recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kelvin Wade Kisio** (s. 18. syyskuuta 1959 Peace River, Alberta) on entinen kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Kisio toimii Calgary Hitmenin toimitusjohtajana ja varavalmentajana.

Kisio pelasi NHL:ssä 761 ottelua. Uransa aikana hän pelasi joukkueissa Detroit Red Wings, New York Rangers, San Jose Sharks ja Calgary Flames.

Hän pelasi kauden 1982–1983 HC Davosissa Sveitsissä. Siellä hän teki 38 ottelussa 49 maalia ja 32 syöttöä. Maaliskuun 1983 alussa Kisio teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa ja pelasi seurassa loppu kauden. Kesällä 1986 Detroit myi Kision yhdessä kahden muun pelaajan kanssa Rangersiin, josta se sai vaihdossa maalivahti Glen Hanlonin. Joulukuussa 1987 Kisiosta tehtiin Rangersin kapteeni. Hän oli Rangersin kapteeni kolmen ja puolen vuoden ajan, kunnes 30. toukokuuta 1991 Minnesota North Stars valitsi hänet  laajennusvaraustilaisuudessa. Minnesota vaihtoi Kision kuitenkin San Jose Sharksin Shane Churlaan neljä päivää myöhemmin. San Josessa Kisio pelasi vuoteen 1993 asti. Hän siirtyi vapaana agentti elokuussa 1993 Calgary Flamesiin, jossa pelasi uransa loppuun.

Kisio lopetti uransa Calgary Flamesissä vuonna 1995 ja liittyi Flamesin kykyjenetsijäksi. Kaudella 1998–1999 hänet nimitettiin Calgary Hitmenin toimitusjohtajaksi. Hitmenin omistaa Calgary Flames. Kision toimitusjohtajakaudella Hitmenit ovat joka vuosi selviytyneet play-offeihin, voittaneet kaksi keskustan divisioonan mestaruutta ja vuonna 1999 Western Hockey Leaguen.

Kisiolla ja hänen vaimollaan Lindalla on kolme lasta.

Lähteet
-------

* Kelly Kisio Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Kelly Kisio The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Kelly Kisio Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
* Kisio nhlalumni.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kisio Rangersin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

  

**New York Rangersin kapteenit**

Bill Cook (1926–37) | Art Coulter (1937–42) | Ott Heller (1942–45) | Neil Colville (1945–48) | Buddy O'Connor (1949–50) | Frank Eddolls (1950–51) | Allan Stanley (1951–53) | Don Raleigh (1953–55) | Harry Howell (1955–57) | George Sullivan (1957–61) | Andy Bathgate (1961–64) | Camille Henry (1964–65) | Bob Nevin (1965–71) | Vic Hadfield (1971–74) | Brad Park (1974–75) | Phil Esposito (1975–78) | Dave Maloney (1978–80) | Walt Tkaczuk (1980–81) | Barry Beck (1981–86) | Ron Greschner (1986–87) | Kelly Kisio (1987–91) | Mark Messier (1991–97) | Brian Leetch (1997–2000) | Mark Messier (2000–04) | *Ei kapteenia* (2004–06) | Jaromír Jágr (2006–08) | Chris Drury (2008–11) | Ryan Callahan (2011–)
Kumartamisen suuran viimeiset jakeet 29-30.
**Al-Sajda** (arab. السجدة‎, *as-sajda*) eli **Kumartamisen suura** on Koraanin 32. suura ja sisältää 30 jaetta. Nöldeken ikäluokituksessa suura on "mekkalainen". Suuran nimi tulee jakeesta 15, jossa puhutaan maahan lankeamisesta kunnioittaen.

Sisältö
-------

Ensimmäinen jae käsittää mystiset kirjaimet ALM (*alif, lām, mīm*).

Jakeet 2.-3. kertovat, että kirja on ylhäältä Herralta tullut totuus, "jotta voisit varoittaa ihmisiä, joiden luokse ennen sinua ei ole saapunut varoittajaa". Lause on tulkittu niin, että ennen Muhammedia arabeilla ei ole ollut omaa profeettaa, jollainen on jo ollut kaikilla muilla kansoilla.

Jakeet 4.-9. kertovat Jumalan luomistyöstä. Jumala on luonut kaiken kuudessa päivässä. Hän lähettää käskynsä ylhäältä avaruudesta. Hän kaikkivaltias. Hän loi ihmisen kosteasta savesta, hänen siemenensä mitättömän näköisestä nesteestä ja puhalsi häneen henkensä.

Jakeet 10.-14. kertovat siitä, että tuomiopäivänä syntiset saavat rangaistuksensa. 

Suura käsittelee edelleen tuomiopäivää ja sen seurauksia ja Jumalan tunnusmerkkejä.

Lähteet
-------

* Hämeen-Anttila, Jaakko: *Koraanin selitysteos*. Helsinki: Basam Books, 2008. ISBN 952-9842-15-5.
* *Koraani - Palvomisen suura (As-Sajda)*. Z.I. Ahsen Böre, 1942. Teoksen verkkoversio.
* Sookhdeo, Patrick: *Understanding Islamic Theology*. McLean, Virginia: Isaac Publishing, 2013. ISBN 978-0-9892905-1-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hämeen-Anttila 2008, s. 133
2. ↑  Koraani - Palvomisen suura
3. ↑  Sookhdeo 2013, s. 225
**Milka Hakkarainen** (s. 1984) on ruotsinsuomalainen kirjailija, toimittaja ja suomen kielen opettaja. Hän on syntynyt Suomen Raaseporissa, mutta on asunut Ruotsissa jo toistakymmentä vuotta. Hakkarainen julkaisi esikoisteoksensa *Ei verta rantaa rakkaampaa* vuonna 2021. Seuraava teos *Maa kauhein isien* julkaistiin 2022, ja kolmas teos *Hiidenjumi* ilmestyy keväällä 2023. 

*Ei verta rantaa rakkaampaa* palkittiin Suomen dekkariseuran Vuoden esikoisdekkari -kunniakirjalla. Kirja oli myös Vuoden johtolanka -palkintoehdokkaana ja kilpaili näin ilmestymisvuotensa parhaan dekkarin arvonimestä Suomessa.

Tuotanto
--------

*Ei verta rantaa rakkaampaa -*dekkarin (2021) tapahtumat sijoittuvat ruotsinsuomalaiseen yhteisöön Skutskärin taajamassa Gävlen lähellä Ruotsissa. Pienellä tehdaspaikkakunnalla kaikki ruotsinsuomalaiset tuntevat toisensa. Yhteisön tasapaino kokee kovia, kun tapahtuu selittämättömiä kuolemia ja katoamisia. Päähenkilöt poliisi Jani Peranto sekä toimittaja ja true crime -kirjailija Rosa Riemunen ovat kirjan näkökulmahenkilöitä. *Maa kauhein isien* (2022) on jatkoa Hakkaraisen esikoisdekkarille. Siinä samat päähenkilöt jatkavat rikosten selvittämistä Ruotsin maaperällä, mutta miljöönä ovat nyt erityisesti Gävle ja Tukholma.

Hakkaraisen dekkareissa käsitellään usein koomiseenkin sävyyn ruotsinsuomalaisuutta, kulttuurisia ennakkoluuloja ja sitä, minkälaisia identiteettiongelmia ruotsinsuomalaisella maahanmuuttajalla voi olla Ruotsissa.

Teokset
-------

### Dekkarit

* *Ei verta rantaa rakkaampaa: jännitysromaani*, Myllylahti (2021) ISBN 978-952-356-168-7
* *Maa kauhein isien: jännitysromaani*, Myllylahti (2022) ISBN 978-952-356-267-7
* *Hiidenjumi*, Myllylahti (2023) ISBN 978-952-356-372-8

Lähteet
-------

1. ↑  Milka Hakkarainen, kirjailijaesittely kustantajan sivulla Myllylahti-kustantamo. Viitattu 17.12.2022.
2. ↑  Tuomas Aitonurmi: Suomen dekkariseuran palkinnot 2022 jaettu  3.2.2022. Kirjasampo.fi. Viitattu 17.12.2022.
3. ↑  Maija Kajanto: Milka Hakkaraisen esikoisdekkari vie ruotsinsuomalaisen yhteisön arjen piinaan, jossa tapahtuu kuolemia ja katoamisia  18.12.2021. Seura-lehti. Viitattu 17.12.2022.
**Eino Ensio Lassila** (24. toukokuuta 1907 Kymi – 22. tammikuuta 1986 Colorado Springs, Colorado, Yhdysvallat) oli suomalainen upseeri, joka joutui pakenemaan maasta asekätkentäjutun yhteydessä ja loi sitten uuden uran Yhdysvaltain armeijassa yleten everstiksi. Hän kuului ns. Marttisen miehiin.

Eino Lassila kävi ylioppilaaksi Turun suomalaisessa lyseossa, jonka jälkeen hän kävi Kadettikoulun vuosina 1929–1930. Palveltuaan puolustusvoimain eri yksiköissä Lassila kävi Sotakorkeakoulun vuosina 1938–1939. Nuoruudessaan Turussa Lassila osallistui lähettinä Suomen sisällissotaan ja kuului kouluvuosinaan paikalliseen suojeluskuntaan.

Talvisotaan Lassila osallistui peräpohjalaisen JR 27:n pataljoonankomentajana Suomussalmen ja Kuhmon taisteluihin sekä helmikuun lopulta alkaen 9.Divisioonan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä.

Jatkosodassa majuri Lassila toimi aluksi 14.Divisioonan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä. Divisionaa komensi tällöin eversti Erkki Raappana. Myöhemmin Lassila toimi pataljoonan komentajana, prikaatin esikuntapäällikkönä ja vuoden 1944 kesällä perustetun Ryhmä Raappanan operatiivisen osaston päällikkönä.

Syksyllä 1944 majuri Lassila oli mukana everstiluutnantti Usko Sakari Haahden ja eversti Valo Nihtilän johtamassa aseidenkätkentähankkeessa. Lassila toimi Peräpohjolan suojeluskuntapiirissä (myöh. Kemin sotilaspiiri) aseiden kätkennästä vastanneena 2. ye-upseerina. Lassila pakeni vankilasta yhdessä kuulustelijansa kanssa ja siirtyi Ruotsiin oltuaan vuoden vangittuna Suomessa.

Kunniamerkkienjakotilaisuus Rukajärven suunnalla syyskussa 1944 kenraalimajuri Raappanan korsussa. Henkilöt: kapteeni Tauno Paronen, kenraalimajuri Erkki Raappana, everstiluutnantti Susi, everstiluutnantti Tuulensuu ja majuri Lassila.
Ruotsi karkotti 1946 maassa oleskelleet aseidenkätkentäjuttuun sekaantuneet suomalaiset Marttisen miehet, joihin Lassilakin kuului, ja Lassila siirtyi tällöin Yhdysvaltoihin. 17 Marttisen miestä värvättiin 1947 Yhdysvaltain armeijaan, jossa he joutuivat aloittamaan palvelun alokkaina. Eino E. Lassila toimi talvi- ja vuoristosodankäynnin kouluttajana eri joukko-osastoissa osallistuen Korean sotaan divisioonan operatiivisen osaston apulaisena. Hänen kanssa Tokioon sijoitetussa esikunnassa työskenteli toinen "Marttisen mies" eli Olavi Alakulppi. Vuonna 1961 hän kävi United States Army Command and General Staff Collegen. Vuonna 1968 hän jäi eläkkeelle ja ylennettiin everstiksi samana vuonna.

Kirjallisuutta
--------------

* Lassila, Eino, Jatkosodassa ja sen operaatioissa. Teoksessa E. J. Raappana: Muistojulkaisu. Joensuu 1970.
* Lassila, Eino E. Vuosi Valpon vieraana. - Helsinki, 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleita - Eversti Eino E. Lassila (digilehden tilaajille) *HS Kuolleet*.  22.2.1986. Helsingin Sanomat. Viitattu 20.8.2023.
2. ↑  Permi, Pekka: *Asekätkentää länsirajalla vuosina 1944-45*, s. 28, 63. Tornio: Permi's, 2003. ISBN 952-91-5413-5.
3. ↑  Kari Kallonen: Suomalaiset sotasankarit puhuivat "salakieltä" – näin USA huijasi kiinalaisia Korean sodassa *Päivänlehti*. Viitattu 21.8.2023.
|  |
| --- |
|  **Wehrmachtin armeijaryhmät** 1 |
| **Itärintama**

---

 |
| Pohjoinen armeijaryhmä |
| Keskustan armeijaryhmä |
| Etelän armeijaryhmä |
| Armeijaryhmä A |
| Armeijaryhmä B |
| Armeijaryhmä Don |
| Armeijaryhmä Etelä-Ukraina |
| Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina |
| Armeijaryhmä Kuurinmaa |
| Armeijaryhmä Veiksel |
| **Länsirintama**

---

 |
| Armeijaryhmä A |
| Armeijaryhmä B 1940 |
| Armeijaryhmä B 1943–1945 |
| Armeijaryhmä C |
| Armeijaryhmä D |
| Armeijaryhmä G |
| Armeijaryhmä H |
| **Balkan**

---

 |
| Armeijaryhmä E |
| Armeijaryhmä F |
| **Pohjois-Afrikka** 

---

 |
| Armeijaryhmä Afrikka |
| Armeijaryhmä Tunisia2

---

 |
| 
1. Office of United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality: AFFIDAVIT TO ACCOMPANY MEMORANDUM ON THE GERMAN GENERAL STAFF AND HIGH COMMAND  Last-Modified: 1999/11/17. Nizkor Project. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)
2. Steen Ammentorp: Ziegler, Heinz, General of Artillery generals.dk. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)

 |

**Armeijaryhmä B** (saks. *Heeresgruppe B*) oli Saksan itärintaman armeijaryhmä, joka luotiin operaatio Sinistä varten jakamalla Etelän armeijaryhmä armeijaryhmiin A ja B. Armeijaryhmä B:n tavoitteeksi asetettiin Stalingradin kaupungin valloittaminen.

Ylitettyään Donin Armeijaryhmä B saavutti nopeasti Volgan 23. elokuuta, mutta eteneminen pysähtyi Stalingradin kaupunkiin verisiin katutaisteluihin seuraavan kolmen kuukauden ajaksi. Saksalaisten ei onnistunut lyödä puna-armeijan joukkoja kokonaan Volgan itärannalle vaikka he saivat haltuunsa 90 prosenttia kaupungista ja olivat eristäneet puolustajat kahteen pieneen, noin 100 metriä syvään sillanpäähän joen rantaan. Stalingradin taistelussa neuvostojoukot murskasivat kaupungissa taistelleen 6. armeijan sivustoja suojanneet unkarilaiset ja romanialaiset joukot ja motitti ja myöhemmin tuhosi armeijan kaupunkiin. 

6. armeijan jäätyä Stalingradin mottiin saksalaiset muodostivat nopeasti Erich von Mansteinin komentaman Armeijaryhmä Donin motin vapautusoperaatiota varten. Tämä operaatio Talvimyrskyksi (saks. *Wintergewitter*) nimitetty suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut. Samalla armeijaryhmä Don otti vastuun myös armeijaryhmä B:n aikaisemmin hallitseman rintaman eteläosasta.

Keväällä 1943 saksalaisten peräännyttyä Rostovista armeijaryhmä B siirrettiin Pohjois-Italiaan Erwin Rommelin komentoon ja armeijaryhmä Don nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heeresgruppe B (2) Feldgrau.com. Viitattu 31.3. 2007. (englanniksi)
**Mjøsa** on Norjan suurin järvi. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Gudbrandsdalenissa Akershusin, Opplandin ja Hedmarkin alueilla. Järven pituus on 100 kilometriä ja pinta-ala 368 neliökilometriä. Järven pinta on 123 metriä merenpinnan yläpuolella. Vedenkorkeutta on säädelty useaan otteeseen vuosien mittaan. Suurin virallisesti mitattu syvyys on 449 metriä. Järvi on Norjan kolmanneksi syvin. Se laskee eteläpäästään Vorma-jokea Glomman kautta Oslonvuonoon.

Vuonomainen Mjösa on 117 kilometrin pituinen.
Järven suurin saari on Helgøya, joka samalla on suurin Norjan järvien saarista. Hamarin, Mjøsan ja Lillehammerin kaupungit sijaitsevat järven rannalla.

Suurin Mjøsaan laskevista joista on Gudbrandsdalslågen. Joki on antanut norjankielisen nimen muikulle, alun perin *lågensild*, nykyään *lagesild*. Mjøsasta on pyydetty muikkua ammattimaisesti vuosittain 100–150 tonnia, mutta kalastuksen taloudellinen merkitys on hiipumassa. Järven muu kalasto on tyypillistä Pohjoismaille. 

1940-luvulla järven vesi oli erittäin sameaa, ja 1960-luvun lopulla viherlevät olivat paha ongelma. 1970-luvulle tultaessa ongelmat olivat pienentyneet, ja niistä ajoista fosforipäästöt ovat vähentyneet, ja järven tila on kohentunut huomattavasti. Parhaimmillaan 2000-luvun alussa veden näkösyvyys oli jopa 12 metriä. Se on huonontunut jälleen 2010-luvulla, osasyynä lienevät rankkasateiden järveen huuhtovat ravinteet vuosina 2011, 2013 ja 2014.

Ympäristöongelmia
-----------------

Norjan puolustusvoimat ja paikallinen ammustehdas ovat upottaneet 1940-luvulta 1970-luvulle järveen ammuksia jopa tuhat, kaksi tuhatta tonnia. Aiemmin puhuttiin 100–200 tonnista. Sidewinder-ohjusten koealueelle on upotettu tuhat ohjusta. Ohjuksissa ei uskota olevan räjähteitä, mutta niiden runko on alumiinia. Ammukset voivat sisältää lyijyä, elohopeaa ja kuparia. Järvestä tulee monen kunnan juomavesi.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  NVE Lake Database, Norwegian Water Resources and Energy DirectorateView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Lake Mjøsa *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 14.6.2018.
4. ↑  Peder Balke *Go Norway*.  Arkistoitu 14.6.2018. Viitattu 14.6.2018.
5. ↑  «De siste fiskerne» *NRK*.  2013. Viitattu 14.6.2018.
6. ↑  Det skjer noe i Mjøsa *HA*.  2016.  Arkistoitu 14.6.2018. Viitattu 14.6.2018.
7. ↑  Ville Soininen: Selvitys: Norjan suurimman järven pohjassa törröttää tuhat ohjusta Helsingin Sanomat 11.5.2023. Viitattu 12.5.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mjøsa** Wikimedia Commonsissa
**Geneven kielitieteellinen koulukunta** on Albert Sechehayen (1870-1946) artikkelin (1927) herättämänä 1920-luvun lopulla muotoutunut strukturalistinen kielitieteellinen koulukunta, jonka historia yltää 1950-luvulle. Satunnaisia mainintoja koulukunnasta on kuitenkin esiintynyt jo aiemmin. Toinen suuntauksen merkittävä edustaja on Charles Bally (1865-1947). Ryhmään katsotaan kuuluvan myös heidän oppilaansa Serge Karcevski (1884-1955), Henri Frei (1899-1980) ja Robert Godel (1902-1984). Ryhmän merkitys on sittemmin painunut unohduksiin, vaikka jäsenet olivat eurooppalaisessa kielitieteessä tärkeitä vaikuttajia 1900-luvun alkupuoliskolla.

Koulukunnan piirissä syntyi 1940 Société genevoise de linguistique -niminen seura ja sen lehdeksi 1941 perustettu Cahiers Ferdinand de Saussure. Seuran keskeisiä toimintamuotoja olivat kokouksessa pidetty luento ajankohtaisesta kielitieteellisestä aiheesta ja sen jälkeinen keskustelu. 1940-luvun puolivälin kriisin seurauksena Henri Frei vetäytyi seuran toiminnasta, ja samalla vuosikymmenellä kuolivat seuran puheenjohtajina toimineet Bally ja Sechehaye. Seuran toiminta alkoi hiipua ja jäädä muiden koulukuntien varjoon, ja se lakkautettiin 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mickael Pasi Suominen: Aikansa eturivissä. Geneven kielitieteellisestä koulukunnasta  Helmikuu 2000. Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 9.6.2007. Viitattu 22.10.2018.
Thasopoúla  
ΘασοπούλαThasopoúlan saari.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
40°49′41″N, 24°42′34″E, ThásosThásos, Itä-Makedonia ja TraakiaKreikka |
| Saariryhmä | 
Pohjoisen Egean saaret |
| Merialue | 
Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri |
| Korkein kohta | 
111 m |
| Pinta-ala | 
0,716 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Thasopoúla** (kreik. Θασοπούλα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 0,716 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Thasopoúla kuuluu Thásoksen kuntaan, Thásoksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen.

Thasopoúla (etualalla) ja Thásos mantereelta Keramotísta nähtynä.
Thasopoúla sijaitsee Thásoksen saaren pohjoispuolella Traakianmeren pohjoisrannikon ja Thásoksen välissä. Sen nimi tarkoittaa "Pientä Thásosta". Saari on vuoristoinen ja sen korkeimman huipun korkeus on 111 metriä.

Vuonna 2012 Kreikan valtio tarjosi saarta myytäväksi tai vuokralle valtiontalouden paikkaamiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Πωλείται ή νοικιάζεται η Θασοπούλα; *Πρωϊνή*.  2.9.2012. Viitattu 3.3.2017. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Θασοπούλα *Διακοπές*.  Arkistoitu 21.3.2017. Viitattu 3.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thasopoúla** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| Nilotinibi |
| Nilotinibi |
| Nilotinibi |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 4-metyyli-N-[3-(4-metyyli-imidatsol-1-yyli)-5-(trifluorimetyyli)fenyyli]-3-[(4-pyridin-3-yylipyrimidin-2-yyli)amino]bentsamidi |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 641571-10-0 |
| ATC-koodi | L01XE08 |
| PubChem CID | 644241 |
| DrugBank | DB04868 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C28H22N7F3O |
| Moolimassa | 529,526 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika | 15 h |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | D(US)  |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Nilotinibi** (C28H22N7OF3) on heterosyklinen aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä leukemian hoitoon. Nilotinibin on kehittänyt Novartis.

Vaikutusmekanismi ja käyttö
---------------------------

Malli nilotinibista sitoutuneena tyrasiinikinaasiinNilotinibi on tyrosiinikinaasientsyymin inhibiittori. Yhdiste sitoutuu syöpäsolujen tyrosiinikinaasiin ja estää syöpäsolujen kasvua. Lääkeaine hyväksyttiin Yhdysvalloissa imatinibille resistentin kroonisen myelooisen leukemian hoitoon vuonna 2007. Teholtaan nilotinibi on hieman imatinibia tehokkaampi ja vaikuttaa nopeammin. Vuonna 2012 nilotinibin myynnin arvo oli noin miljardi Yhdysvaltain dollaria.

Haittavaikutukset
-----------------

Yleisimmät nilotinibin aiheuttamat haittavaikutukset ovat väsymys, pääkipu, huonovointisuus ja ihottuma. hieman harvinaisempia ovat ummetus, ripuli ja lihaskrampit. Yhdiste pidentää sydämen QT-aikaa. Nilotinibi voi myös aiheuttaa valtimotautia.

Synteesi
--------

Nilotinibin synteesin ensimmäisessä vaiheessa etyyli-3-amino-4-metyylibentsoaatti reagoi syanamidin kanssa muodostaen guanidiinijohdannaisen. Tämä välituote reagoi enamiineihin kuuluvan 3-(dimetyyliamino)-1-(3-pyridinyyli)-2-propen-1-onin kanssa pyrimidiinirenkaan. Seuraavassa vaiheessa tämän tuotteen esteriryhmä reagoi 3-bromi-5-(trifluorimetyyli)aniliinin ja 4-metyyli-imidatsolin reaktiotuotteen kanssa nilotinibiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nilotinib *DrugBank*. Viitattu 11.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Georg F. Weber: *Molecular Therapies of Cancer*, s. 175-176. Springer, 2015. ISBN 978-3-319-13277-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.10.2016). (englanniksi)
3. 1 2  Axel Kleemann: *Protein Kinase Inhibitors, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 11.10.2016
4. 1 2  Kari Remes: Hematologia.  *Duodecim*, 2010, 126. vsk, nro 18, s. 2107. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.10.2023.
5. ↑  Kari Remes: Hematologia.  *Duodecim*, 2012, 128. vsk, nro 2, s. 131. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.10.2023.
6. ↑  Daniel Lednicer: *Antineoplastic Drugs*, s. 139. John Wiley & Sons, 2015. ISBN 9781118892558. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.10.2016). (englanniksi)
**Harald Johan Wilenius** (s. 29. toukokuuta 1936 Helsinki) on suomalainen eläköitynyt pakkausalan yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Wileniuksen vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Wilenius ja Margit Gessler. Hän avioitui 1957 Ester Kaarina Linsénin kanssa. Wilenius tuli ylioppilaaksi Åggelby svenska samskolasta 1955 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1960. Hän oli Suomen Gallupin markkinatutkija 1959–1961, Oy Mainos Taucher Reklam Ab:n markkinatutkimuspäällikkö 1961–1963, Kahvi Oy:n toimitusjohtajan assistentti ja uusien tuotelinjojen kehittäjä 1963–1964, Arvo Ahti Oy apulaisjohtaja 1964 ja Colgate-Palmoliven Suomessa toimineen tytäryhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1964–1968. Elopak Oy:n markkinointijohtaja Wilenius oli 1969–1971 ja sitten yrityksen toimitusjohtaja vuoteen 1990, minkä jälkeen hän toimi vielä yrityksen hallituksessa ja konsernijohtajana. Wileniuksella on ollut myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Harald Wilenius (1936–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.10.2023.
2. ↑  Enso underleverantör: Elopak dominerar stort i mjölk- och saftburkar.  *Hufvudstadsbladet*, 19.3.1986, nro 76, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.10.2023.  (ei-vapaa)
3. ↑  Nimitykset. *Helsingin Sanomat*, 23.9.1990, s. A29.
**Kangasalan lukio** on kangasalalainen lukio. Lukio on perustettu vuonna 1921, jolloin se oli yksityinen oppikoulu nimellä *Kangasalan yhteiskoulu*. Opiskelijoita on noin 430 ja opettajia 30. Koulun rehtorina toimii Maria Kaakkolammi. Lukiossa toimii myös musiikkilinja.

Lukiorakennus
-------------

Kangasalan vanha lukiorakennus kärsi kosteus- ja homevaurioista, jotka aiheuttivat opettajille ja oppilaille erilaisia oireita. Kesän 2009 aikana lukion liikuntasalin lattia avattiin ja pahimmat homepesäkkeet löytyivät sieltä. Korjaustöiden jälkeen ja kunnan Ruotsista hankkimien uusien ilmanvaihtokoneiden asentamisen jälkeen oireet vähentyivät selkeästi ja ilmanlaatu parantui. Syksyllä 2012 lukion toiminta siirtyi uuteen rakennukseen, Kangasalan uuteen lukioon, joka sijaitsee samalla tontilla Pikkolan koulun kanssa.

Kansainvälisyys
---------------

Lukiolla on ystävyyskoulut Italiassa, Hollannissa ja Saksassa. Kouluihin pääsee vaihto-oppilaaksi, ja kyseisten koulujen oppilaat pääsevät vaihto-oppilaaksi Kangasalan lukioon. Nämä ovat yleensä noin viikon matkoja.

Yhteistyö
---------

Kangasalan lukio tekee yhteistyötä muun muassa Tampereen yliopiston, Hämeen ammattikorkeakoulun, Aamulehden sekä kangasalalaisten urheiluseurojen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kangasalan lukion kotisivut
Polymetyylipenteenin rakenne
Polymetyylipenteenistä valmistettu dekantterilasi
**Polymetyylipenteeni** eli **poly(4-metyyli-1-penteeni)** tai **PMP** on polyolefiinien luokkaan kuuluva polymeeri. Polymetyylipenteeni valmistuksessa käytettävä monomeeri on 4-metyyli-1-penteeni. Polymeerillä on useita käyttökohteita.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Polymetyylipenteeni on hyvin kevyt polymeeri ja sen tiheys vaihtelee kiteisyydestä riippuen välillä 0,812–0,84 g/cm3. Kiteiset polymeerit ovat amorfisia kevyempiä. Kiteisyysaste on tavanomaisesti 40–60 %. Polymetyylipenteenin sulamispiste on korkea, noin 245 °C, ja lasisiirtymälämpötila on noin 50 °C. Polymetyylipenteeni ei veteen, laimeisiin happoihin tai emäksiin tai orgaanisiin liuottimiin huoneenlämpötilassa. Polymeeri kestää hyvin useita kemikaaleja, mutta hapettimia huonosti. Polymetyylipenteeni on kirkasta ja läpäisee hyvin valoa, myös UV-säteilyä. UV-säteilynkesto on hyvä. Aine on lämmön- ja sähköneriste. Polymetyylipenteenin mekaaniset ovat polypropeenin kanssa samankaltaiset, mutta polymetyylipenteenin lämmönkesto on parempi. Matalissa lämpöiloissa polymetyylipenteeni haurastuu, mutta tätä taipumusta voidaan lieventää komonomeereilla.

Polymetyylipenteeniä valmistetaan polymeroimalla 4-metyyli-1-penteeniä. Lasiirtymälämpötilan alentamiseksi komonomeereina käytetään pitempiketjuisia alkeeneja muutaman prosentin verran. Reaktio on tyypiltään radikaalipolymerointi ja katalyytteinä käytetään Ziegler–Natta-katalyyttejä ja liuottimina hiilivetyjä. Muodostuva polymetyylipenteeni on isotaktista. Polymetyylipenteenin teollinen valmistus alkoi 1964.

Polymetyylipenteenistä tehdään kappaletavaroita, kalvoja ja kuituja. Polymetyylipenteeni kestää useita sterilointikertoja, mikä on eduksi lääketieteellisissä käyttökohteissa. Polymeeristä valmistetaan esimerkiksi astioita, elintarvikkeiden pakkauksia, kaapeleiden pinnoitteita ja optisissa laitteissa käytettäviä osia. Polymetyylipenteenillä voidaan pinnoittaa myös paperia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Seppälä: *Polymeeriteknologian perusteet*, s. 181–182. 6. painos. Otatieto, 2005. ISBN 978-951-672-348-1.
2. 1 2 3  Yury V. Kissin: "Polymers of Higher Olefins", teoksessa *Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2015.
3. 1 2 3  T. Geoffrey Heggs: "Poly(4-Methyl-1-Pentene)", teoksessa *Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011.
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 872. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3-11-011451-5. (englanniksi)
Jukka Jernvall
**Jukka Jernvall** (s. 1963) on suomalainen evolutiivisen kehitysbiologian tutkija, joka parhaiten tunnetaan uraauurtavasta hampaiden kehityksen tutkimuksesta.

Jernvall väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1995. Hänen nisäkkäiden poskihampaita koskevan väitöskirjansa ohjaajina toimivat Irma Thesleff ja Mikael Fortelius. Tämän jälkeen hän on toiminut tutkijana Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa ja New Yorkin Stony Brookin yliopistossa Yhdysvalloissa. Jernvallin tutkimus on tuonut yhteen molekyylibiologiaa ja toisaalta paleontologiaa ja evoluutiobiologiaa. Tiedelehti *Nature* kuvaili hampaiden kehitystä ja evoluutiota käsittelevän artikkelin yhdeksi viimeisten vuosikymmenien tärkeimmäksi evoluutiotutkimukseksi. Hampaiden lisäksi Jernvall tutkii niin fossiiliaineiston monimuotoisuutta kuin vapaana elävien hiirimakien vanhenemista Madagaskarilla.

Jernvall toimii vuosina 2010–2019 akatemiaprofessorina Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Lisäksi hän on vieraileva professori Stony Brookin yliopistossa.

Jernvall valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin yliopisto - Väitöksiä *yliopistolehti.helsinki.fi*. Viitattu 31.8.2010.
2. ↑  Nature - 15 Evolutionary Gems *nature.com*. Viitattu 31.8.2010.
3. ↑  Akatemiaprofessorit - Jukka Jernvall *aka.fi*.  Arkistoitu 28.5.2015. Viitattu 31.8.2010.
4. ↑  Suomalaisen Tiedeakatemian varsinaiset jäsenet  2.9.2014. Suomalainen Tiedeakatemia. Viitattu 2.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Jernvallin tutkimusryhmän sivut
* Artikkeli Jernvallin tutkimuksesta Suomen Akatemian verkkolehti Apropos'sa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vuosangan ampuma-alue** (Vuosangan ampuma- ja harjoitusalue) on yksi neljästä maavoimien pääampumaharjoitusalueesta. Se sijaitsee Kuhmossa. Valtion maa- ja vesialueita hallinnoiva Metsähallitus on vuokrannut alueen Puolustusvoimille ampuma- ja harjoitusalueeksi.

Siellä harjoittelee pääsääntöisesti lähin varuskunta, Kainuun Prikaati, mutta aluetta käyttävät myös useat muut maavoimien joukko-osastot Maanpuolustuskorkeakoulu, Maasotakoulu, Jääkäriprikaati ja Kainuun rajavartiosto sekä vapaaehtoiseen maanpuolustuskoulutukseen keskittynyt Maanpuolustuskoulutusyhdistys.

Vuosangan ampuma-alue on vuosittain käytössä noin 160 vuorokautta. Alueen pinta-ala vuonna 2020 on 17 737 hehtaaria.. Maalialueen laajuudeksi on ilmoitettu 3 374 hehtaaria.

Vuosangassa harjoitellaan taistelua ja ampumista jalkaväen, panssarintorjunnan, kranaatinheittimistön, tykistön ja ilmatorjunnan aseilla ja asejärjestelmillä sekä harjoitellaan räjäytystoimintaa. Käytössä on lähes kaikki Puolustusvoimien ajoneuvot, muun muassa telakuorma-autot sekä erilaiset panssari- ja pyöräajoneuvot.

Ampuma- ja harjoitusalueella on siviileillä vapaa kulkuoikeus vain silloin, kun kovapanosammuntoja ei ole eikä aluetta käytetä joukkojen ryhmitysalueena. Jos aluetta käytetään ryhmitysalueena ammunta-ajan ulkopuolella, siviilien (esim. metsästäjät) liikkuminen on sallittua teiden suunnassa.

Metsähallitus toteuttaa harjoitusalueella Puolustusvoimien tilaamat metsänkäsittelyt, jotka suunnitellaan yhdessä. Maalialueella tehtävistä töistä ei tehdä metsänkäyttöilmoitusta, koska niitä eivät koske metsälaki tai metsäserfifiointi.

Koko ampuma-alue on merkitty maastoon puihin maalatuin keltaisin merkinnöin ja tiestön varteen asetetuin kieltotauluin. Maalialue on merkitty maastoon punaisilla maalimerkinnöillä joko puihin tai erillisiin rajapaaluihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kadettien Vuosangan ampumaharjoitus alkoi. Maanpuolustuskorkeakoulun tiedote 9.1.2017.
2. ↑
3. ↑  Maavoimien harjoitustoiminta.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsähallitus: Kainuun prikaatin harjoitus- ja ampuma-alue laajenee Kuhmossa[vanhentunut linkki], 25.1.2000
* Kuhmon VPK: vuoden 2005 toiminta (Arkistoitu – Internet Archive) ("Vuosanka" ja "Vuosangantie")
* Verkkouutiset: Ampumaharjoitusten vaaratilanne aiheutui harvinaisesta kimpoamisesta[vanhentunut linkki], 21.9.2006

Suomen suuret ampuma-alueet
Lohtaja (ilmatorjuntajoukot) | Niinisalon Pohjankangas (kenttätykistö) | Pahkajärvi (jalkaväki) | Rovajärvi (kenttätykistö) | Säkylä (jalkaväki) | Syndalen (jalkaväki) | Vuosanka (jalkaväki)
Normaali spermatogeneesi, kivesten biopsia
**Spermatogeneesi** eli siittiöiden syntyminen kiveksissä tapahtuu murrosiästä vanhuuteen saakka, ja siittiöitä muodostuu vuorokaudessa satoja miljoonia.

Siittiöiden kypsyminen kestää noin 10 viikkoa, jonka jälkeen ne siirtyvät vähitellen kohti siementiehyen onteloa, ja lopuksi irtoavat tukisoluista ja kulkevat kiveksistä lisäkiveksiin. Tukisolujen toimintaa hallinnoi aivolisäkkeestä erittyvä luteinisoiva hormoni eli LH. LH ja testosteronituotantoa hallinnoiva FSH ovat välttämättömiä siittiöiden muodostumista varten.

Lopuksi siittiöt varastoituvat lisäkiveksiin ja jäävät sinne noin 2–3 viikoksi, jonka jälkeen ne ovat kehittyneet liikkumis- ja hedelmöityskykyisiksi. Lisäkiveksestä lähtevä pitkä ja erittäin kiemurainen lisäkivestiehyt avautuu siemenjohtimeen.

Kypsässä siittiösolussa on kolme osaa: pää, keskikappale ja häntä. Pään sisällä on tuma ja isän geenit, kärkikappaleessa on entsyymejä, joilla siittiö pääsee munasolun sisälle ja keskikappaleessa on runsaasti mitokondrioita. Hännän liike kuluttaa runsaasti energiaa, ja tämä energia tuotetaan keskikappaleen mitokondrioilla.

Liikkeellä on suuri evolutiivinen merkitys, koska siittiöt joutuvat uimaan emättimestä kohdun munanjohtimeen saakka, jossa siittiö hedelmöittää munasolun.

Siemensyöksyssä siittiöt työntyvät lisäkiveksistä siemenjohdinta pitkin virtsaputkeen. 

Siemennesteessä on siittiöiden lisäksi rakkularauhasen ja eturauhasen eritteitä, joka koostuu pääasiallisesti limasta ja sokerista.

Spermatogeneesi ei onnistu ruumiinlämmössä, koska siittiöiden proteiinit denaturoituisivat, minkä takia kivekset roikkuvat kivespusseissa, joissa niiden lämpötila on pari astetta matalampi.

Lähteet
-------

1. ↑  Päivi Happonen ym.: *BIOS 4 - Ihmisen biologia*, s. 151, 153, 157. Sanoma Pro Oy, 2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spermatogeneesi** Wikimedia Commonsissa
**Josi Kandelin** (s. 15. joulukuuta 1976) on suomalainen kitaristi, joka on tunnettu työstään Eija Kantolan Omega-orkesterissa, missä hän soitti yli kymmenen vuotta. Kandelin on lisäksi soittanut vierailevana kitaristina useissa kokoonpanoissa eri artistien kanssa, muun muassa Marita Taavitsaisen, Johanna Pakosen, Charles Plogmanin, Tapani Kansan, Aki Hietalan ja usean muun. Josi Kandelin on tullut tunnetuksi monipuolisena kitaristina, joka osallistuu aktiivisesti myös laulamiseen.​​​​​

Kandelin osoittaa intohimoa myös kitarakamojen tekniseen suunnitteluun, rakentamiseen ja siihen liittyviin asioihin, mikä kertoo hänen syvästä sitoutumisestaan ja kiinnostuksestaan musiikin ja äänentoiston maailmaan​​. Hän on valinnut käyttöönsä monikäyttöisen ja laadukkaan aktiivimonitorin, mikä osoittaa hänen ammatillisen tarkkuutensa ja pyrkimyksensä tuottaa korkealaatuista ääntä​​. Kitaroiden osalta aktiivisessa käytössä on useampi erityyppinen soitin.

Josi Kandelinin monipuolinen ura ja hänen panoksensa Suomen musiikkikentällä tekevät hänestä arvostetun ja tunnustetun hahmon. Hänen osaamisensa ulottuu pelkästään soittamisesta myös tekniseen asiantuntemukseen, mikä korostaa hänen kykyään yhdistää musiikillinen lahjakkuus teknisen tietotaidon kanssa.

  

https://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Josi Kandelin

###### Levytykset:

Aki Hietala – Jos Ystävään Luottaa Voit / Yritetään Yhdessä Vielä
**Benny Lynch** (2. huhtikuuta 1913 Glasgow, Skotlanti – 6. elokuuta 1946) oli skotlantilainen nyrkkeilijä. Hän oli maailmansotien välisen ajan valovoimaisimpia kevyen sarjan tähtiä, ja *The Ring* -lehti on arvioinut hänet Skotlannin kaikkien aikojen parhaaksi nyrkkeilijäksi. 

Lynch menestyi hyvin amatöörinä, ja hänestä tuli ammattilainen 18-vuotiaana vuonna 1931.

Lynch voitti Skotlannin mestaruuden 1934, ja sen jälkeen Ison-Britannian, Euroopan ja maailman kärpässarjan mestaruuden Jackie Brownilta Manchesterissa 8. syyskuuta 1935. Ottelu on erittäin tunnettu ja siitä on kirjoitettu jopa laulu. Vuosina 1932–1936 Lynch hävisi vain viisi ottelua. Hän menetti mestaruuden Jackie Jurichille 1938, kun ei kyennyt alkoholiongelmiensa takia enää laihduttamaan itseään ottelupainoon.

Uransa päättyessä Lynch oli 25-vuotias, ja hän kamppaili alkoholin kanssa elämänsä loppuun asti. Hän kuoli aliravitsemukseen ja hengitysongelmiin 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2  Benny Lynch crowned world champion 1935 BBC
2. ↑  Benny Lynch (Arkistoitu – Internet Archive) Scots Independent
3. ↑  Glasgow Guide (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Benny Lynch (Arkistoitu – Internet Archive) kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pyhän Kolminaisuuden luostari** (kreik. Μονή Αγίας Τριάδας, *Moní Agías Triádas*) on ortodoksinen luostari Meteoran luostarialueella Kreikassa. Luostari on omistettu Pyhälle kolminaisuudelle.

Pyhän Kolminaisuuden luostarin kirkon seinämaalauksia.
Pyhän Kolminaisuuden luostari on perustettu erään tiedon mukaan jo vuonna 1362. Toisen tiedon mukaan se olisi rakennettu 1400-luvulla. Perustajaksi mainitaan munkki nimeltä Dometios. Luostarin pääkirkko (*katholikon*) on rakennettu vuonna 1475–1476 ja sen maalaukset ovat vuodelta 1741. Kirkko on malliltaan risti neliössä.

Luostari sijaitsee Meteoran alueen eteläosassa lähellä Pyhän Stefanoksen luostaria. Luostari on edelleen Meteoran luostareista vaikeapääsyisimpiä. Luostariin pääsy vaati ensin laskeutumista alas kalliopylvään juurelle ja sitten 145 askelman nousua ylös luostarille. Luostarin sisäänkäynnin luona on Johannes Kastajalle omistettu kappeli. Luostarin kokoelmiin kuului aiemmin 124 käsikirjoitusta. Ne ovat vuodesta 1953 Pyhän Stefanoksen luostarissa.

Luostari oli yksi tapahtumapaikoista James Bond -elokuvassa *Erittäin salainen*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Meteora Ministry of Culture and Sports. Viitattu 13.4.2015.
2. 1 2  Μονή Αγίας Τριάδος Μετεώρων Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 13.4.2015.
3. ↑  Meteora Monasteries and Kalambaka *Greece Travel. Matt Barrett's Travel Guides*. Viitattu 15.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Kolminaisuuden luostari** Wikimedia Commonsissa
1996
**Džuna**, oikealta nimeltään **Jevgenija Juvaševna Davitašvili** (ven. *Евгения Ювашевна Давиташвили - Джуна*) (22. heinäkuuta 1945 Urmija, Krasnodarin aluepiiri, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 8. kesäkuuta 2015 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kuuluisa henkiparantaja ja mystikko. Hän kuoli kesäkuussa 2015.

Väitetään jopa Neuvostoliiton viimeisten johtajien Leonid Brežneviä myöten saaneen apua Džunalta, jota on verrattu jopa tsaari Nikolai II:n aikaiseen hoviparantaja Grigori Rasputiniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Even Russia turns up a faith healer.  *The Milwaukee Journal*, 24.4.1982. Google News. Viitattu 19.6.2015.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kastráki** (kreik. Καστράκι; kath.kreik. Καστράκιον, *Kastrákion*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Metéoran kuntaan, Tríkalan alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Kylän väkiluku on 1 117 (vuonna 2011).

Kastrákin kylä, taustalla Metéoran kallioita.
Kastráki sijaitsee Thessalian tasangon itälaidalla noin kilometrin Kalampákan kaupungista luoteeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καστρακίου, *Topikí Koinótita Kastrakíou*). Kylä tunnetaan Kalampákan tavoin siitä, että se sijaitsee aivan Metéoran tunnettujen Píndos-vuoristoon kuuluvien kalliomuodostelmien juurella. Metéoran luonto- ja luostarialue on Unescon maailmanperintökohde. Kastrákin kylä on suosittu Metéorassa vierailevien turistien yöpymispaikka sekä muun muassa kalliokiipeilijöiden tukikohta. Kastrákista on matkaa alueen lähimpään toiminnassa olevaan luostariin eli Pyhän Nikolaoksen luostariin noin kilometri. Kylän pääelinkeino on turismi.

Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa sen kirkot. Panagía Doúpianin kirkko, joka liittyy Metéoran luostareiden historiaan, on bysanttilaiselta ajalta 1000-luvulta tai 1100-luvun alusta. Adráchtin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko (*Koimíseos tis Theotókou*) on kolmelaivainen basilika, jonka koristelu on 1500-luvulta. Pyhän Nikolaoksen kirkon (*Ágios Nikólaos*) ja Pyhän Athanasioksen kirkon (*Ágios Athanásios*) seinämaalaukset ovat 1700-luvun lopulta. Mandilán Pyhän Georgioksen luostari (*Moní Agíou Georgíou Mandilá*) on 1300-luvulta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 21.9.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Καστράκι Δήμος Καλαμπάκας.  Arkistoitu 28.4.2015. Viitattu 28.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kastráki** Wikimedia Commonsissa
Pjotr Klimuk (keskellä)
Postimerkki (2002), jossa kosmonautti Klimuk on mukana
**Pjotr Klimuk** (ven. Пётр Ильич Климу́к; s. 10. heinäkuuta 1942 Kamaroukan kylä, Brestin piiri, Brestin alue, Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on syntyjään valkovenäläinen kosmonautti, joka teki kolme avaruuslentoa.

Klimuk opiskeli Leninski Komsomol Tsernigov -ilmailukoulussa ja liittyi Neuvostoliiton ilmavoimiin vuonna 1964. Jo seuraavana vuonna hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän kävi Gagarinin ilmavoimien akatemian ja Leninin sotilaspoliittisen akatemian. Hänen sotilasarvonsa on kenraalieversti.

Klimuk vietti yhteensä 78,76 vuorokautta avaruudessa. Hän lensi Sojuz 13 -avaruusaluksella vuonna 1973. Vuonna 1975 hän lensi Saljut 4 -avaruusasemalle Sojuz 18 -aluksella. Vuonna 1976 hän lensi Intercosmos-ohjelman puitteissa Sojuz 30 -aluksella.

Klimuk erosi lentävien kosmonauttien joukosta vuonna 1978 nousten Gagarinin nimeä kantavan kosmonauttikoulun varajohtajaksi. Hän yleni keskuksen johtajaksi vuonna 1991, jossa hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä asti, vuoteen 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2  Famous Belarusians belarus.by. Viitattu 26.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pjotr Klimuk** Wikimedia Commonsissa

* Pyotr Ilyich Klimuk (venäjäksi) (astronaut.ru)
* Клімук П. Зоры – побач. Кніга аднаго палёту. Мн. : Маст. літ. 1977. Muistelmateos

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Kokkolan Pyhien Simeonin ja Hannan rukoushuone** on Kokkolassa sijaitseva ortodoksinen rukoushuone. Se on uudelleenrakennettu vanhaan kaksikerroksiseen puutaloon vuosina 1955–1957 Kalle Karnelan suunnitelmien mukaisesti ja vihittiin vuonna 1957 pyhien Simeonin ja Hannan muistoksi. Suorakaiteiseen, satulakattoiseen runkohuoneen harjaan on lähemmäs sisäänkäyntipäätyä tehty pieni sipulikupoliin päättyvä torni. Ikonostaasin on suunnitellut W. Froloff ja Maria Beskoff. Kirkon Neitsyt Maria -ikoni on lähtöisin 1800-luvun loppupuolelta Viipurin Kristuksen kirkastumisen katedraalista ja pyhän Simeonin ja pyhän Hannan ikonit ovat lähtöisin Valamon luostarista. Rukoushuone kuuluu Vaasan ortodoksiselle seurakunnalle.

Lähteet
-------

* Haapio, Markku & Luostarinen, Laura (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN ISBN 951-9064-28-1.

### Viitteet

1. ↑  Pyhien Simeonin ja Hannan rukoushuone Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 23.7.2019.
2. ↑  Suomen kirkot 2 1980: 443.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Keski-Pohjanmaan kirkot |
| --- |
|  |
| Kokkola | 
* Kaarlela
* Kokkola
* Simeonin ja Hannan rukoushuone (ortod.)
* Kälviä
* Lohtaja
* Tankar
* Ullava
* Ykspihlaja
* Öjan kyläkirkko

 |
|  |
| Muut kunnat | 
* Halsua
* Kannus
* Kaustinen
* Lestijärvi
* Perho
* Toholampi
* Veteli

 |

 |
Elsa Sylvestersson ja Klaus Salin *Joutsen­lammen* päärooleissa vuonna 1949.
**Elsa Maria Sylvestersson** (11. elokuuta 1924 Turku – 9. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi.

Sylvestersson tanssi Suomalaisen Oopperan (Kansallisooppera) päärooleja 1931–1959. Hänen suurimpia menestyksiään olivat *Joutsenlammen* Odette–Odile ja *Tulilinnun* nimirooli.

Sylvestersson aloitti koreografina 1951. Hänestä tuli Suomen tuon ajan merkittävin ja tuotteliain balettikoreografi. Hän teki koreografioita myös televisioon ja suomalaisten kansantanssien pohjalta.

Sylvestersson toimi myös muun muassa Kuopion balettikoulun johtajana 1960-luvun lopulta lähtien ja oli kehittämässä Kuopio tanssii ja soi -tapahtumaa yhdessä Kuopion kaupungin silloisen orkesterinjohtaja Lauri Siimeksen, kaupunginjohtaja Eino Luukkosen ja teatterinjohtaja Aimo Hiltusen kanssa. Lisäksi hän oli monessa kansainvälisessä balettikilpailussa tuomariston jäsenenä.

Kansallisoopperassa Sylvestersson oli ensitanssijatar 1947–1955, balettikoulun johtaja ja balettimestari-koreografi 1969–1972 ja koreografi vuodesta 1972. Hän teki merkittäviä klassisia rooleja ja ansioitui modernin tanssin koreografioiden suunnittelijana.

Sylvestersson palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966. Hän kuoli Helsingissä 72-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sylvestersson, Elsa hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2  Shenshin, Veronica: Venäläiset ja venäläinen kulttuuri Suomessa (s. 86)  2008. Aleksanteri-instituutti.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 3.7.2014.
3. ↑  Liikekieli.com. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  *Facta 2001*, osa 16, p. 88. WSOY 1985.
5. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 23.2.2022.
6. ↑  Tanssitaiteilija Elsa Sylvestersson kuollut *mtvuutiset.fi*.  9.11.1996. Viitattu 18.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Elsa Sylvestersson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Elsa Sylvesterssonin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*. (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Slava Stetsko 1998.
**Jaroslava Josypivna "Slava" Stetsko** (ukr. Ярослава Йосипівна (Слава) Стецько, alkuperäinen nimi *Hanna Josypivna Muzyka*, ukr. Ганна Йосипівна Музика; 14. toukokuuta 1920 Romanivka, Ternopilin piiri, Galitsia – 12. maaliskuuta 2003 München, Saksa) oli poliittinen johtaja ja toimittaja. Hänen puolisonsa oli Jaroslav Stetsko.

Stetsko oli Ukrainan nationalistien järjestön (OUN) jäsen vuodesta 1938. Hän opiskeli Lvivin yliopistossa vuosina 1941–1943. Saksalaiset pidättivät hänet. Vapauduttuaan vuonna 1944 hän asui emigranttina Saksassa ja jatkoi opintoja Ukrainalaisessa vapaassa yliopistossa. Hän oli aktiivinen Punaisen Ristin yksiköiden perustamisessa Ukrainan kapinallisarmeijalle ja otti vuonna 1946 johtoaseman OUN:ssa (Bandera-ryhmä). Stetskosta tuli myös Maailman antikommunistisen liiton (ABN) johtoryhmän jäsen. Hän toimitti *ABN Correspondencea* ja sen saksalaista painosta vuodesta 1957 vuoteen 1996, jolloin se lakkautettiin, sekä *The Ukrainian Review* -aikakauslehteä ja muita ABN:n aikakauslehtiä, ja hän järjesti useita kansainvälisiä kommunismin vastaisia kongresseja. Hän osasi useita kieliä (ukraina, venäjä, puola, saksa, ranska, italia, espanja ja portugali), joten hän oli hyödyksi kääntäjänä. Hän toimi Ukrainan nuorisoliiton (SUM) johtokunnan jäsenenä (1948–1953). Vuodesta 1968 hän oli OUN(B):n ulkoasiainosaston päällikkö. Miehensä kuoleman jälkeen hänestä tuli vuonna 1986 ABN:n puheenjohtaja.

Stetsko valittiin 1991 OUN:n seitsemännessä suuressa yleiskokouksessa OUN(B):n johtajaksi, ja hän oli tehtävässä vuoteen 2000. Hän muutti heinäkuussa 1991 Ukrainaan. Seuraavana vuonna, 1992, hän perusti Ukrainan nationalistien kongressin, jota hän johti kuolemaansa asti. Hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1997 kansanedustajaksi Ukrainan korkeimpaan neuvostoon ja uudelleen 1998 ja 2002. Kun Stetsko oli vuonna 1998 korkeimman neuvoston istunnon vanhin kansanedustaja, hänen tehtäväkseen tuli johtaa valaa vannottaessa. Puhkesi sekasorto, kun Ukrainan kommunistisen puolueen (CPU) jäsenet, jotka pitivät häntä natsien yhteistyökumppanina ja paheksuivat hänen vahvoja OUN-yhteyksiään, esittivät vastalauseensa. Samaa tehtävää Stetsko hoiti korkeimman neuvoston istunnon alussa myöhemmin vuonna 2002.

Stetsko on haudattu Kiovaan Baikoven hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Стецько Ярослава Йосипівна *Енциклопедія історії України*. Viitattu 24.10.2023. 24.10.2023
2. 1 2 3 4 5  Stetsko, Slava *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2015.  (englanniksi)
3. ↑  ABN Correspondence *Internet Encyclopedia of Ukraine*. Viitattu 24.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Slava Stetsko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |

 |