recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee aluetta. Sanomalehti Itä-Hämeestä on oma artikkelinsa. Itä-Hämeen seutukunta on myös lakkautetun Heinolan seutukunnan entinen nimi.*
Itä-Hämeen sijainti Suomessa tummanpunaisella, Hämeen historiallinen maakunta korostettu vaaleanpunaisella
**Itä-Häme** on historiallisen Hämeen itäosa Päijät-Hämeessä, Etelä-Savossa ja Keski-Suomessa. Alueen kuntia ovat:

* Heinola
* Hartola
* Sysmä
* Joutsa
* Luhanka
* Pertunmaa

Entisiä kuntia ovat:

* Heinolan maalaiskunta, liitetty Heinolan kaupunkiin vuonna 1997
* Leivonmäki, liitetty Joutsaan vuonna 2008

Itä-Hämeen kunnista Heinola on väkiluvultaan selvästi suurin ja se on myös alueen ainoa kaupunki.

Ennen Keski-Suomen läänin perustamista kaikki Itä-Hämeen alueen kunnat kuuluivat Mikkelin lääniin. Keski-Suomen lääni perustettiin vuonna 1960, jolloin siihen liitettiin Mikkelin läänistä Joutsan, Leivonmäen ja Luhangan kunnat. Muut Itä-Hämeen kunnat jäivät osaksi Mikkelin lääniä. Heinola, Hartola ja Sysmä siirrettiin silloisesta Mikkelin vaalipiiristä (aiemmin *Mikkelin läänin vaalipiiri*, nykyään *Etelä-Savon vaalipiiri*) Hämeen vaalipiiriin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Pertunmaa jäi osaksi Etelä-Savon vaalipiiriä ja Keski-Suomen lääniin kuuluneet kunnat pysyivät Keski-Suomen vaalipiirissä. Nykyisessä maakuntajaossa Joutsa (siihen liitetty Leivonmäki mukaan lukien) ja Luhanka kuuluvat Keski-Suomeen, Heinola (ja entinen Heinolan maalaiskunta), Hartola ja Sysmä Päijät-Hämeeseen ja Pertunmaa Etelä-Savoon.

Itä-Hämeen kunnat tekevät yhteistyötä muun muassa Heinolassa toimivan yhdistyksen, Itä-Hämeen Liiton puitteissa. Se on tehnyt edunvalvontatyötä esimerkiksi valtatie 4:n peruskorjauksen vauhdittamisessa. Eri maakuntien alueella sijaitsevat kunnat suuntautuvat virallisiin keskuksiinsa: Sysmä ja Hartola Lahteen, Luhanka ja Joutsa Jyväskylään sekä Pertunmaa Mikkeliin.

Itä-Häme tunnetaan yhtenä sahdin valmistusalueista. Alueella ilmestyy myös sanomalehti Itä-Häme, joka toimitetaan Heinolassa ja painetaan Lahdessa. Alueella sijaitsee myös Leivonmäen kansallispuisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Seutukunta (Arkistoitu – Internet Archive) Heinolan kotisivut
2. ↑  Kunnanhallituksen pöytäkirjat Joutsan kotisivut
3. ↑  Suomen tilastollinen vuosikirja 1959 (PDF) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 9.1.2013.
4. ↑  Suomen tilastollinen vuosikirja 1960 (PDF) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastokeskus. Viitattu 9.1.2013.
5. ↑  Kunnanjohtajan blogi (Arkistoitu – Internet Archive) Joutsan kotisivut

Itä-Häme

|  |
| --- |
| Nykyiset kunnat: Hartola • Heinola • Joutsa • Luhanka • Pertunmaa • Sysmä |
| Entiset kunnat: Heinolan maalaiskunta • Leivonmäki |
**Kyle Fogg** (s. 27. tammikuuta 1990 Brea, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Fogg on voittanut urallaan Saksan ja Suomen pääsarjojen korikuninkuudet ja D-liigan mestaruuden, ja hänet palkittiin vuonna 2014 Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistuksena.

Pelaajaura
----------

Vuosina 2008–2012 Fogg edusti Arizonan yliopistoa, jossa oli viimeisellä kaudellaan joukkueen paras pisteidentekijä 13,7 pisteen keskiarvolla. Yliopistouransa jälkeen hän edusti NBA:n kesäliigassa Houston Rocketsia ja pelasi Rio Grande Valley Vipersissa NBA:n kehitysliigaa voittaen sen. Syksyllä 2013 Fogg oli mukana NBA-seura Denver Nuggetsin harjoitusleirillä, muttei päässyt pelaamaan NBA:han. Joulukuussa 2013 Fogg siirtyi ulkomaille, kun suomalainen Korikobrat teki hänen kanssaan sopimuksen loppukaudeksi. Sekavassa tilassa ollut ja huonosti pelannut Korikobrat nousi pääosin Foggin otteiden ansiosta pois putoamiskamppailusta muun muassa voittamalla sarjan kärkijoukkueita ja pelaamaan pudotuspelipaikasta. Fogg valittiin tammikuussa 2014 Korisliigan kuukauden pelaajaksi. Maaliskuussa Fogg teki ottelussa Kauhajoen Karhua vastaan 51 pistettä, mikä oli ensimmäinen yhden pelaajan 50 pisteen ylitys Korisliigaottelussa 11 vuoteen. Kauden päätteeksi Foggista tuli sarjan korikuningas 26,97 pisteen keskiarvolla, ja hänet palkittiin Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistuksena.

Kaudeksi 2014–2015 Fogg siirtyi belgialaiseen Antwerp Giantsiin ja seuraavaksi kaudeksi saksalaiseen Eisbären Bremerhaveniin. Hän voitti Bundesligan korikuninkuuden.

Kesäkuussa 2016 Fogg siirtyi Espanjan pääsarjajoukkue CB Málagaan.

Saavutukset
-----------

### Henkilökohtaiset saavutukset

* Bundesligan korikuningas 2016
* Korisliigan korikuningas 2014
* Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus 2014
* Korisliigan kuukauden pelaaja, tammikuu 2014

### Joukkuesaavutukset

* D-liigan mestaruus 2013

Lähteet
-------

* Kyle Fogg (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto
* Kyle Fogg Arizonan yliopisto (englanniksi)
* Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) NBA Development League (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑
10. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili eurobasket.com (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Martin Zeno** | **Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus**2013–2014 | Seuraaja:**Robert Arnold** |
**Rhabdodendraceae** on vain kolme lajia käsittävä trooppinen kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa, johon kuuluvia tunnetuimpia heimoja ovat muun muassa tatarkasvit (Polygonaceae), kohokkikasvit (Caryophyllaceae) ja kaktuskasvit (Cactaceae).

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat pienehköjä ainavihantia puita, joilla on kilpimäisten karvojen muodostama peite. Lehdet ovat melko kookkaita, yksinkertaisia ja korvakkeettomia. Lehtilapa on kuultavapilkkuinen, ja sivusuonet muodostavat silmukoita sen reunan lähelle. Lehtikanta on melko leveä. Täysin kehittyneet lehdet sijaitsevat melko tiheässä oksan päässä ja muuttuvat vähitellen pienemmiksi ja erilaistumattomammiksi oksan tyveä kohti. Kukinto sijaitsee lehtihangassa ja on haarainen. Kukkapohjus on lyhyen maljamainen hypanthium, jonka reunaan kukkalehdet kiinnittyvät sikiäintä lukuun ottamatta. Verholehdet ovat enemmän tai vähemmän yhteenkasvaneita ja lyhyitä. Terälehdet ovat melko paksuja. Heteitä on paljon, ja ponnet ovat palhoja paljon pidempiä. Kukassa ei ole mesiäistä. Sikiäin on yhden emilehden muodostama, ja vartalo kiinnittyy sen tyveen; luotti on hyvin pidentynyt. Luokkimaisesti taipuneita siemenaiheita on korkeintaan kaksi pohjaistukassa. Hedelmä on pieni luumarja, jonka tyvellä on verhiö ja kukkapohjuksen laajentuma; myös hedelmäperä on turvonnut. Siemenessä on ravintovarastona niukka endospermi ja niukka perispermi sekä vihreä ja suurisirkkainen alkio. Kromosomiston annosluku on n = 10.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa trooppisessa Etelä-Amerikassa.

Luokittelu
----------

Heimossa on vain yksi kolmelajinen *Rhabdodendron*-suku. Sen asema koppisiemenisten luokitusjärjestelmässä on ollut pitkään epävarma. Cronquist (1983) piti sitä Rosales-lahkoon kuuluvana, Takhtajan (1997) sen sijaan sijoitti sen Rutales-lahkoon, vaikka aiemmin oli jo ehdotettu sen sijoittamista Caryophyllales-lahkon yhteyteen.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2  Stevens 2001, viittaus 29.11.2014
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia:
* Lajiluettelo:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13615614
* Wikispecies: Rhabdodendron
* APNI: 154252
* CoL: FMF
* EPPO: 1RHDF
* Fossilworks: 55679
* GBIF: 3880532
* GRIN: 952
* iNaturalist: 71610
* IRMNG: 114433
* ITIS: 896872
* NCBI: 63081
* Open Tree of Life: 942009
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126613-1
* Tropicos: 42000181
* Watson & Dallwitz: rhabdode
* WFO: wfo-7000000519

 |

 |
**Läntinen agora** oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Läntinen agora rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se oli näin kolmas ja nuorin Miletoksen agoroista Pohjoisen ja Eteläisen agoran jälkeen. Se sijaitsi Teatterisataman eteläpuolella, ja oli näin rakennettu alueelle, joka oli aiemmin ollut klassisen kauden kaupunkikaavan ulkopuolella.

Agora oli suorakulmainen ja sen pituus itä-länsisuunnassa oli noin 191 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 79 metriä. Aukio oli ympäröity pohjois-, länsi- ja eteläsivulta joonialaista tyyliä edustaneilla stoilla eli pylväshalleilla. Itäsivulla, josta agora oli avoin, oli propylon-sisäänkäyntiportti. Se julkisivussa oli itäpuolella kaksi ja länsipuolella neljä joonialaista pylvästä.

Agoran eteläpuolella sijaitsi Athenen temppeli ja länsipuolella Eumenes II:n gymnasion ja stadion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  West Agora *A walk through ancient Miletus*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 4.11.2019.
2. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "MILETOS (Balat) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
**Länsistoa** eli **Aitolialaisten stoa** oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Länsistoan raunioita.
Stoa rakennettiin toisen arvion mukaan myöhäisellä klassisella kaudella tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 400–300 eaa. ja toisen arvion mukaan vuonna 279 eaa. kunnioittamaan Aitolian liiton voittoa galleista.

Stoa sijaitsi Delfoin Apollonin pyhäkköalueen länsilaidalla Delfoin teatterin ja Apollonin temppelin lounaispuolella. Sen pituus oli noin 74,2 metriä ja leveys noin 12,5 metriä. Stoa avautui kaakkoon päin, ja sen julkisivussa arvellaan olleen 29 pylvästä. Sisäosassa oli 14 pylvästä, jotka jatkoivat sen kahteen laivaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delphi, West Stoa (Building) *Perseus*. Viitattu 18.1.2021.
2. ↑  The Aetolians and Delphidelphic *The Delphi Guide*. Viitattu 18.1.1021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Länsistoa** Wikimedia Commonsissa
Helmikuu vuoden 1712 ruotsalaisessa kalenterissa.
**Ruotsalainen kalenteri** oli Ruotsissa 1. maaliskuuta 1700 – 30. helmikuuta 1712 käytössä ollut kalenteri.

Ruotsissa (mukaan lukien Suomi ja Ruotsin Itämerenmaakunnat) oli päätetty 1600-luvun lopulla siirtyä käyttämään gregoriaanista kalenteria jättämällä väliin 11 karkauspäivää vuosina 1700–1740. Tämä päätös merkitsi sitä, että 40 vuoden ajan välillä 1.3.1700–28.2.1740 Ruotsin käyttämä kalenteri olisi poikennut maailman kaikista muista kalentereista. Lisäksi poikkeama ei olisi ollut vakiosuuruinen, vaan se olisi muuttunut yhdellä päivällä joka neljäs vuosi. Siitä huolimatta päätös tehtiin Kaarle XII:n ollessa kuninkaana.

Ruotsissa ei siten vuonna 1700 ollut karkauspäivää, vaan tämän jälkeen ruotsalainen kalenteri oli yhden päivän edellä juliaanista kalenteria ja kymmenen päivää jäljessä gregoriaanisesta kalenterista. Päätöksestä huolimatta vuosien 1704 ja 1708 kalentereihin oli lisätty karkauspäivät. Syynä saattoi olla käynnissä ollut Suuri Pohjan sota.

Huomattuaan maakohtaisen kalenterin epäonnistuneeksi Kaarle XII määräsi, että Ruotsissa palattaisiin takaisin vanhaan juliaaniseen kalenteriin lisäämällä vuoden 1712 kalenteriin helmikuun 30. päivä. Helmikuun 30. päivä 1712 on merkitty kalenteriin nimellä "Tilökelsedag". Tämä merkitsi todennäköisesti sitä, että Ruotsista tuli viimeinen valtio, jossa otettiin käyttöön juliaaninen kalenteri.

Lopullisesti gregoriaaniseen kalenteriin siirryttiin Ruotsissa vuonna 1753 jättämällä helmikuusta pois 11 päivää, ja niinpä vuonna 1753 helmikuun 17. päivää seurasi maaliskuun 1. päivä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruotsin kalenterit**.
1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopiston almanakkatoimiston sivusto, skannattu kopio vuoden 1712 almanakan helmikuun sivusta
**Ruostumaton** on kirjailija Timo Kangasluoman kirjoittama elämäkerta muusikko Marko Hietalasta, joka on parhaiten tunnettu työstään heavy metal -yhtyeissä Tarot ja Nightwish. 

Kirjaidean takana oli kirjailija Timo Kangasluoma, joka halusi kirjoittaa musiikkimaailmasta. Hietala ja Kangasluoma tapasivat Oulussa Hietalan ollessa Raskasta Joulua -kiertueella. Keskustelun jälkeen he päättivät aloittaa kirjan tekemisen. Heillä oli talven ja kevään mittaan useita tapaamisia, jotka saattoivat kestää kolmesta neljään päivää. Keskusteluissa he kävivät Hietalan tarinaa, joskus mukana oli sattumalta vieraita ja esimerkiksi Sweet Leafin tarina syntyi kirjaan tällä tavalla.

Kirja alkaa Hietalan lapsuudesta ja nuoruudesta maaseudulla Tervossa, tarina etenee Hietalan ensimmäisestä yhtyeestä Sabotagesta musiikkilukion kautta kesken jääneisiin opintoihin Pop & Jazz konservatoriossa. Nuoruusmuistojen lisäksi kirjan alkupuoli on pitkälti 1980-luvun alkupuolella syntyneen Tarotin tarinaa. Tarotin ja Nightwishin lisäksi kirjassa käydään läpi myös Hietalan pienempiä projekteja, kuten Sweet Leaf -yhtyettä, joka syntyi ystäväporukassa.

Musiikin ja eri yhtyeiden lisäksi kirjassa käydään läpi vaikeita asioita, esimerkiksi kerrotaan Marcon äänihuulista löytyneestä polyypista ja siihen liittyneestä leikkausoperaatiosta sekä kamppailusta alkoholismin ja masennuksen kanssa. Perhe-elämästä kerrotaan vähän.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Imperiumi.net *www.impe.fi*. Viitattu 15.9.2019.
2. ↑  Toimittaja: Arto Mäenpää: Ruostumattoman rocktähden tarina: Haastattelussa elämäkerran julkaissut Marco Hietala *KaaosZine*.  17.10.2017. Viitattu 15.9.2019.
3. ↑  Rea Tallgren: Marco Hietala ei ota paineita hevimuusikin pioneerin tittelistä *SuomiRock*.  13.10.2017. Viitattu 15.9.2019.
4. ↑  Marco Hietala: Ruostumaton *Nousu*.  17.10.2017.  Arkistoitu 24.10.2020. Viitattu 15.9.2019.
5. ↑  Iikka Taavitsainen: Elämäkerta: Hevitenori Marco Hietala oli menettää äänensä epäonnistuneen leikkauksen seurauksena *Savon Sanomat*.  12.10.2017. Viitattu 15.9.2019.
6. ↑  Ruostumaton on rohea kirja Marco Hietalasta *smackthejack.net*.  12.10.2017. Viitattu 15.9.2019. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Marco Hietala: Koukutuin viinan ja pillerien aiheuttamaan euforiaan *apu.fi*.  18.10.2017. Viitattu 15.9.2019.
**Vakuustakavarikko** on pakkokeino, jolla turvataan maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano. 

Jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta.

Jos hukkaamiskieltoa ei voida pitää riittävänä saamisen turvaamiseksi, voidaan irtainta omaisuutta panna maksamisen vakuudeksi vakuustakavarikkoon, eli ottaa ulosottomiehen haltuun.

Menettelyä koskevat samat säännöt kuin hukkaamiskieltoa.

Päätöksen vakuustakavarkosta tekee tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain vakuustakavarikkoon pantavan omaisuuden määrästä, omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.
*Tämä artikkeli käsittelee Veikselin sivujokea. Bug (Etelä-Bug) on myös Mustaanmereen laskeva joki Ukrainassa*

**Bug** tai **Läntinen Bug** (valkoven. Захо́дні Буг, *Zahodni Buh*, ven. За́падный Буг, *Zapadnyi Bug*, ukr. Західний Буг, *Zah'idnyi Buh*, puol. *Bug*) on Ukrainassa, Valko-Venäjällä ja Puolassa virtaava Itämereen laskevan Veikselin vesistöön kuuluva joki. Bug saa alkunsa Ukrainan länsiosissa Lvivin alueella ja yhtyy Puolassa Varsovan pohjoispuolella vasemmalta Narewiin, joka on Veikselin oikeanpuolinen sivujoki. Joki toimii Euroopan unionin rajajokena Puolan sekä Valko-Venäjän ja Ukrainan välillä.

 Muhavetsin ja Bugin yhtymäkohta Brestissä Valko-Venäjällä.
 Bugin pääuoman reitti Ukrainasta Puolaan Varsovan pohjoispuolelle
Läntisen Bugin pituus on 831 kilometriä, ja se muodostaa Valko-Venäjän rajan 169 kilometrin matkalla. Joen valuma-alue on 73 479 neliökilometriä, tästä 9 990 neliökilometriä Valko-Venäjällä. Joen keskivirtaama Ukrainan ja Valko-Venäjän rajalla on 50 m³/s, alempana Puolassa 127 m³/s.

Historiallinen kanavayhteys Dneprille
-------------------------------------

Mahtavan Puola-Liettuan valtioliiton aikana 1700-luvun lopulla kaivettiin nykyisen Valko-Venäjän lounaisosiin yhdyskanava Bugin sivuhaarasta Muhavetsista Mustaanmereen laskevaan Dneprin vesistöön. Kanavan nimi oli aluksi Kuninkaallisen kanava. Viime vuosikymmeninä melko runsaasti kiintoainesta kuljettavaa Bugjokea ei kuitenkaan ole ruopattu, eikä idästä tämän Dneprin–Bugin kanavan kautta saapuvilla proomuilla pääse navigoimaan esteettä Valko-Venäjän Brestiä pitemmälle länteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Гидрографическая характеристика рек Беларуси – Река Западный Буг Pogoda.by. Viitattu 6.2.2010. (venäjäksi)
2. ↑  History of RUESP "DNEPROBUGVODPUT" РУЭСП "ДНЕПРОБУГВОДПУТЬ" Dneprobug.by.  Arkistoitu 20.3.2012. Viitattu 6.2.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta  **Läntinen Bug**.
* Encyclopædia Britannica Online: Bug River (englanniksi)
* The Bug River: Corridor in the Pan European Ecological Network. A Feasibility Study (pdf) (englanniksi)
**Ylimmäinen** on Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 1,3 neliökilometrin laajuinen järvi. Etäisyys Nummelasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 47 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Ylimmäisen pituus on 3,5 kilometriä ja tilavuus runsaat 4,8 miljoonaa kuutiometriä. Järvi on kapea, etenkin keskikohdastaan. Rannat ovat rehevöityneitä ja ruovikoituneita, saaria ei ole. Kaakkoisosassa on yli kymmenmetrinen syvänne. Ylimmäisen rannoilla vaihtelevat peltomaisemat ja metsämaat, pohjoisella rannalla maasto kohoaa yli 20 metriä järven pinnan yläpuolelle. Ylimmäisen pohjoispuolella sijaitsee Petäys, idässä on Vihtijärvi ja Laihue, etelässä Niemenjärvi ja Hiukkalammi. Uudenmaan ja Kanta-Hämeen maakuntaraja kulkee 1,2 kilometriä Ylimmäiseltä pohjoiseen. Aivan Ylimmäisen pohjoispuolitse kulkee yhdystie 11301, itäpuolitse kulkee seututie 132

Ylimmäisen länsirantaan virtaa Ali-Kärrin joki, joka saa vetensä järven länsipuolella levittäytyvistä soista. Petäyksestä kulkee suora lasku-oja Ylimmäiseen. Pohjavettä järvi saa etelärannan lähteistä. Ylimmäisen kaakkoiskulmasta lähtee laskuoja Niemenjärveen.

Ylimmäisen kalakanta on Suomen sisävesille tavanomainen ahvenineen ja haukineen, lintukanta on rikas uikkuineen ja joutsenineen.

Ylimmäinen (23.096.1.006) kuuluu Niemenjärven valuma-alueeseen (23.096), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Ylimmäinen on Niemenjärven valuma-alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylimmäinen, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Ylimmäinen. Järviwiki. Viitattu 5.3.2021.
3. 1 2 3  Ylimmäinen *Vihtijärvi*. Viitattu 5.3.2021.
4. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 5.3.2021.
*Tämä artikkeli kertoo muusikosta. Näyttelijä Yrjö Saarniosta on erillinen artikkeli.*
Yrjö Saarnion polkkayhtye vuonna 1960.
**Yrjö Armas Saarnio** (22. marraskuuta 1906 Turku – 11. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen viihdemuusikko ja -säveltäjä.

Yrjö Saarnio esiintyi viulupelimannina jo 12-vuotiaana isoveljensä kanssa. Hän opiskeli nuoruusvuosinaan viulunsoittoa Turussa opettajanaan mm. Kerttu Wanne. Saarnio muutti Helsinkiin 1930-luvun taitteessa ryhtyen ravintolamuusikoksi, mutta samalla hän jatkoi opintojaan radion kapellimestarin ja viulistin Erik Cronvallin johdolla.

Vuonna 1940 Yrjö Saarnio perusti polkkayhtyeen, jonka kaikki silloiset jäsenet olivat sotilaita. Rauhan palattua yhtye jäi pysyväksi kokoonpanoksi ja ulotti kiertueensa ympäri Suomen. Yrjö Saarnion Polkkayhtye teki 1940-luvulta lähtien noin 200 levytystä. Saarnio itse esiintyi viulistina miltei kuolemaansa asti.

Yrjö Saarnio sävelsi useita suosituiksi tulleita tanssimusiikkikappaleita, joista tunnetuimpia ovat *Vesivehmaan jenkka* ja valssi *Rantamökissä*. Edellinen tunnetaan erityisesti Erkki Junkkarisen esittämänä, jälkimmäisen ovat levyttäneet mm. Henry Theel, Laila Kinnunen ja Eija-Sinikka.

Tasavallan presidentti myönsi Saarniolle director musices -arvonimen vuonna 1973.

Diskografia
-----------

* Yrjö Saarnion Polkkayhtye: Valsseja ja jenkkoja (Fazer, 1966) (julkaistu myös nimellä Polkka-Saarnio soittaa valsseja ja jenkkoja)
* Vanhojen tanssit: Yrjö Saarnion Polkkayhtye (Finnlevy, 1970). Solisteina Anneli Huovinen ja Erkki Junkkarinen.
* Taas vanhakin nuorentuu: Martti Siiriäinen ja Yrjö Saarnion yhtye (Finnlevy, 1975).
* Yrjö Saarnion Polkkayhtye (Salix, 2008)

Lähteet
-------

* Otavan iso musiikkitietosanakirja. Helsinki: Otava, 1977.
* Otavan musiikkitieto (toimittanut Keijo Virtamo), Helsinki: Otava, 1987.
* Erkki Pälli: *Vanhojen tanssit* -levyn esittelyteksti. Helsinki: Finnlevy, 1970.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Yrjö Ferdinand Salmela** (17. toukokuuta 1904 Masku – 22. marraskuuta 1984 Turku) oli suomalainen kauppias, kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Salmelan vanhemmat olivat maanviljelijä Oskar Ferdinand Salmela ja Bertta Maria Jaakkola ja puoliso 1926–1964 talousopettaja Ella Maria Bahne. Salmela kävi kansakoulun ja oli kultaseppä Gösta Heleniuksen oppilas Turussa 1917–1923, tarkastusleimatutkinnon hän suoritti 1924. Opintomatka useisiin eri maihin Salmela teki 1930-luvulta lähtien. Hän oli Kultaseppä Oy Kaivertamossa, Uusi Kultaseppä Oy:ssä Helsingissä 1924–1925, perusti oman kello- ja kultasepänliikkeen Turkuun 1925, oli Yrjö Salmela Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1943, Kulta ja Hopea Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1950 sekä Kultarengas Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Paraisilla vuodesta 1953. 

Salmelalla oli myös useita luottamustentäviä. Hän oli aktiivinen urheiluvaikuttaja Turun Urheiluliitossa, Suomen Urheiluliitossa ja SVUL:ssä, Suomen Urheiluliiton Tuen ja Turun Seudun Ampujain perustajia ja osallistui Suomen Ampujainliiton ja Turun Moottorikerhon toimintaan. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Salmela oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Salmela *Biografiasampo*. Viitattu 27.9.2022.
2. 1 2  Kuolleet. Kauppaneuvos Yrjö Salmela.  *Uusi Suomi*, 30.11.1984, nro 324, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.9.2022.
**Yrjö Johannes Rekola** (16. huhtikuuta 1903 Rauman maalaiskunta – 1. tammikuuta 1981 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Rekolan vanhemmat olivat maanviljelijä John G. Rekola ja Maria Uusitalo ja puoliso vuodesta 1933 Aune Alice Olofsson. Rekola tuli ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1923 ja suoritti päästötutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulusta 1927. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Rekola oli Rautatiekirjakaupan apulaiskonttoripäällikkö 1927–1929 ja Turun konttorin johtaja 1929–1956 ja Lyhy Oy:n, vuodesta 1958 Figura-Tuote Oy, perustaja vuodesta 1941, toimitusjohtaja 1941–1970 ja hallituksen puheenjohtaja 1941–1979. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Rekola oli reservin luutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Rekola *Biografiasampo*. Viitattu 7.10.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Yrjö Rekola.  *Uusi Suomi*, 10.1.1981, nro 9, s. 28. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.10.2022.
**Pentti Piri** (k. 27. tammikuuta 1597) oli suomalainen talonpoika ja yksi nuijasodan kapinapäälliköistä. Hän oli Lapualta.

Piri oli naimisissa enaimmäisen kerran Kaisa Paavontytär Kaupin (s. 1555) kanssa. Toinen vaimo oli Karin Järvi (1554–1600). Pirin vanhemmat olivat Tynius Heikinpoika Piri ja Anna Heikintytär. 

Vuonna 1582 Piri siirtyi asumaan Vuohisluoma-nimiseen paikkaan (nykyiseen Alahärmään), jossa viljeli maatilaa. Vuonna 1593 häntä oli käräjillä rangaistu rauhanrikoksesta. Vuonna 1596 hän oli mukana talonpoikien valitusretkellä Ruotsissa. He valittivat Kaarle-herttualle Klaus Flemingin joukkojen linnaleirirasituksesta. Anders Wargelin merkitsi 1700-luvulla muistiin, että Piri johti talonpoikia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Yrjö Kontsaan ohella, ja nosti Isonkyrön ja Ilmajoen kapinaan. Piri joutui nuijasodan lopussa vangiksi. Hänet mestattiin toisten nuijapäälliköiden ohella Kyrön Kontsaansaaressa.

Lähteet
-------

* Pentti Pirin elämäkerta. Teoksesta Eero Kojonen: *Etelä-pohjalaisia elämäkertoja* (Vaasa 1965). ( Kokkola.fi, Web Archive 2006).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Haufnagel: Puolalainen sotilas ja unkarilainen rouva
Willam Baur: Puolalaisia ja unkarilaisia
**Puolalainen ja unkarilainen – kaksi hyvää ystävää** on erään unkarilaisen ja puolalaisen sananlaskun alkurivi (unk. *Lengyel, magyar - két jó barát, együtt harcol, s issza borát*, puol. *Polak, Węgier, dwa bratanki, i do szabli, i do szklanki*).

Sananlaskun tausta
------------------

Puolalaiset ja unkarilaiset ovat historiassaan pyrkineet auttamaan toinen toistaan. Toisen maailmansodan aikana puolalaiset pakolaiset saivat suojan Unkarista, ennen sitä puolalaiset taistelivat Unkarin vapauden taistelussa vuonna 1849.

Ystävyyspäivä
-------------

Vuonna 2003 Unkarin eduskunta on esittänyt 12. maaliskuuta vietettäväksi *Unkarin ja Puolan kansojen ystävyyspäiväksi*[1], myös Puolan eduskunta on hyväksynyt esityksen.[2]

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puolalainen ja unkarilainen - kaksi hyvää ystävää** Wikimedia Commonsissa
Laulun säveltäjä, filosofi ja poliitikko Jerzy Braun (1901–1975) kirjoitti laulun 17-vuotiaana marraskuussa 1918.
**Puolalainen nuotiolaulu** tai **Nuotiolaulu** (*Płonie ognisko i szumią knieje*) on usein kansansävelmäksi merkitty puolalaisen Jerzy Braunin säveltämä nuotiolaulu, josta on tullut hyvin suosittu myös muun muassa Suomessa partiolaisten ja muiden leireille osallistuvien lasten ja nuorten yhteislauluna. Tuntemattoman sanoittajan suomalaisteksti alkaa sanoilla **Meill’ on metsässä nuotiopiiri**.

Suomalaiset levytykset
----------------------

Laulusta on useita suomenkielisiä levytyksiä. Tapiolan yhteiskoulun nuorisokuoro ja yhtye levytti sen vuonna 1977 Esa Niemisen sovituksena, ja esitys on julkaistu useilla lastenlaulualbumeilla. Sibelius-Akatemian koulumusiikkiosaston kuoro laulaa sen Finnlevyn useiden esittäjien albumilla *Lapsille* vuodelta 1980. Topias, Eevamaija ja Tuomo Kangas esittävät kappaleen nimellä "Nuotiolaulu" vuoden 1992 albumilla *Anni Tannin kesälaulut*. Neljäs levytys on helsinkiläisten yritysjohtajien harrasteyhtye Åttopoikien esitys "Puolalainen nuotiolaulu" albumilla *Iltanuotiolla* vuodelta 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roszkowski, Wojciech & Kofman, Jan: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 115. Routledge, 2016. ISBN 9781317475941. Google Books (viitattu 4.6.2018).
2. 1 2  "Puolalainen nuotiolaulu", *Suuri toivelaulukirja 6*, s. 100. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1985.
3. ↑  Hakutulos kappaleelle Nuotiolaulu Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 23.6.2018. Viitattu 23.6.2018.
4. ↑  Nuotiolaulu (Meil' on metsässä nuotiopiiri -) Fono.fi. Viitattu 23.6.2018.
5. ↑  Åttopojat ‎– Iltanuotiolla Discogs-levytietokanta. Viitattu 23.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisätietoa laulusta PartioWikissä
* Laulun suomenkieliset sanat (Arkistoitu – Internet Archive) partiolaisten lauluvihossa (PDF, heti ensimmäisenä)
* Laulun alkuperäiset sanat ja säestyssoinnut (puolaksi)
Sammakon Kirjakauppa & Kahvihuone osoitteessa Yliopistonkatu 28, Turku.
**Kustannusosakeyhtiö Sammakko** on itsenäinen, turkulainen kustantamo.

Seppo Lahtinen perusti kustantamon Halikossa vuonna 1996. Yhtiön toiminimi oli Kustannusliike Sammakko. Vielä samana vuonna yrityksen toimisto muutti Turkuun, Port Arthuriin, missä se toimii edelleen. Sammakon ensimmäinen julkaisu oli underground-lehti *Napa* syksyllä 1996. Ensimmäinen Sammakon julkaisema kirja, Charles Bukowskin *Päivät karkaavat kuin villit hevoset yli vuorten, runoja 1957–1969*, ilmestyi seuraavana vuonna.

Vuonna 2001 kustantamo muuttui osakeyhtiöksi. Tuolloin toisena kustantajana Lahtisen ohella aloitti Riikka Majanen. Kustantajan työn ohella Majanen vastaa yhtiön graafisesta suunnittelusta sekä vegaanisiin leivonnaisiin erikoistuneen Kahvihuoneen toiminnasta. Sammakko tunnetaan laadukkaan kotimaisen sekä suomennetun kaunokirjallisuuden, tietokirjallisuuden ja sarjakuvien julkaisijana. Sammakko julkaisee myös *Sammakon Sanomat* -lehteä. Yhtiö on vuosien varrella saanut toiminnastaan lukuisia palkintoja.*lähde?*

Kustannusosakeyhtiö Sammakolla on Turussa kahvila-kirjakauppa osoitteessa Yliopistonkatu 28. Alkuvuoteen 2022 saakka sillä oli myös toinen kivijalkamyymälä, Tarjouskirjakauppa Pikku-Sammakko, osoitteessa Kauppiaskatu 3. Yliopistonkadun liikkeessä toimii myös sammakko.com-nettikaupan varasto ja yhtiön talousosasto, jota johtaa kirjailijanakin tunnettu Henry Lehtonen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa meistä *Sammakon kirjakauppa*. Viitattu 15.02.2018.
2. ↑  Kokko, Karri: Sammakko pitää hyvistä renttukirjailijoista *Suomen kuvalehti*.  6.7.2008. Viitattu 15.02.2018.
3. ↑  Sammakon Kirjakauppa & Kahvihuone: Nyt kannattaa poiketa... *Facebook*.  18.2.2022. Viitattu 10.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Sammakon verkkosivut
**Samir Azzouz** (s. 27. kesäkuuta 1986) on marokkolais-hollantilainen rikollinen. 
Azzouz kuuluu terroristijärjestöksi luokiteltuun Hofstad Networkiin, jonka jäsenet ovat alankomaalaisia, yleisesti syntyperältään pohjoisafrikkalaisia miehiä.

Elämäkerta
----------

### Nuoruus

Azzouz syntyi Amsterdamissa ja kasvoi köyhässä siirtolaiskorttelissa. Azzouz menestyi opiskelussa ja suoritti kuusivuotisen tutkinnon toisen asteen koulutuksessa. Näinä aikoina Azzouzin radikalisoituminen islamiin alkoi. 

### Rikollisuus

Tammikuussa 2003 Azzouz pidätettiin Ukrainassa. Hän oli menossa ystävineen Tšetšeniaan taistelemaan sissien puolelle Venäjää vastaan. Azzour käännytettiin takaisin Alankomaihin. Saman vuoden lokakuussa Azzouz ja neljä muuta pidätettiin Alankomaissa. Heitä epäiltiin terrorismikytkennöistä, mutta ilman pitäviä todisteita heidät päästettiin vapaaksi. 

Azzouz pidätettiin 30. kesäkuuta 2004 supermarketin aseelliseen ryöstöön osallistumisesta. Poliisi sai myöhemmin vihjeitä, joiden mukaan Azzouz suunnittelee kumppaneineen iskua Amsterdamin Schipholin lentoasemalle ja Borsselen ydinvoimalaan. Azzouzin asuntoon tehdyssä kotietsinnässä poliisi löysi karttoja ja kemikaaleja, joilla olisi ollut mahdollista iskeä kohteisiin. Seuranneessa oikeudenkäynnissä syytteet iskujen suunnittelusta hylättiin, mutta laittomien kemikaalien hallussapidosta Azzouz sai kolmen kuukauden ehdollisen tuomion. 

Uusi pidätys tehtiin 15. lokakuuta 2005, tällä kertaa laittomien tuliaseiden hallussapidosta ja uhkauksista, joita hän oli kohdistanut alankomaalaisiin poliitikkoihin. Azzouz oli lisäksi uhannut pommi-iskulla Alankomaiden turvallisuuspalvelun päämajaa, joka sijaitsee Leidschendamissa. Azzouzin juristina toimi saksalainen Britta Böhler, joka on tullut tunnetuksi terrorismiepäiltyjen puolustajana. Puolustuksen mukaan Samir Azzouz kärsii kroonisesta suolistosairaudesta (colitis ulcerosa), mikä estää vankilaan tuomitsemisen. 

Azzouzilla on väitetty myös olleen yhteyksiä Mohammed Bouyeriin, joka tuomittiin elinkautiseen vankeuteen alankomaalaisen elokuvaohjaajan Theo van Goghin murhasta.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**NFT MSI-3100** on taistelunjohtojärjestelmä, joka koostuu kahdesta KMC 9000 pääteasemasta. Pääteasemien välillä on Budos väylä, jonka kautta ne välittävät tilannekuvaa toisilleen. Järjestelmään ei kuulu varsinaista tulenkäyttöjärjestelmää, mutta kaikkiin järjestelmään liitettyihin asejärjestelmiin tulee kuulua tulenkäytönhallinta. Järjestelmä kykenee käsittelemään 99 itse lisättyä maalia ja 48 linkin kautta saatua maalia.

Pääteasemista toinen on tarkoitettu taktiseen johtamiseen ja toinen asejärjestelmien hallintaan. Maalien seuranta voi olla manuaalista tai automaattista. Manuaalinen järjestelmä mahdollistaa tiedon lisäämisen saatuihin tietoihin. Automaattisessa järjestelmässä REX II dataplotteri lisää tutkalta saadun tiedon näyttöön. Kumpaankin pääteasemaan kuuluu kaksi KS500 tietokonetta, joista toinen on käytönhallintaa varten ja toinen tehtävän hallintaa varten. Lisäksi järjestelmään kuuluu KS 800 tietokone datan esikäsittelyä varten. Asejärjestelmien hallinnan päätteeseen on liitetty tietokone Terne sukellusveneidentorjuntaheittimen käyttöä varten ja taktisen johtamisen näytön kautta hallitaan merimaali- ja ilmamaalien ammunta.

Järjestelmä on asennettu ensimmäisen kerran Norjan laivaston Oslo-luokan fregattiin helmikuussa 1987.
**Senja Matilda Lehti** (23. maaliskuuta 1912 Forssa – 22. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli 1940-luvulla Suomen Kansallisteatterissa ja 1950-luvulla Radioteatterissa.

Ura
---

Lehden vanhemmat olivat viimeistelijä Aleksanteri Lehti ja Iida Maria Lehti. Hän opiskeli Suomen Näyttämöopistossa 1934–1936. Lehdellä oli kiinnitys Turun Teatteriin 1936–1938, Suomen Kansallisteatteriin 1938–1951 ja Radioteatteriin 1951–1956.

Lehden rooleja olivat muun muassa Lilli (*Luvattomia tunteja*), Tessa (*Tessa*), Martta (*Tuomari Martta*), Kustaava (*Niskavuoren nuori emäntä*) ja Olga (*Kolme sisarta*).

Lehti näytteli pieniä sivurooleja kolmessa teatterielokuvassa, *Seikkailu jalkamatkalla* (1936), *Yli rajan* (1942) ja *Punainen viiva* (1959). Hänellä oli sivurooli Helmiina Ahorantana televisiosarjassa *Koivuharju* (1976–1977).

Luonnehdintoja näyttelijäntyöstä
--------------------------------

"Tyttöä esitti Senja Lehti, teatterin uusimpia tulokkaita, ja hän kantoi tehtävänsä rasitukset huomattavan aidosti eläytyen, monin psykologisesti sattuvin kehittelyin." (Näytelmä Alfred Gehrin *Kuudes kerros*) "Nuorta paria, tapahtumien varsinaista keskusta, näyttelivät irtonaisin ja sujuvin ottein Senja Lehti ja Oke Tuuri." (Mika Waltarin *Yövieras*) Lehdellä oli naispääosa Artturi Leinosen teoksessa *On vain yksi maailma* Kansallisteatterin kaudella 1946–1947, hänen ja miespääosan näytelleen Jalmari Rinteen katsottiin suoriutuneen rooleistaan heikonlaisesti. *Kolmen sisaren* Olgana Lehti ilmensi "ikäneidon elämänjanoa ja elämään kyllästymistä terävin vedoin".

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.
* Koskimies, Rafael: *Suomen Kansallisteatteri II : 1917–1950*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1972.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Teatterin maailma 1950, s. 190
2. 1 2 3  Senja Lehti Elonetissä.
3. 1 2 3  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 332
4. ↑  Senja Lehti Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
5. ↑  Koskimies, s. 407
6. ↑  Koskimies, s. 461
7. ↑  Koskimies, s. 498
8. ↑  Koskimies, s. 513

Aiheesta muualla
----------------

* Senja Lehti lyhytelokuvassa *Rakkautta ja tupakkaa* (1938)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Antti Sakari Kiuru** (s. 18. syyskuuta 1961 Jämsänkoski) on suomalainen valokuvataiteilija ja kirjailija. Vuonna 1989 Kiuru voitti ensimmäisen, vuoden 1988 Fotofinlandia-kilpailun pääpalkinnon. Hän on erikoistunut museovalokuvaukseen ja ollut mukana useissa valokuvanäyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla.

Kiurun dokumenttivalokuvia on Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmassa, Museoviraston kuvakokoelmassa ja Raahen museon kuvakokoelmissa. Hänen valokuvataidettaan on muun muassa Raahen kaupungin, Suomen valokuvataiteen museon, Suomen valtion ja Suomen taideyhdistyksen kokoelmissa sekä Kuntsin modernin taiteen museossa, Lars Swanljungin kokoelmassa.

Vuonna 2014 Kiuru julkaisi jännitysromaanin *Kuoleman sukua,* vuonna 2020 jännitysromaanin *Murheiden maa* ja vuonna 2023 jännitysromaanin *Putoamisen pelko*.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 351. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Sakari Kiuru. Elisa-kirja.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiuru Sakari, kirjailijahaastattelu. Myllylahti.
**Sakari Johannes Paasonen** (12. lokakuuta 1935 Mäntyharju – 7. marraskuuta 2020 Hollola) oli suomalainen ampuja. Hän kilpaili pistoolilajeissa olympialaisissa vuosina 1988 ja 1992 sekä saavutti joukkuekilpailussa EM-pronssia vuonna 1989.

Paasonen sijoittui Soulin olympialaisissa 1988 ilmapistoolikilpailussa 18:nneksi ja vapaapistoolikilpailussa 19:nneksi. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän oli ilmapistoolilla viides ja vapaapistoolilla yhdestoista. MM-kilpailuissa hän oli 22:s vapaapistoolilla ja 58:s ilmapistoolilla vuonna 1983, 28:s vapaapistoolilla ja 43:s ilmapistoolilla vuonna 1986, yhdeksäs ilmapistoolilla vuonna 1987, yhdeksäs ilmapistoolilla ja 30:s vapaapistoolilla vuonna 1990 sekä 26:s vapaapistoolilla vuonna 1994. EM-kilpailuissa hän saavutti ilmapistoolin joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1989 ja oli ilmapistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa parhaimmillaan viides vuonna 1986, kymmenes vuonna 1990, yhdestoista vuonna 1992 sekä kolmastoista vuonna 1982.

Seuratasolla Paasonen edusti Lahden Ampumaseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden henkilökohtaisissa lajeissa 12 kertaa, ilmapistoolilla vuosina 1979-1980, ilmapistoolin sisäratakilpailussa 1980, 1982-1983 ja 1986 sekä vapaapistoolilla vuosina 1980, 1983, 1986, 1988, 1993 ja 1995. Joukkuekilpailuissa hän voitti yhdeksän Suomen-mestaruutta.

Paasosen henkilökohtainen ennätystulos oli vapaapistoolilla 572 ja ilmapistoolilla Suomen-ennätys 585, molemmat vuodelta 1991.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 17*. Kustannus-Notariaatti Oy, 1996. ISBN 952-5106-00-4.
* Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.

### Viitteet

1. ↑  Sakari Paasonen on kuollut *Suomen Ampumaurheiluliitto*.  10.11.2020. Viitattu 18.11.2020.
2. 1 2 3 4 5  Siukonen 2001, s. 237
3. ↑  Pihlaja 1994, s. 89–90
4. ↑  Siukonen 1996, s. 199
**New Yorkin kuros** on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 590–580 eaa. Nykyisin se on esillä Metropolitan Museum of Art -museossa New Yorkissa (esine 32.11.1).

New Yorkin kuros takaa.
Kuros on peräisin Attikasta, ja se on varhaisimpia tunnettuja attikalaisia marmorisia ihmisveistoksia. Se on oletettavasti toiminut hautamuistomerkkinä. Veistoksen alkuperää ei kuitenkaan tunneta kovin hyvin. Se muistuttaa monin tavoin *Dipylonin kurosta* ja *Pyhän portin kurosta*. Museo on saanut sen vuonna 1932.

Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Veistos on tehty naksoslaisesta marmorista ja sen korkeus on 1,95 metriä. Pää on suhteellisen suuri vartaloon nähden, ja siinä on suuret mantelinmuotoiset silmät. Hiukset on laitettu taidokkaasti ja sidottu hiusnauhalla. Myös kaulalla on nauha. Kädet ovat suorina sivuilla lähellä vartaloa. Veistos on ollut alun perin maalattu, ja punaisen maalin jäänteitä on säilynyt muun muassa hiuksissa ja hiusnauhassa.

Veistos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena. Siitä puuttuu pieniä osia muun muassa kasvoista, käsistä ja jaloista. Jalusta on kiinteä osa veistosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marble statue of a kouros (youth) ca. 590–580 B.C. The MET. Viitattu 10.2.2020.
2. 1 2 3 4  New York 32.11.1 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 10.2.2020.
3. ↑  Fullerton, Mark D.: *Greek Sculpture*, s. 124. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 1119115310. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **New Yorkin kuros** Wikimedia Commonsissa
Animaatio orjuuden sallineiden ja kieltäneiden osavaltioiden ja territorioiden määrästä.
**Vuoden 1850 kompromissi** (engl. *Compromise of 1850*) käsittää viisi Yhdysvalloissa syyskuussa 1850 hyväksyttyä lakiehdotusta. Lakiehdotukset määrittelivät orjuuden asemaa Yhdysvaltain uudessa länsiosassa. Kompromissia edelsi neljän vuoden mittainen neuvottelu orjuutta kannattaneen etelän ja sitä vastustaneen pohjoisen välillä. Lopulta tammikuussa 1850 senaattori Henry Clay esitteli kompromissiehdotuksensa. Kompromissi ratkaisi orjuuskiistan kärjistymisen sisällissodaksi neljän vuoden ajaksi.[1]

Sisältö
-------

Kompromissin viiden lakiehdotuksen sisältö lyhyesti:[1]

1. Kaliforniasta tehtiin itsenäinen osavaltio, jossa orjuus kiellettiin
2. Orjakauppa pääkaupunki Washingtonissa kiellettiin. Orjien omistaminen oli silti yhä sallittua.
3. New Mexico (johon kuului myös nykyinen Arizona) ja Utah saivat territorioaseman ja niissä otettiin käyttöön kansansuvereniteetti
4. Fugitive Slave Act: Omistajiltaan paenneet orjat oli palautettava niiden omistajalle
5. Texas luovutti suuren osan läntisestä maa-alueestaan uusille territorioille ja sai hyvitykseksi anteeksi 10 miljoonan dollarin valtionvelan

Katso myös
----------

* Missourin kompromissi (1820)

Lähteet
-------

1. 1 2
Meral Akşener vuonna 2019.
**Meral Akşener** (s. 18. heinäkuuta 1956 İzmit, Kocaeli) on turkkilainen poliitikko ja maan entinen sisäministeri. Hän on kansallismielinen konservatiivi ja riitautui aiemman puolueensa MHP:n kanssa tämän solmittua vaaliliiton presidentti Erdoğanin AKP:n kanssa. Vuoden 2018 presidentinvaalissa hän oli uuden IyI-puolueen ehdokkaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Meral Akşener Biyografisi *Haberler.com*. Viitattu 20.10.2021. (turkiksi)
2. ↑  Polls close in tough electoral challenge for Turkey's Erdogan  24.6.2018. CNN. Viitattu 24.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meral Akşener**.
* 'Mother Meral': The woman trying to drive Turkey's Erdogan from office  18.6.2018. CNN. Viitattu 24.6.2018. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
Kukkaketo gallerian liepeillä
**Juhlsin hopeapaja** on Pohjois-Norjassa, Finnmarkin Kautokeinossa sijaitseva ateljeesta galleriatyyppiseksi taidemuseoksi vuosikymmenten saatossa kehittynyt taidekompleksi ja nähtävyys.

Hopeapajan vuonna 1959 perustaneet Regine (s. 1939) ja Frank Juhls (s. 1931) ovat tulleet aikoinaan kumpikin erikseen Kautokeinoon Altajokea ylös pohjoisesta Alattion kautta tutustumaan paikalliseen paimentolaisuuteen. Regine on saksalaista syntyperää, Frank tanskalainen. He aloittivat toimintansa vaatimattomasti helposti lämmitettävässä yhden huoneen majassa Kautokeinojoen länsirannan törmällä. He ovat kyenneet laajentamaan toimintaansa ja asumustansa siten, että joka vuosikymmeneltä on oma huone, joka toimii näyttelytilana. Yksi huoneista on Afganistanille omistettu, koska pariskunta kävi Afganistanissa sodan aikana. Galleriassa on myynissä paikallisia saamelaisten käsityö- ja koristetuotteita. Perustajien monumentteina ovat muun muassa itse erikoinen rakennus, joka sietää hyvin runsaitakin lumimääriä, pihalla suuri koristeellinen muna sekä Frank Juhlsin valtava sormenjälkiä mukaileva peukalo. Regine Juhlsin sekä pariskunnan tyttären Sunniva Juhlsin hopeakoruissa näkyy paikallinen saamelainen traditio.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhls' Silver Gallery is a masterpiece in the wilderness Lapland Travel Info. Viitattu 23.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* effie-graa.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sarin blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Juho Eino Kullervo (Jussi) Niemi** (21. heinäkuuta 1911 Kokkola – 11. marraskuuta 1981) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko.

Juho-Eino Niemi syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kauppaedustaja Juho Niemi ja äitinsä Saima o.s. Högström. Niemi osallistui talvisotaan ja jatkosotaan. 

Maalaisliittoa edustanut Niemi oli toisena valtiovarainministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962.

Hän oli naimisissa kahdesti, ensimmäisestä avioliitosta on yksi lapsi. Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli tapaturmaisesti auto-onnettomuudessa. Samassa onnettomuudessa Niemestä tuli invalidi. Liike-elämän puolella Niemi oli Keskinäisen vakuutusyhtiö Auran, Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Auran ja Keskinäisen vakuutusyhtiö Metsäpalon hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän oli lisäksi vapaamuurari.

Kansallisia luottamustehtäviä
-----------------------------

* Suomen valkoisen ruusun ritarikunnan hallituksen jäsen 1975
* Valtion urheiluneuvoston puheenjohtaja 1975
* Eläketurvakeskuksen edustajiston puheenjohtaja 1975

Kansainväliset luottamustehtävät
--------------------------------

* Maailman vakuutusalain keskusliiton puheenjohtaja
* Maailman invalidiliiton puheenjohtaja

Ansiomerkit ja nimet
--------------------

* Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan komentaja
* Vapaudenmitalin 2. luokan ansiomitali
* Talvisodan muistomitali
* Jatkosodan muistomitali
* Suomen Urheilun ansioristi - mitali
* Väestönsuojelun ansiomitali
* Ministerin arvonimi
* Italian tasavallan Ansio-ritarikunnan jäsen

Lähteet
-------

* Valtioneuvoston ministerikortisto[vanhentunut linkki]
* Suomen Valtiokalenteri 1975,Helsingin Yliopisto, Oy Weilin Göös Ab 1975 Helsinki

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Valtioneuvosto

 |

 |
**Tietoasema** oli suomalainen vuonna 1992 perustettu valtakunnallinen tietotekniikkamyymäläketju, joka myi tietotekniikka-alan laitteita ja palveluita yrityksille. Tietoaseman aikaisempia nimiä olivat **Salon sähkö ja data**, sekä **SSD Computers**. Vuonna 2005 SSD Computers yhdistyi LJH Computersin kanssa, josta muodostui Tietoasema. Ketjulla oli viisi omaa ja kolme franchising-toimipistettä eri puolilla Suomea. Koko konsernissa työntekijöitä oli yli sata.

Vuonna 2009 yritys luopui kuluttajalaitekaupasta ja hakeutui yrityssaneeraukseen ja ajautui lopulta konkurssiin. Turun Tietokeskus osti Tietoaseman Salon ja Helsingin toimipisteet. Franchising-liiketoiminnalla olleet Turun (IT Corner OY) ja Mikkelin (Mavacom Oy) toimipisteet jatkoivat toimintaansa omilla nimillään.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoasema.fi - Yritysinfo Tietoasema.  Arkistoitu 30.8.2008. Viitattu 2.11.2009.
2. ↑  Linnake, Tuomas: Tietoasema hakeutui yrityssaneeraukseen *IS.fi/Taloussanomat*.  17.9.2009. Viitattu 29.6.2023.
3. ↑  Vaalisto, Heidi: Turun Tietokeskus ostaa Tietoaseman konkurssipesän *IS.fi/Taloussanomat*.  1.12.2010. Viitattu 29.6.2023.