recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chyrellos** on eleenikirkon pääkaupunki, eräänlainen kuvitteellinen Vatikaanivaltio, David Eddingsin kirjasarjoissa Eleniumin taru ja Tamulin taru.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Chyrellos sijaitsee jokseenkin keskellä Eleniumin mannerta. Se on vapaa valtakunnankaupunki, jonka hallintoa hoitaa kirkonvanhinten neuvosto.

Chyrelloksen erityisasema näkyy arkisin siinä, että kaupunkilaiset pukeutuvat pääasiassa papilliseen mustaan korostaakseen erityisasemaansa. 

Keskellä kaupunkia on muurein ympäröity vanhakaupunki, jonka keskipiste on basilika-nimellä kutsuttu eleenikirkon katedraali. 

Se on hyvin Pietarinkirkkoa vastaava laaja kompleksi, joka käsittää paitsi itse pääkirkon myös laajan palatsikokonaisuuden tarpeellisine sivurakennuksineen ja varastoineen. Basilikan alla on laaja holvisto, johon sijoittuu myös arkkiprelaattien hautaholvi.

Chyrelloksen valtias on eleenikirkon johtaja eli arkkiprelaatti. Hänet valitaan eliniäkseen määräenemmistöllä toimitetussa vaalissa. Yleensä valinta kohdistuu ansioituneeseen piispaan tai patriarkkaan, mutta moniaita kertoja tehtävään on valittu aivan tavallinen kyläpappi. 

Eleniumin tarun aikana entinen arkkiprelaatti Cluvonus on jo kuolemaisillaan ja **Safiiriruusu**-kirjassa kuvataankin hänen hautajaisiaan. Uuden arkkiprelaatin valinta on tärkeä osa juonen kehittelyä. Lopulta tehtävään valitaan Demoksen patriarkka Dolmant.

Chyrellos kärsii rendorihyökkäyksessä pahoja vaurioita, mutta Tamulin taruun mennessä vauriot on jo korjattu.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Châteauneuf-de-Randon** (oksitaaniksi: *Chastèlnòu de Randon*) on kunta Ranskan eteläosassa Lozèren departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Chapeaurouxjoen varrella, noin 29 kilometriä Menden kaupungista koilliseen.

Satavuotisen sodan aikana Châteauneuf-de-Randonin kaupunki ja sen 1000-luvulla rakennettu linna olivat joutuneet englantilaisten haltuun. Ranskan kuningas Kaarle V lähetti konnetaabeli Bertrand du Guesclinin vapauttamaan englantilaisten valloittamia alueita. Hän valloitti useita kaupunkeja, mutta ei Châteauneuf-de-Randonia. Hän aloitti piirityksen kesäkuussa 1380, mutta kuoli piirittäessään linna 13. heinäkuuta 1380. Nykyään vanhasta linnasta on jäljellä vain tornin rauniot, nimeltään "*Tour Des Anglais*". Vuonna 1820 kuntalaiset halusivat muistaa Bertrand du Guesclinia siitä mitä hän oli kunnan eteen tehnyt, ja he pystyttivät kenotafin hänen muistolleen. 

  

* Châteauneuf-de-Randonin piiritys ja Du Guesclinin kuolema. Châteauneuf-de-Randonin piiritys ja Du Guesclinin kuolema.
* Tour Des AnglaisTour Des Anglais
* Du Guesclinin kenotafiDu Guesclinin kenotafi
* Du Guesclinin patsasDu Guesclinin patsas

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 31.7.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Bienvenue en Lozère Office de Tourisme de Châteauneuf de Randon. Viitattu 31.7.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Saint-Étienne > Mende Tour de France 2022. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Châteauneuf-de-Randon** Wikimedia Commonsissa
Château de Miromesnil
**Château de Miromesnil** on linna Tourville-sur-Arquesin kunnassa Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa.

Linnan omistaa nykyään Vogüén kreivi, ja linnan 1700-luvulta peräisin oleva puutarha on yleisön nähtävillä kesäisin.

Historia
--------

Nykyinen linna on rakennettu noin 1500-luvun lopulla. Paikalla on ollut linna aiemminkin, mutta siitä ei ole paljoa säilynyt. Sen sijaan linnan alueella on säilynyt Fécampin luostariin kuulunut St-Antoinen kappeli.

Linnassa on asunut Miromesnilin kolmas markiisi (1723–1796), joka palveli kuningas Ludvig XVI:n kanslerina.

Vuosina 1849–1853 linnan vuokrasivat de Maupassantit, ja heidän poikansa Guy de Maupassant, tuleva kirjailija, syntyi linnassa 5. elokuuta 1850.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Normandia*. Suomentanut Ilkka Rekiaro, Päivi Rekiaro, Helena Rantasuo ja Katri Mäkinen. Tammi, 2008. ISBN 978-951-31-4102-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Château de Miromesnil** Wikimedia Commonsissa
*Eteokles ja Polyneikes*, Giovanni Battista Tiepolon maalaus
**Eteokles** (m.kreik. Ἐτεοκλῆς) oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen ja Iokasten poika sekä Polyneikeen, Ismenen ja Antigonen veli.

Kun Oidipukselle selvisi, että hän oli surmannut isänsä Laioksen ja nainut äitinsä, hän lähti Thebasta maanpakoon. Valta siirtyi hänen pojilleen Eteokleelle ja Polyneikeelle, jotka päättivät hallita kaupunkia vuosittain vuorotellen. Eteokles sai veljeksistä vanhempana ensimmäisenä hallita kaupunkia, mutta kun hänen kautensa tuli päätökseen, hän ei halunnutkaan luopua vallasta. Polyneikes joutui lähtemään kaupungista, mutta suuntasi kulkunsa Argokseen, jossa hän hankki itselleen kuningas Adrastoksen tuen. Adrastoksen varustaman armeijan, jota johti seitsemän sotapäällikköä, avulla Polyneikes hyökkäsi Thebaa vastaan. Taistelun aikana veljekset surmasivat toisensa kaksintaistelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.5.8 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxvii (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.5.9 (engl. käännös)
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.6.1–9 (engl. käännös)
5. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxviii (engl. käännös)
6. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historia* 4.65.1–3 (engl. käännös)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Polyneikes** | **Theban kuningas**1200-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Kreon** |
**Hr. Ms. Zeeleeuw** (runkonumero S802) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Walrus-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Walrus-luokka*
Alus tilattiin 17. joulukuuta 1979 Rotterdamsche Droogdok Maatschappijilta Rotterdamista, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1981. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1987 ja koeajojen suunniteltiin alkavan helmikuussa 1988. Alus törmäsi 27. tammikuuta 1989 poijuun lähtiessään Den Helderin laivastotukikohdasta. Alus otettiin palvelukseen 25. huhtikuuta 1990.

Palvelus
--------

Alus on vuonna 1990 vieraillut Norjassa 2.-5. kesäkuuta ja Faslanessa Skotlannissa 8. marraskuuta. Se vieraili 17.-18. huhtikuuta 1992 ja 1. toukokuuta uudelleen Faslanessa.

Alus oli palveluksessa ainakin vuonna 2005 vieraillessaan Norjassa Stavangerissa 11. - 14. marraskuuta.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  dutchsubmarines.com

*Walrus*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *Hr. Ms. Walrus* - *Hr. Ms. Zeeleeuw* - *Hr. Ms. Dolfijn* - *Hr. Ms. Bruinvis* |
| Edeltäjä: Zwaardvis-luokka – Seuraaja: EI |
**Gastón Exequiel Ramírez Pereyra** (s. 2. joulukuuta 1990 Fray Bentos, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Sampdoriaa. Hän pelasi vuosina 2010–2012 Italiassa Bolognan joukkueessa. Vuosina 2012–2017 hän pelasi Englannissa. Hänen vahvuutensa ovat kyky tehdä maaleja sekä loistava pelinlukutaito.

Lähteet
-------

* Gastón Ramírez Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Gastón Ramírez National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

  

Uruguayn joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Muslera |
2 Lugano |
3 Godín |
4 Coates |
5 Gargano |
6 Hernández |
7 Rodríguez |
8 Eguren |
9 Suárez |
10 Forlán |
11 Á. Pereira |
12 Castillo |
13 Aguirregaray |
14 Lodeiro |
15 Pérez |
16 M. Pereira |
17 Arévalo |
18 Ramírez |
19 Scotti |
20 González |
21 Cavani |
22 Cáceres |
23 Silva |
valmentaja Tabárez

Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Muslera |
2 Lugano |
3 Godín |
4 Fucile |
5 Gargano |
6 Á. Pereira |
7 Rodríguez |
8 Hernández |
9 Suárez |
10 Forlán |
11 Stuani |
12 Muñoz |
13 Giménez |
14 Lodeiro |
15 Pérez |
16 M. Pereira |
17 Arévalo |
18 Ramírez |
19 Coates |
20 González |
21 Cavani |
22 Cáceres |
23 Silva |
valmentaja Tabárez
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Kymenlaakson Sanomat** oli Kotkassa vuosina 1927–1934 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.

*Uuden Kotkan* lakattua vuonna 1920 Kymenlaakson edistyspuoluelaiset jäivät vaille omaa lehteä. Uusi lehti *Kymenlaakson Sanomat* perustettiin pääasiassa puolueen ja *Helsingin Sanomien* rahoituksella. Se joutui kilpailemaan Kotkan vanhempien lehtien *Etelä-Suomen*, *Eteenpäin*-lehden ja *Kotka Nyheterin* kanssa. Lopulta kannattamaton lehti päätettiin lopettaa ja sen kirjapaino myytiin *Etelä-Suomelle*.

Kolmesti viikossa ilmestyneen *Kymenlaakson Sanomien* levikki oli 1 000 kappaletta vuonna 1934. Sen päätoimittajana työskenteli Eero Viitanen (1928–1934) ja vastaavana toimittajana Kaarlo Pitkänen (1931–1932).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 41–42. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kymenlaakson Sanomat* digitoituna kansalliskirjastossa
**Kymaroosi** (C7H14O4) on monosakkarideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Kymaroosia esiintyy eräissä kasveissa osana niiden sisältämiä glykosideja. Nämä glykosidit ovat usein myrkyllisiä eläimille ja kuuluvat niin sanottuihin sydänglykosideihin.

Ominaisuudet ja esiintyminen
----------------------------

Kymaroosi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste esiintyy useimmiten rengasmaisessa muodossa β-pyranoosina. Kymaroosi liukenee hyvin, etanoliin ja dietyylieetteriin sekä vähäisemmissä määrin poolittomampiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja kloroformiin. Kymaroosi kuuluu pelkistäviin sokereihin. Aine on optisesti aktiivista ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +54,7.

Kasvit muodostavat kymaroosia metyloimalla digitoksoosia S-adenosyylimetioniiniriippuvaisen metyylitransferaasientsyymin katalysoimana. Kymaroosia esiintyy useissa glykosideissa erityisesti oleanterikasvien heimon lajeissa. Se voi olla glykosideissa joko ainoana tai yhtenä monista sokereista. Kymaroosia sisältäviä glykosideja ovat muun muassa kymariini, jossa aglykoni on strofantidiini. Kymaroosi esiintyy kahden glukoosimolekyylin kanssa strofantiinissa, jonka aglykoni on myös strofantidiini. Honghelosidit sisältävät aglykonina oleandrigeniinin, ekhuliinissa ja somaliinissa aglykoni on digitoksigeniini ja abobiosidissa aglykonina on abogeniini.

Lähteet
-------

1. ↑  Cymarose – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 7.2.2017.
2. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 467. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. ↑  Hans P. Albrecht & Karl-Heinz Geiss: *Cardiac Glycosides and Synthetic Cardiotonic Drugs, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 7.2.2017
4. ↑  Peter M. Collins: *Dictionary of Carbohydrates*, s. 192. CRC Press, 1997. ISBN 9780412386701. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
5. ↑  David S. Seigler: *Plant secondary metabolism*, s. 250-251. Springer, 1998. ISBN 978-0-412-01981-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
6. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 1006. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
7. ↑  Hans Dieter Neuwinger: *African Ethnobotany*, s. 100. CRC Press, 1996. ISBN 978-3826100772. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 7.2.2017). (englanniksi)
**William Vincent Legge** (2. syyskuuta 1841 Cullenswood, Tasmania – 2. maaliskuuta 1918 Cullenswood) oli australialainen lintutieteilijä ja sotilas.

Legge opiskeli etupäässä Englannissa, mutta myös Ranskassa ja Saksassa, ja hän kehittyi eteväksi kielitieteilijäksi. Hän opiskeli myös Royal Military Academyssa Woolwichissa. 1862 hän sai komennuksen tykistöön. Hän palveli ensin Bathissa Englannissa ja sen jälkeen useita vuosia Melbournessa, josta hänen patterinsa siirrettiin Colomboon Ceylonille, missä hän eli 1869–1877. Tämän komennuksen jälkeen hän työskenteli viisi vuotta Aberystwythissä Cardiganshiressä, josta hän muutti takaisin Tasmaniaan ja palveli 11 vuotta Tasmanian puolustusvoimien komentajana. Saavutettuaan eläkeiän hän vetäytyi virastaan everstiluutnantin arvoisena upseerina.

Legge oli aina kiinnostunut lintutieteestä. Ceylonilla hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen *History of the Birds of Ceylon*, jonka värikuvat maalasi John Gerrard Keulemans. Teos julkaistiin kolmiosaisena Lontoossa vuosina 1878–1880. Teos käsitti yli 1 200 sivua ja 34 kuvataulua. Leggellä oli suuri linnunnahkakokoelma, josta osan hän lahjoitti Natural History Museumille ja osan Hobartin museoon.

Legge valittiin Royal Australasian Ornithologists Unionin (RAOU) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 1901. Hän palveli monissa seuran hallintotehtävissä kuolemaansa saakka. Hän oli myös British Ornithologists’ Unionin ja American Ornithologists’ Unionin kunniajäsen sekä Royal Geographical Societyn ja Zoological Society of Londonin jäsen. Hän toimi Royal Society of Tasmanian varapuheenjohtajana.

Legge nimesi linnuista muun muassa tasmaniansilkkimalurin suvun *Acanthornis* ja intianhuuhkajan (*Bubo nipalensis*) alalajin *blighi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Legge, William Vincent (1841 - 1918) *Encyclopedia of Australian Science and Innovation*.  20 October 1993. Viitattu 9.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |

 |
Exeterin tuomiokirkon poikkilaivan torni, joka on rakennettu Warelwastin aikana.
**William de Warelwast** (k. 1137) oli Exeterin piispa. Hän oli osallisena kuningas Vilhelm Punaisen ja arkkipiispa Anselmin välisessä riidassa, joka oli investituurariidan alkua. Hän kävi useita kertoja Roomassa kuninkaan lähettiläänä. Historioitsija Eadmer, yksi Anselmin kannattajista, väitti hänen lahjoneen paavin.

Investituurariidan päätyttyä Warelwastin nimitettiin piispaksi Exeteriin, jossa hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt. Kuoltuaan vuonna 1137 hänen seuraajakseen valittiin hänen veljenpoikansa Robert Warelwast.

Nuoruus
-------

Warelwast syntyi luultavasti Veravalin seudulla Normandiassa ja ensimmäiset viralliset asiakirjat hänestä on päivätty joko vuodelle 1087 tai 1088.

Vilhelm Punaisen hovissa
------------------------

Uransa alkuvaiheessa Warelwast toimi kuninkaan sihteerinä ja vuonna 1095 kuningas Vilhelm lähetti hänet toisen sihteerinsä Gerardin kanssa neuvottelemaan paavin kanssa arkkipiispa Anselmin erottamisesta. Ainakin yhdessä tapauksessa hän toimi myös kuninkaallisena tuomarina.

Warelwast saattoi olla paikalla kuningas Vilhelmin kuollessa 2. elokuuta 1100 metsästysretkellä, koska hän oli todistajana kirjeessä, jossa Henrik kutsui Anselmin takaisin Englantiin.

Exeterin piispa
---------------

Warelwast vihittiin Exeterin piispaksi 11. elokuuta 1107. Hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt vuonna 1114. Poikkilaivan kaksi tornia ovat peräisin tältä ajalta.

Warelwast korvasi sääntökuntien ulkopuolisen papiston kaniikeilla Plymtonissa ja Devonissa vuonna 1121 ja 1127 Cornwallin Launcestonissa. Hän sokeutui noin vuonna 1120, mitä William Malmesburylainen piti rangaistuksena hänen oletetusta yrityksestään erottaa hänen edeltäjänsä piispana. Robert Bathilainen toimitti hänen viimeisen voitelunsa 26. syyskuuta 1137, samana päivänä kun hän kuoli.

Lähteet
-------

* Barlow, Frank: *William Rufus*. University of California Press, 1983. ISBN 0520049365. Google books (viitattu 17.5.2012). (englanniksi)
* Burton, Janet: *Monastic and Religious Orders in Britain, 1000-1300*. Cambridge University Press, 1994. ISBN 0521377978. Google books (viitattu 19.5.2012). (englanniksi)
* Davis, R. H. C.: The Authorship of the Gesta Stephani.  *The English Historical Review*, 1962, nro 303.  Oxford University Press. E-ISSN: 14774534. jstor.org. Viitattu 18.5.2012.  (englanniksi)
* Fizzard, Allison D.: *Plympton Priory: A House of Augustinian Canons in South-Western England in the Late Middle Ages*. Brill, 2008. ISBN 9004163018. Google books (viitattu 16.12.2012). (englanniksi)
* E. B. Fryde, D. E. Greenway: *Handbook of British chronology*. Cambridge University Press, 1996. ISBN 052156350X. Google books (viitattu 10.9.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  William de Warelwast *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Viitattu 3.2.2012. (englanniksi)
2. ↑  Fizzard, s. 28
3. ↑  Barlow, s. 96, 342, 395.
4. ↑  Barlow, s. 420.
5. ↑  Fryde, s. 246.
6. ↑  Burton, s. 47.
7. ↑  Davis, s. 225.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Osbern FitzOsbern** | **Exeterin piispa**1107–1137 | Seuraaja:**Robert Warelwast** |
Yrityksen omistama ja elinkeinotoimintaan kuuluva irtain omaisuus voidaan kiinnittää yrityskiinnityksellä. Kiinnitetty omaisuus voidaan sen hallintaa luovuttamatta pantata lainan vakuudeksi. Yrityskiinnitystä voi hakea vain kaupparekisteriin merkitylle yritykselle tai elinkeinonharjoittajalle. Patentti- ja rekisterihallitus (PRH) käsittelee keskitetysti koko maan yrityskiinnitysasiat ja pitää yllä yrityskiinnitysrekisteriä.

Yrityskiinnitys vakuutena
-------------------------

Kaupparekisteriin merkityn elinkeinonharjoittajan omistama elinkeinotoimintaan kuuluva irtain omaisuus voidaan kiinnittää ja sen hallintaa luovuttamatta pantata saamisen vakuudeksi. 

Yrityskiinnitys koskee elinkeinonharjoittajan elinkeinotoimintaan kuuluvaa

1. käyttöomaisuutta, johon kuuluvat muiden muassa:

* koneet
* kalustot
* tavaramerkkioikeudet
* toiminimioikeudet
* muut erityiset oikeudet

2. vaihto-omaisuutta, johon kuuluvat muiden muassa:

* aineet
* tarvikkeet
* valmisteet
* tavarat

3. rahoitusomaisuutta, johon kuuluvat muiden muassa:

* kassavarat
* saatavat
* arvopaperit

Yrityskiinnitys ei koske sellaista omaisuutta, johon voidaan vahvistaa kiinnitys muun lain mukaan. 

Yrityskiinnityksen estämättä kiinnitettyä omaisuutta saa luovuttaa ja käyttää siten kuin elinkeinotoimintaan kuuluva säännöllinen tavaranvaihto tai omaisuuden tarpeellinen uusiminen tai muu normaali liiketoiminta edellyttää. 

Yrityskiinnitys on uudistamatta voimassa kunnes se kuoletetaan.

### Yrityskiinnitystiedot Virre-tietopalvelusta

Virre-tietopalvelussa voi tilata rasitustodistuksia, tutustua yrityskiinnitysrekisteriin tehtyihin ilmoituksiin tai laatia tilastoja. 

### Yrityskiinnityshakemukset ja ilmoitukset

Kaupparekisterin kotisivuilla on ohjeet muiden muassa yrityskiinnityksen hakemiseen, muutosten tekemiseen yrityskiinnitysrekisteriin sekä yrityskiinnityksen kuolettamiseen liittyen.

Katso myös
----------

* Vakuus

Lähteet
-------

* Yrityskiinnitysrekisterin kotisivut (www.prh.fi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virre-tietopalvelu
* Yrityskiinnityslaki 634/1984
* Yrityskiinnitysrekisterin kotisivut (www.prh.fi)
**Yrityskylä** on TAT:in järjestämä peruskoulun kuudensille ja yhdeksänsille luokille tarkoitettu yhteiskuntaopin oppimiskokonaisuus. Yrityskylä on palkittu maailman parhaana koulutusinnovaationa ja se tavoittaa yli 60 000 oppilasta vuosittain. Yrityskyliä on 15. Lisäksi on kolme liikkuvaa yrityskylää.

Yrityskylät Suomessa
--------------------

### Espoo

Espoossa toimii sekä ylä -ja alakouluille suunnatut yrityskylät. Espoon yrityskylässä käy vuosittain yli 6 000 oppilasta, ja toiminta Espoossa suoritetaan sekä suomeksi että ruotsiksi. Espoon yrityskylässä käy myös luokkia muilta paikkakunnilta kuten Hyvinkäältä, Inkoosta, Kauniaisista ja Kirkkonummelta.

### Helsinki Vantaa

Helsingissä toimii sekä ala -ja yläkouluille suunnatut yrityskylät. Helsinki-Vantaan yrityskylissä käy vuosittain noin 7 500 oppilasta. Helsinki-Vantaan yrityskylän toiminta suoritetaan suomeksi.

Kuva Kuopion yrityskylästä.
### Itä-Suomi

Itä-Suomessa toimii sekä ala -ja yläkouluille suunnatut yrityskylät. Itä-Suomen yrityskylissä käy vuosittain noin 18 500 oppilasta. Itä-Suomen yrityskylä on liikkuva yrityskylä ja päivät on varattu eri kunnille eri aikaan, esimerkiksi Etelä-Savolle, Pohjois-Savolle ja Pohjois-Karjalalle. Itä-Suomen yrityskylän toiminta suoritetaan suomeksi.

### Kaakkois-Suomi

Kaakkois-Suomessa toimii vain alakouluille suunnattu yrityskylä. Kaakkois-Suomen yrityskylässä käy vuosittain noin 5 000 oppilasta. Kaakkois-Suomen yrityskylän toiminta suoritetaan suomeksi.

### Pirkanmaa

Pirkanmaalla toimii sekä ala -että yläkouluille suunnatut yrityskylät. Pirkanmaan yrityskylissä käy vuosittain noin 6 500 oppilasta. Toiminta suoritetaan suomeksi.

### Pohjanmaa

Pohjanmaalla toimii sekä ylä -että alakouluille suunnatut yrityskylät. Pohjanmaan yrityskylissä käy vuosittain noin 4 500 oppilasta. Pohjanmaan yrityskylä on liikkuva ja päivät on varattu eri kunnille esimerkiksi Vaasaan, Seinäjoelle ja Pietarsaareen. Pohjanmaan Yrityskylän toiminta suoritetaan suomeksi sekä ruotsiksi.

### Pohjois-Pohjanmaa

Pohjois-Pohjanmaalla toimii sekä ala että yläkouluille suunnatut yrityskylät. Pohjois-Pohjanmaan yrityskylissä käy vuosittain noin 8 050 oppilasta. Pohjois-Pohjanmaan yrityskylä on liikkuva ja päivät on varattu eri kunnille eri aikaan, esimerkiksi: Oulu, Kuusamo, Raahe, Kempele, Ylivieska, Haapajärvi. Yrityskylän toiminta suoritetaan Suomeksi.

### Varsinais-Suomi

Varsinais-Suomessa toimii sekä ala- että yläkouluille suunnatut yrityskylät. Varsinais-Suomen yrityskylissä käy vuosittain noin 7 000 oppilasta. Varsinais-Suomen yrityskylän toiminta suoritetaan suomeksi ja ruotsiksi. 

### Kanta-Häme

Yrityskylä toimii myös Lahden Mukkulassa.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Yrityskylä Taloudellinen tiedotustoimisto. Viitattu 13.12.2017.
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Russki vestnik** (ven. Ру́сский ве́стник, "Venäjän sanansaattaja") oli Helsingissä huhti-toukokuussa 1918 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.

Lehteä julkaisi Neuvosto-Venäjän Suomen diplomaattiedustajakseen nimeämä entinen Viaporin komendantti Konstantin Kovanko. Sen toimittajana työskenteli aikaisemmin *Russki golos* -lehteä toimittanut Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden professori Konstantin Arabažin. Taustastaan huolimatta *Russki vestnik* ei toiminut bolševikkien äänitorvena, eikä sitä ilmeisesti ollut sellaiseksi tarkoitettukaan.

Seitsemän kertaa viikossa ilmestynyt lehti lakkasi, kun Suomen viranomaiset pidättivät Kovankon. Kesäkuussa sen tilalle perustettiin uusi lehti *Russki listok*.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 322. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. 1 2  Suomela, Julitta: Golos russkoj kolonii: venäläiset sanomalehdet ja lehtimiehet Suomessa vuosina 1918-1927.  *Helsingin yliopiston kirjaston tiedotuslehti*, 2000, 42. vsk, nro 5–6, s. 15–19. Artikkelin verkkoversio. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* *Russki vestnik* digitoituna kansalliskirjastossa
**Russian Government Cup** on Venäjällä pelattava kansainvälinen miesten maajoukkueiden jääpalloturnausturnaus, joka on järjestetty vuodesta 1972 lähtien. Turnaus järjestetään joka toinen vuosi joulukuussa. Turnaukseen osallistuvat tavallisesti Venäjä, Ruotsi, Suomi ja Norja, mutta myös Yhdysvallat ja Unkari ovat ajoittain osallistuneet. Joskus myös Neuvostoliiton ja Venäjän seurajoukkueet, osatasavaltojen ja alueiden joukkueet sekä maiden kakkos- ja juniorimaajoukkueet ovat olleet mukana turnauksessa lisäjoukkueina.

Historia
--------

Russian Government Cup järjestettiin Neuvostoliitossa ensimmäistä kertaa vuonna 1972. Tuolloin ja aina neuvostoajan loppuun asti kilpailu oli nimeltään *Rossija-turnaus*, järjestäjä sanomalehti *Sovetskaja Rossijan* mukaan. 1972–2002 turnaus pelattiin välivuosina, jolloin maailmanmestaruuskilpailuja ei järjestetty. Ensimmäisinä vuosina turnauksen urheilullinen ero jääpallon maailmanmestaruuskilpailuihin oli, että MM-kisat 1969–1981 pelattiin kaksinkertaisella sarjalla ja Rossija-turnaus yksinkertaisella. Yleensä turnaukseen osallistuivat Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi ja Norja. Yhdysvallat osallistui turnaukseen ensi kerran 1988 ja Unkari 1990.

Vuoden 2002 turnaukseen asti Russian Government Cupit pelattiin tammikuusta maaliskuuhun ulottuvalla ajanjaksolla. Samana ajanjaksona pelattavaksi suunniteltu, seuraava vuoden 2004 turnaus siirrettiin kuitenkin pelattavaksi jo vuoden 2003 joulukuussa, kun Kansainvälinen jääpalloliitto 25. lokakuuta 2002 oli päättänyt järjestää maailmanmestaruuskilpailut joka vuosi vuodesta 2004 alkaen. Seuraava Russian Government Cup järjestettiin 2006.

Turnaukset ja voittajat
-----------------------

| Turnaus | Paikka | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 1972 | Uljanovsk, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1974 | Arkangeli, Neuvostoliitto |  Ruotsi |
| 1976 | Habarovsk, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1978 | Kemerovo, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1980 | Syktyvkar, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1982 | Syktyvkar, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1984 | Kemerovo, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1986 | Irkutsk, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1988 | Abakan, Neuvostoliitto |  Neuvostoliitto |
| 1990 | Novosibirsk, Neuvostoliitto |  Ruotsi |
| 1992 | Krasnojarsk, Venäjä |  Ruotsi |
| 1994 | Krasnogorsk, Venäjä |  Ruotsi |
| 1996 | Arkangeli, Venäjä |  Ruotsi |
| 1998 | Nižni Novgorod, Venäjä |  Venäjä |
| 2000 | Kazan, Venäjä |  Venäjä |
| 2002 | Arkangeli, Venäjä |  Venäjä |
| 2003 | Krasnogorsk, Moskovan alue; Venäjä |  Ruotsi |
| 2006 | Irkutsk ja Šelehov, Venäjä |  Venäjä |
| 2008 | Novosibirsk, Venäjä |  Venäjä |
| 2010 | Kirov, Venäjä |  Venäjä |
| 2012 | Abakan, Venäjä |  Venäjä |

Katso myös
----------

* Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut

Lähteet
-------

* Norges Bandyforbund – A-landslaget i Russian Government Cup *bandyforbundet.no*.  21. heinäkuuta 2009.
* Norges Bandyforbund – A-landslaget: Russian Government Cup 2008 *bandyforbundet.no*.  21. heinäkuuta 2009.
* bandysidan.nu – Evenemangsarkiv *bandysidan.nu*.  21. heinäkuuta 2009.
*Tämä artikkeli käsittelee tulostinliitäntää. Käsitteestä yleisesti on artikkeli rinnakkaismuotoinen tiedonsiirto.*
25-nastainen rinnakkaisportti (DB-25) oli ennen USB:n yleistymistä yleisin kirjoittimen liitäntä henkilökohtaisissa tietokoneissa.
Centronics-kaapelin tulostimen puoleinen liitin.
**Rinnakkaisliitäntä** (myös: *Centronics-portti*, *kirjoitinportti*, *LPT*) on nykyään jo vanhentunut tietokoneiden oheislaiteliitäntä, joka on kehitetty tulostimille. Myöhemmin porttia käytettiin myös muille oheislaitteille kuten kuvanlukijoille tai Zip-asemille. Rinnakkaisporttia ja siihen liitettävää vastakappaletta, "dongelia", on käytetty myös teollisuusohjelmistojen ja suosittujen pelien fyysisessä kopiosuojauksessa. Rinnakkaisporttia hyödynnettiin myös digitaalisen äänen toistossa (Covox Speech Thing) ja tiedostonsiirtoon Laplink-ohjelman ja muiden vastaavien ja PLIP-protokollan avulla.

Rinnakkaisportin vaihtoehtoinen nimi Centronics-portti viittaa Centronics Data Computer Corporation -yhtiöön, joka otti liittimen ensimmäisenä käyttöön valmistamassaan matriisikirjoittimessa Model 101 vuonna 1970. Kytkennän kehittivät An Wang, Robert Howard ja Prentice Robinson Wang Laboratories -yhtiössä. Vuonna 1981 IBM valitsi liittimen henkilökohtaisen tietokoneensa tulostinportiksi. Dataproducts-yhtiö esitteli Centronics-liitännästä poikkeavan standardinsa DD-50 tai M-50 (Winchester-liitin), jonka tulostimen puoleisessa päässä oli 37-nastainen DC-37. Dataproductsin liitäntä oli yleinen suurtietokoneissa.

Alkuperäinen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisliitäntä oli yksisuuntainen, mutta PS/2-tietokoneessa siirryttiin kaksisuuntaiseen tiedonsiirtoon, jota määrittelee IEEE 1284 -standardi. Alkuperäisen Centronics-standardin mukainen rinnakkaisportti kykeni siirtämään dataa 150 kilotavua sekunnissa, mutta uudemmat ECP- ja EPP-tiloja hyödyntävät portit pystyivät siirtämään dataa 400 kilotavusta kahteen megatavuun sekunnissa. Nykyään USB- tai FireWire-liitäntä on huomattavasti nopeampana ja monikäyttöisempänä korvannut rinnakkaisliitännän.

Katso myös
----------

* Oheislaiteliitännät

Lähteet
-------

1. ↑   Lähteinen, Olavi; Pietikäinen, Ville; Kosonen, Harri: *Uusi PC-tekniikan käsikirja*, s. 269–294. 6. painos. Helsinki Media Erikoislehdet, 2000 (1997). ISBN 951-832-015-9.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rinnakkaisliitäntä**.
* Centronics-liitin IBM PC/AT:ssa ja yhteensopivissa (Tomi Engdahl, 29.12.1992)[vanhentunut linkki]
Viipurinrinkeli
**Rinkeli** tai **rinkilä** on renkaan tai silmukan muotoinen vehnäleivonnainen. Tunnettu suomalainen perinneleivonnainen on viipurinrinkeli.

Rinkeli yleistyi Euroopassa keskiajalla. Sen omintakeinen muoto kuvaa rinnan päälle ristiin asetettuja käsivarsia, mikä oli keskiajalla yleinen tapa rukoilla. Tarinan mukaan eräs italialainen munkki olisi 600-luvulla kehittänyt tämän tavan pohjalta leivonnaisen. Hän antoi oppilailleen lahjaksi pieniä leipiä, jotka oli muotoiltu muistuttamaan lasten ristikkäin asettamia käsiä. Leivonnaisen nimeksi tuli *pretiolas* – pieni palkinto. Leipurit ympäri Euroopan omaksuivat ajatuksen, ja rinkelistä tuli onnen, pitkän elämän ja menestyksen symboli. Esimerkiksi saksalaiset lapset ripustivat uutenavuotena kaulaansa rinkeleitä.

Rinkelistä tuli vielä kuuluisampi vuonna 1510, kun turkkilaiset joukot yrittivät öisin kaivautua Wienin muurien ali. Kaupungin yöllä työskentelevät leipurit kuulivat metelin ja turkkilaisten aikeet estettiin. Kiitoksena tästä leipurit saivat omaksi sinetikseen rinkelin kuvan, ja siitä on sittemmin tullut kaikkien leipureiden ja leipomoiden tunnus.

Suomessa rinkeli saapui Viipuriin 1300-luvulla fransiskaanimunkkien myötä. Kun luostarin toiminta uskonpuhdistuksen jälkeen lakkasi, myös kansa tutustui rinkelin valmistuksen saloihin. Vähitellen rinkelistä tuli yläluokan herkku, ja Viipurista toimitettiin rinkeleitä Turun Akatemian vihkiäisiin 1649 ja Pietarin yläluokalle 1700-luvulla. Viipurista rinkelintekotaidot levisivät Lappeelle ja muualle Itä-Suomeen.

Katso myös
----------

* Vesirinkeli
* Pretzel

Lähteet
-------

1. ↑  Rinkeli *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy. Viitattu 25.2.2018.
2. 1 2  Varifrån har kringlan fått sin form? *Världens Historia*. Varldenshistoria.se. Viitattu 27.2.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Ruoka - Karjalan liitto Karjalan liitto ry. Viitattu 25.2.2018.
**Surulehtikuusi** (*Larix* × *pendula*) on euroopanlehtikuusen (*Larix decidua*) ja kanadanlehtikuusen (*Larix laricina*) välinen risteymä. Se on luonnollisesti syntynyt risteymä, joka havaittiin Englannissa 1730-luvulla melko pian sen jälkeen, kun maahan oli istutettu kanadanlehtikuusia. Samoihin aikoihin risteymät alkoivat yleistyä myös Yhdysvalloissa Ontariojärven ympäristössä, jonne oli tuotu euroopanlehtikuusta. Nykyisin surulehtikuusesta on jalostettu taimistoille erilaisia lajikkeita.

Surulehtikuusi on kausivihanta havupuu, joka voi kasvaa noin 25 metriä korkeaksi. Rungon rinnankorkeusläpimitta voi olla korkeintaan noin 60 cm. Neulaset ovat tylppäkärkisiä ja halkaisijaltaan noin 1 mm. Surulehtikuusen kävyt ovat noin 2–3 cm pitkiä ja näyttävät kantalajiensa käpyjen välimuodoilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  James E. Eckenwalder: American Conifer Society: *Larix* × *pendula* / Weeping larch *American Conifer Society*.  2009. Viitattu 23.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Surulehtikuusi (*Larix* × *pendula*)
Vaasan oikeustalo
**Pohjanmaan käräjäoikeuden** tuomiopiiriin kuuluvat Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakunnat, ja se on Vaasan hovioikeuspiiriin kuuluva kaksikielinen käräjäoikeus.

Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluu 23 kuntaa. Sen toimintaan sisältyy myös yrityssaneerausten, ulosottovalitusten ja maaoikeusasioiden käsittely. Yrityssaneerausasioissa käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluvat Etelä-Pohjanmaan, Keski-Suomen, Pohjanmaan ja Satakunnan käräjäoikeuksien tuomiopiirit. Ulosottovalituksia koskevissa asioissa käräjäoikeuden tuomiopiiriin kuuluvat Etelä-Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan, Keski-Suomen, Pohjanmaan ja Satakunnan ulosottovirastojen toimialueet.

Käräjäoikeuden kansliat sijaitsevat Vaasassa ja Kokkolassa, minkä lisäksi käräjäoikeudella on istuntopaikka Pietarsaaressa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjanmaan käräjäoikeus - Oikeus.fi / Tuomioistuimet / Käräjäoikeudet / Pohjanmaan käräjäoikeus *oikeus.fi*. Viitattu 29.3.2020.
2. ↑

Suomen käräjäoikeudet

|  |  |
| --- | --- |
| Helsingin hovioikeuspiiri | 
* Helsinki
* Itä-Uusimaa
* Länsi-Uusimaa

 |
| Itä-Suomen hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Karjala
* Etelä-Savo
* Kymenlaakso
* Pohjois-Karjala
* Pohjois-Savo
* Päijät-Häme

 |
| Rovaniemen hovioikeuspiiri | 
* Kainuu
* Lappi
* Oulu

 |
| Turun hovioikeuspiiri | 
* Ahvenanmaa
* Kanta-Häme
* Pirkanmaa
* Varsinais-Suomi

 |
| Vaasan hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Pohjanmaa
* Keski-Suomi
* Pohjanmaa
* Satakunta

 |
**The Wrecking Crew** oli yhdysvaltalainen, Los Angelesissa toiminut studiomuusikoiden ryhmä. Siinä ovat soittaneet muun muassa kitaristit Tommy Tedesco, Glen Campbell ja Barney Kessel, rumpalit Jim Keltner ja Hal Blaine, kosketinsoittaja Leon Russell sekä basistit Larry Knechtel ja Carol Kaye. Siihen kuului myös esimerkiksi puhallinsoittajia ja lyömäsoittajia sekä taustalaulajia. Kokoonpanon toiminta päättyi 1970-luvun alkupuolella.

The Wrecking Crew on soittanut lukuisten artistien ja yhtyeiden levytyksillä, joista monet ovat olleet hittejä. Kokoonpanoa ja sen jäseniä käytettiin myös yhtyeiden omien muusikoiden sijaan, kun haluttiin varmistaa erityisesti uusien yhtyeiden soitto-osuuksien onnistuminen varatulla studioajalla. Eräs esimerkki on The Byrds -yhtyeen single ja läpimurtohitti "Mr. Tambourine Man". The Beach Boys -yhtyeen *Pet Sounds* -albumin kappaleiden taustat ovat kokonaan The Wrecking Crew'n soittamat albumin ideoineen ja tuottaneen Beach Boysin basisti–laulaja Brian Wilsonin ohjauksessa. Wilson sekä muut yhtyeen jäsenet suorittivat lauluosuudet. The Wrecking Crew'n jäsenet soittivat myös esimerkiksi The Monkees -yhtyeen levytyksissä sekä tv-nauhoitusten taustat, kunnes yhtye muuttui omavaraiseksi lavalla ja studiossa. 

Yhtyeiden yleinen kehitys omavaraiseen suuntaan sekä muutokset pop-musiikin tyyleissä aiheuttivat studiotöiden vähenemisen ja toisaalta uuden studiomuusikko-sukupolven esiintulon 1970-luvulla, ja The Wrecking Crew yhtenäisenä muusikkoryhmänä lakkasi vähitellen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nyman, Jake: *Kovan päivän ilta*, s. 103. Jyväskylä: Ajatuskirjat, 2009. ISBN 978-951-20-7605-5.
**Kuinka äkäpussi kesytetään** (*La Bisbetica domata*, *The Taming of the Shrew*) on Franco Zeffirellin ohjaama elokuva vuodelta 1967.

Rooli on Taylorin ensimmäinen Shakespeare-rooli, Burton sen sijaan oli näytellyt Shakespearen näytelmissä koko uransa. Muut näyttelijät jäävät pariskunnan varjoon.

Baptista Minola (Michael Hordern) on aikeissa naittaa kaksi tytärtään. Biancaa (Natasha Pyne) hän ei kuitenkaan halua päästää avioliittoon ennen kuin joku avioituu vanhemman tyttären Katharinan kanssa (Elizabeth Taylor). Katharina on äksyluoteinen nuori nainen, mutta nuori aatelismies Petruchio (Richard Burton) ottaa haasten vastaan, haluaa kesyttää hänet ja mennä hänen kanssaan naimisiin.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Mauri Taviola kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1978, ettei *Äkäpussissa* onneksi näy Zeffirellin myöhemmälle uralle tyypillinen makeilu ja imelänkaunis *sentimento*. Elizabeth Taylorin hän sanoo näyttelevän jopa paremmin kuin edellisessä, Oscarin tuoneessa roolissaan elokuvassa *Kuka pelkää Virginia Woolfia?*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Peltonen, Elokuvatähtien rakkaus raivosi myös valkokankaalla, Helsingin Sanomat 25.6.2010, sivu D 17
2. ↑  Taviola, Mauri: Zeffirellin Äkäpussi huokuu rehevää renessanssitunnelmaa.  *Helsingin Sanomat*, 11.12.1978, s. 41. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Rauma Summer Jazz** on vuosittain Raumalla, keskikesällä juhannuksen jälkeen järjestettävä, kolmipäiväinen rytmimusiikki-festivaali. 

Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2004 nimellä *Ruohonjuuritaso*. Tapahtuma pitäytyy toistaiseksi kotimaisissa artisteissa.

Festivaalia järjestää Rauman Jazzyhdistys JazzR ry, joka on perustettu vuoden 2004 lopulla tuottamaan Raumalle marginaalimusiikin tapahtumia ja konsertteja. Yhdistyksen toiminnan pääpaino on jazzliiton kiertuebändien konserttien sekä Rauma Summer Jazz -tapahtuman järjestelyissä.

Esiintyjät
----------

Vuosien varrella esiintyjiä ovat olleet mm. 

* Umo Jazz Orchestra solistinaan Sami Pitkämö
* Lenni-Kalle Tapale Trio
* Trio Töykeät
* Tuomo
* Emma Salokoski Ensemble
* Osmo Ikonen
* Don Johnson Big Band
* Sami Saari & Sonics
* Kauko Röyhkä & Severi Pyysalo trio
* Rinneradio
* Anna-Mari Kähärän Orkesteri
* Club for Five
* Echosystem
* Petteri Sariola
* Reija Lang
* Ilmiliekki Quartet

Aiheesta muualla
----------------

* Rauma Summer Jazz -festivaalin omat sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rauman Jazzyhdistys JazzR -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jatkosodan Jalkaväkirykmentti 25** (**JR 25**) oli jatkosodan Suomen maavoimien rykmentti, joka oli koottu Kymenlaakson reserviläisistä. Rykmenttiä kutsuttiin *Piikkirykmentiksi* vanhan kappalemitta piikin mukaan, joka tarkoitti ennen 25 pennin rahaa.

Perustaminen
------------

Rykmentti perustettiin Kymenlaaksossa 18. kesäkuuta 1941 pääosin Anjalan, Sippolan, Iitin, Jaalan ja Valkealan miehistä.

Komentaja(t)
------------

Rykmentin komentajaksi tuli everstiluutnantti Ilmari Pallari, joka joutui väistymään 20. kesäkuuta 1944 komentajan tehtävistä, kun hän joutui 4. divisioonan komentajan Pietari Autin hampaisiin. Seuraajakseen hän sai Jalkaväkirykmentti 5:n pataljoonan komentajan Auno Kuirin, joka ei nauttinut rykmentin miesten suosiota.

Rykmentin taistelut
-------------------

Rykmentti taisteli jatkosodan alussa Nuijamaalta Viipuriin ja oli purkamassa Sommeen suurmottia. Rykmentti siirrettiin Itä-Karjalaan, jossa se koki kovia verisissä Villavaaran taisteluissa. Piikkirykmentti jatkoi etenemistä aina Karhumäkeen ja sieltä Hiisjärvelle koviin taisteluihin. Rykmentti oli asemasodan ajan asemissa Seesjärven ja Maaselän alueella. Kesäkuussa Piikkirykmentti oli matkalla Syvärille, kun suurhyökkäys Kannaksella alkoi ja rykmentti vietiin Kannakselle. Pataljoonat purettiin Kämärällä 16. kesäkuuta 1944, josta marssien siirtyivät Kaukjärvi-Mikkeljärvi kannakselle. Rykmentti koki siellä kovia jääden mottiin, josta pitkin metsiä miehet vaelsivat uusiin asemiin Talin maastoon. Taistelut jatkuivat Tali-Karisalmi-Ihantala alueella sodan loppuun asti. Rykmentti kotiutettiin 4. marraskuuta mennessä Kymenlaaksossa.

Sodan jälkeen
-------------

Sodan jälkeen miehet kokoontuivat rykmentin perustamispäivänä 18. kesäkuuta Kouvolassa. Tilaisuuteen kuului muun muassa seppeleen laskut ja ohimarssi, jonka otti vastaan aina kuolemaansa asti eversti Ilmari Pallari. Myöhemmin ohimarssi on jäänyt ja tilaisuudessa vain seppeleen laskut esimerkiksi Pallarin haudalla. Nykyään rykmentin perinteitä vaalii Karjalan Prikaatin killan Osasto Piikki jossa on Maakuntajoukkojen reserviläistä, Seppele lasketaan edelleen joka vuosi muistomerkille

Lähteet
-------

* Ojala, Eino: *JR 25 sotaveteraanit kertovat 1941-1944 taisteluista*. omakustanne, 2000. ISBN 952-91-3016-3.
* Porkka, Tauno: *Piikin tie: (1941-1944)*. Piikkirykmentin historiatoimikunta, 1974. ISBN 951-99044-5-X.
* Kilkki, Pertti: *"Muistakaa, heille kallis on maa..." : Piikkirykmentti Kannaksella 1944*. 2. painos. Otava, 1998. ISBN ISBN 951-1-15645-4.
**Oili Jaatinen** (22. maaliskuuta 1896 Ilmajoki – 12. maaliskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Jaatisen vanhemmat olivat muurari Juho Laine ja Sanni Uppa. Hän näytteli jo lapsena, ja aloitti varsinaisen uransa Vaasassa seuranäyttämöllä 1915. Jaatinen liittyi Vaasan Työväen Teatteriin 1917, minkä jälkeen hän oli kiertueilla kaksi vuotta. Vuosina 1921–1923 hän näytteli Porin Työväen Teatterissa ja vuodesta 1923 Tampereen Työväen Teatterissa. Oltuaan myös Kuopion Työväen Teatterissa hän toimi vuosina 1935–1938 Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä. Täältä hän siirtyi Helsinkiin, jossa hän esiintyi Helsingin Työväen Teatterissa vierailijattarena ja näytteli eräissä Fenno-Filmin elokuvissa.

Jaatisen näyttämötehtäviin lukeutuu muun muassa Sigrid Stålarm (*Daniel Hjort*), Kaarin (*Uskottomuus*), Bianca-Maria (*Kaksi kuningatarta*), Katjuša (*Ylösnousemus*), Katri (*Tukkijoella*), Maija (*Pohjalaisia*), Marguerite Gautier (*Kamelianainen*), Cyprienne (*Erotaan pois*) ja Nora (*Nukkekoti*) sekä *Elinan surman* ja *Neiti Julien* nimiosat. Lappeenrannan ajoilta hänet muistetaan myös Niskavuoren vanhana emäntänä, Constancena (*Viisas aviovaimo*), ja Juurakon Huldana.

Jaatinen näytteli sivurooleja muun muassa elokuvissa *Poikamies-pappa* (1941), *Oi, aika vanha, kultainen...!* (1942), *Salainen ase* (1943) ja *Vaivaisukon morsian* (1944).

Jaatinen kuoli pitkällisen ankaran taudin murtamana 48-vuotiaana. Hänen puolisonsa teatterinjohtaja Aarne Jaatinen oli kadonnut Helsingissä tuntemattomalla tavalla marraskuussa 1944. Aarne Jaatinen löydettiin kuolleena joitakin kuukausia Oili Jaatisen kuoleman jälkeen, jolloin samoihin aikoihin kuoli heidän poikansa Martti Jaatinen, tunnettu runoilijanimellä Martti Jaarnio.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Näyttelijätär Oili Jaatinen o.s. Laine, Helsingin Sanomat, 1945, No 72, sivu 2, julkaistu 15.3.1945
2. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 102–103
3. 1 2 3  Näyttelijätär Oili Jaatinen kuollut, Etelä-Saimaa, 1945, No 63, sivu 4, julkaistu 17.3.1945
4. ↑  Oili Jaatinen Elonetissä.
5. ↑  Teatterinjohtaja Aarne Jaatinen †, Salmetar, 1945, No 81, sivu 3, julkaistu 17.7.1945


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Oikeusvaltiokeskus** on Helsingin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan kuuluva vuonna 2021 perustettu keskus. Sen pyrkimyksenä on suomalaisten asiantuntijoiden verkoston avulla edistää oikeusvaltiotoimintaa kehittyvissä valtioissa. Keskuksen perustamisesta sopivat ulkoministeriö ja Helsingin yliopisto, ja keskuksen toiminta rahoitetaan aluksi ulkoministeriön kehitysyhteistyövaroista.

Keskuksen tavoitteena on yhteistyössä kohteen kanssa luoda ja vahvistaa oikeusvaltion perusteita kohdemaassa. Käytännön toimintaa ovat esimerkiksi koulutus, yhteistyön järjestäminen ja vierailut. Vaikka keskus toimii Helsingin yliopiston yhteydessä, yliopisto ei rahoita sitä, vaan ohjaa sinne alan tutkijoita. Keskus voi myös toimia opiskelijoiden harjoittelupaikkana. Keskus yrittää kahdessa vuodessa vakiinnuttaa asemansa ja hankkia toiminnalleen muutakin rahoitusta. Oikeusvaltiokeskuksen johtajana toimii Tuija Brax.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulkoministeriö ja Helsingin yliopisto yhteistyöhön oikeusvaltiotyön vahvistamiseksi kehittyvissä maissa  8.3.2021. Helsingin yliopisto. Viitattu 5.6.2021.
2. ↑  Liiten, Marjukka: Oikeusvaltiokeskuksen johtajaksi Tuija Brax.  *Helsingin Sanomat*, 5.6.2021, s. A 23. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.6.2021.
Torin etelälaidalla sijaitseva Rauman raatihuone.
**Rauman kauppatori** sijaitsee Vanhassa Raumassa vuonna 1776 valmistuneen Rauman raatihuoneen edustalla.

Kauppatori tunnetaan torimyynnin lisäksi erityisesti vanhasta raumalaisesta perinteestä, kahvikioskien edustalla seisaaltaan nautitusta kahvista eli *pystökaffesta*.

Historia
--------

Rauman torikaupan keskuksena toimi alun perin nykyinen Kalatori, joka sijaitsee kauppatorin lounaispuolella Vanhan Rauman laidalla. Pyhän Kolminaisuuden kirkon tuhouduttua tulipalossa vuonna 1640 siirtyi sen vieressä olleen torin kaupankäynti vähitellen nykyisen raatihuoneen edustalla sijainneelle *Raastuvantorille*.

Raastuvantori oli aluksi vain Kauppakadun pitkänomainen laajentuma. 1900-luvun alkuun tultaessa torikauppa oli kasvanut niin, että se oli käynyt riittämättömäksi kaupankäynnin tarpeisiin. Ongelma ratkaistiin purkamalla Raastuvantorin pohjoispuolelta kokonainen asuinkortteli. Näin muodostettu uusi kauppatori ulottui raatihuoneen edustan Kauppakadulta aina Kuninkaankadulle saakka.

2000-luvun uudistukset
----------------------

Rauman kauppatoria uudistusten jälkeen.
1960-luvulta lähtien torin merkitys kauppapaikkana alkoi vähentyä. Vuosituhannen vaihteeseen saavuttaessa kauppatorilla toimi vakituisesti enää muutama kauppias sekä kahvikioski.

Museoviraston valvonnassa laadittiin 2000-luvun alussa suunnitelmat, joilla kauppatori pyrittiin palauttamaan vanhoihin mittasuhteisiinsa. Puretun asuinkorttelin paikalle rakennettiin katos, jonka alla ympärivuotinen torikauppa tapahtuu. Lisäksi torille rakennettiin pieni kahvilarakennus.

Kesäaikana torimyynti laajenee sen länsipuolella sijaitsevalle *Isokirkkokadulle*, joka toimii myös kävelykatuna. Torikatoksen pohjoispuolelle sijoitettiin pysäköintipaikkoja.

Uudistunut tori otettiin käyttöön vuonna 2008. Rakennustöiden aikana torilla suoritettiin myös kaupunkiarkeologisia kaivauksia. Kauppatori palvelee ympäri vuoden maanantaista lauantaihin.

Lähteet
-------

* Sito: Vanhan Rauman kauppatori ja torikatos (Arkistoitu versio)
* Rauman kaupunki: Vanhan Rauman aukioiden kehittämisraportti (Arkistoitu versio)

Aiheesta muualla
----------------

* Viistokuva Rauman kauppatorista, Fonecta
Oikosulkukokeen piirikaavio
**Oikosulkukokeen** tarkoituksena on määrittää muuntajaa vastaavan virtapiirin sarjaan kytkettyjen haarojen parametrit.

Menetelmä
---------

Oikosulkukokeessa muuntajan korkeajännitteinen ensiökäämi ja matalajännitteinen toisiokäämi oikosuljetaan. Ensiökäämiin on kytketty tehomittari, ja virtamittari on kytketty sarjaan ensiökäämin kanssa. Jännitemittari on vapaavalintainen lisävaruste, sillä jännite on lähdejännitteen suuruinen. Muuntajan matalajännitteinen toisiokäämi oikosuljetaan. Tämän jälkeen jännitettä kasvatetaan hitaasti säätömuuntajan avulla niin kauan, että virtamittarin lukema ensiöpuolelta on yhtä suuri. Tämän jälkeen jännite, virta- ja tehomittareiden lukemat kirjataan ylös. Virtamittarin lukema näyttää ensiökäämille yhtä suuren virran kuin täydellä kuormalla olisi. Oikosulkukokeessa käytettävä jännite on suhteelliseen pieni tavallisesti käytettävään jännitteeseen verrattuna, joten raudan aiheuttamia jännitehäviöitä voidaan pitää merkityksettöminä.

Laskuja
-------

W on kuparin tehohäviö täydellä kuormalla. 

{\displaystyle V\_{1}} on lähdejännite. 

{\displaystyle I\_{1}} on nimellisvirta. 

{\displaystyle R\_{01}} on ensiökäämin resistanssi. 

{\displaystyle {Z\_{01}}} on ensiökäämin kokonaisimpedanssi. 

{\displaystyle {X\_{01}}} on ensiökäämin reaktanssi. 

{\displaystyle {W}={{I\_{1}}^{2}}{R\_{01}}}

{\displaystyle {R\_{01}}={\frac {W}{{I\_{1}}^{2}}}}

{\displaystyle {Z\_{01}}={\frac {V\_{1}}{I\_{1}}}}

{\displaystyle {X\_{01}}={\sqrt {{Z\_{01}}^{2}-{R\_{01}}^{2}}}}

Viansieto
---------

Muuntajan impedanssin ja häviöiden määrittämiseksi suoritettavassa oikosulkukokeessa käytetään suhteellisen pientä syöttötehoa, jolloin kelojen virrat ovat samansuuruiset kuin tavallisessa käytössä. Toisenlaisessa oikosulkukokeessa koetetaan muuntajan kelojen mekaanista kestävyyttä ja suurten energioiden sietoa tilanteessa, jossa muuntaja menee vian vuoksi oikosulkuun. Tällöin virrat voivat olla useita kertoja tavallista suurempia, ja niistä aiheutuvat voimat voivat tuhota keloja tai rikkoa sisäisiä kytkentöjä. Sähköverkon suuria muuntajia valmistavilla yrityksillä on suurtehoisia koelaboratorioita, mm. Powertech Labs Vancouverin lähellä Kanadassa, KEMA Arnhemissa, Alankomaissa ja CESI Italiassa. Niillä on laitteistot hyvin suurten tehojen käyttöön, mikä vastaa oikosulkuvikaa valtakunnallisessa sähköverkossa.

Katso myös
----------

* Tyhjäkäyntikoe
* Muuntaja
* Oikosulku

Lähteet
-------

1. ↑  Electrical4U: Open and Short Circuit Test of Transformer | Electrical4u. Viitattu 26.2.2020. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Short-circuit test