recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pohjois-Karjalan aluetoimisto** oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Joensuussa vuosina 2008-2014.

Historia
--------

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Joensuussa Pohjois-Karjalan prikaatin esikuntaan toiminta-alueenaan Pohjois-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Pohjois-Karjalan sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Pohjois-Karjalan maakunnasta vuoden 2007 loppuun. Pohjois-Karjalan prikaatin esikunnan operatiivisen osaston päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö.

Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Pohjois-Savon aluetoimisto liitettiin 31. joulukuuta 2014 osaksi Kainuun prikaatia.

Päälliköt
---------

Aluetoimiston ainoana päällikkönä oli eversti Jouni Mattila.

Lähde
-----

* Tynkkynen, Pekka: Itä-Suomen sotilaslääni 2008-2014 - Idän lukko historiikki ISBN 978-951-25-2609-3

### Viitteet

1. 1 2  Tynkkynen 2014 s.135
2. ↑  Tynkkynen 2014 s.141
**Matthew Thomas "Matt" Ritchie** (s. 10. syyskuuta 1989 Gosport) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on vuodesta 2016 lähtien edustanut Newcastle Unitedia.

Swindon Townissa pelatessaan Ritchie valittiin kaudella 2011–2012 Kakkosliigan vuoden pelaajaksi ja heti seuraavalla kaudella nousun jälkeen ylemmällä sarjatasolla Ykkösliigassa vuoden pelaajaksi. Vuosina 2013–2016 hän edusti AFC Bournemouthia, ensin kevätkauden 2013 ykkösliigassa, sitten kaksi kautta Englannin mestaruussarjassa ja kaudella 2015–2016 Valioliigassa. Newcastlea hän on edustanut kaudella 2016–2017 Mestaruussarjassa ja seuraavasta kaudesta lähtien Valioliigassa. Kausilla 2016–2019 hän pelasi Newcastlessa 35–42 liigaottelua, kausilla 2019–2022 jokaisella 18 ottelua ja kaudella 2022–2023 vain 32 minuuttia seitsemässä ottelussa.

Ritchie edustaa isänsä syntyperään perustuen Skotlannin maajoukkuetta. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Pohjois-Irlantia vastaan maaliskuussa 2015 ja ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Qataria vastaan saman vuoden kesäkuussa. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa maaliskuussa 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matt Ritchie Transfermarkt-sivustolla (englanniksi) Viitattu 21.3.2021.
2. ↑  Matt Ritchie: Bournemouth winger's joy at Scotland call-up *bbc.com*.  16.3.2015. Viitattu 12.4.2016. (englanniksi)

  

Newcastle United – Englannin Valioliiga
1 Dúbravka |
2 Trippier |
3 Dummett |
4 Botman |
5 Schär |
6 Lascelles |
7 Joelinton |
9 Wilson |
10 Saint-Maximin |
11 Ritchie |
12 Lewis |
13 Targett |
14 Isak |
17 Krafth |
18 Karius |
19 Manquillo |
21 Fraser |
22 Pope |
23 Murphy |
24 Almirón |
27 M. Longstaff |
28 Willock |
29 Gillespie |
32 Anderson |
33 Burn |
36 S. Longstaff |
39 Guimarães |
  Ashby |
  Gordon |
Manageri Howe
**Collegium Vocale Gent** tai **Collegium Vocale de Gand** on barokin vokaalimusiikin esittämiseen erikoistunut belgialainen kuoro, jonka perusti Philippe Herreweghe vuonna 1970. Ryhmä nousi maailmanmaineeseen 1980-luvun aikana. Ryhmä on tehnyt yli 65 levytystä pääasiassa Harmonia Mundi ja Virgin Classics -levymerkeille.

Tämä kuoromuodostelma oli ensimmäinen, joka 1970-luvulla aloitti toteuttamaan uudenlaista tapaa esittää barokkimusiikkia. näin se herätti hyvin nopeasti suurten orkesterinjohtajien mielenkiinnon, tällaisia kapellimestareita olivat esimerkiksi Gustav Leonhardt, Nikolaus Harnoncourt sekä Ton Koopman. 

Musiikillisesti kuoron ohjelmisto ei kuitenkaan suinkaan rajoitu ainoastaan barokkimusiikin esittämiseen, sillä se on löytänyt ohjelmistoonsa myös renessanssimusiikin teoksia, mutta tulkitsee myös runsaasti romanttista ja jopa nykymusiikkiakin. Collegium Vocale Gent on eritoten tunnettu pohjoissaksalaisten barokkisäveltäjien teosten esittäjänä, heihin lukeutuu tietenkin myös Bach.

*Orchestre du Collegium Vocale Gent* liittyi vuonna 1989 osaksi kuoroa.

Kuoron muodostama yhteisö on tehnyt yli 60 äänitettä joko *Orchestre du Collegium Vocale Gentin* tai *Orchestre des Champs Élysées'n* kanssa. Usein kuoroa on avustanut belgialainen kuoro *La Chapelle Royale* tai jotkut muut musiikkiyhteisöt.

Lähteet
-------

* Collegium Vocale Gent (Arkistoitu – Internet Archive)
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Pohjois-Savo** oli Kuopiossa vuosina 1903–1907 ilmestynyt sanomalehti.

Kirjapainonomistaja K. F. Malmström perusti *Pohjois-Savon* vuonna 1903 lakanneiden *Kuopion Uutisten* tilalle. Sen takana olivat kaupungin liikemiehet, jotka edustivat perustuslaillisia ja nuorsuomalaisten oikeistoa. Ohjelmaltaan lehti ilmoitti kuitenkin olevansa puolueeton ja keskittyvänsä liike-elämän tapahtumiin. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli Malmström ja toimittaja Helsingistä tullut nuorsuomalainen puolueaktiivi E. O. Sjöberg. 

Vuosina 1906–1907 *Pohjois-Savon* kilpailijoiksi tulivat *Otavan* rinnalle *Savon Työmies* ja vanhasuomalaisten *Savotar*. Malmströmin kirjapaino teki konkurssin ja lopetti kannattamattoman lehtensä. Kirjapaino myytiin välivaiheen kautta *Savon Sanomille* ja Sjöberg palasi Helsinkiin *Suomalaisen Kansan* toimittajaksi.

Lähteet
-------

* Kinnunen, Matti: *Sanan valtaa Kallaveden kaupungissa I: Kuopion sanomalehdistön historia 1844–1917*, s. 169–171. Kuopio: Savon Sanomain Kirjapaino Oy, 1982. ISBN 951-657-103-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 256. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  Kinnunen, s. 171–172.
3. ↑  Kinnunen, s. 274.
4. ↑  Kinnunen, s. 275.
5. ↑  Kinnunen, s. 305.
6. ↑  Kinnunen, s. 321.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pohjois-Savo* digitoituna kansalliskirjastossa
**Jelizarovskoje** (ven. Елизаровское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 650 metriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 24 hehtaaria. Sen rantaviiva on selkeän muotoinen eikä sillä ole saaria. Järven keskisyvyys on 2,2 metriä ja sen syvänteessä on 4,9 metriä syvää. Järven pohjois- ja itäpuoli on suota, jota metsämaat ympäröivät. Pohjoispuolella sijaitsee pieni Slobodan (ven. Слобода) kylä, joka jää Tolban itärannalle. Myös järven eteläpuolella on asutusta. Maantie 58K-096 ohittaa järven sen lounaispuolelta ja tien molemmilla puolilla on vuonna 1447 perustettu laaja Jeleazarovin luostari (ven. Спасо-Елиазаровский женский монастырь, *Spaco-Jeliazarovskij Ženskij Monastyr* ). Alueen rakennuksista eräs pieni tsasouna (ven. Часовня Евфросина Псковского, *Tšasovnja Jevfrosina Pskovskogo*) sijaitsee järven rannalla. Luostarin yhteyteen on Tolban länsirannalle kasvanut vireä Zamelnitšen (ven. Замельничье) kylä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, suutari, ruutana, kiiski, säyne, lahna, made, törö, sorva, mutakala ja rantanuoliainen, sekä jokirapua, jota saadaan pyydystettyä yksittäin. Järvellä on mutapohja. Sen itärannat ovat alavat ja ne ovat soistuneet vesirajastaan hetteiköiksi, länsirannat ovat jyrkät ja asutus on ne metsistä vapaaksi raivaamat. Rannat ovat hiekkapohjaiset, jota liete peittää.

Vesistösuhteita
---------------

Jelizarovskoje sijaitsee Tolban valuma-alueella ja sen laskuoja on Tolban sivu-uoma. Tolba laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja se laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 0,57 neliökilometriä , josta järvi muodostaa vajaa puolet. Siihen ei ilmakuvista päätellen laske muita ojia. Järven laskuoja alkaa sen luoteispäästä ja se yhtyy 150 metrin päässä Tolbaan.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing-, ACME- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 5.6.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000, viitattu 5.6.2020 (venäjäksi)
3. 1 2 3  Pihkovan alueen kartta: sivu 15 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 5.6.2020 (venäjäksi)
4. ↑  Спасо-Елиазаровский женский монастырь *eleazarovo.ru*. Официальный сайт Спасо-Елеазаровского женского монастыря. Viitattu 5.6.2020. (venäjäksi)
5. ↑  Елизарово. Спасо-Елеазаровский женский монастырь. *sobory.ru*. Moskova. Viitattu 5.6.2020. (venäjäksi)
Vladimir Popovkin, 2008
**Vladimir Aleksandrovitš Popovkin** (ven. Владимир Александрович Поповкин, 25. syyskuuta 1957 Dušanbe, Tadžikistanin sosialistinen neuvostotasavalta – 18. kesäkuuta 2014 Israel) oli Venäjän avaruusjärjestön pääjohtaja ja Venäjän ensimmäinen apulaispuolustusministeri. Hän siirtyi eläkkeelle aktiivipalvelusta (1975–2009) Venäjän avaruusjoukoista kenraalin arvoisena.

Vladimir Popovkin syntyi Neuvostoliitossa vuonna 1957 ja astui asepalvelukseen vuonna 1975. Hän valmistui Leningradin sotilaallisen avaruustoiminnan akatemiasta vuonna 1979. Hän toimi Baikonurin kosmodromilla eri tehtävissä.

Vuonna 1986 Popovkin siirtyi Neuvostoliiton puolustusministeriön Avaruusjärjestelmien direktoraattiin. Vuonna 1989 Popovkin sai arvosanan Strategisten rakettijoukkojen sotilasakatemiasta. Vuodet 1991–2001 hän toimi Venäjän asevoimien yleisesikunnassa Moskovassa. Kun Venäjän avaruusjoukot perustettiin, Popovkinista tuli niiden esikuntapäällikkö ja 10. maaliskuuta 2004 hänet nimitettiin niiden päälliköksi. Vuodet 2008–2009 Vladimir Popovkin toimi Puolustusministeriön varustelupäällikkönä. 22. helmikuuta 2009 hänet ylennettiin kenraaliksi, ja hän siirtyi sotilaseläkkeelle ja virkamieheksi.

Hän toimi apulaispuolustusministerinä maaliskuusta 2009 huhtikuuhun 2011.

29. huhtikuuta 2011 Popovkin nousi Venäjän avaruusjärjestön johtajaksi. Hän toimi tehtävässä lokakuuhun 2013 asti.

Popovkin kuoli 18. kesäkuuta 2014 israelilaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut syöpähoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Скончался экс-глава Роскосмоса Владимир Поповкин  18.6.2014. Itar-Tass. Viitattu 18.6.2014. (venäjäksi)
2. ↑  Popovkin replaces Perminov at Russian space agency RIA Novosti 2011-04-29
3. ↑  Head of the Russian Federal Space Agency - Vladimir A. Popovkin Roscosmos
4. ↑  Head of Russia space agency Roscosmos replaced


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ravintola Kirja** tai **Kirjan ravintola** oli Helsingin Kruununhaassa vuosina 1935–2007 toiminut ravintola. Sen perusti Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys omaan toimitaloonsa eli niin sanottuun Kirjan taloon Kruununhaan pohjoisosan Kirjatyöntekijänkatu 10:een vuonna 1935. Vuonna 2007 ja siitä tehtiin yksityinen kutsujäsenyyteen perustuva klubi nimeltä KirjaClub.

Funkistyyliin sisustettu Kirja oli 1960- ja 1970-luvulla oli kulttuuriväen suosiossa, vakioasiakkaina muun muassa Pentti Saarikoski, Hannu Salama ja Arvo Turtiainen. Kirjapainoväen yhdistys luopui ravintolanpidosta vuonna 1973, jonka jälkeen Kirjan tiloja ryhdyttiin vuokraamaan ulkopuolisille yrittäjille. Monet tunnetutkin ravintoloitsijat kuitenkin epäonnistuivat hieman syrjässä sijaineen Kirjan liiketoiminnassa. Esimerkiksi kesällä 1979 Kirja yritti houkutella asiakkaita striptease-esityksillä. Vuonna 1987 Kirjan osti tuolloin Suomen suurin ravintolayritys, osuustoiminnallinen Eka-yhtymä, joka samoihin aikoihin hankki omistukseensa monia helsinkiläisravintoloita kuten Eerikinkadun Kannaksen, Pietarinkadun Centralin ja Punavuoren Budapestin. 

Eka-yhtymän luovuttua Kirjasta se toimi vuosien 1993–1994 vaiheilla Club Playboys -nimisenä seksiravintolana, kunnes sen ostivat Anna-Liisa Ruotsi ja Pirkko Wasicki.

Lähteet
-------

1. ↑  Soininen, Sami: Ravintola Kirja muuttui yksityisklubiksi.  *Helsingin Sanomat*, 27.2.2007. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.3.2022.
2. 1 2 3  Soininen, Sami: Painoväen vanha kohtauspaikka.  *Helsingin Sanomat*, 27.2.2007. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 26.3.2022.
3. ↑  Sex-Strip-Tease-show. (Ravintola Kirjan pikkuilmoitus Huveja-osastossa) *Helsingin Sanomat*, 1.8.1979, s. 35. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Salonen, Eeva: Miten käy Kirjan?.  *Helsingin Sanomat*, 26.3.1987, s. 19. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Vappurieha Playboyklubilla. (Ravintolan mainos.) *Helsingin Sanomat*, 29.4.1994, s. 46. Näköislehti (maksullinen).
6. ↑  Vanninen, Liisa: Uudet ravintoloitsijat uskovat keittiöön ja kulttuurikapakan maineeseen, Vanha henki palaa Kirjalle.  *Helsingin Sanomat*, 3.10.1995. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 31.12.2022.
**Vladimir Aleksejevitš Petrovski** (ven. Влади́мир Алексе́евич Петро́вский, kirjallinen salanimi **Vladimir Kneht**, Влади́мир Кнехт; 12. heinäkuuta 1900 Sillamäe – 30. lokakuuta 1950) oli neuvostoliittolainen kontra-amiraali ja kirjailija.

Vladimir Petrovski syntyi professoriperheeseen. Hän valmistui Vasilinsaaren lukiosta vuonna 1918, liittyi seuraavana vuonna puna-armeijaan ja osallistui Venäjän kansalaissotaan. Vuonna 1924 hän valmistui merisotakoulusta, jatkoi opintoja vuoteen 1927 saakka ja palveli sen jälkeen laivastossa sekä työskenteli sotakoulujen opettajana. Toisen maailmansodan aikana Petrovski toimi merisota-akatemian johtajana, Kronstadtin laivastotukikohdan varakomentajana ja Itämeren laivaston esikunnan varapäällikkönä. Vuonna 1944 hänet nimitettiin laivaston sääpalvelun päälliköksi. Vuosina 1945–1947 Petrovski oli laivastoesikunnan erikoistehtävissä Suomessa ja vuosina 1947–1950 hän työskenteli merikartaston varapäätoimittajana. Petrovski on palkittu Leninin, punaisen lipun ja isänmaallisen sodan ensimmäisen asteen kunniamerkeillä. Kuolemansa jälkeen vuonna 1951 hän sai karttatyöstään Stalin-palkinnon.

Petrovski alkoi kirjoittaa salanimellä *Vladimir Kneht (Knecht)* merisotakoulussa opiskellessaan. Vuonna 1932 hän julkaisi romaanin "Suomi lukkoon" (*Strana na zamke*). Suomalaisen yhteiskunnan luokkaristiriitoja kuvaava teos sijoittuu 1920-luvun Kemiöön. Neuvostoliittolaisen arvostelijan mukaan se oli "ensimmäinen neuvostolainen kaunokirjallinen kuvaus nykypäivien Suomesta, joka paljastaa Suomen porvariston ja fascismin tylsän eläimellisyyden sen taistelussa kasvavaa proletaarivallankumousta vastaan". Kirjasta otettiin useita painoksia ja se käännettiin myös suomeksi.

Kirjailijan muita teoksia ovat romaani *Šturm* ("Rynnäkkö", 1937), englantilaista laivastoa ensimmäisessä maailmansodassa kuvaava pienoisromaani *Dobraja nadežda* ("Hyvä toivo") ja Viron kansalaissotaan sijoittuva pienoisromaani *Tovarištš Rene* ("Toveri Rene").

Suomennettu teos
----------------

* (Vladimir Knecht). *Suomi lukkoon*. Leningrad: Kirja, 1935.

Lähteet
-------

1. 1 2  Škola Karla Maja: Vladimir Aleksejevitš Petrovski *kmay.ru*. Viitattu 15.5.2011. (venäjäksi)
2. 1 2  Vladimir Kneht Ozon-kirjakaupan sivustolla *ozon.ru*. Viitattu 15.5.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Kiparsky, V.: *Suomi Venäjän kirjallisuudessa*, s. 156–160. Helsinki: Suomen kirja, 1945.
Porin Matti -uuni.
**Porin Matti** on puulla lämpiävä sarjavalmisteinen metallinen lämmitysuuni, joita Rosenlew valmisti vuosikymmenten ajan Porin Konepajalla. Se oli yksi tehtaan tunnetuimmista tuotteista. Nimestä Porin Matti tuli aikanaan kansan suussa yleisnimitys kaikille pienille tehdasvalmisteisille liesille.

Porin Matin alkuperäisen mallin suunnitteli Porin Konepajan teknikkona 1930-luvulla toiminut Svante Palkola. Valmistus aloitettiin vuonna 1939. Nimen alkuperää ei tiedetä. Uuni oli aikanaan edistyksellinen ja suunniteltu lämpötaloudellisesti hyvin, sillä se kulutti vain vähän puuta ja pysyi lämpimänä pitkään. Porin Mattia valmistettiin alun perin neljässä eri koossa. Se oli erityisen suosittu sotien jälkeisenä jälleenrakennuskautena, koska se mahtui pieneen tilaan ja säästi polttopuita. Niitä hankittiin varsinkin pieniin rintamamiestaloihin, kaupunkien laidoille ja maaseudulle. Eniten uunia myytiin vuonna 1951, lähes 13 000 kappaletta. Muotoilija Timo Sarpaneva suunnitteli 1960-luvun alussa Porin Matille uuden virtaviivaisemman ulkomuodon ja niitä alettiin myydä uusissa muodikkaissa väreissä. Porin Mattien ja muiden vanhojen lämmitysuunien suosio laski öljy- ja sähkölämmityksen sekä kaukolämmön yleistyessä 1960-luvulta alkaen.

Rosenlew lopetti Porin Matin valmistuksen vuonna 1974, mutta Luvialla toiminut Polartherm jatkoi niiden tekemistä vuoteen 2002. Nurmeksessa toimiva PK-levy aloitti niiden valmistuksen uudelleen vuonna 2010. Uudet Porin Matit eroavat hieman alkuperäisistä ja niihin on lisätty lasiset luukut, mutta nimi on säilynyt samana. Uusiin Porin Matteihin on lisätty toisioilma-aukot ja -ritilät, minkä vuoksi uunin kyljet eivät enää kuumene yli 60-asteisiksi.

Porin Mattia valmistettiin neljää eri korkeutta. Matalin oli vain 80-senttinen, ja se oli tarkoitettu 30–45-kuutioiseen huoneeseen. Korkein, 168-senttinen malli painoi 355 kiloa. Värivalikoimana oli aluksi siniharmaa, ruskea ja vihreä. 1960-luvulla värit vaihtuivat punaiseen, oliivinvihreään ja harmaaseen. Nykyisin myytävien Porin Mattien leveys on noin puoli metriä, korkeus metrin ja paino 180 kiloa. Valmistajan tietojen mukaan uuni lämmittää parilla pesällisellä noin kymmenen tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Porin Matti (Arkistoitu – Internet Archive) Rosenlew-museo, Porin kaupunki. Viitattu 21.10.2013.
2. 1 2 3  Tapio Pukkila ja Iida Pakkanen: Porin Matin nimi on arvoitus Yle Satakunta 22.2.2013. Viitattu 21.10.2013.
3. ↑  Vastaus sivulla Kysy.fi (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin kaupunginkirjasto. Viitattu 21.10.2013.
4. ↑  Anna Kaisa Huusko: *Matti ja pönttö hehkuvat yhä*. Helsingin Sanomat 20.10.2013, s. E 8.
5. 1 2  Porin Matista tuli Suomen tunnetuin tulisija *Ilta-Sanomat*.  31.12.2016. Viitattu 20.3.2022.
6. ↑  Porinmatti.fi (Uunit) Viitattu 21.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Porinmatti.fi (valmistajan sivu)
* Porin Matti -mainosesite vuodelta 1940 digitoituna, Kansalliskirjasto
* Muistatko Porin Matin? Näin syntyi Suomen tunnetuin tulisija, Ilta-sanomat, 31.12.2016
Collatian ja Via Collatinan sijainti Gustav Doysenin historiallisen kartaston (1886) mukaan.
**Collatia** oli antiikinaikainen kaupunki Latiumissa, noin 15 kilometriä Roomasta itään, Anienejoen ja Gabiin kaupungin välimaastossa. Sekä Vergiliuksen että Dionysioksen mukaan se oli latinalaisen Alba Longan perustama siirtokunta. Siksi on outoa, että Livius kirjoittaa sen kuuluneen alun perin sabiineille.

Tarquinius Priscuksen valtakaudella Collatia menetti itsenäisen asemansa sabiinien antauduttua roomalaisille 13. syyskuuta 585 eaa. Tarquinius perusti kaupunkiin varuskunnan ja nimitti sen kuvernööriksi veljenpoikansa Egeriuksen, joka muutti sukunimensä muotoon Collatinus nimityksen jälkeen. Myös Egeriuksen poika Tarquinius Collatinus asui Collatiassa vaimonsa Lucretian kanssa. Liviuksen mukaan kuninkaan pojan häpäistyä Lucretian kunnian kaupungista alkoi kansannousu, joka johti Rooman viimeisen etruskikuninkaan syrjäyttämiseen ja tasavallan perustamiseen 509 eaa.

Pian tämän jälkeen Collatia alkoi ilmeisesti menettää merkitystään. Ciceron elinaikana (106 eaa. – 43 eaa.) se oli enää vähäpätöinen kaupunki, jonka talot olivat jo pahoin rapistuneita. Strabonin *Geografian* (noin 7 eaa. – 23 jaa.) mukaan se oli pieni kylä, ja Pliniuksen *Naturalis historiassa* (77 jaa.) se nimetään yhdeksi Latiumin kadonneista kaupungeista. Tämän jälkeen Collatiaa ei enää mainita historian kirjoituksissa, mutta tieto kaupungin olemassaolosta on säilynyt kaupunkiin johtaneen Via Collatinan nimessä.

Collatian tarkkaa sijaintia ei ole koskaan pystytty varmuudella osoittamaan. Uskottavimpana vaihtoehtona on pidetty Anienejoen etelärannalla kohoavaa yksinäistä kukkulaa, jonka laelle rakennettiin keskiajalla Castello di Lunghezzan linnoitus. Vuodesta 2009 lähtien tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa on kuitenkin löydetty viitteitä siitä, että Collatia olisi sijainnut Rooman esikaupunkialueella, nykyisellä La Rustican asuinalueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  William Smith: Collatia *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Viitattu 21.11.2014. (englanniksi)
2. ↑  Fasti Triumphales *attalus.org*. Viitattu 21.11.2014. (englanniksi)
3. ↑  Lucretia *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
4. ↑  Strabon: The Geography of Strabo. Book V, Chapter 3, Section 2 *perseus.tufts.edu*. Viitattu 21.11.2014. (englanniksi)
5. ↑  C. Plinius Secundus: The Historie of the World. Book III *penelope.uchicago.edu*. Viitattu 21.11.2014. (englanniksi)
6. 1 2  Scoperta la città di Collatia al di sotto de La Rustica *Abitare A Roma*. Viitattu 21.11.2014. (italiaksi)
Rikkihappo on vahva happo. Jokainen rikkihappo-molekyyli luovuttaa vetyionin vesiliuoksessa.
**Vahva happo** on happo, jonka vetyionien tuotantoreaktion voidaan olettaa tapahtuvan loppuun asti. Tämä riippuu vain ja ainoastaan hapon kemiallisista ominaisuuksista eikä liuoksen väkevyydestä, joten vahvaa happoa laimentamalla ei saada heikkoa happoa vaan laimea liuos vahvaa happoa.

Jotta happo on vahva happo, on sen konjugaattiemäksen oltava huono vastaanottamaan vetyioneja, jottei irronnut vetyioni kiinnittyisi enää takaisin. Näitä reagoimattomia ioneja ovat muiden muassa halogeeni-ionit kuten kloridi **Cl–** sekä eräät epämetallien happi­hapoista muodostuneet anionit kuten vetysulfaatti (HSO4–). Tämän vuoksi vastaavat hapot eli suolahappo (HCl) ja rikkihappo (H2SO4) ovat vahvoja happoja.

Hapot voidaan järjestää vahvuusjärjestykseen happovakioidensa suuruuden perusteella, ja vahvoina happoina pidetään yleensä happoja, joiden happovakio *Ka*>1. Happovakioiden lukuarvoja ei tosin usein tarvitse laskea vahvoille hapoille, koska protolysoitumattoman hapon määrä vahvojen happojen liuoksissa on hyvin lähellä nollaa.

Polyproottisilla eli moniarvoisilla hapoilla ensimmäinen protolyysireaktio on voimakkain sekä happovakioltaan suurin ja seuraavat aina edellistä heikompia. Näin ollen polyproottinen happo voi olla ensimmäiseltä protolyysireaktioltaan vahva happo, mutta seuraavilta protolyysireaktioiltaan heikko happo. Tällainen happo on esimerkiksi rikkihappo, jonka hajoaminen tuottaa vetysulfaatti-ionin (HSO4–). Vetysulfaatti-ioni on kuitenkin heikko happo, koska sen hajoamistuotteena syntyvä sulfaatti-ioni (SO42–) kykenee helposti ottamaan uudelleen vastaan irronneen vetyionin. Vetysulfaatista on liuoksessa kerrallaan hajonneena vain prosentti, joten on todennäköistä, että rikkihappoliuoksessa suurin osa haposta on dissosioitunut vain kerran.

Vahvoja happoja
---------------

* perkloorihappo (HClO4)
* suolahappo eli vetykloridi (HCl)
* vetyjodidi (HI)
* vetybromidi (HBr)
* typpihappo (HNO3)
* rikkihappo (H2SO4, ensimmäinen protolyysireaktio)

Katso myös
----------

* Superhappo
* Happovakio
**Sinulle, yö** on Teemu Kaskisen vuonna 2009 ilmestynyt romaani, jonka on kustantanut WSOY. Lähitulevaisuuteen sijoittuva, Norjan ja Suomen välisestä sodasta kertova esikoisteos oli ehdolla Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi ja nousi palkintoraadin mukaan aivan terävimpään kärkeen heti voittajan jälkeen.

Tausta
------

Kirjan idea Kaskiselle syntyi kertausharjoituksissa. Hän halusi kuvata, miten nykyajan tietokonesukupolvi pärjäisi ja käyttäytyisi sotaoloissa, mitä noissa oloissa tapahtuisi sinulle, minulle ja naapurille. Romaanin todellisuudessa he ovat pystyvää väkeä, mutta luonteeltaan Rokkaakin pahempia. Taustoista, maailmanpoliittisesta tilanteesta, siitä mikä sodan aiheutti, Kaskinen ei kerro, vaan tarina kulkee ruohonjuuritasolla. On arvioitu että perinteiset sotakirjat ovat jo mennyttä aikaa, ja Kaskisen teos ehkä edustaa sitä, mihin suuntaan sotakirja Suomessa on Veijo Meren hengessä menossa.

Vastaanotto
-----------

"Vallan hyväksi" Kaskisen teosta *Sinulle, yö* luonnehtii kriitikko Antti Majander. Ihmisen pimeät puolet paljastavassa teoksessa on kyse uuden Suur-Suomen luomisesta ja Suomeen koskaan kuulumattoman Ruijan valtaamisesta Suomelle. Sodan osapuoli on myös Yhdysvallat, joka käy sotaa toisella rintamalla Helsingissä, ja Suomi muuttuu kuin nyky-Kabuliksi tai Stalingradiksi. Teoksen keskushenkilö ja kertoja on alkujaan kirjaviisas maalaispoika Männistö, jolle talojen romahtaminen toisensa jälkeen tuo viihdykettä, ja hyvä ja paha katoavat.

Poikkeuksellista tässä teoksessa on suomalaiselle sotakirjalle kriitikon mukaan se, että siitä puuttuu suru kokonaan. Sotakirja se ei silti ole, ainakaan tyypillinen, ei myöskään sci-fi, vaikka tulevaisuuteen sijoittuukin. Kaskinen, kertoo mitä ihmiselle tapahtuu poikkeusoloissa ja miltä Suomi näyttää, jos Afganistan olisi Suomessa. Paha saa kuitenkin palkkansa.

Kaskisen esikoisesta puhuttiin jo etukäteen, ja myös kritiikeissä sen kirjalliset ansiot todettiin erinomaisiksi. Kieli on hätkähdyttävän tarkkaa ja toisinaan jopa runollista. Kaskinen tunnustaa päähenkilönsä kautta kirjallisen esikuvansa Olavi Paavolaisen, ja samaa hirtehisyyttä teoksessa onkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Säkö, Maria: Poliitikon rattiin nukahtaminen herätti käsikirjoittajan *Uusi Suomi*.  25.4.2009. Viitattu 7.11.2009.
2. ↑  Kylmänen, Erkki: Kymmenen teosta kisaa HS:n kirjakilpailun voitosta *Helsingin Sanomat*.  24.10.2009.  Arkistoitu 28.11.2009. Viitattu 7.11.2009.
3. ↑  HS:n kirjallisuuspalkinnon voittaja[vanhentunut linkki]
4. ↑   Jarmo Papinniemi, Teemu Kaskinen: Sinulle, yö, Books from Finland 29.10.2009
5. ↑  Kai Hirvasnoro: Vieläkö Kollaa kestäisi? Kansan uutiset 17.10.2009.
6. 1 2  Markus Ånäs: Helsingissä rytisee[vanhentunut linkki]. Kauppalehti 7.9.2009.
7. ↑  Hannu Waarala, Teemu Kaskinen - Sinulle, yö, Keskisuomalainen (Arkistoitu – Internet Archive)
8. 1 2 3 4  Kaisu Mikkola, Suomi suureksi, Ruija vapaaksi (Arkistoitu – Internet Archive)
9. 1 2 3  Antti Majander Helsinki heilahtaa Kabuliksi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *Sinulle, yö* WSOY:n sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vincent Bachet** (s. 29. huhtikuuta 1978 Saint-Maurice-le-Girard) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän laukoi vasemmalta.

Bachet pelasi urallaan 17 kautta Ranskan pääsarjassa, jossa hän edusti Reimsiä, Caenia ja Amiensia. Bachet toimi Amiensin kapteenina seitsemän kauden ajan vuosina 2007–2014 sekä varakapteenina kahden kauden ajan vuosina 2005–2007. Bachet pelasi Ranskan pääsarjassa yhteensä 422 ottelua tehopistein 65+119=184 keräten 335 rangaistusminuuttia. Ranskan mestaruuden hän voitti kaksi kertaa, Reimsin joukkueessa vuonna 2002 ja Amiensin joukkueessa vuonna 2004.

Bachet edusti Ranskaa kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2000, 2004, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ja 2013. Hän toimi Ranskan varakapteenina Sveitsin MM-kilpailuissa 2009, Saksan MM-kilpailuissa 2010, Slovakian MM-kilpailuissa 2011, Suomen ja Ruotsin MM-kilpailuissa 2012 ja Ruotsin ja Suomen MM-kilpailuissa 2013. Bachet pelasi urallaan yhteensä 49 MM-ottelua tehopistein 1+3=4 keräten 36 rangaistusminuuttia. Bachet kuului Ranskan joukkueeseen myös Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, joissa hän pelasi neljä ottelua keräten yhden syöttöpisteen ja neljä rangaistusminuuttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vincent Bachet *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Vincent Bachet *Olympedia*.  (englanniksi)
Lavan pakkausta koneella
**Kiristekalvo** on elastisesta muovista, yleensä lineaarisesta pientiheyspolyeteenistä (LLDPE) valmistettu tuotteiden kuljetuksen aikaiseen paketointiin ja niputukseen tarkoitettu pakkausmateriaali.

Kiristekalvoa venytetään yleensä yli 100% sen alkuperäisestä pituudesta, pakattavan tuotteen ympärille kiristettäessä. Välitön pakkausteho saavutetaan kalvon pyrkiessä kutistumaan lähelle alkuperäistä pituuttaan. Kiristekalvoilla voidaan paketoida yhtä lailla pieniä laatikoita kuin suuria kuormalavojakin. Pakkaustehoon vaikuttavat käytettävän muovin paksuus ja laatu, esikiristyksen suuruus sekä pakkauskerrosten määrä.

Kiristekalvojen paksuudet alkavat alle 0,01 millimetristä, päätyen yli 0,05 millimetriin. Nk. käsikiristekalvot ovat yleensä 0,017–0,023 mm paksuisia ja 450 mm levyisiä (nk. sidontakalvot 100 mm levyisiä) kalvoja, käsin tapahtuvaa pakkausta varten. Käsikiristekalvojen käyttöä varten on olemassa erilaisia pakkauslaitteita. Nk. konekiristyskalvojen leveydet riippuvat käytettävästä pakkauskoneesta. 

Tiivistävän ominaisuuden lisäksi kiristekalvot tarjoavat tuotteelle kohtuullisen hyvän suojan pölyä ja kosteutta vastaan. Kiristekalvot omaavat moniin muihin muoveihin nähden hyvän veto‐, isku‐, lävistys- ja murtolujuuden (venytettäessä yli 500 %). Myös kalvon sisäpinnan kyky tarttua edeltävään kerrokseen on hyvän kiristekalvon tärkeä ominaisuus. Kalvoja on saatavilla ainakin kirkkaana ja mustana.

Katso myös
----------

* Kutistesukka

Lähteet
-------

1. 1 2  Valuatlas (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ranskan avoin tennisturnaus 2003** järjestettiin 26. toukokuuta – 8. kesäkuuta 2003 Pariisissa. Juan Carlos Ferrero voitti miesten kaksinpelin ja uransa ainoan Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin ja samalla uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Miesten nelinpelin voittivat kaksoset Bob ja Mike Bryan. Kim Clijsters ja Ai Sugiyama voittivat naisten kaksinpelin. Sekanelinpelin voittivat Lisa Raymond ja Mike Bryan.

Loppuottelut
------------

### Miesten kaksinpeli

Espanja **Juan Carlos Ferrero** – Alankomaat Martin Verkerk 6–1, 6–3, 6–2

### Naisten kaksinpeli

Belgia **Justine Henin-Hardenne** – Belgia Kim Clijsters 6–0, 6–4

### Miesten nelinpeli

Yhdysvallat **Bob Bryan** / Yhdysvallat **Mike Bryan** – Alankomaat Paul Haarhuis / Venäjä Jevgeni Kafelnikov 7–6(3), 6–3

### Naisten nelinpeli

Belgia **Kim Clijsters** / Japani **Ai Sugiyama** – Espanja Virginia Ruano Pascual / Argentiina Paola Suárez 6–7(5), 6–2, 9–7

### Sekanelinpeli

Yhdysvallat **Lisa Raymond** / Yhdysvallat **Mike Bryan** – Venäjä Jelena Lihovtseva / Intia Mahesh Bhupathi 6–3, 6–4

Lähteet
-------

* Miesten ja sekanelinpelin tulokset ITF:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Naisten tulokset ITF:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ranskan avoimet tennisturnaukset |
| --- |
|  |
| Avoimet | * 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023
 |

 |
Ritva Vepsä, Helge Herala ja Lena von Martens elokuvassa *Vatsa sisään, rinta ulos!* vuonna 1959.
**Lena Carina von Martens** (o.s. **Ressler**; 15. tammikuuta 1940 – 16. joulukuuta 2015 Liperi) oli suomalainen valokuvamalli ja elokuvanäyttelijä.

Ura
---

Von Martens työskenteli myyjänä, kun hän voitti *Elokuva-Aitta*-lehden järjestämän Suomen kaunein tyttö -kilpailun. Voiton jälkeen hän työskenteli valokuvamallina ja esiintyi televisiossa sekä muutamissa kotimaisissa elokuvissa, muun muassa Aarne Tarkaksen vuonna 1959 ohjaamassa elokuvassa *Vatsa sisään, rinta ulos!*.

Von Martens toimi edelleen valokuvamallina ja aloitti Pariisissa asuessaan elokuvauran. Hän esiintyi natsityttö Hankan roolissa Roger Vadimin 1963 ohjaamassa elokuvaasa *Hyve ja pahe* (*Le vice et la vertu*) sekä barbaariprinsessa Xenian roolissa Anthony Mannin 1964 ohjaamassa elokuvassa *Rooman valtakunnan tuho* (*The Fall of the Roman Empire*). Roomassa asuessaan von Martens esiintyi sivurooleissa useissa italialaisissa elokuvissa. Kaikkiaan hän esiintyi noin 40 elokuvassa.

Yksityiselämä
-------------

Von Martens meni naimisiin 1959 suomenruotsalaisen kirjailijan ja toimittajan Peter von Martensin kanssa, ja pariskunta muutti pian pois Suomesta, ensin Espanjan Teneriffalle ja myöhemmin Pariisiin ja sieltä edelleen Roomaan. Hän erosi miehestään Roomassa, koska tämä oli osoittautunut väkivaltaiseksi alkoholistiksi ja uhkapeluriksi. Hän meni toisen kerran naimisiin sisilialaisen liikemiehen kanssa, jolla oli mafiayhteyksiä. Näihin aikoihin von Martensin elokuvaura oli jo hiipunut, ja hän toimi sitten miehensä painostuksesta korkean luokan puhelintyttönä viihdyttäen varakkaita asiakkaita.

Kun toinen aviomies joutui vankilaan, von Martens muutti Italiasta pariksi vuodeksi Tunisiaan, mutta palasi sitten Suomeen. Suomessa hän työskenteli ensin puhelunvälittäjänä ja sitten kongressiemäntänä. Vuonna 2005 hän asui Pohjois-Karjalan Liperissä.

Lähteet
-------

* Seppo Porvali: *Lena von Martens – Kaikki minun roolini*. Tampere: Kustannusosakeyhtiö Revontuli, 2000. ISBN 9525170160.
* Lena von Martens ja kauneuden katala loukku.[vanhentunut linkki] *Apu* 14.3.2005.
* Seppo Porvalin kirjan *Lena von Martens: Kaikki minun roolini* esittely. Revontuli.
* Lena Ressler Elonetissä.

### Viitteet

1. ↑  Römpötti, Harri: Näyttelijä oli tähti Italiassa. (Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*, 8.3.2016, s. B 13. Helsinki:  Sanoma Media Finland. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.3.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Eva-Lena Micko** (s. 18. kesäkuuta 1955 Uumaja) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Ruotsin julkishallintoministerinä vuosina 2019–21.

Elämä ja ura
------------

Micko on syntynyt vuonna 1955 Uumajassa. Hänen isänsä Axel oli töissä armeijassa ja äitinsä Britt kotirouva. Micko valmistui ylioppilaaksi Linköpingin katedraalikoulun humanistiselta linjalta vuonna 1974. Sen jälkeen hän opiskeli ranskaa Linköpingin yliopistossa vuosina 1974–75. Hän on työskennellyt Linköpingin kunnan hallinnossa eri tehtävissä ja osallistunut paikallispolitiikkaan ollen muun muassa Linköpingin kunnanhallituksen puheenjohtaja vuosina 2001–06 sekä 2014–15. Vuosina 2015–19 hän oli Ruotsin kuntien ja alueiden työnantajaliiton SKL:n puheenjohtaja. Lokakuussa 2019 hänet valittiin Ruotsin julkishallintoministeriksi.

Micko asuu Linköpingissä. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta sekä kaksi bonuslasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lena Micko (S) *Riksdagen*. Viitattu 18.5.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  CV Lena Micko *Regeringen*. Viitattu 18.5.2021. (ruotsiksi)
3. 1 2  Lena Micko ny ordförande för SKL *Sveriges Kommuner och Landsting*. Viitattu 18.5.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Shekarabi ersätter Strandhäll – Micko ersätter Shekarabi *SVT Nyheter*.  1.10.2019. Viitattu 18.5.2021. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lena Micko** Wikimedia Commonsissa

* Lena Micko Ruotsin valtiopäivien sivuilla (ruotsiksi)
**Kirjailijan muistelmia** on Mika Waltarin kirjoittamat muistelmat. Teos ilmestyi 1980 WSOY:n kustantamana, ja sen on toimittanut Ritva Haavikko.

Waltari-tutkija Juha Järvelä kertoo kirjoituksessaan tšekkiläisen kääntäjän Markéta Hejkalován Waltari-elämäkerrasta *Mika Waltari the Finn* (engl. Käännös, WSOY 2008), jossa Hejkalová käsittelee muistelmia lähdekriittisesti. Hän kertoo muistelmien erikoisesta syntyprosessista: Teos syntyi haastatteluina, joissa Waltari saneli kysymyksiin vastaukset nauhalle, Haavikko kirjoitti puhtaaksi ja poisti kysymykset. Hejkalová on saanut Waltarin tyttäreltä Satu Elstelältä toteamuksen, ettei "teoksessa muodostunut kuva ole aina totuudenmukainen". Järvelä pitää tietoa hyvin tärkeänä, sillä tärkeimmät Waltari-tutkijat ovat käyttäneet teosta ja haastatteluja keskeisenä lähteenä.

Luotettavuusongelmaan Juha Järvelä kiinnittää huomiota jo aiemmin Agricolan kirja-arvosteluissa esitellessään Risto Lindstedtin ja Reijo Vahtokarin Waltari-kirjaa *Mika Waltari. Muukalainen maailmassa* (2007):

> »Niinpä heidän teoksensa myötäilee, paikoitellen sanasta sanaan, kirjailijan omia tulkintoja teoksistaan ja elämästään. Kun ihmiset yleisemminkin pyrkivät kertomaan elämästään juonellisen kertomuksen, voisi miettiä minkä tarinan vanhentunut Waltari itsestään kertoi ja samalla rakensi selityksiä biografistiselle kirjallisuudentutkimukselle.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Järvelä: Suomalainen kirjailija tšekkiläisin silmin, Ennen ja nyt 25.8.2009, viitattu 29.12.2015
2. ↑  Juha Järvelä: Tutusta kirjailijasta tutuin sanoin, Agricolan kirja-arvostelut, 25.1.2008, viitattu 29.12.2015
**Fakala** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sofara sijaitsee Nigerin sivujoen Banin varrella 40 kilometriä Djennéstä koilliseen. Kunnassa on 32 700 asukasta (vuonna 2009).

Fakalan kunta rajoittuu lounaassa Djennén piirin Madiaman, lännessä Djennén ja Femayen, pohjoisessa Moptin piirin Soyen ja Sion, idässä Bandiagaran piirin Bara Saran ja Timnirin sekä etelässä Ségoun alueen Tominianin piirin Timissan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Osa kunnasta sijaitsee Banin tulva-alueella.

Kuntaan kuuluu 30 kylää ja 31 pikkukylää. Asukkaat ovat fulbeja, bambaroita, bozoja, dogoneja, soninkeja ja boboja. Yleisimmät kielet ovat fulani ja bambara.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra ja nykyään myös maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Sofarassa pidetään suuret markkinat.

Sofaran ohi kulkee Bamakon ja Moptin välinen maantie RN6. Palveluihin kuuluu kymmenen alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) sekä terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Fakala 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
**David Zinman** (s. 9. heinäkuuta 1936 New York) on yhdysvaltalainen kapellimestari.

Zinman opiskeli aluksi viulunsoittoa Ohiossa ja säveltämistä Minnesotassa. Hän pääsi opiskelemaan orkesterinjohtoa Pierre Monteuxin johdolla ja toimi hänen assistenttinaan 1961-1963.

Hän on toiminut Alankomaiden kamariorkesterin kapellimestarina, Rotterdamin filharmonikoiden ylikapellimestarina ja Rochester Philharmonic Orchestran musiikillisena johtajana. Vuosina 1985-1998 hän toimi Baltimoren sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana. Vuodesta 1995 Zinman on toiminut Zürichin Tonhalle-orkesterin taiteellisena johtajana. Vuonna 1998 hänet nimitettiin 
Aspenin Musiikkijuhlien taiteelliseksi johtajaksi.

Zinman on aktiivinen myös opettajana, ja vuonna 2000 hän perusti Aspenin Musiikkijuhlien yhteyteen American Academy of Conducting -kapellimestariakatemian, joka on Yhdysvaltojen merkittävimpiä nuorten kapellimestarien kouluttajia. Akatemiassa Zinmanin johdolla ovat opiskelleet mm. suomalaiset kapellimestarit Markku Laakso ja Sasha Mäkilä.

Zinman vierailee säännöllisesti merkittävimpien amerikkalaisten ja eurooppalaisten orkestereiden kapellimestarina.

Lähteet
-------

1. ↑  David Zinman *all music guide*. Viitattu 2.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* David Zinmanin verkkosivut (englanniksi)
* Zürichin Tonhalle-orkesteri (saksaksi)
* Aspenin Musiikkijuhlat (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mońkin piirikunta** (puol. *powiat moniecki*) on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 40 412. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Goniądz, Jasionówka, Jaświły, Knyszyn, Krypno, Mońki ja Trzcianne.

Mońkin väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,5 prosenttia ja eläkeläiset 21,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 321 lasta. Mońkin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 30 621 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat moniecki w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 28.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Podlasian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Białystok (hallintokeskus)
* Łomża
* Suwałki

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Augustów
* Białystok
* Bielsk
* Grajewo
* Hajnówka
* Kolno
* Łomża
* Mońki
* Sejny
* Siemiatycze
* Sokółka
* Suwałki
* Wysokie Mazowieckie
* Zambrów

 |

 |
**Flugabwehrraketengeschwader 1** "Schleswig-Holstein" (FlaRakG 1) on Saksan ilmavoimien joukko-osasto, joka on sijoitettu Pohjois-Saksaan Stadumiin ja Husumiin. Yksikön kalustona on MIM-104 Patriot -ilmatorjuntaohjukset.

Historia
--------

Joukko-osasto perustettiin 1. kesäkuuta 1959 Essenissä nimellä Flugabwehrregiment 3, jolloin sen kalustona oli Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunat. Vielä samana vuonna yksikkö siirrettiin Bocholtiin. Vuonna 1960 yksikkö siirrettiin Osnabrückiin. MIM-23 Hawk -ilmatorjuntaohjukset otettiin käyttöön 1965, jolloin yksikön nimeksi tuli Flugabwehrraketenregiment 3 "Krummenort" ja se siirrettiin lähelle Rendsburgia. Vuonna 1967 yksikkö siirrettiin Heideen.

Rykmentti nimettiin 1. lokakuuta 1989 Flugabwehrraketenkommando 1:ksi ja se uudelleen luokiteltiin tammikuussa 1993 Flugabwehrraketengeschwader 1:ksi. Vuoden 1994 alusta lennosto siirrettiin nykyisiin tukikohtiinsa. Hawk järjestelmä poistettiin käytöstä vuonna 2001.

Flugabwehrraketengeschwader 1 vastaanotti 1. tammikuuta 2011 virallisesti vastuun lyhyen kantaman omasuojajärjestelmästä MANTIS. Järjestelmän käyttämiseksi ilmavoimat perusti lisää ilmatorjuntaryhmiä Husumiin 1. huhtikuuta 2011. Vuonna 1989 lennosto sai kunnianimen "Schleswig-Holstein" ja se on osa ilmavoimien 4. lentodivisioonaa.

Saksan ja Alankomaiden välisen vuonna 2013 allekirjoitetun sopimuksen mukaisesti lennosto on liitetty osaksi Alankomaiden maastatehtävän ilmapuolustuksen järjestelmään osana vuonna 2016 alkanutta maiden puolustusyhteistyön tiivistämistä.

Tehtävät
--------

Ilmatorjuntaohjuslennosto 1 käyttää Patriot-ilmapuolustusohjusjärjestelmää torjuakseen lentokoneiden ja ballististen ohjusten aiheuttaman uhan.

Organisaatio
------------

Lennostoon kuuluu neljä ryhmää:

* Ilmatorjuntaohjusryhmä 21 (Flugabwehrraketengruppe 21), Sanitz
* Ilmatorjuntaohjusryhmä 24 (Flugabwehrraketengruppe 24), Bad Sülze
* Ilmatorjuntaohjusryhmä 26 (Flugabwehrraketengruppe 26), Husum
* Taktische Aus- und Weiterbildungszentrum Flugabwehrraketen USA

Komentajat
----------

Lennoston ja sen edeltäjien komentajina ovat olleet:

* everstiluutnantti Gerhard Wösler 1959-1961
* everstiluutnantti Hans-Joachim Krause 1961-1963
* eversti Wolfganf Klose 1963-1967
* eversti Gustav Reecmann 1968-1969
* eversti Otto Frank 1969-1971
* eversti Hans-Joachim Willert 1971-1975
* eversti Adolf Ebener 1975-1976
* eversti Karl Sasse 1976-1979
* eversti Georg Kresser 1979-1981
* eversti Harald Köster 1981-1988
* eversti Michael Vollstedt 1988-1990
* eversti Bernhard Müller 1990-1993
* eversti Wilhelm von Spreckelsen 1993-1996
* eversti Gerald Grimmer 1996-2002
* eversti Anton Mages 2002-2004
* eversti Axel Schmidt 2004-2007
* eversti Bernhardt Schlaak 2007-2008
* eversti Tilo Maedler 2008 -

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Flugabwehrraketengeschwader 1 "Schleswig-Holstein" (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Flugabwehrraketengeschwader 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Entomophthoromycotina** on taksonomialtaan varsinaisiin sienikaariin toistaiseksi luokittelematon sienten alakaari, joka muistuttaa hieman alakaaria Kickxellomycotina ja Zoopagomycotina. Nämä onkin aiemmin luokiteltu vanhentuneeseen yhtymäsienten kaareen. 
Entomophthoromycotina-alakaareen luokiteltavien lajien elinkierrossa kasvurihmat ovat haplofaasissa. Ne muodostavat seinämältään paksuja yhtymäitiöitä, joista ei muodostu itiöpesäkkeitä vaan monitumaisia itiöitä. Entomophthoromycotinan katsotaan sisältävän vain yhden suunnilleen kuusi luokkaa sisältävän lahkon, jonka kaikki lajit ovat hyönteisillä loisivia. Tunnettu lahkon edustaja on kärpäshome (*Entomophthora muscae*), joka vaatii lisäntyäkseen hyönteisenkin parittelun.

Alakaaren biologiset luokat ovat Basidiobolus, Conidiobolus, Batkoa, Entomophthora lähilajeineen, alaheimo Erynioidea sekä vielä selvittämättömiä tapauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Leena Myllys, Soili Stenroos & Seppo Huhtinen: *Entomophthoromycotina, Kickxellomycotina, Mortierellomycotina, Mucoromycotina ja Zoopagomycotina*, s. 20–21. Helsinki: Gaudeamus, 2013. ISBN 978-952-495-297-2.
2. ↑  A.P. Gryganskyi, R.A. Humber M.E. Smith, K. Hodge, B. Huang, K. Voigt, and R. Vilgalys: Phylogenetic lineages in Entomophthoromycota *Persoonia*.  30.6.2013. Viitattu 7.5.2023 (englanniksi).
**The Forest** on Endnight Gamesin julkaisema ja kehittämä selviytymiskauhupeli. Sen alfaversio julkaistiin ennakkojulkaisuversiona Microsoft Windowsille 30. toukokuuta 2014 Steamissa. Pelin virallinen versio julkaistiin 30. huhtikuuta 2018. Peli on julkaistu Windowsin lisäksi myös PlayStation 4:lle. *The Forestin* kehityksessä ovat toimineet vaikuttimena muun muassa kauhuelokuvat *The Descent – loukussa* ja *Kannibaalien polttouhrit*.

*The Forest* on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10. Peliä on myyty yli viisi miljoonaa kappaletta.

Pelin jatko-osa *Sons of the Forest* julkaistaan 20. toukokuuta 2022.

Pelaaminen
----------

Kuvakaappaus pelistä. Saarella asuva heimolainen keskellä.
Pelaaja joutuu pelissä lento-onnettomuuden seurauksena yksin niemimaalle, jota asuttavat ihmissyöjäheimot sekä niiden kanssa liittoutuneet mutantit. Pelaajan on selviydyttävä niemimaalla rakentamalla itselleen yösijan ja suojia sekä metsästämällä. Pelimaailma on avoin eikä sisällä tehtäviä. Pelissä on myös valinnainen loppuratkaisu.

Pelissä on mahdollista selvitä useita öitä niin pitkään kun hahmolla on ruokaa, lääkkeitä, maja sekä valoa. Pelaajan on varottava ihmissyöjiä, jotka aiheuttavat satunnaisen määrän vahinkoa. Pelin alfaversiossa 0.71b on kuusi erilaista ihmissyöjätyyppiä, joista yleisin on niin kutsuttu "nälkiintyvä ihmissyöjä". Pelissä on myös harvinaisia, vaarallisia mutantteja, jotka ovat liittoutuneet ihmissyöjien kanssa. Pelissä on viisi erilaista mutanttia: pelaajaa kohti hyppäävät vauvamutantit, hämähäkkiä muistuttava Virginia, monikätinen rakennuksia tuhoava Armsy, lihava härkämäinen Cowman sekä monesta matomaisesta olennosta koostuva The Worm. Ne viihtyvät maan alla mutta näyttäytyvät maan päällä seitsemäntenä päivänä. Ainut mutantti joka ei tule tuolloin maalle on The Worm: se tulee vasta päivien 20 ja 50 välissä. Luoliin johtavia tunneleita on useita ja niiden tutkiminen on juonen edistämiseksi avainasemassa.

Ensimmäinen "kuolema" pelissä vie vihollisten päämajan alla olevaan luolaan nimeltä "Hanging Cave", jossa ihmissyöjät säilyttävät uhrejaan. Toinen kuolema on lopullinen ja aiheuttaa pelin alkamisen alusta tai pelin jatkumisen pelaajan tekemästä tallennuspisteestä. Moninpelissä kanssapelaajat lähtevät liikkeelle lentokoneesta lopullisen kuoleman koittaessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Steam: The Forest *store.steampowered.com*. Viitattu 3.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  V1.0 *steamcommunity.com*.  30.4.2018. Viitattu 1.5.2018.
3. ↑  The Forest for PS4 launches November 6  29.8.2018. Gematsu. Viitattu 10.3.2019.
4. ↑  Matulef, Jeffrey: First-person open-world survival horror game The Forest looks brilliant  8.5.2013. Eurogamer. Viitattu 10.3.2019.
5. ↑  Hafer, TJ: The Forest Review  10.5.2018. IGN. Viitattu 10.3.2019.
6. ↑  Bailey, Dustin: The Forest sales top 5 million PCGamesN. Viitattu 10.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *The Forest* MobyGamesissa (englanniksi)
* Pelin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pelin wikisivu