recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Richard Saunders Dundas, muotokuva vuodelta 1860.
**Richard Saunders Dundas** (11. huhtikuuta 1802 Melvillen linna, Skotlanti – 3. kesäkuuta 1861 Lontoo) oli brittiläinen vara-amiraali.

Dundasin isoisä oli skotlantilainen valtiomies Henry Dundas ja isä meriministerinä toiminut poliitikko Robert Saunders Dundas, joilla molemmilla oli Melvillen varakreivin arvo. Dundas liittyi kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1817 ja sai kapteenin arvon vuonna 1824. Vuoden 1841 ensimmäisessä oopiumisodassa hän tuhosi Kiinan rannikolla sijainneet Boguen linnoitukset. Hän oli amiraliteetin johtokunnan jäsenenä eli merilordina vuosina 1852–1855 ja 1857–1861. Dundas komensi Krimin sodan aikana Britannian Itämeren-laivastoa helmikuusta joulukuuhun 1855. Hän korvasi tehtävässä amiraali Charles Napierin, jonka toimintaan oltiin tyytymättömiä. Dundas johti Viaporin pommitusta elokuussa 1855. Hän sai 1853 kontra-amiraalin ja 1858 vara-amiraalin arvon. Vuosina 1857–1858 ja 1859–1861 hän oli ensimmäinen merilordi (*First Naval Lord*) eli Britannian merivoimien komentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Frederic Boase: *Modern English Biography, A–H* (1892). Google Books (englanniksi)
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1907), s. 1069 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.9.2020.
3. 1 2  Raoul Johnsson & Ilkka Malmberg: *Kauhia Oolannin sota – Krimin sota Suomessa 1854–1855*, s. 338, 352, 354. John Nurmisen säätiö, Helsinki 2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard Saunders Dundas** Wikimedia Commonsissa
**Karismaattinen episkopaalinen kirkko** (vir. *Karismaatiline Episkopaalkirik*) on kristillinen kirkkokunta, joka on syntynyt 1900-luvun lopulla karismaattisista ja evankelikaalisista taustoista osana nk. konvergenssiliikettä. Kirkkokunta on omaksunut katoliset seitsemän sakramenttia, mukaan lukien opin ehtoollisen reaalipreesensistä, sekä anglikaanisen Book of Common Prayerin liturgian. Karismaattisen episkopaalisen kirkon hankkima apostolinen seuraanto palautuu skismaattiseen roomalaiskatoliseen piispaan Carlos Duarte Costaan. 

Karismaattinen episkopaalinen kirkko on kasvanut voimakkaasti sitten 1990-luvun. Suurinta kasvu on ollut Keniassa, Ugandassa, Filippiineillä, Pakistanissa ja Brasiliassa. 

Kirkkokunta on laajentunut myös Viroon, jossa sillä on kolme seurakuntaa jotka sijaitsevat Tallinnassa, Pärnussa ja Tartossa. Kirkon yleisvikaarina Virossa toimii Heigo Ritsbek.

Aiheesta muualla
----------------

* International Communion of the Charismatic Episcopal Church (englanniksi)
* Eesti Karismaatiline Episkopaalkirik (viroksi) ja (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kristinusko Virossa |
| --- |
|  |
| Tunnustuskunnat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Ortodoksisuus | 
* Konstantinopolin patriarkaatti
* Moskovan patriarkaatti

 |
|  |
| Katolisuus | 
* Katolinen kirkko Virossa

 |
|  |
| Protestantismi | 

|  |  |
| --- | --- |
| Luterilaisuus | 
* Viron evankelis-luterilainen kirkko

 |
|  |
| Baptismi | 
* Viron evankelisten kristittyjen ja baptistien liitto

 |
|  |
| Metodismi | 
* Viron metodistikirkko

 |
|  |
| Helluntaiherätys | 
* Viron helluntaikirkko

 |
|  |
| Muut | 
* Karismaattinen episkopaalinen kirkko

 |

 |

 |
|  |
| Kirkkojenvälisetjärjestöt | 
* Viron evankelinen allianssi
* Viron kirkkojen neuvosto

 |
|  |
| Muuta aiheesta | 
* Luettelo Viron luterilaisista kirkoista
* Viron vanhauskoiset

 |

 |
**Midianilaiset** olivat muinainen seemiläinen kansa. He asuivat todennäköisesti Jordan-virran itäpuolella ja entisellä "Siinain niemimaalla", eli nykyisellä Arabian niemimaalla. (Gal. 4:25) Raamatun mukaan midianilaiset olivat usein sodassa Israelin heimoja vastaan.

Maininnat Raamatussa
--------------------

Midianilaisten kantaisänä pidetään Midiania, joka Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan oli Abrahamin ja hänen vanhoilla päivillään ottamansa uuden vaimon, Keturahin poika.

Kansana tai heimona midianilaiset mainitaan Raamatussa ensimmäisen kerran 1. Mooseksen kirjan 37. luvussa. Sen mukaan Joosefin veljet myivät hänet midianilaisille kauppiaille heidän kulkiessaan ohi, ja nämä kuljettivat hänet Egyptiin.

Kun faarao määräsi Mooseksen teloitettavaksi, tämä pakeni Midianin maahan. Siellä hän tapasi midianilaisen papin, Jetron, jota hän palveli lammaspaimenena. kunnes myöhemmin palasi Egyptiin.. Midianissa ollessaan hän otti vaimokseen Jetron tyttären.

Neljännen Mooseksen kirjan mukaan midianilaiset ahdistelivat israelilaisia heidän palatessaan Egyptistä Kanaanin maahan, minkä vuoksi Jahve käski israelilaisten tuhota heidät.. Israelilaiset ryhtyivätkin sotaan heitä vastaan, jolloin Mooses käski surmata sotavangeiksi saadut midianilaiset miehet mutta jättää naimattomat naiset henkiin.

Tuomarien kirjan mukaan israelilaiset joutuivat vuoden 1100 eaa. aikoihin seitsemäksi vuodeksi midianilaisten valtaan. Joka kerta kun israelilaiset olivat kylväneet, midianilaiset ja amalekilaiset hyökkäsivät heitä vastaan ja ryöstivät sadon.. Näin jatkui, kunnes israelilaiset olivat Gideonin johdolla voittaneet midianilaiset.

Lähteet
-------

* Institute for Biblical & Scientific Studies: Biblical Archaeology: Mt. Sinai  2013. Institute for Biblical & Scientific Studies. Viitattu 24. syyskuuta 2013.

### Viitteet

1. ↑  Institute for Biblical & Scientific Studies: Biblical Archaeology: Mt. Sinai  2013. Institute for Biblical & Scientific Studies. Viitattu 24. syyskuuta 2013.
2. 1 2  *Otavan iso Fokus*, s. 2649, art. Midianilaiset. Otava, 1973.
3. ↑  1. Moos. 25:1–2
4. ↑  1. Moos. 37:28–36
5. ↑  2. Moos. 2:15–21
6. ↑  2. Moos. 3:1
7. ↑  2. Moos. 4:18–20
8. ↑  2. Moos.2:21
9. ↑  4. Moos. 25:1–18
10. ↑  4. Moos. 31:1–18
11. ↑  Tuom. 6:1–6
12. ↑  Tuom. 7:1–25
**Kolmen ykseyden sääntö** on ranskalaisen klassismin ajan draamassa käytetty rakenneperiaate, jonka ideana on ajan, paikan ja toiminnan ykseys: näytelmällä on yksi yhtenäinen juoni ilman sivujuonia, keskitetty tapahtumapaikka ja tarina tapahtuu yhden vuorokauden kuluessa.

Säännön kehittäjiä olivat 1500–1600-luvun Ranskassa muun muassa näytelmäkirjailijat Pierre Corneille ja Jean Racine, mutta ensimmäisenä sitä käytti Jean Mairet näytelmässään *Silvanire* (1630). Sen sanottiin pohjautuvan Aristoteleen Runousoppiin. Aristoteleen tiedetään kuitenkin kirjoittaneen vain toiminnan ykseydestä, joten ajan ja paikan ykseydet kehitettiin Ranskassa.

Kolmen ykseyden lisäksi ranskalaisessa klassismissa asetettiin tekstille muitakin ihanteita. Näytelmässä tuli olla viisi näytöstä, henkilöiden tuli kuulua ylimpiin säätyihin, ja aiheita etsittiin antiikin Kreikasta tai Roomasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Klassismi, Kirjasampo. Viitattu 11.11.2014.
2. ↑  Draama pyrki ajan, paikan ja toiminnan ykseyteen (Arkistoitu – Internet Archive), Tervetuloa aikamatkalle äidinkielen kurssille 4! Etälukio, Opetushallitus. Viitattu 11.11.2014.
3. 1 2  Aristotelinen dramaturgia, Noodi, työkalu yhteisölliseen käsikirjoittamiseen. Oppimateriaali. Metropolia Ammattikorkeakoulu, Helsingin Kaupunginteatteri ja m-Cult. Viitattu 11.11.2014.
4. ↑  Mairet, Jean de, Tietosanakirja osa 5, palsta 1636, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913
**Tunturi-Lapin seutukunta** on yksi Suomen seutukunnista. Alueesta käytetään myös nimitystä *Luoteis-Suomi* ja se on osa Lapin maakuntaa. Siihen kuuluu neljä kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 196.

Elinkeinot
----------

Yksi alueen merkittävimmistä elinkeinoista on hiihto- ja laskettelukeskuksien vetovoimaan perustuva talvimatkailu. Alueella sijaitsevia turistikeskuksia ovat mm. Kilpisjärvi, Olos, Pallas, Ylläs ja Levi.

Yhteydet
--------

Yhteyksiä ulkomaailmaan tarjoavat Kittilän ja Enontekiön lentoasemat sekä Kolariin alueella sijainneen Partekin sementtitehtaan ansiosta vedetty rautatie.

Kulttuuri
---------

Alueen tunnettuja taiteilijoita ovat Muoniosta kotoisin oleva Katri Vala (s. 11.9.1901 Muonio - k. 28.5.1944 Ruotsi), kittiläläiset Reidar Särestöniemi (1925-1981) ja Einari Junttila (1901-1975). Kirjailija Yrjö Kokko (16.10.1903 Sortavala - 6.9.1977 Helsinki) toimi piirieläinlääkärinä Muonion kunnassa vuosina 1945-1950. Muoniosta kotoisin on myös Muonion entisen kirkkoherran Eemeli Salmen poika Oulun hiippakunnan piispa Samuel Salmi (s. 1951 Muoniossa).

Kunnat
------

| Vaakuna | Kunta |
| --- | --- |
| Enontekiön vaakuna | Enontekiö (kunta) |
| Kittilän vaakuna | Kittilä (kunta) |
| Kolarin vaakuna | Kolari (kunta) |
| Muonion vaakuna | Muonio (kunta) |
|

Väestönkehitys
--------------

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.


| Tunturi-Lapin seutukunnan väestönkehitys 1980–2010 |
| --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 |    | 16 407 |
| 1985 |    | 16 556 |
| 1990 |    | 16 206 |
| 1995 |    | 15 802 |
| 2000 |    | 14 457 |
| 2005 |    | 14 086 |
| 2010 |    | 14 299 |
| Lähde: Tilastokeskus. |

Lähteet
-------

1. ↑  Väestö iän (1-v.) ja sukupuolen mukaan alueittain, 1972-2021  31.12.2021. Tilastokeskus. Viitattu 26.8.2022.
2. 1 2 3 4  Lapin kuusi seutukuntaa *Lappi.fi*.  Arkistoitu 8.11.2012. Viitattu 13.8.2013.
3. ↑  Väestö kielen mukaan sekä ulkomaan kansalaisten määrä ja maa-pinta-ala alueittain 1980 - 2016  29.3.2017. Tilastokeskus.  Arkistoitu 17.6.2018. Viitattu 18.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tunturi-Lapin Kehityksen kotisivut
	+ Enontekiön kotisivut
	+ Kittilän kotisivut
	+ Kolarin kotisivut
	+ Muonion kotisivut

  

Lapin maakunnan seutukunnat

* Itä-Lapin seutukunta
* Kemi–Tornion seutukunta
* Pohjois-Lapin seutukunta
* Rovaniemen seutukunta
* Torniolaakson seutukunta
* Tunturi-Lapin seutukunta
**Manchester Mark I** oli yksi varhaisimmista tietokoneista, jossa ohjelma voitiin tallettaa koneen muistiin (tallennetun ohjelman tietokone). Projekti toteutettiin Englannissa Victoria University of Manchester -yliopistossa 1940-luvun lopulla.

Tietokone kehitettiin prototyyppimallista nimeltä Small-Scale Experimental Machine (SSEM).
Tietokone valmistui vuonna 1949 ja sen käyttö päättyi vuonna 1950. Tietokoneen korvasi vuonna 1951 Ferranti Mark 1, joka oli suoraa jatkokehitystä.

Lopullisessa syksyn 1949 kehitysvaiheessa koneessa oli 4 sivua (32 × 40 bittiä) hajasaantimuistia. Sananpituus (*line*) oli 40 bittiä, johon voi tallentaa 40-bittisen luvun, tai kaksi 20-bittistä käskyä. (Aiemman mallin sananpituus oli 32 bittiä.) Luvuille oli laitteistolla toteutetut lisäys-, vähennys-, kertolasku- ja loogiset operaatiot. Koneessa oli kaksi indeksirekisteriä (*B-line*), jotka muokkaavat muistiosoitteita. Konekielisiä käskyjä on kokonaisuudessaan 26.

Kuvaputkimuisti SSEM-prototyypissä.
Freddie Williams kehitti katodisädeputkeen perustuvan muistitekniikan. Kuvaputkinäytölle kirjoitettiin elektronisuihkulla, jolloin näytön loisteaine syttyi loistamaan. Bitti voitiin lukea noin sekunnin ajan. Kun näyttöä jatkuvasti virkistettiin, data saatiin tallennettua pysyvästi.
Joulukuuhun 1947 mennessä oli kehitetty tekniikka, jolla halkaisijaltaan kuuden tuuman kuvaputkelle saatiin tallennettua 2048 bittiä. Tom Kilburn kuvasi tekniikan ja hänen julkaisunsa herätti laajaa huomiota Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Muistitekniikka nimettiin Williams-putkeksi (engl. *The Williams Tube*).
"Massamuistina" käytettiin magneettista rumpumuistia.
Rumpumuisti tallensi 128 "sivua", joka vastasi 32 × 40 bittiä, eli yhden CRT-muistin kapasiteetti. CRT- ja rumpumuistin välillä tietoa ei voinut siirtää ohjelmallisesti, vaan kone oli pysäytettävä sitä varten.

Katso myös
----------

* Tietokonetekniikan historia

Lähteet
-------

1. ↑  Early Programs on the Manchester Mark I Prototype *computer.org*. Viitattu 24.8.2017.
2. 1 2  The Manchester Small Scale Experimental Machine -- "The Baby" *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.8.2017.
3. 1 2 3 4 5  The Manchester Mark 1 *curation.cs.manchester.ac.uk*. Viitattu 25.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Varhaiset tietokoneet Manchesterin yliopistossa (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**San Pedro** oli Espanjan laivaston vuonna 1716 vesillelaskettu kaksikantinen 60-tykkinen Santa Isabel -luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Santa Isabel -luokka*
Alus tilattiin Pasajesista Barrio Vizcayalta, missä töistä vastasi José de Castañeda. Alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1716 ja otettiin palvelukseen 26. heinäkuuta 1717.

Palvelus
--------

Alus lähti 11. huhtikuuta 1717 Pasajesista *San Luisin* ja *San Fernandon* kanssa Cádiziin päällikkönään Gaztañeta. Kesäkuussa se lähti Cádizista Marqués de Marin laivaston mukana Barcelonan piiritykseen. Vuonna 1717 alus lähti Barcelonasta Gaztañetan laivaston mukana Sardinian sotaretkelle. Se osallistui 11. elokuuta 1718 Cape Passeron taisteluun päällikkönään Antonio Arizaga. Alus kykeni irtautumaan taistelusta ja vetäytymään Maltalle, jonne se saapui 24. elokuuta fregattien *Perlan*, *Galeran*, *Conde de Tolosan*, *San Juan el Chicon* ja *San Fernando el Chicon* sekä mörssärialuksen ja neljän kuljetusaluksen kanssa. Alus haaksirikkoutui joko Tarantonlahdella 4. joulukuuta 1718 tai Gallipolin edustalla neljä päivää myöhemmin.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield et al 2023 s. 169-170

*Santa Isabel* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Santa Isabel* - *San Pedro* - *San Juan Bautista* - *San Luis* - *San Fernando* - *San Carlos* |
| Edeltäjä: *Nuestra Señora de las Viñas y Santa Rosa* – Seuraaja: Cambi-luokka |
Henry Rono vuonna 1978.
**Henry Rono** (s. 12. helmikuuta 1952 Kapsabet, Nandin piirikunta, Kenia, 15. helmikuuta 2024) on kenialainen huippujuoksija. Hän kuuluu nandi-heimoon, joka on eräs kalenjinien haara.

Ronon juoksu-uran paras vuosi oli 1978, jolloin hän 81 päivän sisään juoksi neljä maailmanennätystä neljällä eri matkalla: 10 000, 5 000 ja 3 000 metrillä sekä 3 000 metrin estejuoksussa. Samana vuonna hän voitti niin Kansainyhteisön kisoissa kuin Afrikan kisoissakin kultaa 5 000 metrillä ja estejuoksussa. Rono ei koskaan kilpaillut kesäolympialaisissa, kun Kenia boikotoi sekä 1976 Montrealin että 1980 Moskovan kisoja. Vuonna 1981 Rono paransi 5 000 metrillä omaa maailmanennätystään aikaan 13.06,2. Ronon estejuoksun maailmanennätys 8.05,4 säilyi rikkomattomana 11 vuoden ajan.

Yhdessä maanmiehensä Samson Kimobwan kanssa Rono opiskeli Washingtonin osavaltion yliopistossa, missä häntä valmensi John Chaplin. Ronon esimerkkiä seuraten monet muut kenialaisjuoksijat, kuten Bernard Lagat, Mike Kosgei, Mike Boit ja Patrick Muturi ovat opiskelleet Washingtonin osavaltion yliopistossa.

Rono kärsi uransa loppupuolella alkoholismista ja ylipaino-ongelmista. Hänellä oli myös taloudellisia ongelmia ja 1990-luvulla hän eli jonkin aikaa kodittomana Washingtonissa. Sittemmin hän on raitistunut ja työskennellyt muun muassa Albuquerquen lentoasemalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 257–258. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Henry Rono Sporting-heroes.netissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
Fanny Ekenstierna
**Fanny Maria Ekenstierna**, nimimerkki *Carmen Sylva* (23. helmikuuta 1864 Tukholma, Ruotsi – 13. heinäkuuta 1933 Eskilstuna, Ruotsi) oli ruotsalainen kääntäjä, kulttuurikirjoittaja ja kirjailija.

Ekenstiernan vanhemmat olivat kapteeni Fredrik Eugén Ekenstierna ja tämän vaimo Franciska Emilia, o.s. Björkman. Hän oli keskimmäinen kolmesta tyttärestä. Äiti oli tehtailijan tytär, isä yleni myöhempinä vuosina kamariherraksi. Nuoruusikäisestä Fannysta on hyvin vähän tietoa, mutta todennäköisesti hän on saanut opetusta kielissä ja kirjoittamisessa. Perhe muutti 1880 Tukholmasta Mariefrediin, jonne isän virkatehtävät linnan intendenttinä heidät veivät. Ekenstierna kertoi linnan historiasta teoksessaan *Ödenas slott'. Bilder ur Gripsholms historia´* (1921).

Ekenstierna ei mennyt naimisiin. Hän omaksui varhain englantilaiset sufragettiaatteen ajatuksia naisen vapautuksesta. Hän toimi 1906 Fredrika Bremer Förbundetin valtuutettuna, ja 1908–1922 hän työskenteli liiton lehden *Hemtrefnadin* toimittajana ja vastaavana julkaisijana. Hänen kirjoituksensa ja käännöksensä liittyivät uskontoon ja naisen vapautukseen liittyviinaiheisiin. Hän kirjoitti paljon *Dagny*-lehteen ja *Biblioteksbladetiin*.

Hänen kaunokirjalliset tuotoksena olivat suosittuja vielä 1900-luvun jälkipuoliskollakin. Hän kirjoitti Romanian kuningattaren Elisabethin elämäkerran (nimimerkillä Carmen Sylva) ja muita elämäkertoja. Elämäkertoja hän myös käänsi, yleensä englannista. Hänen töitään leimasi kristillisyys, ja myös naisasiassa hän kulki brittiläisen kristillisen naisasian jalanjäljissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ella Aronell: Fanny Ekenstierna, 1864–1933 Svenskt översättarlexikon.  Arkistoitu 8.5.2019. Viitattu 13.5.2019. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Svenskt författarlexikon. Viitattu 13.5.2019 (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Alexander von Linsingen
**Alexander von Linsingen** (10. helmikuuta 1850 Hildesheim – 5. kesäkuuta 1935 Hannover) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Linsingenistä tuli vuonna 1868 upseeri Preussin jalkaväessä ja hän osallistui Ranskan–Saksan sotaan. Hän oli vuodesta 1905 kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä vuodesta 1909 jalkaväenkenraali ja toisen armeijakunnan komentaja. Kyseistä armeijakuntaa hän komensi myös maailmansodan alussa, jolloin se oli liitetty ensimmäiseen armeijaan. Tammikuussa 1915 Linsingen siirrettiin uuden saksalais-itävaltalaisen eteläisen armeijan komentajaksi Karpaateille, tarkoituksenaan hyökätä Przemysliä vastaan. Saavutettuaan menestystä hänet asetettiin heinäkuussa 1915 johtamaan Bug-joella eteläisessä Puolassa tehtävää hyökkäystä ja komentamaan sitä varten muodostettua Bugin armeijaa. Syyskuussa 1915 Bugin armeijasta, yhdennestätoista armeijasta sekä Itävalta-Unkarin neljännestä armeijasta muodostettiin "armeijaryhmä Linsingen", joka miehitti eteläisen Puolan ja löi venäläiset marraskuussa Czartoryskin luona. Linsingen sai torjuttua myös venäläisten Brusilovin hyökkäyksen seuraavan vuoden kesäkuussa, mutta hänen armeijaryhmänsä itävaltalaiset joukot kärsivät pahoin.

Helmikuussa 1918 Linsingenin armeijaryhmä eteni nopeasti Ukrainaan ja valtasi maaliskuun aikana Kiovan, Odessan ja Harkovan. Brest-Litovskin rauhan tultua voimaan maaliskuussa Linsingen vapautettiin armeijaryhmän johdosta ja ylennettiin samalla kenraalieverstiksi. Kesäkuusta 1918 alkaen hän toimi Berliinin alueen sotilaskomentajana. Hän erosi vallankumouksen puhjettua 9. marraskuuta 1918.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 229–230 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 8.2.2014.
2. 1 2  Alxnader von Linsingen (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 8.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexander von Linsingen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
**Olavi Matias Määttä** (s. 1. heinäkuuta 1950 Kuusamo) on suomalainen yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Olavi Määttä syntyi Kalle ja Hilja Määtän perheseen Kuusamossa. Hän avioitui Leena Malmivirran kanssa. Määttä tuli ylioppilaaksi Kuusamon lukiosta 1970 ja valmistui maatalousteknologian opintosuunnalta agronomiksi Helsingin yliopistosta 1980. Hän oli Keskon maatalousosaston myynti- ja markkinointipäällikkö ja toimi myyjien valmennustehtävissä 1976–1983.

Kemiran, vuodesta 1994 Kemira Agro Oy ja vuodesta 2003 Kemira GrowHow Oy, peltolannoitteiden myyntipäällikkö, lannoitteiden myyntijohtaja ja lannoitteiden ja kasvinsuohjeluaineiden markkinointijohtaja Määttä oli vuodesta 1983, Maatalous-yksikön johtaja vuodesta 1997, markkinoinnin Suomen aluejohtaja vuodesta 1998, Food Chain Partner -liiketoimintayksikön johtaja 2000–2004 ja hallituksen jäsen 2002–2004. Hän oli Kemira GrowHow Oyj:n johtoryhmän jäsen ja Crop Cultivation -lannoiteyksikön kaupallinen johtaja 2004–2007 ja sitten Yara Suomi -yhtiön Itä-Euroopan liiketoimintayksikön johtaja. Määtällä on ollut myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotilainen, Sofia: Kauppaneuvos Olavi Määttä (1950–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 15.2.2024.
**Terho Untamo Pulkkinen** (28. maaliskuuta 1926 Siilinjärvi – 13. toukokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja professori. Hän oli Turun yliopiston sosiaalipolitiikan professori 1971–1989. Pulkkinen tutki muun muassa työttömyyttä ja vanhuuden ongelmia.

Pulkkinen kävi Oulun lyseota, mutta opinnot keskeytyivät jatkosodan vuoksi helmikuussa 1944. Pulkkinen palveli Karjalankannaksella kenttätykistössä. Sodan jälkeen hän suoritti opintonsa loppuun ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1947. Seuraavana vuonna Pulkkinen aloitti sosiaalipolitiikan opinnot Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Sosiaalipolitiikan professorina toimi tuolloin vasta perustussa virassa Heikki Waris. Pulkkinen valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1953 ja lisensiaatiksi 1953. Hän väitteli tohtoriksi marraskuussa 1957 väitöskirjalla *Työttömyyden levinneisyys Suomessa*.

Vuosina 1953–1954 ja 1956–1957 Pulkkinen työskenteli Tilastollisen päätoimiston apulaisaktuaarina. Vuosina 1957–1964 hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä työmarkkinatutkimustoimistossa ensin tarkastajana (1957–1959), sitten esittelijänä (1959–1961) ja lopulta toimistopäällikkönä (1961–1964). Vuosina 1961–1964 Pulkkinen toimi myös Oulun yliopiston kansantaloustieteen vt. professorina. Vuonna 1961 hänet nimitettiin dosentiksi Turun yliopistoon.

Pulkkisen tutkimuksista oli merkittävä erityisesti monografia *Eläketurva ja toimeentulo* (1969), jonka rahoittivat Kansaneläkelaitos ja Eläketurvakeskus. Tutkimuksessa arvioitiin eläkejärjestelmää, väestökehitystä ja sosiaalimenoja.

Julkaisut
---------

* Työttömyyden levinneisyys: sosiaalipoliittinen tutkimus työttömyyden levinneisyydestä Suomessa vuosina 1948–53, WSOY, 1956. Sosiaalipoliittisen yhdistyksen tutkimuksia 3, 0584-1402 (väitöskirja)
* Eläketurva ja toimeentulo. WSOY, 1969 Sosiaalipoliittisen yhdistyksen julkaisuja 8

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978 *Runeberg.org*. Viitattu 10.3.2016.
2. 1 2 3 4  Pulkkinen, Jyri: Muistot: Terho Pulkkinen *HS.fi*.  19.6.2011.  Arkistoitu 22.11.2015. Viitattu 10.3.2016.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 13. osa, palsta 259


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Pentti Heribert Rajala** (18. helmikuuta 1928 Kankaanpää – 22. heinäkuuta 1996 Kankaanpää) oli suomalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1975–1979.

Elämä
-----

Rajalan vanhemmat olivat suutari Uuno Heribert Rajala ja Signe Emilia Salminen. Hän oppi kengänteon jo lapsena isänsä verstaassa ja työskenteli kansakoulun jälkeen suutarina, kunnes perusti oman kenkätehtaan vuonna 1952. Rajala oli yhtiönsä toimitusjohtajana yli 30 vuoden ajan ja työskenteli myös Kankaanpäässä toimivan Lenkki Oy:n toimitusjohtajana 1974–1975.

Sosialidemokraattien oikeistosiipeen kuulunut Rajala oli Kankaanpään kauppalan- ja kaupunginvaltuustojen jäsen 1969–1988. Hän toimi myös valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1977 lähtien. Kansanedustajaksi Rajala valittiin 1975 ja presidentin valitsijamiehenä hän oli 1978.

Nuoruudessaan Rajala oli piiritason yleisurheilija ja myöhemmin hän toimi Kankaanpään Mailan pesäpallojoukkueen pelinjohtajana. Rajala saavutti pelinjohtajana SM-pronssia 1969 ja hopeaa 1971.

Rajala tunnettiin myös maallikkosaarnaajana. Hän toimi viidesläisen Evankelioimistyön Liiton puheenjohtajana vuodesta 1955 kuolemaansa saakka. Rajala kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 68-vuotiaana heinäkuussa 1996.

Perhe
-----

Rajalan ensimmäinen puoliso vuosina 1947–1957 oli Vappu Ester Vähäsantanen. Hänen kuolemansa jälkeen Rajala avioitui vuonna 1958 Rauni Maria Suurimaan kanssa. Heidän poikansa on entinen pesäpalloilija Pertti Rajala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Pentti Rajala *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 6.11.2017.
2. 1 2 3  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 773. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
3. 1 2 3 4  Kuolleet. Entinen kansanedustaja Pentti Rajala.  *Helsingin Sanomat*, 26.7.1996, s. A4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 5.10.2020.
4. ↑  Heiskanen, Kalle: Kansanedustajan työ on henkisesti raskasta.  *Helsingin Sanomat*, 18.2.1978, s. 13. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 5.10.2020.
5. ↑  Pelinjohtajien mitalit. Suomen pesäpalloliitto.  Arkistoitu 5.4.2018. Viitattu 14.4.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Oskar Alexander Öflund** (12. toukokuuta 1876 Helsinki – 28. helmikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen talousneuvos ja kirjapainoalan yritys Tilgmannin omistaja ja toimitusjohtaja.

Öflundin vanhemmat olivat ratsutilallinen Gustaf Henrik Öflund ja tämän ensimmäinen puoliso Elsa Sofia Schogster. Hän oli perustamassa Öflund & Petterssonin kirja- ja kivipainoa vuonna 1902 ja oli sitten painon osakkaana. Tämä yritys yhdistyi vuonna 1918 Tilgmannin kirjapainoon, ja Öflund oli F. Tilgmann Oy:n toimitusjohtajana 1918–1935, Turun kivipainon toimitusjohtajana 1918–1922 ja Wilh. Salin Oy:n johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1916.

Öflund omisti Gillobackan talon Kirkkonummella. Hän sai talousneuvoksen arvon 1935. Öflund oli Kirjateollisuuden asioimisto Oy:n johtokunnan varapuheenjohtaja, Nordiska boktryckarrådetin jäsen ja Suomen graafillisen teollisuuden työnantajaliiton varapuheenjohtaja. Öflund perusti vuonna 1944 Oskar Öflundin säätiön (Oskar Öflunds stiftelse), joka on jakanut vuodesta 1946 lähtien apurahoja ja tukenut tiedettä ja kulttuuria.

Oskar Öflund oli naimisissa vuodesta 1916 Olga Sophie Frédérique Emilie (Bia) Aminoffin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4  Oskar Alexander Öflund. Geni.com.
3. 1 2 3  Öflund, Oskar hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Tasmaniankaija** (*Lathamus discolor*) on kaakkoisaustralialainen äärimmäisen uhanalainen kaija. Se on sukunsa ainoa laji. Tieteellisen sukunimensä se on saanut lintutieteilijä John Lathamin kunniaksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 25 cm ja paino 46–76 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, alapuolelta kellanvihreä. Naama on punainen, päälaki sininen, viikset keltaiset, pyrstön alapeitinhöyhenet punaiset ja pyrstö punaruskea. Siivellä on sinistä ja tummanpunaista. Nokka on sarvenvärinen, iiris keltainen ja koivet ruskehtavat. Naaraan naama ei ole niin kirkkaanpunainen kuin koiraan. Nuori lintu on himmeämmän värinen. Lajin siivet ja pyrstö ovat pitkät.

Esiintyminen
------------

Tasmaniankaija elää Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla. Kannan suuruus on noin 2 500 yksilöä. Se muuttaa talveksi Kaakkois-Australiaan. Lajin kanta on taantunut voimakkaasti, koska sen alkuperäiset elinympäristöt eukalyptusmetsät on Tasmaniassa pääosin tuhottu. John White kuvaili lajin holotyypin Uudesta Etelä-Walesista.

Elinympäristö
-------------

Tasmaniankaijat elävät kaikenlaisissa metsissä, joissa on kukkivia puita, myös puutarhoissa, puistoissa ja tienvarsien metsiköissä.

Lisääntyminen
-------------

Lisääntymisaika on syyskuusta tammikuulle. Laji pesii usein yhdyskunnittain. Pesä on eukalyptuksen kolossa. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo noin 20 päivää. Poikaset jättävät pesän kuuden viikon ikäisinä. Pari voi käyttää samaa pesäkoloa vuodesta toiseen. Kottarainen on paha kilpailija pesäkoloista ja saattaa olla yksi syy lajin vähenemiseen.

Ravinto
-------

Tasmaniankaijan ruokavalio koostuu pääasiassa siitepölystä ja medestä, mutta myös hyönteisistä ja niiden toukista, hedelmistä, marjoista, siemenistä ja kasvien osista. Pääravintona on kukkivien eukalyptuspuiden siitepöly ja mesi, ja ruokailevien lintujen puku voi olla kokonaan meden tahraama.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust (englanniksi)
* Birds in Backyards (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Lathamus discolor* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2015.4*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 29.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  IBC (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Lathamus discolor | 
* Wikidata: Q1260561
* Wikispecies: Lathamus discolor
* AFD: Lathamus\_discolor
* ARKive: lathamus-discolor
* Avibase: F5E8A0CEB4D2CC74
* BirdLife: 22685219
* BirdLife-Australia: swift-parrot
* CoL: 3SJ4D
* BOW: swipar1
* eBird: swipar1
* Fossilworks: 369483
* GBIF: 2480052
* iNaturalist: 19284
* IRMNG: 10188430
* ITIS: 177595
* IUCN: 22685219
* NCBI: 678569
* Species+: 3377
* SPRAT: 744
* Xeno-canto: Lathamus-discolor

 |
|  |
| Psittacus discolor | 
* Wikidata: Q109563428
* GBIF: 4851233

 |

 |
Papin kaapu
**Kaapu** on pitkä vaate, joka ulottuu kaulasta jalkoihin saakka. Kaavuissa on yleensä hihat. Monissa saduissa niitä käyttävät velhot tai noidat. Satujen omaisia ja muita kaapuja käytetään usein naamiaisissa.

Kaapu uskonnoissa
-----------------

Luostarien munkit pukeutuvat usein kaapuihin. Benediktiinit käyttävät ruskeaa puuvillaista kaapua. Ortodoksisessa munkkiluostarissa noviisit eli kuuliaisuusveljet käyttävät pelkkää alusviittaa. Viitankantajat, jotka eivät myöskään ole vielä tehneet luostarilupausta, käyttävät alusviitan lisäksi skufiaa ja päällysviittaa. Luostarilupauksen tehneet munkit käyttävät pitkää laahuksellista viittaa, mantiaa. Katolisissa nunnaluostareissa kaapujen väri vaihtelee paljolti sääntökuntien mukaan. Ortodoksinunnat käyttävät joko tummia tai vaaleita kaapuja käyttötarkoitukseen mukaan. Buddhalaisuudessa munkin kaavun väri on oranssi. Buddhalaismunkin kaavun yksinkertaisuus perustuu buddhalaisuuden käsitykseen munkkien yhteisöllisyydestä ja siitä, että heidän tulee elää ilman rikkauksia.

Islamissa naiset käyttävät kaapua. Burkhaa, kasvot peittävää kaapua tai huntua, käytettiin Afganistanissa Taliban-hallinnon aikaan laajalti. Muita islamilaisten naisten kaapuihin yhdistettyjen huntujen muotoja ovat niqab, joka peittää kasvot silmiä lukuun ottamatta sekä hijab, joka peittää pään yläosan ja kaulan.

Alba, jota kirkoissa käyttävät konfirmoitavat ja papit, on muotoutunut antiikin aikana silloin käytetystä tunikasta. Messussa liturgina toimiva pappi käyttää alban päällä messukasukkaa, jonka väri määräytyy kunakin kirkkovuoden aikana sillä hetkellä käytettävän liturgisen värin mukaan. Tällaisessä kasukassa on selkäpuolella risti.

Lähteet
-------

1. ↑  Viitat & kaavut Party King. Viitattu 29.9.2023.
2. ↑  Benedict-munkinkaapu Keskiaikapuoti. Viitattu 29.9.2023.
3. ↑  Elämä luostarissa Valamon luostari. Viitattu 29.9.2023.
4. ↑  Nunnien pukeutumisesta *Tunturisusi.com*. Viitattu 29.9.2023.
5. ↑  Buddhalaisten munkkien vaatteet *bassin.ru*. Viitattu 29.9.2023.
6. ↑  Explainer: hijab, niqab, burqa, the different islamic clothing for women  26.9.2023. Wion web team. Viitattu 29.9.2023.
7. ↑  Kirkkotekstiilit *Jyväskylän kristillinen opisto*. Peda.net. Viitattu 29.9.2023. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Messukasukka Suomen evankelis-luterilainen kirkko.  Arkistoitu 30.10.2021. Viitattu 29.9.2023.

Katso myös
----------

* Djellaba
* Kasaya
* Kimono
* Mustakaapu, Aku Ankka -hahmo
* Sari

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaapu** Wikimedia Commonsissa
**Harald Magnus Hellström** (2. marraskuuta 1877 Pori – 4. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen juristi ja diplomaatti.

Hellströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Fredrik Wilhelm Hellstöm ja Hanna Elvira Roth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Nya svenska samskolanista ja opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti oikeustutkinnon 1900 ja yleisen hallintotutkinnon 1907. Hellström sai varatuomarin arvon 1903. Hän valmistui myöhemmin lakitieteen kandidaatiksi 1927 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948.

Hellström palveli virkamiehenä Suomen senaatissa 1905–1911 ja oli sitten Pohjoismaiden Osakepankin Turun haarakonttorin apulaisjohtaja 1911–1913, Helsingin Osakepankin johtokunnan jäsen 1913-1914 sekä toimi asianajajana 1914–1919. Ulkoministeriön palveluksessa Hellström oli vuosina 1919–1944, viimeisenä tehtävänä pääkonsuli Oslossa 1940–1944. Hellström edusti Suomea useissa kansainvälisissä konferensseissa ja oli jäsenenä useissa komiteoissa. Hän sai 1938 erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon.

Hellström oli Sigrid Juseliuksen säätiön hallituksen jäsen vuodesta 1930 ja säätiön puheenjohtaja vuodesta 1946 sekä Kymin Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1952 alkaen.

Hellström oli naimisissa vuodesta 1922 Hjördis Elisabeth Finnilän kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  HELLSTRÖM Harald Magnus. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
**Christian (Kristian) Agricola** (Christianus Michaelis Agricola; 11. joulukuuta 1550 – 19. helmikuuta 1586) oli Tallinnan piispa vuosina 1583–1586 ja Mikael Agricolan ja tämän vaimon, Pirjo Olavintyttären (Birgitta Olafsdotter) ainut poika.

Christian kävi Turun katedraalikoulun, jonka jälkeen hän lähti Saksaan opiskelemään Leipzigin ja Wittenbergin yliopistoissa. Palattuaan Suomeen hän toimi Turun katedraalikoulun rehtorina vuosina 1578–1583. Vuonna 1583 hänet nimitettiin Tallinnan piispaksi, ja hän meni naimisiin Elina Pietarintytär Flemingin kanssa.  Viroon hän saapui kesällä vuonna 1584. 12. toukokuuta 1584 hänet aateloitiin ja hän otti käyttöönsä nimen Christian Agricola till Villnäs. 

Christian Agricola kuoli  19. helmikuuta 1586 ja on haudattu Tallinnaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Christian Agricola *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Pyhä Chiara Assisilainen karkottaa saraseenit (maalaus 1630, San Marino
**Rooman ryöstö (846)** oli pohjois-afrikkalaisten saraseenien tekemä ryöstöretki Roomaan yöllä 24. elokuuta 846.

Hyökkäyksen teki vuonna 800 Tunisian alueelle muodostunut itsenäinen aghlabidien emiirikunta, joka oli muodollisesti vasallisuhteessa abbasidien kalifaattiin. Aghlabidit hallitsivat merirosvolaivoillaan keskistä Välimerta ja olivat alkaneet haastaa Bysantin herruutta aloittamalla Sisilian valtauksen vuonna 827. Aghlabidit olivat jo vuonna 830 päässeet Tiberjokea pitkin Roomaan, missä he olivat ryöstäneet Vanhan Pietarin kirkon sekä Pyhän Paavalin kirkon. Hyökkäys toistui suuremmalla voimalla 16 vuotta myöhemmin. Se kohdistui ensin rannikolla Ostiaan ja jatkui jokea pitkin Roomaan, missä suuret Pietarin ja Paavalin kirkot ryöstettiin uudelleen ja Pietarin kirkon varuskunta surmattiin. Kaupunkilaiset osallistuivat vastahyökkäykseen ja pakottivat saraseenit vetäytymään maitse Castelvolturnoon rakentamaansa linnoitukseen. 

Tapahtumien jälkeen paavi Leo IV (847–855) antoi rakennuttaa Vatikaanin kukkulan ympärille muurin, *mura leonine,* tulevia hyökkäyksiä vastaan. Muurien ympäröimä alue sai 1500-luvulta alkaen oman hallintonsa. Nykyinen Vatikaanivaltio käsittää jotakuinkin tämän alueen, josta käytettiin nimeä *Città leonina*. Saraseenit tekivät uuden hyökkäyksen seuraavana vuonna 849, mutta nyt Rooma oli saanut avukseen muiden rannikkokaupunkien laivastoja, jotka oli sijoitettu Ostiaan. Kun merirosvojen purjeet ilmestyivät näkyviin, vastahyökkäys hajotti saraseenien laivueen ja sai aikaan suurta tuhoa.

Lähteet
-------

* Affinati, Riccardo: *Cittá fatali I. Storie militari degli assedi e dei conflitti urbani*. Soldiershop Publishing, 2015. Teoksen verkkoversio.
* Dalli, Charles: *From Islam to Christianity:the Case of Sicily*. University of Pisa, 2006. ISBN 88-8492-404-9. Teoksen verkkoversio.
* Lankila, Tommi P.: *The Saracen Raid of Rome in 846: An Example og Maritime ghazv teoksessa Travelling through Time. Essays in honour of Kaj Öhrnbeg, toim. Sylvia Akar, Jaakko Hämeen-Anttila & Inka Nokso-Koivisto*, s. 549–558. Suomen Itämainen Seura, 2013.

### Viitteet

1. ↑  Lankila 2013, s. 101-103
2. ↑  Dalli, 2006, s. 151
3. 1 2  Affinati, 2015
**Felix Reinhold Tegengren** (5. toukokuuta 1884 Vaasa – 2. maaliskuuta 1980 Stocksund, Ruotsi) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa vaikuttanut geologi.

Felix Tegengrenin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Ernst Wilhelm Tegengren (1835–1910) ja Anna Aline Boy (1837–1913). Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1904. Opiskeluaikanaan Tegengren osallistui Ab Prospektorin kullanetsintätutkimuksiin Suomen Lapissa. Hän suoritti vuoriopintoja Tukholman teknillisessä korkeakoulussa 1905–1907 ja valmistui filosofian lisensiaatiksi Uppsalan yliopistosta 1908. Samana vuonna hänestä tuli Ruotsin kansalainen.

Tegengren oli Ruotsin geologisen tutkimuslaitoksen SGU:n geologina vuodesta 1909 alkaen ja toimi valtiongeologina 1915–1918. Hän oli virkavapaalla 1914–1917 ja toimi silloin Kiinan hallituksen palveluksessa suorittaen malmigeologisia tutkimuksia Kiinassa. Hän oli Kailan Mining Administrationin geologisena neuvonantajana Kiinassa 1923–1924 ja vuosina 1927–1928 hän oli Mantsurian provinssihallinnon palveluksessa Mukdenissa. Tämän jälkeen Tegengren siirtyi Pohjois-Amerikkaan ja työskenteli parin vuoden ajan geologina Newfoundlandissa Kanadassa. Hän suoritti vielä malmigeologisia tutkimuksia Filippiineillä 1930–1932. 1930-luvulla Tegengren meni ruotsalaisen Boliden Gruv Ab:n palvelukseen ja toimi 1937–1944 malminetsintätöiden teknillisenä johtajana Pohjois-Suomessa. Sotien jälkeen Tegengren toimi vuosina 1944–1961 Boliden-yhtiön palveluksessa malmigeologina Norjassa, Neuvostoliitossa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa, Malesiassa ja Brasiliassa. 

Felix Tegengren oli naimisissa vuodesta 1909 ruotsalaisen Anna Maria Johansonin kanssa. Felix Tegengrenin veljiä olivat kirjailija K. V. Tegengren, kirjailija Jacob Tegengren ja kouluneuvos Gustav Tegengren.

Julkaisuja
----------

* *Undersökningar angående malminmutningarna i närheten af den s.k. inlandsbanan mellan Orsa och Pite älfdal*. SGU 1911
* *Järnmalms- och magnesitförekomsterna inom Kvikkjokks kapellag jämte en redogörelse för likartade utländska förekomster och deras tekniska tillgodogörande*. SGU 1911
* *Jordens järnmalmstillgångar*. 1911
* *Jernmalmstillgångarna i mellersta och södra Sverige*. SGU 1912
* *Iron Ores and Iron Industry of China*. 1921–1924
* *Sveriges ädlare malmer och bergverk*. SGU 1924
* *Vassbo blymalmsfyndighet i Idre och dess geologiska inramning*. SGU 1962

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27568
2. 1 2 3  Vem är det : Svensk biografisk handbok 1969
3. 1 2 3  Loffe.net : Felix Tegengren - internationell malmexpert
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Ernst Wilhelm Tegengren


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Kassoskivet** on Riihimäen Herajoella sijaitseva luonnonmuodostuma, jonka muodostaa kaksi toisiinsa nojaavaa kookasta siirtolohkaretta. Kivien korkeus on noin 6–8 metriä. Läntinen kivi on itäistä kookkaampi. Kivien välissä on parin metrin pituinen, noin 1,6 metriä korkea läpikuljettava käytävä.

Kassoskivien ympäröimä metsäalue tunnetaan Kassoskivenmaana. Metsä on osin varttunutta käenkaali-mustikkatyypin lehtomaista ja osin mustikkatyypin tuoretta kuusikkoa sekä paikoin nuorta männikköä ja taimikkoa. Pohjoisosassa on myös järeähköä mäntyvaltaista puolukkatyypin kuivahkoa sekametsää. Metsä koostuu kalliomäestä ja sitä matalammista mäistä sekä niiden välissä olevista soista. Pienet suot ovat pääosin ruohoisia korpia, saranevoja ja sararämeitä. Läntisin suo on mustikkaturvekangasta. Soiden allikoissa kasvaa karpaloa, pullosaraa ja harmaasaraa. Rämeillä kasvaa pallosaraa ja muurainta, korvissa puolestaan jouhivihvilää, raatetta ja rätvänää. Kassoskivenmaan eteläosan jyrkänteen kalliolla kasvaa kissankäpälää ja huopakeltanoa. Kaakkoisosan puronotkossa valtapuina ovat kuusi ja hieskoivu. Kenttäkerroksessa kasvaa metsäkortetta, korpikastikkaa, korpiorvokkia ja rahkasammalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kulttuuriympäristön palveluikkuna – Riihimäki luonnonmuodostuma Kassoskivet, *kyppi.fi*, viitattu 13.2.2024.
2. 1 2 3  Riihimäen kaupungin ympäristö suojeluyksikkö 2011 – Riihimäen arvokkaat luontokohteet, *riihimaki.fi*, viitattu 13.2.2024. Verkkoversio.
**Fosforistit** (*Fosforisterna*) oli 1800-luvun alussa vaikuttanut ruotsalainen kirjallinen uusromanttinen suuntaus, jonka julkaisutoiminta keskittyi Uppsalassa vuodesta 1810 ilmestyneeseen *Phosphoros*-nimiseen kuukausilehteen. Suuntaus ja sen edustajat saivat nimensä lehden mukaan. Merkittävänä edustajana lehteen kirjoitti erityisesti Per Atterbom. Muita merkittäviä kirjoittajia olivat synkkiä kiihkeitä runoja kirjoittanut Per Elgström, klassikkokäännöksiä julkaissut Vilhelm Fredrik Palmblad ja kriitikko Lorenzo Hammarsköld, joka julkaisi myös runoja. Muita nimiä ovat Samuel Hedborn, Georg Ingelgren, Per Adolf Sondén, Carl Fredric Dahlgren, Arvid August Afzelius ja Johann Christian Friedrich Hæffner.

Akateemisissa piireissä lehteen ja sen kirjoittajiin suhtauduttiin huvittuneesti, mutta toisissa piireissä suuntaus sai kannattajia. Lehden julkaisijat saavuttivat kuitenkin tavoitteensa, kuten että he saivat osakseen huomiota, saivat murretuksi ranskalaisen kirjallisuusmaun yksinvallan ja saivat vauhtia ruotsalaiseen kirjallisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Phosphoros Uggleupplagan. 21. Palsta 790−791, Nordisk familjebok
**Veijo Havulinna**, vuoteen 1906 **Hummelin** (30. tammikuuta 1903 Helsinki – 21. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Havulinnan vanhemmat olivat opettaja Juho Werner Havulinna ja Ida Sofia Finnberg ja puolisot vuodesta 1926 Maisie Gilmour ja vuodesta 1948 Leila Mirjam Palho. Havulinna tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1921 ja sai päästötutkintotodistuksen Kauppakorkeakoulusta 1923. Hän suoritti tutkinnon myös Pitman's Schoolissa Lontoossa 1926. Havulinna oli Paperityö Oy:n konttoripäällikkö 1924–1925, W. J. Hiltunen Oy:n kaupunkimyyjä 1927–1928, Oy G.H.H. Ab:n hiiliosaston päällikkö 1928–1936 ja Toiminimi M. Havulinnan, vuodesta 1939 Havulinna Oy, omistaja ja toimitusjohtaja 1934–1974 ja johtokunnan puheenjohtaja 1934–1980. Hän oli myös 
Suomen varakonsulaatin virkailija Danzigissa 1924, kansanhuoltoministeriön kivihiili- ja koksitoimiston toimistopäällikkö 1940–1941 ja kaupallinen asiantuntija 1942–1949 sekä valtioneuvoston esittelijä 1942. Rohdoskeskus Oy:n toimitusjohtaja Havulinna oli 1941–1976, Oy Kemo Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1941, Yleinen Kemiallinen Oy YKE:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja Hoover Oy:n toimitusjohtaja 1955–1962 ja johtokunnan puheenjohtaja. 1955–1963. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Havulinna sai 1953. Hänet muistetaan myös merkittävistä lahjoituksistaan koulutukseen, terveydenhoitoon ja urheilu- ja nuorisotyöhön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veijo Havulinna *Biografiasampo*. Viitattu 13.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 191. Viitattu 13.9.2022.
3. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Veijo Havulinna.  *Uusi Suomi*, 5.10.1986, nro 268, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.9.2022.
**José Canalejas y Méndez** (31. heinäkuuta 1854 Ferrol – 12. marraskuuta 1912 Madrid) oli espanjalainen liberaalipoliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä vuosina 1910–1912. Hän kuoli poliittisen murhan uhrina.

Canalejas oli koulutukseltaan filosofian tohtori ja hän työskenteli Madridin yliopiston kirjallisuuden laitoksen luennoitsijana vuodesta 1873. Hänet valittiin Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1881. Hän toimi muun muassa yleisten töiden ministerinä ja oikeusministerinä 1888, valtiovarainministerinä 1894–1895 sekä maatalous-, teollisuus- ja kauppaministerinä 1902. Canalejas kohosi vähitellen Espanjan liberaalien johtohahmoksi. Hän pyrki ohjaamaan Liberaalipuolueen politiikka maltillisen sosiaaliliberalismin suuntaan.

Canalejas esiintyi vuodesta 1906 näkyvästi katolisen kirkon vaikutusvallan vastustajana eikä hyväksynyt Espanjan hallituksen käymiä salaisia neuvotteluita Pyhän istuimen kanssa. Tultuaan helmikuussa 1910 pääministeriksi hän ajoi läpi niin sanotun lukkolain (*Ley del candado*), joka kielsi uusien uskonnollisten sääntökuntien perustamisen. Canalejasin hallitus uudisti myös vaalilainsäädäntöä tarkoituksenaan vahvistaa demokratiaa ja heikentää paikallisten mahtimiesten vaikutusvaltaa. Lisäksi se sääti yleisen asevelvollisuuden ja ehdotti Katalonian alueelle rajoitettua itsehallintoa. Toisen Marokon kriisin aikana vuonna 1911 Canalejas määräsi Espanjan joukot miehittämään Larachen, Arcilan ja Alcazarquivirin kaupungit pohjoisessa Marokossa. Seuraavana vuonna Espanja joutui kuitenkin hyväksymään Fèsin sopimuksen, joka supisti sen etupiiriä Marokossa.

Anarkisti Manuel Pardiñas surmasi pääministeri Canalejasin ampumalla marraskuussa 1912 tämän ollessa kävelemässä töihin Madridin keskustassa. Pardiñas ampui välittömästi myös itsensä. Hänen motiivikseen arveltiin halu kostaa vuonna 1909 teloitetun työväenjohtaja Francisco Ferrerin kuolema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  José Canalejas (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 26.10.2015.
2. 1 2 3  Michael Newton: *Famous Assassinations in World History: An Encyclopedia*, s. 71. ABC-CLIO 2014. Google Books
3. ↑  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1081–1082 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 26.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **José Canalejas** Wikimedia Commonsissa

* José Canalejas (espanjaksi) Biografías y Vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |