recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Alholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°08′21.00″N, 24°44′53.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,006 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Alholmen** on saari Espoon Matinkylässä puolisen kilometriä Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Alholmenin itäpuolella sijaitsee Iso Vasikkasaari, eteläpuolella Kalvholmsklackarna sekä pohjoispuolella Stora Blindsund ja Lilla Blindsund. Lännessä lähin naapurisaari on Ryssjeholmen. Kansalaisen karttapaikan mukaan Alholmenin pinta-ala on noin 0,6 hehtaaria. Myös Suvisaaristossa on Alholmen-niminen pieni saari. Se sijaitsee noin 4,5 kilometriä Matinkylän Alholmenista lounaaseen. Kirkkonummella on niin ikään Alholmen-niminen pieni saari, se sijaitsee puolestaan noin 13 kilometriä Suvisaariston Alholmenista lounaaseen. Myös Raaseporissa, Inkoossa ja Loviisassa on omat Alholmeninsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alholmen Espoon opaskartalla

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Paikkatietoalusta: Alholmen
**Diglossiaksi** kutsutaan kielitieteen alalla tilannetta, jossa yhteiskunnassa puhutaan samanaikaisesti kahta (yleensä läheistä sukua olevaa) eri kieltä. Kielistä toista käytetään virallisissa yhteyksissä sekä hallinnossa, ja sillä on korkeampi status, kun taas toinen, yleensä paikallinen kieli, on kansan jokapäiväisessä käytössä. Usein korkeammasta kielestä suodattuu paikalliseen kieleen sanoja sekä kieliopillisia muotoja, joskin yleensä hieman muunnettuna. Diglossia liittyy kielen ja yhteiskunnan suhteeseen, ja kuuluu näin ollen sosiolingvistiikan alaan. 

Käsitteestä erotetaan yleensä vielä endoglossinen ja eksoglossinen diglossia. Endoglossisessa diglossiassa saman kielen eri variaatioilla on omat käyttötilanteensa. Esimerkki tästä on arabia (murteet ja standardiarabia eli koraaniarabia). Eksoglossisessa diglossiassa kahdella eri kielellä on omat käyttötilanteessa kuten esimerkiksi Paraguayssa (espanja ja guarani).

Etymologia
----------

Termin *diglossia* keksijänä pidetään kreikkalaista kielitieteilijä Ioannis Psycharista. Alun perin ranskan kieleen käännetty termi on käännös kreikan sanasta διγλωσσία, ’kaksikielisyys’.

Lähteet
-------

1. ↑  Diglossia | linguistics *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 29.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  Sayahi, Lotfi: Diglossia *Oxford Bibliographies*.  29.5.2019. Viitattu 29.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diglossia** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Hermann Rorschach** (8. marraskuuta 1884 Zürich, Sveitsi – 2. huhtikuuta 1922 Herisau, Sveitsi) oli sveitsiläinen psykiatri ja psykoanalyytikko. Hänet tunnetaan erityisesti nykyäänkin psykologiassa laajassa käytössä olevan Rorschachin musteläiskätestin kehittäjänä. Testiä on käytetty persoonallisuuden, psykoottisten ja neurologisten häiriöiden tunnistamiseksi.

Ura
---

Rorschach oli lapsena kiinnostunut sekä taiteista että tieteestä. Hän opiskeli lääketiedettä Zürichin yliopistossa ja alkoi yliopistossa opiskella myös venäjää. Tuolloin Zürichin yliopisto oli maailman johtavia psykiatrian tutkimuslaitoksia maailmassa. Hänen väitöskirjansa käsitteli musteläiskätestiä. Hän oli ihmetellyt, miksi eri ihmiset näkivät usein aivan erilaisia ​​asioita samoissa musteläiskissä, näytti musteläiskiä koululaisille ja analysoi heidän vastauksiaan.

Rorschach valmistui yliopistosta tohtoriksi vuonna 1912. Seuraavana vuonna hän muutti vähäksi aikaa Venäjälle, jossa hän jatkoi nykyaikaisten psykiatristen menetelmien tutkimista. Tämän jälkeen hän palasi Sveitsiin. Vuonna 1921 hän kirjoitti kirjansa *Psychodiagnostik*, joka käsitteli musteläiskätestiä.

Yksityiselämä
-------------

Rorschach kuoli peritoniittiin vain 37-vuotiaana. Hän oli naimisissa Venäjän Kazanista kotoisin olevan Olga Stempelinin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  About Hermann Rorschach.
2. ↑  Biography of Hermann Rorschach.

Aiheesta muualla
----------------

* Rorschach, Hermann. *Deutsche Biographie.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hermann Rorschach
**Dignitas** on sveitsiläinen yhdistys, joka tarjoaa avustettuja itsemurhapalveluita parantumattomasti sairaille ja vaikeavammaisille. Dignitas perustettiin 17. toukokuuta 1998 Zürichissä.

Toiminta
--------

64 % Dignitasin asiakkaista on naisia.

Metodit
-------

Dignitasin toimenpidesuositus on lyhykäisyydessään seuraava: antiemeettisen esilääkityksen jälkeen henkilö nauttii tappavan annoksen pentobarbitaalia mehuun liuotettuna. Tiedottomuuden jälkeen kuolema seuraa hengityslamasta. Muutamissa tapauksissa Dignitas on käyttänyt heliumia toimenpiteissään jos pentobarbitaalin nauttiminen tai hankkiminen on ollut mahdotonta. Dignitasin avustetun itsemurhan suorittaa laillistettu lääkäri tai sairaanhoitaja.

Katso myös
----------

* Exitus

Lähteet
-------

1. ↑  Ludger Fittkau: Letzte Station für Lebensmüde. Zürcher Hochschule für Angewandte Wissenschaften. Viitattu 2.5.2010.
2. ↑  Dignitas: Swiss suicide helpers  20 January 2003, 14:38. BBC News. Viitattu 2.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Dignitas-yhdistyksen verkkosivut (englanniksi) (saksaksi) (ranskaksi) (italiaksi)
Koulun purkamista.
**Laajavuoren koulu** oli Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa toiminut, syksyllä 1971 kansakouluna aloittanut arkkitehti Olavi Puusaaren suunnittelema koulurakennus  ja vuonna 2013 lakkautettu suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulussa opiskeli vielä syksyllä 2011 yhteenä 340 oppilasta. Koulussa pystyi normaalien aineiden lisäksi opiskelemaan saksan kielikylpy- ja musiikkiluokalla. Koulurakennus oli mitoitetu 450 oppilaalle. Kun oppilaita oli vuonna 1973 huomattavasti enemmän, apuna käytettiin parakkikoulurakennuksia.

Laajavuoren koulussa oli loppuaikoinaan paha homeongelma, josta kärsivät niin aikuiset kuin lapsetkin. Koulun oppilaat siirrettiin viereiseen Martinlaakson kouluun. Huonokuntoisen Laajavuoren koulun purkaminen aloitettiin maaliskuussa 2016. Tilalle rakennettiin asuntoja.

Lähteet
-------

1. ↑  kartta.vantaa.fi (Haku hakusanalla *Tarhapuiston koulun hiekkakenttä*. Valinnat: Aluejaot: *Suuralueet*, *Kaupunginosat* ja *Postinumero*) Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 11.5.2016.
2. 1 2 3 4  Arkistoitu kopioLaajavuoren koulu martinlaakso.net.  Arkistoitu 23.1.2016. Viitattu 11.5.2016.
3. 1 2 3  Arkistoitu kopioPeruskoulun oppilaat 20.9.2011 kouluittain ja luokka-asteittain (pdf) Vantaan kaupunki, vantaa.fi.  Arkistoitu 13.5.2016. Viitattu 11.5.2016.
4. ↑  Arkistoitu kopioLaajavuoren koulun purkaminen etenee  14.01.2014. vantaansanomat.fi.  Arkistoitu 4.6.2016. Viitattu 11.5.2016.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gogounou** on piirikunta ja kaupunki Aliborin departementissa Beninissä. Se sijaitsee maan pohjoisosassa 35 kilometriä departementin pääkaupungista Kandista etelään. Kunnassa oli 80 000 asukasta (vuonna 2002).

Gogounoun piirikunnan pinta-ala on 4 910 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aliborin departementin Banikoaran ja Kandin sekä idässä Ségbanan piirikuntiin, etelässä Borgoun departementin Bembèrèkèn ja Sinendén piirikuntiin sekä lännessä Atakoran departementin Kéroun piirikuntaan.

Seudulla virtaavat Nigerin sivujoet Alibori ja Sota. Pinnanmuodostukseltaan se on kumpuilevaa tasankoa. Ilmasto on sudanilais-guinealainen. Vuotuinen sademäärä on 1 100 millimetriä. Jokien varsilla on galleriametsiä.

Kuntaan kuuluu kuusi arrondissementtia: Gogounou, Bagou, Gounarou, Sori, Wara ja Zougou-Pantrossi. Asukkaista 53,8 % on barboja ja 41,6 % fulbeja. Uskonnoltaan 67,1 % muslimeja, 11,1 % harjoittaa perinteisiä uskontoja, 7,8 % on katolisia ja 0,9 % protestantteja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät tuotantokasvit ovat puuvilla, riisi ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole.

Gogounoun kautta kulkee etelästä Nigerin rajalle johtava päällystetty maantie. Palveluihin kuuluu nelisenkymmentä alakoulua, kaksi yläkoulua ja kuusi terveyskeskusta.

Matkailupalveluja ei juuri ole.

Lähteet
-------

1. 1 2  Association Nationale des Communes du Bénin *ancb-benin.org*.  Arkistoitu 14.8.2014. Viitattu 14.8.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Developpement de la Commune de Gogounou *ancb-benin.org*.  2004.  Arkistoitu 14.8.2014. Viitattu 14.8.2014. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gogounoun kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Jouko Antero Lehmuskallio** (s. 25. kesäkuuta 1946) on suomalainen elokuvaohjaaja, elokuvaaja ja valokuvaaja, joka on tehnyt etenkin luontoaiheisia dokumenttielokuvia ja musiikkiaiheisia lyhytelokuvia. Uransa alussa 1960- ja 1970-luvulla hän toimi elokuvien äänittäjänä. Hänen ainoa pitkän näytelmäelokuvan ohjaustyönsä on musiikkiesityksiä ja mykkäkomediaa yhdistävä *Rokki Diggari* vuodelta 1981.

Vuonna 2012 Jouko ja Eija Lehmuskallio saivat tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon tekemästään LuontoPortti-verkkopalvelusta.

Jouko Lehmuskallio on toiminut myös monien kasviaiheisten tietokirjojen valokuvaajana: *CD-flora* (Rec Button, 1995), *Suomalaisen kasviopas* (Tammi, 1997), *Suomalaisen sieniopas* (Tammi, 2000), *Huonekasvien klassikot* (Helmi, 2007) ja *Villiyrtit: tunnistusopas* (Readme.fi, 2016).

Lähteet
-------

1. ↑  Jouko Lehmuskallio Elonetissä.
2. ↑  Leppänen, Marko: Cadillacilla luontoon. *Helsingin Sanomat* 13.6.2014, s. B 14. Vain tilaajille.
3. ↑  Tiedonjulkistamispalkinto Ylen Hulluuden historialle, Yle Uutiset 12.9.2012. Viitattu 17.8.2017.
4. ↑  Lehmuskallio, Jouko. Fennica-tietokanta. Viitattu 17.8.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo arkkitehdista. Neles-venttiiliyhtiön johtajasta katso Jouko Koskinen (yritysjohtaja).*
**Jouko Väinö Kalervo Koskinen** (s. 23. maaliskuuta 1941 Tampere) on suomalainen arkkitehti, joka on toiminut muun muassa Taideteollisen korkeakoulun rehtorina 1972–1978, Libyan Garyounis-yliopiston professorina ja arkkitehtuuriosaston johtajana 1978–1982 ja vuodesta 1986 tiedekeskus Heurekan eri johtotehtävissä.

Koskinen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1968. Hän työskenteli alan toimistoissa jo 1960-luvun alusta alkaen, muun muassa Kulutusosuuskuntien Keskusliiton arkkitehtiosastolla, Asuntosäätiössä sekä Risto Mäkitalon, Kauko Tiihosen ja Bengt Lundstenin toimistoissa. 

Valmistuttuaan 1968 Jouko Koskinen toimi koulussaan assistenttina ja rakennusopin opettajana ja sitten Taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettajana ja lehtorina, kunnes hänet valittiin rehtoriksi 1972 ja koulun nimeksi tuli pian Taideteollinen korkeakoulu. Valtioneuvosto ei jatkanut taistolaiseksi leimatun, mutta puolueisiin kuulumattoman Koskisen virkakautta vuonna 1978, ja hän siirtyi Libyaan arkkitehtuurin professoriksi. Hän solmi ammatillisia suhteita myös Puolaan, Tšekkoslovakiaan ja Kuubaan.

Vuonna 1986 Jouko Koskinen valittiin rakenteilla olleen Tiedekeskus Heurekan taiteelliseksi johtajaksi. Yhdessä Mikko Myllykosken kanssa hän sai 1997 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Koskinen toimi Heurekassa eri tehtävänimikkeillä 2010-luvulle saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maunula, Leena: Heureka suunnittele itse laitteensa. (Koskisen 50-vuotishaastattelu.) *Helsingin Sanomat*, 23.3.1991. Jutun teksti verkossa (tilaajille).
2. 1 2  Opettajamatrikkeli 1973–2003 *Taideteollinen korkeakoulu*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 3.6.2019.
**Kukiya** on songhaivaltakunnan historiaan liittyvä paikkakunta Nigerjoen rannalla nykyisessä Malissa.

Kukiya mainitaan historiallisissa lähteissä Gaoa edeltäneenä songhaivaltakunnan pääkaupunkina, Sunni-hallitsijasuvun lähtöpaikkana sekä myöhempien askioiden kruunajaispaikkana ja residenssinä. Se on paikallistettu Nigerjoen vasemmalle rannalle nykyisen Ouattagounan kunnan Bentian kylään.

Bentia sijaitsee jokiliikenteen estävien Fafan ja Labbézangan koskien yläpuolella. Sijaintinsa takia sen uskotaan olleen etelään suuntautuneen kaupankäynnin välityspaikka, jossa tavarat siirrettiin kanooteista maakuljetukseen. Arkeologisessa kartoituksessa Bentiasta on havaittu kolme kaupunkimaista ja useita maaseutumaisia asuinpaikkoja, raudantuotantopaikkoja ja kolme islamilaista hautausmaata. Niistä on löydetty keramiikkaa, lasia ja helmiä. Löytöjen perusteella varhaisin asutus sijoittuu ajanlaskun alun molemmin puolin ja kaupunkimaiset asutukset 1000-luvun vaihteesta 1500-luvulle. Alueella ei ole tehty systemaattisia arkeologisia kaivauksia.

Songhaivaltakunnan historiasta kertova kronikka *Tarikh al-Sudan* kuvaa Kukiyaa "pakanuuden keskukseksi". Sen muslimiasutuksesta todistavat Bentian hautausmaiden arabiankielisin kirjoituksin varustetut hautakivet, jotka on ajoitettu 1200–1400-luvuille. Samanlaisia hautakiviä on löydetty Gaosta ja sen lähellä sijaitsevasta Saneysta. Kukiyan poliittinen ja kaupallinen merkitys tarkentunee tulevissa arkeologisissa tutkimuksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paulo Fernando de Moraes Farias: Bentyia (Kukyia): a Songhay–Mande meeting point, and a "missing link" in the archaeology of the West African diasporas of traders, warriors, praise-singers, and clerics *Afriques*.  2013. Viitattu 30.7.2020.
**Primitiivinen kulttuuri** (varhaiskantainen kulttuuri) eli **alkukulttuuri** tarkoittaa vanhoissa kulttuuriantropologian teksteissä kulttuuria josta puuttuvat nykyaikaisuuden ja taloudellisen kehityksen merkit. Tämän mukaan tyypillinen primitiivinen kulttuuri on metsästäjä-keräilijöiden liikkuva nomadimainen ryhmä-elämänmuoto, jossa ihmiset asuvat tilapäisissä majoissa tai teltoissa ja liikkuvat riistan ja muiden luonnon antimien perässä. Näitä olivat muun muassa Australian aboriginaalit. Tällöin primitiivisyyden kriteerinä pidetään ruuanhankintatapaa. Primitiivisenä pidetään myös liikkuvaa maan- tai puutarhaviljelyä. Edward Burnett Tylorin mukaan primitiivistä kulttuuria luonnehtii animismi, usko henkiin. Eri primitiiviset kulttuurit eroavat toisistaan huomattavastikin.

Kaikki ihmiskulttuuri on alun perin primitiivistä. Primitiivisiin kulttuureihin on suhteuduttu monin tavoin. Alun perin tieteellisesti rasistiset antropologit leimasivat primitiiviset kulttuurit kehittymättömien tai (uskontopiireissä) rappeutuneiden ihmisten luomiksi, jotka tulisivat häviämään korkeakulttuurin eli sivilisaation tieltä. Tämän vuoksi itse sana primitiivi on virheellisesti omaksuttu tarkoittamaan jotain "alkukantaisen huonoa". *lähde?*

Primitiivisyyttä on tutkittu poliittis-filosofisesti yhteiskunnan mallina pääasiassa sivilisaatiokritiikin kautta. Anarkoprimitivismi yhdistää alkukulttuurin anarkismiin.

Katso myös
----------

* Antropologia
* Primitiivinen taide
* Kansantaide
* Alkuperäiskansa
* Pakanuus

Lähteet
-------

1. ↑  Honko 1970, s 13
2. ↑  Kulttuuriantropologia, Lauri Honko - Juha Pentikäinen, WSOY Porvoo Helsinki 1970, Huom kirja myös Tiedon portaiden 8. osassa, s 13

Kirjallisuutta
--------------

* *Primitiivinen kulttuuri*, E. Adamson Hoebel, 1961, ISBN 951-0-01791-4
Schwerbelastungskörper vuonna 2005.
**Schwerbelastungskörper** (vapaasti suom. *raskaskuorma-antura*) on 14 metriä korkea ja läpimitaltaan 21 metriä oleva umpinainen betonista valettu sylinteri, joka sijaitsee Berliinissä lähellä Tempelhofin entistä lentoasemaa General-Pape-Straßen varrella lähellä Loewenhardtdammin risteystä. Lisäksi se ulottuu maan alla hieman kapeampana 18 metrin syvyyteen.

Schwerbelastungskörperin tekivät ranskalaiset sotavangit syksyllä 1941 Adolf Hitlerin arkkitehdin Albert Speerin käskystä.

Tarkoitus
---------

Valoksen tarkoituksena oli mitata, kuinka hyvin Berliinin alueen maapohja kestäisi Hitlerin suunnitteleman riemukaaren ja muiden valtavien rakennusten painoa. 

Sylinterin sallituksi enimmäisvajoamaksi oli määritelty 6 cm. Vuonna 1944 tehdyissä mittauksissa sylinteri oli kuitenkin vajonnut 11–18 cm. Hitler oli tästä tuloksesta huolimatta sitä mieltä, että riemukaari ja muut tulevaan Welthauptstadt Germaniaan kaavaillut rakennukset oli mahdollista rakentaa. Koska Saksan tappio toisessa maailmansodassa oli tuolloin jo lähellä, niiden rakentamista ei ehditty aloittaa.

Kohtalo
-------

Saksan antauduttua liittoutuneiden miehitysviranomaiset halusivat hävittää maasta kaikki natsiaikakauteen liittyvät monumentit ja muut rakennelmat, ja myös Schwerbelastungskörper oli määrä purkaa räjäyttämällä. Niin ei kuitenkaan voitu tehdä lähistön asuinrakennusten vuoksi, ja se jäi paikalleen sammaloitumaan.

Vuonna 1995 betonimöhkäle sai muistomerkin statuksen, ja se on entistetty. Se on ainoa jäljellä oleva Hitlerin Germanian rakennelma.

Nykyään Schwerbelastungskörperiä suojaa korkea teräksinen verkkoaita ja möhkäle on avoinna yleisölle rajoitetusti.

Lähteet
-------

* Roger Moorhouse: *Berlin at War*. Lontoo: Vintage Books, 2011. ISBN 978-0-099-55189-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Moorhouse s. 100
2. 1 2  Moorhouse s. 116

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Schwerbelastungskörper** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston toisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Ocean** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Sir Thomas Slade suunnitteli 1758 aluksen, jossa oli poistettu puolikannelle asetetut tykit ja keskimmäiselle tykkikannelle oli lisätty kaksi tykkiä. Tämä loi lähes kolme vuosikymmentä toteutetun tykkien asettelumallin. Aluksella oli alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan tykkiä. Keskimmäisellä ja ylimmällä tykkikannella oli kummallakin 30 tykkiä, mutta keskimmäisellä ne olivat 18 naulan ja ylimmällä 12 naulan tykkejä. Lisäksi etukannelle oli asennettu kaksi 9 naulan tykkiä.

Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1758 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Lock. Köli laskettiin 4. elokuuta 1758. Alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1761 ja valmistui 9. kesäkuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 58 292 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1761 Hawken laivasto-osastoon päällikkönään William Langdon. Se poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1763. Aluksen kunto tarkastettiin 14. lokakuuta 1769, minkä seurauksena sitä korjattiin elokuusta 1769 helmikuuhun 1770 Plymouthissa. Alus palautettiin palvelukseen lokakuussa 1770 päällikkönään James Cranston, jonka alaisuudessa se lähti Falklandille. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Joseph Knight sen ollessa vartiolaivana Plymouthissa.

Alus romutettiin Plymouthissa heinäkuusta lokakuuhun 1791.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 19


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Sandwich-luokka** | **Royal Navyn toisen luokan linjalaivat** | Seuraaja:**London-luokka** |
**Laajan koulu** oli Suomussalmen Laajan kylässä vuosina 1923–1980 toiminut kyläkoulu, aluksi kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu.

Historiaa
---------

Laajan kansakoulu perustettiin vuokratiloihin vuonna 1923, ensimmäisinä opettajinaan Iida Maria Rauhala ja Aleksi Väisänen. Koulu tunnettiin vuoteen 1938 nimellä Pesiön koulu, kunnes Pesiölle saatiin oma koulu. Pitkämatkalaiset asuivat aluksi kylän taloissa, mutta 1920-luvun loppupuolella toimi jo koulun oma asuntola parille kymmenelle oppilaalle. Oma koulutalo saatiin syksyksi 1930. Luokkatiloja oli kaksi, ja rakennukseen kuului myös kaksi opettajien asuntoa. Oppilaita oli tuolloin 78 ja oppilasasuntolaan mahtui 40 koululaista.

1930-luvun lopulla Ämmänsaaren ratatyömaa Laajan kylän kaakkoispuolella toi kouluun lisää oppilaita eri puolilta Suomea tulleiden ratatyöntekijöiden perheistä. Koulu keskeytettiin talvisodan takia, mutta jo lukuvuonna 1940–1941 koulu toimi taas supistetuin kurssein. Evakkoperheet nostivat oppilasmäärän 1940-luvun lopulla yli sataan, opettajamäärän kolmeen ja 40 hengelle mitoitetussa asuntolassakin majoittui enimmillään 76 koululaista. Teiden parantumisen ja autoistumisen myötä oppilasasuntola lopetettiin vuonna 1962. Läpi 1950-oppilasmäärä pysyi suurena ja alkoi pienetä 1960-luvulla, kunnes vuonna 1972 peruskouluun siirryttäessä oppilaita oli 34. Koulu lakkautettiin vuonna 1980.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hukkanen, Jarmo: Kyläkoulut esittelyssä *Suomussalmen kyläkoulut -sivusto*. Viitattu 9.12.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Heikkinen, Reijo: *Kasvatus ja koulutus Kainuussa : Kainuun koulutusjärjestelmän kehitys syyskuuhun 1945 mennessä*. Väitöskirja, Kajaanin opettajankoulutuslaitos, Oulun yliopisto, 1995. ISBN 952-90-6419-5.
* Vester, Lippo (toim.): *Pirttikoulusta luokattomaan lukioon : Suomussalmen koululaitos 1895–1995.*
* Vester, Lippo (toim.): *Pirttikoulusta luokattomaan lukioon : Suomussalmen koululaitos 1895–1995. Suomussalmen koulutuslautakunta, 1996. ISBN 951-9390-24-3.*
**Leo Magnus Schwanck** (7. maaliskuuta 1883 Helsinki – 22. huhtikuuta 1941 Helsinki*lähde?*) oli Suomen Puolustusvoimien eversti tykistön aselajissa.*lähde?*

Schwanckin vanhemmat olivat eversti Carl Theodor Schwanck ja Olga Maria Schwanck (o.s. Wittfooth). Hänen setänsä oli jalkaväenkenraali Leopold Edvard Schwanck.*lähde?*

Palvelus Venäjän armeijassa
---------------------------

Schwanck kävi Haminan kadettikoulun ja ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli itärintamalla.*lähde?*

Palvelus Ukrainan armeijassa
----------------------------

Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Schwanck liittyi Ukrainan armeijaan Kaarlo Kivekkään johtamaan divisioonaan.*lähde?*

Heinäkuussa 1918 Schwanck palasi Suomeen Kivekkään, Harry Alfthanin ja 14 muun suomalaisen kanssa Suomeen. Schwanck, Kivekäs ja Alfthan pääsivät vanhoina Haminan kadettikoulun oppilaina suoraan Puolustusvoimien palvelukseen 5. elokuuta 1918.

Palvelus Suomen Armeijassa
--------------------------

Suomeen tullessaan Schwanck sai everstiluutnantin arvon, jonka hän oli saanut myös Ukrainan armeijassa. Hän sai ensitöikseen komentoonsa Jääkäripatteriston. Kenttätykistörykmentti 3:n komentajana hän toimi 27. syyskuuta – 18.09.1924 Lappeenrannassa ja Riihimäellä.

Vuosina 1927-1938 hän johti Tykistön koeampumakenttää Utissa.

Yksityiselämä
-------------

Schwanck meni naimisiin Antonina Feodoroffin kanssa. Schwanck on haudattu Taivassalon hautausmaalle.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Virkaikäluettelo upseereista vakinaisessa sotapalveluksessa (1919) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Harjula, Mirko: Ryssänupseerit. Ensimmäisen maailmansodan Venäjän asevoimien suomalaistaustaiset upseerit 1914–1956. s.354. Helsinki: Books on Demand, 2013. ISBN 978-952-28656-6-3.
3. ↑  Kiltakäsikirja, Jääkäriprikaatin kilta ry
4. ↑  Koeampumalaitoksen arkisto, (Arkistoitu – Internet Archive) Arkistonmuodostaja: Koeampumalaitos
**HMS Nordenskjöld** (runkonumerot 12, 2, 22 ja 72) oli Ruotsin laivaston Ehrensköld-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ehrensköld-luokka*
Alus tilattiin Göteborgista Götaverken AB:lta, missä köli laskettiin 1924. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1926 ja liitettiin laivastoon 27. syyskuuta 1927.

Palvelus
--------

Toisen maailmansodan aikana alus valvoi Ruotsin puolueettomuutta. Saksan vallattua Tanskan ja Norjan tuli Ruotsille tärkeäksi öljynsaannin turvaaminen. Diplomaattisten toimien seurauksena saatiin tilattua vuoden 1940 kesällä 15 000 tonnin öljylasti, jota kuljetti ruotsalainen tankkeri *MT Sveadrott*. *Nordenskjöld* ja apuristeilijä *Waria* lähtivät 1. syyskuuta Göteborgista kohdatakseen tankkerin Shetlannin vesillä. Alukset tankattiin Kristiansandissa, josta ne jatkoivat matkaansa tiistaina 3. syyskuuta saksalaisen luotsialuksen opastamana. *Warialla* oli paravaanit ulkona ja *Nordenskjöld* seurasi tarkasti edellä menevän aluksen vanavedessä. Alusten yli lensi aluksi runsaasti Saksan ilmavoimien lentokoneita ja Pohjanmerellä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokoneita. Torstaina 5. syyskuuta saattajat saivat radioyhteyden tankkeriin ja hieman ennen puoltayötä alukset kohtasivat. Paluumatkalla alukset vierailivat jälleen Kristiansandissa, jossa niiden tankit täytettiin. Maanantaina 9. syyskuuta saattue saapui Götajoen suulle.

Sodan jälkeen alus muutettiin sukellusveneentorjuntatehtäviin, jolloin se aseistettiin neljällä 40 millimetrin ja yhdellä 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä sekä sukellusveneentorjuntaheittimin. Ainoastaan etukannen 120 millimetrin tykki säilytettiin. Torpedoputket poistettiin ja verkkorakenteinen masto asennettiin.

Alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1963, jonka jälkeen sitä käytettiin maalilaivana. Hylky myytiin 1964 ja romutettiin Göteborgissa.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Borgenstam, Curt; Insulander, Per & Kaudern, Gösta: *Jagare: Med svenska flottans jagare under 80 år*. Karlskrona: Axel Abrahamsons Tryckeri AB, 1989. ISBN 91-970700-41. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. ↑  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 156
2. ↑  Borgenstam, Curt et al s. 92
3. 1 2  Whitley, M. J. s. 249

*Ehrensköld*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| *HMS Ehrensköld* - *HMS Nordenskjöld* |
| Edeltäjä: *Wrangel*-luokka – Seuraaja: *Klas Horn* -luokka |
**Digiwiki** on verkkosivusto, johon kootaan alan asiantuntijoiden ja muistiorganisaatioiden laatimia ohjeita ja tietoa mm. AV-aineiston digitoinnista ja pitkäaikaissäilyttämisestä. Digiwiki-sivuilla jaetaan kokemuksia valokuvien, kuvataiteen, audiovisuaalisen aineiston, äänitteiden, asiakirjojen sekä muiden kulttuuriperintöaineistojen tallennuksesta semanttiseen verkkoon. Digiwikiä hallinnoi Musiikkiarkisto. Sitä rahoittaa pääosin opetusministeriö.

Digiwiki perustettiin 12.3.2009 jakamaan kokemuksia suomalaisissa muistiorganisaatioissa työskentelevien ihmisten ja kulttuuriperinnön tallentamista kiinnostuneiden kansalaisten välillä. Tiedon tallentajat joutuvat ottamaan kantaa kulttuuriperinnön digitointia koskeviin kysymyksiin, kuten mitä, miten ja minne digitoida. Monenlaista digitointia koskevaa tietoa ja palveluita on tarjolla, mutta luotettavaa tietoa aineistojen säilytyksestä on edelleen vaikea saada. Tähän tarpeeseen on perustettu DigiWiki-portaali.

Kansalliset muistiorganisaatiot Digiwikin taustalla
---------------------------------------------------

* Suomen valokuvataiteen museo
* Helsingin kaupunginmuseo
* Kuvataiteen keskusarkisto
* Kotimaisten kielten tutkimuskeskus
* Kansallisarkisto
* Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
* Svenska Litteratursällskapet i Finland
* Valokuvavalmistamo ja -laboratorio KAR
* Kansalliskirjasto
* Kansanperinteen arkisto
* Kansallinen audiovisuaalinen arkisto
* Yleisradio
* Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto
* Audiovisuaalisen viestinnän tutkintotoimikunta

Katso myös
----------

* Kansallinen digitaalinen kirjasto

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  KDK digitointi (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  H-verkko helmikuu 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Digiwiki[vanhentunut linkki]
* Kansallinen digitaalinen kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
**HMS Nörve** (runkonumerot 69, B10 ja V10) oli Ruotsin laivaston Galdr-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin ensin vartioveneeksi ja sitten yhteysalukseksi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Galdr-luokka*
Alus tilattiin Tukholmasta laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 13. lokakuuta 1886. Alus liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 22. marraskuuta .

Palvelus
--------

Alus nimettiin *Minbåt N:o 69*:ksi jo palvelukseen otettaessa. Se muutettiin vartioveneeksi 1907-1909 nimellä *Bevakningsbåt B10*, jolloin sen aseistuksena oli ainoastaan 37 mm kan M/98B. Vuonna 1910 alus luokiteltiin uudelleen yhteysalukseksi *Vedettbåten N:r 10* runkonumerolla V10. Vuonna 1919 alus siirrettiin rannikkotykistölle, joka liitti sen Karlskronan linnakkeelle. Alus poistettiin palveluksesta 13. tammikuuta 1928.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 209
**Leo Marmio** (16. maaliskuuta 1926 Rauma – 27. syyskuuta 2005 Pori) oli suomalainen toimittaja, kunnallisneuvos ja apulaiskaupunginjohtaja. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkillä **Rannan Poika**.

Marmio oli puoluetoimitsijana ja sitten varapäätoimittajana Satakunnan Työ -lehdessä. Hän toimi viimeksi Porin apulaiskaupunginjohtajana. Eläkkeellä ollessaan hän kirjoitti pakinoita Satakunnan Työhön vuosina 1997–2002, ja nämä pakinat on julkaistu myös pakinakokoelmina. Marmio sai Satakunnan maakuntaliiton hopeisen Satakunta-mitalin vuonna 1997.

Teoksia
-------

* *Se parhaiten nauraa joka toiselle kuoppaa kaivaa* : pakinakokoelma ; toimittanut Pertti Pitkonen. Porin eläkeläiset, Pori 2001
* *Se parhaiten nauraa joka toiselle kuoppaa kaivaa 2* : pakinakokoelma ; toimittanut Pertti Pitkonen. Porin eläkeläiset, Pori 2003

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjasampo.fi : Leo Marmio
2. ↑  Aimo Ruususen Kirjoja äärestä laitaan-blogi 2.5.2013 : Kannanottoja, joilla on yhä merkitystä
3. ↑  Satakuntaliitto : Satakunta-mitalit (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jimmy Stevens** (1910- tai 1920-luku – helmikuu 1994), joka tunnettiin myös nimellä *Moses* oli vanuatulainen nationalisti ja poliitikko.

Stevens oli konservatiivisen Nagriamel-liikkeen johtaja. Hän julisti vuonna 1980 Espiritu Santon saaren itsenäiseksi nimellä "Vemeranan valtio". Vanuatu itsenäistyi saman vuoden heinäkuussa ja maan pääministeri Walter Lini valloitti Espiritu Santon Papua-Uuden-Guinean avulla elokuussa. Stevens vangittiin ja kookospähkinäsotana tunnettu kapina päättyi.

Stevensin oikeudenkäynnissä saatin selville, että Stevens ja Nagriamel olivat saaneet 250 000 dollaria rahoitusta yhdysvaltalaiselta Phoenix-säätiöltä. Phoenix-säätiö oli jo aiemmin yrittänyt luoda itsenäistä veroparatiisia Abacon saarelle Bahamassa. Stevens tuomittiin 14 vuodeksi vankeuteen. Hänen onnistui paeta vankilasta vuonna 1982, mutta hänet saatiin kiinni kaksi päivää myöhemmin. Stevens armahdettiin elokuussa 1991.

Stevensillä oli eurooppalaisia, malesilaisia, ja polynesialaisia juuria. Hän väitti isänsä olleen skotti ja äitinsä tongalainen. Hänellä väitettiin olleen 23 vaimoa ja nelisen tusinaa lapsia. Stevens kuoli vatsasyöpään Espiritu Santolla.

Lähteet
-------

* Obituary. The Times 7 Mar. 1994.
* Theroux, Paul. The Happy Isles of Oceania: Paddling the Pacific. New York: Ballantine Books, 1992. (ISBN 0-449-90858-5)
Leo Ornstein
**Leo Ornstein** (2. joulukuuta 1892 Krementšuk, Ukraina – 24. helmikuuta 2002 Green Bay, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen mutta 1907 Yhdysvaltoihin muuttanut pianisti ja säveltäjä. Hän sai 1910-luvulla huomattavaa suosiota pianistina, mutta vetäytyi myöhemmin hiljaisempaan opetus- ja sävellystyöhön. Ornstein oli taustaltaan juutalainen, mutta ateistinen uskoltaan. Hänen isänsä oli kanttori.

Ornstein syntyi oletettavasti vuonna 1892, vaikkakin eri lähteissä mainitaan myös vuosi 1893. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa Aleksandr Glazunovin johdolla. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän meni vuonna 1918 naimisiin Pauline Mallet-Prevostin kanssa.

Ura pianistina
--------------

Ornsteinin opettaja Bertha Fiering Tapper oli mukana hänen ensimmäisellä ulkomaankiertueellaan vuonna 1910. Pianisti tutustui useisiin Euroopan merkittäviin musiikillisiin vaikuttajiin. New Yorkissa hänen ensimmäinen esiintymisensä oli 1911.

Ornsteinin ohjelmistoon kuului muun muassa Isaac Albénizin, Arnold Schönbergin, Claude Debussyn, Maurice Ravelin, Aleksandr Skrjabinin, César Franckin ja Béla Bartókin tuotantoa. Pianistintyönsä ohella hän sävelsi omaa musiikkiaan.

Osa Ornsteinin teoksista oli moderneja ja atonaalisia, mutta mukaan mahtui myös tyylillisesti vanhanaikaisempaa taidemusiikkia. Ornstein ei kuitenkaan välittänyt muodista, vaan sävelsi sillä tyylillä kuin "mitä musiikki vaati".

Ornsteinin konserttiura alkoi hiipua 1920-luvulla. Pianisti piti satunnaisia konsertteja noin vuoteen 1933 saakka, minkä jälkeen häntä ei enää nähty julkisuudessa.

Ura säveltäjänä
---------------

Ornstein perusti vaimonsa kanssa musiikkikoulun Philadelphiaan. Huomattava osa säveltäjän energiasta meni opetustyöhön laitoksessa, joka kasvoi merkittävästi toisen maailmansodan aikana.

Ornstein päätti omistautua sävellystyölleen täysin 1950-luvulla. Hän ei ilmeisesti ollut juurikaan kiinnostunut julkisesta tunnustuksesta, vaan oletti, että ajan henkeen sopimaton tuotanto saisi arvostusta vasta hänen kuolemansa jälkeen.

Ornstein teki pari vuosikymmentä hiljaista sävellystyötä, mutta 1970-luvulla yleinen kiinnostus häntä kohtaan heräsi uudelleen. Säveltäjä asui Teksasissa, ja hänen musiikistaan tehtiin useita levytyksiä. Ornsteinin vaimo Pauline Mallet-Prevost kuoli vuonna 1985. Pari oli ollut naimisissa 67 vuotta.

Ornsteinin viimeinen suurempi teos oli vuonna 1990 julkaistu kahdeksas pianosonaatti.

Ornstein eli poikkeuksellisen pitkäikäiseksi. Hän täytti 1990-luvun alussa jo sata vuotta ja kuoli vasta 108- tai 109-vuotiaana Wisconsinissa 2002.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Beijing Technology and Business University** on yliopisto Pekingissä, Kiinassa. Se on perustettu vuonna 1999 kolmen eri instituutin yhdistyessä: Beijing Institute of Light Industryn, Beijing Institute of Businessin ja Institute of Managerial Cadres of Machinary Industryn.

Beijing Technology and Business Universityssä on tällä hetkellä noin 20 000 opiskelijaa, joista jatko-opiskelijoita on noin tuhat. Professoreita yliopistossa on noin 400. Yliopisto käsittää 11 laitosta ja kolme aluetta. Tutkintoon johtavia ohjelmia on yksi tohtoritason, 31 maisteritason ja 41 kandidaattitason. BTBU:ssa on kaksi kansallista tutkimuskeskusta ja yksi kaupungin tutkimuslaboratorio.

BTBU on yhteistyössä useiden yliopistojen kanssa eri maista, kuten Yhdysvalloista, Kanadasta, Britanniasta, Irannista, Australiasta, Uudesta-Seelannista, Japanista, Ruotsista, Venäjältä, Suomesta, Alankomaista, Ranskasta, Etelä-Koreasta ja Brasiliasta. Vuosittain BTBU hyväksyy yli 70 vaihto-opiskelijaa ja lähettää muualle lähes 120 opiskelijaa.

Suomalaisista oppilaitoksista BTBU:n kanssa yhteistyössä on muun muassa Saimaan ammattikorkeakoulu.

Yliopiston uusi kampusalue on rakennettu Pekingin lähiöön, Fangshaniin. Kampusalue on 100 hehtaarin kokoinen. Se sisältää muun muassa jalkapallokentän katettuineen katsomoineen ja tekojärven. Alueella on myös maamerkkinä pidetty korkea kellotorni, joka näyttää myös kuun muodon pimeällä säällä.

Aiheesta muualla
----------------

* Yliopiston verkkosivut (englanniksi)

Lähteet
-------

1. 1 2  Beijing Technology and Business University (BTBU) China's University and College Admission System. Viitattu 10. heinäkuuta 2013.
2. ↑  About BTBU *english.btbu.edu.cn*.  13-07-2018.  (englanniksi)
Goggomobil
Goggomobil
Goggomobil Coupe
Goggomobil Coupe
**Goggomobil** oli vuosina 1955–1969 valmistettu saksalainen automerkki. Goggomobil-autoja valmisti Hans Glas GmbH, joka oli aiemmin valmistanut maatalouskoneita ja sitten skoottereita. Tehdas valmisti myös Glas-autoja.

Huhtikuussa 1955 esitelty Goggomobil oli kääpiöautoista automaisin, siinä oli neljä pyörää, pikkuautolle tyypillinen ulkonäkö ja erillisjousitus. Nimi juontuu Hans Glasin pojanpojan *Goggi*-lempinimestä. Goggomobilista oli myös tavara-autovariantti *Transporter*, mitä muun muassa Länsi-Saksan *Bundespost* käytti jakeluautona aina 1960-luvulle, jolloin sen korvasi tehtävään varta vasten suunniteltu VW Fridolin.

Auto oli nelipaikkainen, mutta takapenkin pienuuden vuoksi Goggomobil määritettiin Suomessa kaksipaikkaiseksi, jossa sai kuljettaa kolmea aikuista tai kahta aikuista ja kahta lasta. Suomeen tuotiin vuodesta 1955 alkaen muutamia satoja Goggomobil-autoja. Keveytensä takia ne joutuivat ajoittain ilkivallan tekijöiden kaatamiksi.

Kääpiöautojen suosio Länsi-Saksassa johtui osaksi ajokorttiuudistuksesta. Ennen joulukuuta 1954 hankituilla ajokorteilla sai ajaa moottoripyörää tai alle 250 cm³ -moottorista kääpiöautoa. BMW hankki vuonna 1966 Glas-autotehtaan, joka valmisti Glas- ja Goggomobil-autoja, mutta kaikkien niiden tuotanto loppui vähitellen, viimeisenä 247 cm³:n Goggomobil-autojen tuotanto kesäkuussa 1969. Eräs yksityinen yritys jatkoi kuitenkin vielä vuoden 1969 jälkeenkin 247 cm³:n Goggomobil-autojen tuotantoa alkuperäisin työkaluin ainakin vuonna 1970 .

Goggomobil-autoja valmistettiin kaikkiaan noin 300 000. Autoa valmistettiin lisenssillä Argentiinassa 1958-1963 yli tuhat, Espanjassa 1962–1966 noin 6 500 ja Australiassa 1957–1961 noin 5 000 autoa. Lisäksi Puolassa valmistettiin luvattomasti pieniä määriä Goggomobiliin perustuvia Mikrus-autoja. Australiassa tehtyihin Goggomobil Dart -autoihin muotoiltiin oma urheilullinen kori. Buckle Motors Pty Ltd valmisti näitä autoja Sydneyssä 700 kappaletta. Kaikissa maissa, joissa Goggomobilia valmistettiin, sen kilpailija oli halvin pikkuauto, jonka hinta oli usein liian lähellä Goggomobilia. Saksassa se oli halvin Kupla, Australiassa Mini ja Espanjassa Fiatin lisenssillä tehty Seat 600. Kaikki ne vähensivät Goggomobil-kääpiöauton myyntiä.

Tekniset tiedot
---------------

Goggomobil TS 400 Coupe: 

* moottori: 2-sylinterinen rivimoottori 395 cm³,
* teho: 18,5 hv eli 13,5 kW, vääntömomentti 28,5 Nm
* vaihteisto: synkronoimaton 4-vaihteinen
* paino: 480 kg.

Lähteet
-------

* Mobilisti 1/2007, sivut 14–19

### Viitteet

1. 1 2 3  sjw: Glas Goggomobil (Glas Goggomobilin alustalle Bill Buckleyn Sydneyssä Australiassa valmistettu Dart-kääpiöauto) *Motoring Weekly (AUS)*.  26.8.2019. motoringweekly.com.au. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Mobilisti 1/2007
3. ↑  Ilkityöntekijät kaatoivat autoja.  *Helsingin Sanomat*, 3.3.1964, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Tekniikan Maailma 18/1970

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Goggomobil** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan kevyestä risteilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Nottingham** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Town-luokka (risteilijä, 1910)*
Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 13. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1913 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1914.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön, jonka mukana se vieraili kesäkuussa Kielissä. Se osallistui 28. elokuuta Helgolandin taisteluun, Yorkshiren rannikolle hyökänneen Saksan keisarikunnan laivaston torjuntaan 16. joulukuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.

Helmikuussa 1915 alus siirrettiin 2. risteilijäviirikköön. Se hyökkäsi 20. kesäkuuta tuloksetta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvenettä vastaan. Alus osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa se kärsi ainoastaan sirpalevaurioita. Alukseen osui 19. elokuuta 1916 kolme Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen *SM U-52:n* laukaisemaa torpedoa. Osumien seurauksena se upposi runsaassa tunnissa, ja vain 38 miehistönjäsentä sai surmansa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 54

*Town*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Bristol-luokka** *HMS Bristol* - *HMS Glasgow* - *HMS Gloucester* - *HMS Liverpool* - *HMS Newcastle* |
| **Weymouth-luokka** *HMS Weymouth* - *HMS Yarmouth* - *HMS Dartmouth* - *HMS Falmouth* |
| **Chatham-luokka** *HMS Chatham* - *HMS Dublin* - *HMS Southampton* - *HMAS Brisbane* - *HMAS Melbourne* - *HMAS Sydney* |
| **Birmingham-luokka** *HMS Birmingham* - *HMS Lowestoft* - *HMS Nottingham* - *HMAS Adelaide* |
| **Birkenhead-luokka** *HMS Birkenhead* - *HMS Chester* |
| Edeltäjä: Active-luokan tiedusteluristeilijät – Seuraaja: *Arethusa*-luokka |
**Jouko Vihtori Mäkelä** (26. maaliskuuta 1930 Vaasa – 19. toukokuuta 2001) oli suomalainen poliitikko. Mäkelä toimi kansanedustajana SDP:n eduskuntaryhmässä vuosina 1975–1979 valittuna Oulun läänin vaalipiiristä. Kunnallispolitiikassa Mäkelä toimi Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä puheenjohtajana. Mäkelä toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982.

Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi 1949 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1955 Helsingin yliopistosta. Työelämässä Mäkelä toimi Invalidisäätiön ammatinvalinnanohjaajana 1952–1953, Invalidisäätiön psykologina 1953–1958, Oulun kaupungin ammatinvalinnanohjaajana 1958–1960, Ammatinvalinnanohjauksen Oulun piiritoimiston toimistopäällikkönä 1961–1971 sekä Oulun lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä ja lääninsosiaalineuvoksena 1971–1993.

Mäkelän vanhemmat olivat varatuomari ja kihlakunnantuomari Arvo Aulis Mäkelä ja sairaanhoitaja Aino Maria Piilonen. Mäkelän puoliso vuodesta 1952 oli vanhempi lehtori Ilta Sirkka Anttila. Heillä on neljä lasta, Jyrki (s. 1953), Päivikki (s. 1957), Kaisa (s. 1959) ja Pirkka (s. 1964). Mäkelä oli sotilasarvoltaan luutnantti.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Jouko Mäkelä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
Aito sadepilvi, jonka alla on repalepilviä.
Aito sadepilvi, piirteetön tumma pilvimassa, ja siitä satavia sadeviiruja, *virgoja*.
**Laaja sadepilvi** (*Nimbostratus, Ns*) on matalalla roikkuva muodoton ja piirteeltään sateisen näköinen pilvipeite, jonka alapinta on keskimäärin runsaan kilometrin korkeudella. Se on tavallisesti yhteneväinen ja väriltään tummanharmaa. Laajasta sadepilvestä sataa tasaisesti lunta tai vettä, mutta siitä ei tule tihkua.

Laaja sadepilvi syntyy kostean ilman kohotessa hitaasti ylös laajalla alueella tai muiden pilvien, kuten verhopilvien, paksuuntuessa. Se on laaja-alainen, jopa useita tuhansia kilometrejä leveä, ja niin paksu, että se peittää auringon kokonaan. Laajan sadepilven alapuolelle voi syntyä repaleisia lisäpilviä (*fractus/pannus*), jotka ovat tiivistyneet sateesta haihtuneesta vesihöyrystä. Laajasta sadepilvestä ei ole alalajeja ja muunnoksia, vaan se on aina yhtenäinen, satava pilvimassa.

Lisäpiirteet
------------

* *Nimbostratus pannus* – repaleisia pilviä, joskus yhtenäisenä kerroksena, jotka sijaitsevat usein toisen pilven alapuolella tai siinä kiinni
* *Nimbostratus praecipitatio* – pilvi sataa maahan asti
* *Nimbostratus virga* – sadejuovia näkyvissä, tummia pystysuoria tai vinoja

Lähteet
-------

* Karttunen, Hannu & Koistinen, Jarmo & Saltikoff, Elena & Manner, Olli: *Ilmakehä, sää ja ilmasto*. Helsinki: Ursa, 2008. ISBN 978-952-5329-61-2.
* Vartiainen, Juha: *Suuri pilvikirja*. Helsinki: Readme.fi, 2013. ISBN 978-952-220-669-5.

### Viitteet

1. ↑  Karttunen et al. s. 211.
2. 1 2  Vartiainen 2013, s. 108.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nimbostratus**.
* Nimbostratus and Other Low Clouds (Arkistoitu – Internet Archive)

Pilvet

|  |  |
| --- | --- |
| Ryhmä A: Yläpilvet | Cirrus (Ci) • Cirrostratus (Cs) • Cirrocumulus (Cc) |
| Ryhmä B: Keskipilvet | Altostratus (As) • Altocumulus (Ac) |
| Ryhmä C: Alapilvet | Stratus (St) • Cumulus (Cu) • Stratocumulus (Sc) |
| Ryhmä D: Paksut pilvet | Cumulonimbus (Cb) • Cumulus congestus • Nimbostratus (Ns) |
**Laskiaisrieha** on yksi Suomen suurimmista opiskelijoiden ulkourheilutapahtumista. Se järjestetään vuosittain laskiaistiistain kunniaksi Helsingin Kaivopuistossa Ullanlinnanmäellä ja joka talvi tapahtumaan osallistuu tuhansia opiskelijoita ympäri Suomea.*lähde?* Laskiaisriehaan kuuluu musiikin raikuessa iloista pulkalla laskemista, erilaisia hauskoja kilpailuja sekä riehakasta karnevaalitunnelmaa.

Laskiaisriehan tunnetuin osa on Akateeminen mäenlaskukilpailu, jossa joukkueet kisaavat toinen toistaan kekseliäämmillä ja näyttävämmillä rakennelmilla Laskiaisen huikeimman mäenlaskuvälineen tittelistä. Aikaisempina vuosina rinteessä on nähty junia, autoja, hävittäjiä, tankkeja sekä Lohikäärmeen kuolema ja onpa mäki laskettu myös alhaalta ylöskin.

Laskiaisrieha sai erityisen paljon medianäkyvyyttä vuonna 2014, kun tapahtuma järjestettiin leudosta talvesta huolimatta. Tuolloin paljaalle Ullanlinnanmäelle kuljetettiin suuret määrät lunta, jotta pulkalla laskeminen onnistuisi laskiaistiistain perinteitä kunnioittaen.

Laskiaisriehan pääjärjestäjänä toimii Aalto-yliopiston piirissä toimiva Vapaateekkarit-yhdistys, ja tapahtuman virallisina jatkoina toimii Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan Teekkarijaoston Gravitaatio-bileet. "Gravis" on perinteisesti järjestetty Helsingin yökerhoissa ja se on ollut loppuunmyytynä jo useana vuotena peräkkäin.

Lähteet
-------

1. ↑  Lumeton talvi haastaa laskiaisperinteet, Ullanlinnanmäellä mäenlaskukilpailu järjestettiin tasaisella hiekkapolulla *hs.fi*. Viitattu 25.2.2020.
2. ↑  Teekkarit rakentavat Kaivopuistoon pulkkamäkeä autokuorma kerrallaan *HS.fi*.  Arkistoitu 17.7.2014. Viitattu 6.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Laskiaisriehan kotisivut
* Gravitaatio-bileet