Toppilansalmen yli valmistui keväällä 1942, sijoitettiin alueelle vartiopataljoona, jolle rakennettiin salmen eteläpuolelle Kraakkulana tunnetulle alueelle varuskunta-alue. Saksalaisten sotilaskylää alettiin kutsua Vaakunakyläksi asuinparakkien ikkunaluukkuihin maalattujen saksalaisten maakunta- ja kaupunkivaakunoiden mukaan, myös kylän kuorimattomista koivuista tehdyn portin päällä oli vaakuna. Kylään kuului parikymmentä rakennusta esikunta-, varasto- ja majoitustarkoituksiin, lisäksi alueella oli sauna ja ruokala. Saksalaisilla oli jatkosodan aikana Oulussa myös Vaakunakylää suurempi varuskunta Pikku-Berliinissä.

Sodan jälkeen Vaakunakylän parakit joutuivat ensin Neuvostoliiton omistukseen. Myöhemmin ne siirtyivät Suomen puolustusvoimille, joka myi tyhjät parakit huutokaupalla syksyllä 1945. Myyjän tarkoituksena oli, että ostajat siirtäisivät parakit muualle, mutta ostajat muuttivatkin ostamiinsa rakennuksiin asumaan, niinpä Vaakunakylästä muodostui pieni asuinalue. Asukkaat kunnostivat ja laajensivat parakkeja, rakensivat saunoja ja ulkorakennuksia. Asukkailla ei ollut vuokrasopimuksia parakkien tonteista, vaan rakennukset sijaitsivat luvattomasti kaupungin maalla.

Vaikka Vaakunakylän luvaton tilanne oli viranomaisten tiedossa, vasta 1970-luvulla kaupunki alkoi lunastamaan ja purkamaan parakkeja. 1980-luvun alussa vielä 14 parakissa oli asukkaita. Kaupungin viranomaisten mukaan Vaakunakylään oli pesiytynyt laitonta viinan myyntiä ja muuta rikollisuutta, asumisen taso ei myöskään vastannut enää ajan vaatimuksia. Viimeiset parakit purettiin 1980-luvun loppupuolella.

Alueella tullaan järjestämään asuntomessut vuonna 2025.

Lähteet
-------

* Roudasmaa, Stig: *Oulun varuskunnan historia*. Scripta Historica VII. Kemi: Pohjolan sanomat, 1981. ISBN 951-95713-0-2.
* Pohjamo, Ulla: *Esikaupunki moniäänisenä kulttuuriperintönä - Oulun Hietasaari*. Taidehistoriallisia tutkimuksia 43. Helsinki: Taidehistorian seura, 2011. ISBN 978-952-5533-15-6.
* Hyttinen, Marika & Matila, Tuuli: *Oulu, Hietasaaari, Vaakunakylä - Arkistoselvitys ja arkeologiset tutkimukset 7.9.˗6.10.2020*. Oulu: Arkeologian laboratorio, Oulun yliopisto, 2020. Tutkimusraportin verkkoversio (viitattu 29.2.2024).

  

7.9.˗6.10.2020

### Viitteet

1. 1 2  Hyttinen & Matila
2. 1 2  Pohjamo, s. 178
3. ↑  Roudasmaa, s. 180–182
4. ↑  Pohjamo, s. 178–179
5. ↑  Pohjamo, s. 180–181
Ryžkova vuonna 2016, jolloin siellä vieraili suomalainen ryhmä
Ryžkovan museo
**Ryžkova** oli suomalainen siirtola aroalueella Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Tjukalinskin piirikunnassa 220 km Omskista luoteeseen. Siirtolassa oli 1900-luvun alkuvuosina suomensuomalaisia noin 400, lisäksi muun muassa inkeriläisiä ja pääväestönä latvialaisia. Siirtolassa oli kirkko ja suomenkielinen koulu. Siperian suomalaisten pappi asui Ryžkovassa 1819–1861. Asukkaat harjoittivat etupäässä karjanhoitoa, maanviljelys tuotti muun muassa ruista

Ryžkovan, ensimmäisen Siperian suomalaissiirtolan perustivat Siperiaan 1802 karkotetut inkeriläiset. 1840-luvulta alkaen sinne ruvettiin lähettämään myös suomalaisia. Ryžkovasta käsin perustettiin kaikki Siperian muut suomalaissiirtolat: Verhne-Suetuk 1845, Bugene ja Bojarka 1847 sekä Om 1861.

1845 alueelle alettiin lähettää Suomesta karkotettuja rikollisia, ja seuraavien 62 vuoden aikana koko Siperiaan karkotettiin yhteensä noin 3200 rikollista. Ensimmäinen Suomesta lähetty pappi oli Johannes Granö. Suomalaisjäljet näkyvät seudulla yhä, vaikka vallankumous katkaisi yhteydet.

Granö julkaisi ajastaan Siperiassa kirjan *Kuusi vuotta Siperiassa* (Helsinki: Weilin & Göös, 1893).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ryžkova, Tietosanakirja osa 8. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916
2. ↑  Sonja Fogelholm, Itäprojekti matkaa siperiansuomalaisten uinuviin kyliin 31.1.2013, päivitetty 15.3.2016. Viitattu 20.9.2020
3. ↑  Kuusi vuotta Siperiassa, Kansalliskirjasto. Kirja on saatavissa verkosta

Aiheesta muualla
----------------

* Siperian suomalaiset, Pieni tietosanakirja (Runeberg.org)
Kaksi lasillista horilkaa
**Horilka** (ukr. горілка) on pääsääntöisesti Ukrainassa nautittava väkevä alkoholijuoma, joka valmistetaan tislaamalla. Vahvuudeltaan se on yleensä noin 40-prosenttista. Juoman nimi tulee verbistä "polttaa" (ukr. горіти, *hority*). Horilkaa valmistetaan yleensä viljatisleistä, joihin käytetään usein vehnää tai ruista, mutta toisinaan myös durraa, perunaa ja maissia voidaan käyttää. Tunnetuin ukrainalainen tuotemerkki lienee Nemiroff.

Monesti horilkaa tarjoillaan aperitiivina alkupalojen kuten salon ja säilöttyjen vihannesten kanssa. Horilkaa juodaan viileänä (usein 8–10 °C). Liian kylmän horilkan tarjoamista pidetään yrityksenä peittää sen huonoa laatua.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 venäläiset votkat poistettiin monien kauppojen hyllyiltä ympäri maailmaa. Monin paikon valikoimaan otettiin tilalle ukrainalaista horilkaa solidaarisuuden osoittamiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Horilka *Authentic Ukraine*.  2024. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Ukrainian horilka (vodka). Ukrainian drinking traditions *bestofukraine.com*.  2010. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Nemiroff у топ-3 серед світових брендів горілки *ТСН.ua*.  26.12.2019. Viitattu 18.3.2024. (ukrainaksi)
4. ↑  How To Drink Ukrainian Horilka Like A Local *Culture Trip*.  24.7.2018. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
5. ↑  Ukrainian vodka producers toast a rise in global sales *BBC News*.  20.4.2023. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)
WrestleMania XXX (tai WrestleMania 30) oli sunnuntaina 6. huhtikuuta 2014 New Orleansissa järjestetty showpainitapahtuma. Tapahtuman selostivat englanniksi Michael Cole, Jerry Lawler ja JBL.

Tulokset
--------

1.The Usos (Jimmy ja Jey) (Mestarit) voittivat The Real Americanit (Cesaro ja Jack Swagger (Zeb Colterin kanssa),RybAxelin (Ryback ja Curtis Axel) ja Los Matadoresit (Diego ja Fernando) (El Toriton kanssa)
Ottelu tyyppi:Neljän tiimin eliminaatio ottelu WWE Tag Team Championshipistä
Aika:16 minuuttia,13 sekuntia

2.Daniel Bryan selätti Triple H:n (Stephanie McMahonin kanssa)
Ottelu tyyppi:Tavallinen,voittaja saa kolmannen paikan illan pääottelussa WWE World Heavyweight Championshipistä
Aika:25 minuuttia,58 sekuntia 

3.The Shield (Dean Ambrose,Seth Rollins ja Roman Reigns) voitti Kanen ja The New Age Outlawsit (Road Dogg ja Billy Gunn) selätyksellä
Ottelu tyyppi:Kuuden miehen tiimiottelu
Aika:2 minuuttia,56 sekuntia

4.Cesaro voitti eliminoimalla viimeisenä Big Shown
Ottelu tyyppi:31 miehen André the Giantin muisto Battle Royal
Aika:13 minuuttia,25 sekuntia

5.John Cena selätti Brya Wyattin (Luke Harperin ja Erick Rowanin kanssa)
Ottelu tyyppi:Tavallinen
Aika:22 minuuttia,25 sekuntia

6.Brock Lesnar (Paul Heymanin kanssa) selätti The Undertakerin
Ottelu tyyppi:Tavallinen 
Aika:25 minuuttia,12 sekuntia

7.AJ Lee (Mestari) voitti 
Ottelu tyyppi:Vickie Guerreron 14 Diivan ottelu WWE Divas Championshipistä
Aika:6 minuuttia,48 sekuntia

8.Daniel Bryan voitti Batistan ja Randy Ortonin (Mestari) luovutuksella 
Ottelu tyyppi:Kolmen miehen ottelu WWE World Heavyweight Championshipistä
Aika:23 minuuttia,20 sekuntia

Wrestlemania kronologia
-----------------------

Edellinen:Wrestlemania 29

Seuraava:Wrestlemania 31

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **WrestleMania XXX** Wikimedia Commonsissa
**Sami Yläoutinen** (s. 15. toukokuuta 1970 Lahti) on suomalainen taloustieteilijä. Eduskunta valitsi Yläoutisen Valtiontalouden tarkastusviraston (VTV) pääjohtajaksi joulukuussa 2021. Pääjohtajan kuusivuotiskausi alkoi tammikuussa 2022 ja se kestää vuoden 2027 loppuun asti. Eduskunnan tarkastusvaliokunta esitti yksimielisesti Yläoutista VTV:n pääjohtajan tehtävään. 

Yläoutinen on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2005 otsikolla "Development and Functioning of Fiscal Frameworks in the Central and Eastern European Countries".

Yläoutinen on aikaisemmin toiminut valtiovarainministeriön budjettipäällikkönä (2019-2021) ja VM:n talouspolitiikan koordinaattorina (2016-2019). Hän on toiminut valtiovarainministeriössä eri tehtävissä vuodesta 1999 alkaen, muun muassa vakausyksikön päällikkönä kansantalousosastolla 2007–2011. Hän työskenteli Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) neuvonantajana Washingtonissa finanssipolitiikan osastolla vuosina 2011–2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Teittinen, Paavo: Kaksi nuorta virkamiestä käyttää suurta valtaa Suomen talouspolitiikassa – on aika tutustua heihin *HS.fi*.  11.6.2016. Viitattu 20.12.2021.
2. ↑  Eduskunta valitsi Sami Yläoutisen Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajaksi *www.eduskunta.fi*. Viitattu 20.1.2022.
3. ↑  VTV | VTV:n pääjohtajaksi esitetään Sami Yläoutista *Helsingin Sanomat*.  2.12.2021. Viitattu 20.1.2022.
4. ↑  Väitös: KTM Sami Yläoutinen  27.10.2005. Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 25.9.2016. Viitattu 11.6.2016.
5. ↑  Sami Yläoutinen valtiovarainministeriön talouspolitiikan koordinaattoriksi *Valtiovarainministeriö*. Viitattu 20.1.2022.
6. ↑  Kovan talouskurin takapirut  11.6.2016. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.6.2016.
Sigrid Granfelt: *Vuohia rantakalliolla* (1898).
**Sigrid Maria Granfelt** (2. heinäkuuta 1868 Turku – 29. maaliskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja keramiikkataiteilija.

Granfeltin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden varapresidentti Otto Fabian Nimrod Granfelt (1818–1878) ja Fanny Georgina Karolina de Besche (1835–1901). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1886–1889. Pariisissa Académie Colarossissa 1890–1892 ja 1895–1896, Pariisissa Delaclairen oppilaana 1895–1896 sekä Calderonin eläinmaalariakatemiassa Lontoossa 1898–1899 ja Münchenin ja Dachaun eläinmaalariakatemioissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1894, 1895, 1896, 1897, 1898, 1899, 1902 ja 1905. Granfelt toimi maanviljelijänä Ahvenanmaalla jossa hän omisti Husön tilan Bergössä vuosina 1910–1940. Ahvenanmaalla hän alkoi työskennellä myös keramiikan parissa ja toimi myös keramiikkakurssien opettajana.

Teoksia
-------

* *Makaava koira* : öljymaalaus. 1894
* *Mäntyjä merenrannalla* : öljymaalaus. 1895
* *Mänty kalliolla* : öljymaalaus. 1898

Kirjankuvituksia
----------------

* Carlo Collodi : *Pinocchios äfventyr : berättelse om en marionett* ; auktoriserad öfversättning från italienskan af Aline Pipping. Helios, Helsingfors 1904 (vain kansikuva)
* Hilja Tavaststjerna : *För barnen : sagor* ; med teckningar af Sigrid Granfelt. Helios, Helsingfors 1906

Palkinnot
---------

* II palkinto dukaattikilpailussa 1894
* II palkinto dukaattikilpailussa 1898

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Sigrid Granfelt
2. ↑  Kansallisgalleria - Taidekokoelmat : Sigrid Granfelt (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Geni.com : Sigrid Maria Granfelt
4. ↑  Husö biologiska station : Historia : Sigrid Granfelt
5. ↑  Svenska litteratursällskapet i Finland : På bibliotekets hyllor : Pinocchios äfventyr (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Sigrid Granfelt

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Sigrid Emilia Lehrbäck** (26. lokakuuta 1876 Oulu – 20. kesäkuuta 1923 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.

Lehrbäckin vanhemmat olivat lastinmittaaja Anders Lehrbäck ja Margareta Suutari. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1898–1899 sekä Taideteollisessa keskuskoulussa ja ulkomailla Pariisissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1899, 1900, 1903, 1904, 1905, 1906 ja 1907. Lehrbäck toimi 1890-luvun lopulla taidemaalari Albert Edelfeltin avustajana ja hän avusti 1897 kenraalikuvernööri, kreivi P. Suvalovin muotokuvan, vuonna 1898 Nikolai II:n muotokuvan sekä myöhemmin Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyä varten 1899 maalatun *Näköala Haikon yli* maalauksen tekemisessä Edelfeltiä.

Lehrbäck oli opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1900–1918 mutta joutui luopumaan tehtävästä sairauden takia. Hän oli naimisissa vuodesta 1914 Gustav Valdemar Lehtisen kanssa.

Teoksia
-------

* *Ateneumin kuvanveistosali* : öljymaalaus. noin 1900
* *Heijastuksia rannassa* : öljymaalaus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Sigrid Lehrbäck
2. ↑  Kansallisgalleria - Taidekokoelmat : Sigrid Lehrbäck (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Oululainen maalasi Edelfeltin teoksia, Kaleva 23.10.2004

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Sigrid Lehrbäck

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Paskalista** on Radio Helsinki -kanavan ohjelma, jonka teemana on huono musiikki. Ohjelman juontajana on Paska-yhtyeen johtohahmo Ari Peltonen. *Paskalistaa* esitetään joka perjantai kello 16. Kuuntelijoilla on myös mahdollisuus soittaa ohjelmaan ja esittää toiveita. 

Peltosen perustama minivaltio Valtio aikoi pyrkiä vuoden 2007 Euroviisuihin. Viisuihin asti *Paskalistassa* soitettiin kappaleita, jotka olivat ehdolla Valtion edustuskappaleeksi. Voittajaksi selviytyi Dream Teamerin kappale "Hei Eurooppa".

Peltosen apurina toimi vuoteen 2007 asti Radio Helsingin silloinen ohjelmapäällikkö Axa Sorjanen, joka esiintyi nimellä DJ Kusipää. Sorjasen lähdön jälkeen Peltosella apurina on toiminut Mikko Knutas, joka pitää Yöstä. Knutas tunnetaan myös nimellä DJ Pösilö.

*Paskalista* rankkasi ohjelman historian toivotuimmat biisit joulukuussa 2007, voittajaksi selviytyi Janos Valmusen kappale "Bussipysäkillä".

Usein ohjelmassa on erilaisia erikoislähetyksiä, joissa musiikkiikappalevalinnoissa on jokin teema. Teemoina ovat olleet esimerkiksi Pohjanmaa, Pori, Tampere, homot, miehet, naiset ja euroviisut.

Lähteet
-------

1. ↑  Paskalista Radio Helsinki. Viitattu 15.5.2010.