recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jayavarman II** oli Khmerien valtakunnan perustaja ja hallitsija n. 770–n. 834. Jayavarman II yhdisti Kambodžan alueen ja perusti khmerien valtakunnan n. 802. Hän perusti uuden valtakuntansa pääkaupungiksi Hariharalayan (nykyisen Roluosin lähellä). Useimmat hänen elämäänsä liittyvät yksityiskohdat ovat epävarmoja ja tarut ovat sekoittuneet totuuteen. Kaikki hänen ansioitaan ylistävät piirtokirjoitukset on tehty vähintään 200 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Hänet mainitaan aikaisemmissakin piirtokirjoituksessa, mutta niissä hän on vain yksi kuningas muiden joukossa ilman merkittäviä saavutuksia.

Tunnetuimman tarinan mukaan hän oli nuorena Chenlan prinssinä panttivankina Jaavan hovissa. Palattuaan kotimaahansa hän nousi kuninkaaksi vuonna 790, ja perusti pääkaupunkinsa Tônlé Sab -järven luoteispuolelle. Vuonna 802 hän julistautui kaikkien khmerien jumalkuninkaaksi. Se tarkoitti myös julistautumista vapaaksi Jaavan vasalliudesta. George Cœdès tulkitsi 1944 piirtokirjoituksessa esiintyneen Javâ-sanan tarkoittamaan nykyistä Jaavan saarta, jossa tuolloin oli vallassa Sailendran kuningaskunta. Myöhemmin sen on tulkittu tarkoittavan vain "saarta" tai jotain nykyisin tuntematonta valtakuntaa tai aluetta, jolla ei kuitenkaan olisi mitään tekemistä Jaavan kanssa.

"Jaya" tarkoittaa voittoisaa ja "varman" suojelijaa.

Lähteet
-------

* Cœdès, Georges: *Les États hindouisés d'Indochine et d'Indonésie*. DE BROCARD, 1944. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.1.2011). (ranskaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Golzio, Karl-Heinz: Considerations on the Chronology and History of 9th Century Cambodia.  *Siksacakr*, lokakuu 2000, nro 2, s. 21-25. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.1.2011.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vickery, Michael: Resolving the Chronology and History of 9th Century Cambodia.  *Siksacakr*, heinäkuu 2001, nro 3, s. 17-23. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 31.1.2011.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   Stark 2004, s. 103-105
2. ↑  Keat Gin Ooi: *Southeast Asia: a historical encyclopedia, from Angkor Wat to East Timor, Volume 2*, s. 694. ABC-CLIO, 2004. ISBN 978-1576077702.
3. ↑  Golzio 2000, 21
4. 1 2  Birth of Angkor (Arkistoitu – Internet Archive) Cambodia Angkor Wat Tours
5. ↑  Cœdès 1944, 183-185
6. ↑  Vickery 2001, 21
**Darío Anastacio Verón Maldonado** (s. 26. heinäkuuta 1979 San Ignacio) on paraguaylainen jalkapalloilija, joka edusti toistakymmentä vuotta Primera División de Méxicossa pelaavaa UNAM Pumasia vuodesta 2003 alkaen ja oli myös joukkueen kapteeni. Vasenjalkainen Verón on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi vuosina 2001–2017 Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa.

Seurajoukkueura
---------------

Verón aloitti ammattilaisuransa 12 de Octubressa kotimaassaan Paraguayssa. Vuonna 2001 hän kävi lainalla saman maan Club Guaraníssa. Vuonna 2003 Verón siirtyi chileläiseen Cobreloaan, jossa hän ei pelannut vuottakaan, ennen kuin siirtyi Meksikon liigan UNAM Pumasiin. Cobreloassa Verón voitti ainoalla kaudellaan Chilen mestaruuden. UNAMissa Verón on pelannut lähes 400 ottelua ja voittanut neljästi maan mestaruuden, kolme kertaa Clausuran ja kerran Aperturan. Nykyään Verón toimii myös seuran kapteenina.

Maajoukkueura
-------------

Verón debytoi Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2001. Samana vuonna hän pelasi yhden uransa kolmesta Copa Américasta, muut tulivat vuosina 2007 ja 2011. Vuoden 2011 Copa Américassa Verón sijoittui Paraguayn kanssa toiseksi. Verón edusti maataan myös MM-kisoissa 2010, jossa hän pelasi yhden ottelun, puolivälierässä tulevaa maailmanmestaria, Espanjaa vastaan. Verón pelasi kaikkiaan 51 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

* Darío Verón Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Mamrud, Roberto: Paraguay - Record International Players  10.1.2019. RSSSF. Viitattu 13.2.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

  

Paraguayn joukkue – Copa América 2011
1 Villar |
2 Verón |
3 Piris |
4 Marecos |
5 Alcaraz |
6 M. Cáceres |
7 Zeballos |
8 E. Barreto |
9 Santa Cruz |
10 Martínez |
11 Santana |
12 D. Barreto |
13 Vera |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Riveros |
17 Torres |
18 Valdez |
19 Barrios |
20 Ortigoza |
21 Estigarribia |
22 Fernández |
23 Pérez |
Valmentaja Martino
**Das Komödienhaus** (Comoedienhaus) oli puurakenteinen teatteri- ja tanssiaisrakennus Viipurissa. Se rakennettiin varuskuntakaupungin upseeriston ja heidän perheidensä huvittelutarpeita tyydyttämään. Talon tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä, todennäköisesti se rakennettiin 1770-luvulla. Viipurin varuskunta oli kooltaan merkittävä. Teatteriharrastus yleistyi sen parissa varsinkin kuvernööri Nikolai Heinrich von Engelhardtin kaudella 1766–1778. Komödienhausin tiedetään sijainneen Viipurin linnan ja Pyhän Annan kruunun linnoitusten tienoilla Tervaniemen puolella. Sen arkkitehtonisista ratkaisuista ei ole säilynyt tietoja jälkipolville.

1700-luvun Viipurin taide-elämään vaikutti voimakkaasti saksankielinen kauppiasväestö ja Pietarin läheisyys. Viipuri oli erillään ruotsalaisesta valtioyhteydestä vuodesta 1721 alkaen, joten sen taidemaailman kehitys poikkesi muusta Suomesta. Komödienhausin toiminta oli lähinnä saksankielistä, suomenkielinen teatteritoiminta vakiintui Viipurissa 1800-luvun lopulla. Taloa käytettiin myös naamiaisten järjestämiseen. Sekä näytännöt että naamiaiset lienevät olleet huomattavia seurapiiritapahtumia. Komödienhaus oli aktiivikäytössä 1830-luvulle asti, jolloin alettiin rakentaa kiviteatteria, jossa myöhemmin oli suomenkielistä näyttämötoimintaa, kuten Viipurin Kaupunginteatteri.

Komödienhausin taiteellisesta toiminnasta 1700-luvun puolella on hyvin vähän tietoa. Kun kuvernööri Engelhardtin kausi päättyi, myös viipurilainen teatteriharrastus hiipui. Uutta nostetta toi Pietarin keisarillisen saksalaisen teatterin perustaminen vuonna 1804 ja seuraavana vuonna Viipurissa toimintansa aloittanut saksankielinen lukio. Keväällä 1805 Viipuriin saapui teatterinjohtaja Carl Johann Rundthaler (s. noin 1767) seurueineen, ja jäi vajaaksi vuodeksi. Tämän jälkeen Viipuri vakiinnutti asemansa teatteriseurueiden kiertuekartoilla. Kaupungissa työskentelivät muun muassa näyttelijät Carl Lessmann, Johann Gottfried Biensfeldt ja Wilhelm Piwko.

Lähteet
-------

* Sven Hirn: *Alati kiertueella: teatterimme varhaisvaiheet vuoteen 1870*. Helsinki: Yliopistopaino, 1998. ISBN 951-570-377-8 (nidottu)
* Pentti Paavolainen, Aino Kukkonen: *Näyttämöllä: teatterihistoriaa Suomesta*. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 951-0-28527-7 (sidottu)

### Viitteet

1. ↑  Näyttämöllä, sivu 19
2. 1 2  Alati kiertueella, sivu 38
3. ↑
4. ↑  Alati kiertueella, sivu 39
5. ↑  Alati kiertueella, sivut 39 ja 40
**Frank Zoko Ble** tai **Zoko Blé Franck** (s. 1975) on norsunluurannikkolainen entinen karateka, jolla on myös Suomen kansalaisuus. Hän edusti uransa aikana sekä Norsunluurannikkoa että Suomea maajoukkuetasolla. Urheilu-uransa jälkeen Zoko Ble työskenteli Espoon kaupungin palveluksessa sähköinsinöörinä ja oli Aalto-yliopiston vieraileva tutkija ja tohtoriopiskelija.

Heinäkuussa 2016 Espoon käräjäoikeus tuomitsi Zoko Blen elinkautiseen vankeuteen 35-vuotiaan norsunluurannikkolaisen vaimonsa murhasta, joka tapahtui veistä käyttäen toukokuussa 2015 avioparin yhteisessä asunnossa Espoon Mankkaalla. Teon motiivina oli mustasukkaisuus ja perättömät luulot vaimon syrjähypystä. Teon aikana asunnossa oli myös pariskunnan kaksivuotias tytär, johon ei kohdistunut väkivaltaa. Zoko Blellä on myös lapsia aiemmasta avioliitosta suomalaisnaisen kanssa.

Elinkautisen vankeutensa aikana Zoko Ble väitteli tohtoriksi. Hän osallistui 12. tammikuuta 2018 pidettyyn väitöstilaisuuteen Espoon Otaniemessä vankilan vartijoiden saattamana. Väitöskirja käsitteli sähkönjakeluverkon vikojen havaitsemista.

Saavutuksia
-----------

* Suomen Cupin finaali 2007
* Suomen kansainvälisten avoimien hopeaa 2007
* Suomen-mestaruuden välierät 2008
* Budo Cupin puolivälierät 2008

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karaté - Open international de Finlande - L'Ivoirien Zoko Blé Franck, en argent KOFFI.net (ranskaksi)
2. 1 2 3  Zoko Blé Franck se prépare en Finlande  sport-ivoire.ci (ranskaksi)
3. ↑  Cote d'Ivoire: Suite aux accusations de Zoko Blé - La Fédération se défend et attaque AllAfrica (ranskaksi)
4. 1 2  Insinöörimiehelle elinkautinen Mankkaan veriteosta - murhasi vaimonsa raa'alla tavalla Iltalehti.fi
5. 1 2  Tragedia espoolaisessa uusperheessä – Lehdet: Murhasta epäilty insinöörimies vaati yksinhuoltajuutta Helsingin Uutiset
6. ↑  Mies murhasi vaimonsa - pieni tytär oli asunnossa tekohetkellä MTV.fi
7. ↑  Location of arcing faults using a radio measurement (PDF) Aalto-yliopisto (englanniksi)
8. ↑  Murhasta tuomittu väitteli tohtoriksi vartijoiden silmien alla Espoossa – nautti pullakahvit ja palasi vankilaan Ilta-Sanomat 12.1.2018
**Franka Dietzsch** (s. 22. tammikuuta 1968 Wolgast, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on saksalainen kiekonheittäjä.

Itä-Saksaa edustanut Dietzsch voitti nuorten MM-hopeaa 1986 Ateenassa. Hän osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa Tokion MM-kisoissa 1991, joissa karsiutui. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui kahdenneksitoista. Stuttgartin MM-kisoissa 1993 hän oli kahdeksas ja Göteborgin MM-kisoissa 1995 seitsemäs. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui neljänneksi. 1997 hän oli Euroopan cupissa toinen. Dietzsch voitti 1998 Budapestin EM-kisoissa EM-kultaa. Samana vuonna hän oli toinen GP-finaalissa ja ensimmäinen yleisurheilun maailmancupissa tuloksella 67,07. Vuonna 1999 hän sijoittui Euroopan cupissa kolmanneksi sekä voitti maailmanmestaruuden Sevillan MM-kisoissa tuloksella 68,14.

Vuonna 2000 Dietzsch sijoittui Sydneyn olympialaisissa kuudenneksi ja voitti GP-finaalin. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli neljäs. 2003 hän sijoittui neljänneksi Euroopan cupissa, karsiutui Pariisin MM-kisoissa sekä heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Hän oli 2004 Euroopan cupin toinen, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi.

Dietzsch voitti kesäkuussa 2005 Euroopan cupin. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti toisen maailmanmestaruutensa. Loppukaudesta hän sijoittui toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2006 hän voitti jälleen Euroopan cupin superliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa, jonka jälkeen hän voitti sekä IAAF:n yleisurheilufinaalin että maailmancupin.

Vuoden 2007 toukokuussa Dietzsch heitti Hallessa tuloksen 68,06, joka jäi vuoden 2007 maailmantilaston kärkitulokseksi. Osakan MM-kilpailuissa hän heitti tuloksen 66,61 ja voitti kolmannen maailmanmestaruutensa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta.

Dietzsch on voittanut Saksan mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1997–2001 ja 2003–2007.

Ennätykset
----------

Lähde: IAAF

* Kuulantyöntö: 15,02 (1985)
* Kiekonheitto: 69,51 (1999)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Franka Dietzsch *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.11.2012. Viitattu 1.10.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Franka Dietzsch Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Dietzsch Saksan yleisurheiluliiton sivuilla, viitattu 6.7.2009 (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* (saksaksi)

Naisten kiekonheiton maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Martina Opitz |
1987: Martina Hellmann |
1991: Tsvetanka Hristova |
1993: Olga Burova |
1995: Ellina Zvereva |
1997: Beatrice Faumuina |
1999: Franka Dietzsch |
2001: Ellina Zvereva |
2003: Iryna Jattšanka |
2005: Franka Dietzsch |
2007: Franka Dietzsch |
2009: Dani Samuels |
2011: Li Yanfeng |
2013: Sandra Perković |
2015: Denia Caballero |
2017: Sandra Perković |
2019: Yaimé Pérez |
2022: Feng Bin |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Langhen viinitarhoja
**Piemonten viinimaisema Lange-Roero ja Monferrato** on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää viisi maisemiltaan kaunista viininviljelyaluetta sekä Grinzane Cavourin linnan Piemontessa, luoteisessa Italiassa. Langhen ja Monferraton kukkuloille sijoittuva kohde kuuluu Italian tärkeimpiin viinintuotantoalueisiin. 

Langhe-Roeroa kuvataan kulttuurimaisemaksi, jollainen syntyy ihmisen ja luonnon yhteistyöstä. Se otettiin maailmanperintökohteeksi erityisen arvokkaan viininviljelykulttuurinsa johdosta: viljely on muokannut maisemaa satoja vuosia.

Kuvaus
------

Grinzane Cavourin linna
Kohteeseen kuuluu viisi erillistä viininviljelyaluetta ja Grinzane Cavourin linna, jonka nimi on tärkeä niin viinitarhojen kehittämisen kuin Italian historiassa. Se sijaitsee Piemonten eteläosassa Po-joen ja Ligurian Apenniinien välissä. Linna on täysin varustettu seutua jo kauan leimannutta viljelyä ja viinin valmistamista varten. Alueelta on löydetty siitepölyä, joka on ajoitettu viidennelle vuosisadalle ennen ajanlaskun alkua. Tuolloin Piemonte oli etruskien ja kelttien kohtaamis- ja kauppapaikka. Seudun murteessa käytetään edelleen näiden kielten sanoja, erityisesti viiniin liittyen. Rooman keisarikunnan aikana elänyt Plinius vanhempi mainitsi alueen yhtenä muinaisen Italian kaikkein suotuisimmista seuduista viinitarhojen hoitamisen suhteen ja Strabon kirjoitti sen tynnyreistä.

Alueet
------

| Tunnus | Nimi | Pinta-ala (ha) | Suoja-alue (ha) | Koordinaatit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1390-001 | La Langa di Barolo | 3051 | A=59306 | 44°36′31″N, 7°57′49″E |
| 1390-002 | Grinzane Cavourin linna | 7 | A | 44°39′7″N, 7°59′39″E |
| 1390-003 | Le Colline del Barbaresco | 891 | A | 44°43′14″N, 8°5′15″E |
| 1390-004 | Nizza Monferrato ja Barbera | 2307 | A | 44°47′47″N, 8°18′18″E |
| 1390-010 | Canelli ja Asti Spumante | 1971 | A | 44°44′17″N, 8°14′59″E |
| 1390-011 | Il Monferrato degli *Infernòt* | 2561 | B=16943 | 45°3′3″N, 8°23′23″E |
| Summa | 10789 | 76249 |  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Vineyard Landscape of Piedmont: Langhe-Roero and Monferrato *World Heritage Centre*. Unesco. Viitattu 3.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  Vineyard Landscape of Piedmont: Langhe-Roero and Monferrato Association for the Heritage of the Vineyard Landscape of Langhe-Roero and Monferrato. Viitattu 3.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Nomination file No 1390 rev: Vineyard Landscape of Langhe-Roero and Monferrato (Italy) (pdf) (s. 314) *World Heritage Centre*. Unesco. Viitattu 23.4.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Association for the Heritage of the Vineyard Landscape of Langhe-Roero and Monferrato
**Piemonte Volley**, sponsorinimeltään **Bre Banca Lannutti Cuneo**, on italialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Italian A1-liigassa. 

Cuneon joukkue on kuulunut jo kauan Italian A1-liigan kestomenestyjiin. 2006 vuonna joukkue voitti muun muassa Italian Cupin. Cuneossa ovat pelannut muun muassa Suomen lentopallomaajoukkueen entinen kapteeni Tuomas Sammelvuo sekä maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi arvostettu Giba. Cuneosta Giba lähti 2006–2007 kauden päätteeksi kovatasoiseen Venäjän liigaan.

Kaudella 2006–2007 Cuneon joukkue voitti A1-liigan runkosarjan, mutta putosi lopulta Play-Off -peleissä välierissä Piacenzan joukkueelle. Italian A1-liigan voitti kaudella 2006–2007 lopulta Sisley Volley, joka oli runkosarjassa kolmannella sijalla.

Saavutukset
-----------

* Italian cupin voitto 1995–1996, 1998–1999, 2001–2002, 2005–2006
* Italian supercupin voitto 1996, 1999, 2002
* CEV Cupin voitto 1995–1996, 2001–2002
* Cup-voittajien cupin voitto 1996–1997, 1997–1998
* Euroopan supercupin voitto 1996, 1997

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Leon Brown "Chu" Berry** (13. syyskuuta 1910 Wheeling, Länsi-Virginia – 30. lokakuuta 1941 Conneaut, Ohio) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti. Berry opetteli soittamaan alttosaksofonia collegessa ollessaan ja vaihtoi 1920-luvun lopulla tenorisaksofoniin, jonka soittajana hän lukeutui 1930-luvulla jazzin arvostetuimpiin nimiin yhdessä Ben Websterin, Coleman Hawkinsin ja Lester Youngin ohella. Berry soitti Spike Hughesin, Teddy Hillin ja Fletcher Hendersonin orkestereissa ja liittyi vuonna 1937 Cab Callowayn kokoonpanoon. Hän soitti sessiomuusikkona myös muun muassa Teddy Wilsonin, Roy Eldridgen ja Lionel Hamptonin nauhoituksissa. Berry kuoli auto-onnettomuudessa 31-vuotiaana vuonna 1941.

Lähteet
-------

1. ↑  Yanow, Scott: Chu Berry *Allmusic*. Viitattu 5.11.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee televisiokanavaa. Arte on myös turkulainen taiteilijaseura*
Arten toimitilat Strasbourgissa
**Arte** (*Association relative à la télévision européenne*) on vuonna 1992 toimintansa aloittanut ranskalais-saksalainen julkisen palvelun televisiokanava. Sen ohjelmistossa painottuvat kulttuuri ja eurooppalaisuus, ja sen pääkonttori on Strasbourgissa.

Arte on kansainvälinen ja kaksikielinen yhteisyritys yhtiömuodoltaan eurooppalainen taloudellinen etuyhtymä (ETEY). Pääkieltensä ranskan ja saksan lisäksi Arte tarjoaa osan ohjelmistaan englanniksi, espanjaksi, puolaksi ja italiaksi.

Historia
--------

Ajatus ylikansallisesta eurooppalaisesta televisiokanavasta heräsi 1980-luvun lopulla, kun eurooppalainen yhdentyminen oli muutenkin ottamassa askelia eteenpäin. Vuonna 1988 Ranskan presidentti François Mitterrand ja Länsi-Saksan liittokansleri Helmut Kohl antoivat sille tukensa, minkä jälkeen Ranskan hallitus ja Länsi-Saksan osavaltiot alkoivat valmistella asiaa. Vuonna 1991 perustettiin kolme yhtiötä, Strasbourgissa majaansa pitävä Arte GEIE sekä sen ranskalainen ja saksalainen toimitus Pariisissa ja Baden-Badenissa. Ranskalainen toimitus oli jo vuonna 1986 perustettu Sept (Société d'édition de programmes de télévision), joka nimettiin Arte Franceksi vuonna 2000.

Arte aloitti lähetyksensä 30. toukokuuta 1992 suoralla avajaisjuhlalla Strasbourgin oopperatalosta. Vuonna 1993 Belgian ranskankielinen yleisradioyhtiö RTBF solmi yhteistyösopimuksen Arten kanssa. Pian Arte aloitti yhteistyön myös monien muiden eurooppalaisten yleisradioyhtiöiden kanssa, niiden joukossa suomalainen Yle vuonna 1999.

Saatavuus
---------

Arten lähetyksiä voi vastaanottaa Ranskassa ADSL-laajakaistan kautta, maanpäällisinä digilähetyksinä, kaapelilla ja satelliitilla, Saksassa maanpäällisinä digilähetyksinä, kaapelilla ja satelliitilla, Sveitsissä satelliitilla, ADSL:llä ja kaapelilla, Itävallassa satelliitilla, maanpäällisinä digilähetyksinä, ADSL:llä ja kaapelilla, Belgiassa satelliitilla, ADSL:llä ja kaapelilla, ja muualla Euroopassa sekä Afrikassa satelliitilla. Lisäksi osa ohjelmista on maksutta katsottavissa Arten sivuilta maailmanlaajuisesti.

Organisaatio
------------

Artella on kaksi omistajaa: *Arte France* (omistajia France Télévisions (45 %), Ranskan valtio (25 %), Radio France (15 %) ja INA (15 %)) ja *Arte Deutschland TV GmbH* (omistajia ARD (50 %) ja ZDF (50 %)).

Lähteet
-------

1. 1 2  Qui sommes-nous ? *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Notre organisation *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)
3. 1 2  Naissance d'ARTE *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)
4. ↑  NOTRE HISTOIRE *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)
5. ↑  RECEVOIR ARTE SUR MA TV ! *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)
6. ↑  Notre organisation *arte.tv*. Viitattu 7.5.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arte**.
* Kotisivut
**Wink** oli japanilainen tyttöduo 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Sen muodostivat Sachiko Suzuki (s. 22. helmikuuta 1969) ja Shōko Aida (s. 23. helmikuuta 1970). Yhtye esitti j-popia tekemällä covereita länsimaisista hittikappaleista. Ensimmäinen single julkaistiin 27. huhtikuuta 1988 ja viimeiseksi jäänyt julkaisu tapahtui 31. maaliskuuta 1996. Tämän jälkeen yhtye hajosi.

Yhtyeen jäsenet olivat osallistuneet 1987 kauneuskilpailuun josta heidät oli keksitty musiikkibisnekseen. Seuraavana vuonna heistä muodostettiin yhtye jonka ensimmäinen single oli cover-versio vanhasta The Rubettesin hitistä *Sugar Baby Love*. Useimmat Winkin kappaleet perustuivat länsimaisiin hitteihin sanoitettuna uudelleen japaniksi. Winkin tyyliin kuului lähes ilmeetön ja hymytön esiintyminen yhdistettynä yksinkertaisiin käsiliikkeisiin ja askeleenvaihtoihin. Useimmiten he esiintyivät lolita-tyyppisissä asuissa.

Heti 1990-luvulle tultaessa kiinnostus yhtyettä kohtaan alkoi nopeasti laskea. Yhtye yritti uutta nousua tuolloin suosiotaan kasvattaneen eurodancen avulla. He julkaisivat eurodance-tyylisen kappaleen *Jive Into The Night*, mutta se floppasi pahasti. Seuraava single *Angel Love Story* menestyi hieman paremmin mutta kaupallinen menestys jäi saavuttamatta. Tämän tosiseikan myötä yhtye hajosi vuonna 1996.

Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet ovat tehneet uraa TV-kasvoina kumpikin tahollaan ja erilaisia julkaisuja entisten Morning Musumen jäsenten kanssa.

Members:

of Malline:Nihongo4 and Malline:Nihongo4.

Diskografia
-----------

### Singlet

* Sugar Baby Love
* Amaryllis
* Ai ga Tomaranai (Turn It Into Love)
* Namida wo Misenaide (Boys Don't Cry)
* Samishii Nettaigyo
* One Night in Heaven (Mayonaka no Angel)
* Sexy Music
* Yoru ni Hagurete (Where Were You Last Night)
* New Moon ni Aimashō
* Kitto Atsui Kuchibiru
* Manatsu no Tremolo
* Haitoku no Scenario
* Tsuioku no Heroine / Image na Kankei
* Matenrō Museum
* Furimukanaide
* Real na Yume no Jōken
* Eien no Lady Doll
* Kekkon Shiyō Ne
* Sakihokore Itoshisa yo
* Itsumademo Suki de Itakute
* Twinkle Twinkle
* Cherie Mon Cherie
* Watashi-tachi Rashii Rule
* Jive Into The Night (Yaban na Yoru ni)
* Angel Love Story (Aki-iro no Tenshi)

### Albumit

* Moonlight Serenade
* Especially for You (Yasashisa ni Tsutsumarete)
* Twin Memories
* Velvet
* Crescent
* Queen of Love
* Sapphire
* Each side of screen
* Nocturne (Yasoukyoku)
* Aphrodite
* BRUNCH
* overture!
* voce
* Flyin' High
**Wing Saber** on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2004 Transformers: Energon -animaatiosarjassa.

Televisiosarjat
---------------

### Unicron-trilogia

Samuel Vincent ääninäytteli Wing Saberia Unicron-trilogian toisessa sarjassa Transformers: Energon vuosina 2004-2005.

Wing Saber oli alun perin Wing Dagger niminen Autobotti, joka toimi vartijana Cybertronissa. Hän oli vahtimisvastuussa vankilassa istuneesta Shockblastista. Hän onnistui kuitenkin pakenemaan ja tappoi matkalla Wing Daggerin ystävän Padlockin, joka yritti saada roistoa kiinni. Wing Dagger jäi suremaan ystävänsä kuolemaa ja vannoi kostavansa Shockblastille.

Myöhemmin Decepticonien hyökkäyksen aikana Wing Dagger sai lassotettua Shockblastin energiahihnoilla, mutta joutui itse ilmaan heitetyksi. Samalla Shockblast ampui kaksikon ilmataiston aikana energon tornin alas, joka kaatui Wing Daggerin ja paikalla olleen Decepticonin Tidal Waven päälle. Wing Dagger ei kuitenkaan selvinnyt tapaturmasta vaan kuoli, toisin kuin Tidal Wave. Autobotit veivät myöhemmin Wing Daggerin jäänteet Primusin luokse, jonka jälkeen Radin avulla Primus herätti Wing Daggerin uudelleen eloon ja asensi häneen yhdistelmäkipinän. Hän sai uudeksi nimekseen Wing Saberin ja liittyi Optimus Primen ryhmään. Myöhemmin hän sai kostettua Shockblastille Padlockin kuoleman murskaamalla Shockblastin ja heittämällä hänet vankilaan. Hän ei kuitenkaan tappanut Decepticonia, joka karkasi vankilastaan päivää myöhemmin.

Galvatronin kukistamisen jälkeen Wing Saber katosi avaruuteen ajauduttuaan ongelmiin auktoriteettien kanssa. Hän kuitenkin palasi takaisin vuosia myöhemmin, kun Autobotit etsivät Cyberplaneetta-avaimia. Wing Saber liittyi jälleen Optimus Primen ryhmään ja toimi johtajansa lisäyhdistelmänä vaativissa taisteluissa.

Hahmoa näytelleet
-----------------

| **Vuodet** | **Näyttelijät** | **Sarjat** |
| --- | --- | --- |
| 2004–2005 | Samuel Vincent | *Transformers: Energon* |
| 2005–2006 | Peter Kelamis | *Transformers: Cybertron* |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Transformers: Energon jakso Alpha Q: Identity
2. ↑  Transformers: Energonin jakso Shockblast: Rampage
3. ↑  Transformers: Energonin jakso Each One Fights...
4. ↑  Transformers: Energonin jakso Unicron Unleashed
**Wang Chong** (王充 pinyin: Wáng Chōng; Wade-Giles: Wang Ch'ung; (27 – 100 ?) oli kiinalainen Han-dynastian kaudella elänyt filosofi ja skeptikko. Teostensa kautta Wang kyseenalaisti monia laajalti uskottuja vanhoja uskonnollisia käsityksiä ja ajattelutapoja. Omana aikanaan hän oli itsenäinen ajattelija, jota ei osattu sijoittaa perinteisiin kiinalaisiin filosofisiin koulukuntiin. Vaikka Wang ei kehittänytkään erityisen omintakeista oppijärjestelmäänsä, hän oli kuitenkin yksi ensimmäisistä kiinalaisista ajattelijoista, jotka ajoivat skeptisismiä ja rationalismia ajattelun ainoana lähtökotana.

Wang oli ennen kaikkea rationalismin puolestapuhuja ja taikauskon kriitikko. Hänen elinaikanaan konfutselaisuuteen oli omaksuttu maagisia ja okkultistisia ajattelutapoja, joiden lisäksi henkiolentoihin uskottiin laajalti. Wang oli näitä käsityksiä vastaan ja puolusti loogista ajattelua. Perinteiden kritiikistään huolimatta Wang nojautui metafysiikassaan taolaiseen filosofiaan ja yin-yang-koulukuntaan. Kiinalaisessa ajattelussa ne edustivat luonnonfilosofista naturalismia, jonka keskeisiä käsitteitä olivat luonnonilmiöitä selittävät polaarinen vastakohtapari yin ja yang, sekä qi-elämänvoima. Wangin mukaan maailmankaikkeus toimi taolaista ja kungfutselaista filosofiaa mukaillen itsestään ja spontaanisti. Kaikki tapahtuva perustui hänen mukaansa sattumaan ja mitään ei määrätty ennalta. Kuoleman jälkeen ihminen ei Wangin mukaan jatkanut olemassaoloaan, vaan yhtyi maailmankaikkeuden perusenergiaan (qi).

Wangin teos Lunheng, eli Punnittuja tutkimuksia, on säilynyt nykypäiviin saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tauno-Olavi Huotari ja Pertti Seppälä: *Kiinan kulttuuri*, s. 173. 3. painos. Otava, 1999. ISBN 951-1-15943-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Wanda Landowska
**Wanda Louise Landowska** (5. heinäkuuta 1879 Varsova, Puola – 16. elokuuta 1959 Connecticut, Yhdysvallat) oli puolalaissyntyinen cembalisti. Landowska vaikutti voimakkaasti 1900-luvun alkupuolella siihen, että kiinnostus cembaloa kohtaan heräsi uudelleen. Landowska opiskeli sävellystä ja tutki varhaista musiikkia sekä kosketinsoittimia ja opetti Schola Cantorumissa.

Landowska oli ensimmäinen, joka levytti Johann Sebastian Bachin Goldberg-muunnelmat cembalolla. Wanda Landowska on erityisen tunnettu Bachin, Louis Couperinin ja Jean-Philippe Rameaun tulkitsijana. Landowskalle sävellettiin hänen uransa aikana monia merkittäviä uusia cembaloteoksia, kuten Manuel de Fallan *El retablo de maese Pedro* ja cembalokonsertto sekä Francis Poulencin *Concert champêtre*.

Elämäkerta
----------

Landowskan isä oli lakimies ja äiti kielitieteilijä, joka käänsi Mark Twainin tuotantoa puolaksi. Hän aloitti piano-opinnot nelivuotiaana ja opiskeli myöhemmin Varsovan konservatoriossa Jan Kleczynskin ja Alexander Michalowskin johdolla. Hän opiskeli myös sävellystä Berliinissä vuonna 1896 opettajanaan Heinrich Urban. Vuonna 1900 hän muutti Pariisiin, jossa toimi vuoteen 1912 asti *Schola Cantorumin* opettajana. Vuonna 1903 hän soitti ensi kertaa julkisesti cembaloa ja julkaisi miehensä kanssa vuonna 1909 *Musique ancienne* -tutkielman 17.- ja 18.-vuosisadan musiikista. Vuosina 1912–1919 Landowska toimi cembalo-opettajana Berliinin *Hochschule für Musikissä*. Vuonna 1925 hän perusti koulun varhaisen musiikin tutkimiseen Saint-Leu-La-Forêtissa lähellä Pariisia.

Landowska perusti Pariisiin vuonna 1927 *École de Musique Anciennen* ja eli Ranskassa vuoteen 1940 asti, jolloin saksalaisten miehittäessä maan hän joutui juutalaisena pakenemaan Portugalin kautta Yhdysvaltoihin. Elämänsä loppuvuodet hän asui Lakevillessä, Connecticutissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wanda Landowska *britannica.com*. Viitattu 5.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wanda Landowska**.
* GLBTQ: Wanda Landowska (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Viimapää
**Viimapää** (sindariksi **Amun Sûl**) on kukkula J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa. Viimapää on eteläisin Viimavaarojen kukkulajonosta Arnorissa. Se sijaitsee Suuren idäntien pohjoispuolella noin puolessavälissä Kontua ja Rivendelliä. 

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kukkula on noin 300 metriä ympäröivää maata korkeammalla ja siellä sijaitsi vartiotorni Arnorin kuningaskunnan aikoihin. Vahtitorni ja linnoitukset poltettiin ja tuhottiin vuonna 1409 Kolmatta Aikaa, mutta sen yläosa on edelleen tasainen ja sitä ympäröi kivikehä. Huipulta johtaa pohjoiseen vuoriston linnoitukset yhdistävä polku. Alun perin tornissa oli yksi seitsemästä palantíristä.

Teoksessa *Taru sormusten herrasta* kerrotaan, kuinka Frodo haavoittuu Viimapäällä vakavasti. Pakomatkalla Briistä Konkari ja hobitit välttelevät päätietä ja lähestyvät Viimapäätä pohjoisesta. Huipulla he löytävät viestin Gandalfilta ja huomaavat lähestyvät sormusaaveet. Yön laskeuduttua sormusaaveet hyökkäävät heidän leiriinsä ja niiden johtaja pistää Morgulin terällä Frodoa olkapäähän. Vaikka muut seurueen jäsenet saavat ajettua sormusaaveet pois, olkapäässä oleva aseen terä ajautuu kohti Frodon sydäntä ja on koitua hänelle kohtalokkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolkien, J.R.R.: *Taru Sormusten Herrasta*, s. 159. Suomentanut Kersti Juva, Eila Pennanen, runot suom. Panu Pekkanen. WSOY, 1987. ISBN 9510140988.
2. ↑  Tolkien s. 179-182
**Yrjö Pietari Oinonen** (28. kesäkuuta 1906 Mikkeli – 28. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja runoilija.

Oinosen vanhemmat olivat rehtori Frans Pietari Oinonen ja Anni Aurora Sirkiä. Hän oli vuodesta 1940 naimisissa lääketieteen lisensiaatti Sirkka Helinä Piirosen kanssa. Oinonen kirjoitti ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1929, maisteriksi 1932 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1945.

Oinonen oli Viipurin uuden yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettaja 1933–1940, Yhteiskunnallisen korkeakoulun opettaja 1946–1949 ja kirjallisuudenhistorian vt. professori 1947–1949 sekä Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti 1947–1949. Omien teostensa lisäksi hän kirjoitti esipuheen Einari Vuorelan kokoelmaan *Runoja* ja Otto Mannisen kokoelmaan *Runot*.

Teokset
-------

* *Vesiluonto Eino Leinon ajan runoudessa*, väitöskirja. Helsingin yliopisto 1945
* *Eino Leinon Helkavirsien toisen sarjan ongelma*. Otava 1947
* *Kaunokirjallisuutemme ja yhteiskunta*. WSOY 1948
* *Näkymiä Euroopan kirjallisuudesta*: esseitä. WSOY 1949

### Runokokoelmat

* *Säde ja varjo*: runoja. Otava 1948
* *Nuoret runoilijat 1943*. WSOY 1943. Sisältää Yrjö Oinosen lisäksi runoja seuraavilta kirjoittajilta: Kalervo Hortamo, Hilkka-Helinä Hyvärinen, Veikko Kolula, Lauri Lamminmäki, Elisabet Laurila, Aila Meriluoto ja Kerttu Rukala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin oli, Wikisource


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Yrjö Erik Adrian Rannikko** (22. elokuuta 1900 – 12. marraskuuta 1980) oli suomalaisen elokuva-alan monitoimimies. Hän puhui vuosien ajan Elokuva-arkiston perustamisen puolesta, vaikka sen vuonna 1957 käytännössä sitten perustivat Aito Mäkinen ja Jörn Donner.

Rannikko oli insinööri, heimosoturi, asuntokiinteistömies, elokuvateatterinomistaja, päätoimittaja, lehdenjulkaisija, arkistonkerääjä, kaitafilmaaja, filatelisti ja maailmanmatkaaja, ja toimi kaikilla aloilla niin julkisuudessa kuin taustavaikuttajanakin.

Hän valmistui sähköinsinööriksi Saksassa vuonna 1925. Sen jälkeen hän toimi kaksi vuotta Turun kaupungin sähkölaitosinsinöörinä ja vuosina 1926–1936 Suomen Asuntokiinteistöliiton sihteerinä ja 1927–1937 Talonomistajan Lehden / Asuntokiinteistö-lehden päätoimittajana. Hän perusti isänsä ja veljensä kanssa vuonna 1927 Turkuun elokuvateatteri Kinolan (nykyisin Formia), joka oli perheyhtiö Turun Kino Oy:n omistuksessa 40 vuotta.

Vuosina 1946–1949 hän oli Fenno-Filmin toimitusjohtaja, jona aikana hän teki yhdessä Roland af Hällströmin kanssa käsikirjoituksen elokuvaan *Läpi usvan*. Hän toimi englantilaisia elokuvia maahantuovan Parvisfilmin kaupallisena johtajana 1949–1960, Teknillisen Informaatiopalvelun (nykyisen Talouselämän Tiedotustoimiston edeltäjä) johtajana 1960–1964 ja sen jälkeen kolme vuotta elokuvavalmistamo Filmservice & C:on toimitusjohtajana.

Rannikko perusti 1932 Suomen Kinolehden, josta myöhemmin tuli Suomen Filmikamarin julkaisu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yrjö Rannikko, Kava.fi, viitattu 5.9.2013 (Sisältää myös Rannikon omin sanoin kertoman elämäkerran)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Jelizovo** (ven. Е́лизово) on kaupunki Kamtšatkan aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee 32 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Petropavlovsk-Kamtšatskista koilliseen Avatšajoen rannalla. Kaupunki on Jelizovon piirin keskus. Asukkaita on 39 600 henkeä (vuonna 2008).

Jelizovossa sijaitsee Petropavlovsk-Kamtšatskia palveleva Jelizovon kansainvälinen lentoasema. Sieltä on vuoroliikennettä Venäjän federaation eri osiin, mm. Vladivostokiin, Habarovskiin, Novosibirskiin ja Moskovaan. Kamtšatkaan ei ole maaliikenneyhteyttä muualta Venäjältä.

Historia
--------

1600-luvun lopulla itelmeenit rakensivat nykyisen kaupungin paikalle pienen linnoituksen, jonka kasakat hävittivät vuonna 1713. Myöhemmin syntyi Staryi Ostrog -niminen venäläinen kylä, joka vuonna 1897 sai Kamtšatkan kenraalikuvernöörin mukaan nimen Zavoiko. Vuonna 1924 se nimettiin Jelizovoksi Kamtšatkalla menehtyneen partisaanikomentajan mukaan. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1975.

Nykyään Jelizovo on maatalousalueen keskus. Seudulla on myös kalateollisuutta ja se on suosittu matkailukohde.

Lähteet
-------

1. ↑  Jelizovon historia kaupungin sivustolla *elizovo.net*. Viitattu 11.2.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jelizovon kaupungin sivusto (venäjäksi)
**Jelizaveta Julijevna Zarubina** (ven. Елизавета Юлиевна Зарубина, synt. *Lisa Rozensweig*; 1. tammikuuta 1900 – 14. toukokuuta 1987) oli neuvostoliittolainen vakoilija. Yhdysvalloissa oleskellessaan hän käytti nimeä Elizabeth Zubilin ja hänet tunnettiin myös nimellä Lisa Gorskaja. Hänellä oli keskeinen rooli atomipommin valmistustietojen toimittamisessa Neuvostoliiton haltuun.

Zarubina syntyi Bessarabiassa Rozensweigin juutalaisperheeseen. Hän liittyi paikalliseen kommunistinuorten järjestöön vuonna 1919. Vuonna 1924 hän sai työn Neuvostoliiton lähetystössä ja siirtyi 1925 vastaavaan tehtävään Wienissä. Vuodesta 1929 hän toimi Turkissa laittoman kommunistipuolueen tehtävissä. Vuonna 1929 hän avioitui Jakob Blumkinin kanssa. Yhdessä he toimivat vakoilutehtävissä Tanskassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Tanskassa oleskellessaan hän urkki ydinaseen toimintaperiaatteen tieteilijä Niels Bohrilta.

Vuodesta 1941 alkaen Zarubinin pariskunta ja heidän työtoverinsa Maria Konnenkova vakoilivat Manhattan-projektia saadakseen selville ydinaseen valmistustavan. Heillä oli yhteyksiä erityisesti projektinjohtaja Robert Oppenheimerin vaimoon sekä tieteilijä Albert Einsteiniin, jota Konnenkova liehitteli. Vakoiluryhmän tieteellisenä asiantuntijana toimi Jelena Kozeltseva. Ryhmä pystyi toimittamaan Neuvostoliittoon erittäin tarkat tiedot ydinaseen valmistamisesta. Heidät kutsuttiin takaisin Moskovaan elokuussa 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elizabeth Zarubina. Spartacus Educational. Viitattu 9.12.2017.
2. ↑  Soviet Spy Who Outwitted Einstein. Irina Titova. Petersburg City 28.7.2004.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Mitsubishi B4M** oli Mitsubishin suunnittelema ja valmistama torpedokone vastaamaan keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentotukialukselle sijoitettavalle torpedokoneelle asettamia Shi-9-vaatimuksia.

Tausta
------

Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishi B2M -torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Laivaston esikunta antoi 1934 määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.

Laivaston esikunta teki kuitenkin päätöksen palata yhtiöiden väliseen kilpailuun. Esikunta valitsi jälleen Mistubishin ja Nakajiman toimittajiksi julkistamalla helmikuussa 1934 Shi-9 vaatimukset lentotukialukselle sijoitettavasta kaksitasoisesta torpedokoneesta. Kuten epäonnisessa Shi-7-hankkeessa niin nytkin valittiin pääsuunnittelijaksi Hajime Matsuhara ja hänen avustajikseen Sadahiko Karo ja Minoru Hasegawa. Elokuussa valmistui suunnittelun tuloksena lentokone, jolla tehtiin ensilento 25. elokuuta Kagamigaharassa.

Shi-7-hankkeessa käytetty raskas Buzzard-tyyppinen nestejäähdytteinen moottori oli vaihdettu painon vähentämiseksi ilmajäähdytteiseen. Siivet olivat metallia rakenteiset ja kangaspäälliset perustuen Boulton Paul Aircraftin rakenteeseen. Loppuosa koneesta muistutti edeltänyttä Shi-7-torpedokonetta, joten suunnittelu ja valmistusaika saatiin lyhyeksi. Testit osoittivat siipirakenteen epäonnistuneeksi. Seuranneessa kilpailussa Yokosuka B4Y julistettiin marraskuussa 1936 voittajaksi, mutta Mitsubishi sai kuitenkin voittajakoneen valmistuksesta hankintasopimuksen.

Koneen puutteista huolimatta se oli merkittävä koealusta kehitettäessä A4-moottoria, mistä myöhemmin tuli Mitsubishi Kinsei.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&09.09600009,96 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&014.080000014,80 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.09400003,94 m perämaassa
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&054.&&&&0054 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&03827.&&&&003 827 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Mitsubishi 8-Shi 14-sylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 kW (&&&&&&&&&&&0-151.01000000650−800 hv)
* **Potkuri:** kaksilapainen

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0130.&&&&00130 km/h solmua
* **Lentoaika:** 6.17
* **Nousukyky:** 0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana "min"**.0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana "min"**14 min 33 s m/s 3000 m

**Aseistus**  

3 × 7,7 mm konekivääriä  
800 kg pommeja  
 tai 800 kg torpedo ulkoisissa ripustimissa

Lähteet
-------

* Mikesh, Robert C. & Abe, Shorzoe: *Japanese Aircraft 1910-1941*. London: Putnam Aeronautical Books, 1990. ISBN 0-85177-840-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mikesh & Abe 1990 s. 280-281
2. ↑  Mikesh & Abe 1990 s. 236
3. 1 2 3 4 5  Mikesh & Abe 1990 s. 172-173
**Mitokondrio-Eeva** on nimitys, jolla viitataan kaikkien nykyään elävien ihmisten viimeiseen yhteiseen esiäitiin katkeamattomassa äitilinjassa.

Mitokondrio sisältää DNA:ta (mtDNA), joka on noin 16 600 emäksen mittainen rengasmainen DNA-molekyyli. Mitokondriossa DNA:ta on kuitenkin huomattavasti vähemmän kuin tumassa. Jälkeläinen saa hedelmöityksessä mtDNA:n vain äidiltä (uniparentaalinen periytyminen), kun taas tuman DNA:n jokainen saa molemmilta vanhemmiltaan. 

MtDNA:ssa tapahtuu paljon mutaatioita, jotka eivät korjaannu korjausmekanismien tehottomuuden vuoksi, joten mutaatiot jäävät mtDNA:han. Mutaatioita käytetään apuna äitilinjojen määrittämisen. Mutaatioiden hierarkkisuus muodostaa äitilinjoja, ja samanlaiset mtDNA:n tyyppiryhmät muodostavat niin kutsuttuja haploryhmiä. Haploryhmät jakautuvat maantieteellisesti afrikkalaisiin, eurooppalaisiin sekä aasialaisiin, joista polveutuvat alkuperäisamerikkalaiset.

Koska isän perimä ei ole vaikuttanut mitokondrion DNA:han eikä näin ollen sen mutaatioihin ja mutaatioiden on katsottu tapahtuneen suhteellisen säännöllisesti, tutkijat ovat yksilöiden mitokodrioiden DNA:n avulla voineet määrittää, miten kauan sitten tämä äitilinjan kantaäiti on elänyt. Pisimmän katkeamattoman äitilinjan esiäitinä pidetään noin 200 000 vuotta sitten Afrikassa elänyttä naista, jota on kutsuttu nimellä Mitokondrio-Eeva.

Mitokondrio-Eeva ei ollut oman aikansa ainoa nainen. Ihmisten populaatio on pienimmilläänkin ollut muutamia kymmeniä tuhansia yksilöitä. Muilta tuon ajan yksilöiltä on kyllä periytynyt nykyväestöihin muita (tuman) geenejä, mutta näiden polveutumisketjut ovat kulkeneet sekä miesten että naisten kautta.

Katso myös
----------

* Y-kromosomi-Aatami

Lähteet
-------

* Huoponen, K. Lappalainen, T. & Savontaus, M-L.: Idästä vai lännestä? Suomalaisten geneettiset sukujuuret.  *Duodecim*, 2006, nro 122, s. 63–8. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.11.2007.
* Niemi, M. Virtanen, I. & Vuorio, E. (1994). Solu- ja molekyylibiologia. Weilin + Göös
* Haapala, O. & Tuohimaa, P. (1993). Väestöbiologia. Ihmisen evoluutiosta ja populaatiobiologiasta. Tampereen yliopisto, Biolääketieteen laitos

### Viitteet

1. ↑  Niemi, Virtanen & Vuorio, 1994
2. ↑  Huoponen ym. 2006
3. ↑  Haapala & Tuohimaa, 1993
**Karl Hass** (5. lokakuuta 1912 Kiel, Saksan keisarikunta – 21. huhtikuuta 2004 Castel Gandolfo, Italia) oli saksalainen upseeri ja sotarikollinen. Hän oli vakooja ja SS-upseeri, joka otti osaa Italian suurimpaan verilöylyyn vuonna 1944.

Hass liittyi 1934 SS:n tiedustelupalveluun Sicherheitsdienstiin, jossa hänet ylennettiin pian häikäilemättömyyden vuoksi. Natsien vallattua Rooman Hass lähetettiin perustamaan sinne erityistä radio-operaattorien verkkoa ja kouluttamaan liittoutuneiden linjojen takana toimivia sabotöörejä. Roomassa hän osallistui esimiehensä Herbert Kapplerin kanssa yli tuhannen italianjuutalaisen lähettämiseen Auschwitziin. Hass myös toimitti Savoyn prinsessa Mafaldan Buchenwaldin keskitysleirille, jossa tämä kuoli.

Vastarintaliikkeen räjäytettyä pommin Via Rasellalla ja surmattua yli 30 SS-miestä, Kappler, Hass ja Erich Priebke vangitsivat 335 italialaismiestä, osa juutalaisia tai vasemmistoa. Kaikki vietiin Ardeatinen luolaan Rooman lähelle ja teloitettiin siellä. Joukkomurha on yksi Italian pahamaineisimmista.

Sodan jälkeen liittoutuneet vangitsivat Hassin, mutta hän ei saanut sotarikossyytteitä, vaan jopa työskenteli Yhdysvaltain tiedustelupalvelun listoilla ja vakoili Neuvostoliittoa. Herbert Kappler olikin ainoa, joka tuomittiin Ardeatinen verilöylystä vankilaan. 
Viimein vuonna 1994 yhdysvaltalainen televisioryhmä löysi toisen sotarikollisen Erich Priebken Etelä-Amerikasta, ja hänet lennätettiin Italiaan oikeuteen ja tuomittiin Ardeatinen murhista vankilaan. Paikalle ilmaantui myös Hass, jonka piti todistaa oikeudessa entistä SS-kollegaansa vastaan. Hän yritti kuitenkin paeta asunnostaan syöksytorvea pitkin, mutta putosi ja loukkaantui. Sairaalasta hän todisti Priebkeä vastaan, mutta menetti pakoyrityksen vuoksi oikeudellisen koskemattomuutensa. Hass tuomittiin 1998 elinkautiseen vankeuteen. Korkean ikänsä ja huonon terveydentilansa vuoksi hänet sijoitettiin kotiarestiin sveitsiläiseen vanhainkotiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Karl Hass, 92; Nazi Convicted of WWII Massacre *Los Angeles Times*.  23.4.2004. Los Angeles Times. Viitattu 31.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Ardeatine Caves Massacre *Holocaust Encyclopedia*. United States Holocaust Memorial Museum. Viitattu 31.1.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Torgny Segerstedt
**Torgny Karl Segerstedt** (1. marraskuuta 1876 Karlstad – 31. maaliskuuta 1945 Göteborg) oli ruotsalainen lehtimies ja uskonnonhistorian tutkija.

Segerstedt oli Tukholman korkeakoulun professori 1913–1917. Hän muutti Göteborgiin ja ryhtyi *Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningenin* päätoimittajaksi. Hänestä tuli kaupungin tärkein sanomalehti- ja kulttuurivaikuttaja sekä yksi Ruotsin vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän loi lehteen oman persoonallisen, tyylillisen ja poliittisen (liberaalin) leimansa. Hän oli yksi Göteborgin liberalismin aatesuunnan tunnetuimmista äänenkannattajista. Vuodesta 1933 hän edusti jyrkkää kansallissosialismin vastaista asennetta.

Vuonna 1918 hän kannatti Ruotsin hallituksen puolueettomuutta Suomen valkoista hallitusta kohtaan. Hän hyökkäsi jatkosodan aikana Suomen ja natsi-Saksan aseveljeyttä vastaan ja arvosteli Ruotsin hallitusta kallistumisesta Saksan puolelle.

Muistomerkki hänen kannanotolleen natsismia vastaan on pystytetty Göteborgin Vasaplatsenille. Segerstedt on haudattu Kvibergin hautausmaalle samaan kaupunkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymä- ja kuolinvuoden lähde Historian suursanakirja
2. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 1092. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**HMS Balder** oli Ruotsin laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu potkurikorvetti.

Valmistus
---------

Ruotsin vuosien 1865-1866 valtiopäivät vahvistivat aluksen hankinnan. Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1870. Alus otettiin palveluksen vielä samana vuonna 13. lokakuuta.

Palvelus
--------

Vuonna 1886 aluksen aseistukseksi vaihdettiin kaksi 15,2 cm M/83 -kanuunaa, kuusi 12,2 cm M/81 -kanuunaa sekä seitsemän kevyempää tykkiä, jotka olivat 65 mm M/86 -venetykki, kaksi 38 mm M/84 -pikatykkiä ja neljä 12 mm ksp M/75 -konekivääriä. Alus poistettiin palveluksesta 27. huhtikuuta 1901. Raskaat 15,2 cm tykit vaihdettiin vuonna 1894 12,2 cm M/81 -tykkeihin sekä aseistusta täydennettiin konekiväärillä.

Alus poistettiin palveluksesta 27. huhtikuuta 1901, jonka jälkeen se makasi ankkurissa. Alus myytiin vuonna 1911 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 92