recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martti Herman Peltonen** (31. elokuuta 1901 Orivesi – 3. lokakuuta 1973 Vihti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1945.

Elämä
-----

Martti Peltosen vanhemmat olivat tilallinen Vihtori Peltonen ja Iita Matilda Siltala. Sisällissodan aikana Peltonen oli punakaartin hevosmiehenä ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Myöhemmin Peltonen työskenteli mekaanikkona, sähköasentajana, autonkuljettajana ja lämmittäjänä Keravalla ja Helsingissä. Peltonen kuului Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton liittotoimikuntaan ja vuosina 1935–1939 hän työskenteli SDP:n Lapin piirin luennoitsijana. Peltonen valittiin kansanedustajaksi Lapin läänin vaalipiiristä vuonna 1939. Jatkosodan aikana Peltonen kuului niin sanottuun rauhanoppositioon ja oli vuonna 1943 yksi Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista. Jätettyään eduskunnan 1945 Peltonen toimi asioitsijana Helsingissä ja työskenteli viimeksi kylmälaitehuoltajana 1951–1966. Hän oli myös Keravan kauppalanvaltuuston jäsen.

Perhe
-----

Martti Peltonen oli naimisissa vuodesta 1925 Aili Ingrid Heleniuksen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  .aspx Martti Peltonen (kansanedustaja) *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 30.11.2012.
2. ↑  Valtiorikosoikeuden tuomioita.  *Aamulehti*, 10.8.1918, nro 129, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.2.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Dekretaali** (myöhäislat. *dēcrētā'le*, päätös) on paavin tekemä ratkaisu, jota voidaan pitää ennakkopäätöksenä. Dekretaalit olivat vanhalla ajalla ja keskiajalla erityisesti kirkkokuriin liittyviä kirjelmiä tai määräyksiä, jotka paavi julkaisi. Niille oli tyypillistä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimus.

Varhaisimmat dekretaalit ovat paavi Siriciuksen ajalta 300-luvun lopulta ja 400-luvun alkupuolelta lähtien niistä tehtiin kokoelmia. Tunnetuin asiakirjaryhmä on se, josta käytetään nimitystä pseudoisidoriset dekretaalit. Nämä noin vuonna 850 tehdyt asiakirjat pitivät tärkeänä frankkilaisen kirkon riippumattomuutta maallisten ruhtinaitten ja paavien vallasta. Tähän "Isidorus Mercatorin" toimittamaan dekretaalikokoelmaan vedottiin jo 857, ja paavien valtapyrkimysten tukena sitä alettiin käyttää 1000-luvulla. Kokoelman osoitti vuonna 1628 väärennökseksi reformoitu teologi David Blondel.

Dekretaaleja pidettiin samanarvoisina kuin kirkolliskokouspäätöksiä, ja ne otettiin mukaan kanonisen oikeuden kodifikaatioihin. Tunnettu dekretaalikokoelma on muun muassa se, joka sisältyy "kanonisen oikeuden isän" kamaldolilaismunkki Gratianuksen (eli noin 1100–1160) vuonna 1140 toimittamaan paavilliseen määräyskokoelmaan *Concordia discordantium canonum* eli *Decretum Gratiani*. Se muodostaa *Corpus juris canonici* -nimisen kodifikaation ensimmäisen osan ja on yksi kirkkolainsäädännön perusteoksista.

Lähteet
-------

* *Uusi tietosanakirja*, Tietosanakirja oy 1964, hakusanat dekretaali, pseudo-isidoriset dekretaalit ja Gratianus
* *Otavan iso tietosanakirja*, Otava 1963, hakusanat dekretaali ja pseudo-Isidoruksen väärennökset

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dekretaali** Wikimedia Commonsissa
Karakhanidien valtakunta vuonna 1000.
Karakhanidien Burana-minareetti Balasagunissa 1000-luvulta.
**Karakhanidit** oli turkkilainen dynastia (999–1211), joka hallitsi Transoxianaa Keski-Aasiassa.

Karakhanidit kuuluivat karlukki-nomadien liittokuntaan, joka ilmestyi historiaan 800-luvulla. 900-luvulla karlukit kääntyivät islamiin. Samanidien vallan hajotessa karlukit karakhanidien ja Harun Bughra Khanin johtamina valtasivat Buharan (992) ja Samarkandin (999). Samanidien entinen valtapiiri jaettiin ghaznavidien haltuunsa ottamien Khorasanin ja Afaganistanin sekä karakhanidien valtaaman Transoxianan kesken siten, että rajana oli Oxusjoki eli nykyinen Amudarja.

Karakhanidihallitsijat tukivat arabialaisten ja persialaisten esikuvien mukaista turkinkielisen kirjallisuuden kehitystä ja edistivät turkkilais-islamilaista sivistystä. 

Varhain 1000-luvulla sisällissodat hajottivat dynastiaa, ja vuonna 1041 Muḥammad al-Dawla (1041–52) otti haltuunsa läntisen osan, johon Buhara kuului. 1000-luvun lopulla karakhanidit joutuivat seldzukkien alaisuuteen ja vuonna 1140 turkkilaisen Karakitai-liittokunnan alaisuuteen. Uthman (1204–1211) palautti hetkeksi dynastian itsenäisyyden, mutta hänen kuoltuaan karakhanidien dynastia tuhoutui.

Katso myös
----------

* Sebük Tegin
* Kazakstanin historia
* Uzbekistanin historia
* Tadžikistanin historia

Lähteet
-------

* Lapidus, Ira M.: *A History of Islamic Societies. 3rd. Edition*. Cambridge University Press, 2022. ISBN 978-0-521-73297-0.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Qarakhanid Dynasty *Encycloaedia Britannica*.  1.9.2023. Viitattu 8.10.12023.
2. 1 2 3  Lapidus 2022, s. 180
*Tämä artikkeli kertoo koirasta. Hachikō voi olla myös Tokiossa sijaitsevasta patsas.*

**Hachikō** (jap. ハチ公, 10. marraskuuta 1923 – 8. maaliskuuta 1935) oli akita-koira, joka tuli tunnetuksi omistajalleen osoittamastaan uskollisuudesta. Sana *hachi* tarkoittaa "kahdeksan" (numero viittaa koiran syntymään kahdeksantena pentuna), ja *kō* puolestaan tarkoittaa prinssiä tai ruhtinasta.

Hachikō syntyi maatilalla lähellä kaupunkia paikassa nimeltään Odate Japanissa 10. marraskuuta 1923. Hachikō tuli joka päivä odottamaan isäntäänsä, Tokion yliopiston professori Eisaburo Uenoa, töistä kotiin Shibuyan rautatieasemalle.
Kun Ueno kuoli aivoverenvuotoon työpaikallaan toukokuussa 1925, Hachikō palasi siitä huolimatta Shibuyan rautatieasemalle uskollisesti seuraavana päivänä ja seuraavina yhdeksänä vuotena odottamaan isäntänsä paluuta töistä.

Professori Uenon kuoltua Hachikō annettiin pois, mutta se pääsi aina pakenemaan ja palasi yhä uudelleen vanhalle kotitalolleen. Lopulta Hachikō ilmeisesti "ymmärsi"*lähde?*, ettei Ueno enää asunut talossa. Se lähtikin etsimään isäntäänsä juna-asemalta. Ihmiset alkoivat tuoda Hachikōlle herkkuja ja ruokaa, jottei sen tarvitsisi olla ja odottaa nälissään. 
Tätä jatkui yhdeksän vuotta: Hachikō saapui joka päivä juuri ennen isäntänsä junan saapumista asemalle. 

Lopulta Hachikōn osoittamasta uskollisuudesta tuli kansainvälinen symboli uskollisuudelle.*lähde?*

Hachikō kuoli 8. maaliskuuta 1935, ja se löydettiin Shibuyan kadulta. Hachikōn täytettyä ruumista säilytetään Japanin luonnontieteellisessä museossa Uenossa Tokiossa. 

Nykyään Hachikōsta on tehty kolme patsasta, jotka on sijoitettu Japaniin ja joista kuuluisin on huhtikuussa 1934 Shibuyan rautatieaseman eteen pystytetty pronssipatsas. Patsas sijaitsee paikassa, jossa Hachikō istui odottamassa isäntäänsä.

Katso myös
----------

* *Hachikō (patsas)*
* *Hachiko – tarina uskollisuudesta*
**Gamla bron** (suom. *Vanha silta*) on Uumajan vanhin säilynyt silta. Se ylittää Uumajanjoen, ja on pituudeltaan 301 metriä.

Historia
--------

Ennen kuin Uumajassa oli siltoja, asukkaat ylittivät Uumajanjoen käyttäen talvella jääteitä ja muina vuodenaikoina lauttoja.

Suomen sodan aikaisen toisessa Venäjän Uumajan miehityksessä vuonna 1809 venäläiset rakensivat tukeista tehdyn kelluvan sillan joen yli. Kuitenkin myöhemmin se tuhoutui kevättulvassa.

Sillan rakentamista Uumajanjoen yli pidettiin pitkään liian kalliina, mutta maaherra Gustaf Munthe kiinnostui asiasta, kun hän astui virkaan vuosina 1856 ja 1858. Hän antoi valtuudet tutkia minne silta sopisi parhaiten, sekä tehdä ehdotuksia piirtämällä ja laskemalla, mitä se tulisi maksamaan. Tutkimus osoitti, että aivan kaupungin ulkopuolella, joen ylävirrassa, joen pohja olisi suosiollisin sillalle. Sillan arvioidut kustannukset olivat 65 450 kruunua. Hoitokustannusten myötä kokonaiskustannukset olisivat 86 000 kruunua.

Silta avattiin vuonna 1863 kaupungin ensimmäisenä joen ylittävänä siltana, ja kauan aikaa ihmisten piti maksaa sillan käyttämisestä. Alun perin silta oli tehty puusta, mutta vuosina 1894–1895 se korvattiin teräksellä.

Silta nykyään
-------------

Nykyisin silta on käytössä vain jalankulkijoille ja pyöräilijöille. Loppuvuodesta 2013 sillalla havaittiin puutteita, ja sillä oli huoltotöitä noin kolmen viikon ajan.

Katso myös
----------

* Kolbäcksbron
* Kyrkbron
* Tegsbron
* Umeälvsbron

Lähteet
-------

1. ↑  Olsson Lars Gunnar, Haugen Susanne, Edlund Lars-Erik, Tedebrand Lars-Göran: *Umeå 1314-2014: 100 berättelser om 700 år*, s. 103. Skellefteå: Artos & Norma, 2013. ISBN 9789175806686. (ruotsiksi)
2. 1 2  Steckzén, Birger: *Umeå stads historia 1588-1888*, s. 339 & 439-441. Uumaja: Två förläggare, 1981[1922]. ISBN 91-85920-05-3. (ruotsiksi)
3. 1 2  Umeås historia 1810–1896 *umea.se*.  Arkistoitu 23.6.2015. Viitattu 2.5.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Tegs byar *umea.se*.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 2.5.2014. (ruotsiksi)
5. ↑  Underhållsarbeten på Gamla bron i Umeå *underhallsnyheter.se*.  21.11.2013. Underhållsnyheter.se.  Arkistoitu 2.5.2014. Viitattu 2.5.2014. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gamla Bron
**Apostolinen vikaari** on paavin sijaisen arvonimi valtiossa, jossa ei ole katolista piispaa. Tällainen henkilö johtaa apostolista vikariaattia. Nimitystä käytetään myös paavin erikoislähettilään arvonimenä. Norjan katolinen seurakunta kuului vuoteen 1892 asti Ruotsin apostoliseen vikariaattiin. Sen jälkeen apostolinen vikaari työskenteli sekä Oslossa että Tukholmassa. Tanska sai oman apostolisen vikaarin 1892 ja Suomi 1923. Suomen apostolinen vikaarikunta korotettiin hiippakunnaksi 1955.

Katolisen kirkon paikallishallinnon järjestäminen riippuu kirkon aseman vakiintuneisuudesta alueella tai valtiossa. Uusi lähetysalue on aluksi papin johtama missio sui iuris. Sitä seuraa apostolinen prefektuura, jota johtaa apostoliseksi prefektiksi kutsuttu pappi. Hänet nimittää tehtäväänsä paavi ja hänellä on piispan valtuudet, mutta häntä ei ole vihitty piispaksi. Seuraava aste on apostolinen vikariaatti, jota seuraa piispan johtama hiippakunta.

Katso myös
----------

* Yleisvikaari

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
2. ↑  *Spectrum*, osa 10, s. 236: hakusana "roomalaiskatolinen kirkko". WSOY, 1976–1983.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apostolinen vikaari** Wikimedia Commonsissa
Jaakko Jaakonpoika Leppäsen vuonna 1775 rakentama Jyväskylän kappelikirkko ja viisi vuotta myöhemmin tehty tapuli. Jonas Heiskan 1920-luvun piirros.
**Jaakko Klemetinpoika Leppänen** oli ensimmäinen tunnettu keskisuomalainen kirkonrakentaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Petäjäveden vanhan kirkon toteuttajana. Leppäsen arvellaan syntyneen isonvihan (1714–1721) vuosina.

Leppänen toimi nikkarina kirkkotyömailla jo asuessaan Saarijärvellä 1750-luvulla. Vuosina 1757–1758 uusittiin Leppäsen johdolla Jämsän kirkon katto. Pian sen jälkeen Leppänen muutti Jyväskylän kappeliin ja työskenteli pitäjännikkarina Vesangan kylässä 1761–1768. On todennäköistä, että hänen opettajansa oli kirkonrakentaja Arvi Junkkarinen, joka oli Keski- ja Itä-Suomessa suuria rakennuksia toteuttanut leppävirtalainen rakentaja. Uusi pitäjännikkari sai tehtäväkseen korjata Laukaan 1680-luvulla rakennettua kirkkoa. Leppäsen tunnetuimman työn, Petäjäveden ristikirkon rakentaminen oli työtehtävänä 1763–1764.

Petäjäveden kirkon viimeistelyn aikana Leppänen korjaili Junkkariselta keskeneräiseksi jäänyttä Korpilahden kirkkoa ja Jämsän kirkon alttaria. Leppäsen viimeinen työ lienee ollut Jämsän kirkon viereen vuonna 1768 pystytetty kellotapuli. Tämän jälkeen hänen töistään ei ole asiakirjoissa merkintöjä.

Jaakko Jaakonpoika Leppänen
---------------------------

Kirkonrakentajan ammatti periytyi Leppäseltä hänen pojalleen ja pojanpojalleen. Poika Jaakko Jaakonpoika Leppänen, oli Jyväskylän kappelikirkon rakentaja vuonna 1775. Rakennus muistutti suuresti Petäjäveden kirkkoa. Siihen liittynyt tapuli valmistui viisi vuotta myöhemmin. Tämän poika Erkki Leppänen teki Petäjäveden vanhan kirkon tapulin. Jaakko Jaakonpoika (1741–1805) rakensi myös tapulin Korpilahden kirkkoon 1777.

Erkki Leppänen
--------------

Erkki eli Eerik Jaakonpoika Leppäsen (1776–1856) rakennuksista tunnetaan 1821 valmistunut Petäjäveden kirkon tapuli, joka liittyy hänen isoisänsä rakentaman kirkkoon umpinaisella yhdyskäytävällä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  C. J. Gardberg: / Leppänen, Jaakko Klementinpoika (1700-luku) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  1.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.1.2014.  Kansallisbiografian otsikossa nimi on muodossa *Klementinpoika*, muualla *Klemetinpoika*.
2. 1 2  Jaakko Klemetinpoika Leppänen (Arkistoitu – Internet Archive). Millainen on Keski-Suomen maakunta? Finnica Keski-Suomi. Viitattu 7.1.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Westminsterin palatsi** (engl. *The Palace of Westminster*) eli parlamenttitalo on paikka, jossa Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylä- ja alahuone kokoontuvat. Palatsi sijaitsee Lontoossa Thamesin pohjoisrannalla, Westminsterin kaupunginosassa. Sen lähistöllä Whitehall-kadun tuntumassa on muitakin hallintorakennuksia.

Palatsin vanhin osa, Westminster Hall vuodelta 1097, on yhä olemassa. Alun perin palatsi toimi kuninkaallisena asuntona, mutta yksikään monarkki ei ole asunut siellä sitten 1500-luvun. Suurin osa nykyisistä rakenteista on peräisin 1800-luvulta, jolloin palatsia kunnostettiin vuosina 1837-69 sen vaurioiduttua pahoin tulipalossa vuonna 1834. Jälleenrakennustöiden suunnittelusta olivat vastuussa arkkitehdit Sir Charles Barry ja Augustus Welby Pugin. Rakennus on esimerkki uusgotiikasta rakennustaiteessa. Yksi palatsin tunnetuimmista piirteistä ja turistikohteista on sen kellotorni, jossa sijaitsee kuuluisa Big Ben -kello.

Palatsissa on yli tuhat huonetta, joista tärkeimmät ovat ylä- ja alahuoneen istuntosalit. Rakennuksessa on myös kirjastoja, ruokaloita, baareja ja kuntosaleja. Palatsi on tärkeä hallinnollisten tapahtumien kuten parlamentin avajaisten tapahtumapaikka. Westminsterin palatsi liitetään jopa niin läheisesti ylä- ja alahuoneeseen, että "Westminsteriä" on alettu käyttää "parlamentin" synonyymina. Muut parlamenttitilat sijaitsevat lähirakennuksissa, kuten Portcullis Housessa ja Norman Shaw -rakennuksissa.

Westminsterin palatsi, Westminster Abbey ja St. Margaret's -kirkko muodostavat Unescon maailmanperintökohteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Svanström, Ragnar: *Kansojen historia. Osa 18. Teollisuuden läpimurto*, s. 391. WSOY, 1983. ISBN 951-0-09746-2.
2. ↑  Unesco

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Westminsterin palatsi** Wikimedia Commonsissa

* Westminsterin palatsi Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin sivuilla
Kuva miehen lonkkaluusta, jossa näkyy L-kirjaimen muotoinen häpyluu (*os pubis*).
**Häpyluu** (lat. *os pubis*) on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen *(symphysis pubica)* välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.

Rakenne
-------

Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.

Häpyluun **runko** *(corpus ossis pubis)* muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta *(acetabulum)*. Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta *(facies lunata acetabuli)* että lonkkamaljan kuopasta *(fossa acetabuli)*. Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta *(m. obturatorius internus)*.

Häpyluun **ylähaara** *(ramus superior ossis pubis)* lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen **mediaaliseen** ja **lateraaliseen osaan**. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon *(foramen obturatum)* harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle *(ligamentum pubofemorale)*. Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta *(pecten ossis pubis)*. Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen *(m. pectineus)* peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion *(pelvis minor)* etureunasta.

Häpyluun **alahaara** *(ramus inferior ossis pubis)* on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta *(m. gracilis)*, osa ulommasta peittäjälihaksesta *(m. obturatorius externus)*, reiden lyhyt lähentäjälihas *(m. adductor brevis)* ja reiden pitkä lähentäjälihas *(m. adductor longus)*. Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan *(perineum)* pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan *(diaphragma urogenitale)* laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle *(membrana obturatoria)*.
Puristelasia 1900-luvun taitteesta.
**Puristelasi** tarkoittaa muottiin puristamalla valmistettuja lasiesineitä. Näin valmistettuja lasihelmiä ja -amuletteja tunnetaan jo Egyptistä ajalta noin 2500 eaa. Valmistustavasta kehitettiin 1800-luvun alkupuolella Yhdysvalloissa teollisesti tehokas menetelmä, kun alettiin käyttää mekaanisia puristimia. Ensimmäisen patentin sai John P. Bakewell vuonna 1825.

Puristelasi syntyy avattavassa muotissa. Muotin sisäpinnan muotoilu ja kuviointi saa aikaan lasiesineen ulkopinnan. Esineen sisäpinnan taas tuottaa painin eli malli eli "peekeli", jonka puristin työntää muotin sisään. Esineen reunan muovaa erillinen rinki. Puristelasiesineet viimeistellään yleensä liekkikiillotuksella, joka sulattaa ja tasoittaa hieman niiden pintaa ja pyöristää särmiä.

Historiaa
---------

Puristelasi mullisti aiemmin lasinpuhallukseen perustuneen käsityövaltaisen lasituotannon ja mahdollisti halpojen sarjatuotantoesineiden, kuten arkilasistojen ja koriste-esineiden tuotannon. Muotin avulla voitiin jäljitellä kalliin kristallilasin hionnan kaltaisia uurteita ja koristekuvioita, minkä ansiosta puristelasia kutsuttiin myös "köyhän miehen kristalliksi". Lasiesineen sisäpinta saattoi ensi kertaa olla erilainen kuin ulkopinta, mikä ei ollut mahdollista perinteisin puhallusmenetelmin.

Yhdysvalloista puristelasitekniikka levisi nopeasti Eurooppaan 1830- ja 1840-luvulla, etenkin Ranskaan, Englantiin, Saksaan ja Böömiin. Koska mallisuojaa ei alkuun ollut, malleja kopioitiin toisilta surutta. Englannissa otettiin vuonna 1839 käyttöön vuoden kestävä mallisuoja, joka myöhemmin pidennettiin kolmeen vuoteen.

Ensimmäinen pohjoismainen puristelasitehdas oli ruotsalainen Reijmyre 1830-luvulla, ja Suomessa tekniikan otti ensimmäisenä käyttöön Nuutajärven lasitehdas 1851 Keski-Euroopasta hankittuine muotteineen. Iittalan lasitehdas teki puristelasia heti perustamisestaan 1881 alkaen. Riihimäen Lasi aloitti vuonna 1929 myös lysterilasisten puristetuotteiden teon. Puristelasia valmistivat Suomessa myös Karhulan, Viialan, Kirkniemen, Karan, Ryttylän ja Kauklahden lasitehtaat sekä vuosina 1947–1954 toiminut Puristelasi Oy ja 1968–1971 toiminut Mäntyharjun lasitehdas. Viimeisinä puristelasituotannon lopettivat Kumela 1983 ja Riihimäen Lasi 1990.

Nykyisin Suomen tunnetuin ja jokseenkin ainoa yhä tuotannossa oleva puristelasiesine on lukemattomina värivaihtoehtoina valmistettu Marimekon Mariskooli, joka perustuu Riihimäen Lasin vanhaan puristelasimuottiin. Sitä valmistaa yhä Iittalan lasitehdas..

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nokela, Leena: *Wanhain tawarain sanakirja*, s. 185–189. Helsinki: Otava, 5. painos, 2012. ISBN 978-951-1-12514-3.
2. 1 2  Hakusanat Liekkikiillotus, Lysterilasi, Puristelasi *Lasisanasto, Suomen Lasimuseo*. Viitattu 25.4.2023.
3. ↑  Ratia, Ristomatti: *Paha poika*, s. 46–65, 81. Helsinki: Otava, 2002.
4. ↑  Nevaluoma, Kari-Otso: Koko kansan lempimalja! Miten Mariskooli nousi suosioon ja miksi keräilijät hamuavat erityisesti kolmen värisiä maljoja? *Meillä kotona -sivusto, A-lehdet*.  18.3.2021. Viitattu 25.4.2023.
FABC:n jäsenet vihreällä ja liitännäisjäsenet sinisellä
**Aasian piispainkokousten federaatio** (engl. *Federation of Asian Bishops' Conferences, FABC)* on Aasiassa toimiva roomalaiskatolisten piispainkokousten vapaaehtoinen järjestö. Tavoitteeksensa federaatio nimeää solidaarisuuden ja yhteisvastuullisuuden lisäämisen jäsentensä keskuudessa edistääkseen kirkon ja yhteiskunnan hyvinvointia Aasiassa. Aihetta tutkineen Jukka Helteen mukaan se on roomalaiskatolisen kirkon merkittävin edustaja Aasiassa. FABC:n teologinen ohjelma rakentuu kirkon tradition, Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen opetuksen ja Aasian kontekstuaalisten realiteettien ympärille. Federaation teologia eroaa länsimaisesta teologiasta totuuskäsityksensä osalta, koska FABC opettaa ettei kirkolla ole monopolia totuuteen ja Aasian muut uskonnot ovat Jumalan sallimia sekä hyväksymiä. FABC pitää kuitenkin kristinuskoa ainutlaatuisena uskontona, jonka avulla pääsee lähimpään yhteyteen Jumalan kanssa.

Aasian piispainkokousten federaation jäseninä toimii 19 piispainkokousta ja kahdeksan liitännäisjäsentä. Federaation puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 myanmarilainen kardinaali Charles Maung Bo.

Lähteet
-------

1. ↑  About us *Federation of Asian Bishops' Conferences*.  Arkistoitu 5.10.2021. Viitattu 5.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Rautio, Pekka: Väitös: Aasian katolisen kirkon teologia on inklusiivista *STT / Helsingin yliopisto*. Viitattu 5.10.2021.
3. ↑  Helle, Jukka: Aasian katolinen kirkko etsii identiteettiään *Teologia*.  2.3.2015. Viitattu 5.10.2021.
4. ↑  Members *Federation of Asian Bishops' Conferences*.  Arkistoitu 12.7.2014. Viitattu 5.10.2021. (englanniksi)
5. ↑  Sainsbury, Michael: Myanmar cardinal to focus on peacebuilding as he takes over helm of FABC *Crux Now*.  12.1.2019. Viitattu 5.10.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Clifton Miheso** (s. 5. helmikuuta 1993 Kakamega, Kenia) on kenialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitalinkki tai laitapuolustaja. Hän kuuluu myös Kenian jalkapallomaajoukkueeseen.

Miheson uran ensimmäinen seura oli Kenian valioliigan Thika United, jota hän edusti vuosina 2011–2013. Kaudeksi 2014 hän siirtyi Sofapaka FC:hen. Maaliskuussa 2015 Miheso teki yksivuotisen sopimuksen kahden vuoden jatko-optiolla Veikkausliigassa pelaavan Vaasan Palloseuran kanssa.

Miheso debytoi Kenian jalkapallomaajoukkueessa helmikuussa 2012 ystävyysottelussa Egyptiä vastaan. Avausmaali syntyi ystävyysottelussa Botswanaa vastaan heinäkuussa 2012. Vuonna 2013 Miheso voitti maansa kanssa CECAFA Cupin eli Keski- ja Itä-Afrikan mestaruusturnauksen.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Lisäksi neljä maalia kaudella 2012
3. ↑  Clifton Miheso Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Clifton Miheso National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

VPS – Ykkönen
1 Pöyhönen |
2 Lo Giudice |
3 Ceesay |
4 Nuorela |
5 Pitkänen |
6 Nuutinen |
7 Pahkasalo |
8 Strandvall |
9 Jääskä |
10 Morrissey |
11 Sillah |
12 Moses |
13 Suokko |
14 Kassim |
15 Lehtimäki |
16 Laatikainen |
17 Multanen |
18 Abdi |
21 Gatambiye |
22 Marttinen |
23 Niemi |
25 Lindeman |
26 Almén |
27 Sillanpää |
28 Hudd |
29 Ketola |
30 Vahtera |
Valmentaja Nuorela
Rosanna Fellman 2022.
**Rosanna Fellman** (s. 1995) on suomenruotsalainen runoilija. Hän kotoisin Pietarsaaresta ja asuu nykyisin Turussa.

Fellmanin ensimmäinen kirja julkaistiin syyskuussa 2019: *Strömsöborna*. Teos sai Vimma-palkinnon, ja Fellmanille on myönnetty myös Arvid Mörne -palkinto vuonna 2018 runosarjasta *Störd*. Hänen toinen teoksensa *Republikens president – Tasavallan presidentti* on kolmikielinen runoelma.

Fellman aloitti lavarunouden vuonna 2013 ja teki vuonna 2018 ensimmäisen keikkansa suomeksi.

Opiskelijaelämä oli iso osa hänen elämästään Åbo Akademissa kirjallisuustieteen ainejärjestön Prosan puheenjohtajana. Prosan ja Kirjan talon kuukausittainen Poetry Pub -tapahtuma oli hänen johdossaan vuoteen 2018 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poeten Rosanna Fellman får Vimmapriset. *Hufvudstadsbladet* 4.12.2019.
2. 1 2  Rosanna Fellman. Förlaget.
3. ↑  Sandell, Valter: Mer än konventionell satir när Rosanna Fellman leker med presidenten. *Hufvudstadsbladet* 2.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Shougang Group** (kiin.: 首钢集团有限公司; pinyin: *Shǒugāng jítuán yǒuxiàn gōngsī*) on kiinalainen teräsyhtiö, joka oli vuonna 2015 tuotantomäärältään maailman yhdeksänneksi suurin teräsyhtiö. Se valmisti tuolloin yhteensä 28,55 miljoonaa tonnia terästä. Valtionyhtiö on perustettu jo vuonna 1919 (alkujaan *Capital Iron and Steel Company*, maaliskuusta 1992 alkaen *Shougang Corporation*) ja sen kotipaikka on Peking, jossa sen päätuotantolaitokset myös pitkään sijaitsivat. Ennen  Pekingin olympialaisia 2008, osin ilmanlaadun parantamiseksi tämä valtiollinen teräksenvalmistaja määrättiin (vuonna 2005) Kiinan hallituksen päätöksellä siirtämään teräksentuotantonsa pois pääkaupungista. Terästehtaan uusi sijainti oli noin 220 kilometriä Pekingistä itään Hebein maakunnan Tangshanin prefektuuritason kaupungin Caofeidianin kaupunkipiiriin, jonne vuosina 2007–2010 rakennettiin uusi terästehdas. Tuotanto uudella tehtaalla käynnistettiin 21. toukokuuta 2009, ja uusi tehdas valmistui kokonaisuudessaan kesäkuussa 2010. Tuotanto päättyi Pekingissä vuoden 2010 loppuun mennessä. Uudesta terästehtaasta on käytetty nimitystä *Shougang Jingtang*. Terästehtaan siirron on todettu osuneen teräksen hinnan kannalta epäedulliseen aikaan ja teräsyhtiön on laskettu menettäneen muuton johdosta yli 1,6 miljardia dollaria. Vuonna 2014 yhtiö teki positiivisen tuloksen. 

Valtioenemmistöisen konserniyhtiön muutaman tytäryhtiön osakeita noteerataan Shenzhenin tai Hongkongin pörssissä (Beijing Shougang Co. Ltd. (SZSE: 000959); Shougang Concord International (SEHK: 697), Shougang Concord Century (SEHK: 103), ja Shougang Concord Grand (SEHK: 730)). Tangshanin terästehdas siirrettiin konsernin sisäisellä kaupalla vuonna 2015 pörssiyritys Beijing Shougangille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Company Overview of Shougang Corporation bloomberg.com. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Arkistoitu kopioShougang Group to Close Last Furnace in Beijing ebeijing.gov.cn.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Arkistoitu kopioOverview of Shougang Jingtang Company sgjtsteel.com.  Arkistoitu 21.12.2018. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
4. ↑  Arkistoitu kopioWorld Steel in Figures 2016 (pdf) (Maailman suurimpien teräksenvalmistajien listaus tuotantomäärineen 2015 julkaisun sivulla 8) World Steel Association, worldsteel.org.  Arkistoitu 5.2.2017. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)
5. 1 2  Tim Smith: Shougang Group make losses after relocation  11.6.2013. steeltimesint.com. Viitattu 4.2.2017. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shougang 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shougang Company
**Jaalan redutti** on Jaalan kirkonkylässä sijaitseva Kustaa III:n sodan ajalta peräisin oleva puolustusvarustus. Nelikulmaista puolisuunnikkaan muotoista varustusta reunustavat maavallit jotka ovat 0,5-1,5 metriä korkeita ja alaosastaan leveydeltään 3 metriä. Pohjoisen vallin pituus on 18 metriä ja siinä on ampuma-aukkojen jäänteinä kaksi painannetta sekä lisäksi yksi ampuma-aukko pohjoisen ja itäisen vallin kulmauksessa. Itäinen ja eteläinen valli ovat pituudeltaan kumpikin 15 metriä ja molemmissa valleissa on kaksi ampuma-aukkoa. Läntinen valli on pituudeltaan 11 metriä ja varustuksen sisäänkäynti on sen keskellä. Redutin itä- ja eteläpuolella maasto laskee jyrkästi ja pohjoissivulla puolestaan on 3 metriä leveä vallihauta jonka syvyys on noin 1,5 metriä.

Redutti sijaitsee Jaalan uuden hautausmaan kaakkoisnurkalla aivan hautausmaan aidan vieressä.

Nykyisin arvioidaan että redutti on rakennettu joskus vuoden 1780 tienoilla. Siinä oli paikat 8 tykille joita ei kuitenkaan koskaan sinne sijoitettu. Reduttiin oli sijoitettu rauhan aikana pieni sotaväen osasto. Kustaa III:n sodan aikana redutti ei joutunut taistelunäyttämöksi. Kesäkuussa 1790 venäläisten lähestyessä Jaalaa reduttiin sijoitettu joukko-osasto vetäytyi pois ja Jaala joutui venäläisten haltuun. Myöskään Suomen sodan aikana redutin luona ei taisteltu.

Lähteet
-------

1. ↑  Kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Jaalan redutti (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kymenlaakson vanhat linnoitukset : Jaalan redutti (Arkistoitu – Internet Archive)
**Bengt Oskar Meyer** (25. lokakuuta 1928 Helsinki – 17. heinäkuuta 2017 Tammisaari) oli suomalainen gynekologi, joka vaikutti merkittävästi kohdunkaulansyöpäseulontojen kehittymiseen Suomessa.

Meyerin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Julius Frans Christina Meyer ja Ragnhild Boije ja puoliso vuodesta 1953 sairaanhoitaja Ulla Helena Emilia Westerlund. Meyer tuli ylioppilaksi 1947 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1954. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1959 tutkielmalla *Tetany and Pregnancy: A Clinical Study*. Hän sai synnytysopin ja gynekologian erikoispätevyyden vuonna 1962. Meyer toimi Helsingin Naistenklinikalla erikoislääkärinä vuodesta 1958 ja sittemmin apulaisylilääkärinä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1991.

Nuoruudessaan Meyer harrasti ampumaurheilua ja oli kahtena perättäisenä vuonna skeet-ammunnan Suomen mestari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 396. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. 1 2 3  Wahlberg, Peter: Nekrolog: Bengt Oskar Meyer.  *Hufvudstadsbladet*, 15.8.2017, s. 19.
**Jinmen** eli **Quemoy** tai **Kinmen** (perint.: 金門; yksink.: 金门; pinyin: *Jīnmén*; Pe̍h-ōe-jī: *Kim-mn̂g*) on Kiinan tasavallalle eli Taiwanille kuuluva saariryhmä ja piirikunta Taiwaninsalmessa Xiamenin lahden suulla, noin 2,5 kilometrin päässä Manner-Kiinan rannikosta ja 275 kilometriä Taiwanin saaresta luoteeseen. Se koostuu samannimisestä pääsaaresta ja 11 pienemmästä saaresta ja luodosta. Pääsaarella on kukkuloita, kallioita ja tasankoja. Pääasiallinen tulonlähde on maanviljely, joka tuottaa bataattia, maapähkinöitä, hirssiä, vehnää, soijapapuja, vihanneksia ja riisiä.

Jinmen kuuluu nimellisesti Fuchienin eli Fujianin maakuntaan, vaikkakin maakuntajako on Kiinan tasavallassa menettänyt hallinnollisen merkityksensä. Vuonna 1949 nationalistit valloittivat Jinmenin saaret paetessaan Taiwaniin. Saarten hallinnasta on sodittu sen jälkeen (ensimmäinen Taiwaninsalmen kriisi ja toinen Taiwaninsalmen kriisi), ja ne olivat sotilasaluetta vuoteen 1992 asti.

Vuonna 2022 Jinmenin piirikunnassa oli 141 295 asukasta.

Vuonna 2024 ilmoitettiin että Kinmenin ja Penghun saarille sijoitetaan pysyvästi Yhdysvaltain asevoimien Green Berets -joukkoja (1st Special Forces Group). Joukot ovat nimellisesti kouluttamassa Taiwanin asevoimien 101. ambifisen tiedustelupataljoonan sotilaita. Yhdysvaltain joukkoja ei ollut virallisesti Kiinan tasavallan tukena neljäänkymmeneen vuoteen, kunnes 2021 presidentti Tsai Ing-wen  paljasti että saarella on joukkoja koulutustehtävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Hakulinen, Kerkko ja Paikkala, Sirkka: *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 76. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus (Kotus), 2013. ISBN 978-952-5446-80-7. (suomeksi)
3. 1 2  Quemoy Island *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 23.10.2018.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jinmen** Wikimedia Commonsissa
Howard Stern toukokuussa 2012.
**Howard Allan Stern** (s. 12. tammikuuta 1954 New York, New York) on yhdysvaltalainen radio- ja televisiopersoona sekä kirjailija.

Sternin tunnetuin radio-ohjelma on neljästi viikossa Howard 100 -kanavalla esitettävä *The Howard Stern Show*. Stern on julkaissut kaksi kirjaa, *Private Parts* ja *Miss America*. *Private Parts* -kirjasta tehtiin myös *Howard Sternin intiimit osat* -niminen elokuva vuonna 1997, jossa Stern näytteli itse pääosaa.

Stern tunnetaan persoonallisesta ja kiistanalaisesta esiintymistavastaan. Hänen shokeeravaksi ja räävittömäksi kuvattu juontamisensa on järkyttänyt useita konservatiivisempia kuulijoita. Sternin ohjelmassa on luvattu muun muassa myydä erään neidon neitsyys. Hänen show’nsa sai vuosina 1990–2004 2,5 miljoonan dollarin sakot kielenkäytön takia.

Elämä
-----

Stern syntyi vuonna 1954 juutalaiseen perheeseen Queensissa, ja myöhemmin perhe muutti Long Islandille. Sternin isä omisti levytysstudion ja kannusti poikaansa radioalalle.

Stern opiskeli yhtenä harvoista valkoisista afroamerikkalaisessa Roosevelt Junior High Schoolissa ennen kuin siirtyi opiskelemaan South Side High Schooliin muuttaessaan toiseen kaupunginosaan. Valmistuttuaan vuonna 1972 lukiosta Stern haki Bostonin yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1976 pääaineenaan viestintä. Opiskellessaan yliopistossa Stern työskenteli kampuksen radioasemalla.

Vuonna 1994 Stern oli ehdolla New Yorkin osavaltion kuvernöörin vaaleissa.

Sternillä on ollut vuodesta 2006 alkaen oma show tilauspohjaisessa SiriusXM-satelliitti-radiossa (satelliitin kautta ohjelmaa lähettävä radio-kanava).

Stern on tuottanut *Rantojen kunkku* -televisiosarjan, jota esitettiin FX-kanavalla 2000-luvun alussa.

Stern avioitui vuonna 1978 college-aikaisen tyttöystävänsä Alison Bernsin kanssa, ja perheeseen syntyi kolme tytärtä. Lokakuussa 1999 Stern ilmoitti eroavansa vaimostaan, ja virallinen ero astui voimaan vuonna 2001. Myöhemmin Stern alkoi seurustella mallina toimivan Beth Ostroskyn kanssa, ja he menivät kihloihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Sokkiuutinen: Radio-ohjelmassa kaupataan tytön neitsyys!, MTV3/Viihdeuutiset, 9.9.2008
2. ↑  Phillips, Amber: What Howard Stern for governor can teach us about Donald Trump *The Fix*.  11.8.2015. The Washington Post. Viitattu 24.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Kurson, Ken: Tim Stack Kills in ‘Son of the Beach’ *Television*.  25.8.2000. Book and Film Globe. Viitattu 15.3.2020. (englanniksi)
4. ↑  Howard Stern rengasti malli-tyttöystävänsä, Stara.fi, 15.2.2007

Aiheesta muualla
----------------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***Howard Stern***. 

* Howard Sternin viralliset kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Tavex Oy:n toimipiste Fabianinkadulla
**Tavex Oy** on suomalainen rahoitusyhtiö, joka tarjoaa fyysisiä jalometalleja, valuutanvaihtoa sekä maksupalveluita yksityishenkilöille, eri kokoisille yrityksille sekä rahoituslaitoksille. Tavex ostaa ja myy sijoituskultaa, sijoitushopeaa ja noin 40 eri valuuttaa. Tavex palvelee Suomessa kahdessa toimipisteessään Helsingissä. 
Tavex OY kuuluu Tavex-konserniin, joka on Pohjois-Euroopan suurin sijoituskultaa myyvä yhtiö.

Historia
--------

Tavex Oy on rekisteröity Suomeen 27.5.1996 ja liike avattiin vuoden 1996 kesäkuussa. Alussa Tavex keskittyi ainoastaan valuutanvaihtoon. Tavexin valikoimassa on edelleen noin 40 eri maan valuuttaa. Toimipisteiden välisiä rahan pikasiirtoja on suoritettu heti alusta alkaen. Sijoituskullan myynti aloitettiin vuonna 2004. Tavexilla on suorasopimukset maailman suurimpien kullantuottajien kanssa. Vuonna 2005 Tavex myi sijoituskultaa 430 kiloa, 1500 kiloa vuonna 2009 ja 1750 kiloa vuonna 2010. Sijoitushopea lisättiin valikoimaan vuonna 2012. Tavex ostaa myös romukultaa. Romuhopeaa Tavex on ostanut vuodesta 2013 saakka.

Tavexin nykyinen toimitusjohtaja Marek Viskman on työskennellyt Suomen toimipisteessä alusta alkaen ja yleni toimitusjohtajaksi 4.5.2000.

Tavex konserni
--------------

Tavex OY:n emoyhtiö Tavid AS perustettiin huhtikuun 1. päivä vuonna 1991, Alar Tammingin toimesta. Firman nimi Tavid tuli siitä, että Alar Tamming oli aikaisemmin Tallinna Videokeskus-organisaation johtaja.
Yhtiö laajeni vuonna 1996 ensimmäistä kertaa ulkomaille, Suomeen, kun Tavex OY aloitti toimintansa tytäryhtiönä. Tavid laajeni vuonna 2002 Latviaan, jossa se toimii Tavex SIA nimellä. Helmikuussa 2005 yhtiö avasi Tavex AB toimiston Ruotsiin. Tavex EOOD Bulgariassa aloitti toimintansa vuonna 2009, Tanskan Tavex A/S vuonna 2010, Norjan Tavex AS vuonna 2011, sekä Puolan Tavex Sp. z o.o. vuonna 2014.

Palvelut
--------

* valuutanvaihto,
* sijoituskullan osto ja myynti,
* sijoitushopean osto ja myynti,
* maksupalvelut,
* rahan pikasiirrot,
* romukullan osto,
* romuhopean osto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tavex Oy *Kauppalehti*. Viitattu 10.2.2017.
2. ↑  Loe, mis juhtus täna Eesti majanduses aastate eest (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3  Tallinnan Tavid Kuld & Valuuta kultaliikkeet
5. ↑  Kulta on nyt sijoittajien turvasatama Turun Sanomat, 16.10.2008
6. ↑  Kansa ostaa kallista kultaaTalouselämä, 23.02.2011
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
* 
* 
*
**Äpärä** on syksyllä 2016 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Samppa Batal. Elokuvan englanninkielinen nimi on *Bastard* ja lähes puolet elokuvasta on englanniksi puhuttua. Elokuvan päärooleja esittävät Eppu Pastinen, Krista Hannula, Satu Silvo ja Jonathan Hutchings, ja muissa rooleissa nähdään Anssi Niemi, Anna Böhm, Ernest Lawson ja Matti Pajulahti.

Juoni
-----

Elokuva kertoo rakastuneesta nuoresta parista, Simosta ja Jonnasta. Heidän elämänsä järkkyy, kun paljastuu, että Simon äidillä ja Jonnan isällä on saattanut olla aikoinaan suhde. Harmittomat epäilyt käynnistävät koko perhettä järisyttävän ketjureaktion osapuolten tehdessä omia johtopäätöksiään. Alkaa häikäilemätön peli, jossa ei säälitä ketään. Tilannetta ei myöskään paranna perheen musta lammas, Jori, joka kantaa oman kortensa kekoon todistamalla hulluuteen asti intohimoista tarvettaan tulla rakastetuksi.

Vastaanotto
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *DVD-opas'*Vesa Aleksi | 2/5 tähteä |  |
| *Film-O-Holic.com*Henri Nerg | 1/5 tähteä |  |
| *Helsingin Sanomat*Veli-Pekka Lehtonen | 1/5 tähteä |  |
| *Ilta-Sanomat*Tarmo Poussu | 3/5 tähteä |  |
|  |

Elokuvaa kritisoitiin etenkin käsikirjoituksestaan. *Ilta-Sanomien* Tarmo Poussu kehui näyttelijöitä, varsinkin Satu Silvoa, ja piti elokuvaa lupaavana debyyttinä tekijöiltään. *Film-O-Holic.com*-elokuvasivuston Henri Nerg pitää amatöörien tekemää kokopitkää elokuvaa kunnianhimoisena psykologisen trillerin yritelmänä, jonka uskottavuus katoaa haparoivan tarinan ja kehnojen näyttelijäsuoritusten myötä. Myönteisesti hän mainitsee kuvauksen, etenkin pitkät käsivaraotot. *Helsingin Sanomissa* Veli-Pekka Lehtonen kirjoitti *Äpärän* tuntuvan monesti pikemminkin rikoskuunnelmalta kuin elokuvalta, tekstivetoisen ja minimalistisen kuvakerronnan takia. *DVD-oppaassa* Vesa Aleksi pitää elokuvan seksuaalista latausta kiehtovan omituisena ja henkilöohjausta hyvänä, mutta käsikirjoitusta surkeana, väkinäisen moniulotteisena.

Lähteet
-------

1. ↑  Veli-Pekka Lehtonen: Tätä on suomalainen omakustanne-elokuva: salattuja lapsia, sukurutsaa ja kunniamurhaa  28.10.2016. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 29.12.2016.
2. ↑  Äpärä (2016) imdb.com. Viitattu 29.12.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Vesa, Aleksi: Äpärä *DVD-opas*. Viitattu 1.6.2022.
4. 1 2  Nerg, Henri: Isän jäljillä *Film-O-Holic*.  28.10.2016. Viitattu 1.6.2022.
5. 1 2  Lehtonen, Veli-Pekka: Tätä on suomalainen omakustanne-elokuva: salattuja lapsia, sukurutsaa ja kunniamurhaa.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.2016. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 1.6.2022.
6. 1 2  Poussu, Tarmo: Ovatko rakastavaiset oikeasti sisarukset?.  *Ilta-Sanomat*, 28.10.2016. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Samppa Batal |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Äpärä (2016)
* Äiti (2019)
* Aikamies (2022)

 |
|  |
| TV-sarjat (ohjaus) | 
* Mielensäpahoittaja - ennen kaikki oli paremmin (2021)

 |

 |
**Pension Benefit Guaranty Corporation** (**PBGC**) on yhdysvaltalainen valtionyhtiö, jonka tarkoituksena on suojata yksityisten yritysten eläkerahastoja sekä jatkaa ja hoitaa yksityisten yritysten aikaisemmin hallinnoimia eläkerahastoja. PBGC:n historia liittyy siihen, että yksityiset yritykset ovat tarjonneet eläkkeitä 1800-luvun lopulta alkaen, mutta niitä ei oltu säännelty juuri lainkaan ennen vuotta 1974 jolloin PBGC perustettiin. PBGC on tärkeä, kun yritys joutuu konkurssiin tai ei muuten kykene maksamaan eläkemaksuja.

PBGC:n perustamisen historia on autonvalmistaja Studebakerin konkurssissa vuonna 1963. Studebakerin eläkerahasto tuhoutui yrityksen konkurssissa. Tämä käynnisti 10-vuotisen kamppailun liittovaltion lainsäädännön saamiseksi. Vuonna 1974 saatiin voimaan Employee Retirement Income Security Act (ERISA). Tähän lainsäädäntöön kuului myös PBGC:n perustaminen.

44 miljoonan yhdysvaltalaiset eläkkeet ovat tämän yrityksen suojaamia ja 1,5 miljoonan yhdysvaltalaisen eläkkeet tulevat tämän yrityksen hallinnoimista eläkerahastoista. Suurin tapaus kun eläkerahasto on siirretty kokonaan PBGC:lle on ollut vuonna 2005 tapahtunut United Airlines -lentoyhtiön neljän eläkerahaston lakkauttaminen, kun lentoyhtiö toimi konkurssilainsäädännön alaisuudessa. Tapauksessa PBGC:lle siirtyi 7,3 miljardin Yhdysvaltain dollarin maksuvaateet ja 122 000 eläkkeensaajaa.

Alkuvuodesta 2019 PBGC otti hoidettavakseen Sears Holdings -vähittäiskaupan alan yrityksen kaksi eläkerahastoa, joiden eläkkeensaajiin kuuluu noin 90 000 henkilöä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
**Natalia Kanem** (s. 1955 tai 1956) on panamalainen lääkäri ja YK:n väestörahasto UNFPA:n johtaja. Hän on pyrkinyt urallaan edistämään naisten lisääntymis- ja seksuaaliterveyttä.

Opiskelu ja akateeminen ura
---------------------------

Natalia Kanem oli yksi neljälapsisen perheen lapsista. Hänen isänsä oli Panaman ensimmäinen tummaihoinen hammaslääkäri. Isä kuoli, kun Natalia oli kuusivuotias. Pian tämän jälkeen Natalia muutti sukulaistensa luokse Yhdysvaltoihin.

Kanem opiskeli Harvardin yliopistossa, kun hän kiinnostui naisten terveydestä ja oikeuksista. Hän osallistui vuonna 1975 YK:n ensimmäiseen Naisten maailmankonferenssiin. Kanem sai vuonna 1976 Harvardin yliopistota alemman korkeakoulututkinnon tieteen historiasta ja vuonna 1980 lääketieteellisen tutkinnon Columbian yliopistosta. Vuonna 1990 hän valmistui Washingtonin yliopistosta kansanterveyden maisteriksi.

Kanem aloitti akateemisen uransa vuonna 1989 Johns Hopkinsin yliopistossa. Sieltä hän palasi Columbian yliopistoon, missä hän oli samaan aikaan lastentautien ja epidemiologian tutkijana. Kanemin tutkimuskohteisiin kuuluivat muun muassa perinteiset terveydenhoitotavat sekä HIV Panamassa, Dominicassa, Mosambikissa ja Nigeriassa.

Kansainvälinen ura naisten terveyden ja oikeuksien puolestapuhujana
-------------------------------------------------------------------

Fordin säätiön palvelulsessa Kanem oli vuodet 1992–2005. Hän nousi virkakautenaan säätiön varapääjohtajaksi. Hän edisti säätiössä naisten lisääntymisterveyttä ja seksuaalisuutta erityisesti Länsi-Afrikassa, jonka edustajana hän toimi.

Kanem oli vuonna 2005 perustamassa ELMA Philanthropiesia, joka on Afrikan lapsiin ja nuoriin keskittyvä yksitinen instituutti. Hän toimi ELMA:n johtajana 2005–2011. Kanem työskenteli vuodet 2012–2013 puolestaan trinidadilaisessa Lloyd Best Institute of the West Indiesissa.

Kanem siirtyi vuonna 2014 YK:n alaisuuteen. Hän työskenteli vuodet 2014–2016 YK:n väestörahaston UNFPA:n Tansanian-edustajana, ja heinäkuussa 2016 hänet valittiin järjestön varapääjohtajaksi. Kanem nousi UNFPA:n virkaatekeväksi johtajaksi Babatunde Osotimehinin kuoleman jälkeen, ja lokakuussa 2017 Kanen nimettiin järjestön johtoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Gladstone, Rick: A Woman’s Voice for Women at the U.N. Agency for Reproductive Rights *NYTimes.com*.  15.12.2017. The New York Times Company. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Zarocostas, John: Natalia Kanem: lifelong advocate for women’s health and rights.  *The Lancet*, 13.1.2018, 391. vsk, s. 115.  Elsevier Ltd. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 19.4.2019.
3. 1 2  Rule, Marsha: Dr. Natalia Kanem to receive Public Health’s Distinguished Alumni Award  26.4.2007. University of Washington. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3  Dr. Natalia Kanem (PDF) UNFPA. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
5. 1 2  Secretary-General Appoints Natalia Kanem of Panama Executive Director of United Nations Population Fund  3.10.2017. United Nations. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
**Convergence pour le développement du Mali** eli CODEM on poliittinen puolue Malissa.

Vuonna 2008 perustetun puolueen johtajana toimii sikassolainen historian opettaja Housseini Amion Guindo. Se sai viisi edustajanpaikkaa vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa. He kuuluvat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan Alliance pour le Mali -parlamenttiryhmään.

Guindo oli CODEM:in ehdokkaana vuoden 2013 presidentinvaaleissa saaden 4,75 prosenttia äänistä. Hän tuki Ibrahim Boubacar Keïtaa vaalien toisella kierroksella. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa Guindo sai 3,9 prosenttia äänistä. Hän toimi urheiluministerinä Moussa Maran ja Modibo Keïtan hallituksissa vuosina 2014–2017 ja on Boubou Cissén hallituksen ympäristöministeri vuodesta 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Political Handbook of the World 2018–2019*, s. 1008. Thousand Oaks: CQ Press, 2019. ISBN 978-1-5443-2712-9.
2. ↑  Zeïni Molaye, Amadou Keita: L’Assemblée Nationale du Mali sous la Troisième République *Friedrich Ebert Stiftung, Bureau du Mali*.  2008. Viitattu 4.1.2020.
3. ↑  Zeïni Molaye, Amadou Keita, Salabary Doumbia: L’Assemblée Nationale du Mali, 5ème législature: un guide à l'usage des élus, des citoyens et des partenaires *Friedrich Ebert Stiftung, Bureau du Mali*.  2015. Viitattu 4.1.2020.
4. ↑  Les gouvernements du Mali *IZF*. Viitattu 4.1.2020. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Gouvernement actuel du Mali *IZF*.  Arkistoitu 6.1.2020. Viitattu 4.1.2020.