recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Takanori Nagase** (jap. 永瀬貴規, *Nagase Takanori*; s. 14. lokakuuta 1993) on japanilainen judon maailmanmestari ja olympiavoittaja.

Nagase voitti alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuden 81 kg:n painoluokassa 2012. Hän voitti Kazanin universiadeissa 2013 kultaa sekä 81-kiloisissa että joukkuekilpailussa. Hän sijoittui Tŝeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 viidenneksi 81 kg:n sarjassa ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Astanassa 2015 hän voitti maailmanmestaruuden sekä 81-kiloisissa että joukkuekilpailussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti pronssia 81 kg:n sarjassa. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Budapestissa 2017. Tokion olympialaisissa 2020 Nagase voitti 81 kg:n sarjassa olympiakultaa. Hän oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa. Hän saavutti 81-kiloisissa MM-pronssia Taškentissa 2022 ja Dohassa 2023.

Nagase on saavuttunut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa yhdeksän turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi kakkossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kuusi Japanin-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Takanori Nagase *judoinside.com*. Viitattu 16.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Takanori Nagase continues Japan's golden run in judo with men's under 81-kg win  27.7.2021. The Japan Times.  Arkistoitu 28.7.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  NAGASE Takanori Tokyo 2020.  Arkistoitu 5.10.2021. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
**Mustaruskea englanninterrieri** (*Black and Tan Terrier*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkomuoto
---------

Mustaruskea englanninterrieri oli korkearaajainen ja väriltään nimensä mukaisesti black&tan. Useissa piirroksissa rotu on kuvattu lyhyt- ja sileäkarvaisena, mutta 1880-luvun Englannissa esiintyi myös karkeakarvaisia yksilöitä, jotka tunnettiin nimellä *Old English Broken-Haired Black and Tan Terrier*.

Alkuperä
--------

Rotu oli yksi kaikkien aikojen varhaisimmista terriereistä. Sitä käytettiin rottien tappamiseen vuosisatojen ajan - sekä ei-toivottujen jyrsijöiden torjumiseen että myös huvin vuoksi järjestetyissä näytöksissä, joissa lyötiin vetoa siitä kuinka nopeasti koira rottia tappoi. Yksilö nimeltä Billy oli erityisen kuuluisa: kerran se tappoi yhden päivän aikana lähes 4000 rottaa, ja toisen kerran se tappoi 100 rottaa 6 minuutissa ja 1 sekunnissa.

1800-luvun puolivälissä mustaruskea englanninterrieri risteytettiin whippetin kanssa, minkä seurauksena syntyi nykyinen manchesterinterrieri - rakenteeltaan edeltäjäänsä elegantimpi, atleettisempi ja jalopiirteisempi. Uuden muunnoksen suosio oli niin suurta, että se lopulta korvasi alkuperäisen rodun, ja tämä kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alkuun mennessä.

Rotu löytyy erittäin monen nykyisen terrierin taustalta, ja sen onkin väitetty vaikuttaneen lähes jokaisen brittiläisen terrierin perimään.

* Piirros vuodelta 1859, sileäkarvainenPiirros vuodelta 1859, sileäkarvainen
* Piirros vuodelta 1888, karkeakarvainenPiirros vuodelta 1888, karkeakarvainen
* Mustaruskea terrieri ja tapettu rotta, vuodelta 1900Mustaruskea terrieri ja tapettu rotta, vuodelta 1900

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Black and Tan Terrier. Worldly Dogs. Haettu 3.10.2023.
2. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 159-160. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Hyväntoivonniemi idästä katsottuna.
Hyväntoivonniemi etualalla Kapin niemimaan kärjessä.
Hyväntoivonniemen ja Cape Agulhasin sijainnit.
**Hyväntoivonniemi** (afrikaansiksi *Kaap die Goeie Hoop*, engl. *Cape of Good Hope*) on Kapin niemimaan kärki Etelä-Afrikan tasavallassa noin 50 kilometriä Kapkaupungista etelään.

Afrikan eteläkärkenä usein pidetty Hyväntoivonniemi ei itse asiassa ole sellainen, vaan mantereen eteläisin piste on Cape Agulhas noin 150 kilometriä itäkaakkoon. Hyväntoivonniemeä kutsutaankin muun muassa paikan päällä olevissa kylteissä "Afrikan lounaiskärjeksi".

Historiaa
---------

Portugalilainen tutkimusmatkailija Bartolomeu Dias kiersi Hyväntoivonniemen ensimmäisenä eurooppalaisena 1488 ja antoi sille nimen "myrskyjen niemi". Portugalin kuningas Juhana II antoi niemelle nimen Hyväntoivonniemi, koska sen löytyminen antoi toivoa Intian meritien löytymisestä.

Niemekkeestä tuli tärkeä välietappi Aasiaan purjehtiville eurooppalaislaivoille.

Myrskyisyys
-----------

Hyväntoivonniemen vedet ovat myrskyisiä, sillä sen kohdalla yhdistyvät Intian valtamereltä virtaava lämmin Agulhasinvirta ja Antarktikselta virtaava viileä Benguelanvirta.

Niemekkeen vesillä on tapahtunut monta haaksirikkoa. Joidenkin mukaan niiden pohjalta on syntynyt tarina aavelaiva Lentävästä hollantilaisesta.

Luonto ja maantiede
-------------------

Niemeke on osa Pöytävuoren kansallispuistoa.

Hyväntoivonniemeltä löytyy fynbos-kasvillisuutta, joka on ainut kasvillisuustyyppi maailmassa, joka sijaitsee vain yhden valtion alueella. Fynbos-kasveihin kuuluvat muun muassa erilaiset kanervat, isokukkainen Etelä-Afrikan kansalliskukka kuningasprotea sekä rooibos- ja honeybush-kasvit, joista valmistetaan Etelä-Afrikalle perinteistä teetä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cape of Good Hope *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 3.10.2020.
2. 1 2  The Cape of Good Hope  28.5.2019. Earth Observatory, Nasa. Viitattu 3.10.2020.
3. ↑  Hintikka, Katri & Wallner, Annina: Kapin niemimaan luonto.  *Kivikkokangas-Sandgren, Ritva & Jääskeläinen, Suvi (toim.): Kaupunki apartheidin jälkeen Etelä-Afrikassa, Helsingin yliopiston maantieteen laitoksen tutkimusraportteja 44*, 2008. vsk, s. 160. Helsinki: ISSN 0786-2172. Tutkimusraportin verkkoversio. Viitattu 5.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hyväntoivonniemi** Wikimedia Commonsissa
**Vaiennut viulu** on Konsta Jylhän säveltämä kappale, joka syntyi jouluna 1964. Se on yksi niistä kappaleista, joista on tullut Konsta Jylhän pidetyimpiä. Jylhä on joskus siitä puhuessaan maininnut sanan "virsi". Hän on kertonut omistaneensa kappaleen vuonna 1913 kuolleen isänsä Viljami Jylhän muistolle. 

Jylhä on kertonut sävellyksistään, että "ne vain tulivat jostakin". Hänessä oli sen verran nuottimiestä, että hän sai tallennetuksi mieleen tulleen melodian paperille. Jouluiltana 1964 hänellä oli mielessä pimentyneen illan tunnelma, kun hän valvoi ja muu kotiväki jo nukkui. Hän soitteli yksikseen harmonia, ja Vaienneen viulun melodia "tuli jostakin". 

Kappale oli Kaustisen Purppuripelimannien vakionumero, joka oli soitettava jokaisessa konsertissa. Vaikka soitto olisi ollut koko konsertin ajan rutiininomaista, koko yhtye ryhdistäytyi Vaienneen viulun kohdalla. Viuluja viriteltiin tavallista kauemmin ja myös yhtyeen basisti Veikko Järvelä otti jousen käteensä. Vaienneen viulun esittäminen oli Konsta Jylhälle aina voimanponnistus – se oli soitettava aina hyvin. Osa yleisöstä liikuttui kyyneliin kappaleen aikana, ja säveltäjä itsekin pyyhki usein silmäkulmaansa.

Viljami Niittykoski sanoitti kappaleen, ja sen ovat levyttäneet Kaustisen Purppuripelimannien lisäksi muun muassa Hääkuoro, Mauno Kuusisto, Eino Grön ja Vesa-Matti Loiri.

Lähteet
-------

* Paavo Helistö: *Konstan parempi valssi*, s. 86-87. Tammi 1972. ISBN 951-30-2016-9
Penis glory holessa
**Glory hole** (engl.) on yleensä käymälän tai seksiklubin seinässä oleva reikä, jonka kautta ihmiset voivat harrastaa anonyymia seksiä keskenään. *Glory hole* on lantion korkeudelle porattu tai kaiverrettu aukko, josta toinen osapuoli työntää peniksensä seinän toiselle puolelle masturboitavaksi tai imettäväksi.

Glory holet nousivat suuremman kansan tietoisuuteen 1950-70-lukujen aikana homokulttuurin myötä. Homouden ollessa tabu tai rikos, olivat glory holet tapa harrastaa miestenvälistä, anonyymiä ja salaista seksiä. Glory holet ovat olleet isossa osassa kruisailukulttuuria.

Lähteet
-------

1. ↑  Murphy, Timothy F. (1994). *Gay Ethics: Controversies in Outing, Civil Rights, and Sexual Science*. Haworth Press, 237. ISBN 978-1-56023-056-4. Viitattu 2012-10-27.
2. ↑  Exploring the history of glory holes after my bizarre encounter with one *Rooster Magazine*.  9.4.2018. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  A Probing History of Glory Holes *MEL Magazine*.  14.7.2017. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glory hole** Wikimedia Commonsissa
**Japanin meri-itsepuolustusvoimat** (jap. 海上自衛隊, Kaijō Jieitai engl. *Japan Maritime Self-Defense Force, JMSDF*) on Japanin itsepuolustusvoimien merellinen osa, jonka tehtävänä on Japanin aluevesien ja merenkulun suojaaminen. Se muodostettiin vuonna 1952.

Historia
--------

Japanin kärsittyä tappion toisessa maailmansodassa Potsdamin julistuksen mukaisesti maan laivasto lakkautettiin. Alukset riisuttiin aseista ja osa siirrettiin liittoutuneille sotakorvauksena. Jäljelle jääneet alukset kuljettivat kotiutettavia sotilaita takaisin Japaniin sekä raivasivat sodan aikaisia miinoitteita. Miinanraivaajat siirrettiin perustetulle meriturvallisuusvirastolle (engl. *Maritime Safety Agency*), jonka tehtävänä oli hallinnoida toimintaa.

Vuoden 1947 perustuslain perusteella maahan luotiin itsepuolustusvoimat, ja kylmän sodan aikana Yhdysvallat esitti toiveen maan puolustuksen järjestämisestä. Vuonna 1952 muodostettiin meriturvallissuusvirastoon rannikonturvajoukot, johon liitettiin miinanraivaajat sekä muut sotalaivat kuten Yhdysvaltain luovuttamat hävittäjät. Vuonna 1954 rannikonturvajoukot irrotettiin virastosta ja joukoista muodostettiin samana vuonna annetun lain pohjalta Japanin itsepuolustusjoukkojen meri-itsepuolustusvoimat.

Meri-itsepuolustusvoimien ensimmäiset alukset olivat Yhdysvaltain luovuttamia hävittäjiä, kunnes 1956 laivasto vastaanotti ensimmäisen toisen maailmansodan jälkeen Japanissa valmistetun hävittäjän *JDS Harukazen*. Laivaston tärkeimmäksi tehtäväksi määritettiin Neuvostoliiton sukellusveneiden aiheuttaman uhan torjunta.

Vuonna 1980 meri-itsepuolustusvoimat osallistuivat ensimmäistä kertaa useiden Tyynenmeren alueen valtioiden yhteiseen RIMPAC-sotaharjoitukseen. Harjoitukseen lähetettiin Japanista helikopterihävittäjä, ohjushävittäjä ja kahdeksan Kawasaki P-2J -merivalvontakonetta.

Japanin hallitus hyväksyi joulukuussa 2018 suunnitelman hankkia maalle lentotukialuksia. Helikopteritukialus *JS Izumo* tullaan muuntamaan F-35-hävittäjälentokoneiden tukialukseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert D. Eldridge ja Katsuhiro Musashi: *The Japan Self-Defense Forces Law: Translation, History, and Analysis*, s. 16. Cambridge Scholars Publishing, 2019. (englanniksi)
2. ↑  Navy Chiefs of S. Korea, US, Japan Discuss Security Cooperation over N. Korea *KBS World*.  8.11.2022. Viitattu 10.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Naoyuki Agawa: *Friendship Across the Seas: The US Navy and the Japan Maritime Self-Defense Force*, s. 142. Springer Nature Singapore, 2023. ISBN 9789819929979. (englanniksi)
4. ↑  Japani aikoo hankkia lentotukialuksen – ensi kertaa toisen maailmansodan jälkeen *Yle Uutiset*. Viitattu 18.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanin meri-itsepuolustusvoimat** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japan Maritime Self-Defense Force
Kansallispuiston maisemaa.
Užjoen vartta kansallispuistossa.
**Užin kansallispuisto** (ukr. Ужанський національний (природний) парк, *Užanskyi natsionalnyi (pryrodnyi) park*, lyhennys Ужанський НПП tai Ужанський НП) on luonnonsuojelualue Ukrainassa, Taka-Karpatian hallinnollisella alueella. Suojelualue sijaitsee Užjoen yläjuoksun läheisyydessä ja on nimetty tämän joen mukaan. Už tämä on Tonavan sivujoki Tisza vesistöön kuuluvan Laborecin sivuhaara.

Kansallispuisto perustettiin vuonna 1999. Suojelualueena seutu on ollut kuitenkin jo vuodesta 1912. Se kuuluu Slovakian, Puolan ja Ukrainan alueella sijaitsevaan Itä-Karpaattien biosfäärialueeseen. Lisäksi se on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Karpaattien pyökkimetsät.

Kansallispuistossa on merkittäviä luonto- ja kulttuurihistoriallisia kohteita. Alueelta löytyy sekä pyökkivaltaisia aarniometsiä että puuarkkitehtuuria. Puiston alueella on turisteja varten tehty vaellusreittejä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Volodymyr Kricsfalusy: Uzhanskyi National Nature Park  2008. Canadian Institute of Ukrainian Studies, Univ. of Toronto, encyclopediaofukraine.com. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Uzhanskyi National Nature Park *wownature.in.ua*. Nature Reserve Fund of Ukraine. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Uzh River Canadian Institute of Ukrainian Studies, Univ. of Toronto, encyclopediaofukraine.com. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Uzhanskyi National Nature Park *snpa.in.ua*. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
5. 1 2  Nature Reserves (Zapovidnyky) in Ukraine Oregon State University.  Arkistoitu 13.5.2008. Viitattu 23. heinäkuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Užin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
Yōkaita Meiji-kauden puupiirroksessa
**Yōkai** (jap. 妖怪) tarkoittaa japanilaisessa kansanperinteessä yliluonnollisia henkiolentoja tai demoneita. Usko yōkaihin liittyy ihmisen käsityskyvyn ylittäneisiin, ihmetystä tai kauhua herättäneisiin ilmiöihin tai eriskummallisiin esineisiin. Folkloristiikassa yōkaiden on sanottu olevan alennustilaan joutuneiden, palvomatta jääneiden *kamien* ilmenemiä. Tällöin kamista on jäänyt jäljelle vaan pelkoa herättäviä piirteitä.

Muita yōkaihin viittaavia sanoja ovat muun muassa erilaisiin muodonmuutoksiin kykenevistä yōkaista käytetty *bakemono* (化け物) tai *obake* (お化け), *henge* (変化) ja *mamono* (魔物); historiallisesti myös esimerkiksi *mononoke* (物の怪). Tätä sanaa käytettiin keskiajalla Heian-kaudella, ja se esiintyy *Genjin tarinassa*. Sanan ’yōkai’ käyttö on sen sijaan suhteellisen uutta.

Erilaisia yōkaita on lukemattomia. Toisin kuin aaveet (*yūrei*), jotka liitetään tiettyyn ihmiseen, yōkait ilmestyvät pikemminkin tietyssä paikassa tai tiettyyn aikaan. Niitä voidaankin luokitella erilaisiin kategorioihin: vuorten yōkait (kuten tengut, Yama-uba ja Amanojaku), teillä ilmestyvät yōkait (kuten Hitotsume-kozō ja Yuki-onna), asumusten yōkait (kuten Zashiki-warashi), meren yōkait (kuten funayūrei ja Umibōzu), jokien tai veden yōkait (etenkin kappat) ja niin edelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  妖怪 Kotobank / The Asahi Shimbun Company (ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典 / 百科事典マイペディア / 日本大百科全書). Viitattu 8.7.2018.
2. ↑  Foster, Michael Dylan: *The Book of Yokai: Mysterious Creatures of Japanese Folklore*, s. 13–15. Univ of California Press, 2015. ISBN 9780520959125. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yōkai** Wikimedia Commonsissa
Idänotakilokki (*Salsola tragus*)
**Arokierijä** tai -kieriäinen on kuivunut kasvi, joka leviää maanpintaa pitkin pyörien tuulen mukana. Kierijä muodostuu, kun kuoltuaan kasvi irtoaa juurestaan ja lähtee levittämään siemeniään. Kierijä voi muodostua myös kuihtuneesta kukinnosta. Arokierijät ovat tyypillisiä kuivilla arotasangoilla eri puolilla maailmaa. Ne tunnetaan hyvin varsinkin Yhdysvaltojen keski- ja länsiosista, missä esiintyy monia revonhäntäkasveihin kuuluvia arokierijälajeja. Erikoisuutensa vuoksi tunnetaan*selvennä* jerikonruusu ja peikonmähkä, sillä kasvit eivät välttämättä ole kuolleita*selvennä*, vaan äärimmäisessä lepotilassa kuivina palloina*selvennä*.

Suomessa tavatuista kasvilajeista arokierijälajeja ovat esimerkiksi unkarinpernaruoho (*Sisymbrium altissimum*) ja idänotakilokki (*Salsola tragus*). Unkarinpernaruoho leviää Helsingissä merenrannoilta luodoille jäätä pitkin pyörien.

Lähteet
-------

1. ↑  Hämet-Ahti, L. Suominen, J. Ulvinen, T. & Uotila, P. (toim.): *Retkeilykasvio*. Helsinki: Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, 1998. ISBN 951-45-8167-9.
2. ↑  *Salsola tragus* *Flora of North America*. Viitattu 19.8.2019. (englanniksi)
3. ↑  Kurtto, A. & Helynranta, L. 1998: Helsingin kasvit: kukkivilta kiviltä metsän syliin. ISBN 951-570-406-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arokierijä**.
* Stevens, Sidney: Everything you ever wanted to know about tumbleweeds *Mother Nature Network*.  1.7.2016. Viitattu 19.8.2019.
* The Weed That Won the West *National Geographic*.  2013. Viitattu 19.8.2019.
**Katie Liu Leung** (s. 8. elokuuta 1987 Motherwell) on skotlantilainen näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat tosin kotoisin Hongkongista. Hän on näytellyt *Harry Potter ja liekehtivä pikari*-, *Harry Potter ja Feeniksin kilta* - ja *Harry Potter ja puoliverinen prinssi* -elokuvissa Cho Changin roolia.

Ura
---

Katien isä oli nähnyt mainoksen, jossa haettiin näyttelijöitä Harry Potter ja liekehtivä pikari -elokuvaan. Hän ehdotti Katien menevän koekuvauksiin, ja hän suostui oitis. He kulkivat pitkän matkan Skotlannista Englantiin. Hän joutui odottamaan jonossa neljä tuntia viiden minuutin koe-esiintymistä takia. Hän sanoi, että olisi paljon mieluummin ostoksilla kuin seisomassa yli 4 500 muun roolinhakija-tytön kanssa, roolin takia jota ei luultavasti edes saisi. Kaksi viikkoa myöhemmin hänelle soitettiin työpajasta, joka tarjosi Cho Changin roolia. Niin Katie Leung sai roolinsa yli 4 500 halukkaan tytön joukosta, vaikkei ollut koskaan edes näytellyt. 

Katie sanoo itsensä mielestä olevansa oikeastikin Korpinkynsi (kuten elokuvissa ja kirjoissa), ja vähiten Rohkelikko, sillä hän on mielestään aikamoinen pelkuri.

Katie on myös kertonut, että elokuvassa Harry Potter ja Feeniksin kilta kohtaus, jossa hänen näyttelemänsä Cho Chang ja Harry Potter (Daniel Radcliffe) suutelevat, jouduttiin kuvaamaan yli 30 kertaa, jotta saatiin sopiva suudelma. Radcliffe on sanonut Katien olevan "vavisuttava" ja "todella hyvä näyttelijä."

Filmografia
-----------

| Vuosi | Nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli/tehtävä | Laji | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Harry Potter ja liekehtivä pikari | *Harry Potter and the Goblet of Fire* | Cho Chang | Elokuva |  |
| 2007 | Harry Potter ja Feeniksin kilta | *Harry Potter and the Order of the Phoenix* | Cho Chang | Elokuva |  |
| 2008 | Hercule Poirot | *Agatha Christie: Poirot* | Hsui Tai | TV-sarja | 1 jakso |
| 2009 | Harry Potter ja puoliverinen prinssi | *Harry Potter and the Half-Blood Prince* | Cho Chang | Elokuva |  |
| 2011 | Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 | *Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 2* | Cho Chang | Elokuva |  |
|

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
**Kyriiniläisten veljeskunta** on fiktiivinen hengellinen ritarikunta David Eddingsin kirjasarjoissa Eleniumin taru ja Tamulin taru.

Kyriiniläiset käyttävät hopeanhohtoista levyhaarniskaa ja valkoista päällyspukua ja viittaa. Heidän kilvissään ei yleensä ole vaakunamerkkiä vaan se on kiillotettu peilimäiseksi. 

Heidän suurmestarinsa on Abriel ja auttajajumalansa Romalic. 

Kyriiniläiset ovat linnoitus- ja piiritystekniikan erikoistuntijoita. Tämä johtuu siitä, että heidän yleisluonteensa on hyvin rauhaa rakastava ja he sattuvat asumaan *"Jumalan omaksi kivikkopuutarhaksi"* kutsutulla hyvin kivisellä alueella. He hyödyntävät nämä seikat rakentamalla monimutkaisia ja kestäviä linnoituksia, ja tietenkin myös kehittämällä tekniikat sellaisten nujertamiseen. 

Yleisesti sanotaankin, että jos kyriiniläinen on puolustamassa jotain linnaa, sen piiritys on toivoton yritys - ja päinvastoin: jos heikäläiset saavat vapaat kädet, mikään linna ei kauaakaan kestä heidän hyökkäystään.

Rauhaa rakastava luonne tekee kyriiniläisistä, kuten kaikista Arciumin asukkaista, hyvin vakavamielisiä ja hartaan uskovaisia. Sitä kovempia he sitten ovat taistelukentällä.

Tarinoiden kantajoukkoon kuuluva Sir Bevier on tyypillinen kyriiniläinen: hän kantaa aseenaan pelottavaa Lochaber-sotakirvestä, on linnoitus- ja piiritystekniikan nero sekä äärimmäisen uskovainen.
**Tomoaki Hamatsu** (jap. 浜津智明; s. 3. elokuuta 1975 Fukushima), joka tunnetaan paremmin nimellä **"Nasubi"** on japanilainen tositelevisioesiintyjä ja koomikko. Hänet tunnetaan esiintymisestä erittäin kiistanalaisessa Susunu! Denpa Shōnen -ohjelmassa. Hamatsua kohtaan toteutettiin ohjelmassa lähes kidutuksenomaista kohtelua, eikä hänelle kerrottu sen julkaisemista koko Japanin kansan nähtäväksi.

Susunu! Denpa Shōnen
--------------------

Hamatsun oli tarkoitus selvityä ohjelmassa ainoastaan lehdistä saatavien arpajaisvoittojen kera. Hänet sijoitettiin pieneen asuntoon ilman vaatteita ja ruokaa, sillä nekin oli ansaittava arpajaisvoitoista. Ohjelman tuottanut yhtiö valehteli Hamatsulle, että ohjelma saattettaisiin julkaista myöhemmin internettiin, vaikka sitä lähetettiin koko Hamatsun kärsimyksen ajan. Hänelle kerrottiin vapautuvansa, kunhan arpajaisvoittoja on kertynyt yli miljoona jeniä.

Hamatsu eli asunnossa 335 päivää, ennen kuin hänet lähettiin Etelä-Koreaan. Siellä hän nautti palkinnostaan, ennen kuin tuottajat veivät Hamatsun uuteen asuntoon, jossa rahankeruu alkaisi alusta. Hänet haastettiin keräämään rahat lentolippuihin päästäkseen takaisin Japaniin. Hamatsu sai kerättyä rahat, mutta Japanissa hänet sijoitettiin edelleen samannäköiseen huoneeseen. Kuitenkin silloin Hamatsu paljastettiin suurelle yleisölle, jolloin myös hänelle valkeni totuus ohjelman kuvaamisesta.

Ohjelma heikensi Hamatsun mielenterveyttä merkittävästi ja hän pystyi pitkään jatkuneen sosiaalittomuutensa takia puhumaan ihmisille vasta pitkän aikaa ohjelman jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Learn about Nasubi *Famous Birthdays*. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Latecia Joiner: Nasubi, and the True Story of a Reality Show That Destroyed Someone's Life *MovieWeb*.  29.3.2022. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Horrific reality TV show once 'tortured' a man for 15 months *LADbible*.  10.2.2023. Viitattu 24.9.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Kundrovin tataari 1913.
**Astrahanin tataarit** (tataariksi Әстерхан татарлары, *Əsterxan tatarları*) ovat yksi tataarien kolmesta alueellisesta pääryhmästä. He jakautuvat edelleen kolmeen etniseen alaryhmään: Jurtovin ja Kundrovin tataareihin sekä karagašeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Astrahanin alueella asui 71 700 tataaria.

Astrahanin tataarien etnisestä alkuperästä on olemassa erilaisia käsityksiä. Yhden teorian mukaan Jurtovin tataarit ja karagašit polveutuvat nogaista. Toisen teorian mukaan Jurtovin tataarit ovat Astrahanin kaanikunnan asukkaiden jälkeläisiä. Jurtovin tataareihin on myöhemmin liittynyt muita ryhmiä (Kundrovin ja Bešaulin tataarit ym.), jotka yhdessä muodostavat Alabugatin tataariryhmän. Jälkimmäiset ovat alkuperältään etupäässä nogaita, joihin on sulautunut kazakkeja ja turkmeeneja.

Jurtovin tataareihin ovat sulautuneet jemekit, jotka olivat Astrahanin tataarien sotavangeiksi ottamien Kazanin ja krimintataarien jälkeläisiä. Muualta tulleita ryhmiä ovat myös agryžanilaiset, gilanilaiset ja buharalaiset, jotka asuivat Astrahanissa jo 1570-luvulla. Agryžanilaiset olivat alkuperältään Astrahaniin Multanista muuttaneita hindulaisia, jotka menivät 1760–1770-luvuilla tataarien kanssa naimisiin. Gilanilaiset olivat Iranin Gīlānin maakunnasta muuttaneita kristittyjä tateja. Buharalaisryhmän muodostivat islaminuskoiset uzbekit. Nämä kolme ryhmää sulautuivat Jurtovin tataareihin 1800-luvun lopulla.

Huomattava osa Astrahanin tataareista on alueelle 1700–1900-luvuilla muuttaneiden Volgan tataarien jälkeläisiä. Jo vuonna 1702 Astrahanista mainitaan paikallisten naisten kanssa naimisiin menneitä Kazanin tataareja. 1700-luvun lopulla Volgan ja Uralin tataareja alkoi muuttaa maaseudulle, missä he perustivat uusia kyliä tai asettuivat paikallisten tataarien kanssa samoihin kyliin. 1900-luvun alkuun mennessä lähinnä Jurtovin tataarien kanssa sekoittuneet uudisasukkaat muodostivat jo yli kolmasosan paikallisesta tataariväestöstä.

Tunnetuimpia Astrahanin tataareja on jalkapalloilija Rinat Dasajev.

Katso myös
----------

* Argzhanit

Lähteet
-------

1. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 320. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
2. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 436. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
3. ↑  *Tatary*, s. 22. Moskva: Nauka, 2001. ISBN 5-02-008724-6.
4. 1 2  *Tatary*, s. 23. Moskva: Nauka, 2001. ISBN 5-02-008724-6.
5. ↑  Rinat Dasayev Biography *pantheon.world*.

Aiheesta muualla
----------------

* Astrahanin tataarien sivusto (venäjäksi)
**Pohjannokkonen** eli **lapinnokkonen** (*Urtica dioica* ssp. *sondenii*, syn. *U. dioica* ssp. *gracilis*, *U. dioica* var. *sondenii*) on Pohjois-Euroopassa tavattava lähes poltinkarvaton, monivuotinen nokkoskasvi. Se on yksi isonokkosen (*U. dioica*) alalajeista.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Pohjannokkonen kasvaa kasvupaikasta riippuen 30–300 cm korkeaksi. Hoikahko varsi on nelisärmäinen ja tavallisesti haaraton. Kasvi on melkein kalju tai lyhyt- ja harvakarvainen, poltinkarvat ovat yksittäisiä. Lehdet ovat vastakkain ja ne ovat ohuita, ehyitä ja sahalaitaisia. Tavallisesti kaikki lehdet ovat pyöreä- ja suippotyvisiä sekä usein harva- ja isohampaisia. Tummanvihreä lehtilapa on puikea tai kapeanpuikea, pitkäkärkinen ja kärkihammas ulottuu viereisiä hampaita paljon pitemmälle. Lehtilapa on tavallisesti 4–15 cm pitkä ja noin 1,5 kertaa leveytensä pituinen. Kukinto-osan alapuolisten lehtien lapa on tavallisesti 2–3 kertaa leveytensä pituinen. Hoikahko lehtiruoti on enintään noin puolet lavan pituudesta. Kukinnot ovat 4–8 cm pitkiä norkkoja ja pitempiä kuin lehtiruodit. Kasvi on tavallisesti kaksikotinen, eli hede- ja emikukuat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukat ovat pieniä, vihertäviä ja yksineuvoisia. Kukan kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Suomessa pohjannokkonen kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on kahden sisemmän kehälehden suojaama pähkylä.

Levinneisyys
------------

Pohjannokkosta tavataan ainoastaan Euroopan pohjoisosissa. Sitä kasvaa lähinnä Norjan ja Ruotsin keski- ja pohjoisosien vuoristo- ja tunturialueilla, Keski- ja Pohjois-Suomessa sekä Luoteis-Venäjän pohjoisosissa Uralille saakka. Suomessa pohjannokkonen kasvaa paikoitellen Keski-Suomen eteläosista Pohjois-Lappiin. Runsain laji on Kainuussa ja Etelä- ja Keski-Lapissa. Lajin levinneisyyden laajuus on kuitenkin huonosti tunnettu Keski-Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Tyypillisimpiä pohjannokkosen kasvupaikkoja ovat puronvarsi- ja kallionaluslehdot ja lehtokorvet. Toisinaan sitä tavataan myös ihmisasutuksen läheltä.

Katso myös
----------

* nokkonen (nokkosen polttavuudesta ja käyttötavoista)

Lähteet
-------

* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Retkeilykasvio 1998, s. 97–98.
2. ↑  Den virtuella floran: Brännässla (myös levinneisyyskartat) (ruotsiksi) Viitattu 14.3.2012.
3. ↑  Lampinen, R. & Lahti, T. 2011: Kasviatlas 2010: Pohjannokkosen levinneisyys Suomessa. Helsingin Yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki. Viitattu 14.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Pohjannokkosen levinneisyys Suomessa
**Olli Laiho** (18. helmikuuta 1943 Savonlinna – 31. toukokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija, olympiamitalisti ja liikkeenjohtaja. Hän saavutti vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa hevosella. Sen jälkeen ei suomalainen voimistelija ole voittanut olympiamitalia.

Méxicon olympialaisissa Laiho sijoittui hevoskilpailun kakkossijansa lisäksi nojapuilla 15:nneksi, 12-ottelussa 41:nneksi ja joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Hän osallistui jo neljä vuotta aiemmin Tokion kesäolympialaisiin ja sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi sekä 12-ottelussa 26:nneksi. 

MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija hevosella vuonna 1966. EM-kilpailuissa hän saavutti hevosella pronssia vuonna 1965 ja sijoittui viidenneksi vapaaliikkeissä vuonna 1967. Vuonna 1967 hän voitti universiadeissa hevosvoimistelun. Olli Laihon urheilu-ura päättyi olkapäävammaan.

Laiho edusti kotimaassaan Helsingin Voimistelijoita ja Norssin Turnareita. Hän voitti moniottelun Suomen mestaruuden vuonna 1966 sekä yhteensä kahdeksan telinemestaruutta vuosina 1964–1967.

Olli Laiho toimi Norssin Turnarien ja Espoon Golfseuran puheenjohtajana sekä Suomen Voimisteluliiton hallituksessa. Opetusministeriö myönsi hänelle vuonna 2004 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.

Urheilun ulkopuolella Laiho toimi Rautakirjan tukkuryhmän johtajana vuoteen 1980, Amer-konsernin paperitukkukaupan Amerpapin johtajana vuosina 1980-1990 ja sen jälkeen Amer-yhtymän toimitusjohtajana vuosina 1990–1992. Sen jälkeen hän toimi Suomen itsenäisyyden juhlarahaston (Sitra) projektinjohtajana.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 157. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Vesa-Matti Peltola: Yhtä ja toista Urheilukunniamme puolustajista, osa 18.  *Urheilutietäjän kesä*, 2010, s. 57.
2. ↑  Amerin uusi toimitusjohtaja Oli Laiho myöntää: Tupakka aiheutaa syöpää.  *Helsingin Sanomat*, 9.1.1990, s. 45. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Olli Laihon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Nia Chailin** (oik. **Tania Tyrväinen**, s. 1984) on helsinkiläinen poplaulaja, jonka debyyttialbumi *Victorious* julkaistiin 17. joulukuuta 2021.

*Victorious*-albumi sisältää singlet "Circles In The Sand", "I’m Everything", "The One", "Victorious", "Queen", "Prisoner", "Lights On" ja "Eternal".

Nia Chailin julkaisi 17. syyskuuta 2021 musiikkivideon "Victorious", joka kuvattiin Marrakechissa.

Vuosina 2009–2012 Chailin opiskeli laulua ja musiikkia Pariisissa Ranskassa ja esiintyi useissa yökerhoissa. Vuonna 2014 hänet valittiin ensimmäisenä suomalaisena New York Film Academyyn opiskelemaan laulamista, esiintymistä ja tanssimista.

Chailin ura alkoi jo 8-vuotiaana YLE:n musiikki-animaatioproduktioissa. Hän on tiennyt siitä asti tähtäävänsä kansainväliselle musiikkiuralle.

Myöhemmin Chailin on keikkaillut Pikku G:n Suomen kiertueella ollessaan mukana muun muassa kappaleessa "Kylki kyljessä". Hänen esikuviaan ovat Beyoncé, Shakira, Madonna, Christina Aguilera ja Britney Spears.

Chailinin isä on Taljanka-yhtyeen perustajajäsen, muusikko Timo Tyrväinen, ja isoisä oli oopperalaulaja Veikko Tyrväinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Harri Römpötti: Suomalaislaulaja rakentaa kansainvälistä uraa Marokossa *Helsingin Sanomat*.  29.12.2015. Viitattu 27.3.2021.
2. 1 2 3  Otavamedia: Muusikot Timo Tyrväinen ja tytär Nia Chailin uskovat Jane Fondan mottoon *Seura.fi*.  30.12.2019. Viitattu 28.5.2020.
3. 1 2  Youtube - Nia Chailin *youtube.com*. Viitattu 27.3.2021.
4. ↑  MTV VIIHDE: Suomalaisartistille harvinainen kutsu – esiintyy Marokon kuninkaalle *MTV*.  03.08.2015. Viitattu 27.3.2021.
5. ↑  Samppa Rautio: Suomalaislaulaja kutsuttu esiintymään Marokon kuninkaalle – keikkaillut aiemmin Pikku G:n kanssa *Yle.fi*. Viitattu 28.3.2021.
6. ↑  Une chanteuse finlandaise amoureuse du Maroc met à l’honneur le sud du Maroc dans son dernier clip *2m.ma*. Viitattu 28.3.2021.
**Televisioakatemia ry** on Yleisradio Oy:n, MTV Oy:n, Sanoma Media Finland Oy:n ja SATU ry:n perustama yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää kotimaisten televisio-ohjelmien arvostusta. Vuonna 2013 jäseneksi liittyi Discovery Networks Finland, 2014 Fox International Channels Oy ja vuonna 2015 Elisa Viihde. Yhdistys jakaa vuosittain Kultainen Venla -tunnustuspalkinnot kotimaisille televisio-ohjelmille ja tekijöille ja järjestää siihen liittyvän palkinto-gaalan sekä tarvittaessa luento- ja keskustelutilaisuuksia jäsenistölleen. Televisioakatemian jäsenenä on tällä hetkellä noin 400 televisioalan ammattilaista.

Televisioakatemia ry palkitsi Media & Message -tapahtumassa 6.8.2015  Tuomas Summasen 5 000 euron "Vuoden TV-tekijä" tunnustuksella. Tunnustus on myönnetty 7.8.2014 käsikirjoittaja Joonas Nordmanille ja vuonna 2013 Martti Lindholmille.

Hallitus:

* Antti Väisänen, puheenjohtaja, Warner Bros. International Television Production Finland
* Laura Kuulasmaa, varapuheenjohtaja, Audiovisual Producers Finland – APFI
* Petri Jauhiainen, Yle
* Elina Mustelin, FOX / The Walt Disney Company Nordic
* Marko Karvo, MTV
* Katja Santala, Warner Bros. Discovery
* Ville Toivonen, Nelonen Media
* Ani Korpela, Elisa Viihde

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑  Medialle - Tampereen Teatterikesä *www.teatterikesa.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 9.9.2015.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Televisioakatemian hallitus *kultainenvenla.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Televisioakatemia ry:n sivut
* Kultainenvenla.fi
**Yrjö Sallgén** (28. elokuuta 1892 Kokemäki – 24. marraskuuta 1962) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen äitinsä oli Josefiina Sallgén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elli Aina Laineen kanssa, Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1936.

Opinnot
-------

Sallgén kävi viisi luokkaa Porin klassillista lyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1912 - 1915.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Tämä Kokemäkeläinen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 31. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1917.

Suomen sisällissota
-------------------

Sallgén saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan talousaliupseeriksi ylennettynä komppanianvääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Hän haavoittui lievästi Tampereen valtauksessa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Sallgén toimi sisällissodan jälkeen edelleen 1. komppanian vääpelinä 2. Jääkärirykmentissä, mikä nimettiin myöhemmin oli Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 14. huhtikuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa määrättiin rykmentin esikunnan vääpeliksi ja 1. tammikuuta 1920 majoitusmestariksi sekä 1. huhtikuuta 1922 alkaen 3. pataljoonan adjutantiksi. Armeijasta hän erosi 27. marraskuuta 1922 ja siirtyi eri liikkeiden kauppamatkustajaksi.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Talvisotaan Sallgén osallistui 70. Kuormastokomppanian talousupseerina ja Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin 233. Ilmasuojelukomppanian päälliköksi Kalantiin, missä tehtävässä oli vuoteen 1942 saakka, jolloin siirtyi Kalannin verotarkastajaksi. Hänet on haudattu Kalantiin. Hän sai Vakka-Suomen Reserviupseerikerhon kunniajäsenyyden vuonna 1960.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918
* Vääpeli 19. huhtikuuta 1919
* Reservin vänrikki 6. joulukuuta 1919
* Reservin luutnantti 6. joulukuuta 1936
 | Vapaudenristi 4. lk. kunniamerkkinauhaVapaudenristi 4. lk. kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaTalvisodan muistomitalin kunniamerkkinauha
Jääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. (1918 miekkojen kera ja 1940)
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Talvisodan muistomitali
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Gualtieri** on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Reggio Emilian maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. 

Kunnan nähtävyyksiä on *Palazzo Bentivoglio*. Palatsi on rakennettu vuosien 1594 ja 1600 välillä. Nykyään palatsissa on museoita. Juppiterin salissa (*Sala di Giove*) on *Museo Documentario e Centro Studi Antonio Ligabue*. Siellä on nähtävillä muun muassa kaupungissa asuneen naivistin Antonio Ligabuen omakuva. Ikarosin salissa (*Sala di Icaro*) on näyttely *Donazione Umberto Tirelli*. Siellä on näytteillä Gualtierissa vuonna 1928 syntyneen räätälin Umberto Tirellin lahjoittamia taideteoksia.

Ilmasto
-------

Gualtierissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 13 °C ja keskimääräinen sademäärä 820 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 24 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 2 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 90 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 49 millimetriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gualtieri *Provincia di Reggio Emilia*. Tuttitalia.it.  Arkistoitu 5.6.2014. Viitattu 1.6.2014. (italiaksi)
2. ↑  Mostre: Gualtieri rende omaggio a Tirelli, il sarto che vestiva il cinema *Tele Reggio*.  11.9.2018. Reggionline. Viitattu 9.2.2019. (italiaksi)
3. ↑  Krus-Bonazza, Annette: "Gualtieri", *DuMont Reise-Taschenbuch Reiseführer Emilia-Romagna: mit Online Updates als Gratis-Download*, s. 150. Dumont Reiseverlag, 2017. ISBN 978-361-642-116-2. Google-kirjat (viitattu 9.2.2019). (saksaksi)
4. ↑  Climate Gualtieri climate-data.org:  Climate-Data.org. Viitattu 9.2.2019. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gualtieri**.
Reggio Emilian maakunta
Albinea | Bagnolo in Piano | Baiso | Bibbiano | Boretto | Brescello | Cadelbosco di Sopra | Campagnola Emilia | Campegine | Canossa | Carpineti | Casalgrande | Casina | Castellarano | Castelnovo di Sotto | Castelnovo ne’ Monti | Cavriago | Correggio | Fabbrico | Gattatico | Gualtieri | Guastalla | Luzzara | Montecchio Emilia | Novellara | Poviglio | Quattro Castella | Reggio nell’Emilia | Reggiolo | Rio Saliceto | Rolo | Rubiera | San Martino in Rio | San Polo d’Enza | Sant’Ilario d’Enza | Scandiano | Toano | Ventasso | Vetto | Vezzano sul Crostolo | Viano | Villa Minozzo
Albert Edelfeltin muotokuva von Hausenista vuodelta 1902.
**Paul Bernhard Werner von Hausen** (29. lokakuuta 1870 Helsinki – 12. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen piirtäjä ja taidemaalari.

Von Hausenin vanhemmat olivat pankinjohtaja Paul Frans Wilhelm von Hausen ja Fanny Maria Westberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 ja opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä ja Pariisissa vuosina 1892–1894. Von Hausen teki opintomatkoja Pariisiin ohella Egyptiin, Müncheniin ja Italiaan 1900-luvun vaihteen molemmin puolin. Hänen teoksiaan oli ensi kerran esillä 1898 Oslossa ja Helsingissä.

Von Hausen toimi piirustuksenopettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1908–1918 ja Kauniaisten yhteiskoulussa. Hän oli myös pitkään Suomen antroposofisen seuran varapuheenjohtajana.

Von Hausenilta tunnetaan kolmisensataa teosta. Hänen tuotantoaan on esitelty näyttelyin vuosina 1974 ja 2023.

Teoksia
-------

* *Sabiinivuoret Italiassa*
* *Maisema Sisiliasta*

Palkintoja
----------

* III palkinto Pietarsaaren yhteislyseon seinämaalauskilpailussa 1931
* Frietschin palkinto 1946

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Werner von Hausen. Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli.
* Gripenberg, Marica: Säregna visioner av lugn och harmoni.  *Hufvudstadsbladet*, 23.9.2023, s. 26–27. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 24.9.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Nylund, Lotta – Oinonen, Siiri – Gutman, Laura: *Werner von Hausen: Unohdettu klassikko — Werner von Hausen: En bortglömd klassiker*. Helsingfors: Signe och Ane Gyllenbergs stiftelse, 2023. ISBN 978-952-68427-8-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Werner von Hausen** Wikimedia Commonsissa

* Hausen, Werner von hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Kaavakuva leijukerrosreaktorista
**Leijukerrosreaktori** tai **leijupetireaktori** on reaktorityyppi, jossa neste tai kaasu johdetaan suurella nopeudella kiinteiden katalyyttihiukkasten läpi. Leijukerrosreaktoreilla on useita merkittäviä teollisia sovellutuksia.

Periaate ja käyttö
------------------

Leijukerrosreaktorissa on huokoisia kiinteitä hiukkasia, joihin reaktion katalyytti on sidottu. Reaktoriin syötetään reaktion lähtöaineet sisältävää fluidia suurella nopeudella. Nopeus on sellainen, että kiinteät hiukkaset leijuvat niiden ohi- ja läpikulkevassa virtauksessa ja käyttäytyvät fluidin tavoin. Leijukerrosreaktorissa tapahtuu siis fluidisoituminen. Reaktorissa aineiden sekoittuminen tapahtuu virtauksen vaikutuksesta. Leijukerrosreaktorissa on poistoyhteet*selvennä* fluideille ja kiinteille aineille.

Leijukerrosreaktorien etuna ovat muun muassa jatkuvatoimisuus, hyvin tehokas lämmön- ja aineensiirto sekä katalyytin lisäämisen ja vaihtamisen helppous. Merkittäviä teollisia prosesseja, joissa käytetään leijukerrosreaktoreja, ovat esimerkiksi öljynjalostuksessa leijukatalyyttinen krakkaus, kivihiilen poltto, Fischer–Tropsch-synteesi, useiden polymeerien valmistus, entsyymien tuotanto ja vedenpuhdistus.

Lähteet
-------

1. ↑  Katalyysisanasto Suomen Katalyysiseura ry. Viitattu 23.8.2023.
2. ↑  Englantilais-suomalai(s-englantilai)nen kemian perussanasto Suomalaisten Kemistien Seura. Viitattu 23.8.2023.
3. 1 2  Uzi Mann :"Reactor Technology", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2017. s. 3, 25, 28–29 (Luvun sisäinen sivunumerointi)
4. 1 2  Joachim Werther: "Fluidized-Bed Reactors", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Vol. 15, s. 315–322, 344–355 (englanniksi)
5. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 416. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2  Zeynep Ilsen Önsan & Ahmet Kerim Avci: *Multiphase Catalytic Reactors*, s. 11–13. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-1-1181-1576-3. (englanniksi)
**Erkkola** oli Eino Erkkolan ja hänen poikansa Matti Erkkolan Ilmajoen Koskenkorvalla 1950-luvulla kehittämä invalidimopo. Erkkola-mopon merkittävin ostajakunta muodostui sotainvalideista. Erkkoloiden elinkaari ylsi 1980- ja 1990-lukujen taitteeseen asti, jolloin Erkkolan invamopo- ja pyörätuolitehtaan liiketoiminnan osti Instrumentariumin tytäryhtiö, lahtelainen Merivaara Oy. Se katsoi ajokuntoisia sotainvalideja olevan liian vähän, eikä pitänyt noin 200 kappaleen vuosimyyntiä enää kannattavana.

Tekniikka
---------

Erkkola-mopossa oli edessä yksi ohjaava pyörä ja takana kaksi pyörää, joista toinen oli vetävä. 1,5 hevosvoiman moottori sijaitsi kuljettajan vieressä vasemmalla. Mopo käynnistettiin narusta vetämällä. Mopossa oli putkirunko, joka oli aluksi avoin, mutta 1960- ja 1970-lukujen vaihteen paikkeilla jalkatilan suojuksen ylle lisättiin tuulilasi ja katos.

Ajoneuvon moottoriteho nostettiin 1980-luvun lopulla lainmuutoksen jälkeen 2,4 hevosvoimaan. Samalla narukäynnistyksen tilalle asennettiin sähköstartti ja sähköjärjestelmän jännite nostettiin 12 volttiin. Viimeisten Sachs-moottorien vaihteisto oli kaksivaihteinen automaatti, jossa oli mukana peruutusvaihde, jolloin mopoa ei tarvinnut peruuttaa kävelykepillä tai kainalosauvalla työntäen.

Moottorina käytettiin myös sähköstartilla varustettua Morinin moottoria sen jälkeen, kun Sachs-moottorin valmistus loppui 1991.*lähde?* Erkkola kulkee noin 35-40 km/h

Lähteet
-------

* Raimo Lievonen: Suomalaisen mopoauton historia ja tulevaisuus: Uusi suomalainen autotehdas?.  *Tekniikan maailma*, 18.4.2008, 2008. vsk, nro 8, s. 84-85. Helsinki:  Yhtyneet kuvalehdet.

Aiheesta muualla
----------------

* Videojuttu vuoden 1967 Erkkola-moposta Helsingin Sanomien sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Andreas Bodenstein von Karlstadt, muotokuva 1541/42
**Andreas Karlstadt**, koko nimeltään **Andreas Rudolph Bodenstein von Karlstadt**, (1486 – 24. joulukuuta 1541) oli saksalainen kristitty teologi uskonpuhdistuksen aikana.

Karlstadt valmistui Wittenbergin yliopistosta teologian tohtoriksi. Seuraavina vuosina Karlstadt opiskeli Roomassa, missä hän näki paavinistuimen ja katolisen kirkon korruptoituneen tilan. Myöhemmin Martti Luther julkaisi 95 teesiä, mikä aloitti uskonpuhdistuksen.

Vuonna 1519 Andreas Karlstadt, Luther ja Johann Eck kokoontuivat Leipzigin väittelyyn väittelemään kristillisestä opista. Väittelyssä Karlstadt väitteli Eckin kanssa vapaasta tahdosta. Seuraavina päivinä Luther ja Eck taas puhuivat paaviudesta.

Uskonpuhdistuksen edetessä Karlstadtista tuli Lutherin kannattaja. Kun Luther julistettiin Wormsin valtiopäivillä valtakunnankiroukseen ja joutui pakenemaan Wartburgin linnaan, Karlstad oli yksi niistä Lutherin kannattajista, jotka yrittivät reformoida kirkkoa Wittenbergissa. Uudistusohjelma oli katolisen kirkon mittapuulla radikaali: maallikoiden ehtoollinen jumalanpalvelusten yhteydessä haluttiin sallia, nunnille ja munkeille taata oikeus poistua luostareistaan ja pappien selibaatti poistaa. Vanhaan testamenttiin vedoten osa myös halusi kuvainraastoa eli ikonoklasmia, kuvakieltoa kirkkoihin. lisäksi Karlstadt käytti Lutherin auktoriteettia kiihottaessaan kansaa raastaamaan kuvat kirkoista väkivalloin. Vaaditut uudistukset eivät kuitenkaan toteutuneet tarpeeksi nopeasti, mikä lisäsi väkivaltaa ja levottomuuksia kaupungissa. Näiden toimiensa sekä myös teologisen radikalisoitumisen myötä (Karlstadista tuli uudestikastaja ja hän sotkeutui talonpoikaiskapinoihin) Lutherista tuli Karlstadin kiivas vastustaja 

Karlstadt kuoli Baselissa joulukuussa 1541.

Lähteet
-------

* *Kristinuskon historia 2000: Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan*. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6515-7.

### Viitteet

1. 1 2 3  *Kristinuskon historia 2000: Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan* s. 28
2. ↑  Kittelson, James M.: *Uskon puolesta. Martti Lutherin elämäntyö.* Perussanoma 1996


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |