recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Rokka** (s. 1993) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa.

Ura
---

Rokka valmistui Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi keväällä 2022. Ennen teatterikoulua hän opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjoilla vuosina 2014–2017. Rokan näyttämörooleja Suomen Kansallisteatterissa ovat esimerkiksi Aapo Palolan osa näytelmässä *Dosentit* ja Birkin osa fantasiaseikkailussa *Ronja, ryövärintytär*. Rokka on näytellyt myös Turun Kaupunginteatterissa, jossa hän teki kirjailija Clifford Bradshaw'n roolin musikaalissa *Cabaret*.

Rokka soittaa kitaraa ja pianoa. Hänen äänialansa on baritoni.

Rokka on näytellyt muutamassa lyhytelokuvassa, kuten Otto Kylmälän ohjaamassa 14-minuuttisessa fiktiossa *Barcelona* (2019).

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Otto Rokka *Maxkatalogi.uniarts.fi*. Viitattu 4.3.2024.
2. ↑  Kansallisteatteriin uusia kiinnityksiä *Kansallisteatteri.fi*. Viitattu 4.3.2024.
3. ↑  Astrid Lindgrenin Ronja, ryövärintytär valloittaa Kansallisteatterin Suurella näyttämöllä *Kansallisteatteri.fi*. Viitattu 4.3.2024.
4. ↑  Otto Rokka Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kouvolan Sanomat: Kouvolan teatterin vierailuesitys Monologit haastoi teatterikorkeakoulun opiskelijat esittämään tekstejä Tove Janssonista Antti Holmaan
* Helsingin Sanomat: Puhumisen voima ja viisi muuta oivallusta
* Keskipohjanmaa: Ykspihlajan kesäteatterissa tänä kesänä nähty Otto Rokka loisti Bolla-näytelmässä
**Lahden Golf** (LG) on Lahden Takkulassa toimiva golfseura, joka on perustettu vuonna 1959. Seura on jäsenenä Suomen Golfliitossa.

Historia
--------

Seura aloitti toimintansa Hollolan vanhalla lentokentällä, jossa "greenit" olivat hiekasta. Olipa siellä paikallissäännöissäkin maininta, että puttilinjan sai tasata jalalla ennen lyöntiä. Mukkulan 9-reikäiselle kentälle seura siirtyi vuonna 1966. Kun vieressä toimiva Isku Oy tarvitsi maa-alueen omaan käyttöönsä, Lahden kaupunki osoitti seuralle uuden maa-alueen Takkulasta, johon valmistui 9-reikäinen kenttä vuonna 1986.

Takkulan kenttä laajeni 18-reikäiseksi kahdessa vaiheessa: ensin 14-reikäiseksi vuonna 1991 ja täysimittaiseksi vuonna 1992.

Urheilumenestys
---------------

Lahden Golf on urheilullisia arvoja korostava golfyhteisö, josta on tullut huippupelaajia, tunnetuimpana Mikko Ilonen. Muita menestyneitä Lahden Golfin kasvatteja ovat: Anssi Kankkonen, Kalle Väinölä, Erkki Välimaa, Timo Rauhala, Mikael Mustonen ja Janne Martikainen.

Lahden Golf voitti 1993 seurajoukkueiden Euroopan-mestaruuden. Joukkueessa pelasivat Kalle Väinölä, Mikael Mustonen ja Jari Koljonen.

Kenttä
------

Takkulan kenttä on sijoitettu metsämaastoon. Kentällä on par 5 -väyliä: reiät 7, 15 ja 18.

Kentälle on tehty kehittämissuunnitelma - Lahden Golf 3.0 - jonka valmistuttua käytössä on 18-reikäinen Mestari-kenttä ja 9-reikäinen Kisälli-kenttä. Rakentaminen vanhalle maankaatopaikalle tehtävään laajennukseen aloitettiin vuonna 2013, ja uudet väylät valmistuivat kauden 2014 loppupuolella, ja siten vuorossa olivat vanhan puolen muutosten ja perusparannuksen tekeminen.

Klubitalolla on sosiaali- ja oleskelutilat, ja proshop-rakennuksessa on myynnissä golfiin liittyviä tuotteita sekä caddiemaster-palvelut.

Lahden Golf Oy ja Lahden Golf ry.
---------------------------------

Lahden Golf yhtiöitti osan toiminnastaan 1997 siten, että kentän omistaa ja sen hoidosta vastaa Lahden Golf Oy ja jäsen-, kilpailu- sekä nuorisotoiminta kuuluvat Lahden Golf ry:lle.

Opetus ja Pro Shop-toiminta
---------------------------

Opetuksesta ja golfvälineiden myynnistä vastaa ABC Golf Oy. Opettavina ammattilaisina toimivat Riku Aarnio ja Seppo Pekkarinen.

Lähteet
-------

* Lahden Golfin kotisivu
* Lahden Golf www.golf.fi:ssä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Seuran Svingi-jäsenlehdet*lähde tarkemmin?*
**Olga Maria Aikala** (o.s. **Westerlund**, vuodesta 1901 **Herlin**, vuodesta 1906 **Aikala**; 21. kesäkuuta 1883 Iitti – 15. joulukuuta 1962) oli ensimmäisiä suomalaisia naispuolisia kelloseppiä ja Aikalan Kello ja Kulta Oy:n toimitusjohtaja. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen kolmantena naisena Suomessa (1948).

Elämäkerta
----------

Poraseppä Erik Westerlundin tytär Olga Westerlund meni kahdeksanvuotiaana kasvattitytöksi kelloseppä Erik Johan Herlinin (vuodesta 1906 Aikala) talouteen, työskenteli tämän liikkeessä jo yhdeksänvuotiaasta ja vartuttuaan avioitui tämän kanssa 1901. Avioliitto jäi lyhyeksi, kun 26 vuotta vanhempi puoliso kuoli 1908 ja Olga jäi 25-vuotiaana leskeksi kuuden lapsen äitinä. Perheenemännyyden lisäksi hänen oli otettava hoitaakseen miehensä kello- ja kulta-alan tukku- ja vähittäisliike E. J. Aikala Oy. Yritys sulautui 1910 Pohjolan Kellokauppaan, ja uuden yhtiön nimeksi tuli Pohjolan Kello ja Kulta, vuodesta 1946 alkaen Aikalan Kello ja Kulta Oy.

Vähän ennen Olga Aikalan kuolemaa 1962 valmistui hänen rakennuttamansa Aikatalo Helsingin Mikonkatu 8:aan. Siellä sijaitsee Leila Hietalan vuonna 1973 veistämä reliefi Olga Aikalasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hellsten, Tanja: / Aikala, Olga (1883–1962). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  10.2.2009. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Leila Hämäläisen (ent. Hietala) ansioluettelo. *Sculptors.fi*. Suomen Kuvanveistäjäliitto.  Arkistoitu 22.4.2015. Viitattu 22.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Naiset kelloseppinä: Olga Aikala. (Arkistoitu – Internet Archive) Kellomuseo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee nuottikirjoituksessa käytettyä merkkiä. Nuotilla voidaan tarkoittaa myös nuottijulkaisua. Nuotti on myös ralliautoilussa käytettävä ajo-ohje.*

**Nuotti** on musiikin kirjallisessa muistiinmerkitsemisessä eli nuottikirjoituksessa käytetty symboli, joka osoittaa sävelen äänenkorkeuden, sekä sen ajallisen keston annetussa tahtilajissa. Nuoteiksi voidaan lukea myös musiikin taukomerkinnät.

Nuottiviivasto on graafinen pohja, jossa on viisi viivaa. Nuottiviivastossa nuotit asetetaan viivojen päälle, niiden väliin sekä viivaston alle joko apuviivojen kanssa tai ilman. Nuotin pään sijainti ilmaisee sävelkorkeuden, nuotin muoto sen keston. Mitä korkeammalla nuotti on, sitä korkeammalta soitetaan tai lauletaan. Sävelen keston osoittavat nuottien aika-arvot. Myös tauoilla on omat aika-arvonsa. Nuottikirjoituksessa on yleisenä käytäntönä, että neljännestä viivasta ylöspäin nuottien varret piirretään alaspäin, mutta ohjetta sovelletaan luovasti ja vaihtelevasti.

Nuottien aika-arvot
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Nelinkertainen kokonuotti | Kaksinkertainen kokonuotti | Kokonuotti |
|  |  |  |
| Puolinuotti | Neljäsosanuotti | Kahdeksasosanuotti |
|  |  |  |
| Kuudestoistaosanuotti | Kolmaskymmeneskahdesosanuotti (1/32-nuotti) | Kuudeskymmenesneljäsosanuotti (1/64-nuotti) |

Jos kahdeksasosa- tai sitä lyhempiä nuotteja on kaksi tai useampi peräkkäin, niissä olevat väkäset korvataan nuotteja yhdistävillä palkeilla. Myös 1/128-, 1/256- jne. nuotit voidaan vastaavalla tavalla muodostaa liittämällä nuotteihin lisää väkäsiä tai palkkeja, joista jokainen lyhentää keston aina puoleen entisestään, mutta ne ovat jo käytännössä harvinaisia.

Mikäli nuotin jäljessä on piste, nuotin kesto pitenee puolitoistakertaiseksi. Esimerkiksi puolinuotti, jonka jäljessä on piste, vastaa kestoltaan kolmea neljäsosanuottia.

Normaaleista nuoteista jokainen on kestoltaan puolet lähinnä suuremmasta. Triolissa nuotin kesto jaetaan poikkeavasti kolmeen yhtä suureen osaan. Jos esimerkiksi neljäsosanuotti on jaettava kolmeen osaan, ne merkitään kahdeksasosanuottien tavoin, mutta niiden yläpuolelle merkitään kaari ja sen ulkopuolelle numero 3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nuotti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nuottikirjoitus |
| --- |
|  |
| Nuotit | 
* etumerkit
* nuotti
* sävel
* tauko

 |  |
|  |
| Nuottiviivasto | 
* al fine
* da capo
* dal segno
* dynamiikka
* kooda
* klaavi
* sävellaji
* tahti
* tahtilaji
* tempo

 |
|  |
| Keskeistä teoriaa | 
* harmonia
* intervalli
* isku
* melodia
* sävelasteikko
* sointu
* teema
* transponointi

 |
|  |
| Muuta | 
* mensuraalinotaatio
* musiikkitermejä
* nuotinnus
* partituuri
* tabulatuuri

 |

 |
**Stalinin lehmät** on Sofi Oksasen vuonna 2003 ilmestynyt esikoisromaani. 

Kirjan yhtenä teemana on syömishäiriö bulimia, jota kirjan päähenkilö Anna sairastaa. Se kertoo myös virolaistaustaisen Annan sopeutumisvaikeuksista Suomessa, hankalasta yhteydenpidosta Virossa asuviin sukulaisiin ja hänen vanhempiensa avio-ongelmista. Kirjan päähenkilön äiti on virolainen ja isä suomalainen. Kirja sisältää myös takaumajaksoja, jotka kertovat äidin puoleisen suvun elämästä Neuvosto-Virossa sen alkuaikoina, metsäveljistä ja kyydityksistä Siperiaan sekä myös päähenkilön äidin elämää 1960- ja 1970-lukujen Virossa ennen Suomeen muuttoa.

Henkilökohtaisen tason lisäksi kirjan teemana on Suomen ja Viron väliset suhteet. Virolaisia pidettiin 1970–1980-luvuilla Oksasen mukaan Suomessa usein venäläisinä ja heihin kohdistui samanlaista "ryssävihaa", minkä vuoksi kirjan päähenkilön Annan äiti ei tahdo tämän paljastavan virolaista taustaansa.

Oksanen kirjoitti kirjaa kaksi vuotta. Sen nimi viittaa siperialaisiin vuohiin, joita virolaiset kutsuivat Stalinin lehmiksi, mutta myös naisten halventavaan nimitykseen. Oksasen mukaan naisen kehoon kohdistuvaa "painofasismia" ja "läskifobiaa" voi verrata totalitarismiin. Markkinoinnissa kirja on määritelty feministiseksi, mutta Oksanen itse pitää määrittelyä luokittelevana.

*Stalinin lehmät* on Oksasen Viron lähihistoriaa käsittelevän kvartetti-romaanisarjan ensimmäinen osa. Seuraavat osat ovat *Puhdistus* (2008) ja *Kun kyyhkyset katosivat* (2012).

*Stalinin lehmät* -romaanista tehdään televisiosarja, joka on ensimmäinen Oksasen kirjaan perustuva tv-sarja. Kuusiosaisen sarjan käsikirjoittavat suomalainen Aino Kivi ja virolainen Andra Teede.

Käännökset
----------

Kirja on käännetty useille kielille ja käännösoikeudet on myönnetty joillekin vielä kääntämättömille.

Kirja ilmestyi Virossa vuonna 2004 ja herätti siellä keskustelua erityisesti suomalaisten asenteista virolaisia kohtaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Suihkonen, Minna: Kirjailija Sofi Oksanen: Taiteella traumojen kimppuun.  *Monitori-lehti*, 2006, nro 3.
2. ↑  Ropponen, Ville: Syömisen ja mielikuvien pakkovalta *Kansan Uutiset*.  21.12.2012. Viitattu 23.12.2014.
3. 1 2  Stalin’s Cows (2003) *Sofioksanen.com*.  Arkistoitu 15.1.2017. Viitattu 30.11.2016. (englanniksi)
4. ↑  Sofi Oksasen menestysromaanista tehdään tv-sarja *Ilta-Sanomat*.  15.6.2021. Viitattu 12.7.2021.
5. ↑  Sofi Oksasen Stalinin lehmät -kirja Viron kulttuuriuutisissa (Mediakatsaukset)  3.6.2004. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 23.12.2014. Viitattu 23.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Suvi Ahola: Nälkä, joka ei syömällä lähde. Helsingin Sanomat 21.9.2003. (Arkistoitu sivu)
* Niemelä, Kyösti: Syömishäiriöiden ja neuvostoajan vallankäyttöä. Kiiltomato.net 4.12.2003.
**Johann Wolfgang Franck** (kastettu 17. kesäkuuta 1644 Unterschwaningen – n. 1710) oli saksalainen säveltäjä.

Franck varttui Ansbachissa ja toimi siellä hovimuusikkona vuosina 1665–1679. Hän sävelsi Ansbachin hovia varten kolme oopperaa: *Die unvergleichliche Andromeda* (1675), *Der verliebte Phöbus* (1678) ja *Die drey Töchter des Cecrops* (1679). Franck sävelsi hovin käyttöön myös huomattavan määrän hengellistä musiikkia. Tammikuussa 1679 hän joutui pakenemaan Ansbachista tapettuaan hovimuusikko Ulbrechtin ja haavoitettuaan vaimoaan mustasukkaisuuden puuskassa. Franck asettui vaimonsa Anna Susanna Wilbelin kanssa Hampuriin. Pariskunta oli mennyt naimisiin vuonna 1666.

Franck sai tärkeän aseman Hampurin oopperassa ja toimi vuosina 1682–1686 myös *Kapellmeisterin* tehtävissä tuomiokirkossa. Hän teki vuosien 1679–1686 aikana neljätoista oopperaa. Oopperoista tärkeimpänä on pidetty teosta *Diokletian* (1682). Vuonna 1690 Franck lähti Lontooseen ja jätti vaimonsa sekä yhteiset kymmenen lasta Saksaan. Hän järjesti Robert Kingin kanssa Lontoossa vokaali- ja soitinmusiikin konserttisarjan. Oopperoiden lisäksi Franckin tuotantoon kuuluu hengellisiä lauluja, maallisia lauluja basso continuon kera ja aarioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Franck, Johann Wolfgang Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 4.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Johann Wolfgang Franck Philadelphia Chamber Music Society, viitattu 4.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
**Conrad Friedrich Hurlebusch** (kastettu 30. joulukuuta 1691 Braunschweig – 17. joulukuuta 1765 Amsterdam) oli saksalais-alankomaalainen säveltäjä, cembalisti ja urkuri.

Hurlebusch sai opetusta isältään Heinrich Lorenz Hurlebuschilta, joka työskenteli urkurina Braunschweigissa. Myöhemmin hän kiersi Euroopassa cembalovirtuoosina. Hurlebusch kiersi kolmen vuoden ajan Italiassa ja vietti Wienissä kaksi vuotta ennen paluuta Saksaan ja työskentelyä Maksimilian II Emanuelin hovissa. Vuonna 1721 Hurlebusch palasi Braunschweigiin, jossa hän sävelsi oopperan *L'innocenza difesa*. Vuonna 1723 Fredrik I kutsui hänet Tukholmaan hovin kamarimuusikoksi. Anders von Düben nuorempi oli luvannut Hurlebuschille lisäksi hyvin palkatun aseman urkurina Tukholman saksalaisesta kirkosta. Tätä asemaa Hurlebusch ei kuitenkaan saanut, joten hänen jaksonsa Ruotsissa osoittautui pettymykseksi. Hän palasikin Saksaan jo huhtikuussa 1725. Ruotsin-aikanaan Hurlebusch kuitenkin oli säveltänyt kaksi kantaattia, jotka oli esitetty tammikuussa 1725.

Hurlebusch sävelsi vuonna 1727 oopperan *Flavio Cuniberto*. Hän tienasi elantonsa kymmenen vuoden ajan musiikkia opettamalla. Hurlebusch matkusti vuonna 1742 Amsterdamiin, jossa hän sai paikan Oude Kerkin urkurina. Hänelle myönnettiin Alankomaiden kansalaisuus vuonna 1743. Hurlebusch sai oikeuden musiikin painamiseen vuonna 1746. Hän kuoli Amsterdamissa vuonna 1765 ja tuli haudatuksi Oude Kerkin hautausmaalle.

Hurlebuschin oopperat ovat kadonneet. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuitenkin myös kantaatteja, erilaisia vokaalisävellyksiä, kosketinsoitinmusiikkia ja konserttoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Conrad Friedrich Hurlebusch (1691-1765) Swedish Musical Heritage, viitattu 3.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  Laura Kuhn, Dennis McIntire, Hurlebusch, Conrad Friedrich Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 3.3.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
Carlo Pedrotti
**Carlo Pedrotti** (12. marraskuuta 1817 Verona – 16. lokakuuta 1893 Verona) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän tuli aikanaan tunnetuksi opera buffan säveltäjänä.

Pedrotti opiskeli Domenico Foronin johdolla Veronassa. Hän saavutti ensimmäisen kerran suosiota säveltäjänä oopperallaan *Lina*, joka kantaesitettiin 2. toukokuuta 1840. Vuosina 1841–1845 Pedrotti työskenteli kapellimestarina Amsterdamin italialaisessa oopperassa. Palattuaan Veronaan hän työskenteli opettajana ja kapellimestarina. Hänen oopperoistaan erityisen merkittävä on *Tutti in maschera*, joka kantaesitettiin 4. marraskuuta 1856. Pedrotti meni vuonna 1842 naimisiin Maddalena Albasinin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta.

Vuodesta 1868 Pedrotti johti Torinossa Liceo musicalea ja Teatro Regiota. Hän perusti viikottaisen *Concerti popolari* -konserttisarjan, jossa hän johti monia Italian-ensiesityksiä. Pedrotti opetti Torinossa laulua vuosina 1868–1882, harmoniaa vuosina 1873–1879 ja sävellystä vuosina 1875–1882. Hänen lauluoppilaidensa joukossa oli tenori Francesco Tamagno. Vuonna 1882 Pedrotti siirtyi Pesaroon vasta perustetun Liceo musicalen ensimmäisenä johtajana. Hän erosi tästä virasta terveysongelmien johdosta vuonna 1893. Myöhemmin samana vuonna hän teki itsemurhan hukuttautumalla Adigejokeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Pedrotti, Carlo Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 4.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Pedrotti, Carlo Treccani, viitattu 4.3.2024 (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
Väinö Sihvonen.
**Väinö Ilmari Sihvonen** (10. kesäkuuta 1889 Kangasniemi – 30. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kemisti ja Teknillisen korkeakoulun professori. Hänet tunnetaan Outokumpu Oy:n käyttöön ottaman kuparin liekkisulatusmenetelmän teoreettisen pohjan kehittäjänä.

Sihvosen vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Fabian Sihvonen ja Alma Elisabet Pylkkänen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta 1907 ja opiskeli sitten kemiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1921.

Sihvonen toimi Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina, lehtorina ja vuodesta 1936 fysikaalisen kemian ja sähkökemian professorina. Hän oli myös Helsingin yliopiston kemian dosenttina vuodesta 1925.

Sihvonen sai surmansa talvisodan alkamispäivänä Helsingin pommituksissa.

Väinö Sihvosen puoliso oli myöhempi Helsingin Kotitalousopettajaopiston johtaja Kerttu Sihvonen.

Julkaisuja
----------

* *Lämpökemiallisia havaintoja*. Omakustanne, Turku 1920
* *Die elektrolytische Oxydation der Weinsäure*. Väitöskirja. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1921
* *Das Thermoquantum: Eine Arbeitshypothese*. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1921
* *Beziehungen zwischen der chemischen Struktur schwefelhaltiger Anionen und den ultraroten Eigenschwingungen ihrer Salze*. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1923

Lähteet
-------

* Helsingin yliopiston kaatuneet-matrikkeli, osa P–Ö. PDF.
* *Kuka kukin on 1954*, s. 795.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen tiedettä : Väinö Sihvonen, Suomen Kuvalehti, 22.01.1938, nro 3, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Alankomaat

 |

 |
**Naton päämaja** (engl. *NATO Headquarters*, ransk. *Siège de l’OTAN*) on Pohjois-Atlantin puolustusliiton eli Naton poliittinen ja hallinnollinen keskus, joka sijaitsee Boulevard Léopold III -kadulla Brysselin kaupungissa, Belgiassa. Se toimii liiton jäsenvaltioiden edustajien sekä asiantuntijoiden tapahtumapaikkana. Päämajassa järjestetään vuosittain noin 6 000 tapaamista.

Naton päämaja sijaitsi alun perin Lontoossa, jonka jälkeen se siirrettiin Pariisiin vuonna 1952 ja lopulta Brysseliin vuonna 1967.

Naton päämajassa työskentelee noin 4 000 pääsääntöistä työntekijää. Näistä noin 2 000 on lähetystötyöntekijöitä ja Naton sotilaallisten edustajien apulaisia. Noin 300 työskentelee Naton jäsenvaltioiden lähetystöissä. Noin tuhat on Naton International Staffin (IS) siviilityöntekijöitä ja noin 500 on International Military Staffin (IMS) työntekijöitä, joista osa on siviilejä.

Galleria
--------

* 13 Belgrave Square, Lontoo, jossa Naton päämaja sijaitsi vuosina 1949–1952.13 Belgrave Square, Lontoo, jossa Naton päämaja sijaitsi vuosina 1949–1952.
* Väliaikainen Naton päämaja, joka oli käytössä vuosina 1952–1959, rakennettiin Palais de Chaillot’n heijastavalle altaalle Trocadéroon, Pariisiin.Väliaikainen Naton päämaja, joka oli käytössä vuosina 1952–1959, rakennettiin Palais de Chaillot’n heijastavalle altaalle Trocadéroon, Pariisiin.
* Palais de l’OTAN Porte Dauphinessa, Pariisissa, jossa Naton päämaja sijaitsi vuosina 1959–1967.Palais de l’OTAN Porte Dauphinessa, Pariisissa, jossa Naton päämaja sijaitsi vuosina 1959–1967.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  NATO Headquarters Nato. Viitattu 5.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naton päämaja** Wikimedia Commonsissa
**Lönnrotin koulu** on noin 160 oppilaan peruskoulu Lappeenrannassa. Se sijaitsee Leirin kaupunginosassa Rakuunamäen kasarmialueen, Lappeenrannan kirkon ja Lyseon lukion välissä. Koulu on osa Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.

Lönnrotin koulu on Lappeenrannan vanhin edelleen käytössä oleva koulu. Se toimii vuonna 1888 kansakouluksi valmistuneessa arkkitehti Waldemar Backmanssonin suunnittelemassa rakennuksessa, joka edustaa uusrenessanssista sorvi- eli nikkarityyliä. Koulun keskisiiven juhlasalissa on kasettikatto, pilasterikoristeet ja musiikkilehteri. Rakennukseen kuului alun perin myös koristeellinen katos kadunpuoleisella julkisivulla, mutta se purettiin vuonna 1932. Vuonna 1908 pihapiiriin valmistui rakennusmestari Edvin Jaakkolan suunnittelema jugendtyylinen lisärakennus, johon tulivat koulun voimistelu- ja käsityötilat. Päärakennuksen toinen siipi tuhotui talvisodan pommituksissa vuonna 1940. Koulutyö korjatussa koulussa jatkui jo samana kesänä, mutta tuhoutunut siipi rakennettiin uudelleen vasta vuonna 2004 Seija Nuutinen-Kuikan suunnitelmin. Samassa yhteydessä koulussa tehtiin peruskorjaus.

Lönnrotin koulu on yksi Kesämäen palvelualueen kuudesta alakoulusta. Koulun oppilasalue ulottuu Leirin lisäksi Linnoituksen, Keskuksen, Pallon–Tyysterniemen, Tykin–Kiviharjun ja Kuusimäen kaupunginosiin. Alueen yläkoululaiset käyvät Kesämäenrinteen koulua Kesämäessä.

Keisari Aleksanteri III ja puolisonsa Maria Fjodorovna vierailivat Lönnrotin koulussa järjestetyssä käsityönäyttelyssä vuoden 1891 vierailunsa aikana.

Yksi ihminen on kuollut tässä koulussa.

  

  

  

a.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Perusopetuksen oppilastilasto (PDF) *Kasvatus- ja opetustoimi*.  20.9.2016. Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 30.11.2016. Viitattu 30.11.2016.
2. 1 2  Lappeenrannan karttapalvelu Lappeenrannan kaupunki. Viitattu 12.7.2015.
3. ↑  Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupunki Museovirasto. Viitattu 12.7.2015.
4. ↑  Sinkkonen, Tuija: Lönnrotin koulu 125 vuotta *Lappeenrannan Uutiset*.  25.4.2013. Etelä-Suomen Media.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.7.2015.
5. 1 2  Kiiveri-Hakkarainen, Kaija: *Rakennettu Lappeenranta – Kaupunginosat*, s. 48. Etelä-Karjalan museo, 2006. ISBN 951-785-087-5.
6. ↑  Rakennus *Peda.net*. Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.7.2015.
7. 1 2  Kesämäen palvelualue Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 18.5.2015. Viitattu 12.7.2015.
8. ↑  Lönnrotin koulu *Keisarillisia matkoja Kaakkois-Suomessa*. Etelä-Suomen museo. Viitattu 12.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lönnrotin koulu** Wikimedia Commonsissa

* Lönnrotin koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Giorgi Tšqondideli** (georg. გიორგი ჭყონდიდელი, kuoli noin 1118) oli georgialainen kirkonmies ja hoviministeri, joka tunnettiin parhaiten kuningas Davit IV:n (hallitsi 1089–1125) opettajana ja lähimpänä neuvonantajana. 

Hän toimi Tšqondidin arkkipiispana Länsi-Georgiassa, ja Davit nimitti hänet Georgian suurkansleriksi (*mtsignobart-ukhutsesi*) vuoden 1103 Ruisi-Urbnisin kirkolliskokouksen jälkeen. Kokouksesta lähtien suurkanslerin virkaa, joka oli jonkin aikaa Georgian hovin korkein, piti yleensä hallussaan Tšqondidin arkkipiispa. Giorgi oli Davitin läheinen liittolainen hänen uudistaessaan kirkkoa ja valtionhallintoa. Giorgi valvoi henkilökohtaisesti menestyksekkäitä hyökkäyksiä, joissa georgialaiset joukot saivat haltuunsa Samšvilden (1110) ja Rustavin (1115) linnoitukset seldžukeilta. Vuonna 1118 hän seurasi kuningasta kiptšakkien maille: matkan tarkoituksena oli värvätä paimentolaisia Georgian kuninkaalliseen armeijaan. Hän ei kuitenkaan koskaan palannut Georgiaan vaan kuoli Alaniassa saman vuoden aikoihin. Hänen jäänteensä siirrettiin Gelatin luostariin. 27. kesäkuuta 2005 Georgian ortodoksinen kirkko kanonisoi Giorgi Tšqondidelin, ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 12. syyskuuta.

Lähteet
-------

1. ↑  Suny, Ronald Grigor: *The Making of the Georgian Nation*, s. 35. Indiana University Press, 1994. ISBN 0253209153.
2. ↑  Lordkipanidze, Mariam: Georgia in the XI-XII centuries Ganatleba, edited by George B. Hewitt.
3. ↑  წმ. გიორგი ჭყონდიდელი (St. Giorgi Chqondideli) The Georgian Orthodox Eparchy of Batumi.  Arkistoitu 21.7.2011. Viitattu 11.9.2008.
Nicola Logroscino
**Nicola Bonifacio Logroscino** (kastettu 22. lokakuuta 1698 Bitonto – 1764? Palermo) oli italialainen säveltäjä.

Logroscino sai opetusta sedältään tai enoltaan, maestro di cappella Pietro Logroscinolta. Hän opiskeli myös Napolin Santa Maria di Loreto -konservatoriossa. Hänen opettajiaan olivat Giovanni Veneziano ja Giuliano Perugino. Vuosina 1728–1731 Logroscino työskenteli urkurina Conzassa. Tältä ajalta on hänen oratorionsa *Il mondo trionfante nella concezione di Maria sempre Vergine*. Logroscino työskenteli tämän jälkeen Napolissa, kunnes lähti vuonna 1758 kutsusta opettamaan Palermoon.

Logroscinon oopperoista kokonaan ovat säilyneet *Il Governatore* (1747) ja *Giunio Bruto* (1748). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa *Stabat Mater* vuodelta 1760. Logroscino kuoli todennäköisesti vuonna 1764.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Logroscino, Nicola Bonifacio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 11.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Nicola Logroscino Stabat Mater, viitattu 11.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Maunu Martti Alppinen** (17. tammikuuta 1922 Vaasa – 18. helmikuuta 1998 Vaasa) oli suomalainen viilari ja ammattiyhdistysjohtaja.

Alppisen vanhemmat olivat viilari Eino Martti Alppinen ja Aili Maria Kivimäki. Hänen puolisonsa 1940–1962 oli Martta Linnea Kuusisto ja vuodesta 1969 Sirkka Liisa Nättinen. Ammatiltaan Alppinen oli isänsä tavoin viilari, VR:n palveluksessa 1938–1960. Hän oli Rautatieläisten Ammattiyhdistysten Liiton sihteeri 1960–1967, VR:n henkilökunnan työttömyyskassan johtaja vuodesta 1961, SAK:sta eronneiden ammattiliittojen muodostaman Suomen Ammattijärjestön järjestösihteeri 1967–1969 ja keskusjärjestöjen eheytyksen jälkeen SAK:n järjestösihteeri 1974–1977 ja sihteeri 1977–1982. Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen Alppinen oli 1950–1960.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keravuori, Kirsi: / Alppinen, Maunu (1922–1998) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  24.3.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 13.3.2024.
2. ↑  SAK täyttää vuosia ja muuttuu.  *Suomen Kuvalehti*, 26.2.1982, nro 9, s. 61. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Maunu Alppinen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Boiling Point** on Philip Barantinin ohjaama ja yhdessä James Cummingsin kanssa käsikirjoittama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 2021. Ravintolakeittiöön ja -saliin vuoden kiireisempänä iltana sijoittuva reaaliaikainen tarina kuvattiin yhtenä huolella harjoiteltuna otoksena. Pääosaa, ongelmiensa kanssa painivaa lontoolaisen huippuravintolan keittiömestaria ja omistajaa näyttelee Stephen Graham. Muissa keskeisissä osissa nähdään Vinette Robinson vuoromestari Carlyna ja Jason Flemyng ravintolan vaativana pääomistajana.

Elokuva sai heti jatkoa viisiosaisena television minisarjana *Boiling Point – kiehumispisteessä*, jossa vuoromestari Carly on noussut ravintolan keittiömestariksi. Yle Teeman ohjelmistossa on 15. maaliskuuta 2024 elokuva ja sitten 20. maaliskuuta alkaen tuo tv-sarja.

Tuotanto
--------

Vuonna 2019 valmistui samojen tekijöiden samanniminen lyhytelokuva, jonka pohjalta ideaa laajennettiin sekä pitkäksi elokuvaksi että television minisarjaksi.

Kevättalveen 2020 ajoitettu tuotanto oli määrä kuvata yhteensä kahdeksan kertaa, mutta maaliskuun puolivälissä alkaneet koronasulut keskeyttivät kuvaukset neljännen oton jälkeen. Elokuva on tehty kolmannesta otosta.

Vastaanotto
-----------

*Boiling Point* sai ensi-iltansa Tšekin tasavallassa Karlovy Varyn elokuvajuhlilla, ja arvostelut olivat suopeita. Elokuva sai peräti 11 ehdokkuutta brittiläisten independent-elokuvien kilpailussa (BIFA), joista se toi voiton neljässä kategoriassa. Elokuva sai myös neljä Bafta-palkintoehdokkuutta.

*Helsingin Sanomien* elokuvatoimittaja Leena Virtanen näkee 2020-luvun alun monet ravintolatarinat (näiden lisäksi amerikkalainen komediasarja *The Bear* ja tanskalaissarja *Jokaisen miehen takana*) jatkona 1990-luvulta alkaen yleistyneille sairaalasarjoille hektisen työyhteisön kuvauksina: "Yhdistävä tekijä on järjetön kiire, tuo nykyajan työelämän pahin vitsaus." Hänestä *Boiling Pointin* käsikirjoitus on hieman mielikuvitukseton helposti arvattavine pähkinäallergia- ja influensseriasiakkaineen, mutta rytmitys toimii ja pääosan esittäjä Stephen Graham osaa tässäkin herättää empatiaa ongelmaiseen hahmoonsa. *Seura*-lehden Jesse Raatikainen piti elokuvaa onnistuneena sekä teknisesti että sisällöllisesti ja antoi sille neljä tähteä viidestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virtanen, Leena: Hektinen ravintolailta, henkilö­kunnan ristiriidat ja valtava kiire ovat tuoreen britti­draaman keskiössä.  *Helsingin Sanomat*, 15.3.2024. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 16.3.2024.
2. ↑  Leppilampi, Markku: Vuoden 2021 loistoleffa kuvattiin yhdellä otolla – ravintolassa on helvetillinen ilta *Episodi*.  15.3.2024. Viitattu 16.3.2024.
3. 1 2  Raatikainen, Jesse: Elokuva-arvio: Boiling Point on taattua brittilaatua.  *Seura*, 15.3.2024. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.3.2024.
4. ↑  Pulver, Andrew: Belfast and Boiling Point top British independent film award nominations.  *The Guardian*, 3.11.2021. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.3.2024.  (englanniksi)
5. ↑  Bafta Film Awards 2022: The winners and nominees in full *BBC News*.  13.3.2022. Viitattu 16.3.2024.
**Süleymanlı** eli vanhalta nimeltään **Zeytun** on kylä Turkin Kahramanmaraşin maakunnassa. Historiallisesti se tunnettiin armenialaisena paikkakuntana, mutta nykyisin se on kokonaan turkkilainen.

Maantiede
---------

Zeytun vanhassa valokuvassa.
Süleymanlı sijaitsee Turkin Kahramanmaraşin maakunnassa Anatoliassa Ceyhanjoen yläjuoksun varrella. Süleymanlın vanhempi osa nousee ylös jyrkkää rinnettä, jonka huipulla on vanha linnoitus.

Historia
--------

Zeytunin asukkaita vuonna 1915.
Historiallisesti nykyistä Süleymanlın kylää asuttivat armenialaiset, jotka käyttivät siitä nimeä Ze'tun tai Ulnia. Siihen viitattiin joskus myös yksinkertaisesti "kylänä" eli Keg. Kansanperinteen mukaan kylän asukaat saapuivat paikalle joko Anista, tai jossain päin Kilikiaa sijainneesta Ane-dzorista. Varhaisin maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on vuodelta 1526. Paul Aleppolainen kuvaili 1600-luvun lopulla sitä "hyvin tunnetuksi armenialaiseksi kaupungiksi".

Paikalliset asukkaat elivät suhteellisen itsenäisesti aina 1800-luvulle saakka. Kaupungin ja sen ympäristön asukasluku vuonna 1880 oli arviolta 36 000. Heistä 27 500 oli armenialaisia ja 8 300 turkkilaisia. 1800-luku oli veristen kapinoiden aikaa. Vuonna 1819 paikalliset nousivat Ibrahim paššaa vastaan turkkilaisten tuella. Muita kapinoita leimahti vuosina 1862–1872 ja 1878–1884. Vuosina 1884–1887 kaupunki tuhoutui kokonaan. Jonkin aikaa myöhemmin puhkesi satoja lapsia surmannut isorokkoepidemia.

Vuonna 1895–1896 puhkesi kapinoista verisin. Kapina liittyi armenialaisten laajempiin vainoihin Osmanien valtakunnassa. Maraşin kuvernööri piiritytti kaupungin, jonka puolustajat pelastuivat lopulta Euroopan maiden välitettyä rauhan ja armahduksen paikallsiille. Jonkin aikaa myöhemmin ensimmäinen maailmansota ja armenialaisten vastaiset verilöylyt johtivat armenialaisen väestön pakoon Syyriaan ja muualle maailmaan. Sittemmin nykyinen Süleymanlı on ollut kokonaan turkkilainen kylä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E, Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 487-488. Volume 11 W–Z. Leiden: Koninklijke Brill, 2002. ISBN 90 04 12756 9. (englanniksi)
Vnešekonombankin pääkonttori Moskovassa
**Vnešekonombank** (VEB) (ven.  Внешэкономбанк (ВЭБ) tai kirjaimellisesti ven.  Государственная корпорация «Банк развития и внешнеэкономической деятельности (Внешэкономбанк)»,  *Gosudarstvennaja korporatsija "Bank razvititija i vnešnekonomitšeskoi dejatelnosti, Valtionkorporaatio Kehityksen ja ulkomaisten taloudellisen suhteiden pankki*) on Venäjän valtion omistama rahoituslaitos. Sitä kutsutaan joskus nimellä **Venäjän kehityspankki**, vaikka kehityspankkiroolin on vain yksi Venäjän valtion sille antamista tehtävistä rahoituslaitoksena. Tämän ohella pankki toimii esimerkiksi valtion eläkerahastona.

Pankki on perustettu 1922, kun Olof Aschberg perusti Roskombankin, josta 1924 tuli Vneshtorgbank.
Pankin roolia muutettiin 2007, kun siitä tehtiin kehityspankki.

Sen virallinen nimi on vuodesta 2018 VEB.RF (ВЭБ.РФ).

Vnešekonombankin pääoma on suoraan peräisin Venäjän valtion budjetista.
Igor Šuvalov nimitettiin toukokuussa 2018 pääjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Supervisory Board Vnešekonombank, veb.ru. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Investor relations Vnešekonombank, veb.ru. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
3. ↑  Agent for the government Vnešekonombank, veb.ru. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pankin rahoittamien kehityshankkeiden kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (veb.prognoz.ru)
**Ylä-Tervajärvi** on saareton järvi Tervakylässä Hyrynsalmen keskustan itäpuolella Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 72 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Ylä-Tervajärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on noin 2,55 kilometriä. Järven itäranta on länsirantaa mutkaisempi. Niemien (Kuusiniemi, Kotiniemi, Luodonniemi) väleissä on melko avosuisia lahtia (Kotilahti, Hietalahti, Tervalahti). Koillisrannalla Luodonniemen ja Kirkkokallion välinen lahti jakautuu kahteen kapeaan lahteen, jotka ovat Soikonlahti ja Kirkkolahti. Noin kuudesosa Ylä-Tervajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven syvin piste, noin 18 metriä, sijaitsee syvän alueen keskivaiheilla.

Ylä-Tervajärven merkittävin tulouoma on koillisesta Hakojärviltä (183,3 metriä mpy) virtaava Hakojoki. Lännestä Huuhilonlammelta (174,4 metriä mpy) virtaa Huuhilonpuro. Ylä-Tervajärven lasku-uoma on alle 200 metriä pitkä Tervasalmi, joka päätyy lounaaseen Ala-Tervajärven (170,6 metriä mpy) koilliskolkkaan.

Ylä-Tervajärven vesitilavuus on 7 401 000 kuutiometriä.

Ylä-Tervajärvi (59.752.1.002) kuuluu Tervajärvien alueeseen (59.752), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Tervajoen valuma-alue (59.75) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Tervajärvien alueeseen kuuluu yhdeksän vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Ylä-Tervajärvi on laajin. Seuraavana tulee Ala-Tervajärvi ja Vihtajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylä-Tervajärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 18.3.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.3.2024.
3. ↑  Ylä-Tervajärvi (59.752.1.002) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.3.2024.
4. ↑  Tervajärvien alue (59.752) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 18.3.2024.
*Tämä artikkeli kertoo kylästä Pyhärannassa. Sanan Rihtniemi muista merkityksistä kertoo Rihtniemi (täsmennyssivu).*
**Rihtniemi** *(ruots. Verknäs)* on varsinaissuomalaisessa Pyhärannan kunnassa sijaitseva kylä.

Rihtniemi-nimen alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Vanhimmat nimitykset niemelle ovat peräisin vuodelta 1650 olevasta kirjoituksesta, jossa sitä kutsutaan nimillä *Rictaniemi* ja *Wärknäsudd*. Tohtori Arvo Loppmeren mukaan niemi olisi ollut alun perin nimeltään *Rihtimäki*.

Kylä sijaitsee nimestäänkin päätellen niemen päällä. Rihtniemen editse on vuosisatojen ajan kulkenut Raumalle kulkeva laivaliikenne. Niemen karikkoisuuden vuoksi alueella on sattunut useita merionnettomuuksia.

Rihtniemellä sijaitsee muun muassa Pyhärannan seurakunnan, Pyhärannan kotiseutuyhdistyksen ja Marttojen omistuksessa oleva leirikeskus sekä hyvällä paikalla sijaitseva lintutorni. Niemen keskiosassa on noin 4,5 hehtaarin kokoinen, Lounais-Suomen ympäristökeskuksen rauhoittama luonnonsuojelualue.

Rihtniemen kylä sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Rauman kaupungista, ja Ruotsin rannikolle on niemeltä vain noin 200 kilometrin matka. Rihtniemi on myös Varsinais-Suomen maakunnan pohjoisin ja Etelä-Suomen mantereen läntisin kohta.

Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Rihtniemen kylän yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Yhdistystoiminta
----------------

Pro Rihtniemi ry toimii Rihtniemen asukkaiden yhteisen hyvän puolesta. Yhdistys perustettiin alunperin vastustamaan alueelle suunniteltuja tuulivoimaloita vuonna 2009. Suunnitelmat ovat kaatuneet, eikä Rihtniemeen ole tulossa tuulivoimaloita.*lähde?*

Rihtniemen Nuorisoseura on paikallinen suunnistuksen erikoisseura, joka on osallistunut Jukolan viestiin vuosina 2022 ja 2023. Seuran tunnusväreinä ovat vihreä ja keltainen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Ojanperä, Päivi: Rihtniemen ranta maata rakkaampi.  *Turun Sanomat*, 18.1.2015, s. 15-16.
2. ↑  Rihtniemen kylä *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
Dion esiintymässä New Yorkissa
**Dion Francis DiMucci** (s. 18. heinäkuuta 1939 Bronx, New York), taiteilijanimeltään **Dion**, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän oli suosittu teini-idoli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Vuosikymmenen lopulla hän alkoi levyttää folkrockia. Hän esiintyy ja levyttää edelleen.

Elämäkerta
----------

Amerikanitalialainen Dion julkaisi ensimmäisen singlensä 1950-luvun lopulla The Timberlanes -yhtyeen laulusolistina. Sen jälkeen hän alkoi laulaa yhtyeessä Dion and the Belmonts, joka esitti doo-wopia. Yhtyeen ensimmäinen top-40-hittisingle oli "I Wonder Why" (1958), ensimmäinen top-10-hitti "A Teenager in Love" (1959), ja suurin menestyssingle "Where or When" (1960).

Dion siirtyi soolouralle vuonna 1960 ja siirtyi doo-wopista enemmän R&B/pop-tyyliseen musiikkiin. Vuodesta 1963 alkaen hän levytti Columbialle. Dionin menestyshittejä 1960-luvun alussa olivat "The Wanderer", "Runaround Sue", "Lovers Who Wander", "Ruby Baby" ja "Donna the Prima Donna". Hänen teini-idolin suosionsa kääntyi kuitenkin laskuun brittipopin tulon myötä.

1960-luvun puolivälissä Dion kärsi heroiiniriippuvuudesta, ja hän ei juurikaan esiintynyt tai levyttänyt viiteen vuoteen. Hän teki paluun vuonna 1968 ja alkoi levyttää folkrockia, kuten menestyssinglen "Abraham, Martin and John". Hänen aiempaa aikuismaisemmat albuminsa saivat hyviä arvosteluja mutta myivät entisiin verrattuna vaatimattomasti. Vuonna 1972 Dion soitti lyhyen aikaa jälleen Belmontsin kanssa. Sen jälkeen hän teki yhden albumin tuottaja Phil Spectorin kanssa. Hän levytti seuraavina vuosina myös kristillistä musiikkia mutta ilman suurta kaupallista menestystä. Hän on levyttänyt myös bluesia. Dion on jatkanut levyttämistä ja konsertoimista 2010-luvulle saakka.

Dion nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1989. Dionin kappale "Runaround Sue" äänestettiin vuonna 2002 Grammy Hall of Fameen.

Albumit
-------

* *Alone with Dion* (1961)
* *Runaround Sue* (1961)
* *Donna the Prima Donna* (1963)
* *Dion* (1968)
* *Suite for Late Summer* (1972)
* *Born to Be with You* (1975)
* *Streetheart* (1976)
* *Return of the Wanderer* (1978)
* *I Put Away My Idols* (1983)
* *Yo Frankie* (1989)
* *Son of Skip James* (2007)
* *Tank Full of Blues* (2011)
* *Blues with Friends* (2020)
* *Stomping Ground* (2021)
* *Girl Friends* (2024)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richie Unterberger: Artist Biography AllMusic. Viitattu 28.12.2017.
2. 1 2 3  Dion Rock and Roll Hall of Fame. Viitattu 28.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Blaire White** (s. 14. syyskuuta 1993) on yhdysvaltalainen tubettaja ja poliittinen kommentaattori, joka määrittelee poliittisen kantansa keskusta-oikeistolaiseksi. Whiten videot ovat usein kriittisiä feminismiä, transsukupuolisia ja yhdysvaltalaista liberalismia kohtaan. White on noussut ainoaksi avoimesti transsukupuoliseksi sisällöntuottajaksi, joka tuottaa tämänkaltaista sisältöä. Useat Whiten videot ovat sisältäneet puolitotuuksia ja misinformaatiota sekä kohdistaneet häirintää muita transihmisiä kohtaan.

White aloitti YouTube-videoiden tekemisen vuonna 2015, jolloin hänen videonsa käsittelivät antifeminististä sisältöä. Myöhemmin hänen videonsa alkoivat keskittyä muun muassa transaktivistien ja Black Lives Matter -liikkeen kritisointiin. White on väitellyt useiden tunnettujen tubettajien ja poliittisten kommentaattorien kuten ContraPointsin ja Ben Shapiron kanssa YouTube-kanavallaan

Yksityiselämä
-------------

White on avoimesti transsukupuolinen. Hän aloitti sukupuolitransition ja hormonihoidot vuonna 2015 opiskellessaan tietojenkäsittelytiedettä Kalifornian valtionyliopistossa ja kuvaa kokeneensa sukupuolidysforiaa varhaislapsuudestaan lähtien. White on syntyjään kalifornialainen, mutta muutti Texasiin miehensä kanssa vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  How did a transgender YouTube vlogger become a conservative darling? *Newsweek*. Viitattu 11.12.2023. (englanniksi)
2. 1 2  A controversial transgender YouTuber apologized for making false claims about a transgender bodybuilder *Insider*. Viitattu 11.12.2023. (englanniksi)
3. ↑  Trans Icon Blaire White Is the Queen of Controversy *Penthouse*. Viitattu 11.12.2023. (englanniksi)
4. ↑  My New Texas House Tour! *YouTube*. Viitattu 11.12.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Blaire White YouTubessa
**Roope (Robert) Edvard Kolehmainen** (15. maaliskuuta 1889 Pielisensuu – 11. maaliskuuta 1953 Oulu) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvon.

Kolehmaisen vanhemmat olivat lasitehtaan teknillinen johtaja Mikko Adolf Kolehmainen ja Maria Koschkin ja puoliso vuodesta 1918 Saima Sofia Vallinen. Hän kävi yhteiskoulua Kotkassa ja aloitti työuransa Karhulan lasitehtaassa. Kolehmainen oli perustamassa sukulaistensa kanssa Riihimäen Lasi -yhtiötä 1910 ja työskenteli sen palveluksessa 1910–1916, Riihimäen Lasi -yhtiön ostaman Kusminin peilitehtaan johtaja Pietarissa hän oli 1916–1917, Enso-Gutzeitin palveluksessa vesilasitehdasta perustamassa 1917–1921 ja uudelleen Riihimäen Lasin palveluksessa vuodesta 1921, toimien yhtiön teknillisenä johtajana vuodesta 1927 ja toimitusjohtajana 1948–1953. Hän oli myös Riihimäen Lasin johtokunnan jäsen ja hänellä oli useita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Kolehmainen oli Ikkuna Oy:n ja Riihimäen Kirjapaino Oy:n johtokuntien jäsenenä ja 1936–1938 Riihimäen Panimo Oy:n johtokunnan jäsenenä. Hän kuului 1914–1916 Riihimäen—Hausjärven kunnanvaltuustoon. Teollisuusneuvoksen arvo Kolehmaiselle myönnettiin 1948. Kolehmainen menehtyi liikematkalla Oulussa kevättalvella 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Roope Kolehmainen Viitattu 30.9.2021.
2. 1 2  50-vuotias. Johtaja Roope Kolehmainen, Helsingin Sanomat, 15.03.1939, nro 72, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 30.9.2021.
4. ↑  Teollisuusneuvos Roope Kolehmainen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 13.3.1953, s. 8.
**Montenegronajokoira** (montenegroksi црногорски планински гонич, *crnogorski planinski gonič*) on montenegrolainen koirarotu, joka tunnettiin nimellä **jugoslavianvuoristoajokoira** (serb. југословенски планински гонич, *jugoslovenski planinski gonič*) vuoteen 1997 asti. Se on nykyisin uhanalainen.

Ulkonäkö
--------

Rotu muistuttaa paljon itävallanajokoiraa. Sen karvapeite on sileä ja väritys musta ruosteenruskein merkein. Säkäkorkeus on 46–56 cm ja paino 20–25 kg.

Alkuperä
--------

Montenegronajokoira on kotoisin Balkanin vuoristoalueilta. Varmuudella voidaan sanoa, että se on samaa alkuperää kuin muutkin balkanilaiset ajokoirat. Se tunnettiin aiemmin nimellä *musta ajokoira*. Sitä käytetään ketun, jäniksen ja pienriistan – toisinaan myös kookkaampien eläinten kuten hirven tai villisian – metsästykseen.

Rodun aiempi nimitys oli jugoslavianvuoristoajokoira, mutta FCI vaihtoi sen nykyiseen muotoon 15. heinäkuuta 1997. Sen ensimmäinen rotumääritelmä aiemmalla nimellä on vuodelta 1924. FCI hyväksyi sen 8. toukokuuta 1969 Varsovassa. Amerikan Harvinaisten Rotujen Yhdistys *ARBA* luokittelee sen uhanalaiseksi.

Kuuluisia rodun edustajia
-------------------------

Ehkäpä kuuluisin kuvaus montenegronajokoirasta on käsinukke "Triumph, the Insult Comic Dog", joka esiintyi säännöllisesti NBC:n TV-ohjelmassa Late Night with Conan O'Brien. Vaikka käsinukella on sille ominaiset ulkonäköpiirteet ja sitä kutsuttiin sellaiseksi monien esiintymisten aikana, teksti, joka määritti Triumphin jugoslavianvuoristoajokoiraksi, poistettiin nopeasti Naton entistä Jugoslaviaa kohtaan tekemän sotilastoimenpiteen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pugnetti, Gino. "Sve o psima". Kääntäjänä Turković, Ksenija. Ljubljana: Mladinska knjiga ja Zagreb: Mladost, 1983.

Aiheesta muualla
----------------

* Montenegronajokoira-informaatio (montenegroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Montenegrin Mountain Hound
**Tiina Maija Tenkanen** (o.s. **Sundberg**; s. 29. huhtikuuta 1963 Tuusula) on suomalainen tekniikan tohtori ja Helsingin yliopiston biotuotannon kemian professori. Tenkanen johtaa Helsingin yliopiston maatalous- ja ympäristötieteiden laitosta.

Sundberg tuli ylioppilaaksi Tapiolan yhteiskoulusta (1982). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi (1988), jonka jälkeen hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa (MIT) (1988–1989). Hän valmistui edelleen TKK:lta tekniikan tohtoriksi (1997) soveltavan biokemian alalta tutkimuksella *Characterization of esterases acting on hemicelluloses*. Hänet nimitettiin TKK:n entsyymikemian dosentiksi vuonna 1999. 

Hän työskenteli Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen väitöskirjatyöntekijänä, tutkijana, vanhempana tutkijana ja ryhmäpäällikkönä vuosina 1988–2001; tästä vuosina 1996–2001 ryhmäpäällikkönä VTT Biotekniikassa. Hän toimi vanhempana tutkijana Oy Keskuslaboratorio-Centrallaboratorium Ab:ssä (2001–2002). Helsingin yliopiston biotuotannon kemian professori hän on ollut vuodesta 2001.

Hänen tieteellinen tuotantonsa käsitti vuoteen 2007 mennessä tieteellisiä alkuperäisartikkeleita ja muita julkaisuja erityisesti home-entsyymeistä ja hemiselluloosien rakennetutkimuksesta. Hänellä on kahdesti palkittu patentti (1995) ja muita keksintöjä.

Tenkanen on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen ja lisäksi Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 23 huhtikuuta 2019), s. 734View and modify data on Wikidata
2. 1 2  Kotimaiset jäsenet Suomalainen tiedeakatemia, acadsci.fi. Viitattu 1.3.2017.
3. ↑  Helsingin yliopiston maatalous- ja ympäristötieteiden laitos. Viitattu 1.3.2017
4. ↑  Maija Tenkanen nimitettiin biotuotannon kemian professoriksi. Ruokatieto. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 1.3.2017 (haettu Googlen välimuistin kautta, koska linkki on suojaamaton.)
5. ↑  Arkistoitu kopioJäsenmatrikkeli Teknillisten tieteiden akatemia, ttatv.fi.  Arkistoitu 29.6.2019. Viitattu 23.4.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* ResearcherID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |