recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Perirrhanterion, 600-luku eaa.
**Perirrhanterion** (m.kreik. περίῤῥαντήριον, *perirrhantērion*, joskus περιραντήριον, *perirantērion*) on antiikin aikainen keraaminen vihkivesiastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Perirrhanterionia käytettiin temppeli- ja pyhäkköalueilla rituaaliseen puhdistautumiseen sekä vihkiveden pirskottamiseen uhrien päälle. Malli palautuu itäisiin esikuviin, ja oli käytössä antiikin Kreikassa ainakin arkaaisen kauden alkupuolella 600-luvulla eaa.

Perirrhanterion on muodoltaan laakea vesiastia, jota kannattelee yleensä joukko naishahmojen tai leijonien muotoisia tukijalkoja.

Astian nimeen liittyen tunnettiin käsite *perirrhantēria agorās* (περιῤῥαντήρια ἀγορᾶς), joka viittasi agoran vihkivedellä pirskotettuun osaan.

* Perirrhanterionin muoto ulkoa ja sisältä.Perirrhanterionin muoto ulkoa ja sisältä.
* Perirrhanterionin nais­hahmoisia tukijalkoja Ptoionista, 600-luku eaa.Perirrhanterionin nais­hahmoisia tukijalkoja Ptoionista, 600-luku eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Liddell, Henry George & Scott, Robert: περιρραντήριον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Perirrhanterion", *Antiikin käsikirja*, s. 420. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **perirrhanterionit** Wikimedia Commonsissa
Peristasispylväikkö (mustalla) Segestan temppelin pohjakaavassa.
**Peristasis** (m.kreik. περίστασις) eli **peristyyli** (περίστυλον, *peristylon*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa peripteraalitemppelin naosta eli ydinrakennusta kaikilta neljältä sivulta ympäröivä pylväikkö ja pylväikkökäytävä.

Poseidonian eli Paestumin Heran temppelistä I on säilynyt lähinnä sen peristasispylväikkö.
Peristasis tuki temppelin kattoa. Sen pylväät edustivat jotakin pylväsjärjestelmää, kreikkalaisissa temppeleissä useimmiten doorilaista tai joonialaista tyyliä. Pylväiden päällä lepäsivät arkkitraavit ja muu entablementti eli palkisto. Peristasiksen pylväikkökäytävää voitiin käyttää temppelin kiertämiseen kulttimenoissa.

Nimitys *peristasis* viittaa ennen kaikkea temppeliä kiertävään pylväikköön. Siitä voidaan käyttää myös nimitystä *peristyyli*, mutta useimmiten tämä viittaa rakennuksen sisäpihaa ympäröivään peristyylipylväikköön.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: περίστασις, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: περίστυλον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Peristasis, peristyyli", *Antiikin käsikirja*, s. 420. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
4. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 394. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
Peristéri  
Περιστέρι

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
40°13′43″N, 23°45′56″E, SithoníaChalkidikí, Keski-MakedoniaKreikka |
| Vesialue | 
Singitikóslahti |
| Merialue | 
Egeanmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
0,029 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Peristéri** (kreik. Περιστέρι) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Singitikóslahdessa Sithonían niemen itärannikolla sen ja Aïmpelítsin saaren välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,029 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Peristéri kuuluu Sithonían kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se on osa Ágios Nikólaoksen kyläyhdyskuntaa. Peristéristä lounaaseen sijaitsee Elián saari.

Lähteet
-------

1. ↑  Νησιά της Χαλκιδικής *Go Halkidiki*. Viitattu 3.10.2022.
2. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
**Valtion koskitoimikunta** oli aiemmin Suomessa toimielin, jonka tehtävänä oli koskivoiman käytön suunnittelu.

Koskitoimikunnan tehtävät
-------------------------

Valtion koskitoimikunnan tehtävänä oli valmistella valtion koskivoimien käyttämistä tai vuokraamista sekä yleensä vesivoimataloutta koskevia asioita. Toimikunta laati voimatalouteen liittyviä suunnitelmia ja antoi valtioneuvostolle ja eri ministeriöille lausuntoja.

Koskitoimikunta edusti valtiota kaikissa niissä valtion koskivoimia koskevissa asioissa, jotka eivät kuuluneet muiden valtion virastojen hoidettavaksi. Valtioneuvosto saattoi antaa koskitoimikunnalle myös muita sen suoritettavaksi soveltuvia tehtäviä. Koskitoimikunta oli lähinnä kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön alainen.

Koskitoimikunnan kokoonpano
---------------------------

Koskitoimikunnassa oli neljä varsinaista jäsentä sekä enintään kaksi erikoistehtäviin määrättyä lisäjäsentä, jotka valtioneuvosto määräsi toistaiseksi. Valtioneuvosto määräsi myös, kenen jäsenistä tuli olla toimikunnan puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja. Jäsenille maksettiin tehtävästä palkkio, jonka määräsi valtioneuvosto.

Koskitoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1934–1950 toimi insinööri ja vuorineuvos Hugo Malmi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hakkila, Esko (toim.): "Valtion koskitoimikunta", *Lakiasiain käsikirja*, s. 1256. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Valtioneuvoston päätös 9.8.1934.
**Koskovo** (ven. Коськово) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Tihvinän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Paksujoen rannalla noin 50 kilometriä Tihvinästä pohjoiseen. Kylässä on 490 ja kunnassa 750 asukasta (vuonna 2010).

Koskovon kunta sijaitsee Tihvinän piirin luoteisosassa. Se rajoittuu idässä Gankovon ja etelässä Gorkan kuntiin sekä lännessä ja pohjoisessa Olhavan piiriin. Kunnan pinta-ala on 652 neliökilometriä. Sen alueella virtaa Paksujoki ja sen sivujoki Šižnja. Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 20 kylää: Haritonovštšina, Isakovo, Jevdokimovo, Kokovo, Krasnyi Porog, Ladvuši, Leonovo, Medveži Dvor, Novinka, Pestšanka, Ratilovo, Sankovo, Saškovo, Serjodka, Snopovo, Suksa, Tumovo, Uljanino, Vahruševo ja Vankovo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koskovskoje selskoje poselenije *lenobl.ru*.  Arkistoitu 17.11.2011. Viitattu 30.10.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Koskovskoje selskoje poselenije: Geografitšeskoje položenije *lenobl.ru*. Viitattu 30.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Koskovon kunta Leningradin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Keep of Kalessin** on norjalainen extreme metal -yhtye. Se perustettiin Trondheimissä alun perin vuonna 1993 nimellä Ildskjaer. Nykyiseen nimeensä yhtye vaihtoi vuonna 1996. Yhtyeen musiikissa yhdistyvät perinteiset ja raa'at black metal -ainekset melodisuuteen, teknisyyteen, eeppisyyteen ja mystiikkaan. Laulujensa sanoituksiin yhtye kertoo saaneensa vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaisen fantasiakirjailija Ursula le Guinin teoksista. Yhtyeen nimi on otettu Maameren tarinat -kirjasarjan arkkilohikäärmeeltä nimeltä Kalessin, joka hallitsee Maameren maailmaa. Keep of Kalessin oli ehdolla Spellemannprisenin, Norjan Grammyn saajaksi metalliyhtyeen luokassa vuonna 2008.

Yhtyeen varhaisessa kokoonpanossa olivat Ghash (laulu), Obsidian C. (kitara, koskettimet), Warach (basso) ja Vyl (rummut). Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi kaksi albumia: *Through Times of War* 1997 ja *Agnen: A Journey Through the Dark* 1999 ennen hajoamistaan. Sen jälkeen Obsidian C. teki kiertueita Satyriconin kanssa mutta palasi Keep of Kalessinin pariin äänittääkseen ep-levyn *Reclaim* vuonna 2003. Vuonna 2006 hän kokosi uudelleen yhtyeen äänittääkseen kolmannen albumin *Armada*. Yhtye teki kiertueen Behemothin ja Dimmu Borgirin kanssa varhain vuonna 2008. Neljäs albumi Kolossus julkaistiin 6. kesäkuuta 2008.

Vuonna 2010 yhtye aukoi uusia uria osallistumalla Norjan Eurovision-laulukilpailun karsintaan kappaleella "The Dragon Tower", voitti semifinaalit ja jatkoi kansalliseen finaaliin. Yhtye sai finaalissa kolmannen sijan. Viides albumi Reptilian julkaistiin 10. toukokuuta 2010.

Diskografia
-----------

Studioalbumit
* *Through Times of War*  (1997, Avantgarde Music)
* *Agnen: A Journey Through the Dark*  (1999, Avantgarde Music)
* *Armada*  (2006, Tabu Records)
* *Kolossus*  (2008, Nuclear Blast, Tabu Records, Indie Recordings)
* *Reptilian*  (2010, Indie Recordings, Nuclear Blast)
* *Epistemology*  (2015, Indie Recordings)
* *Katharsis*  (2023)

**EP:t**

* *Reclaim*  (2003, FaceFront Records)
* *Introspection*  (2013, Indie Recordings)
* *Heaven of Sin*  (2016)

Demot
* *Skygger av sorg*  (1995, omakustanne)

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Obsidian C. (A.O Gronbech) – kitara, syntikka, taustalaulu
* Thebon – laulu
* Wizziac – basso, taustalaulu
* Vyl (Vegard Larsen) – rummut

### Entiset

* Attila Csihar – laulu
* Frost (Kjetil Haraldstad) – rummut
* Ghâsh – laulu
* Kesh – basso
* Warach (Øyvind Westrum) – basso
* Cernunnus (Tor-Helge Skei) – livekitara

Lähteet
-------

1. ↑  Eduardo Rivadavia, Keep of Kalessin, Allmusic
2. ↑  Ertsås, Kirsti: Vil at bestemødrene skal ramle av stolen *Se Her*.  8. tammikuuta 2010.  Arkistoitu 10.1.2010. Viitattu 12. tammikuuta 2010. no

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
**Laurent Redon** (s. 5. elokuuta 1973 Loire, Ranska) on ranskalainen autourheilija.

Redon siirtyi kartingista Ranskan Formula 3 -sarjaan vuonna 1994. Hän ajoi Winfield-tallissa 11 kilpailussa saavuttaen 26 pistettä ja sarjan yhdeksännen sijan kauden päätteeksi. Vuonna 1995 voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden. Hän voitti 13 kilpailusta neljä ja saavutti 131 pistettä.

Kaudeksi 1996 Redon siirtyi kansainväliseen Formula 3000 -sarjaan DAMS-talliin. Hän saavutti yhdeksästä kilpailussa seitsemän pistettä, joiden turvin sijoittui sarjan loppupisteissä kahdeksanneksi. Redon jatkoi samassa sarjassa myös vuonna 1997 Super Nova -tallissa. Kauden päätteeksi hän oli saavuttanut kymmenen pistettä ja sarjan yhdeksännen sijan. Mestaruuden voitti samassa tallissa ajanut brasilialainen Ricardo Zonta 39 pisteellä.

Vuonna 1998 Redon toimi Formula 1 -sarjassa kilpailleen Minardi-tallin testikuljettajana. Vuonna 1999 hän testasi Benettonilla.

Redon siirtyi kilpailemaan Pohjois-Amerikkaan Indy Racing League -sarjaan vuonna 2001. Hän ajoi Conquest Racing -tallin autolla kahdessa kilpailussa saavuttaen 45 pistettä ja sarjan loppupisteissä 29. sijan. Hän osallistui myös samana vuonna Le Mansin 24 tunnin ajoon, jossa sijoittui LMP900-luokassa neljänneksi ja kokonaiskilpailussa sijalle 13. Hänen kanssaan Pescarlo Sport -tallissa Courage C60 -autolla ajoivat Sébastien Bourdais ja Jean-Christophe Boullion.

Vuonna 2002 Redon osallistui IRL-sarjassa 15 kilpailuun, joissa hän saavutti 229 pistettä. Sarjan kokonaispisteissä hän sijoittui sijalle 12. Hän oli paras eurooppalainen kuljettaja.
**Moritz Hermann von Jacobi** (21. syyskuuta 1801 Potsdam, Preussin kuningaskunta – 10. maaliskuuta 1874 Pietari) oli saksalais-venäläinen fyysikko ja insinööri. Jacobi suunnitteli ensimmäisen käytännön työhön käyttökelpoisen sähkömoottorin.

Elämä ja ura
------------

Jacobi syntyi rikkaaseen juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n henkilökohtainen pankkiiri. Jacobi opiskeli insinööriksi Berliinin ja Göttingenin yliopistoissa. Vuonna 1834 hän muutti Königsbergiin, jossa hänen veljensä Carl Gustav Jacob Jacobi toimi matematiikan professorina. Toukokuussa 1834 Jacobi suunnitteli ensimmäisen käyttökelpoisen ja teholtaan huomattavan sähkömoottorin. Vuosina 1835–1840 hän toimi Tarton yliopiston professorina ja vuosina 1835–1837 myös yliopiston arkkitehtina. Tarton Inglisild-silta sai nykyisen muotonsa vuonna 1836 Jacobin suunnitelman mukaan. Jacobia pidetään lisäksi galvanoinnin varsinaisena keksijänä vuonna 1837.

Jacobi lähti Tartosta Pietariin tiedeakatemian jäseneksi. Yhdessä Emil Lenzin kanssa he tutkivat sähkömagnetismia, ja paransivat Jacobin aikaisemmin kehittämää sähkömoottoria. Hänen toinen moottorinsa oli riittävän tehokas kuljettamaan 14 hengen venettä lähes kahdeksan kilometrin matkan Neva-joella syyskuussa 1838. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun sähkömoottoria sovellettiin menestyksekkäästi käytännön työhön.

Vuosina 1842–1845 Jacobi rakensi lennätinlinjan Pietarin ja Tsarskoje Selon välille. Hän suunnitteli useita erilaisia lennättimiä. Lisäksi Jacobi aloitti sähkötekniikan koulutuksen Venäjän armeijassa, ja suunnitteli itsestään räjähtäviä merimiinoja Krimin sotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jacobi, Moritz Hermann von *University of Tartu Museum*.  2008. Viitattu 02.06.2022.
2. 1 2 3 4  Jacobi's Motor *KIT – The Research University in the Helmholtz Association*.  2022. Viitattu 02.06.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moritz Hermann von Jacobi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pertti Matti Juhani Vuolento** (s. 16. maaliskuuta 1939 Enso) on suomalainen upseeri, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana ja Taistelukoulun viimeisenä johtajana.

Vuolento syntyi everstiluutnantti Eero Vuolennon ja Esteri Vesan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Raili Wilkki.

Vuolento tuli ylioppilaaksi Helsingin II lyseosta 1958 ja valmistui Kadettikoulusta 1961. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1973 ja Maanpuolustuskurssin 1987. Vuolento toimi opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Uudenmaan jääkäripataljoonassa 1961–1966, opetusupseerina Kadettikoulussa 1966–1971, taktiikan opettajana Taistelukoulussa 1973–1978 ja toimistopäällikkönä Itä-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa 1978–1980. Pataljoonan komentaja ja esikuntapäällikkö Karjalan prikaatissa Vuolento oli 1980–1982 ja osastopäällikkö Pääesikunnassa ensin 1982–1988 ja toiseen otteeseen 1990–1992. Kainuun prikaatia Vuolento komensi vuodesta 1988 vuoteen 1990 Antero Pärssisen jälkeen. Taistelulukoulun johtajana hän toimi 1992 ja sitten Maanpuolustuskorkeakoulussa vuodesta 1993 vuoteen 1994, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Vuolento ylennettiin vänrikiksi 1959, luutnantiksi 1962, yliluutnantiksi 1965, kapteeniksi 1968, majuriksi 1973, everstiluutnantiksi 1980 ja everstiksi 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 853. Vuolento, Pertti Matti Juhani. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
Morilan kaivos.
**Morilan kultakaivos** sijaitsee Malissa Sikasson alueen Bougounin piirin Sanson kunnassa.

Vuonna 2000 avatun kaivoksen omistavat eteläafrikkalainen AngloGold Ashanti (40 %), Jerseysaarelle rekisteröity RandGold Resources (40 %) ja Malin valtio (20 %). Kaivostoiminnasta vastaa Randgold Resources. Malmin rikastus perustuu painovoimaan ja syanidiliuotukseen. Toimintansa aikana kaivos on tuottanut yli 170 tonnia kultaa.

Kaivos oli määrä sulkea vuonna 2013, mutta rikastushiekan käsittelyn, lähellä sijaitsevan Domban louhoksen sekä Ntiolan ja Viperin esiintymien hankinnan ansiosta sen toiminta jatkuu vuoteen 2020 saakka. Vuonna 2017 kaivos käsitteli 5,5 miljoonaa tonnia malmia ja tuotti 1 985 kiloa kultaa. Se työllisti suoraan 372 ja urakoitsijoiden kautta 444 henkilöä. Lähes kaikki työntekijät ovat malilaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  RandGold Resources: Morila Gold Mine Annual Report 2017 *randgoldresources.com*. Viitattu 29.3.2018.
2. ↑  AngloGold Ashanti: Operational profile 2016: Morila *aga-reports.com*. Viitattu 29.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Socio-Economic Effects of Gold Mining in Mali: A Study of the Sadiola and Morila Mining Operations (englanniksi)
**Pertti Johannes Uotila** (s. 28. toukokuuta 1943 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen kasvitieteilijä.

Uotila sai maisterin arvon Helsingin yliopistosta vuonna 1968, suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1972 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1978. Opintojensa jälkeen hän liittyi yliopiston henkilökuntaan. Hän toimi vuosina 1980–1993 Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteellisen museon johtajana. Suomen Akatemiassa hän työskenteli vuosina 1974–1977 tutkimusassistenttina ja vuosina 1987–1988 vanhempana tutkijana. Uotila oli lisäksi Turun yliopiston kasvimuseon intendenttinä vuosina 1979–1980 ja Suomen luonnonsuojeluliiton toiminnanjohtaja vuosina 1968–1969.

Uotila osallistui 1990-luvulla useisiin laajoihin kansainvälisiin floorahankkeisiin. Hän on tehnyt runsaasti kenttätyötä eri puolilla Suomea, läheisillä Venäjän alueilla ja monin paikoin Skandinaviassa (myös Islannissa ja Huippuvuorilla). Hän on tehnyt tutkimustyötä myös muualla Euroopassa, varsinkin Välimeren alueella. Euroopan ulkopuolisia maita, joissa Uotila on tutkijana käynyt, ovat olleet Turkki (1972, 1978, 1981, 1983, 1985, 1990), Iran, Afganistan, Pakistan ja Intia (1972; Ilkka Kukkosen ja Mauri Korhosen kanssa) sekä pohjoinen Marokko (1994) ja Kirgisia (2009).

Uotila on Suomalaisen Tiedeakatemian ja Suomen Dendrologian seuran jäsen (puheenjohtaja 1985–1987). Hän kuuluu myös *Lutukka*-lehden toimitukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Uotila, Pertti Johannes (1943-) JSTOR Global Plants
2. 1 2  Hæggström, Carl-Adam: Uotila, Pertti *Uppslagsverket Finland*.  2009. Svenska folkskolans vänner. Viitattu 16.2.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Kedge Business School** on ranskalainen kauppatieteisiin erikoistunut grandes écoles -yliopisto. Termi viittaa Ranskan yliopistojärjestelmässä korkeamman tason yliopistoihin, jotka ovat yleensä maan arvostetuimpia ja asettavat opiskelijoille korkeimmat sisäänpääsyvaatimukset. Kedge Business School perustettiin vuonna 2013, kun 1800-luvulla perustetut Euromed Marseille ja BEM Management School yhdistyivät. Nykyisin yliopisto on yksi Ranskan ja Euroopan menestyneimmistä oppilaitoksista, sijoittuen yhdistymisensä jälkeen vuonna 2014 Euroopan 30 parhaan liiketalouden oppilaitoksen joukkoon Financial Timesin vertailussa.

Yliopiston opiskelijoista valtaosa opiskelee Marseillen ja Bordeaux'n kampuksilla, mutta yliopistolla on lisäksi kampukset Toulonissa, Pariisissa, Suzhoussa, Shanghaissa ja Dakarissa. Yhteensä Kedge Business Schoolissa opiskelee noin 12 600 opiskelijaa, joista 25 prosenttia on kansainvälisiä opiskelijoita. Yliopisto tekee laajaa kansainvälistä yhteistyötä, johon osana lukeutuu 275 yliopiston kumppanuusyliopistoverkosto.

Yhtenä harvoista yliopistoista maailmalla Kedge Business School kuuluu niin sanottuun Triple Accreditation -ryhmään. Triple Accreditation tarkoittaa yliopiston samaa tunnustusta AACSB:stä, AMBA:sta ja EQUIS:sta, jotka seuraavat liiketalouden oppilaitosten koulutustasoa. Maailman 13 670 liiketalouden oppilaitoksesta vain 90 on saanut Triple Accreditation -tunnustuksen. Suomalaisista yliopistoista joukkoon kuuluvat Hanken ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Nous voulons rendre le programme grande ecole de kedge plus lisible, Orientation, Lemonde.fr
2. ↑  European Business School Rankings 2014, (Arkistoitu – Internet Archive) Rankings.ft.com
3. ↑  Permanent campuses, Student.kedge.edu
4. ↑  Ranking, Student.kedge.edu
5. ↑  International Strategy, Student.kedge.edu
6. ↑  Trouble in the Middle, The Economist
7. ↑  Triple accreditation business schools, Mba.today

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kedge Business School** Wikimedia Commonsissa

* Yliopiston kotisivut
**Lauri-Juhani Ruuskanen** (20. kesäkuuta 1932 – 27. helmikuuta 1970) oli suomalainen oopperaohjaaja ja näyttelijä.

Ruuskanen opiskeli Suomen teatterikoulussa ja sai lisäksi pianonsoiton opetusta Rakel Leviniltä. Hän työskenteli ohjaajana Suomen kansallisoopperassa vuodesta 1960. Ruuskanen ohjasi siellä tuotannot muiden muassa oopperoista *Lucia di Lammermoor* (Donizetti), *Carmen* (Bizet), *Porgy ja Bess* (Gershwin), *Tristan ja Isolde* (Wagner), *Pohjalaisia* (Madetoja), *Juha* (Merikanto), *Lulu* (Berg), *Elektra* (R. Strauss), *Boris Godunov* (Musorgski) ja *Lohengrin* (Wagner). Hannu Heikkilä täydensi hänen *Lohengrin*-ohjauksensa.

Ruuskanen ohjasi Tampereen oopperaan vuosina 1962–1967 tuotannot oopperoista *Lentävä hollantilainen* (Wagner), *Macbeth* (Verdi), *Manon* (Massenet) ja *Tapaus Makropulos* (Janáček). Hän ohjasi myös Göteborgissa esimerkiksi Musorgskin *Hovanštšinan* tuotannon. Näyttelijänä Ruuskanen esiintyi pitkissä elokuvissa *Yö vai päivä*, *Totuus on armoton* ja *Kesäkapina* sekä lyhytelokuvassa *Herakles*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. 1 2  Elonet : Lauri-Juhani Ruuskanen Elonet, viitattu 24.12.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri-Juhani Ruuskanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Parents Television Council** (**PTC**) on yhdysvaltalainen järjestö, joka pyrkii vaikuttamaan yhdysvaltalaisten televisio-ohjelmien sisältöihin. Järjestön perusti L. Brent Bozell III vuonna 1995. Järjestöllä oli vuonna 2010 sen oman ilmoituksen mukaan yli 1,3 miljoonaa jäsentä, mutta esimerkiksi järjestön entisiin johtohahmoihin kuuluva Patrick W. Salazar on pitänyt tätä lukua vahvasti liioiteltuna.

Parents Television Councilin tarkoituksena on järjestön itsensä mukaan suojella lapsia ja perheitä televisiossa näytetyltä seksiltä, väkivallalta ja kiroilulta. Mediassa järjestöä on kuvailtu usein hyvin konservatiiviseksi: esimerkiksi *The New York Times* kutsui vuonna 2010 järjestöä "siveyspoliisiksi". PTC on pyrkinyt vaikuttamaan televisiokanavien ohjelmatarjontaan esimerkiksi painostamalla mainostajia ostamaan mainoksia vain sellaisten ohjelmien mainoskatkoilta, joita PTC pitää riittävän perheystävällisinä. Lisäksi PTC on tehnyt sopimattomiksi katsomistaan televisio-ohjelmista valtavan määrän kanteluita Yhdysvaltain telehallintovirastolle, jolla on oikeus määrätä Yhdysvalloissa sakkorangaistuksia televisiokanaville. Esimerkiksi vuosina 2003 ja 2004 kaikista telehallintovirastolle tehdyistä kanteluista yli 99 % tuli PTC:n kautta.

Lähteet
-------

1. 1 2  TV Watchdog Group Is on the Defensive *New York Times*. Viitattu 28.10.2017. (englanniksi)
2. ↑  New to the PTC? *Parents Television Council*.  Arkistoitu 1.11.2017. Viitattu 28.10.2017. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Parents Television Council (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Motti on kuutiometri pinottuja halkoja
**Motti** (ransk. *stère*, engl. *stere*) on alku­peräiseen metrijärjestelmään sisältynyt halkojen mittauksessa käytetty tilavuusyksikkö, suuruudeltaan yksi kuutiometri. Sitä käytetään yleensä mitattaessa suuria määriä polttopuuta tai muuta sahattua puuta, kun taas sahaamatonta puuta mitataan kuutiometreinä. Nykyiseen kansain­väliseen yksikkö­järjestelmään eli SI-järjestelmään motti ei kuulu.

Yksikön kansain­välinen nimi stere (ranskaksi stère) johtuu kreikan kielen sanasta στερεός (*stereos*), joka merkitsee kiinteätä. Yksikkö otettiin käyttöön Ranskassa vuonna 1793 aikaisemman corde-nimisen yksikön metri­järjestelmän mukaisena vastineena. Yksikön suomen­kielinen nimi johtuu ruotsin sanasta *mått*, joka merkitsee mittaa.

Hollannissa käytetään motin (*stere*) ohella myös yksikköä *kuub*, joka on lyhenne sanoista *kubieke meter*, kuutiometri. Kuub ja stere eroavat kuitenkin toisistaan sikäli, että kuub on täysi kuutio­metri puuta, kun taas stere merkitsee kuutio­metrin suuruista halko­pinoa. Tällainen motti sisältää aina hieman vähemmän kuin kuutio­metrin verran puuta, koska halkojen väliin jää aina jonkin verran tyhjää tilaa, joka lasketaan mukaan mitattaessa puuta motteina (stereinä), mutta ei mitattaessa sitä kuubeina. Täten motti merkitsee siis pinokuutiometriä, kuub sen sijaan kiintokuutiometriä.

Katso myös
----------

* Puutavaran mittaus

Lähteet
-------

1. ↑  Le stère, Tout sur les units de mesure Université de Technologie de Compigne. Viitattu 1.2.2013. ranska
2. ↑  Rough guide to calculating timber volumes *forestry.gov.uk*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 1.2.2013.
3. ↑  A. Rey, J. Rey-Debove: *Petit Robert, Dictionnaire de la langue française*, s. 1862, hakusana stère. Pariisi: Le Robert, 1984. 2-85036-066-X.
4. ↑  *Suomen sanojen alkuperä, Etymologinen sanakirja, 2. osa (L-P)*, s. 172, hakusana motti. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, Suomalaisen kirjallisuuden seura, Gummerus, 2001. 951-717-711-9.
**Silver Missiles and Nightingales** on The Suicide Twinsin eli Andy McCoyn ja Nasty Suiciden akustisen duon ainoaksi jäänyt albumi, joka julkaistiin keväällä 1986 Suomessa ja Japanissa. Alun perin levyn nimen piti olla Hanoi Rocksin viimeisen studioalbumin *Two Steps from the Moven* nimenä, mutta nimi vaihdettiin juuri ennen julkaisua. Albumi julkaistiin vielä silloin, kun Cherry Bombz oli pystyssä.

Albumi ei menestynyt kovin hyvin, koska akustisuus ei ollut tuolloin vielä muotia, mutta myöhemmin albumin arvostus kasvoi. Albumia pidetään hyvänä osoituksena McCoyn säveltämistaidoista ja kahden taitavan kitaristin, McCoyn ja Suiciden, soittotaidoista. Albumin jälkeen Suicide ja McCoy keikkailivat akustisesti Suomessa "The Suicide Twins"-nimellä. Tuona aikana Nasty Suicide käytti taiteilijanimenään **Nasty Superstar**. Albumin kappaleista tunnetuin lienee "Sweet Pretending", josta tehtiin myös musiikkivideo. Samantha Fox teki cover-version kappaleesta "The Best Is Yet To Come" vuonna 1987. Ruotsalainen Mårten Lärka puolestaan julkaisi kappaleesta käännösversion "Det bästa har vi snart" vuonna 2008.

Albumi julkaistiin CD:nä uudelleen 1991 ja Sanctuary Recordsin Essential julkaisi levyn Isossa-Britanniassa vuonna 1995 CD:nä.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet Andy McCoy tuotoksia paitsi kappaleet 2. ja 9. ovat Andy McCoy/Dave Tregunna ja kappale 3. Andy McCoy/Anita Chellamah. 

1. Dance
2. Heaven Made you
3. Declaration
4. Mainline Service
5. What A Price To Pay
6. Silver Missiles and Nightingales
7. Coming Down Slow
8. The Best Is yet To Come
9. Sweet Pretending
10. Countryfield Inner City Blues

Levyllä soittavat
-----------------

* Andy McCoy – laulu, kitara
* Nasty Superstar – laulu, kitara
* René Berg - laulu
* Ross Elder – rummut
**Ravintola Motti** oli Helsingissä Taka-Töölössä vuosina 1941–1987, 1997–2007 ja 2011–2012 toiminut ravintola.

Ravintola Motti avattiin ruokaravintolana 26. huhtikuuta 1941 silloisen Helsingin suojeluskuntatalon tiloissa osoitteessa Töölöntorinkatu 2 - Pohjoinen Hesperiankatu 15. Funkkistyylisen ravintolan pinta-ala oli 300 neliömetriä, ja siellä oli 300 paikkaa. Ravintolan perustaja ja toimitusjohtaja oli Oy Skoha Ab:n toimitusjohtaja, majuri Aarne Wilhelm Jusu. Myöhemmin ravintolan toimitusjohtajana oli muun muassa Pauli Velanko (1912–1997) vuosina 1954–1977. Ravintolayhtiön Oy Motti omistajina olivat Jusun lisäksi muun muassa Antti Wihuri, Rakel Wihuri ja Oy Skoha Ab:n toimitusjohtaja Hannes Vartama (1901–1973). 1980-luvulla ravintolan omisti ensin tukholmalainen Holger Eklund ja sitten Tapio Seeste. Ravintolayhtiö asetettiin konkurssiin 1994, mutta konkurssi raukesi varojen puutteeseen. Oy Motti lopetettiin 1997, mutta ravintola toimi vielä samalla nimellä pariin otteeseen. 

Ravintola Motti tuli suosituksi jo jatkosodan aikana, ja sen kanta-asiakkaisiin kuuluivat muun muassa marsalkka Carl Gustaf Mannerheim, presidentti Urho Kekkonen, kansanedustaja Hertta Kuusinen ja kirjailija Mika Waltari. Ravintolan erikoisuuksiin kuuluivat liekitetyt *Pässin kivekset* sekä vasikan *Palavat munuaiset*, ja ruokalistalla oli myös muun muassa karhua, majavaa, oravaa, piisamia, riekkoa, sorsaa ja pyytä. Tunnetuimpia ruokalajeja kehitti muun muassa keittiömestari Leo Salonen, joka oli Motin ravintolapäällikkö vuosina 1959–1967, ja joka kuului myös Suomen ensimmäisiin tv-kokkeihin tänä aikana. Salonen sai vastuulleen paljolti Motissa toteutetut presidentti Kekkosta tapaamaan tulleiden valtiovierailujen ruokatarjoilujen hoitamisen vuosina 1961-1966; sittemmin valtiovierailujen tarjoilut siirtyivät Marskiin ja Smolnaan.

Alkuperäinen ravintola Motti toimi vuoteen 1987 saakka. Tämän jälkeen samoissa tiloissa toimi erinimisiä ja -tasoisia ravintoloita. Motti-nimellä ravintola toimi taas vuosina 1997–2007. Sen jälkeen tiloissa toimi marokkolaista ruokaa tarjonnut ravintola Fez vuoteen 2010 saakka. Uusien omistajien omistama ravintola Motti avattiin 2011, mutta ravintola teki konkurssin jo 2012. Sen jälkeen tiloissa on toiminut italialaisravintola *Trattoria Sogno*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oy Motti, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  Kari Martiala & Helena Lylyharju: *Parasta pöytään. Suomalaisen gastronomian historia*, s. 69, 100-105, 108, 114, 115, 191, 193, 201. Erityisesti s. 100-105 ja 201. Gummerus, 2017. ISBN 978-951-24-0412-4.
3. 1 2  Kekkosen ja Marskin kantapaikka palaa, Helsingin Uutiset 20.5.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Stadissa.fi : Trattoria Sogno
5. ↑  Takavuosien helsinkiläisravintolan hurjasta annoksesta tuli hitti, jota kopioitiin ympäri Suomea, Ilta-Sanomat 12.10.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Syöjättäret maistelivat mukisematta pässinkivestä, Kaleva 1.2.2007
**Silberpfeile** (suom. Hopeanuolet) oli saksalaisen lehdistön antama nimi Mercedes Benzin ja Auto Unionin kilpa-autoille vuosina 1934–1939. Myöhemmin nimeä käytettiin myös Mercedes-tallin autoista vuosina 1954–1955 ja uudestaan 2010.

Vuosikymmenten ajan jokaisella valtiolla oli perinteiset värit kilpa-autoissaan. Italialaisilla on nykyäänkin kuuluisa Rosso Corsan punainen, brittiläisillä vihreä, ranskalaisilla sininen jne.

Saksalaiset autot kuten Blizen Benz olivat valkoisia, kuten kolme Mercedestä, jotka ajoivat kolmoisvoittoon Ranskan GP:ssä 1914. Toisaalta vuonna 1922 Giulio Masetti ja 1924 Christian Werner voittivat Italian Targa Florion kilpailun punaisenvärisellä Mercedeksellä. Rudolf Caracciola voitti vuoden 1931 Mille Miglian kilpailun 200-hevosvoimaisella Mercedes Benz SSK -autolla, jota kutsuttiin *Valkoiseksi Elefantiksi*.

Tarinan mukaan Silberpfeile-nimen alkuperä syntyi vahingossa. Vuonna 1934 Kansainvälinen moottoriurheilun hallitus asetti kyseisenä vuonna kilpa-autojen maksimipainoksi 750 kiloa renkaat ja polttoaine yhteenlaskettuna. Sanotaan että keväällä 1934 Mercedes Benz -tiimi asetti uuden Mercedes-Benz W25 -autonsa mitat tarkastukseen Nürburgringin Eifelrennenissä, se painoi 751 kiloa. Kilpailumanageri Alfred Neubauer ja kuljettaja Manfred von Brauchitsch väittivät heillä olleen idea raaputtaa maalit pois auton kyljestä keventääkseen painoa. Tarinan jatkon mukaan seuraavana päivänä kiiltävä hopeanvärinen alumiinikuori tutkittiin ja auto läpäisi tarkastuksen. Brauchitschin voitettua kilpailun 350-hevosvoimaisella autollaan syntyi nimi Silberpfeil. Tarina kuitenkin ilmestyi vasta 1958 kun Neubauerin elämäkerta julkaistiin. Tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa, koska Eifelrennenissä käytettiin Formula LIbre -sääntöjä, eli kaikenlaiset autot olivat sallittuja.

Sen sijaan Silberpfeile-nimeä käytettiin ensi kerran vuonna 1932 kun Mercedes ei kerennyt maalauttaa uutta SSKL -kilpa-autoa ennen kilpailua. Nimi kuitenkin unohtui pian kun auto sai ennennäkemättömän aerodynaamisen muotonsa takia lempinimen Kurkku.

Vuonna 1937 Mercedes Benz W125 moottori tuotti jo 646 hevosvoimaa. Mercedesin ja Auto Unionin Silberpfeile-autot kulkivat yli 300 kilometrin tuntivauhtia ja nopeusennätysmittauksissa jopa 400 kilometrin tuntivauhtia.

Kuuluisia Silberpfeilella kilpailleita kuljettajia ovat Rudolf Caracciola, Hermann Lang, Stirling Moss ja Juan Manuel Fangio. 

Silberpfeilen myötä tieautojen perinteinen väri periytyi muillekin. Saksalaisilla autoilla on perinteinen hopeanharmaa väri, Porsche ja BMW mieltävät valkoista väriä ja Audi käyttää hopean väriä Auto Unionin perinteenä.

Vuonna 1999 Le Mansin 24 tunnin ajoon osallistui seitsemän Silberpfeile-autoa. Kolme kuuluisaa Mercedes Benz CLR -autoa, kaksi Brittiläistä LM-GT1 Audi R&C -autoa ja kaksi Joest Racing LMP Audi R&R -autoa, jotka sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi ja neljänneksi.

Vuonna 2010 Ross Brawnin Mercedes GP -joukkue esitteli uudet hopeanväriset autonsa joilla talli kilpailee F1-sarjassa Nico Rosbergin ja Michael Schumacherin voimin.
Mihail Šuiski
**Mihail Grigorjevitš Šuiski** (ven. Михаил Григорьевич Шуйский; 13. marraskuuta 1883 Novogeorgijevsk – 11. syyskuuta 1953 Perm) oli venäläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Šuiski valmistui kaupallisen alan oppilaitoksesta Harkovassa vuonna 1904. Tämän jälkeen hän opiskeli Pietarin konservatoriossa (1904–1905), professori M. A. Petzin johdolla Kiovassa ja professori Gabekin johdolla Wienissä (1909–1911). Šuiski debytoi vuonna 1909 konsertoimalla Lvivissä. Vuonna 1911 hän esiintyi Wienissä Escamillon roolissa Georges Bizet'n oopperassa *Carmen*. Vuosina 1911–1912 hän oli esiintyjänä Linzissä; hän osallistui myös Leipzigin oopperan esityksiin. Vuonna 1913 Šuiski palasi Venäjälle, jossa työskenteli vuoteen 1916 saakka laulajana teatterissa Pietarissa. Vuosina 1917–1923 hän teki taiteellista ja pedagogista työtä Jekaterinoslavissa eli nykyisessä Dnepropetrovskissa.

Šuiski lauloi Kiovan oopperassa vuosina 1923–1926 ja matkusti sen kanssa Žytomyriin vuonna 1930. Vuosina 1926–1927 hän lauloi oopperassa Harkovassa. Hän myös opetti musiikkioppilaitoksissa Kiovassa ja sitten vuosina 1931–1932 Odessassa. Vuosina 1930–1931 ja 1933–1949 Šuiski työskenteli Permin ooppera- ja balettiteatterissa. Aikalaistodistusten perusteella häntä pidettiin yhtenä Permin ooppera- ja balettiteatterin virtuoosisimmista esiintyjistä. Permin ooppera- ja balettiteatterissa luomansa uran jälkeen Šuiski omistautui opetustyölle. Hän sai vuonna 1945 Neuvosto-Venäjän kunniataiteilijan arvonimen. Työn punalipun kunniamerkki hänelle myönnettiin vuonna 1946.

Šuiskilla oli rooleja muiden muassa Aleksandr Borodinin, Gioacchino Rossinin, Bizet'n, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Ruggero Leoncavallon, Jacques Offenbachin, Pjotr Tšaikovskin, Mykola Lysenkon ja Marian Kovalin säveltämissä teoksissa. Šuiski esiintyi myös harvinaisemmissa oopperoissa esimerkiksi sellaisilta säveltäjiltä kuin Daniel-François-Esprit Auberilta, Lev Knipperiltä, Borys Ljatošynskyiltä ja Aleksandr Jurasovskilta. Myös Šuiskin poika Jevgeni Mihailovitš Šuiski kuului Permin ooppera- ja balettiteatterin taiteilijoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  МИХАИЛ ШУЙСКИЙ Kino-teatr.ru
**Leppäoja** (ven. Леппяоя, Леппя-оя, *Leppjaoja*) on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan piirissä virtaava 12 kilometriä pitkä joki, joka laskee Jänisjärveen.

Joen kulku
----------

Joki alkaa kapeasta laaksosta, jonka pohja on suota. Laakso sijaitsee vanhoissa suomalaiskartoissa Ilmakanvuoren, Putkivaaran ja Hautavaaran välissä noin 95 metrin korkeudessa mpy. Tultuaan ulos laaksosta, virtaa puro Pitkänsillan suolla tiheästi mutkitelleen. Puroon yhtyy suo-osuudella kaksi sivupuroa. Suo-osuus on pari kilometriä hyvin tasaista maastoa ja vasta tultuaan metsäosuudelleen, alkaa joen kaltevuus kasvaa. Kaltevuus on alkukilometrillä noin 5 metriä. Laakso kapenee hieman ja puro saapuu vanhoissa kartoissa merkitylle Kontio-Leppälahden kulmakunnalle, jossa on laaksossa viljeltyjä peltoja. Puro laskee Jänisjärveen Kontiolepänlahteen. Mainitut pellot ovat edelleen viljelyssä lukuun ottamatta aivan alajuoksun palstoja.

Leppäojan valuma-alue
---------------------

Leppäoja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Leppäojan valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Leppäjoen valuma-alue sijaitsee vanhoissa suomalaiskartoissa Pirttipohjan ja Kirkkolahden välisessä loivarinteisessa laaksossa. Laakso on loivapiirteinen eikä siinä esiinny lampia tai järviä. Vaikka maastossa on yläjuoksulla mäkiä ja painaumia, ei sinnekään ole muodostunut lampia. Valittevat kosteikot ovat olleet Suursuo ja Pitkäsillansuo. Ainoa lampi, joka on hyvin pieni, on Putkilammen suolampi.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Леппяоя.
2. 1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Leppäoja. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 20.2.2022)
2. 1 2  Leppäoja, Леппяоя, Леппя-оя (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 20.2.2022. (venäjäksi)
**Tukioppilastoiminta** eli **tukaritoiminta** on lähinnä peruskoulun luokilla 7–9 toimiva vertaistukeen perustuva järjestelmä. Tukioppilas auttaa muita oppilaita, yleensä kouluun uusina tulevia oppilaita, ja haluaa toimia vapaaehtoisesti kouluyhteisön hyväksi. Heitä kouluttaa Mannerheimin lastensuojeluliitto. Koulussa toiminnasta vastaa joku koulussa työskentelevistä aikuisista, esimerkiksi opettaja.

Suurin osa tukioppilastoiminnasta on tukioppilaan ja uuden oppilaan välisiä keskusteluja ja yhteistä toimintaa, esimerkiksi pelejä ja leikkejä. Tukioppilas edistää myös omalta osaltaan hyvien ihmissuhteiden syntymistä. Hän pyrkii edistämään myös kouluviihtyvyyden, yhteisvastuun sekä kannustavan ja turvallisen kouluilmapiirin syntyä. 

Tukioppilastoiminnan aloitti Suomessa vuonna 1972 Mannerheimin Lastensuojeluliitto. Tukioppilastoimintaa on lähes 90 prosentissa peruskoulun yläluokkien kouluista. Ylemmissä oppilaitoksissa, kuten lukioissa, ammattioppilaitoksissa ja yliopistoissa, tukioppilastoiminta tunnetaan nimellä tutortoiminta.

Lähteet
-------

* Kokkonen, Helena: Tukioppilastoimintaa 25 vuotta.  *Lapsemme : Mannerheimin Lastensuojeluliiton jäsenlehti*, 1997, 27. vsk, nro 4, s. 10-11.
* Salmivalli, Christina: *Koulukiusaamiseen puuttuminen : kohti tehokkaita toimintamalleja*. Jyväskylä: PS-kustannus, 2003. ISBN 952-451-062-6.

Viitteet
--------

1. ↑  Tukioppilastoiminta *www.mll.fi*.  13.8.2019. Mannerheimin lastensuojeluliitto. Viitattu 17.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* MLL:n tukioppilassivut
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta sanomalalehdestä. Ruotsalaisesta lehdestä katso artikkeli Social-Demokraten (Ruotsi).*
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Social-Demokraten** oli Helsingissä vuosina 1907–1908 ilmestynyt ruotsinkielinen sosiaalidemokraattinen sanomalehti.

*Social-Demokraten* perustettiin lokakuussa 1907 lakanneen *Arbetarenin* tilalle. Lehden tilaajakunta jäi odotettua pienemmäksi, ja se lopetettiin taloudellisten vaikeuksien takia jo syyskuussa 1908. Linjaltaan se edusti edeltäjänsä tapaan lähinnä revisionistista sosialismin tulkintaa.

Lehti ilmestyi kahdesti viikossa reilun puolentoista tuhannen kappaleen painoksena. Sen päätoimittajana ja julkaisijana toimi William Lundström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 31. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 32. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Social-Demokraten Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
**Sobra** on maalaiskunta Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sandama sijaitsee 115 kilometriä Bamakosta länteen. Kunnassa on 9 800 ja keskuskylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).

Sobran kunnan pinta-ala on 948,72 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Katin piirin Bossofalan, idässä Sibyn ja lounaassa Nioumamakanan, etelässä Kangaban piirin Narénan ja Balan Bakaman ja luoteessa Kayesin alueen Kitan piirin Makanon kuntiin. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on jonkin verran fulbeja ja bambaroita. Yleisin kieli on maninka.

Sandamasta on huonokuntoinen tieyhteys Sibyyn. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja ja vähäisessä määrin aasit.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.5.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Sobra 2008-2012 *aec.msu.edu*.  2008.  Arkistoitu 30.8.2012. Viitattu 9.5.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.5.2018.
4. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.5.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee Kuhmoisten Leppäkosken työväentaloa. Janakkalan Leppäkosken työväentalosta kerrotaan sivulla Janakkalan Leppäkosken Voiman talo.*

**Leppäkosken työväentalo** sijaitsee Kuhmoisten Leppäkosken kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.

Historia
--------

Leppäkosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Rakennustoimikunta aloitti työväentalon hankkimisen vuonna 1916, mutta vuonna 1918 syksyllä konstaapeli Unnaslahti laittoi myyntiin kaikki hankitut rakennustarpeet. Oikeusteitse yhdistys sai pienen korvauksen menetetyistä rakennustarpeista. Vasta vuonna 1939 yhdistys ryhtyi uuteen yritykseen. Yhdistys osti lainavaroin Mäntymäki-nimisen tontin ja sillä sijainneet rakennukset. Talon vihkiäiset pidettiin heinäkuussa vuonna 1939. Velat saatiin maksettua pois vuonna 1946.

Toiminta oli aluksi vilkasta, ja taloa vuokrattiin myös ammattiosastolle ja seuratoimintaan sekä häihin ja muihin perhejuhliin. Vuonna 1947 talossa pidettiin Leppäkoskelle perustetun OTK-laisen osuusliikkeen perustava kokous. 1950-luvulla toiminta hiipu, ja talo myytiin tontteineen yksityiselle.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on punamulta, ja siinä on valkoiset ikkunanpielilaudat. Rakennuksen perustana on vanha rakennus, jota on korotettu.

Talossa on sali näyttämöineen, keittiö, eteinen, kaksi asuinhuonetta ja uuden omistajan rakentama sauna. Pihapiirissä on kaivo, puuvaja ja wc:t.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan yksityisasuntona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------
**Tuhkapaljakkayökkönen** (*Xestia quieta*) on pieni ja kirjava tunturiseutujen perhoslaji ja yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tuhkapaljakkayökkönen on leveäsiipinen ja hoikkaruumiinen perhonen. Etusiivet ovat pohjaväriltään vaaleanharmaat tai kellertävät ja etenkin leveiden mustien poikkiviirujen ansiosta selvästi mustankirjavat. Rengas ja munuaistäplä ovat pohjavärin väriset, erottuvat hyvin, ja ulompi poikkiviiru tekee munuaistäplän kohdalla mutkan sitä kohti. Siiven ulkoreunassa on musta juova. Joskus tavataan kokonaan tummia yksilöitä. Takasiivet ovat vaaleanruskeat, mutta niiden reunus, keskitäplä ja kaariviiva selvästi muuta siipeä tummemmat. Siipiä reunustavat ripset ovat vaaleat, etusiivessä siipisuonten kohdalta tummat. Siipiväli on 25–29 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Laji on levinneisyydeltään holarktinen, ja sen elinalue ulottuu Skandinaviasta Venäjän pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikan arktisille alueille. Se on kuitenkin koko elinalueellaan esiintymisessään varsin paikallinen. Suomessa tuhkapaljakkayökköstä tavataan harvinaisena Utsjoen tuntureilla. Sitä on myös tavattu aikaisemmin Enontekiön puolella. Perhonen lentää heinäkuussa, pääasiassa sen alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tuhkapaljakkayökköstä tavataan tunturipaljakalla vain paikoittaisina esiintyminä. Yksilöt lentävät maastossa lyhyitä pyrähdyksiä ja ovat aktiivisia päivällä auringon paisteessa. Häirittynä perhonen lähtee helposti lentoon ja voi paeta nopeasti heittäytymällä tuulen mukaan. Sitä tavataan hyvin harvoin kukilta. Kehitys aikuiseksi perhoseksi kestää kaksi vuotta.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvi on variksenmarja (*Empetrum nigrum*), mahdollisesti jotkin muutkin matalat kasvit.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Tuhkapaljakkayökkönen – *Xestia quieta* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1977. ISBN 951-1-04296-3
5. 1 2 3
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* lepidoptera.pl (Arkistoitu – Internet Archive)
* Noctuoidea of Canada
* BugGuide.net (englanniksi)
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1374982
* Wikispecies: Xestia quieta
* BAMONA: Xestia-quieta
* BioLib: 54508
* BOLD: 157257
* BugGuide: 516869
* EoL: 3936035
* EUNIS: 309629
* Fauna Europaea: 448813
* Fauna Europaea (new): 8df53ed8-7ab9-4637-ba03-0c4bfb34f2b6
* GBIF: 5714972
* iNaturalist: 452519
* ITIS: 771471
* LepIndex: 250845
* MONA: 10985
* NatureServe: 2.864176
* NCBI: 1489000

 |

 |
Soko J-22 Orao rynnäkkökone Belgradin ilmailumuseossa.
**Soko** (suomeksi 'Haukka') oli Jugoslavian suurin lentokonetehdas ja toimii nykyisin lentokonevalmistajana Mostarissa, Bosnia ja Hertsegovinassa.

Historia
--------

Yhtiö perustettiin vuonna 1950, koska Varsovan liittoon välinsä rikkonut sosialistinen Jugoslavia ei pystynyt hankkimaan ilmapuolustuskalustoa ulkomailta. Aluksi tuotanto koostui sotilaslentokoneista, mutta myöhemmin se teki lisenssillä ranskalaisia Aérospatiale SA 341 ja 342 helikoptereita. 

1990-luvulla käydyssä Jugoslavian sisällissodan aikana yrityksen toiminta hiipui. Tehtaiden koko oli ennen sotaa 450 000 m² ja työntekijöitä oli 5 000 henkeä. 

Nykyisin yrityksen tehtaista toimii vain Mostarin lentoaseman tehdas, jossa on 450 työntekijää.

Tuotevalikoima
--------------

### Sotilaslentokoneet

* Soko Galeb *(Lokki)*
* Soko J-1/J-21 Jastreb *(Kanahaukka)*
* Soko Kraguj *(Varpushaukka)*
* Soko J-22 Orao *(Kotka)*
* Soko Super Galeb *(Superlokki)*

### Siviililentokoneet

* Soko Gazela

Lähteet
-------

1. ↑  Yugoslavia The Aviation Industry. Aeroflight.co.uk. Viitattu 22.7.2017.
2. ↑  Novi Avion (Arkistoitu – Internet Archive).Vazduhoplovnetradicijesrbije.rs. Viitattu 22.7.2017. (serbiaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Soko**.