recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Leonard Darwin, ajankohta tuntematon
**Leonard Darwin** (15. tammikuuta 1850 – 26. maaliskuuta 1943) oli englantilainen sotilas, arvoltaan majuri, poliitikko, ekonomisti ja eugeniikan kannattaja. 

Leonard Darwin oli luonnontieteilijä Charles Darwinin ja Emma Darwinin neljäs poika ja kahdeksas lapsi. Hän kävi koulun Clapham Schoolissa, piti itseään sisaruksiaan tyhmempänä.*lähde?* Hän oli kahdesti naimisissa. Molemmat avioliitot olivat lapsettomia.

Darwin opiskeli Woolwichissa Royal Military Academyssa ja liittyi pioneereihin vuonna 1871. Hän sai majurin arvon 1889. Vuosina 1877–1882 hän työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan sotaministeriössä*lähde?*. Vuonna 1892 hän erosi armeijasta*lähde?* ja siirtyi politiikkaan. Hän toimi vuosina 1892–1895 liberaaliunionistipuolueen parlamenttiedustajana Lichfieldistä Staffordshirestä. Vuosina 1908–1911 hän toimi Royal Geographical Societyn puheenjohtajana ja vuosina 1911–1928 British Eugenics Societyn puheenjohtajana ja oli sen kunniapuheenjohtaja vuodesta 1928 kuolemaansa saakka*lähde?*. Hän oli eugeenikko Ronald Fisherin mentori ja hyvä ystävä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tim M. Berra: Commentary: Who was Leonard Darwin? International Journal of Epidemiology Viitattu 23.8.2022 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Leonard Darwin
**Välimäen rautakaivos** toimi Impilahdella Laatokan Karjalassa 1889–1910. Kaivoksesta louhittiin sen toiminta-aikana noin 348 000 tonnia malmia. Malmin pitoisuudet olivat 32,5 % rautaa ja 5,5 % titaania. Kaivoksen omisti pietarilainen *Putilovin* monialayritys ja kaivosyhteisössä asui 650 asukasta vuonna 1897.

Kaivoksen tuotantohuippu osui vuosille 1900–1902 jolloin malmia louhittiin joka vuosi yli 40 000 tonnia ja raudan tuotanto vaihteli 12 500 ja 15 000 tonnin välillä.

Vuonna 1899 valmistui Läskelän vesivoimalasta Välimäen kaivokselle kulkeva 8 kilometriä pitkä voimalinja. Tämä linja oli toinen laatuaan Suomessa Pitkärannan kaivokselle edellisenä vuonna valmistuneen sähkölinjan jälkeen.

Rautamalmi jauhettiin ja tiivistettiin briketeiksi, jotka kuljetettiin sitten kolmen kilometrin pituista kapearaiteista rautatietä pitkin Laatokan rantaan Välimäen laivalaiturille, sieltä proomuilla Viteleen ja edelleen Pietariin. Kaivoksella oli oma rukoushuone, kansakoulu, kirjasto, työväentalo ja torvisoittokunta. Myös työläisten asunnoissa oli sähkövalo. Kaivos pantiin seisomaan syksyllä 1907 ja yli 20 kaivosyhdyskunnan rakennusta jäi tyhjilleen. Vuonna 1918 kaivos joutui Suomen valtion haltuun joka myi sen 1922 Wärtsilä-yhtiölle.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Rautakaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* GTK tietoaineistot : Suomen kaivosteollisuus : Kaivosten tuotanto 1530 - 2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Heikki Hartikainen : Karjalan voimataloudellinen kehitys, KareliaKlubi-lehti, joulukuu 2008 (Web Archive-linkki)

1. ↑  Nukkuva tehdas. Välimäen vuorikaivos, Suomen Kuvalehti, 03.01.1925, nro 1, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pyhää Blasiusta (keskellä) esittävä lasimaalausikkuna; nykyisin Louvressa
**Blasius** (**Blasios**, **Blaise**, arm. Սուրբ Վլասի, *Surb Vlasi*; kreikaksi: Άγιος Βλάσιος, *Agios Vlasios*) oli Sebasteian piispa ja lääkäri muinaisessa Armeniassa (nykyisin Sivas Turkissa), jota kunnioitetaan pyhimyksenä ja marttyyrinä sekä ortodoksien että katolisten parissa. Läntisessä kristikunnassa hänen muistopäivänsä on 3. helmikuuta, ortodokseilla 11. helmikuuta

Pyhä Blasius oli keskiajalla yksi suosituimmista pyhimyksistä, ja hän on yksi neljästätoista hädässäauttajasta. Häneltä rukoiltiin apua kurkkutauteja vastaan, ja hän oli villankarstaajien ja kotieläinten suojelija.

Legenda
-------

Legendan mukaan Blasius oli hurskas kristitty lääkäri, joka valittiin aikanaan kotikaupunkinsa Sebasteian piispaksi, ja toimi rohkeasti paikallisten kristittyjen johtajana vainon aikana. Hän vetäytyi myöhemmin luolaan kaupungin lähistöllä, ja eli siellä rukoillen kaikkien puolesta ja siunaten ja parantaen villieläimiä. Keisari Liciniuksen aikana v. 316 paikallinen maaherra aloitti vainot. Hänen miehensä löysivät Blasiuksen etsiessään petoja, joille kristityt voitaisiin syöttää. Kun häntä vietiin Sebasteiaan, hän paransi erään naisen pojan, joka oli tukehtumassa kurkussaan olevaan ruotoon. Blasiusta kidutettiin pieksemällä häntä kepeillä ja repimällä hänen ihoaan villan karstauksessa käytetyillä piikeillä. Lopuksi hänet mestattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kirsch, Johann Peter: St. Blaise *Catholic Encyclopedia*. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Pyhät marttyyrit Sebasteian piispa Blasios ja hänen toverinsa Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 18.2.2021. (suomeksi)
**Väliyhteisö** on alhaisen verotuksen valtiossa sijaitseva yhteisö, jonka avulla pyritään välttämään verojen maksua ankarammin verottavassa valtiossa. Väliyhteisöt toimivat usein kansainvälisten yritysten verosuunnittelun apuvälineenä, mutta niiden avulla voidaan yrittää välttää myös suurituloisten ihmisten pääomatulojen ja ansiotulojen verotusta. Monet valtiot ovat säätäneet väliyhteisöjä koskevaa lainsäädäntöä, jolla pyritään estämään verotuksen välttäminen. Tällöin väliyhteisön osakasta verotetaan yhteisön tulosta silloinkin, kun tuloa ei ole jaettu osakkaille voittona.

Suomalaisessa määräämisvallassa olevia ulkomaisia väliyhteisöjä koskeva laki (1217/1994) tuli voimaan vuoden 1995 alussa. Se koskee väliyhteisöjä, joissa suomalainen osakas etupiireineen omistaa vähintään 25 prosenttia yhteisön pääomasta tai on oikeutettu vähintään 25 prosentin osuuteen yhteisön tuotosta. Väliyhteisöjä eivät ole yhteisöt, joiden kotipaikka on Euroopan talousalueeseen kuuluvassa valtiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 1229–1230.
2. ↑  Laki 680/2008.
**Pukinmäkitalo** on Helsingin Pukinmäen kaupunginosassa sijaitseva julkinen rakennus, jossa toimivat Pukinmäen kirjasto, Pukinmäenkaaren peruskoulu ja Helsingin työväenopisto. Pukinmäkitalo sijaitsee Pukinmäen urheilupuiston luoteiskulmassa osoitteessa Kenttäkuja 12.

Rakennuksen ensimmäinen osa oli Kaarlo Leppäsen suunnittelema vuonna 1985 valmistunut yläasteen koulu, joka sisälsi myös Pukinmäen ensimmäiset varta vasten kirjastoksi suunnitellut tilat. Rakennusta laajennettiin Sinikka Kouvon ja Raimo Partasen suunnittelemana vuonna 2000, jolloin se sai nimen Pukinmäkitalo. Talon kaksikerroksinen ruokalasali toimii monitoimitilana ja juhlien pitopaikkana.

Talon sisäpihalla on Olli Salon graniittinen veistossarja *Purukumin kolme hetkeä* (2000). Aulassa on Nina Ternon pronssinen lammasveistos *Kevät* (1983) sekä lähistöllä asuneen säveltäjä Erkki Melartinin kodista siirretty kirjastonurkkaus. Koulun salissa on Melartinille kuulunut flyygeli.

Lähteet
-------

1. ↑  Pukinmäenkaaren peruskoulu *hel.fi*. Viitattu 22.2.2023.
2. 1 2  Pohjanpalo, Olli: Kenttäkujan monitoimitalo sai nimekseen Pukinmäkitalo.  *Helsingin Sanomat*, 24.6.1997. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 22.2.2023.
3. ↑  Pukinmäen kirjasto kirjastot.fi. Viitattu 23.2.2023.
4. 1 2  18 – Pukinmäkitalo *Pukinmäki-sivusto*.  7.8.2014. Viitattu 22.2.2023.
**Kaliumperoksimonosulfaatti** tai **kaliummonoperoksisulfaatti** tai **kaliummonopersulfaatti** (KHSO5) on epäorgaaninen peroksimonorikkihapon kaliumsuola. Yhdistettä voidaan käyttää hapettimena muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja tekstiilien käsittelyssä sekä puhdistusaineissa. Sitä käytetään myös uima-altaissa vedenpuhdistuskemikaalina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kaliumperoksimonosulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, mutta ei orgaanisiin liuottimiin lukuun ottamatta alkoholeja ja etikkahappoa. Yhdisteen vesiliuokset ovat happamia. Kaliumperoksimonosulfaatti esiintyy tyypillisesti kolmoissuolana kaliumvetysulfaatin ja kaliumsulfaatin kanssa. Tätä kolmoissuolaa voidaan kuvata kaavalla 2KHSO5·KHSO4·K2SO4. Kaliumperoksimonosulfaatti on voimakas hapetin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kaliumperoksimonosulfaattia valmistetaan rikkihapon ja vetyperoksidin seoksen osittaisella neutraloinnilla kaliumhydroksidin avulla. Kaliumperoksimonosulfaattia käytetään hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä. Se muun muassa hapettaa alkeeneja epoksideiksi, amiineja amiinioksideiksi ja tioeettereitä sulfoksideiksi ja sulfoneiksi. Kaliumperoksimonosulfaattia käytetään myös vedenpuhdistuskemikaalina uima-altaissa, joissa se hapettaa muun muassa haitalliset urean ja ureajohdannaiset. Yhdistettä käytetään myös metallien etsaukseen ja tekstiiliteollisuudessa villan käsittelyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harald Jakob, Stefan Leiniger, Thomas Lehmann, Sylvia Jacobi & Sven Gutewort: *Peroxo Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 9.6.2017
2. 1 2 3  Jack K. Crandall, Yian Shi, Christopher P. Burke & Benjamin R. Buckley: *Potassium Monoperoxysulfate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Teoksen verkkoversio Viitattu 9.6.2017
3. ↑  John A. Wojtowicz: *Water Treatment of Swimming Pools, Spas, and Hot Tubs, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 9.6.2017
*Tämä artikkeli käsittelee paavia. Rooman keisari oli Leo III.*

**Leo III** (750–12. kesäkuuta 816) oli paavina 26. joulukuuta 795 – 12. kesäkuuta 816. Hän oli syntyjään roomalainen. Virkakautensa alussa Leo herätti vastustusta. Rooman ylhäisö syytti häntä muun muassa väärästä valasta ja aviorikoksesta. Leo pantiin muodollisesti viralta vuonna 799 ja lähetettiin luostariin. Leon onnistui kuitenkin paeta. Hän pääsi Kaarle Suuren puheille, joka ei tunnustanut Leon viraltapanoa. Leon vastustajat lähettivät Roomasta omat lähettiläänsä Kaarle Suuren luo. Kaarle Suuren neuvonantaja Alkuin huomautti isännälleen, ettei mikään maallinen oikeus voisi tuomita paavia. Silloin Kaarle Suuri päätti antaa Leolle sotilassaattueen paluumatkan turvaksi.

Marraskuussa vuonna 800 Kaarle Suuri matkusti Roomaan. Leon ja hänen vastustajiensa riita ratkaistiin joulukuussa pidetyssä neuvonpidossa. Leo vannoi, että häntä vastaan esitetyt syytteet olivat vääriä, ja seurauksena Leon vastustajat karkotettiin.

Leo III kruunasi Kaarle Suuren keisariksi Rooman Pietarinkirkossa joulupäivänä 800.

Lähteet
-------

* *The Book of Saints – A Dictionary of Servants of God canonized by the Catholic Church*. A&C Black London, 1989. ISBN 0-7136-3006-X.
* Hanska, Jussi: *Kristuksen sijaiset maan päällä? Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. 1 2  *The Book of Saints*, s. 340.
2. ↑  Hanska 2005, s. 318.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä Leo III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Hadrianus I** | **Paavi** | Seuraaja:**Stefanus IV** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pukija** (*The Dresser*) on Peter Yatesin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1983. Elokuva perustuu Ronald Harwoodin näytelmään, josta kirjailija itse sovitti elokuvakäsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa näyttelevät Albert Finney itsekeskeisenä ja oikukkaana Shakespeare-näyttelijänä ja Tom Courtenay hänen homoseksuaalisena huonepalvelijanaan.

Vastaanotto
-----------

*Pukija* tuotti viisi Oscar-ehdokkuutta, seitsemän Bafta-ehdokkuutta ja viisi Golden Globe -ehdokkuutta, joista Tom Courtenay voitti Golden Globen roolityöstään. Albert Finney palkittiin Berliinin elokuvajuhlien Hopeisella karhulla, ja ohjaaja Yates oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Pukijan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pukija *Iltalehti*.  26.2.2008. Viitattu 21.11.2017.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 22.11.2017. (Internet Archive)
Vahvasti violettia kaliumpermanganaattiliuosta
**Kaliumpermanganaatti**, KMnO4, on permangaanihapon kaliumsuola.

Kaliumpermanganaattia käytetään hapettimena elektroniikassa piirilevyjen valmistuksessa, metallien pintakäsittelyssä sekä lääke- ja kemianteollisuudessa, hapetus- ja valkaisuaineena, reagenssina analyyttisessä ja synteettisessä orgaanisessa kemiassa, valokuvauskemikaalina, desinfiointiaineena, hajunpoistossa, levänestoaineena vedenkäsittelyssä, värjäysaineiden valmistuksessa, raudan ja mangaanin poistamiseen liuoksista ja parkituksessa.

Kaliumpermanganaatti on terveydelle haitallista. Sen nieleminen aiheuttaa polttavaa tunnetta, vatsakipua, ripulia, pahoinvointia, oksentelua, šokin tai tajuttomuuden. Huumausainelainsäädäntöön kesän 2002 aikana tulleen muutoksen jälkeen kaliumpermanganaatti on siirretty lähtöaineiden luettelosta III luetteloon II. Kaliumpermanganaatin käyttö heroiinin ja kokaiinin valmistuksessa on vaikuttanut rajoitusten tiukentumiseen.

Kaliumpermanganaatti hajoaa lämmitettäessä se 240 °C. Lopputuotteena on happea ja mustaa jauhetta, joka koostuu kaliummanganaatin ja mangaanidioksidin seoksesta.

2 KMnO4 → K2MnO4 + MnO2 + O2

Lähteet
-------

1. ↑  Potassium Permanganate (Kaliumpermanganaatti) *Käyttöturvallisuustiedote*.  14.1.2019. Sigma Aldrich/Merck. Viitattu 16.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaliumpermanganaatti**.
* Kaliumpermanganaatin kansainvälinen kemikaalikortti
* OVA-ohje (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kehitysmaatutkimus** (nykyisin käytetään myös termiä **kehitystutkimus**) on monitieteinen yhteiskuntatieteen ala, joka tutkii kehitysmaihin, sekä yleisesti kehitykseen liittyviä yhteiskuntatieteellisiä kysymyksiä.

Kehitysmaatutkimus on ongelmakeskeistä, eli tutkii asioita, joita pidetään reaalimaailmassa ongelmina. Se on luonteeltaan monitieteistä eli yhteiskuntatieteen metodologioista pyritään valitsemaan aina parhaat metodit kutakin tutkimuskysymystä ajatellen (käytännössä eri tutkijat ovat tietysti useimmiten erikoistuneet tiettyihin kysymyksiin ja metodeihin).

Perinteisesti kehitysmaatutkimuksen ydinkysymys on ollut, miksi toiset maat ovat "kehittyneet" eli tulleet teollisuusmaiksi ja toiset eivät – miksi maailma on jakautunut "rikkaaseen pohjoiseen" ja "köyhään etelään". Selityksiä tähän on haettu esimerkiksi maailmantalouden rakenteista, valtioiden itsensä harjoittamasta politiikasta. Suomessa kehitysmaatutkimusta voi opiskella pääaineena Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, maisteriohjelmassa Jyväskylän yliopistossa ja sivuaineena UniPID-verkoston kautta.

Katso myös
----------

* Kehityskritiikki
* Kehitysmaantiede
* Kolonialismi
* Teollistuminen
* Tykit, taudit ja teräs

Lähteet
-------

1. ↑   Kehitysmaatutkimus - Helsingin yliopisto
2. ↑  Development and International Cooperation — Jyväskylän yliopisto *www.jyu.fi*.  Arkistoitu 10.7.2018. Viitattu 20.12.2017. (englanniksi)
3. ↑  Nordenswan & Siirilä Oy: UniPID Minor: Sustainability in Development | Education Services | UniPID *UniPID*. Web Archive 2018.  Arkistoitu 16.4.2018. Viitattu 20.12.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Juhani Koponen, Jari Lanki & Anna Kervinen (toim.): *Kehitysmaatutkimus. Johdatusta perusteisiin*. Gaudeamus 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kehitysmaatutkimus** Wikimedia Commonsissa

* Helsingin Yliopiston Kehitysmaatutkimuksen laitos
* Kehitystutkimuksen seura
* Nordiska Afrikainstitutet
* Sussexin Yliopiston kehitysmaatutkimuksen laitos (Arkistoitu – Internet Archive)
* Maailman valuuttarahasto
* Kehitysyhteistyön palvelukeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
*Helsingin Wiikko-Sanomien* erikoisuutena oli piirroskuvitus, joka oli julkaistu *Folkwännenissä* jo 1860-luvulla.
**Helsingin Wiikko-Sanomia** oli Helsingissä vuosina 1881–1884 ilmestynyt sanomalehti.

Entisen Sederholmin kirjapainon omistajien David Halosen, Evald Jahnssonin ja Petter Jurvan perustama *Helsingin Wiikko-Sanomia* oli kristillis-siveellinen kansanvalistuslehti. Sen kilpailija oli G. W. Edlundin *Kansan Ystävä*, joka joutui väistymään *Wiikko-Sanomien* tieltä. Kerran viikossa ilmestyneen lehden erikoisuutena olivat kirjapainon mukana tulleet kuvalaatat, jotka oli julkaistu *Folkwännenissä* jo 1860-luvulla. Vastaavina toimittajina työskentelivät Evald Jahnsson (1882) ja Karl Lindroos (1882–1884).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 135–136. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 341. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Helsingin Wiikko-Sanomia* digitoituna kansalliskirjastossa
**Nick Smidt** (s. 12. toukokuuta 1997) on alankomaalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu.

Smidt saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 49,49 s. Myöhemmin samana vuonna hän paransi ennätystään Bernissä aikaan 49,31 s ja Zürichissä aikaan 49,28 s. Hän karsiutui alkuerissä Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Hän karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Eugenen MM- ja Münchenin EM-kilpailuissa. Hän juoksi ennätyksensä 49,07 Chorzówissa 6. elokuuta 2022.

Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018, 2019 ja 2020.

Parhaat tulokset 400 metrin aitajuoksussa kausittain
----------------------------------------------------

Päivitetty 11.8.2020 

| Vuosi | Tulos | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 54,90 | Amsterdam, Alankomaat | 26.7. |
| 2015 | 52,44 | Eskilstuna, Ruotsi | 17.7. |
| 2016 | 52,11 | Breda, Alankomaat | 1.7. |
| 2017 | 50,65 | Lokeren, Belgia | 25.6. |
| 2018 | 50,69 | Liège, Belgia | 18.7. |
| 2019 | 49,28 | Zürich, Sveitsi | 29.8. |
| 2020 | 49,41 | La Chaux-de-Fonds, Sveitsi | 15.8. |
| 2021 | 49,35 | Tokio, Japani | 1.8. |
| 2022 | 49,07 | Chorzów, Puola | 6.8. |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nick Smidt Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Nicholas John Peter Nick Wirth** (s. 26. maaliskuuta 1966) on brittiläinen insinööri ja Wirth Research yhtiön perustaja. Wirth aloitti Formula 1 -sarjassa toimimalla vuosina 1994–1995 Simtek -tallin päällikkönä, mutta siirtyi Benettonille oman tallinsa konkurssin myötä ja pysyi Benettonilla kauden 1999 loppuun asti. Wirth työskenteli vuodesta 2010 lähtien Virginin Formula 1 -tallin teknisenä johtajana ja käytti tallin auton suunnittelussa tietotekniikkaa. Kesäkuussa 2011 Wirth sai potkut tallista alkukauden vaisujen suoritusten jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Simtek *Teams*. ESPN. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Chief Designer quits Benetton *F1 News*.  20.11.1999. Autosport.com.  Arkistoitu 12.7.2018. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Glendenning, Mark & Elizalde, Pablo: Wirth wants to showcase CFD technology *F1 News*.  31.12.2009. Autosport.com. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)
4. ↑  Straw, Edd: Virgin parts company with Wirth *F1 News*.  1.6.2011. Autosport.com. Viitattu 12.7.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nick Wirth
*Tämä artikkeli kertoo fossa-nimisestä lajista. Fossa on myös fanalokan (Fossa fossana) suvun tieteellinen nimi.*

Fossan kallo.
Piirros vuodelta 1927.
**Fossa** (*Cryptoprocta ferox*) on harvinainen Madagaskarilla elävä petonisäkäs.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ulkomuodoltaan fossa muistuttaa kissan ja koiran risteytystä, mutta se on evoluution saatossa kehittynyt mangustista. Käyttäytymiseltään se on hyvin kissamainen. Koiras on 75–80 senttimetriä pitkä, sen häntä on 70–90-senttinen ja paino 6–10 kilogrammaa. Naaras on vähän pienempi.

Levinneisyys
------------

Fossa elää vain Madagaskarilla. Saaren suurimpana petoeläimenä sillä ei ole luontaisia vihollisia, mutta ihmiset tappavat fossia, sillä ne saattavat saalistaa kanoja. Vuonna 2000 fossia laskettiin olevan alle 2 500 aikuista yksilöä, minkä vuoksi laji on luokiteltu uhanalaiseksi.

Fossaa uhkaa elinympäristön katoaminen metsien hakkuun seurauksena.

Elintavat
---------

Fossa on yöeläin, tosin viime aikoina on havaittu, että ne ovat aktiivisia myös päivällä. Se on hyvin notkea ja voi hyppiä puusta toiseen kuin orava. Fossan pennut syntyvät sokeina ja karvattomina. Ne pysyvät pesässä nelikuukautisiksi asti ja ovat riippuvaisia emostaan vuoden ikäisiksi. Fossa saa ensimmäisen poikasensa yleensä 3–4-vuotiaana. Vankeudessa fossat voivat elää 20-vuotiaiksi, luonnossa elinikä on yleensä noin 15 vuotta.

Ravinto
-------

Fossat käyttävät ravinnokseen matelijoita, jyrsijöitä ja hyönteisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hawkins, A.F.A. & Dollar, L.: *Cryptoprocta ferox* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 12.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fossa *National Geographic*. Viitattu 27.5.2017. (englanniksi)
3. 1 2  World’s Strangest Predator? (Internet Archive) *National Wildlife Federation*. Viitattu 27.5.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q183330
* Wikispecies: Cryptoprocta ferox
* ADW: Cryptoprocta\_ferox
* ARKive: cryptoprocta-ferox
* CoL: ZZ3R
* EoL: 347438
* Fossilworks: 232151
* GBIF: 2433516
* iNaturalist: 41578
* IRMNG: 11188015
* ITIS: 621973
* IUCN: 5760
* MSW: 14000446
* NCBI: 94188
* Species+: 9088

 |

 |
Nick Srnicek, 2018
**Nick Srnicek** (s. 1982) on kanadalainen filosofi ja vasemmistolainen yhteiskunnallinen ajattelija, joka on keskittynyt jälkikapitalistiseen yhteiskuntaan ja alustatalouteen. Jälkikapitalistista yhteiskuntaa Srnicek pitää sellaisena, jossa ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä. Alustoja Srnicek on kuvannut uutena kapitalismin muotona, alustakapitalismina, joka on Srnicekin mielestä mullistus kapitalististen yritysten toiminnan kannalta ja kapitalististen yritysten vuorovaikutuksessa kansantalouden kanssa. Srnicekin mielestä alustat ovat haaste jälkikapitalistiseen yhteiskuntaan siirtymisen visioissa. Srnicekin mielestä nykyvasemmisto on lukkiutunut pysähtyneeseen politiikkaan, ja Srnicek kannattaa nykyvasemmiston uudistamista sen kautta että vasemmisto alkaa ajamaan perustuloa.

Teokset
-------

* Srnicek, Nick; Williams, Alex. *Inventing the Future: Postcapitalism and a World Without Work*. Verso Books. ISBN 9781784780968.
* Srnicek, Nick. *Platform Capitalism*. ISBN 9781509504879

Lähteet
-------

1. ↑  Srnicek, Nick; Williams, Alex. Inventing the Future: Postcapitalism and a World Without Work. Verso Books. pp. 103–104. ISBN 9781784780968.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kell Brook** (s. 3. toukokuuta 1986) on englantilainen välisarjan nyrkkeilijä. Urallaan Brook on voittanut IBF liiton maailmanmestaruuden välisarjassa.

Ammattinyrkkeilyura
-------------------

Brook ryhtyi ammattinyrkkeilijäksi vuonna 2004. Uran ensimmäiset 10 vuotta Brook otteli tuntemattomia nyrkkeilijöitä vastaan saaden kehäkokemusta. Vuonna 2014 Brook kohosi IBF-liiton välisarjan mestariksi voittamalla Shawn Porterin enemmistöpäätöksellä kahden tuomarin saadessa Brookin ottelun voittajaksi ja yhden tuomarin nähdessä ottelun päättyneen tasan. Brook puolusti mestaruutta menestyksekkäästi Ionut Dan Ionia, Frankie Gavinia ja Kein Bizieriä vastaan kunnes hävisi Gennadi Golovkinille ottelun viidennessä erässä avustajan heitettyä pyyhkeen kehään luovuttamisen merkiksi. Uransa toisen tappion Brook kärsi Errol Spence nuoremmalle vuoden 2017 toukokuussa käydyssä kamppailussa. Ottelussa Brook sai pahan osuman vasempaan silmäänsä seitsemännessä erässä ja näki siitä eteenpäin kaiken kahtena. Brook hävisi ottelun 11. erässä tyrmäyksellä. Ottelun jälkeen tehdyssä lääkärintarkastuksessa todettiin Brookin vasemman silmäkuopan murtuneen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

ammattinyrkkeilyottelut boxrec.com tietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Shawn Porter** | **Nyrkkeilyn välisarjan IBF liiton mestari**16. elokuuta 2014 - 27. toukokuuta 2017 | Seuraaja:**Errol Spence Jr** |
**Fosforiini** eli **fosfiniini** tai **fosfabentseeni** (C5H5P) on heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdiste on pyridiinin fosforianalogi.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Huoneenlämpötilassa fosforiini on väritöntä nestettä. Yhdiste on rakenteeltaan tasomainen ja se on aromaattinen, mutta heikommin aromaattinen verrattuna pyridiiniin. Fosforiini reagoi pyridiiniä herkemmin elektrofiilien kanssa. Yhdiste muodostaa helposti komplekseja siirtymämetallien kanssa ja metalli koordinoituu joko fosforiatomiin tai aromaattiseen rengassysteemiin. Fosforiini voi reagoida sykloadditiolla alkyynien kanssa.

Fosforiinia voidaan valmistaa 1,4-pentadiyynin reaktiolla dibutyylistannaanin kanssa ja tuotteena muodostuu 1,1-dibutyylistannasykloheksa-2,5-dieeniä. Tämä syklinen välituote reagoi fosforitrikloridin kanssa muodostaen heterosyklisen fosforiyhdisteen. Tästä yhdisteestä eliminoituu vetykloridia emäksen kuten DBU:n vaikutuksesta. Toinen tapa on kuumentaa vinyylidiallyylifosfiinia noin 700 °C:n lämpötilaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Phosphabenzene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 30.12.2016.
2. ↑  Maurizio Peruzzini,Luca Gonsalvi: *Phosphorus Compounds*, s. 150–160. Springer, 2011. ISBN 978-90-481-3816-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.12.2016). (englanniksi)
3. 1 2  Julio Alvarez-Builla, Juan José Vaquero, José Barluenga: *Modern Heterocyclic Chemistry*, s. 2085–2086. John Wiley & Sons, 2011. ISBN 978-3-527-33201-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.12.2016). (englanniksi)
4. ↑  Alan R. Katritzky: *Advances in Heterocyclic Chemistry*, s. 88–91. Academic Press, 2013. ISBN 9780124201606. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.12.2016). (englanniksi)
Fosforin kiertokulku
**Fosforin kiertokulku** on osa biogeokemiallista kiertoa. Fosfori on tärkeä ravinne eliöille. Fosfori kulkeutuu maaperässä hitaasti ja täten kasvien riittävä fosforin saanti ei ole taattua fosforirikkaillakaan mailla. Kasvi pystyy ottamaan juurillaan fosforia vain juurten läheltä. Kasvien kykyä ottaa fosforia vaikeuttavia seikkoja ovat alhainen pH ja viileä lämpötila. Fosforilannoitteita tehdään fosforia sisältävistä kivistä rikastamalla. Fosfori on typen lisäksi toinen rehevöitymistä aiheuttava alkuaine. Maatalouden lannoitteden rehevöittämistä voidaan vähentää lannoituksen ajoituksella ja peltojen suojavyöhykkeiden rakentamisella. Nämä suojavyöhykkeet ovat esimerkiksi kosteikkoalueita tai pellon reunoilla olevia suojavalleja, jotka vähentävät lannoitteiden valumista vesistöihin. Jotkut orgaaniset fosforiyhdisteet ovat raaka-aineita valoa säteileville materiaaleille. Näitä yhdisteitä käytetään älylaitteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fosfori maaperässä  2022. Yara. Viitattu 4.7.2022.
2. ↑  Typpi ja fosfori rehevöittävät vesiekosysteemejä Muhoksen lukio. Viitattu 4.7.2022.
3. ↑  Orgaaniset fosforiyhdisteet tuovat uusia mahdollisuuksia valoa säteilevien materiaalien tutkimukseen  30.1.2020. Itä-Suomen yliopisto. Viitattu 4.7.2022.
**Patrick John Joseph Roberts** (s. 5. helmikuuta 1997 Kingston upon Thames) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa mestaruussarjan Sunderlandia. Vasenjalkainen Roberts on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Robertsin kasvattajaseura on Fulham FC. Hänen debyyttinsä seuran ykkösjoukkueen paidassa Englannin valioliigassa tapahtui maaliskuussa 2014 Manchester Cityä vastaan, kun hän tuli vaihdosta kentälle Alexander Kačaniklićin tilalle. Roberts pelasi kauden aikana kahdessa valioliigaottelussa, kun Fulham putosi Englannin mestaruussarjaan. Mestaruussarjassa Roberts pelasi kauden aikana 17 ottelua. Kesällä 2015 Roberts siirtyi Valioliigan Manchester Cityyn. Hän teki debyyttinsä liigacupin ottelussa Sunderlandia vastaan syyskuussa 2015. Muutamaa päivää myöhemmin hän pelasi ensimmäisessä liigaottelussaan neljä minuuttia Tottenhamia vastaan. Helmikuun 2016 alussa Roberts lainattiin seuraavan kauden loppuun kestävällä sopimuksella Skotlannin valioliigassa pelaavaan Celticiin, jossa hän pelasi vielä myös kauden 2017–2018. Hän oli lainassa espanjalaisseura Gironassa kauden 2018–2019 ja lainapestit ovat jatkuneet Norwich Cityssä syksyllä 2019, Middlesbrough'ssa kevätkaudella 2020 ja alkutalvella 2020–2021, Derbyssä kevätkaudella 2021 sekä Ranskan pääsarjassa pelaavassa Troyes'ssa, jossa hän pääsi kentälle vain yhdessä liigaottelussa kauden 2021–2022 alkupuoliskon kestäneellä laina-ajallaan. Tammikuussa 2022 Roberts siirtyi vapaalla siirrolla Englannin ykkösliigassa pelaavan Sunderlandin pelaajaksi. Kauden päätteeksi joukkue nousi mestaruussarjaan.

### Maajoukkueura

Roberts edusti vuodet 2013–2014 Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta, jossa hän pelasi 14 ottelua tehden seitsemän maalia. Sittemmin hän pelasi myös alle 18-, alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2

Sunderland – Englannin mestaruussarja
1 Patterson |
2 Huggins |
3 Cirkin |
4 Evans |
5 Ballard |
6 Batth |
7 Dajaku |
8 Embleton |
9 Simms |
10 Roberts |
11 Gooch |
12 Bass |
13 O’Nien |
14 Stewart |
15 Winchester |
20 Clarke |
21 Pritchard |
23 Diamond |
24 Neil |
26 Wright |
27 Matete |
29 Sohna |
32 Hume |
42 Alese |
Manageri Neil
**Andrei Leontjevitš Bondarev** (ven. Андре́й Лео́нтьевич Бо́ндарев, 20. elokuuta 1901 Kursk, Ukraina – 23. syyskuuta 1961) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Bondarev otti osaa myös talvisotaan, jossa toimi 168. Jalkaväkidivisioonan komentajana.

Henkilökuva
-----------

Andrei Bondarev oli syntynyt Ukrainassa 20. elokuuta 1901 Kurskin hallintoalueen Bondarevin kylässä. Hänen sotilasuransa alkoi puna-armeijassa sotamiehenä vuonna 1921. Bondarev valmistui Kiovan yhdistetystä sotakoulusta vuonna 1927. Vuosina 1927–1938 hän toimi Leningradin Sotilaspiirin alueella joukkueenjohtajana, komppanianpäällikkönä ja rykmentin esikuntapäällikkönä. Bondarev oli rykmentin ja 43. Jalkaväkidivisioonan komentajana vuosina 1937–1938. Hänet ylennettiin everstiksi helmikuussa 1938.

Talvisota
---------

Talvisodassa Bondarev toimi 168. Jalkaväkidivisioonan komentajana, johon hänet nimitettiin 23. elokuuta 1939. Bondarevin komentama 168. Jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 15. armeijan alaisuuteen. 168. Jalkaväkidivisioona taisteli talvisodan aika Lemetissä-Kitilässä. Taistelut kuuluivat osana Laatokan Karjalan mottitaisteluita.

Suuri isänmaallinen sota
------------------------

Talvisodan jälkeen Bondarev toimi edelleen 169. Jalkaväkidivisioonan komentajana. Divisioona taisteli suuren isänmaallisen sodan alussa 1941 Suomen rintamalla Sortavalan suunnalla joutuen suomalaisjoukkojen saartamaksi. Marraskuussa 1941 alkaen Bondarev oli Leningradin Rintaman alaisen 8. armeijan komentaja ja ylennettiin kenraalimajuriksi 7. lokakuuta 1941. Hän suoritti Ylimmän Sota-akatemian kurssin 26. lokakuuta 1942. Vuosina 1943–1945 hän oli eri rintamilla eri armeijakuntien komentajana ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 28. huhtikuuta 1943. Bondarev palkittiin sodan aikana ansioistaan Neuvostoliiton sankarin arvolla.

Sotien jälkeen
--------------

Sodan jälkeen Bondarev toimi muun muassa 37. Kaartin Maahanlaskuarmeijakunnan komentajan sijaisena ja 7. Kaartinarmeijan komentajan apulaisena 1950–1955. Bondarev erosi vakinaisesta palveluksesta sairauden takia 30. lokakuuta 1955. Andrei Bondarev kuoli 23. syyskuuta 1961.

Lähteet
-------

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: *Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 1, Talvisota*. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.
*Tämä artikkeli kertoo kanttorista ja kuoronjohtajasta. Näyttelijästä katso artikkeli Toivo Lankinen (näyttelijä).*
**Toivo Lankinen** (21. huhtikuuta 1928 Kurkijoki – 3. tammikuuta 2011 Vihti) oli suomalainen kanttori ja kuoronjohtaja.

Elämä
-----

Nuoruusvuotensa Lankinen vietti Kurkijoen Itulan kylässä kotitilalla, joka rajoittui Laatokkaan kahdelta sivultaan, ja myöhemmin äidin kodissa Hiitolassa. Sotilasarvoltaan Toivo Lankinen oli luutnantti. Pienestä pitäen Lankisen harrastus suuntautui musiikkiin ja hän suoritti musiikkiopintoja jo ennen sotia Hiitolassa. Muutettuaan evakkona vanhempiensa mukana Vaasaan vuonna 1944 hän jatkoi opintoja ja valmistui kanttoriksi Turun Kirkkomusiikkiopistosta vuonna 1948. Hänelle myönnettiin arkkipiispan aloitteesta director cantus -arvonimi vuonna 1958 Suomen nuorimpana kanttorina. Lankinen toimi monissa seurakunnissa pääasiassa Etelä- ja Länsi-Suomen alueella, muun muassa Turun Tuomiokirkossa.

Lankisella oli merkittävä vaikutus nuorison elämään sekä soittokunnan kautta että musiikin opettajana ja virikkeiden antajana. Hän perusti ja johti soittokuntia Vampulassa, Urjalassa, Kankaanpäässä, Turussa, Naantalissa, Eurajoella, Kalannissa sekä Mynämäessä, jossa hän harjoitti maa- ja metsätaloutta perheen Haloilan tilalla.

Hänen soittokuntaansa kuului suurimmillaan satakunta soittajaa. Lisäksi hän johti useita kirkkokuoroja ja lapsikuoroja ja toimi musiikinopettajana lukioissa ja pianonsoiton opettajana musiikkiopistoissa.

Monet musiikin mestarit saivat innostuksensa ja oppinsa Toivo Lankisen kasvatuksesta. Hänen soittajiaan nousi niin musiikin, viihteen kuin kulttuurinkin huipulle. Soittoinnostusta kasvatettiin lukuisilla esiintymismatkoilla, jotka ulottuivat ympäri Euroopan Pohjois-Norjasta, Novgorodin kautta Kreikkaan ja Espanjaan saakka. Suomessa Lankisen johtama Turun Kristillisen Raittiusseuran Nuorisosoittokunta esiintyi ensimmäisissä yleisurheilun MM-kisoissa Helsingissä vuonna 1983. 

Toivo Lankinen oli luonteeltaan avoin, iloinen ja innostava ja säilyi mieleltään nuorena vanhoille päivilleen saakka. Hän loi maaseudun lapsille ja nuorille mahdollisuuden harrastaa musiikkia ja olla osana sellaista yhteisöä, josta kaikki saivat musiikin ohella myös sosiaalista pääomaa. Nuorison innostusta kuvaa hyvin se, että esimerkiksi Urjalan soittokuntaharjoituksiin kuljettiin mopolla Punkalaitumelta saakka. Yhä vielä, neljänkymmenen vuoden jälkeenkin, soittajat pitävät yhteyttä toisiinsa.

Toivo Lankisen elämää leimasivat voimallisesti sekä kodin hengellinen perintö että karjalaisuus. Tätä perintöä hän vei eteenpäin myös soittokunnissa. Jokaisella soittajalla oli harjoituksissa aina soitinkotelossaan mukana erikoispainos Johanneksen evankeliumista, ja esiintymisten viimeinen kappale oli usein *Sua kohti Herrani*.

Lähteet
-------

1. ↑  Anttila, Tarmo: Kanttori Toivo Lankinen (vain tilaajille)  30.1.2011. Helsingin Sanomat. Viitattu 12.7.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Patrick James "Paddy" Ryan** (4. tammikuuta 1883 Pallas Green, Irlanti – 13. helmikuuta 1964) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, moukarinheiton olympiavoittaja Antwerpenissa 1920.

Ryan oli 188 cm pitkä ja painoi huippuvuosinaan 113 kg. Hän vietti lapsuutensa Irlannissa ja muutti Yhdysvaltoihin 1910. Samana vuonna hän rikkoi 50 metrin rajan, mutta ei päässyt mukaan Tukholman olympialaisiin, koska ei ollut vielä tuolloin USA:n kansalainen.

Vuonna 1913 Ryan heitti moukarinheiton maailmanennätyksen 57,77, mikä säilyi lyömättömänä lähes 25 vuotta, kunnes Karl Hein rikkoi sen. Hänen kovin kilpakumppaninsa noina vuosina oli Matthew McGrath. Tämä oli heittänyt epävirallisessa kilpailussa 58,17, mutta vastaavasti Ryanin vuonna 1915 heittämä noin 61-metrinen tulos hylättiin moukarin osuttua pyörähdysvaiheessa maahan.

Antwerpenin olympialaisissa McGrath nyrjäytti nilkkansa ensimmäisellä yrityksellään ja jäi viidenneksi. Tämän jälkeen Ryanilla oli helppo työ voittaa kultaa tuloksella 52,87. Hän voitti toiseksi heittäneen Ruotsin Carl Johan Lindhin yli neljän metrin erolla. Ryan otti osaa myös 25,5 kg:n painonheittoon, jossa hän sai hopeaa tuloksella 10,965.

Paddy Ryanin patsas Pallas Greenissä, Limerickin piirikunnassa, Irlannissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Quercetani, Roberto: *Kilpakenttien kuninkaat*. Weilin&Göös, 1965.
2. 1 2 3  Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä*. WSOY, 1983. ISBN 951-0-11900-8.
3. ↑  Pihkala, Lauri; Jukola, Martti: *Olympialaiskisat ennen ja Pariisissa 1924*. WSOY, 1924.
4. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 22. Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patrick Ryan** Wikimedia Commonsissa

  

Miesten moukarinheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Flanagan |
1904: John Flanagan |
1908: John Flanagan |
1912: Matt McGrath |
1920: Patrick Ryan |
1924: Frederick Tootell |
1928: Patrick O’Callaghan |
1932: Patrick O’Callaghan |
1936: Karl Hein |
1948: Imre Németh |
1952: József Csermák |
1956: Harold Connolly |
1960: Vasili Rudenkov |
1964: Romuald Klim |
1968: Gyula Zsivótzky |
1972: Anatoli Bondartšuk |
1976: Juri Sedyh |
1980: Juri Sedyh |
1984: Juha Tiainen |
1988: Sergei Litvinov |
1992: Andrei Abduvalijev |
1996: Balázs Kiss |
2000: Szymon Ziółkowski |
2004: Kōji Murofushi |
2008: Primož Kozmus |
2012: Krisztián Pars |
2016: Dilšod Nazarov |
2020: Wojciech Nowicki |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* World Athletics

 |

 |
**Seleukidinen ajanlasku** oli Seleukidien valtakunnassa ja laajemminkin hellenistisessä maailmassa käytetty vuosilukujärjestelmä. Ajanlasku alkaa Seleukos I:n paluusta Babyloniin vuonna 311 eaa. hänen oltuaan maanpaossa Ptolemaioksen Egyptissä. Seleukos ja hänen hovinsa pitivät tätä hetkeä Seleukidien valtakunnan perustamisajankohtana. Alun perin ajanlasku perustui Seleukos I:n hallitusvuosiin, mutta hänen poikansa ja kanssahallitsijansa Antiokhos I jatkoi ajanlaskua isänsä kuoleman jälkeen.

Seleukidien ajanlaskusta käytettiin kahta versiota:

1. Valtakunnan alkuperäinen väestö käytti Babylonialaista kalenteria, jossa uusi vuosi alkaa Nisanu-kuun ensimmäisenä päivänä (vuonna 311 eaa. 3. huhtikuuta). Tässä versiossa seleukidisen ajanlaskun ensimmäinen vuosi vastaa suunnilleen ajanjaksoa huhtikuusta 311 maaliskuuhun 310.
2. Makedonialaiset kuninkaat omaksuivat babylonialaisen kalenterin korvaten kuukausien nimet kreikkalaisilla. Heille uusi vuosi alkoi kuitenkin syksyllä, mutta tarkkaa päivämäärää ei tunneta. Tässä versiossa seleukidisen ajanlaskun ensimmäinen vuosi vastaa ajanjaksoa syksystä 312 kesään 311

Nämä eroavaisuudet vuoden alkukohdan määrittelyssä aiheuttavat sen, että vuosiluvut voivat vaihdella yhdellä. Elias J. Bickerman antaa seuraavan esimerkin:

Jerusalemin temppelin kunnostus Juudas Makkabin johdolla (n. 15. joulukuuta 164 eaa.) tapahtui juutalaisten ja babylonialaisten laskutavan mukaan vuonna 148, mutta hovin laskutavalla vuonna 149.
Seleukidinen ajanlasku oli käytössä 500-luvulle jaa. asti, mm. Zebedin piirtokirjoituksessa, joka on päivätty Syyriassa Gorpiaios-kuun 24. päivänä 823 (24. syyskuuta 512 jaa.)

Lähteet
-------

* Elias J. Bickerman (1943) Notes on Seleucid and Parthian Chronology

### Viitteet

1. ↑  Elias J. Bickerman (1943). "Notes on Seleucid and Parthian Chronology". *Berytus* **8**: 73–84.
*Hakusana "tamazight" ohjaa tänne. Termillä voidaan viitata myös muihin berberikieliin.*

**Keskiatlaksentamazight** on Marokossa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 2,5 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä yhden puhutuimmista berberikielistä. Suurin osa keskiatlaksentamazightin puhujista asuu Atlasvuorilla, Tazassa ja Rabatin ympäristössä.

Keskiatlaksentamazightin virallinen kirjoitusjärjestelmä on tifinagh-aakkosto, mutta sitä voidaan kirjoittaa myös arabialaisella ja latinalaisella kirjaimistolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Suositukset: Kielten nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 1.9.2014.
2. 1 2  Tamazight, Central Atlas *Ethnologue*. Viitattu 1.9.2014. (englanniksi)

Afroaasialaiset kielet
aasáx | aari | afar | ajawa | akkadi | amhara | arabia | aramea | bambassi | bedža | ebla | egypti | foinikia | hassaniyya | hausa | heprea | higi-bura | kabyyli | kambata | keskiatlaksentamazight | kopti | malta | oromo | saho | sidamo | somali | syyria | tamashek | tašelhit | tigre | tigrinja | ugariti | wolaitta
Andrei Denisov
**Andrei Ivanovitš Denisov** (ven. Андре́й Ива́нович Дени́сов; s. 3. lokakuuta 1952 Harkova) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti.

Denisov valmistui vuonna 1974 Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista. Hän on toiminut Venäjän varaulkoministerinä vuosina 2001–2004 ja 2006–2013. Vuosina 2000–2001 Denisov oli Venäjän suurlähettiläänä Egyptissä. Vuosina 2004–2006 hän toimi Venäjän federaation pysyvänä YK-edustajana ja edustajana YK:n turvallisuusneuvostossa. Tässä asemassa häntä oli edeltänyt Sergei Lavrov. 22. huhtikuuta 2013 Denisovista tuli Venäjän suurlähettiläs Kiinaan. Hän on toiminut myös Venäjän kansainvälisten asioiden neuvostossa.

Denisov on naimisissa, ja hänellä on tytär. Hän puhuu kiinan ja englannin kieliä. Hänelle on myönnetty Kunniamerkki ansioista isänmaalle (neljännessä luokassa, 2007), Venäjän kunniamerkki (2010) ja Ystävyyden kunniamerkki (2012). Vuonna 2005 Denisov sai Venäjän federaation diplomaattisen palvelun kunniatyöntekijän arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Денисов, Андрей Иванович TASS
Andrei Aleksandrovitš Romanov
Ruhtinas **Andrei Aleksandrovitš Romanov** (ven. Андрей Александрович Романов; 24. tammikuuta Pietari (J: 12. tammikuuta) 1897 – 8. toukokuuta 1981 Faversham, Iso-Britannia) oli venäläissyntyinen aatelismies, suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan poika. 

Hänen isovanhempiaan olivat keisari Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna. Andrein setä oli Venäjän viimeinen keisari Nikolai II. Vallankumouksen jälkeen Andrei asui Englannissa.

Elämäkerta
----------

Andrei Aleksandrovitš syntyi Talvipalatsissa vuonna 1897 vanhempiensa toisena lapsena ja ensimmäisenä poikana.
Perhe vietti paljon aikaa Etelä-Ranskassa vuoden 1906 jälkeen, kun isä Aleksandr oli riidoissa Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia. 

Andrei liittyi Venäjän keisarilliseen laivastoon isänsä Aleksandr Mihailovitšin alaisuudessa. Myöhemmin hänestä tuli Chevalier-kaartin luutnantti. 

Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 Andrein perhe vangittiin Krimillä. He pakenivat vuonna 1918 Britannian kuninkaan Yrjö V:n, joka oli Maria Fjodorovnan sisaren puoliso, lähettämällä brittiläisellä sotalaivalla HMS Marlborough’lla Mustanmeren poikki Maltalle ja sieltä edelleen Pariisin kautta Englantiin. 

Vuonna 1949 Andrei Aleksandrovitš muutti Kentin Favershamiin vanhaan kartanoon, jonka omisti hänen toisen vaimonsa perhe. Andrei sai myöhemmin Johanniittain ritarikunnan kunniamerkin.

Avioliitot
----------

Andrei Aleksandrovitš nai italialaissyntyisen donna Elisabetha Ruffon (1886–1940) vuonna 1918 Jaltassa. He saivat kolme lasta: Ksenia (1919–2000), Michael (1920–2008) ja Andrew (1923–2021). Elisabethin kuoltua toisessa maailmansodassa Andrei avioitui vuonna 1942 englantilaisen Nadine McDougallsin (1908–2000) kanssa. He saivat yhden tyttären, Olgan (s. 1950).
**Kansainvälinen kuvataidearvostelijoiden yhdistys AICA** (ransk. *Association Internationale des Critiques d’Art AICA*, engl. *International Association of Art Critics IAAC*) perustettiin vuonna 1950 elvyttämään kriittistä diskurssia, joka kärsi fasismin alla toisen maailmansodan aikana. AICA liitettiin UNESCOn yhteyteen ei-kansallisena organisaationa (NGO). 

Nykyisin yhdistys koostuu 72 jäsenmaan kansallisesta järjestöstä ja se edustaa yli 4 000 taidekriitikkoa. Suomen arvostelijain liiton SARVin kuvataidejaosto on samalla myös AICA Finland eli järjestön Suomen osasto. AICAn kansainvälinen keskustoimisto sijaitsee Pariisissa.

AICAn päätavoitteet ovat:

* edistää kuvataiteiden kriittisiä tiedonaloja
* turvata niiden kunnollinen metodologinen ja eettinen perusta
* suojella taidekriitikkojen eettisiä ja taloudellisia intressejä puolustamalla kaikkien jäsenten oikeuksia tasa-arvoisesti
* taata pysyvää viestintää sen jäsenten keskuudessa rohkaisemalla sen jäseniä kansainvälisiin tapaamisiin
* helpottaa ja parantaa kuvataiteiden alojen informaatiota ja kansainvälistä vaihtoa
* edistää osaltaan vastavuoroista tietoa erilaisista kulttuureista ja niiden lähempää ymmärtämistä
* järjestää yhteistyötä kehitysmaiden kanssa

Aiheesta muualla
----------------

* AICA Internationalin kotisivu (englanniksi) (espanjaksi) (ranskaksi)
**Keskianomalia** **M** on taivaankappaleen paikkavektorin kulma kuvitteellisella ympyräradalla, jonka keskipiste vastaa ellipsiradan polttopisteiden keskiarvoa ja nopeus ellipsiradan keskinopeutta. Kuvitteellinen ympyrärata on apuympyrä, jota käytetään apuna kappaleen todellisen paikan laskemisessa. Keskianomalia ilmoitetaan perihelin tai vastaavan lähimmän etäisyyden suhteen ja planeetan liikkeen suuntaan.

1. Taivaankappaleen keskianomalia *M* radiaaneina kaavasta
{\displaystyle M={\frac {2\pi t}{T}}}
, jossa t on radalla kulunut aika ja T kiertoaika.

Jos keskianomalia on täysi ympyrä eli 360 astetta tai 2\*pii radiaania, kappale on kiertänyt koko taivaankappaleen.

Laskeminen
----------

Monesti keskianomalia M ilmoitetaan radiaaneina ajan suhteen, jolloin

{\displaystyle {\frac {M\_{2}-M\_{1}}{2\pi }}={\frac {t}{T}}}

jossa t on kappaleen radallaan kulkema aika, T kiertoaika, ja M2-M1 on keskianomalia M radiaaneina.

Astrodynamiikassa keskianomalia M lasketaan

{\displaystyle M=M\_{0}+n(t-t\_{0})\,\!}
jossa:

* {\displaystyle M\_{0}\,\!} keskianomalia ajan funktiona{\displaystyle t\_{0}\,\!},
* {\displaystyle t\_{0}\,\!} alkuaika
* {\displaystyle t\,\!} kysytty aika
* {\displaystyle n\,\!} keskiliike

Ja toisaalta Keplerin yhtälön mukaan:

{\displaystyle M=E-e\cdot \sin E\,\!}
jossa:

* {\displaystyle E\,\!} radan eksentrinen anomalia,
* {\displaystyle e\,\!} radan eksentrisyys.

Katso myös
----------

* Ellipsirata
* Radiaani
* Kiertoaika
* Periheli

Lähteet
-------

1. ↑  Keskianomalia *Zubenelgenubi*. Viitattu 29.3.2013.