recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frans Anatolius Sjöström** (3. heinäkuuta 1840 Turku – 1. elokuuta 1885 Rönnskär) oli suomalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli kruununnimismies ja kehruuhuoneen tarkastaja F. W. Sjöström.

Sjöström opiskeli teknillisessä reaalikoulussa Turussa ja vuodesta 1861 Tukholman taideakatemiassa. Vuosina 1869–72 hän oleskeli valtioavun turvin ulkomailla. Sjöström työskenteli jonkin aikaa F. W. Scholanderin toimistossa. Vuodesta 1872 hän toimi opettajana Polyteknillisessä opistossa Helsingissä.

Hänen tuotantonsa edustaa uusrenessanssityyliä. Hänen töihinsä kuuluvat muun muassa Helsingissä sijaitseva Teknillisen korkeakoulun entinen päärakennus Hietalahdentorilla, Kuopion kaupungintalo, Kiteen kirkko, Lapinlahden kirkko, Helsingin kirurgisen sairaalan arkkitehtitöiden yhdistely, Viipurin kansakoulu, Turun Seurahuoneen muutos kaupungintaloksi ja Rouvasväen raamattuseuran rukoushuone Turussa.

Galleria
--------

* Polyteknillisen koulun (myöhemmin Teknillisen korkeakoulun) päärakennus Hietalahdentorilla Helsingissä, 1877. Myöhemmin rakennuksessa toimivat Helsingin teknillinen oppilaitos ja sen seuraaja Metropolia Ammattikorkeakoulu.Polyteknillisen koulun (myöhemmin Teknillisen korkeakoulun) päärakennus Hietalahdentorilla Helsingissä, 1877. Myöhemmin rakennuksessa toimivat Helsingin teknillinen oppilaitos ja sen seuraaja Metropolia Ammattikorkeakoulu.
* Lapinlahden kirkko, 1880.Lapinlahden kirkko, 1880.
* Kiteen kirkko, 1886.Kiteen kirkko, 1886.
* Viipurin kansakoulu.Viipurin kansakoulu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sjöstrom, Frans Anatolius, *Pieni tietosanakirja* (1925-1928), s. 207.
2. 1 2  "Muistokirjoitus". *Suomalainen Wirallinen Lehti* 3.8.1885.
3. ↑  Sjöstrom, Frans Anatolius, *Nordisk familjebok* (2. laitos, 1917), s. 844.
4. ↑  Rakennusopin historiaa Teknillinen korkeakoulu.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frans Sjöström** Wikimedia Commonsissa

Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa   
 opiskelleita suomalaisia 

---



 

Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg\*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman\*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus\*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright   
 \* agré

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Frans Wilhelm (Vilhelm) Laine** (21. marraskuuta 1860 Rauma – 27. marraskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni ja merenkulun opettaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 1920.

Henkilöhistoria
---------------

Laine lähti merille jo 14-vuotiaana, perämiehen tutkinnon hän suoritti 1885 ja merikapteenin, höyrylaivanpäällikön ja laivanmittaajan tutkinnot 1889. Vuonna 1899 Laine siirtyi merenkulun opettajaksi, hän oli Rauman merikoulun apuopettaja 1899–1900, vakinainen toinen opettaja 1900–1916, ensimmäinen opettaja 1916–1918 ja oppilaitoksen rehtori 1918–1920. Myös liike-elämässä jo vuodesta 1900 toiminut Laine oli Suomen Valtamerentakaisen Kauppa -yhtiön johtaja vuodesta 1920. Hänellä oli useita merenkulkualan luottamustehtäviä ja hän toimi myös muun muassa Rauman kaupunginvaltuutettuna ja valtuuston puheenjohtajana.

Julkaisuja
----------

* *Kansainvälinen signaalikirja*, 1906, suom. F. W. Laine

Lähteet
-------

1. 1 2 3  70-vuotias. Merenkulkuneuvos Frans V. Laine. *Helsingin Sanomat*, 21.11.1930, s. 6.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 30.11.1930, s. 2.
3. ↑  Merenkulkuneuvos F. W. Laineen viimeinen matka. *Helsingin Sanomat*, 4.12.1930, s. 3.
**Fotocentrum Raseborg Valokuvakeskus Rf** on valokuvakeskus Karjaalla, Raaseporissa. 

Keskuksen perusti vuonna 1992 ohjaava läänintaiteilija Vidar Lindqvist, ja yhdistys rekisteröitiin vuonna 1996. Keskuksen näkyvin toiminta on näyttelyiden tapahtumien järjestäminen, mutta se järjestää myös muutakin toimintaa, kuten erilaisia työpajoja, paneelikeskusteluita ja muita kulttuuritapahtumia. Keskus järjestää vuosittain CreaPic -nimisen valokuvauskilpailun/-tapahtuman (entinen FotoZAFARI).

Vielä vuonna 2017 valokuvakeskus järjesti muun muassa näyttelyitä galleria Zebrassa ja galleria Kobrassa. Vuoden 2018 alusta lähtien se käyttää ainoastaan nimeä *Fotocentrum Raseborg Valokuvakeskus Rf* ja toimintaa järjestetään entisen galleria Kobran tiloissa, Kauppiaankadulla Karjaalla. Keskuksen palveluksessa on kaksi työntekijää. 

Kauppiaankatu 9, Karjaa, tammikuu 2018

Lähteet
-------

* Galleri Zebra (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 10.1.2018.
* Galleri Kobra (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 30.5.2017
**Škoda Felicia** on Škoda Auton vuosina 1994–2001 valmistama pieni automalli, joka korvasi edeltäneet Škoda Favorit- ja Forman-mallit. Auto kehitettiin edeltäjiensä pohjalta, mutta siinä hyödynnettiin myös vuonna 1991 emoyhtiöksi tulleen Volkswagen Groupin tekniikkaa. Felician seuraajaksi tuli Škoda Fabia.

Škoda Pickup
Korimalleina olivat viisiovinen hatchback, farmarimalli Combi ja lava-autoversio **Škoda Pickup**, jota myytiin myös Volkswagen Caddyna. Lisäksi lava-autosta tehtiin myös Felicia Fun -avoautoversio, jossa on kaksi istuinta lavaosassa ohjaamon takana. Alastaittamisen lisäksi Felician takapenkit oli mahdollista helposti irrottaa kokonaan, jolloin käytössä oli auton kokoon nähden pitkä ja korkea yhtenäinen tavaratila.

Moottorivaihtoehtoina olivat Škodan vanhanaikainen 1,3-litrainen työntötankomoottori sekä Volkswagenilta peräisin olevat 1,6-litrainen SOHC-bensiinimoottori ja 1,9-litrainen diesel. Voimansiirtona oli aina viisivaihteinen manuaalivaihteisto.

Škoda Felicia Fun
Vuonna 1998 Felicia koki kasvojenkohotuksen, jossa sen keulan ilmettä uudistettiin vastaamaan suurempaa Octavia-mallia. Esimerkiksi etusäleikkö ja ajovalot olivat uudet.

Facelift-mallin Škoda Felicia.
Facelift-mallin Škoda Felicia Combi.

Lähteet
-------

1. ↑  Nimi muutettu: Volkswagen Caddy – Volkkari, joka oli oikeasti aito Škoda *Moottori*.  6.8.2020. Viitattu 14.10.2020.
2. ↑  Tšekissä osattiin pitää ysärillä hauskaa – Škoda Felicia Fun *Moottori*.  9.5.2020. Viitattu 31.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Škoda Felicia** Wikimedia Commonsissa

Škodan automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Enyaq
* Fabia
* Kamiq
* Kamiq (Kiina)
* Karoq
* Kodiaq
* Kushaq
* Octavia
* Rapid
* Scala
* Slavia
* Superb

 |
| Entiset mallit | 
* 100/110
* 105/120
* 110 R
* 130
* 1000 MB
* 1200
* 440
* 450
* Citigo
* Favorit
* Felicia
* Forman
* Garde
* Octavia (1959)
* Pickup
* Popular
* Praktik
* Rapid (1935)
* Rapid (1984)
* Rapid (Intia)
* Roomster
* Superb (1934)
* Yeti

 |
**S/T Wiiri** oli suomalainen höyrykäyttöinen tankkilaiva, joka oli Suomen Tankkilaiva Oy:n omistuksessa vuosina 1945–1958. Laiva rakennettiin vuonna 1921 Chesterissä Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa, ja sen nimi oli alun perin *Samuel L. Fuller*. Laivan pituus oli 135,65 metriä, leveys 18,06 metriä ja syväys 8,12 metriä. Höyrykoneen teho oli 3 300 hevosvoimaa ja suurin nopeus 10 solmua. Laiva oli alun perin Sinclair Oilin omistuksessa. 

Laiva ajoi karille 22. syyskuuta 1943 Skotlannin rannikolla Sound of Mullin salmessa. Hylky saatiin pelastettua, ja se hinattiin vuonna 1944 Belfastiin. Antti Wihurin omistama Suomen Tankkilaiva Oy osti laivan joulukuussa 1945, mutta laivan korjaustyöt kestivät niin kauan, että se pääsi liikenteeseen vasta vuonna 1948.

S/T *Wiiri* romutettiin vuosien 1958–1960 välillä Mathildedalissa Wihurin Teijon tehtailla.

Lähteet
-------

1. ↑  äänimeri-sivusto : Wiiri (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen Kauppalaivastotietokanta
3. ↑  Suomen Museot Online-kuvakokoelma : Wiiri, entinen Samuel L. Fuller (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Suomen Museot Online-kuvakokoelma : S/s WIIRI Välimerellä 1953 (Arkistoitu – Internet Archive)
Pittakos
**Pittakos** (m.kreik. Πιττακὸς, lat. *Pittacus*, n. 650–570 eaa.) oli Hyrradioksen poika, kotoisin Mytilenestä Lesbokselta. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.

Pittakos toimi Mytilenen armeijan kenraalina, ja oli armeijoineen voitokas taistelussa ateenalaisia ja heidän komentajaansa Frynonia vastaan. Saavutetun voiton seurauksena mytileneläiset pitivät Pittakosta suuressa arvossa. He antoivat hänelle kaikkein ylimmän vallan. Hänen aikanaan kaupunki ja sen perustuslaki laitettiin hyvään kuntoon. Hän luopui vallasta kymmenen hallitusvuoden jälkeen.

Jotkut kirjoittajat mainitsevat, että hänellä olisi ollut poika nimeltä Tyrrhaios. Legendan mukaan hänen poikansa tapettiin, ja kun murhaaja tuotiin Pittakoksen eteen, hän päästi tämän vapaaksi, sanoen "armo on parempi kuin katumus". Tästä syystä Herakleitos kertoo hänen sanoneen miehen vapauttaessaan "armo on parempi kuin rangaistus".

Pittakokselta säilyi joukko mietelauseita, joista suurin osa on kadonnut. Joitakin hänen sanontojaan ovat:

* "On vaikeaa olla hyvä mies."
* "Edes jumalat eivät voi taistella pakkoa vastaan."
* "Valta osoittaa miehen."
* "Älä kerro etukäteen mitä aiot tehdä, sillä jos epäonnistut, sinulle tullaan nauramaan."
* "Älä moiti miestä hänen epäonnestaan, sillä Nemesis voi yllättää sinut."
* "Pidäty puhumasta pahaa paitsi ystävistäsi, myös vihollisistasi."
* "Vaali totuutta, hyvää uskoa, tottumusta, nokkeluutta, seurallisuutta ja ahkeruutta."

Pittakoksen kukoistuskausi oli 42:n olympiadin aikana. Hän kuoli 52:n olympiadin kolmantena vuonna, elettyään yli 70 vuotta.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 36–39 (I.4), 445–446. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  *Tietosanakirja VII*, s. 662. Seitsemäs osa. Helsinki: Otava, 1915.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pittakos**.
* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Pittakoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Pittakoksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ihalanjärvi** on järvi Ruokolahden pohjoisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,8 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 36 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Ihalanjärven rantaviiva on varsin mutkitteleva. Kukkoniemi ja Suurisaari erottavat järven länsiosan muusta järvestä, itärannalta lounaaseen työntyvä kilometrin mittainen Suuriniemi puolestaan jakaa järven itäosan kahteen lahteen. Järven keskiosan selkävesi on melko syvä, vähintään 20 metriä syvien alueiden pinta-ala on kolmisen hehtaaria. Ihalanjärven lounaisosan kapea Kaitalahti on noin kilometrin mittainen, se kapenee etelässä Rapavuorensalmeksi, josta on yhteys Savonkaitaan, jonka korkeustaso on sama kuin Ihalanjärven.

Ihalanjärvessä sijaitsee yhdeksän saarta, joista kaksi on alle aarin laajuisia. Selkeästi laajin on noin 15-hehtaarinen Suurisaari. Järven itäisimmässä osassa sijaitsee Sääskisaari. Ihalanjärven rannat ovat suurelta osin metsämaata, laajimmat peltoalueet sijaitsevat Suuriniemellä. Kukkoniemen kärjessä on suoalue, jonka keskellä on suolampi. Ihalanjärven rannoilla on haja-asutusta, länsiranta on verraten koskematon.

Noin puoli kilometriä Ihalanjärveltä koilliseen sijaitsee Suuri Jukajärvi (81,1 metriä mpy), jonne Ihalanjärvi laskee järvien välisen kannaksen halki virtaavaa Myllyjokea ja Kemppilän Myllykoskea, jonka pituus on 60 metriä ja korkeus 17 metriä.

Ihalanjärven vesitilavuus on 19 279 000 kuutiometriä.

Ihalanjärvi (04.127.1.055) kuuluu Lieviskänjärven valuma-alueeseen (04.127), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Ihalanjärvi on Suuren Jukajärven jälkeen laajin Lieviskänjärven alueen 73:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Savonkaita, Peukalojärvi, Riitjärvi ja Pieni Jukajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ihalanjärvi, vakavesi, Ruokolahti
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.8.2021.
3. 1 2 3  Ihalanjärvi Järviwikissä. Viitattu 24.8.2021.
4. ↑  Kemppilän Myllykoski *Suomenvesiputoukset.fi*. Viitattu 24.8.2021.
5. ↑  Lieviskänjärven valuma-alue (04.127) Järviwikissä. Viitattu 24.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: *Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona*. Tutkimusraportti 160. Espoo: Geologinen tutkimuskeskus, 2004. ISBN 951-690-894-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
**Ihalaisen kalkkikaivos** sijaitsee samannimisessä kaupunginosassa Lappeenrannassa ja sen omistaa Nordkalk Oy. Kaivoksen ohella alueella on kalkkitehdas sekä paperipigmentin raaka-aineita ja wollastoniittia valmistavat rikastamot. Ihalaisen kaivoksen tuntumassa on myös Finsementti Oy:n sementtitehdas, sekä Suomen Karbonaatti Oy:n kalsiumkarbonaattipohjaisia päällystyspigmenttejä ja täyteaineita valmistava tehdas. Koko Ihalaisen kaivos- ja tehdasalue on kooltaan noin 400 hehtaaria.

Kalkkikiven louhinta alkoi Ihalaisen alueella pienimuotoisena jo 1500-luvulla. Vuonna 1910 rakensi Paraisten Kalkkivuori Oy Ihalaisen alueelle ensimmäisen kalkkikehäuunin. Vuonna 1938 perustettiin sementtitehdas.

Ihalaisen avolouhoksen pinta-ala on noin 40 hehtaaria, leveys 700 metriä, pituus 1,5 kilometriä ja syvyys noin 150 metriä. Kiveä louhitaan vuodessa noin 2,1 miljoonaa tonnia. Kalkkikiveä arvioidaan riittävän ainakin 200 vuodeksi nykyisellä kulutuksella. Vuoteen 2001 mennessä kaivoksesta oli louhittu yhteensä 46 miljoonaa tonnia kalkkikiveä. Kaivos tuottaa kalsiitti- ja wollastoniittirikastetta sekä ohessa sivukiveä ja rikastushiekkaa.

Ihalaisen kaivoksen alueella on myös noin 4 kilometriä 1960-luvulla louhittuja luolia joita käytetään nykyisen varastoina.

Lähteet
-------

* Nordkalk Lappeenrannan toimipiste (Arkistoitu – Internet Archive)
* Esa Vilenius : Infrastruktuuriliimaa Ihalaisesta – Lappeenrannassa tehdään silta- ja tehdasrakentamiseen sopivaa sementtiä, Etelä-Saimaa 13.11.2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Esa Vilenius : Luolamiehen unelma, Etelä-Saimaa 17.10.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tulonen, Annu et al: Nordkalkin kalkkitehdas ja Parocin vuorivillatehdas – rakennushistoriaselvitys[vanhentunut linkki] (pdf) Ramboll Finland, 2015.
Rajalan kämppä kesällä 2005.
**Rajalan kämppä** on vuonna 1946 metsätyömiesten asunnoksi valmistunut rakennus Laipanmaan metsäalueen keskellä entisen Sahalahden kunnan alueella Kangasalla. Kämpän osoite on Teivaantie 744, Kangasala. Sen rakennutti Yhtyneet Paperitehtaat vuonna 1946. Kämpän käyttö oli vilkkainta 1950-luvulla. 1960-luvulla majoittumien metsäkämpillä hiipui nopeasti metsätyön koneistuttua ja autoteiden tultua Laipanmaahankin. 1970-luvun alusta alkaen kämpällä asui vain yksi mies, Nestori Hanhikoski vuoteen 2002 asti. Kämpän omistaja UPM-Kymmene vuokrasi kämpän Sahalahti-Seuralle. Vuosina 2004 ja 2005 kämppä kunnostettiin talkoovoimin museo- ja virkistyskäyttöön, johon se otettiin juhlallisin menoin 28. kesäkuuta 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rauhalahti, Markku: Metsätyöläisten kämpällä juhlitaan jätkäperinteen voimin *Sydän-Hämeen Lehti*.  18.7.2016. Viitattu 1.7.2017.
2. ↑  Rajalan kämpällä tarjolla soppaa, nisua ja grammarimusiikkia *Sydän-Hämeen Lehti, shl.fi*.  14.8.2019. Viitattu 4.9.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Rajalan kämppä (Q5402900)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kangasala |
|  |
| katuosoite | Teivaantie 744, Kangasala |
|  |
| koordinaatit | 61°26′N 24°34′E﻿ / ﻿61.43°N 24.57°E﻿ / 61.43; 24.57 |
|  |
|  |

 |
**Nilonjärvi** (myös **Leskelänjärvi**) on matala ylänköjärvi Kuusamon keskustaajamassa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 93 hehtaaria. Etäisyys Oulusta on 201 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Nilonjärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,9 kilometriä. Järven luoteisosaa erottaa muusta järvestä Kumpuniemi. Nilonjärven keskisyvyys on vain 1,65 metriä. Syvin kohta, neljä metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla. Nilonjärven kaakkoisosassa sijaitsee vajaan hehtaarin laajuinen Kotisaari.

Nilonjärveä ympäröi taajama-asutus. Järven länsiosan Länsilahden rannat ovat metsämaata ja järven pohjoisosan matalaa Rytiperää reunustaa Rytisuo.

Nilonjärven luoteisosaan laskee mutkainen Matkajoki pohjoisesta Saunajärveltä (259,2 metriä mpy). Nilonjärven kaakkoiskolkasta alkaa noin puolitoista kilometriä pitkä Nilonjoki, joka virtaa itään Kuusamojärveen (253,0 metriä mpy).

Nilonjärven vesitilavuus on 1 405 000 kuutiometriä.

Nilonjärvi (74.041.1.001) kuuluu Oivanginjärven lähialueeseen (74.041), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Oivanginjärven valuma-alue (74.04). Nilonjärvi on Oivanginjärven lähialueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Oivanginjärvi ja Singerjärvi. Nilonjärveä seuraa Junganjärvi. Kaikkiaan Oivanginjärven lähialueella on 47 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nilonjärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.7.2022.
3. ↑  Nilonjärvi. Järviwiki. Viitattu 1.7.2022.
4. ↑  Oivanginjärven lähialue (74.041). Järviwiki. Viitattu 1.7.2022.
**Tor Nils-Gustaf Palmgren** (s. 1. lokakuuta 1936 Helsinki) on suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka on saanut merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Palmgrenin vanhemmat olivat eversti Carl-Gustaf Palmgren ja Glory Astrid Maria Torsdotter Grotenfelt. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on kulttuurisihteeri Naema Clara Louise Fogelholm. Ylioppilaaksi vuonna 1955 tullut Palmgren suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1960 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1963. Hän oli valmistuttuaan kauppa- ja teollisuusministeriön palveluksessa, mutta siirtyi vuonna 1962 Suomen Höyrylaivan lakimieheksi. Hän oli yhtiössä onnettomuusosaston apulaisjuristi 1961–1962, onnettomuusosaston päällikkö 1962–1964, lakiasiainosaston päällikkö 1964–1970, johtokunnan, hallituksen ja hallintoneuvoston sihteeri 1964–1989, apulaisjohtaja 1970–1972, hallintojohtaja, johtokunnan jäsen 1972–1989, varatoimitusjohtaja 1978–1989, Asset Management -jaoston päällikkö 1984–1987 ja Marine Service -osaston päällikkö 1984–1987. Palmgren oli lisäksi Neptun Maritimen Suomen yhtiön toimitusjohtaja 1987–2000 sekä Silja Linella toimitusjohtaja ja konsernijohtaja 2000–2003. Hän oli myös useiden muiden yhtiöiden toimitusjohtaja ja hallitusten jäsen ja hänellä oli työuransa aikana monia kansallisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Palmgren on reservin vänrikki (1956). Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sakari Auvinen: Merenkulkuneuvos Nils-Gustaf Palmgren (1936–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.5.2022.
**Sagalo** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin kaakkoisosassa 150 kilometriä Kéniébasta kaakkoon. Kunnassa on 14 300 ja keskuskylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).

Sagalon kunta rajoittuu pohjoisessa Kéniéban piirin Kouroukoton ja luoteessa Faraban kuntiin sekä etelässä Guineaan. Alueella virtaa Bafing ja sen sivujoet Fari ja Faridané. Vuotuinen sademäärä on 800–1200 millimetriä. Kasvillisuus on metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu 18 kylää. Asukkaat ovat fulbeja, djalonkeja ja mandinkoja.

Liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadeaikaan. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.

Vesihuollon, koululaitoksen ja terveyspalvelujen tila on heikko. Kunnassa ei ole sähköverkkoa tai puhelinta.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.1.2018.
2. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.1.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Sagalo 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 13.1.2018. [vanhentunut linkki]
**L1489 IRS** on tähtitieteellinen kohde, nuori infrapunaa säteilevä tähti jolla on ympärillään esiplanetaarinen kiekko. Keskustähden massa on arviolta 0,9-1,7 Auringon massaa.

Esiplanetaarinen kiekko
-----------------------

Kohteella on esiplanetaarinen kiekko, jonka massa on 0,01–0,03 MO. Kiekko ulottuu 0,1–2000 AU:n säteelle keskustähdestään.

Kohde saattaa olla siirtymäkohde pölyn peitossa olevien ja T Tauri -kohteiden välillä, ja siirtymät kestävät vain 20 000 vuotta. Kiekon lämpötilajakauma on T=19,4+(R/1000)–0,34. Tiheysjakauman potenssi on 1,8–2,1. Kiekon kaltevuus on jopa 60°. Kiekon litistyneisyys h/R on 0,35. Kiekko pyörii huomattavan nopeasti 300 AU:n sisässä vaikka koko kohde ulottuu 200 AU:n päähän. Massaa kasautuu 8·10−7 Auringon massaa vuodessa.

Kiekkoa ympäröivä vaippa on massaltaan arviolta 0,10 Auringon massaa.

Lähteet
-------

1. ↑  C Brinch et al.: A deeply embedded young protoplanetary disk around L1489 IRS observed by the submillimeter array *Astrophysics*.  2007. Cornell University. Viitattu 6.3.2013.
2. 1 2  C Brinch et al.: Structure and dynamics of the class I young stellar object L1489 IRS.  *Astronomy & Astropysics*, 2006 / 2011. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 6.3.2013.
3. ↑  1.3 0.4 surrounded by a 0.10 flattened envelope with approximate scale height Structure and dynamics of the class I young stellar object L1489 IRS C. Brinch1, A. Crapsi1, M. R. Hogerheijde1, and J. K. Jørgensen
**LAC** (**Limit of Acceptable Change**) -menetelmä eli suomeksi "hyväksyttävän muutoksen rajat" on menetelmä, jolla mitataan esimerkiksi virkistyskäytön tai luontomatkailun aiheuttamia vaikutuksia yksittäisen alueen ekologisen, taloudellisen ja sosiaaliskulttuurisen kestävyyden tilaan. 

Seurannan tarkoituksena on edistää kestävyyden moniulotteista toteutumista sekä havaita mahdolliset epäkohdat ja reagoida niihin. Seuranta pohjautuu kestävän käytön periaatteisiin ja niitä selittäviin tavoitetiloihin. 

Periaatteiden toteutumisen seurantaa varten määritellään aluekohteisesti jokaiselle periaatteelle relevantit indikaattorit. Tämän
jälkeen valituille indikaattoreille määritellään seurantatietojen avulla nykytila, josta edelleen johdetaan
tavoitetila ja -vuosi. 

Lisäksi määritellään indikaattorikohtaiset hyväksyttävän muutoksen rajat (minimi ja
maksimi), jotka auttavat kiinnittämään huomiota alueen tilaa mahdollisesti uhkaavaan kehitykseen.
Seurantaa tehdään määrävälein esimerkiksi vuosittain, jolloin samalla arvioidaan kestävyyden toteutuminen.

Mikäli seurannassa todetaan jonkin indikaattorin osalta hälyttäviä merkkejä, ryhdytään korjaaviin toimenpiteisiin, jotta varmistetaan
kehityksen toivottu suunta ja tavoitteiden toteutuminen.

Lähteet
-------

1. ↑  Menetelmäkuvaus Metsähallitus. Viitattu 16.2.2021.
**Tähdet** 

 

Nimeäminen · Luokittelu  
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi  

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta  

Luettelot tähdistä

Synty ja kehitys 

Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja  
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara  
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu  
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova  
Supernova · Hypernova

Luminositeettiluokitus 

Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)  
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)  
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)  
Hyperjättiläinen

Spektriluokitus 

O · B · A · F · G · K · M  
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti

Jäänteet 

Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta  
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko

Nukleosynteesi 

Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus  
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova

Yleiset ominaisuudet 

Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti

Aiheeseen liittyvää 

Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta  
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö  
Auringon ominaisuudet

 n • k • m 
**Hiilen fuusio** on tähdissä tapahtuva fuusioreaktio, jossa hiilen atomit fuusioituvat muodostaen raskaampia alkuaineita. Tätä tapahtuu tähdissä, jotka ovat jo kuluttaneet loppuun pääosan vedystään ja heliumistaan. Hiilen fuusioituminen tarvitsee vähintään 6 × 108 kelvinin lämpötilan. Tämä saavutetaan, kun tähden sisäosa luhistuu heliumin fuusion loputtua, ja tiheys ja lämpötila kasvavat.

Hiilen fuusion jälkeen tarpeeksi massiiviset tähdet kuumenevat lisää ja neonin fuusio alkaa.

Hiilen fuusion reaktiot
-----------------------

Hiiliatomin fuusioituessa toisen hiiliatomin kanssa reaktio voi tapahtua eri tavoin.

{\displaystyle ^{12}C+^{12}C\rightarrow {^{24}Mg}+\gamma +13,93MeV}

{\displaystyle ^{12}C+^{12}C\rightarrow {^{23}Na}+{^{1}H}+2,24MeV}

{\displaystyle ^{12}C+^{12}C\rightarrow {^{20}Ne}+{^{4}He}+4,62MeV}

{\displaystyle ^{12}C+^{12}C\rightarrow {^{23}Mg}+n-0,70MeV}

{\displaystyle ^{12}C+^{12}C\rightarrow {^{16}O}+{2^{4}He}-0,48MeV}

Neljännessä reaktiossa Magnesium-23 hajoaa elektronisieppauksella natrium-23:ksi ja neutriinoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Internet Encyclopedia of Science
2. ↑  Astrophysics Spectator
**Ruth Stone** (8. kesäkuuta 1915 Roanoke, Virginia – 19. marraskuuta 2011 Vermont) oli yhdysvaltalainen runoilija.

Stonen tunnetuimpien teosten joukkoon kuuluu *In the Next Galaxy* (2002), joka toi runoilijalle sekä Kansallisen kirjapalkinnon että Wallace Stevensin palkinnon. Hän asui Vermontissa vuodesta 1957. 

Stone, joka vietti kesäkuussa 2005 90-vuotispäiväänsä, sai heinäkuussa 2007 nimityksen Vermontin *Poet Laureateksi*. Hän oli englannin kielen emeritusprofessori Binghamtonin yliopistossa Vestalissa.

Julkaisuja
----------

* *In an Iridescent Time* (1959)
* *Topography* (1970)
* *Cheap* (1972)
* *Second-Hand Coat* (1987)
* *The Solution* (1989)
* *Who Is The Widow's Muse* (1991)
* *Simplicity* (1995)
* *In the Next Galaxy* (2002)
* *In the Dark* (2004)

Lähteet
-------

1. ↑  Grimes, William: Ruth Stone, a Poet Celebrated Late in Life, Dies at 96 *The New York Times*.  24.11.2011. Viitattu 25.11.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Saro A.36 Lerwick nousukiidossa.
**Saunders-Roe A.36 Lerwick** oli Saunders-Roen Britannian rannikkolennostolle vuonna 1938 valmistama kaksimoottorinen lentovene, jonka tehtävinä olivat sekä merivalvonta että sukellusvenetorjunta. Koneen puolustusaseina oli kolme 7,7 mm Vickers K -konekivääriä. Pudotettavaa aseistusta kone saattoi kuljettaa 907 kg. Konetyyppi poistettiin palveluksesta 1942, koska sen katsottiin olevan vanhentunut eikä sitä ehditty valmistaa kuin 21 kappaletta. Koneista menetettiin 11 erilaisissa onnettomuuksissa. Lerwick korvattiin lähinnä Consolidated PBY Catalinalla.

Lentovenettä käytti RAF:n ohella RCAF eli Kanadan kuninkaalliset ilmavoimat.

Saro Lerwick-lentovene, käyttäjänä RAF:n 209. Sqn.
Koneen Bristol Hercules -tähtimoottorit olivat 14-sylinteriset ja 1 375 hv tehoiset sekä ne antoivat 344 km/h enimmäisnopeuden, matkanopeuden ollessa 322 km/h. Potkurit olivat kolmilapaiset, de Havillandin vakiokierrospotkurit. Miehistön määrä vaihteli 6 - 9 henkeen.  Kantama oli 2 480 km.

Lähteet
-------

* Humble, Richard: *Toisen maailmansodan lentokoneet*. Wsoy erikoisalbumi, WSOY, Porvoo-Helsinki, 1976. Suom. Helge Seppälä. Alkuteos englanniksi: Salamander Books, Lontoo, 1975. ISBN 951-0-07838-7. (s. 46)

### Viitteet

1. 1 2  Humble,R. 1975/1976: s. 46.
2. ↑   Viitattu 19.12.2022.
3. ↑   Viitattu 19.12.2022.
4. ↑   Viitattu 19.12.2022.
5. ↑   Viitattu 19-12-2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Birdin avaus**. 
**Birdin avaus** on shakkiavaus, joka alkaa siirrolla:

`1. f4`
Englantilainen Henry Bird on antanut nimensä tälle avaukselle.

Birdin avauksesta syntyy usein käänteisiä kivimuurityyppisiä avauksia (ks. hollantilainen puolustus). 

Mustan yleisimmät vastaukset ovat 1 ...d5 ja 1 ...e5 (Fromin gambiitti):

* Ensimmäisessä tapauksessa peli voisi jatkua

`1...d5 2.Rf3 Rf6 3.e3 g6 4.b3 Lg7 5.Lb2 0-0` (*ECO A03*)
Tällöin päädytään seuraavan kuvan mukaiseen asemaan

1. f4 d5 2.Rf3 Rf6 3.e3 g6 4.b3 Lg7 5.Lb2 0-0 (*ECO A03*)

* Jälkimmäisessä tapauksessa valkoinen voi jatkaa

`1...e5 2.e4` (*ECO A02*)
Tällöin tullaan siirtovaihtojen kautta kuningasgambiittiin. 

Valkoisen ottaessa gambiitin vastaan peli voi jatkua

`2. fxe5 d6 3. exd6 Lxd6` (*ECO A02*)
Tilannetta vastaava asema on esitetty seuraavassa kuvassa

1. f4 e5 2. fxe5 d6 3. exd6 Lxd6 (*ECO A02*)

Nyt valkoisen e1-h4 diagonaali on luvattoman heikko. Mustalla uhkaa ...Dh4+ mattiuhkauksin, joka toteutuu esimerkiksi seuraavalla jatkolla (musta lyö kahdesti g3:een).

`4.b3 Dh4+ 5.g3 Dxg3+ 6.hxg3 Lxg3#` (*ECO A02*)
Mattiasema on esitetty seuraavassa kuvassa.

1. f4 e5 2. fxe5 d6 3. exd6 Lxd6 4.b3 Dh4+ 5.g3 Dxg3+ 6.hxg3 Lxg3# (*ECO A02*)

Katso myös
----------

* Kivimuurihyökkäys
* Kuningasgambiitti

Lähteet
-------

1. ↑  James Eade: *Shakinpelaajan käsikirja*. Alkuasemasta mattiin. Alkuteoksen nimi Chess Player’s Bible. Suomenkielinen laitos Karisto Oy, 2006. ISBN 951-23-4721-0.
**Karl Birger Asplund** (21. heinäkuuta 1929 Åre – 1. heinäkuuta 2023 Krokom) oli ruotsalainen moukarinheittäjä. Hänen uransa ajoittui 1950- ja 1960-luvuille, jolloin hän osallistui kolmiin olympialaisiin (1956, 1960 ja 1964) ja voitti Ruotsin mestaruuden lajissaan 15 kertaa vuosina 1954–1968. Hän piti lajin Ruotsin ennätystä hallussaan 16 vuotta eli vuosina 1955–1971.

Birger Asplund nousi Ruotsin moukarin kärkinimeksi 1950-luvun alussa. Vuonna 1952 hän oli Ruotsin mestaruuskisoissa pronssilla ja seuraavana vuonna hopealle, jonka jälkeen alkoikin 15 vuoden mestaruusputki Ruotsin moukarinheiton ykkösnimenä. 
Hän osallistui urallaan kolme kertaa olympialaisiin. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän eteni loppukilpailuun, jossa ei kuitenkaan saanut tulosta. Vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa hän oli kuudes Puolan Tadeusz Rutin voittaessa. Vuodet 1959–1961 olivat Asplundin uran parhaat, sillä hän oli kyseisinä kolmena vuotena maailmantilaston 10 parhaan joukossa, joista vuoden 1959 maailmantilaston kolmas. Vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisten piti olla Asplundin huippuhetki, sillä hän oli ollut varmassa 65 metrin kunnossa. Roomassa hän kuitenkin epäonnistui karsiutumalla tuloksella 57,27 eli lähes kahdeksan metriä hänen heittotasostaan. Asplund jatkoi heittouraansa ja oli mukana vuoden 1962 EM-kisoissa Belgradissa. Niissä hän kuitenkin karsiutui ennen loppukilpailua. Vuoden 1964 Tokion kesäolympialaisissa hän jäi alkukarsintoihin tuloksella 61,15. Ura jatkui vielä vuoteen 1970, jolloin hän heitti yli 40-vuotiaana tuloksen 64,70, joka oli ikäluokkansa ennätys. Tämän tuloksen rikkoi olympiavoittaja Harold Connolly pari vuotta myöhemmin.

Vaikka Asplundilla ei tullut suurkilpailumenestystä, ura oli näyttävä. Hän saavutti kaksi Pohjoismaiden mestaruutta eli vuosina 1961 ja 1963, 15 Ruotsin mestaruutta, paransi 17 kertaa Ruotsin ennätystä ja voitti Suomi–Ruotsi-maaottelun lajissaan 12 kertaa osallistuttuaan maaotteluun vuosina 1953–1969. Vuoden 1965 Suomi–Ruotsi-maaottelussa yksi Asplundin heitoista suuntautui Tukholman olympiastadionin takasuoran katsomoon moukarin osuessa yhden katsojan jalkaan.

Birger Asplund sai jo vuonna 1955 nimityksen yleisurheilun Stor Grabb numero 179.

Lähteet
-------

1. ↑  Track and Field Statistics - Birger Asplund brinkster.net. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Birger Asplund Sveriges Olympiska Kommitté. Viitattu 7.7.2023. (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Birger Asplund (Arkistoitu) sports-reference.com/. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
4. 1 2  European Athletics Indoor Championships – Glasgow 2019, Statistics Handbook European Athletics. Viitattu 26.6.2021. (englanniksi)
5. ↑  Moukari katsomoon! Kauhunhuuto, ryntäilyä ja helpotuksen huokaus.  *Helsingin Sanomat*, 5.9.1965, s. 22. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.6.2021.
6. ↑  Nr. 179 – Birger Asplund Friidrottens Stora Grabbar & Tjejer. Viitattu 26.6.2021. (ruotsiksi)
Birger Brunila
**Birger August Konstantin Brunila** (4. lokakuuta 1882 Kotka – 20. tammikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi 30 vuotta Helsingin kaupungin asemakaava-arkkitehtina.

Brunila pääsi ylioppilaaksi vuonna 1899 ja valmistui arkkitehdiksi 1905 Polyteknillisestä opistosta. Brunilalla oli 1905–1908 yhteinen arkkitehtitoimisto W. G. Palmqvistin kanssa ja vuodesta 1908 hänellä oli oma toimisto.

Brunila oli vuosina 1912–1917 Helsingin kaupungin asemakaava-arkkitehtina silloin toimineen Bertel Jungin apulaisena ja hän seurasi Jungia tähän virkaan 1917. Brunila toimi sitten asemakaava-arkkitehtina vuoteen 1948 saakka. Englantilaisesta puutarhakaupunki-ajatuksesta innostunut Brunila teki lähinnä asuinalueiden kaavoituksia (muun muassa Torkkelinmäki, Lauttasaari, Puu-Käpylä) mutta hän suunnitteli myös Vallilan ja Talin siirtolapuutarhojen asemakaavat. Helsingin ulkopuolelle Brunila teki asemakaavoja Kokkolaan, Kotkaan, Äänekoskelle, Lohjalle, Lauritsalaan ja Keravalle.

Brunila oli Arkkitehti-lehden päätoimittajana vuosina 1912–1916 ja hän oli lehden avustajana 1921–1929. 

Toimittaja ja kirjailija Kai Brunila oli Birger Brunilan poika.

Suunnittelutöitä
----------------

* *Enson tehtaat*, Enso
* *Selluloosatehdas ja työväenasuintalot*, Kotka
* *Äänekoski Oy:n tehdaslaitokset ja työväenasunnot*, Äänekoski 1920-luvulla
* *Turun Säästöpankin lisärakennus* (yhdessä Valter Jungin kanssa)
* *Kustaa II Aadolfin maapäivien obeliski*, Helsingin Vanhakaupunki 1932
* *Ruotsinsalmen v:n 1790 taistelun muistomerkki*, Susisaari, Suomenlinna 1933

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Suur-Helsingin asemakaavakysymyksiä*. 1945
* *Asemakaavoitus 1918-1945*, teoksessa *Helsingin historia V:1*. Helsinki 1962
* *Arkitekter och annat folk*. 1966

Lähteet
-------

* Suomen Rakennustaiteen museo - arkkitehtiesittely: Birger Brunila (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tuulikki Koskinen: / Brunila, Birger (1882–1979) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Herttoniemeläinen 2014, s. 10–11

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Egill Skallagrímsson ja Berg-Önundr osallistuvat kaksintaisteluun, Johannes Flintoen maalaus.
**Holmgang** eli "saaressa käynti" (ruots. *holmgång*) oli viikinkien kaksintaistelu. Se oli yhteisön tunnustama tapa ratkaista riidat. Tiedot holmgangista ovat peräisin saagoista. Holmgangin kaksintaistelu käytiin joko oikealla saarella tai jollakin rajatulla paikalla. Esikristillisenä aikana holmgangia pidettiin eräänlaisena jumaltuomiona, mutta siitä luovuttiin kristinuskon aikana. Saagoissa holmgang oli suosittu aihe.

Haasteesta ei ollut helppo kieltäytyä, sillä silloin miehisyyden olisi katsottu menneen. Taistelusta saattoi kuitenkin henkilökohtaisesti välttyä, jos sai jonkun muun taistelemaan omasta puolestaan. Osapuolet löivät aseillaan toisiaan vuorotellen; usein haastettu löi ensin, ja sitten oli haastajan vuoro. Saattoi myös olla sellainen sääntö, että kilpiä sai käyttää kolme. Iskut saattoivat hajottaa kilven. Usein tapana oli taistella tarkoin määrätyllä alueella, kuten eläimen taljalla. Joskus mentiin pienelle saarelle, josta vain voittajan oli tarkoitus palata. Jos joku pakeni taistelualueelta, hänet leimattiin pelkuriksi.

Usein voittaja sai hävinneen omaisuutta tai jopa kaiken omaisuuden. Saagojen perusteella holmgang alettiin nähdä ongelmaksi, kun berserkit alkoivat käyttää sitä ryöväyksen välineenä. He haastoivat ihmisiä, ja veivät sitten voittajan oikeudella heidän maansa, omaisuutensa tai naisensa. Lähinnä tämän vuoksi holmgangit saagojen mukaan kiellettiin Islannissa vuonna 1006 ja Norjassa vuonna 1014.

Kaksintaisteluperinnettä on ollut monissa muissakin kulttuureissa, kenties myös Suomessa. Kalevalassa kuvataan tunnettua Pohjolan isännän ja Lemminkäisen kaksintaistelua, jossa siinäkin lyödään miekalla vuorotellen. Matti Kurjen ja Pohto-nimisen vihollisen kerrotaan menneen saarelle kaksintaisteluun. Pohto ei kuitenkaan noudattanut sääntöjä, vaan löi ennenaikaisesti Matti Kurjen käden irti. Matti Kurki tappoi toisella kädellään Pohdon.

Lähteet
-------

1. ↑  Viikingit tappoivat kunnian tähden  4.7.2017. Historianet.fi. Viitattu 29.11.2019.
2. ↑  Holmgang *Store norske leksikon*. Viitattu 27.3.2022. (norjaksi)
**Huoneistokohtaisen vedenmittauksen** tarkoituksena on mitata rivi- ja kerrostaloissa käyttöveden kulutusta huoneistokohtaisesti. Mittareina käytetään joko huoneistokohtaisia mekaanisia mittareita tai kaukoluettavia vedenmittausjärjestelmiä erotuksena yleisluentaan, jossa vesimaksut jaetaan tasan asukkaiden kesken taloyhtiön yhteisen mittarin ilmoittavan kulutusluvun mukaisesti.

Huoneistokohtaisen vedenmittauksen piiriin kuuluu arviolta 700 000 suomalaista ja vedenkulutuksen on mitattu laskevan henkilöä kohden vuorokaudessa 170 litrasta 115 litraan pidemmän aikavälin seurannoissa. *lähde?*

Ympäristöministeriön vuonna 2009 asettaman huoneistokohtaisten vesimittarien käyttöä selvittäneen työryhmän mukaan asuinrakennuksen vedenkulutus väheneekin jopa 30 prosenttia, kun vedenkäytöstä laskutetaan huoneistokohtaisesti ja kun huoneistokohtainen laskutus yhdistetään muihin vettä säästäviin toimenpiteisiin. Suomalaisissa taloyhtiöissä vedenkulutus on jakautunut hyvin epätasaisesti.

Kehittyneet vedenmittausjärjestelmät
------------------------------------

Kehittyneimmät mittarit siirtävät tietoa yleistä kenttäväylää tai rakennuksen omaa sähköverkkoa hyödyntäen ja kulutuslukemat on nähtävillä internetin välityksellä. Kehittyneimmät vedenmittausjärjestelmät sisältävät myös omat laskutusohjelmat sekä automaattiset vuotohälytysjärjestelmät. Vedenmittausjärjestelmät asennetaan taloyhtiöihin joko jo rakennusvaiheessa tai putkistoremontin yhteydessä.

Katso myös
----------

* Vesijalanjälki
* Vesimittari

Lähteet
-------

1. 1 2  Työryhmämuistio Huoneistokohtaisten vesimittareiden käyttö ja vaikutukset rakennusten energiankulutukseen Ympäristöministeriö 2009

Aiheesta muualla
----------------

* Motiva. Yritys, jonka alaa ovat vesi- ja energiaratkaisut.
| "Huone 105"Nisa Soraya |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Nisa* |
|  B-puoli | "Ota vaan" |
|  Julkaistu | 1982 |
|  Formaatti | 7" vinyyli |
|  Tekijä(t) | Veikko SamuliRaul Reiman |
|  Tyylilaji | disko |
|  Kesto | 03.46 |
|  Levy-yhtiö | Finnlevy |

**Huone 105** on suomalainen single-julkaisu vuodelta 1982. Se edustaa diskorytmistä iskelmää. Teoksen on säveltänyt Veikko Samuli ja sanoittanut Raul Reiman ja sen tulkitsee Nisa Soraya. Kappale julkaistiin myös albumilla *Nisa* (1982). "Huone 105" on eräs lajinsa suomalaisista klassikoista, josta on tehty useita versioita vuosikymmenien varrella. Tunnettuja ovat esimerkiksi Einin ja Kikan tulkinnat. Disko-genrestä poikkeaa Jean S.:n versio.

"Huone 105" -singlen b-puoli "Ota vaan" on Esa Niemisen käsialaa. Myös "Ota vaan" julkaistiin *Nisa*-albumilla. Kappaleesta julkaistiin Paula Koivuniemen tulkinta vuonna 1995.

Rakenne ja sanoitus
-------------------

"Huone 105:n" rakenne noudattaa tyypillistä pop-musiikin kaavaa, tosin ilman C-osaa. Intro on noin 18-sekuntinen. Säkeistö etenee sillan kautta kertosäkeeseen, sen jälkeen säkeistö uudelleen sillan kautta kertosäkeeseen ja edelleen kohti loppuhäivytystä. Rakenne on siten ABABBB: kertosäettä toistetaan kappaleen puolivälistä aina loppuun asti.

Laulun todellisuus tapahtuu hotellin meluisassa diskosalissa. Kertoja tapaa siellä henkilön, johon hän ihastuu oitis. Laulun ytimenä on kertojan toive päästä pois diskosta ihastus mukanaan hotellihuoneeseensa, jonka numero on 105. Ihastus on molemminpuolista, koska kertoja laulaa "syvä intohimo meidät jo veikin". Kertosäe alkaa: "Huone sataviis, saavu sinne please", jonka jälkeen taustalaulajat: "paa-paa-pii-a-pap-paa-paa-paa-pii-a-pap-pa". Kertosäe jatkuu: "Huone sataviis, saavu sinne siis", ja taustalaulajat säestävät. Kertosäkeessä on tarinaa eteenpäin vievä jatko-osa: "On ovi auki nyt sulle ---", josta siirrytään säkeistöön. Kertosäkeeseen nostavassa osassa ilmenee, että kertoja on ihastuksensa kanssa edelleen diskossa: he ovat tanssineet "viimeiseen biisiin" asti. Kertoja selventää, että hänelle ja hänen ihastukselleen jää diskosalin sulkeuduttua vain huone 105, joten ihastus ei ilmeisesti ole varannut huonetta samasta hotellista. Tapahtumat huoneessa 105 ovat lopulta kertojan ennakko-odotuksia, lisäksi hän korostaa "*jos* annan avaimeni sulle".

"Huone 105:stä" on tehty myös humoristissävyinen versio. Se on miksattu Dannyn klassikkoiskelmään "Kesäkatu". Teos päättyy miehen pyyntöön "avaa ovi", ja ääneen, joka ilmentää oven avausta. Mutta tapahtumat huoneessa 105 jäävät myös tämän version ulkopuolelle. Version nimi on "Kesäkatu / Huone 105", ja sen esittävät Nisa Soraya ja Danny.

Lähteet
-------

1. ↑  Nisa Soraya ‎– Huone 105  2020. Discogs. Viitattu 14.9.2020. (suomeksi)
2. ↑  Paula Koivuniemi ‎– Se Kesäni Mun  2020. Discogs. Viitattu 14.9.2020. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Huone 105 chords by Nisa Soraya
* Helsingin Sanomat: Nisa Soraya muutti Suomeen rauhoittuakseen mutta päätyi laulamaan hitin Huone 105 (3.11.2018)
Valamon Jumalanäiti ikoni (Aleksei Konstantinov, 1878) Uuden Valamon luostarin pääkirkon puisessa ikononiseinässä (Dimitri Mironenko, 2010).
**Valamon Jumalanäiti** eli *Valamolainen Jumalanäiti*-ikoni on ainoa Jumalanäitiä eli Neitsyt Mariaa esittävistä ikonityypeistä, joka on syntynyt Valamon luostarissa Laatokan Karjalassa.

Ikonin on maalannut Valamon luostariin vuonna 1875 tullut *Aleksei Konstantinov* (synt. 1861 Rybinsk, Jaroslavlin kuvernementti -Valamo 1901) vuonna 1878. Ikonimaalarista tuli noviisi Alipi vuonna 1879, munkki 1884 ja pappi 1893. Ikoni oli Vanhan Valamon luostarissa välillä varastossakin, mutta sen arvostus nousi. Nykyään kuva on yksi Suomen ikonitaiteen arvokkaimmista teoksista ja eräs harvoista ihmeitätekevänä kunnioitetuista ikoneista. Heinäveden Uuden Valamon luostarin pääkirkon vuonna 2010 käyttöönotetussa, pietarilaisen Dimitri Mironenkon suunnittelemassa ikonostaasissa Valamon Jumalanäidin ikoni sijoitettiin aiempaa keskeisemmälle kunniapaikalle ikoniseinän keskiosan vasemmalle puolelle.

Ikonista on tehty useita kopioita, joista yksi on saman luostarialueen Kaikkien Valamon pyhien kirkossa (Uuden Valamon vanha kirkko).

Ortodoksinen kirkko viettää Jumalanäidin muistojuhlaa Valamon ikonin kunniaksi vuosittain elokuun 7. päivänä.

Katso myös - Suomen muut ihmeitätekevät ikonit
----------------------------------------------

* Konevitsan Jumalanäiti, Valamon luostari, Heinävesi
* Suloisesti suuteleva Jumalanäiti, Valamon luostari, Heinävesi
* Kozelštšinan Jumalanäiti, Uspenskin katedraali, Helsinki
* Jerusalemin Jumalanäiti, Lintulan luostari, Heinävesi
* Jumalanäidin Akatistos -ikoni, Suomen ortodoksinen kirkkomuseo, Kuopio

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Valamolainen Jumalanäiti ortodoksi.net. Viitattu 5.12.2013.
2. ↑  Piispa Arseni: Ihmeitätekevät ikonit Suomessa. (Teema: ihmeitätekevät ikonit) *Ikonimaalari*, 2011, nro 2, s. kansi ja 8–15. Helsinki:  Suomen ikonimaalarit ry. ISSN 978-952-5870-37-4.
3. ↑  Valamon luostarin pääkirkkoon uusi ikonostaasi  29.12.2010. Uuden Valamon luostari, valamo.fi. Viitattu 5.12.2013. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Valamon vanha kirkko vihittiin uudelleen  29.6.2010. ortodoksi.net. Viitattu 5.12.2013.
**Mwindo** on Kongon demokraattisen tasavallan alueella asuvan nyanga-kansan eepos. Mwindo, tubondojen päällikön Shemwindon poika, omasi profetoimisen lahjan. Lisäksi hän pystyi tuhoamaan pahan ja pystyi liikkumaan maalla, veden ja maan alla sekä ilmassa. Hän osasi jo heti synnyttyään kävellä ja puhua. Shemwindo ei halunnut poikaa, joka saattaisi uhata hänen asemaansa. Hän yritti tappaa Mwindon mutta epäonnistui tämän voimien vuoksi. Eepoksen mukaan Mwindo matkusti manalaan ja taivaaseen omaksuakseen uusia tietoja. Mwindolla oli kärpäslätkä, jossa oli taikavoimia. Kun joku heitti häntä keihäällä, hän pystyi torjumaan sen lätkällään. Mwindo vannoi kostavansa isälleen. Hänen enonsa antoivat hänelle rautahaarniskan, ja yhteisvoimin he tuhosivat Shemwindon kodin ja tappoivat lukuisia ihmisiä. Shemwindo pakeni manalaan, ja Mwindo joutui taistelemaan sen hallitsijaa Muisaa vastaan. Mwindo voitti, Shemwindo antautui ja pyysi anteeksi pojaltaan. He sopivat valtakunnan jakamisesta, ja Mwindo herätti henkiin kaikki tappamansa ihmiset. Mwindo-eepoksen täydelliseen esittämiseen, tavallisesti perinteisissä puvuissa, voi kuulua useita päiviä tanssia, laulua ja lausuntaa.

Lähteet
-------

* Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat*, s. sivu 260. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Readme.fi. ISBN 978-952-220-252-9.
**Mwerujärvi** on järvi Kongon demokraattisen tasavallan ja Sambian rajalla. Mwerujärvi kuuluu Kongojoen vesistöön, ja se sijaitsee Mweru–Luapula–Bangwelu-tasangon luoteisosassa. Järven pinta on 917 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala on 5 120 neliökilometriä ja sen tilavuus 38,2 kuutiokilometriä.

Mwerujärven eteläisin osa on matalaa, noin kaksi metriä syvää. Eteläosasta järven pohja laskeutuu hiljalleen keski- ja pohjoisosia kohti. Järven keskellä syvyys on noin kahdeksan metriä, ja syvimmät kohdat ovat koillisosassa. Siellä on yli 20 metriin ulottuva syvänne, joka on suurimmillaan 27 metriä syvä. Toinen noin 20 metriin ulottuva syvänne on järven pohjoisosassa. Järven keskisyvyys on 7,5 metriä.

Mwerujärven rannat ovat pääosin matalia, mutta läntinen rannikko on kivikkoista. Luapulajoki laskee järveen sen eteläosassa, ja itse järvi puolestaan laskee Luvuajokea pitkin pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lake Mweru *Encyclopædia Britannica*.  7.12.2007. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 21.11.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Bos, Arthur R. & Kapasa, Cyprian K. & Zwieten, Paul AM van: Update on the bathymetry of Lake Mweru with notes on water level fluctuations.  *African Journal of Aquatic Science*, 2006, 31. vsk, nro 1, s. 145–150. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 21.11.2019.  (englanniksi)