recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Medyn** (ven. Меды́нь) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Medynka-joen rannalla 60 kilometriä Kalugasta luoteeseen. Kaupunki on Medynin piirin keskus. Asukkaita on 7 700 henkeä (vuonna 2008).

Medyn mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1386, jolloin se siirtyi Smolenskin ruhtinaskunnalta Moskovan ruhtinaskunnalle. Vuonna 1389 Dmitri Donskoi lahjoitti sen osana Možaiskin läänitystä pojalleen Andreille. Vuonna 1454 Možaiskin läänitys liitettiin Moskovaan. Vuonna 1776 Medynistä tuli kaupunki ja Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuoden 1812 sodan aikana Aleksei Ilovaiskin kasakkajoukko löi 13.10. kaupungin lähellä ranskalaisten etujoukot, minkä jälkeen Napoleon päätti vetäytyä Moskovasta vanhaa Smolenskin tietä pitkin. Toisen maailmansodan aikana Medyn oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.

Medynin kihlakunnassa on asunut pieni karjalaisryhmä, joka oli siirretty sinne Gžatskin seudulta. Vuonna 1859 heitä oli 1 396 henkeä. Vuoden 1897 väestönlaskennassa ei karjalaisia Kalugan läänissa enää mainittu.

Lähteet
-------

1. ↑  Viralliset tilastot 2015 (Arkistoitu – Internet Archive)(venäjäksi)
2. ↑  Kalužskaja oblast: Potštovnyje indeksy *ruspostindex.ru*. Viitattu 24.3.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Kalužskaja oblast: Telefonnyje kody *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 13.3.2012. Viitattu 24.3.2012. (venäjäksi)
4. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 255. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
5. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 542. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström osakeyhtiö, 1932.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Medyn**.
* Medynin piirin sivusto (venäjäksi)
Mount KenyaMount Kenyan huippuja

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
Kerrostulivuori |
| Sijainti | 
Mount Kenyan kansallispuisto, Kenia |
| Vuoristo | 
KilimanjaroView and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
5 199 m |
| Prominenssi | 
3 825 mView and modify data on Wikidata  |
| Purkautunut viimeksi | 
2,6 - 3,1 miljoonaa vuotta sitten (sammunut) |
| Ensimmäinen nousu huipulle | 
1899 Halford Mackinder |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
0° 06′ E, 37° 12′ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Mount Kenya on Kenian korkein vuori  
Mount Kenya on Kenian korkein vuori**Mount   
Kenya**  Mount Kenya on Kenian korkein vuori.
Auringonnousu Mount Kenyan yllä
**Mount Kenya** on Kenian korkein vuori ja Afrikan toiseksi suurin vuori Kilimanjaron jälkeen. Vuoren korkeimmat huiput ovat Batian (5 199 m), Nelian (5 188 m) ja Lenana (4 985 m).

Mount Kenya on sammunut tulivuori. Viimeksi se on purkautunut 2,6–3,1 miljoonaa vuotta sitten. Vuoren rinteellä on monta biomia: Alemmat kerrokset ovat kuivaa metsää, joka vaihtuu katajien ja podokarpuspuiden vuoristometsäksi noin 2 000 metrin korkeudessa. 2 500 metrissä on bambuvyöhyke, joka vaihtuu vielä pieniä puita kasvavaksi ylämetsäksi, jossa kasvaa sammalia ja naavoja.

Vuoren huipulla oleva jäämassa on pienentynyt viime vuosikymmeninä, ja aiemmasta 18 jäätiköstä on jäljellä enää kymmenen.

Vuorta ympäröivä alue on luonnonsuojelualuetta (Mount Kenyan kansallispuisto). Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.

Kikujut uskovat, että heidän jumalansa Ngai asuu vuorella.

Ensimmäisenä eurooppalaisena Mount Kenyan lienee nähnyt lähetyssaarnaaja Johann Ludwig Krapf vuonna 1849. Tiettävästi ensimmäisenä vuorelle ovat nousseet Halford John Mackinder, C. Ollier ja J. Brocherel 13. syyskuuta 1899.

21. kesäkuuta 2003 eteläafrikkalainen lentokone törmäsi Lenana-huippuun – kaikki menehtyivät.

Mount Kenyan teealueet
----------------------

Mount Kenyan alarinteillä harjoitetaan monipuolisia maataloutta. Mount Kenyaa ympäröivistä piirikunnista (lähinnä Kirinyaga, Nyeri, Meru ja Embu) osa muodostaa esimerkiksi kaksi Kenian teealueista (*Mount Kenya* sekä *Mount Kenya & Nyambene Hills*). Näillä viljellään teepensaita 1 500–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta erityisesti mustan teen tuottamiseksi. Myytävä tee valmistetaan kerätyistä teepensaan lehdistä joko ortodoksisella tai CTC-menetelmällä.

Katso myös
----------

* Luettelo suurimmista prominensseista
* Luettelo maiden korkeimmista kohdista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mount Kenya Encyclopedia Britannica. Viitattu 19.6.2014.
2. ↑  Africa without glaciers  2012. UNEP. Viitattu 19.6.2014.
3. ↑  Mount Kenya National Park/Natural Forest Unesco. Viitattu 19.6.2014.
4. ↑  U.S. Tourists' Plane Crashes in Kenya; All 14 Aboard Feared Dead NY Times. Viitattu 19.6.2014.
5. ↑  Factories Kenya Tea Development Agency, ktdateas.com.  Arkistoitu 1.8.2015. Viitattu 14.8.2015. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mount Kenya**.
**Selgi** eli **Selki** eli **Sellinkylä** (ven. Се́льги, *Selgi*; karjalaksi *Selgi, Sel’l’inkylä*) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sellinjärven rannalla 24 kilometriä Paatenesta lounaaseen. Kylässä on 130 asukasta (vuonna 2012).

Novgorodin Lappiin kuulunut Sellin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Sen vanhimpia kyliä olivat Himola, Jänkäjärvi, Kuutamalahti, Lupasalmi, Porajärvi, Roikonniemi, Soutujärvi, Tšiassalmi (ven. *Tšijasalma*) ja Uskali. Pogostan talomäärä pysyi lähes muuttumattomana, runsaana kahtenasatana, aina 1700-luvulle saakka. Sen keskuksen muodosti Sellin kyläryhmä, jonka osia olivat Pogosta (ven. *Seletski Pogost*), Pohjoispää (*Severnyi Konets*), Suvipää (*Južnyi Konets*), Ranta (*Bereg*), Präkkilä (*Prjakkila*) sekä myöhemmin syntynyt Tuhkavaara.

1900-luvun alussa Sellin kyläryhmä muodosti Poventsan kihlakunnan Paatenen volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siinä oli yhteensä 125 taloa, 846 asukasta ja kaksi koulua. Neuvostoaikana perustettiin aluksi Seesjärven piiriin kuulunut Sellin kyläneuvosto. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 958 asukasta, joista 922 oli karjalaisia, 26 venäläisiä, 6 suomalaisia ja 4 muiden kansallisuuksien edustajia.

Kylällä on historiallisen astutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuin- ja talousrakennuksia sekä Venäjän sisällissodassa ja toisessa maailmansodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten ja partisaanien hautapaikka. Sellinjärven rannoilta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.

Lähteet
-------

* *Derevnja Jukkoguba i jejo okruga*. Petrozavodsk: Izdatelstvo Petrozavodskogo gosudarstvennogo universiteta, 2001. ISBN 5-8021-0102-4. (venäjäksi)
* Generalnyi plan Padanskogo selskogo poselenija Medvežjegorskogo munitsipalnogo raiona Respubliki Karelija: Materialy po obosnovaniju padany.ru. Viitattu 30.5.2015. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 210. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.5.2015).
2. ↑  Derevnja Jukkoguba, s. 425.
3. ↑  Generalnyi plan, s. 4.
4. ↑  Tšernjakova, Irina: *Karelija na perelome epoh: otšerki sotsialnoi i agrarnoi istorii XVII veka*, s. 258–259, 266. Petrozavodsk: Izdatelstvo Petrozavodskogo gosudarstvennogo universiteta, 1998. ISBN 5-230-09044-8. (venäjäksi)
5. ↑  Derevnja Jukkoguba, s. 75–77.
6. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Olonetskoi gubernii po svedenijam za 1905 god*, s. 268–269. Petrozavodsk: Olonetski gubernski statistitšeski komitet, 1907. (venäjäksi)
7. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 29. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 14–15.
**Hannu Ryöppönen** (s. 1952 Pernaja) on suomalainen yritysjohtaja ja hallitusammattilainen, joka toimi 1970-luvulta lähtien monien kansainvälisten yritysten talousjohtajana Lontoossa, New Yorkissa, Kööpenhaminassa, Luxemburgissa ja Tukholmassa. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2008 Stora Enson varatoimitusjohtajan paikalta. Hänet tunnetaan erityisesti kansainvälisen rahoituksen asiantuntijana.

Ryöppönen syntyi Pernajan Haddomissa ja kirjoitti 1971 ylioppilaaksi Lovisa svenska samlyceumista. Hän suoritti diplomiekonomin tutkinnon Helsingin Hankenilla ja toimi ensin Rautakirjan ja Hoechst-yhtymän talousjohdossa Suomessa, kunnes lähti 1977 Yhdysvaltoihin. Siellä hän teki uraa Alfa Lavalin ja Chemical Bankin palveluksessa, kunnes hänet valittiin vuonna 1985 ruotsalaisen Ikean talousjohtajaksi. Hän työskenteli 14 vuotta Ingvar Kampradin lähipiirissä ja siirtyi sitten ruotsalaisen Industri Kapitalin palvelukseen. Vuosina 2003 Ryöppönen kutsuttiin alankomaalaisen, maailman suurimpiin kuuluneen vähittäiskauppayrityksen Aholdin taloudesta vastaavaksi varatoimitusjohtajaksi, tehtävänään luotsata yritys vararikon partaalta uuteen alkuun kirjanpitoskandaalin jälkeen. Vuonna 2005 hänet valittiin Stora Enson talousjohtajaksi.

Jäätyään 56-vuotiaana eläkkeelle vuonna 2008 Ryöppönen on toiminut yksityissijoittajana sekä muun muassa Amer Sportsin, ICAn ja Novo Nordiskin hallituksen jäsenenä ja ruotsalaisen metsäteollisuusyrityksen Billerud Korsnäsin hallituksen puheenjohtajana. Hän asuu vaimonsa kotimaassa Britanniassa. Heillä on neljä aikuista lasta, ja kotikielinä ovat englanti, ruotsi ja tanska.

Lähteet
-------

1. 1 2  Members, Board of Directors Amer Sports. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Iivonen, Jyrki: 56-vuotias Ryöppönen eläkkeelle Stora Ensosta *Helsingin Sanomat*.  2.9.2008. Viitattu 8.12.2018.  (Tilaajille.)
3. 1 2 3 4  Kesäloviisalainen Hannu Ryöppönen sai kutsun Aholdin talousjohtajaksi (Arkistoitu – Internet Archive), Loviisan Sanomat 25.07.2003. Viitattu 8.12.2018.
4. 1 2  Lähteenmäki, Pekka: Ryöppönen maksaa takaisin *Talouselämä*.  13.3.2009. Viitattu 8.12.2018.
5. ↑  Han kan ta klubban i Billerud Korsnäs *Affärsvärlden*.  31.3.2014. Viitattu 8.12.2018. (ruotsiksi)
6. ↑  Hannu Ryopponen *LinkedIn*. Viitattu 8.12.2018. (englanniksi)
**Rosukrenergo** on sveitsiläinen Gazprombankin ja itävaltalaisen osuustoiminnallisen Raiffeisen Banking Groupin Raiffeisen Investment AG:n sveitsiläinen tytäryhtiön omistama yritys, jonka tehtävänä on käydä Venäjän Gazpromin ja Ukrainan Naftogazin puolesta Turkmenistanin ja Ukrainan välinen maakaasukauppa vuodesta 2005 alkaen.

Rosukrenergoa edelsi samaa tehtävää suorittanut unkarilainen yritys Eural Trans Gas, mitä Gazpromin vähemmistöosakkaat epäilivät perusteettoman korkeista välityspalkkioista.

Ukrainan tiedustelupalvelun, SBU:n, päällikkö Oleksandr Tušinov, ilmoitti 17. kesäkuuta 2005 aloittavansa Rosukrenergon ja Eural Trans Gasin tutkinnan. Tušinov pitää Raiffeisenia vain muodollisena omistajana.

Rosukrenergosta tuli 4. tammikuuta 2006 Ukrainan Kazakstanista, Turkmenistanista, Uzbekistanista sekä Venäjältä Gazpromilta ostamaan  maakaasusopimuksen yksinmyyjä.

Julija Tymošenkon hallituksen aikana 2005 yritti Ukraina päästä osakkaaksi Rosukrenergoon, mutta sitä ei hyväksytty.

26. huhtikuuta Rosukrenergon Raiffeisenin takana olevat osakkaat julkistettiin Gazpromille kuulumattoman 50 %:n osuuden omistavat Dmytro Firtash (45 %) ja Ivan Fursin (5 %). Firtash ei ole koskaan antanut haastattelua ja hänen nimensä on venäläisissä ja ukrainalaisissa joukkotiedotusvälineissä liitetty Eural Trans Gasiin ja Highrock Holdingsiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Eng.for-ua.coml[vanhentunut linkki]
2. ↑  FACTBOX: RUE: A mystery player in Russia-Ukraine gas row *Reuters*.  3.1.2009. Viitattu 11.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Co-owner of murky gas trader RosUkrEnergo gives rare interview *www.intellinews.com*.  5.2.2008. Viitattu 11.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  Ukraine Shows No Hurry to Return Gas to RosUkrEnergo *Jamestown*. Viitattu 11.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gazprom, Naftogaz Ukrainy say settlement reached in natural gas dispute (englanniksi)
* Raiffeisen investment is nominal co-owner of Rosukrenergo (englanniksi)
* I suspect Yushchenko avoids meeting me because it would hurt him to look me in the eye (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Semion Mogilevich: FBI Most Wanted kooperiert mit deutschen Energieunternehmen (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Suomen Punaisen Ristin keräyslipas ja -liivi, joita käytetään Nälkäpäivä-keräyksessä. 
**Nälkäpäivä-keräys** on Suomen Punaisen Ristin (SPR) vuosittain syksyllä järjestämä keräys, jonka tarkoituksena on kartuttaa SPR:n katastrofirahastoa. Nälkäpäivänä kerättyjä varoja ei ole sidottu yhteen avustuskohteeseen, vaan niitä voidaan käyttää monissa kohteissa katastrofien ja kriisien ennaltaehkäisyyn ja niiden uhrien auttamiseen sekä Suomessa että ulkomailla.

Nälkäpäivänä kauppojen pihoilla ja muilla julkisilla paikoilla on Punaisen Ristin vapaaehtoisia lipaskerääjiä. Nälkäpäivä näkyy myös kouluissa, joissa oppilaille järjestetään erilaisia tapoja osallistua keräykseen. Nälkäpäivänä joissakin kouluissa on myös voitu tarjota aiemmin kevyempää koluruokaa ja säästyneet varat on lahjoitettu keräykseen.

Nälkäpäivän organisoi Suomen Punainen Risti, mutta siihen voi osallistua kuka tahansa esimerkiksi lipaskerääjänä tai järjestämällä keräystempauksen. Osallistua voi myös lahjoittamalla tai perustamalla nettilippaan.

Nälkäpäivän aloitti aktiivisena SPR:n vapaaehtoisena toiminut Mailis Korhonen, joka keksi idean "kaikkien pälkäneläisten rahankeruutalkoista" vuonna 1980. Keräyksen alkuperäinen nimi oli *Siskon päivä*.

Nälkäpäivän keräyskulut saavat olla korkeintaan 20 prosenttia. Keräyskulut muodostuvat esimerkiksi keräyslippaista, mainoksista, paino- ja postituskuluista ja ulkopuolisten palveluntarjoajien kuten operaattoreiden ja pankkien kuluista.

Lähteet
-------

1. ↑  Nälkäpäivä - mikä se on? Suomen Punainen Risti. Viitattu 18.9.2016.
2. ↑  Suomen Punainen Risti: Katastrofirahaston Säännöt (PDF) *lahjoita.fi*. Viitattu 7.2.2010.
3. 1 2 3  Mikä on Nälkäpäivä *www.punainenristi.fi*.  7.6.2023. Viitattu 1.10.2023.
4. ↑  Ohjeet ja vinkit koulujen Nälkäpäivään *www.punainenristi.fi*.  29.6.2021. Viitattu 1.10.2023.
5. ↑  Vähäsarja, Sari: Kokkola lopetti harvinaisen tapansa tarjota Nälkäpäivänä koululaisille vain velliä ruuaksi: "Idea ei ole, että kaikilla olisi nälkä, vaan ruokaa" *Yle Uutiset*.  20.9.2018. Viitattu 1.10.2023.
6. ↑  Tämä nainen keksi Nälkäpäivän *Iltalehti*.  6.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Nälkäpäivä-keräyksen verkkosivut
**Progress** (ven. Прогресс) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Borovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Borovitšin koillispuolella kaupungin välittömässä läheisyydessä. Taajamassa on 1 800 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede ja asutus
-------------------

Progressin kunnan pinta-ala on 183 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Borovitšin piirin Kontšanskoje-Suvorovskojen, idässä Perjodkin, etelässä Borovitšin ja lännessä Sušanin sekä Volokin kuntiin. Maantieteellisesti alue sijaitsee Valdain ylängön itäreunalla. Seudulla virtaavat Mstan sivujoet Jurinka, Kamenka, Velgija, Belorutška, Udinka, Rudnik ja Pelenovka.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Razdoljen taajama sekä 27 kylää: Aljošino, Babino, Baševo, Bereznik, Bolšije Lesa, Budrino, Bykovo, Derevtsovo, Gorka, Grebloš, Holm, Jurino, Kamennik, Ljulja, Lytkino, Malyje Lesa, Moštšenik, Nenaježnik, Priozerje, Prudištši, Prudnik, Šestnikovo, Spasskoje, Sušilovo, Tini, Zasorodje ja Žavoronkovo. Väestöstä 69,3 % asuu Progressin taajamassa, joka on Borovitšin piirin toiseksi suurin asutuskeskus. Yli sadan hengen asutuksia ovat Tini, Aljošino ja Razdolje. Kolmessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Historia
--------

Progressin taajama on syntynyt 1930-luvun alussa samannimisen sovhoosin ympärille. Aluksi se tuotti etupäässä sianlihaa ja myöhemmin maitoa. 1980-luvulta lähtien taajamaan rakennettiin kerros- ja omakotitaloja, ja vuosisadan lopussa se kasvoi kiinni Borovitšin kaupunkiin.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan kautta kulkevat Borovitšin, Ljubytinon ja Spasskaja Polistin sekä Borovitšin, Pestovon ja Ustjužnan väliset maantiet. Kylistä on linja-autoyhteydet Progressiin, Borovitšiin, lähistön muihin piirikeskuksiin sekä Novgorodiin.

Tärkeimmät elinkeinot ovat puunjalostus- ja huonekaluteollisuus (26,3 %), palvelut (21,8 %), rakentaminen (12,1 %) ja maatalous (9 %). Kunnassa toimii Progressin maatalousyritys, kolme yksityistilaa, sahalaitoksia sekä ikkunoita, ovia ja huonekaluja tuottavia yrityksiä.

Palveluihin kuuluu lastentarha, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja postia, lääkärin vastaanotto ja kaksi lääkintäasemaa. Lapset käyvät koulua Borovitšissa tai naapurikunnissa. Vähittäiskauppaa harjoittaa harjoittaa Borovitšin piirin kulutusosuuskunta sekä joukko yksityisyrittäjiä.

Nähtävyydet
-----------

Seudulla on muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Nähtävyyksiin kuuluvat Spasskojen ja Greblošin kartanoalueet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Progresskoje selskoje poselenije: Generalnyi plan. Tom 1: Materialy po obosnovaniju  2010. SaratovzapsibNIIprojekt-2000. Viitattu 2.7.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Progressin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Myynti** on yrityksen keino tarjota palveluitaan tai tuotteitaan asiakkaille kasvotusten, puhelimessa tai sähköisessä vuorovaikutuksessa. Myyntityön kautta yritetään saada asiakas vakuutettua ja ostamaan sitä mitä yrityksellä on tarjolla. Myyntityössä yrityksen edustaja keskustelee asiakkaan kanssa vaihtoehdoista, hyödyistä, ratkaisuista ja mahdollisuuksista, joita yrityksen tuote tai palvelu tarjoaa asiakkaalle. Myynti on yleensä aina kasvotusten tai ns. live-tilassa tapahtuvaa kahden tai useamman ihmisen vuorovaikutusta.

  

Myyntityöstä puhuttaessa toistuvat usein termit *B2B* ja *B2C*. Näiden lisäksi yleisiä termejä ovat esimerkiksi *F2F* (eng. *face-to-face*), ristiinmyynti (eng. *cross-selling*) ja *liidit* (eng. *leads*).

B2B (eng. *Business to business*, yritykseltä yrityksille) tarkoittaa sitä, kun yritys myy omia tuotteitaan tai palveluitaan toisille yrityksille.

  

***Kestävä myynti*** (eng. *sustainable sales*) on saamassa jalansijaa yhteiskunnallisessa keskustelussa. Kestävästä myynnistä puhuttaessa nostetaan usein esille sen ekologinen vaikutus, mutta termillä voidaan viitata myös kokonaisvaltaisemmin vastuulliseen myyntityöhön ja yrityskulttuuriin.

Liikkuva myyntityö
------------------

Liikkuva asiantuntija- tai myyntityö, jossa myyjä matkustaa asiakkaan luo, voi olla sekä psyykkisesti että fyysisesti kuormittavaa. Työterveyslaitoksen tutkimuksen mukaan matkatyötä tekevät ovat kuitenkin melko tyytyväisiä työhönsä. Tyytymättömyyttä aiheuttavat tiedonkulku ja esimiehen ja alainen välinen viestintä. Matkatyö voi heijastua myös perhe-elämään, mistä johtuen ruuhkavuosiaan elävät ovat keskimäärin muita samaa työtä tekeviä tyytymättömämpiä.

Katso myös
----------

* Myyjä

Lähteet
-------

1. ↑  Novak, Mary Clare: 81 Crucial Sales Terms: The Only Sales Glossary You Need *learn.g2.com*.  14.9.2021. Viitattu 11.9.2023.
2. ↑  Mitä B2B-myynti on 2020-luvulla? Katso 6 esimerkkiä Suomen Digimarkkinointi. Viitattu 11.9.2023.
3. ↑  MacKenzie, Colin: Sustainable sales *The International Journal of Sales Transformation*.  14.2.2023. Viitattu 11.9.2023.
4. ↑  Hilvo, Tomi & Rubanovitsch, Mika D.: *Kestävä myynti & johtaminen – The Nordic Way*. Nordic Way Group, 2023. ISBN 9789526529509.
5. ↑  Kaupparatsun kannattaa pitää kiire kurissa *Työpiste-lehti*.  5.2.2015. Työterveyslaitos.  Arkistoitu 6.2.2015. Viitattu 6.2.2015.
**Gotthard Flensborg** (1723 Flensborg, Tanska – 1803 Tukholma) oli Viaporin linnoitusarkkitehti ja Porvoon kaupungin kaupunginarkkitehti.

Flensborg opiskeli arkkitehdiksi vuodesta 1741 Tukholmassa arkkitehti Carl Hårlemanin oppilaana. Suomessa Flensborg aloitti Loviisassa mutta siirtyi sen jälkeen Viaporiin, myöhempään Suomenlinnaan 1751. Pommerin sodan rahoittamiseksi linnoitustyö hiljentyi 1758 ja Flensborgin piti siirtyä Porvoon kaupungin palvelukseen 1760.

Rouva Holmin keittiöstä 11. kesäkuuta 1760 karanneen tulipalon jälkeen Flensborg nimitettiin Porvoon kaupungin kaupunginarkkitehdiksi. Tuolloin Porvoon kaupungin rakennuksista oli palanut 2/3.

Flensborgin suunnitelmien mukaisesti Porvooseen rakennettiin mm. kauppatorin ympärille silloinen kauppakeskus Porvoon raatihuoneen läheisyyteen sekä seitsemän kivirakennusta 1760–1766. Raatihuone rakennettiin 1764. Flensborg luopui kaupunginarkkitehdin tehtävästä 1770 ja ryhtyi linnoitustyökersantiksi. Tuolloin Porvoon maistraatti antoi hänelle todistuksen, jonka mukaan hän oli tullut Porvooseen 1760 ja vastannut sen jälkeen Porvoon raatihuoneen, neljän kaksikerroksisen talon, kahden yksikerroksisen kivitalon ja kahden kiviaidan rakentamisesta.

Flensborg suunnitteli lisäksi Myrskylän seurakunnan Myrskylän kirkon kellotapulin, mikä on rakennettu nykyistä 1803 rakennettua kolmatta kirkkoa ennen. Itselleen hän rakennutti Porvooseen kivitalon, joka on nykyään Runoilijakoti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gardberg, C. J.: "Flensborg, Gotthard (1723–1803)", *Suomen kansallisbiografia, osa 2*, s. 825–826. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-443-6. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Diktarhemmet hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Flensborg, Gotthard hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Aurora** on 47 629 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa Kanadassa. Kaupunki sijaitsee viimeisen jääkauden jälkeensä jättämällä Oak Ridges Moraine -harjanteella, noin 20 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Torontosta. Aurora kuuluu Suur-Toronton metropolialueeseen ja suurempaan Kultaisen hevosenkengän talousalueiseen.

Auroran ystävyyskaupunki on ruotsalainen Leksand.

Historia
--------

Viimeisen jääkauden vetäytyessä jäämassat jättivät jälkeensä laajan Oak Ridges Morainen soraharjun, joka ulottuu lännessä Niagaran harjanteelta aina 160 kilometrin päässä Peterboroughin kaupungin lähellä sijaitsevalle Rice Lake -järvelle saakka. Jään vetäydyttyä alueella asui paleointiaaneja, joista myöhemmin kehittyi metsämaan kulttuurit, joiden kauppareitit ulottuivat suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa ja jopa Väli-Amerikkaan saakka. Eurooppalaisten saapuessa alueelle siellä asui lähinnä irokeeseja.

Auroran alue avautui asutukselle 1790-luvulla, kun Ylä-Kanadan varakuvernööri John Graves Simcoe päätti vuonna 1793 jatkaa Torontoon johtavaa Yonge Street -katua Holland Landingin kylään, ja kadun varrelle kaupunki perustettiin. Vuonna 1804 ensimmäinen uudisasukkaille tärkeä valssimylly rakennettiin nykyisen kaupungin alueelle, joka käynnisti alueen asuttamisen. Yksi ensimmäisistä asukkaista oli kauppias Richard Machell, joka perusti alueelle kauppa-aseman ja kylää kutsuttiinkin hänen mukaansa nimellä *Machell's Corners*. Alueen ensimmäiset siirtolaiset olivat pääosin kveekareita ja Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleita brittiläisiä lojalisteja. Rautatie kylään valmistui vuonna 1853, ja seuraavana vuonna kylän nimi vaihtui nykyiseen muotoonsa Auroraksi.

Vuonna 1863 Aurorasta tuli virallisesti kylä, ja sen väkiluku oli tuolloin 700 asukasta. Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1888, jolloin väkiluku oli jo 2 107 asukasta.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aurora**.
1. 1 2 3  History Of Aurora Aurora public Library. Viitattu 20.5.2010. (englanniksi)
2. ↑  Community Profiles  2006. Statistics Canada. Viitattu 20.5.2010. (englanniksi) (ranskaksi)
3. ↑  Aurora's Twin City - Leksand, Sweden Town of Aurora. Viitattu 20.5.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Phillip H. Carter: Appendix C: A Short History of Northeast Old Aurora (PDF)  9. marraskuuta 2006. Northeast Old Aurora Heritage Conservation District Plan. Viitattu 20.5.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Aurora Background FoundLocally.com. Viitattu 20.5.2010. (englanniksi)
**HMS Triad** (viirinumerot 53T ja N53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1939 vesillelaskettu T-luokan sukellusvene, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa 15. lokakuuta 1940.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: T-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 8. joulukuuta 1937 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 24. maaliskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 16. syyskuuta.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa sukellusvene liitettiin Rosythiin sijoitettuun 2. sukellusvenelaivueeseen, mihin se kuului sodan alkaessa. Ennen Norjan taisteluiden alkamista huhtikuussa 1940 alus partioi Pohjanmerellä sekä Norjan rannikolla. Alus upotti 11. huhtikuuta saksalaisen kuljetusalus *Ionian* Oslovuonon suulla ollessaan partiomatkalla Skagerrakissa.

Toukokuussa 1940 aluksen partiointialueeksi vaihdettiin Kanaalin itäosat. Myöhemmin alus sijoitettiin Välimerelle siirrettävään osastoon, joka liittyisi Maltalle sijoitettuun 1. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 10. lokakuuta Maltalta Aleksandriaan.

Italian laivaston sukellusvene *R. Smg. Enrico Toti* havaitsi 15. lokakuuta 1940 kello 01.10 *Triadin*, jolloin italialaiset tulittivat konekiväärillä ja ampuivat kolme neljän tuuman kranaattia, joista kaksi osui. *Triadin* miehistö ampui myös saaden osuman italialaisaluksen torniin haavoittaen kahta miehistönjäsentä. *Triad* aloitti sukelluksen, mutta italialaisaluksen torpedo osui tuhoten pakenevan aluksen.

### Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:

* Ronald McClellan Powning Jones 2. huhtikuuta 1939 – 27. helmikuuta 1940
* Eric Roland John Oddie 27. helmikuuta – 15. elokuuta 1940
* George Stevenson Salt 15. elokuuta – 15. lokakuuta 1940

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Triad**.
* Akermann, Paul: *Encyclopaedia of British Submarines 1901–1955*. Penzance, Cornwall: Periscope Publishing, 2002. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  uboat.net
2. 1 2  naval-history.net
**Ust-Volma** (ven. Усть-Волма) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Kresttsyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajokeen laskevan Volmajoen suussa 35 kilometriä Kresttsystä pohjoiseen. Kylässä on reilut 200 ja kunnassa noin 600 asukasta (vuonna 2010).

Ust-Volman kunnan pinta-ala on 742,43 neliökilometriä. Siitä 90,7 % on metsää ja 6,4 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Mstan ja Volman lisäksi Holova ja Verebuška. Luonnonsuojelualueita ovat Vetrenkajoen pyhä lähde sekä Holovan lohenkutualue.

Vinyn kunta liitettiin Ust-Volmaan vuonna 2010. Nykyään kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 30 kylää: Amosovo, Borok, Dalevo, Gorbunova, Hmeljovka, Holova, Jeresino, Knjaženitsy, Kurino, Kurovo, Nevskaja, Novoje Rydino, Novoje Zaberenje, Olešnja, Olhovka, Povodjo, Šerebut, Sivera, Snettsy, Staroje Zaberenje, Terebušovo, Velikaja Niva, Vetrenka, Volna, Voronovo, Vyny, Zaretšnoje Rydino, Zavolonje, Žernovka ja Žiharevo. Ust-Volman jälkeen suurin kylä on reilun sadan asukkaan Viny. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Ust-Volman lähellä on 700–800-luvuille ajoitettuja kurgaani- ja kumpuhautoja. Tarinan mukaan ruhtinatar Olga perusti sinne pogostan verojen keräämistä varten vuonna 947. Ensimmäisen kerran Volma mainitaan vuonna 1299 laaditussa tuohikirjoituksessa. 1400-luvun lopulla Ust-Volman pogosta kuului Novgorodin Derevan viidennekseen. Perinteinen elinkeino oli maanviljely. 1800-luvulla syntyi sahoja, ja asukkaat alkoivat tehdä metsätöitä ja uittaa puuta. Lähistöllä oli myös lasi- ja nahkatehtaat. Pogostalla oli vuonna 1744 rakennettu puinen ja vuonna 1797 pystytetty kivikirkko. Vuonna 1908 perustettiin Ust-Volman volosti, jonka hallinto oli Mstan toisella rannalla Ljubtsyn kylässä. Vuonna 1926 Ust-Volmasta tuli kyläneuvostoalueen keskus.

Kylistä on linja-autoyhteydet Kresttsyyn. Vinyn kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Tärkeimmät elinkeinot ovat kauppa (22,4 %), maa- ja metsätalous (20,0 %) sekä kunnallis- (17,6 %) ja muut julkiset palvelut. Vinyssa toimii sikala, Žernovkassa karjatila ja sahalaitos. Ust-Volman maatalousyritys on käytännössä lopettanut toimintansa. Palveluihin kuuluvat Ust-Volman ja Vinyn kulttuuritalot, postit ja ensiapuasemat.

Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Ust-Volmaan 1700-luvun lopulla rakennettu Tatištševin kartano puistoineen ja piharakennuksineen sekä toisen maailmansodan muistomerkit. Nevskajan ja Zavolonjen kylissä on lomakylät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Ustvolmskoje selskoje poselenije, Krestetski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju, prognoz razvitija territorii, predloženija po territorialnomu planirovaniju  2012. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 20.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Ust-Volman kunnan sivusto (venäjäksi)
Janica Rauma Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Janica Johanna Rauma** (o.s. **Mäkelä**, s. 24. kesäkuuta 1986 Forssa) on suomalainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja estejuoksija. Hän edusti vuoteen 2019 asti Forssan Salamaa ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensi aiemmin Ari Ketola, vuosina 2008–2015 Pekka J. Lehtinen ja vuodesta 2016 lähtien hän on valmentanut itse itseään. Koulutukseltaan Rauma on filosofian (biokemia) ja humanististen tieteiden (suomen kieli) maisteri. Hän työskentelee opettajana Turun yliopistossa ja on lisäksi toiminut aiemmin projektitutkijana.

Rauma kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Göteborgissa 2009. Hän on sijoittunut maaotteluissa parhaimmillaan toiseksi 3 000 metrin estejuoksussa 2010, 2018 ja 2019 sekä 10 000 metrillä vuonna 2014. Kalevan kisoissa Rauma voitti Suomen mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 2020. 5 000 metrillä hän on voittanut hopeaa 2010, 2014, 2018 ja 2022 sekä pronssia 2009, 2011 ja 2020, 10 000 metrillä hän sai hopeaa 2017 ja pronssia 2011 sekä 3 000 metrin estejuoksussa hopeaa 2010, 2011, 2017 ja 2019 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut SM-hopeaa 3 000 metrillä 2019. Maastojuoksun SM-kisoista hän on saavuttanut 10 kilometrin kilpailussa hopeaa vuonna 2020 ja 6 kilometrin kilpailussa pronssia vuosina 2015, 2017, 2018 ja 2019 sekä lisäksi joukkuekilpailussa kolme kultaa, neljä hopeaa ja yhden pronssin.

Rauma karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä*  |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.12,17 | Keuruu | 22. kesäkuuta 2012 |
| 1 500 m | 4.21,28 | Lapinlahti | 28. heinäkuuta 2018 |
| 3 000 m | 9.24,37 | Turku | 14. heinäkuuta 2020 |
| 5 000 m | 16.02,24 | Lappeenranta | 23. elokuuta 2018 |
| 10 000 m | 34.06,68 | Helsinki | 30. elokuuta 2014 |
| 3 000 m ej | 9.41,70 | Berliini | 10. elokuuta 2018 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.16,58 | Turku | 7. helmikuuta 2010 |
| 1 500 m | 4.29,65 | Helsinki | 17. helmikuuta 2018 |
| 3 000 m | 9.25,22 | Bærum | 10. helmikuuta 2019 |
| 3 000 m ej | 10.40,18 | Mustasaari | 12. helmikuuta 2009 |

Lähteet
-------

1. ↑  Järvenpää ja Richardsson ennakkosuosikkeina SM-maastoihin, nuorissa monilla seuroilla vahvat joukkueet *yleisurheilu.fi*.  3.5.2018. Viitattu 5.5.2018.
2. 1 2 3 4 5  Janica Rauma Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Suomen joukkueen 32-vuotias debytantti oli luopunut unelmastaan seitsemän vuoden vammakierteen jälkeen, mutta Euroopan mestari Jukka Keskisalo käänsi pään: "Äsken katsoin telkkarista ja nyt olen täällä"


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Pilatus PC-12** on sveitsiläinen yksimoottorinen potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone, jota valmistaa Pilatus Aircraft. Se on Suomessa ilmavoimien käytössä.

Kehitystyö
----------

Pilatus PC-12-koneen ohjaamo.
Pilatus kertoi PC-12 koneen kehitystyöstä lokakuussa 1989. Kone lensi ensilentonsa 31. toukokuuta 1991. Koneen sertifiointi oli hidasta. Yhdysvaltain FAA:n hyväksyntä koneelle tuli vasta 15. heinäkuuta 1994.

PC-12-koneen voimalaite on Pratt & Whitney Canada PT6 potkuriturbiinimoottori. Konetta lentää yksi tai kaksi ohjaaja(a). Se voi kuljettaa 9 matkustajaa. Rahtikone on mahdollisesti tulossa.

Versiot
-------

* PC-12M (Multipurpose) on tarkoitettu etenkin ilmavalvontaan.
* U-28A on Yhdysvaltain ilmavoimien ostaman version paikallinen nimitys.
* PC-12NG (Next Generation) tuotiin markkinoille vuonna 2007.

PC-12-koneita on käytetty liikeyritysten johdon kuljetuksiin, mutta osin sitä operoivat pienet paikalliset lentoyhtiöt. Koneita on myyty siviiliversiona noin 800 kappaletta. Sotilaskäytössä konetta käyttävät Bulgaria, Sveitsi, Etelä-Afrikka, Suomi ja Yhdysvallat. 

Pilatus PC-12 laskussa.

Tekniset tiedot (NG)
--------------------

* pituus 14,4 m
* korkeus 4,3 m
* kärkiväli 16,3 m
* suurin lentoonlähtöpaino(MTOW) 4760 kg
* suurin nopeus 519 km/h
* lakikorkeus 9140 m
* lentomatka 2800 km

Pilatus PC-12 Suomessa
----------------------

Suomen ilmavoimat osti kuusi Pilatus PC-12 NG -konetta keväällä 2009 22,5 miljoonan euron hintaan. Koneet tulivat käyttöön vuoden 2011 loppuun mennessä, ja niillä korvattiin vuodesta 1983 asti käytössä olleet Piper PA-31-350 Chieftain ja vuodesta 1991 palvelleet Valmet Redigo -koneet.  Pilatuksista ensimmäiset saapuivat Suomeen viikolla 27 (2009) ja loput kesän 2010 aikana.

Lennostoihin sijoitetuilla koneilla suoritetaan Ilmavoimissa yhteyslentoja sekä kevyen rahdin kuljetuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Type Certificate Data Sheet A.089 PC-12 (PDF) (s. 7)  28.3.2008. European Aviation Safety Agency. Viitattu 10.9.2009. (englanniksi)
2. ↑  Lauri Kangasniemi, "Pilatus on ilmavoimien uusin tulokas", Ruotuväki, 14, 2010, s.12 [vanhentunut linkki]
3. ↑  Pilatus PC-12 NG for Finnish Air Force  24.4.2009. Pilatus Aircraft Ltd.  Arkistoitu 17.9.2009. Viitattu 10.9.2009. (englanniksi)
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Ilmavoimien uudet koneet saapuvat Suomeen *yle.fi*.  5.7.2010. Viitattu 6.7.2010. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pilatus PC-12**.
* Pilatus PC 12 Official manufacturer's web page
* Flight International article on the Pilatus PC-12 Next Generation
* Flying Magazine article on the Pilatus PC-12 Next Generation (Arkistoitu – Internet Archive)
* Project Information on Pilatus PC-12 Single-Turboprop Executive Aircraft
**Ussurijsk** (ven. Уссури́йск) on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rakovka-joen varrella 112 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkee Habarovskin ja Vladivostokin välinen rautatie, josta haarautuu Kiinan rajalle johtava sivurata. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 158 004 henkeä.

Astrahanin ja Voronežin lääneistä muuttaneet siirtolaiset perustivat vuonna 1866 paikalle Nikolskojen kylän. Vuonna 1898 Nikolskoje ja Ketritsevon taajama yhdistettiin Nikolskin kaupungiksi, joka sai vuonna 1926 nimen Nikolsk-Ussurijski. Vuosina 1935–1957 kaupungin nimenä oli Vorošilov sotapäällikkö Kliment Vorošilovin mukaan. Nykyään Ussurijskissa on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, elintarvike- ja koneenrakennusteollisuutta. Kaupungista on löydetty kaksi džurtšenien keskiaikaista kilpikonnaveistosta.

Lähistöllä sijaitsee Ussurin luonnonsuojelualue.

* Ussurskin rautatieasema.Ussurskin rautatieasema.
* Muistomerkiksi sijoitettu vanha veturi. Muistomerkiksi sijoitettu vanha veturi.
* Primorjen alueen maatalousakatemia.Primorjen alueen maatalousakatemia.
* Vanhaa kaupunkia.Vanhaa kaupunkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 24.10.2012. (venäjäksi)

### Lähteet joihin ei ole viitattu

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 495–496. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ussurijsk** Wikimedia Commonsissa

* Ussurijskin kaupungin sivusto (venäjäksi)

Primorjen aluepiirin *kaupunkipiirit* ja piirit
Anutšino •
*Arsenjev* •
*Artjom* •
*Bolšoi Kamen* •
*Dalnegorsk* •
*Dalneretšensk* •
Dalneretšensk •
*Fokino* •
Hanka •
Hasan •
Horol •
Jakovlevka •
Kavalerovo •
Kirovski •
Krasnoarmeiski •
Lazo •
*Lesozavodsk* •
Mihailovka •
Nadeždinskoje •
*Nahodka* •
Oktjabrski •
Olga •
*Partizansk* •
Partizansk •
Pogranitšyi •
Požarskoje •
Škotovo •
Spassk •
*Spassk-Dalni* •
Ternei •
Tšernigovka •
Tšugujevka •
*Ussurijsk* •
*Vladivostok*
{{{alt}}}KDLSijainti Virossa
**Kärdlan lentoasema** (vir. *Kärdla lennujaam*) sijaitsee Virossa Hiidenmaan saarella. Se palvelee Kärdlan kaupunkia ja koko Hiidenmaan maakuntaa. Lentoasema sijaitsee seitsemän kilometriä Kärdlasta itään. Lentoasemalla on yksi asfalttipäällysteinen kiitotie (14/32), jonka mitat ovat 1520x30m. Kiitotie uusittiin vuonna 1998.

Kärdlan lentoasema avattiin vuonna 1963. Seuraavien vuosien aikana lentoliikenne oli runsasta, ja säännöllisiä lentoja oli Tallinnaan, Haapsaluun, Vormsiin, Kuressaareen, Riikaan, Viljandiin sekä Tarttoon. Lisäksi lennettiin tilauslentoja Murmanskiin, Vilnaan ja Kaunasiin. Vuonna 1987 Kärdlan lentoaseman kautta kulki 24 335 matkustajaa. Matkustajien määrä kuitenkin laski Viron itsenäistyttyä vuonna 1991, ja vuonna 1995 lentoaseman kautta kulki vain 727 matkustajaa. Sittemmin matkustajamäärät ovat kuitenkin kääntyneet uudelleen nousuun, ja vuonna 2016 lentoaseman kautta kulki 7 547 matkustajaa. Kärdlan lentoasemalle on lentänyt 20.6.2016 alkaen Transaviabaltika-yhtiö.

23. marraskuuta 2001 Enimexin Antonov An-28 tuhoutui maahansyöksyssä Hiidenmaalla, lähellä Paladen kylää ollessaan matkalla Tallinnasta Kärdlaan. Koneessa oli 17 henkilöä, joista kaksi sai surmansa.

Lentoasemakoodit
----------------

* IATA: KDL
* ICAO: EEKA

### Viitteet

1. 1 2  Tallinn Airport, Annual Report 2016 (AS Tallinna Lennujaamin vuosikertomus 2016) *tallinn-airport.ee*. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Viron sisäministeriön tiedote 23.11.2001 (englanniksi)
3. ↑  Planecrash.info (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* hiiumaa.ee - tietoa Kärdlan lentoasemasta
* Lentoaseman viralliset kotisivut

ViroViron lentoasemat

|  |  |
| --- | --- |
| Siviililentoasemat | 
* Kärdla
* Kihnu
* Kuressaare
* Narva
* Pärnu
* Rapla
* Ridali
* Ruhnu
* Tallinna
* Tapa
* Tartto
* Viljandi

 |
| Sotilaslentoasemat | 
* Raadi
* Ämari

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kärdla\_Airport Wikipedia
**Tabou** on kunta ja aliprefektuuri sekä Taboun departementin hallinnollinen keskus San-Pédron alueella Norsunluurannikon lounaisosassa. Se sijaitsee Atlantin rannikolla Taboujoen suussa 434 kilometriä Abidjanista ja 100 kilometriä San-Pedrosta länteen. Kunnassa on 30 200 ja aliprefektuurissa 39 000 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).

Tabou oli siirtomaa-aikana hallintopiirin keskus, josta oli maantieyhteys Guigloon ja Duékouéen. Sen sataman kautta vietiin palmuöljyä ja -ytimiä, riisiä, kaakaota ja kahvia.

Departementtiin kuuluvat Dapo-Ibokén, Djamandiokén, Djouroutoun, Grabon, Olodion ja Taboun aliprefektuurit. Kuntia ovat Grabo ja Tabou. 

Seudun kanta-asukkaat ovat krumeneja. Suurin osa on katolisia, protestantteja tai synkretististen kulttien harjoittajia. Maaseudulla on myös animisteja ja pohjoisesta tulleet kauppiaat ovat muslimeja.

Taboun kautta kulkee Norsunluurannikon ja Liberian välinen tieyhteys. Kaupungissa on satama ja lentokenttä. Tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus, kaupankäynti ja maanviljely. Myytäväksi tuotetaan palmuöljyä, kahvia, kaakaota ja puutavaraa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *Institut national de la statistique*. Viitattu 6.2.2022.
2. 1 2  Répertoire des localités: Région de San-Pedro *Institut national de la statistique*. Viitattu 6.2.2022.
3. ↑  *French West Africa. Volume II: The Colonies*, s. 281–282. Oxford: Naval Intelligence Division, 1944. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  La ville de Tabou *Reseau Ivoire*. Viitattu 6.2.2022.
**Slavitino** (ven. Славитино) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Volotin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 16 kilometriä Volotista etelään. Kylässä on 159 ja kunnassa 805 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede ja asutus
-------------------

Slavitinon kunnan pinta-ala on 471,73 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volotin piirin Gorskojen ja Volotin kuntiin, idässä Novgorodin alueen Staraja Russan ja kaakossa Poddorjen piireihin sekä lounaassa ja lännessä Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 62,2 % on metsää, 25,1 % maatalousmaata ja 7,8 % luonnonsuojelualuetta.

Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Jokia ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehda, Polistin sivujoki Sneža, Šelonin sivujoki Severka ja jälkimmäisen sivujoki Hmelka. Järviä ovat Dolžino ja Ustretšina. Kunnan alueella sijaitsee Dolžinskojesuon rauhoitusalue.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 40 kylää: Dolžino, Gavrilkino, Gorodištše, Gorodok, Iljino, Kloptsy, Kolotilovo, Konotoptsy, Kovantsy, Koznobitsy, Krasnyi Lutš, Krivitsy, Luhino, Lužki, Melotševo, Menkovo, Mostištše, Nikulino, Nivki, Okrojevo, Ostrov, Retljo, Seltso, Šilova Gora, Snežka, Solovjovo, Srednjaja, Staro, Sutoki, Tjurikovo, Tokariha, Tšerentsovo, Verjohnovo, Voshod, Vydra, kaksi Zabolotjea, Zapolosje, Zaretšje ja Žizlino. Yli sadan asukkaan keskuksia ovat Slavitinon ohella Verjohnovo ja Solovjovo. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Slavitinosta on maantieyhteys Volotiin. Kylistä on linja-autoreitit Volotiin ja Novgorodiin.

Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut. Kunnassa toimii kaksi pientä sahalaitosta. Työikäisistä 50 % ei käy ansiotöissä ja työssäkäyvistä 47 % työskentelee kunnan ulkopuolella.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös Verjohnovossa ja muissa kylissä.

Nähtävyydet
-----------

Seudulla sijaitsee useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvulla rakennetut Verjohnovon kirkko ja Ostrovin tsasouna. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Generalnyi plan: Slavitinskoje selskoje poselenije, Volotovski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju  2011. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 20.5.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Slavitinon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Klassikern** (suom. *Klassikko*) on kahden helsinkiläisen urheiluseuran, HIFK:n ja Kiffenin, kohtaamisista käytettävä nimitys. Seurat ovat kilpailleet vastakkain esimerkiksi jalkapallossa, jääpallossa, käsipallossa, jääkiekossa ja yleisurheilussa.

Tausta
------

Aikoinaan seurojen kilpailullisten välien taustalla olivat aatteet. Vaikka molemmat olivat porvarillisia suomenruotsalaisia seuroja, HIFK oli keski- ja yläluokan joukkue, kun taas Kiffen suuntautui hieman enemmän työväestön suuntaan ja otti HIFK:ta aktiivisemmin mukaan myös suomenkielisiä henkilöitä.

Riidat seurojen välillä olivat yleisiä, ja niitä kiristivät pelaajien siirtymiset kilpailijan riveihin. Esimerkiksi vuonna 1928 seurojen välit olivat katketa, kun HIFK:n aitajuoksija Bengt Sjöstedt vaihtoi edustamansa seuran HIFK:sta Kiffeniin.

Kohtaamiset urheilussa
----------------------

HIFK on voittanut seitsemän ja Kiffen neljä jalkapallon Suomen mestaruutta. Keskinäiset ottelut olivat usein samankaltaisia poliittisten kiistojen värittämiä, kuten Espanjassa Real Madridin ja FC Barcelonan tai Ranskassa Olympique de Marseillen ja PSG:n vastaavat. Vuoteen 2015 mennessä HIFK:n ja Kiffenin jalkapallojoukkueet olivat kohdanneet eri sarjatasoilla 60 kertaa.

Jääkiekossa HIFK on voittanut Suomen-mestaruuden seitsemästi, kun taas Kiffenin suuruuden aikaa olivat 1930- ja 40-luvut, jolloin se voitti kolme mestaruutta, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Sittemmin Kiffenin jääkiekkojaosto on lakkautettu.

1920-luvulta 1930-luvun puoliväliin molemmat helsinkiläisseurat taistelivat tasaväkisesti kahta viipurilaista jääpallojoukkuetta vastaan. Kiffen saavutti tuolloin kolme hopeaa, mutta jääkiekon tavoin myös sen jääpallojaosto on lakkautettu. HIFK sen sijaan on jatkanut jääpallon pelaamista ja voittanut 17 mestaruutta.

Katso myös
----------

* Stadin derby

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ånäs, Markus: *HIFK – Ikuisesti sinun*, s. 23–24. Johnny Kniga, 2015. ISBN 978-951-0-41947-2.
Maria Trubnikova
**Maria Trubnikova**, alkuperäinen nimi: *Marija Vasilevna Ivasheva*, (6. tammikuuta 1835 Tšita, itäinen Siperia – 28. huhtikuuta 1897 Tambov, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen filantrooppi ja feministi. Hän oli yhdessä Anna Filosofovan ja Nadežda Stasovan kanssa Venäjällä naisasialiikkeen varhaisia toimijoita ja johtajia. 

Trubnikova oli aatelistaustaisen Vasili Ivaševin ja Camille LeDantieux'n tytär. Hän syntyi Itä-Siperiassa Tšitassa, jonne hänen isänsä oli karkotettu dekabristina vuoden 1825 dekabristikapinan jälkeen. Hän avioitui vuonna 1854 Konstantin Trubnikovin kanssa ja sai avioliitossa seitsemän lasta.

Trubnikova oli aktiivinen pyhäkoululiikkeessä 1850- ja 1860-lukujen taitteessa sekä erilaisissa yhdistyksissä naisten taloudellisen aseman ja koulutuksen parantamiseksi 1860- ja 1870-luvuilla. Trubnikova oli Venäjän naisten julkaisuosuuskunnan perustajia vuonna 1863. Osuuskunta työllisti ennen lakkauttamistaan vuonna 1879 useita kymmeniä naisia kirjoittajina, kääntäjinä, latojina ja kirjansitojina.

Useat Trubnikovan tyttäristä, muun muassa Olga Bulanova-Trubnikova, liittyivät vallankumousliikkeeseen. Trubnikova itse salli asuntoaan käytettävän kumouksellisten kokouksiin ja kumouksellisen kirjallisuuden säilyttämiseen. Hän myös käytti suhteitaan hallintoon vapauttaakseen vuonna 1881 kaksi pidätettyä tytärtään. Trubnikova vetäytyi naisasialiikkeen toiminnasta 1880-luvulla mielenterveysongelmien vuoksi. Hän kuoli 62 vuoden ikäisenä mielisairaalassa Tambovissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Trubnikova, Mariia (1835–1897) - *encyclopedia.com*. Viitattu 7.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  The Oxford Encyclopedia of Women in World History. Oxford University Press, 2008. Viitattu 7.6.2018.
3. ↑  Anna Hilyar, Revolutionary Women in Russia, 1870–1917: a prosopographical study. University of Southampton, 1999, 46. Viitattu 7.6.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |