recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koskela** eli **Koskelankylä** on Tyrnävän kunnassa entisen Temmeksen kunnan alueella, lähellä Limingan kunnanrajaa Temmesjoen varrella sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Kestilään johtavan seututien 822 varrella noin kuusi kilometriä Temmeksen taajamasta. Aikaisemmin osa kylän alueesta on kuulunut Limingan kuntaan.

Koskelankylällä toimii ympäri vuoden auki oleva Hällin kotieläinpiha.

Vuonna 1767 valmistuneen Temmeksen kirkon rakentaja Antti Kallenpoika Louet oli kotoisin Koskelankylältä.

Historiaa
---------

Kylässä on aikoinaan ollut ainoastaan kolme manttalitaloa: Eloniemi, Koskela ja Louet, jotka kaikki kuuluivat silloiseen Temmeksen kuntaan. 1950-luvulla asuntoja kylällä oli 35 kappaletta, joista 22 oli liminkalaisten. Liminkalaisten talojen maiden keskimääräinen suuruus oli 4,5 hehtaaria.

Kylällä on aikoinaan toiminut Limingan osuuskaupan myymälä, joka avattiin vuonna 1949. Myymälässä oli myös puhelin, joka oli kylän ainoa siihen aikaan. Sähkövalot kylään saatiin vuonna 1953, mutta kaikki kyläläiset eivät niitä heti huolineet, kalleuden vuoksi.

Kylällä on toiminut kansakoulu, joka toimi aluksi Pilton talossa. Vuodesta 1930 lähtien se toimi omassa koulurakennuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Temmeksen kyläsuunnitelma (pdf) *ihimiset.fi*.  2018. Viitattu 24.5.2022.
2. ↑  Tervetuloa Hällintalon kotieläinpihaan *rantalakeus.fi*. Viitattu 24.5.2022.
3. 1 2 3  Koskelankylän kuulumisia.  *Kaleva*, 29.4.1955. Artikkelin verkkoversio (KirjastoVirma).  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kosken Hl. työväentalo oli Kosken Hl. kunnassa sijainnut työväentalo. Kunnan nimi oli vuoteen 1995 saakka Koski Hl, sitten Hämeenkoski. Vuodesta 2016 lähtien se on ollut osa Hollolaa. Talo purettiin vuonna 1965.

Historiaa
---------

Kosken Hl. työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905, ja se liittyi Sosialidemokraattiseen Puolueeseen vuonna 1907. Talo valmistui talkootyönä niin, että sen vihkiäisiä voitiin viettää jo pyhäinpäivänä 1906. Saman vuoden aikana myös työväenyhdistyksen jäsenluku oli noussut noin kymmenestä 167:een. Taloa laajennettiin vielä vuoden 1906 jälkeen niin, että sen keittiön eteen rakennettiin kuisti ja talonmiehen asuntoon ikkunat. Talon rakentaminen velkaannutti yhdistyksen pahasti.

Sisällissota vaikutti yhdistyksen toimintaan rajusti, sillä yli puolet sen jäsenistä sai sodassa surmansa. Vuonna 1922 yhdistys lisäksi jakautui suuntakiistojen vuoksi kahtia, ja näin jäsenmäärä jäi pieneksi, tulot laskivat ja toiminta yleensä väheni. Kosken verkatehtaan siirto Lahteen vähensi myös yhdistyksen jäsenmäärää, kun työläisiä muutti tehtaan perässä pois paikkakunnalta. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 15.

Rahan puutteessa talo pääsi rappeutumaan, ja sen korjauksiin olisi tarvittu laina, jonka hoitaminen ei olisi yhdistykseltä enää onnistunut. Vuonna 1965 yhdistys päätyi myymään talon Kosken Hl. Osuuspankille, joka purki sen ja rakensi paikalle uuden pankkirakennuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Työväentalon talkoot  7.7.2017. Koski-seura ry. Viitattu 21.12.2022.
3. 1 2 3  Kosken Työväentalo  21.7.2017. Koski-seura ry. Viitattu 21.12.2022.
4. ↑  Kosken Työväenyhdistyksen talo  21.7.2017. Koski-seura ry. Viitattu 21.12.2022.
Mir Aimal Kasi pidätettynä 1997
**Mir Aimal Kasi**, alias **Mir Kansi**, (10. helmikuuta 1964 Quetta, Balochistan, Pakistan - 14. marraskuuta 2002 Greensville Correctional Center, Virginia, Yhdysvallat) oli pakistanilainen terroristi, joka ampui kaksi ja haavoitti kolmea CIA:n työntekijää tiedustelupalvelun päämajassa Langleyssa, Virginiassa 1993. 

Kasi syntyi 1964 varakkaaseen pataaniperheeseen. Isänsä kuoltua hän peri noin 100 000 dollarin arvoisen summan. Vuonna 1991 Kasi muutti Yhdysvaltoihin, jossa käytti väärennettyä Green card identiteettiä nimellä Mir Kansi. 

Aamulla 25. tammikuuta 1993 Kasi ammuskeli AK-47 Type 56 -rynnäkkökiväärillä Yhdysvaltain tiedustelupalvelun CIA:n päämajan pysäköintialueella tappaen kaksi työntekijää haavoittaen lisäksi kolmea.  Iskun jälkeen Kasi poistui paikalta ja seuraavana päivänä hän pakeni lentoteitse Pakistaniin. Hänet nimettiin yhdeksi FBI:n kymmenestä etsityimmästä pakoilijasta. Hänet etsintäkuulutettiin ja aluksi hänestä tarjottiin 100 000 dollarin palkkio, joka aikaa myöten nousi aina 2 miljoonaan. 

Yli neljä vuotta kestänyt ajojahti päättyi Punjabissa varhain aamulla 15. kesäkuuta 1997, kun FBI:n yksikkö ratsasi Kasin hotellihuoneen.  Pidätykseen liittyy joitakin epäselvyyksiä. Virallisesti FBI:n on kerrottu saaneen tietää Kasin olinpaikasta palkkiota vastaan annetun vihjeen perusteella ja suorittaneen seuranneen pidätyksen Pakistanin valtion hyväksymänä tai jopa yhteistyössä sen tiedustelupalvelun ISI:n kanssa. Pidätys suoritettiin kuitenkin enemmän tai vähemmän omavaltaisesti ja vasta Kasin viemiselle maasta haettiin Pakistanin valtion lupa.

Kasi vietiin Yhdysvaltoihin, jossa käydyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin kuolemaan helmikuussa 1998.  Tuomio pantiin täytäntöön Greensville Correctional Center -vankilassa 14. marraskuuta 2002, jolloin Kasi teloitettiin ruiskuttamalla häneen myrkkyä. Viisi päivää myöhemmin Kasin kotikaupungissa Quettassa yli 20 000 ihmistä kokoontui jalkapallostadionilla järjestettyyn muistotilaisuuteen, jossa Kasin sanottiin yhdistäneen muslimit Yhdysvaltoja vastaan.  Yhdysvalloissa Kasia on puolestaan pidetty esimerkkinä sekä aseenkanto-oikeuksien tiukentamisen puolesta että maahanmuuttopolitiikkaa koskevissa keskusteluissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Harvey W. Kushner: *Encyclopedia of terrorism*, s. 200-201. Sage, 2002. ISBN 0761924086.
2. 1 2   Michelle Malkin: *Invasion: how America still welcomes terrorists, criminals, and other foreign menaces to our shores*, s. 223-224. Regnery Publishing, 2002. ISBN 0895261464.
3. ↑  George Tenet: *At the Center of the Storm: My Years at the CIA*, s. 41-42. HarperCollins, 2007. ISBN 0061147788.
4. ↑  Kushner ilmoittaa pidätyspäiväksi 17. kesäkuuta 1997, joka oli uutisen julkistamispäivä.
5. ↑  S.C. Bhatt: *The great divide: Muslim separatism and partition*, s. 221-227. Gyan Books, 1998. ISBN 8121205913.
6. ↑  Stephen M. Duncan: *A War of a Different Kind*, s. 250-251. Naval Institute Press, 2004. ISBN 1591142202.
Koskela

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Letonniemi, Taskila, OuluSuomi |
| Vesistö | 
PerämeriView and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
5 m |

Historia| Valmistunut | 
1939 |
| Sammutettu | 
1990-luvun lopulla |

Varustus| Valon korkeus | 
5,7 m |
| Valonkanto | 
12,2 km |
| Valon ominaisuudet | 
Exting, Fl W 3sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| Admiralty | 
C4163View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
65° 03′ 26″ P, 25° 24′ 06″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Koskelan loisto** on Oulun Letonniemen yksityisellä luonnonsuojelualueella Taskilan kaupunginosassa sijaitseva entinen merenkulun ohjauslaite. Sektoriloisto on rakennettu vuonna 1939 opastamaan aluksia Toppilan satamaan johtavalle laivaväylälle. Se korvasi vuonna 1911 rakennetun pienemmän samannimisen loiston, joka sijaitsi noin 920 metriä nykyisestä tornista kaakkoon.

Rakenteeltaan torni on niin kutsuttu norjalaismallinen loistotorni. Tornin kivijalkana on neliönmuotoinen betonilaatta, jonka päälle on valettu pyöreä betonikuorinen tornirakennelma. Torni on väriltään punainen, samoin kuin sen ylätasannetta kiertävät suojakaiteet. Tornin huipulla on valkoinen kahdeksankulmainen teräksinen lyhtykoju, jonka sisällä sijaitsi loistolaite. Loistolaite toimi asetyleenikaasulla, ja kaasuvarasto oli sijoitettu tornin alaosaan.

Loiston valotunnuksena oli yksi valonvälähdys kolmen sekunnin välein, ja se oli jaettu punaiseen, valkoiseen ja vihreään sektoriin. Mereltä loistoa lähestyttäessä vihreän sektorin rajat olivat kompassisuunnissa 329°—032°, valkoisen sektorin rajat suunnissa 032°—038°, ja punaisen sektorin rajat suunnissa 038°—071°. Valon korkeus merenpinnasta oli 5,7 metriä ja kantomatka 6,6 meripeninkulmaa eli 12,2 kilometriä. Purjehdittaessa valkoisessa sektorissa kohti loistoa tai siitä poispäin alus oli väylällä.

Sektoriloisto on merkitty loistolaitteena Merenkulkulaitoksen vuonna 1996 julkaisemaan merenkulun ohjauslaitteiden luetteloon *Suomen rannikon loistot*.

Loiston valo on sammutettu 2000-luvun vaihteessa, jonka jälkeen se merkittiin merikarttoihin valottomaksi kummeliksi. Tornin käyttö virallisena merimerkkinä päättyi 20. kesäkuuta 2023.

Maannousun vuoksi loistotorni sijaitsee nykyisin noin 150 metrin päässä lähimmästä rannasta, ja se on lähes täydellisesti pensaikon kätkemä. Letonniemen luonnonsuojelualueen luontopolku kulkee tornin sivuitse. Torni on myös joutunut vandalismin kohteeksi, sen ulkoseinät on töhritty graffitein ja lyhtykojun värilasit on rikottu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vuosikertomus Oulun luotsipiiristä vuodelta 1939
2. 1 2 3  Suomen rannikon loistot 1996, sivu 34. Julkaisija Merenkulkulaitos.
3. ↑  Tiedonantoja merenkulkijoille (PDF) (123/2023)  20.6.2023. Helsinki:  Traficom. Viitattu 30.6.2023.
**Leton temppeli** eli **Letoon** (m.kreik. Λητῶον, *Lētōon*; lat. *Letoum*) oli antiikin aikainen Letolle omistettu kreikkalainen temppeli Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Deloksen Pyhän järven aluetta.

Leton temppelin rauniot.
Leton temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. Se sijaitsi Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen ja Pyhän järven välissä myöhemmän Italialaisten agoran länsipuolella. Temppeli oli omistettu Letolle, jonka uskottiin synnyttäneen Apollonin järven rannassa.

Temppelissä oli pronaos, joka on mahdollisesti ollut kattamaton, sekä naos eli cella. Niiden välissä on ollut kaksi pylvästä. Temppelin seinustoilla sekä sisä- että ulkopuolella oli marmoriset penkit votiivilahjoille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Delos, Temple of Leto *Perseus*. Viitattu 24.10.2016.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Delos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leton temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Mira Kristiina Tuominen** (s. 1. joulukuuta 1981 Valkeakoski) on suomalainen estejuoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edustaa Forssan Salamaa. Häntä ovat valmentaneet Eija Naukkarinen, Ossi Kolehmainen, Kauko Karra ja vuodesta 2010 Jari Nurmisto. Vuoteen 2018 asti hän edusti Valkeakosken Hakaa.

Tuominen sai hopeaa alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailujen 3 000 metrin estejuoksussa 2000. Naisten 10 000 metrin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailussa hän oli kolmas 2005. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2000.

Tuominen on voittanut 3 000 metrin estejuoksun Suomen-mestaruuden 2006, saanut SM-hopeaa 2004, 2005 ja 2008 sekä pronssia 2000, 2002, 2003, 2007, 2012 ja 2016. Maratonin Suomen-mestaruuden hän voitti 2005 ja oli kolmas 2004, 2008, 2012 ja 2018. Puolimaratonin SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 2010 sekä pronssia 2005, 2009 ja 2011. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on ollut 3 000 metrillä toinen 2010 ja kolmas 2007.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.13,23 | Keuruu | 21. kesäkuuta 2013 |
| 1 500 m | 4.30,36 | Turku | 16. kesäkuuta 2013 |
| 3 000 m | 9.50,70 | Lapinlahti | 24. heinäkuuta 2011 |
| 5 000 m | 17.02,11 | Turku | 1. heinäkuuta 2007 |
| 10 000 m | 34.38,68 | Helsinki | 29. elokuuta 2008 |
| Puolimaraton | 1.18.48 | Hämeenlinna | 2. huhtikuuta 2005 |
| Maraton | 2.48.05 | Frankfurt | 27. lokakuuta 2013 |
| 3 000 m ej | 10.24,47 | Lahti | 24. elokuuta 2012 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 500 m | 4.39,35 | Turku | 12. helmikuuta 2011 |
| 3 000 m | 9.51,47 | Turku | 20. helmikuuta 2005 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mira Tuominen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Kosin arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Κω, *Archaiologikó Mouseío Ko*) on arkeologinen museo Kosin kaupungissa Kosin saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on rakennettu vuonna 1935 Kosin italialaisvallan aikana ja se aloitti toimintansa vuonna 1936. Museo rakennettiin italialaisten ja saksalaisten saarella suorittamien arkeologisten kaivausten löytöjä varten. Museorakennus on kaksikerroksinen ja edustaa tyyliltään fasismin arkkitehtuuria. Näyttelytilat ovat ensimmäisessä kerroksessa, kun taas toinen kerros ja kellarikerros ovat varastokäytössä.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Kosin kaupungin arkeologisilta alueilta, mukaan lukien Kosin agora, Läntinen arkeologinen alue, Roomalainen odeion ja Roomalainen talo (*Casa Romana*), sekä kaupungin lähellä sijaitsevasta Asklepieionista. Museoesineisiin kuuluu muun muassa patsaita, hautareliefejä, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa ja rahoja. Merkittävin lattiamosaiikki esittää Asklepioksen saapumista Kosille.

* Artemiin patsas.Artemiin patsas.
* Demeterin patsas.Demeterin patsas.
* Dionysoksen patsas.Dionysoksen patsas.
* Haadeen patsas.Haadeen patsas.
* Hermeen patsas.Hermeen patsas.
* Naista esittävä patsas.Naista esittävä patsas.
* Griippi.Griippi.
* Lattiamosaiikki: keskellä Asklepios, vasemmalla Hippokrates.Lattiamosaiikki: keskellä Asklepios, vasemmalla Hippokrates.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Κω: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 21.7.2017. Viitattu 7.3.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Κω: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 7.3.2016.
3. ↑  Kos: Archaeological Museum *Greeka.com*. Viitattu 7.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kosin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
Kolmio, jonka symbolit ovat samat kuin viereisessä kaavassa
**Kosinilause** on trigonometrian tulos, jonka perusteella on mahdollista määrittää kolmion kulmat, kun sen kaikki sivut tunnetaan tai kolmion tuntematon sivu, kun yksi kolmion kulma ja sen viereiset sivut tunnetaan.

Kosinilauseessa \gamma on kolmion kulma, a ja b ovat kulman viereisten sivujen pituudet ja c vastakkaisen sivun pituus. Kaava palautuu Pythagoraan lauseeseen, kun \gamma on suora kulma.

{\displaystyle c^{2}=a^{2}+b^{2}-2ab\,\cos \gamma }

Todistus
--------

Todistus noudattaa kuvan määrittelyjä
Oletetaan, että kulma \gamma on terävä. Olkoon *h*:n pituus lyhin etäisyys kolmion sivulta *b* sivujen *a* ja *c* yhtymään. Tällöin *h* voidaan esittää Pythagoraan lauseen avulla kahdella eri tavalla:

{\displaystyle {\begin{cases}h^{2}=a^{2}-(b-u)^{2}\\h^{2}=c^{2}-u^{2}\end{cases}}}

Tästä saadaan {\displaystyle c^{2}-u^{2}=a^{2}-(b-u)^{2}}

Yhtälöstä voidaan sievennyksien jälkeen ratkaista u:

{\displaystyle {\begin{aligned}c^{2}-u^{2}&=a^{2}-(b^{2}-2bu+u^{2})\\u&={\frac {b^{2}-a^{2}+c^{2}}{2b}}\end{aligned}}}

Kulman \gamma kosini on kuvion mukaan

{\displaystyle {\begin{aligned}\cos(\gamma )&={\frac {b-u}{a}}={\frac {\displaystyle {\frac {2b^{2}}{2b}}-\displaystyle {\frac {b^{2}-a^{2}+c^{2}}{2b}}}{a}}\\&={\frac {2b^{2}-b^{2}+a^{2}-c^{2}}{2ab}}\\&={\frac {a^{2}+b^{2}-c^{2}}{2ab}}\end{aligned}}}

Yhtälö saadaan muotoon {\displaystyle 2ab\,\cos(\gamma )=a^{2}+b^{2}-c^{2}}.

Todistus sujuu samoin, jos kulma \gamma on tylppä.

Kosinilause ja vektorit
-----------------------

Kosinilause on vektorikielellä olennaisesti sama asia kuin kahden vektorin erotuksen pituuden lauseke pistetulon avulla laskettuna. Ensimmäisen kuvan merkinnöin ja pistetulon perusominaisuuksia hyväksi käyttäen saadaan:

{\displaystyle {\begin{aligned}c^{2}&=|{\overrightarrow {AB}}|^{2}=|{\overrightarrow {CB}}-{\overrightarrow {CA}}|^{2}\\&=({\overrightarrow {CB}}-{\overrightarrow {CA}})\cdot ({\overrightarrow {CB}}-{\overrightarrow {CA}})\\&={\overrightarrow {CB}}\cdot {\overrightarrow {CB}}+{\overrightarrow {CA}}\cdot {\overrightarrow {CA}}-2{\overrightarrow {CB}}\cdot {\overrightarrow {CA}}=a^{2}+b^{2}-2ab\,\cos \gamma \end{aligned}}}

Katso myös
----------

* Sinilause
* Tangenttilause
* Kotangenttilause

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 213. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kosinilause**.
* Opetusvideoita aiheesta Opetus.tv-sivustolla
* Erilainen todistus kosinilauseelle Solmussa
* Opetushallitus, etälukio: Kosinilause (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kalsiumvolframaatti** (CaWO4) on kalsium- ja volframaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä esiintyy scheeliittimineraalina. Yhdistettä voidaan käyttää fluoresoivissa väreissä ja lampuissa sekä röntgenkuvauksessa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa kalsiumvolframaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Se on erittäin niukkaliukoista veteen, mutta liukenee happoliuoksiin. Lisäksi ammoniakkiliuokset liuottavat sitä. Kalsiumvolframaatti fluoresoi voimakkaasti sinisenä, kun sitä säteilytetään ultraviolettisäteilyllä.

Kalsiumvolframaattia valmistetaan kuumentamalla scheeliittiä natriumhydroksidin kanssa. Näin muodostuu natriumvolframaattia, joka liukenee veteen ja näin voidaan erottaa mineraalin sisältämistä veteen liukenemattomista epäpuhtauksista. Kalsiumvolframaatti saostetaan natriumvolframaattiliuoksesta kalsiumkloridin tai -karbonaatin avulla. Kalsiumvolframaatin fluoresenssiin perustuu sen käyttö useimmissa käyttökohteissa. Sitä käytetään fluoresoivien maalien ja väriaineiden, laserien, tuikeilmaisimien ja lääketieteessä röntgensäteiden kuvantamislaitteiden valmistukseen. Lääketieteessä pieniä kalsiumvolframaattikiteitä voidaan myös käyttää varjoaineena röntgensädetutkimuksissa. Nykyään harvinaisten maametallien yhdisteet ovat osittain syrjäyttäneet kalsiumvolframaatin osassa käyttökohteista.

Na2WO4 + CaCl2 → CaWO4 + 2 NaCl

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 434. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–56. 39th Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Philip B. Henderson & Andrew J. Woytek: *Fluorine Compounds, Inorganic, Tungsten, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 22.9.2017.
4. 1 2  Erik Lassner, Wolf-Dieter Schubert, Eberhard Lüderitz & Hans Uwe Wolf: *Tungsten, Tungsten Alloys, and Tungsten Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 22.9.2017.
5. 1 2  Erik Lassner,Wolf-Dieter Schubert: *Tungsten*, s. 154–155. Springer, 1999. ISBN 978-0-306-45053-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2017). (englanniksi)
6. ↑  J. A. H. Oates: *Lime and Limestone*, s. 359. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 978-3-527-61201-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2017). (englanniksi)
7. ↑  Penelope Allisy-Roberts,Jerry R. Williams: *Farr's Physics for Medical Imaging*, s. 67. Elsevier, 2007. ISBN 9780702028441. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.9.2017). (englanniksi)
**DOSBox** on MS-DOS-ympäristön emulaattori, joka on saatavissa sekä Windowsille, Linuxille että macOS:lle. DOSBox emuloi MS-DOS-käyttöjärjestelmän lisäksi x86-suoritinsarjaa sekä useita DOS-kauden IBM PC -yhteensopivien näyttötiloja ja äänikortteja. Ohjelma emuloi myös DOSin komentoriviä.

32-bittiset Windows NT -versiot tukevat DOS:ia NTVDM-komponentin kautta, mutta tämä ei ole tuettu 64-bittisillä x86-64 tai ARM-suorittimilla.

Emulaattori voi olla jopa parempi vaihtoehto kuin alkuperäinen MS-DOS, sillä kaikki DOS-pelit eivät toimi oikein uudella laitteistolla. Esimerkiksi muistinhallinta tai PCI-väyläinen äänikortti, jota ei DOSin valtakaudella tunnettu, saattavat aiheuttaa ongelmia.

DOSBoxin päätarkoituksena on ollut pelien pyörittäminen, mistä ohjelma suoriutuu hyvin. Ohjelmalla voi jopa pyörittää Windows 3.11 -käyttöjärjestelmää Linux-ympäristöissä.

DOSBoxilla on myös mahdollista ottaa kuvakaappauksia ja nauhoittaa videoita ruudusta.

DOSBox on myös siirretty eri mobiililaitteiden käyttöjärjestelmille, kuten Android sekä iOS.

Muut versiot
------------

vDos on DOSBoxista forkattu versio, josta on karsittu grafiikkaa ja pelien emulaatiota vanhojen tekstimuotoisten ohjelmien hyväksi.

DOSBox-X on forkattu versio, joka sisältää emulaatioympäristön myös Windows 3.x, 9x ja ME -versioille.

Katso myös
----------

* MS-DOS
* Abandonware
* Retropelaaminen

Lähteet
-------

1. ↑  DOSBox 0.74-3 has been released!, 26. kesäkuuta 2019. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  NTVDM and 16-bit app support *learn.microsoft.com*.  17.11.2021. Viitattu 24.10.2022. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DOSBox**.
* DOSBoxin virallinen sivusto
* WPDOS Under 64-bit Windows (englanniksi)
**Karikko** merialueilla on matalikolla sijaitseva kohta, joka on vesiliikenteelle vaarallinen. Suomen merialueilla karikoista varoittavat yleiset varoitusviitat ovat keltamustaraitaisia. Karikon pääilmansuunta osoitetaan kardinaaliviitalla. Pohjoista merkitsevä viitta osoittaa ylöspäin, etelää merkitsevä viitta osoittaa alaspain, itää merkitsevän viitan päässä on vinoneliö ja länttä merkitsevän viitan päässä on tiimalasimainen kuvio. Näiden lisäksi on viitat, jotka näyttävät, mihin suuntaan karikkoa täytyy väistää. Punainen viitta, jonka päässä on neliönmuotoinen kuvio, täytyy kiertää niin, että viitta jää vasemmalle. Vihreä viitta, jonka päässä on ylöspäin osoittava nuoli, täytyy kiertää niin, että viitta jää oikealle. Vasenta ja oikeaa väistämissuuntaa merkitsevät viitat ovat lateraaliviittoja. Lisäksi on olemassa varsinainen karimerkki, jonka päässä on kaksi mustaa palloa ja jonka vieressä on punamustaraitainen tolppa. On olemassa myös erikoismerkki ja turvavesimerkki, jotka ilmaisevat turvallisen vesiväylän.

Lähteet
-------

1. ↑  Merimerkit ja väylämerkit näyttävät tietä  2023. Alandia. Viitattu 10.5.2023.
2. ↑  Merimerkit, viitat ja linjamerkit  2023. Skipperi. Viitattu 10.5.2023.
**Kaltimonjärvi** on järvi Enon alueella Joensuun pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 31 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Kaltimonjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on noin 3,6 kilometriä. Järven koillisosan muodostaa 1,5 kilometriä pitkä Enonlahti. Kaltimonjärven eteläpuolisko on huomattavasti pohjoispuoliskoa matalampi. Vähintään kymmenen metriä syvän alueen pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Se ulottuu yhtenäisenä järven keskiosasta luoteisrannoille. Alueen keskellä on järven syvin kohta, 31 metriä. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä.

Kaltimonjärvessä sijaitsee viisi pientä saarta, niiden yhteispinta-ala on 70 aaria. Järven rannoilla on jonkin verran pientaloja ja peltomaata; enimmäkseen rannat ovat metsäisiä. Kaltimonjärvi laskee noin 250 metriä pitkää Myllypuroa lounaaseen Alasenlampeen (113,2 metriä mpy), josta virta vie etelään Pielisjokeen.

Kaltimonjärven vesitilavuus on 13 907 000 kuutiometriä.

Kaltimonjärvi (04.344.1.003) kuuluu Louhiojan valuma-alueeseen (04.344), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe Pielisjoen yläosan alue (04.34) ja ensimmäinen Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Kaltimonjärvi on laajin Louhiojan valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajin, Alasenlampi, on noin 18 hehtaarin suuruinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kaltimonjärvi, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.10.2021.
3. ↑  Kaltimonjärvi. Järviwiki. Viitattu 10.10.2021.
4. ↑  Louhiojan valuma-alue (04.344). Järviwiki. Viitattu 10.10.2021.
Juliano Mer-Khamis
**Juliano Mer-Khamis** (29. toukokuuta 1958 Nasaret – 4. huhtikuuta 2011 Jenin) oli israelilalinen näyttelijä, ohjaaja ja poliittinen aktivisti.

Mer-Khamisin äiti oli juutalainen ja isä palestiinalaiskristitty, joka kuului Israelin kommunistisen puolueen johtoon 1950-luvulla. Mer-Khamisilla oli suomalainen vaimo.

Mer-Khamis palveli Israelin armeijassa laskuvarjojääkärinä ja esiintyi myöhemmin yli 30 elokuvassa, muun muassa John Le Carrén kirjan pohjalta filmatussa elokuvassa *Pieni rumpalityttö* (1984). Vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *Miral* hän näytteli Sheik Shaabahin roolin. 

Mer-Khamis toimi myös Freedom Theatre -nimisen teatteri- ja kulttuurikeskuksen johtajana Jeninissä. 2006 perustetun Freedom Theatren perustajiin kuului hänen lisäkseen Al-Aksan marttyyrien prikaatien entinen sotilasjohtaja Zakaria Zubeidi, ruotsalainen Jonatan Stanczak ja Ruotsissa asuva aktivisti Dror Feiler.

Mer-Khamis ammuttiin autoonsa Jeninissä 4. huhtikuuta 2011. Teatteri on muutenkin vaikeuksissa kotimaassaan. Esimerkiksi joulukuussa 2011 Israelin armeija pidätti kolme sen jäsentä yön kestäneiden kuulustelujen vuoksi.

Ryhmä esiintyi Suomen Kansallisteatterissa toukokuussa 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Israelilainen näyttelijä ammuttiin Palestiinan Länsirannalla  5.4.2011. Yle. Viitattu 5.4.2011.
2. 1 2 3  Israeli Arab actor Juliano Mer Khamis killed in Jenin  4.4.2011. BBC. Viitattu 5.4.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Vesa Siren, Freedom Theatre Kansallisteatteriin toukokuussa. Helsingin Sanomat 22.11.2011 s. C 1


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Martti "Mape" Lappalainen** (22. lokakuuta 1941 Kokkola – 5. kesäkuuta 2011 Tammisaari, Raasepori) oli suomalaisen jazzmusiikin merkittävimpiä vaikuttajia ja April Jazzin johtaja. Hän sai vuonna 1986 Jazzliiton Yrjö-palkinnon.

Lappalainen valmistui 1968 Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi ja toimi sen jälkeen musiikinopettajana Tapiolan Yhteiskoulussa. Vuonna 1969 hän perusti kouluun Tapiolan Yhteiskoulun Big Bandin (myöhemmin Tapiola Big Band) ja vuonna 1980 sen rinnalle Espoo Big Bandin. Hän perusti 1987 pääkaupunkiseudun suurimpiin jazztapahtumiin nousseen April Jazzin, jonka johtaja hän oli kuolemaansa saakka.

"Herra Tapiolaksi" mainittu Lappalainen on valittu Espoon kaupungin kunniakansalaiseksi merkittävänä espoolaisena, ja vuonna 2010 kaupunkitoimittajat valitsivat hänet Vuoden kaupunkilaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Hauru, Jazzmiehen voima perustui hiljaiseen viisauteen, Kuolleet, Helsingin Sanomat 7.6.2011 sivu C 5 Artikkelin verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kotimaan toiminta: Valtakunnalliset Jazzpäivät ja Yrjö-palkinto *Jazz Finland*. Jazzliitto. Viitattu 30.7.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Juliana "Nana" von Wendt** (14. helmikuuta 1915 Helsinki – 20. marraskuuta 2007 Porvoo) oli suomalainen eläinsuojelun edistäjänä tunnettu kansalaisaktiivi.

Juliana von Wendtin isä oli kotieläinopin professori Georg von Wendt. Hänen sisaruksiaan olivat kirjailija Barbara Winckelmann ja näyttelijä Dorle von Wendt. Von Wendt työskenteli nuoruudessaan kotiapulaisena Lontoossa ja Argentiinassa, ja toimi lottana jatkosodassa. Hänellä oli diplomiekonomin koulutus ja hän elätti itsensä muun muassa kirjanpitäjän ja kirjeenvaihtajan töillä. Von Wendt aktivoitui eläinsuojelukysymyksissä 1960-luvun alussa kuultuaan ruotsalaisen Johan Börtzin esitelmän eläinkokeiden tuskallisuudesta eläimille. Hän oli vuonna 1961 mukana perustamasa Koe-eläinten Suojelu -nimistä yhdistystä, joka nykyään tunnetaan nimellä Animalia ry. Vuonna 1971 hän perusti ystäviensä kanssa Koe-eläinten Suojelun Säätiön, jonka tarkoituksena on edistää tiedettä ilman eläinkokeita. Säätiön nimeksi on sittemmin vaihdettu Juliana von Wendtin säätiö. Von Wendt vaikutti myös Vihreä Risti -nimisessä eläinsuojelujärjestössä sekä muissa kansalaisjärjestöissä.

Von Wendt piti suurimpina saavutuksinaan norsujen sirkuksissa pitämisen kieltoa Suomessa sekä eläinsuojeluylitarkastajan viran perustamista maa- ja metsätalousministeriöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riitta Salmi: Juliana (Nana) von Wendt (maksullinen artikkeli) HS Muistot 20.11.2007. Viitattu 3.6.2019.
2. ↑  / Wendt, Georg von (1876 - 1954) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Taustaa Juliana von Wendtin säätiö. Viitattu 3.6.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee maastohiihtäjää. Jazzvaikuttajasta katso Martti Lappalainen ja yritysjohtajasta Martti Lappalainen.*

**Martti Eemil Lappalainen** (11. huhtikuuta 1902 Liperi – 6. lokakuuta 1941 Mäntysova, Itä-Karjala) oli suomalainen maastohiihtäjä.

Lappalainen voitti hiihdon maailmanmestaruuskilpailuista kaksi mitalia: kultaa viestistä ja pronssia 18 kilometriltä Sollefteåssa 1934. Hän osallistui myös kaksiin Lahdessa järjestettyihin MM-kilpailuihin: vuonna 1926 hän sijoittui 30 kilometrillä kuudenneksi ja vuonna 1938 50 kilometrillä 39:nneksi.

Olympialaisissa Lappalainen oli Suomen sotilaspartiohiihtojoukkueen varamies Chamonix'ssa 1924, sijoittui 18 kilometrillä seitsemänneksi ja 50 kilometrillä yhdeksänneksi Sankt Moritzissa 1928 sekä oli neljäs 18 kilometrillä Lake Placidissa 1932.

Lappalainen edusti urallaan Liperin Kivekkäitä ja Pohjois-Karjalan Hiihtoseuraa. Hän voitti 10 kilometrin Suomen mestaruuden vuosina 1929–1931. Vuonna 1927 hän hiihti SM-kisojen 10 kilometrillä saman ajan kuin Matti Raivio mutta hävisi tälle uusinnassa. Lappalainen voitti 50 kilometrin kilpailun Holmenkollenilla 1928 ja Salpausselällä 1929.

Martti Lappalaisen veli Tauno Lappalainen oli myös menestynyt hiihtäjä. Heistä on Veikko Jalavan vuonna 1967 tekemä yhteispatsas Liperissä.

Martti Lappalainen kaatui jatkosodassa vääpelinä ilmapommituksessa.

Lähteet
-------

* Jussila, Pentti: *Suomen hiihto*, s. 219. Otava, 1998.
* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 163. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Maskonen, Petri: Liperin hiihtäjäveljekset Martti ja Tauno Lappalainen  2011. Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 28.4.2014.

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Liperin hiihtäjäveljekset, Suomen Kuvalehti, 06.02.1932, nro 6, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hannukaisen rautakaivos** toimi Kolarissa vuosina 1978–1990. Kaivoksesta louhittiin sen toiminta-aikana 4,563 miljoonaa tonnia malmia. Malmi sisälsi keskimäärin 43 % rautaa ja 0,88 % kuparia. Tonnissa malmia oli 1 gramma kultaa. Kaivoksen omisti Rautaruukki Oy.

Kaivosyhtiö Northland Resources suunnitteli Hannukaisen kaivoksen uudelleenavausta ja teki alueella tutkimuksia vuodesta 2005 alkaen. Kaivoksesta oli tarkoitus louhia 5,4 miljoonaa tonnia rautamalmia vuodessa ja se tuottaisi vuodessa 2 miljoonaa tonnia rautarikastetta sekä sivutuotteena 60 000 tonnia kupari- ja kultarikastetta. Hannukaisen Laurinojan avolouhoksen arvioidut rautamalmivarat ovat 148 miljoonaa tonnia, mahdollisesti jopa 200 miljoonaa tonnia.

Northland Resources teki konkurssin 2014. Tapojärvi Oy osti Hannukaisen kaivosoikeudet 2015 ja perusti Hannukainen Mining Oy:n. Vuonna 2017 kaivossuunnitelmista valitettiin hallinto-oikeuteen.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Rautakaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hannukaisen kaivos työllistäisi 360 ihmistä 14 vuodeksi, Luoteis-Lappi 20.5.2010 [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  TK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Rautakaivokset Geologian tutkimuskeskus.  Arkistoitu 14.11.2010. Viitattu 24.8.2020.
2. 1 2  Ylläksen kiistellyn kaivoshankkeen lupahakemuksesta paljastui virhe: myrkyllistä vaahdotuskemikaalia olisikin huomattavasti enemmän *Helsingin Sanomat*.  2017. Viitattu 20.5.2018.
3. ↑  Hannukaisen kaivoksesta valitettiin hallinto-oikeuteen *Yle*.  27.10.2017. Viitattu 20.5.2018.
**Martta Niskavuori** on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa *Niskavuori*-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, ensimmäinen miniä.

Kuvitteellinen henkilöhistoria
------------------------------

Martta suorittaa tyttökoulun, ja hänen isänsä toivoo hänen suorittavan myös ylioppilastutkinnon. Avioliitto tulee väliin, kun Niskavuoren nuorin poika Aarne nai Martan lähinnä rahojen takia. Martan isä halusi avioehtoa, mihin Aarne ei suostunut. Martan sukutaustaa ei juuri valoteta *Niskavuori*-näytelmissä. Luonteeltaan Martta on negatiivinen, Aarnen on vaikea sietää hänen alituista narinaansa. Hän saa Aarnen kanssa neljä lasta. Elokuvasovituksissa lasten määrää ja sukupuolia on muuteltu. Martta on hyvin sovinnainen: hänen elämänsä täyttävät käsitöiden ja kirkkokuoron kaltaiset harrastukset. Toisaalta hän kaipaa pois nurkkakuntaisesta maalaiskylästä Helsinkiin ja matkailemaan ulkomaille.

Martta ja Aarne eroavat 1930-luvun alussa, kun Aarne lähtee Ilona Ahlgrenin matkaan. Martta jää Niskavuorelle anoppinsa Loviisan kanssa. Hän omistaa puolet Niskavuoresta ja harmittelee, kun hänen miljoonaomaisuutensa on kiinni suurtilassa. Eronsa jälkeen Martta alkaa seurustella Niskavuoren pehtoorin kanssa ja tulee tälle raskaaksi. Hän ei kuitenkaan halua naimisiin pehtoorin kanssa, ja Loviisan kauhistukseksi hän väläyttää aborttia. Tohtori Varelius on Martalle mieluisampi puolisovaihtoehto, joten he menevät naimisiin. Pehtoori muuttaa pois Niskavuorelta. Aarnen palatessa Niskavuoren isännäksi Martta myy osuutensa tilasta. Martasta tulee uuden avioliiton myötä tohtorinna Varelius ja hän muuttaa puolisoineen Helsinkiin.

Toisen maailmansodan aikana Martta perheineen tulee sotaa pakoon Niskavuoren maisemiin. Hän vaatii holhoojaa Niskavuorelle, sillä hänen tyttärensä perivät osan Aarnen osuudesta. Martan ainoa poika, Ville, kaatuu sotatoimissa.

Tulkitsijoita
-------------

Martta on mukana näytelmissä *Niskavuoren naiset* ja *Niskavuoren leipä*. Näytelmässä *Entäs nyt, Niskavuori?* hänen roolinsa on vähäisempi. Jokaisessa kolmessa näytelmässä on konflikteja Martan ja Loviisan välillä. *Entäs nyt, Niskavuori?* -näytelmässä Martan puolison sukunimi on muutettu Vareliuksesta Santalaksi, jolloin Marttaakin kutsutaan tohtorinna Santalaksi.

*Niskavuoren naisten* kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Marttaa tulkitsi Aino Lohikoski. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa *Niskavuoren naiset* Marttaa näyttelee Irja Lautia, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Hilkka Helinä. Edvin Laineen *Niskavuoren Aarne* pohjautuu näytelmään *Niskavuoren leipä*. Siinä Marttaa näyttelee Hillevi Lagerstam, kuten myös Laineen elokuvassa *Niskavuori taistelee*. Vuoden 1984 *Niskavuori*-elokuvassa Marttana on Maija-Liisa Márton.

Lähteet
-------

* Wuolijoki, Hella: Niskavuori, Lasipalatsi, Helsinki 2001, ISBN 951-9351-79-5
* Elonet, *Niskavuori*-elokuvat

1. ↑  Niskavuori, s. 219
2. ↑  Niskavuori, s. 258
3. ↑  Niskavuori, s. 195
4. 1 2
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
146 palloa oktaedrimuodostelmassa.
**Oktaedriluku** on positiivinen kokonaisluku, joka on muotoa {\displaystyle {1 \over 3}(2n^{3}+n)}, jossa *n* on positiivinen kokonaisluku. 
Esimerkiksi 44 on oktaedriluku, koska {\displaystyle {1 \over 3}\cdot (2\cdot 4^{3}+4)=44}.
Oktaedriluku saa nimensä siitä, että sen määrästä pisteitä voidaan muodostaa oktaedrin muotoinen kappale. Ensimmäiset oktaedriluvut ovat 1, 6, 19, 44, 85, 146, 231, 344, 489 ja 670.

Oktaedriluvuilla on generoiva funktio

{\displaystyle {\frac {z(z+1)^{2}}{(z-1)^{4}}}=\sum \_{n=1}^{\infty }O\_{n}z^{n}=z+6z^{2}+19z^{3}+\cdots .}
Sir Frederick Pollock esitti vuonna 1850 konjektuurin, jonka mukaan jokainen kokonaisluku on esitettävissä korkeintaan seitsemän oktaedriluvun summana. Tämä tunnetaan Pollockin oktaedrilukuotaksumana.

Lähteet
-------

1. ↑  A005900 OEIS-tietokannassa

Aiheesta muualla
----------------

* Octahedral Number – Wolfram MathWorld (englanniksi)

Kuvioluvut

|  |  |
| --- | --- |
| Monikulmioluvut | 
* kolmioluvut
* neliöluvut
* viisikulmioluvut
* kuusikulmioluvut
* seitsenkulmioluvut
* kahdeksankulmioluvut
* yhdeksänkulmioluvut
* kymmenkulmioluvut
* yksitoistakulmioluvut
* kaksitoistakulmioluvut

 |
| Muita tasokuviolukuja: | 
* keskitetyt neliöluvut
* keskitetyt kuusikulmioluvut
* tähtiluvut

 |
| Pyramidiluvut | 
* tetraedriluvut
* neliöpyramidiluvut
* viisikulmiopyramidiluvut
* kuusikulmiopyramidiluvut
* seitsenkulmiopyramidiluvut

 |
| Muut monitahokasluvut | 
* kuutioluvut
* oktaedriluvut
* Haűyn oktaedriluvut

 |
| Monikulmiolukuja koskevia tuloksia | 
* Fermat’n monikulmiolause
* Pollockin tetraedrilukuotaksuma
* Pollockin oktaedrilukuotaksuma
* Lagrangen neljän neliön lause

 |
**Kari Markku Tarko** (s. 18. kesäkuuta 1938 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.

Tarko edusti SM-sarjassa Tampereen Ilvestä kausina 1956-1961. Hän pelasi yhteensä 38 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 2 + 0 = 2 ja jäähymääränsä kahdeksan minuuttia. Tarko voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1957, 1958 ja 1960. Vuonna 1958 kultaa tuli myös Suomen Cupista. Tarko oli mukana kahdessa nuorten maajoukkueen ottelussa Ruotsia vastaan. Tarko toimi myös nuorten seuravalmentajana.

Jääkiekon ohella Tarkolla on kolme Hämeen piirin mestaruutta pikaluistelussa sekä purjehduksessa Näsijärven mestaruus N-luokassa vuonna 1970. Hän kilpaili myös moottoriurheilussa jossa vuonna 1962 saavutti kuudennen sijan Päijänne-ajossa luokassa alle 250cm³ ja seitsemännen sijan SM-motocrossissa luokassa alle 500cm³. Tarko sai SMoL:n pronssisen ajajamerkin vuonna 1964 ja kultaisen ansiomerkin vuonna 1969.

Lähteet
-------

* Rantala Risto, Siukonen Markku, Tukiainen Seppo (vastaavat toimittajat): *Urheilumme Kasvot Osa 3: Palloilu*. Keuruu: Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
* Ilves-Historia, pelaaja - Kari Tarko

### Viitteet

1. 1 2 3  Urheilumme kasvot s. 485
2. ↑  Ilves-Historia, pelaaja *ilveshistoria.com*. Viitattu 23.1.2023.
**Kari Henrik Stadigh** (s. 5. joulukuuta 1955 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Sammon konsernijohtajana vuosina 2009–2019. Stadigh toimi Nokian hallituksen varapuheenjohtajana vuosina 2020–2022. Stadigh valittiin Metso Outotecin hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2021.

Ura
---

Stadigh valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974, diplomi-insinööriksi vuonna 1979 Teknillisestä korkeakoulusta ja diplomiekonomiksi vuonna 1980 Svenska handelshögskolanista.

Stadigh on työskennellyt markkinointipäällikkönä ja -johtajana (1978–1985) Sanoma Oyj:ssä ja toimitusjohtajana J-P Finance Oy:ssä (1985–1991), Jaakko Pöyry Oy:ssä (1991–1996), henkivakuutusyhtiö Novassa (1996–1998) ja Henki-Sammossa (1999–2001). Vuodesta 1999 hän on ollut Sampo-konsernin johtoryhmän jäsen ja toimi vuosina 2001–2009 konsernijohtajan varamiehenä. Vuonna 2009 hänestä tuli konsernijohtaja.

Stadighilla on useita luottamustoimia. Hän on muun muassa Waypoint Group Holdingsin hallituksen jäsen. Stadigh oli Nokian hallituksen jäsen vuodesta 2011.

Vuonna 2014 Stadighille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki.

Yksityiselämä
-------------

Stadighin isä oli Suomen Yhdyspankin pitkäaikainen varatoimitusjohtaja Erik Stadigh.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 2011*, s. 957. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Parviala, Antti: Wahlroos lähtee Nordeasta, mutta valta pysyy hänen näpeissään: "Kyllä se näin tulee olemaan – mutta..." *Yle Uutiset*.  7.2.2019. Viitattu 12.3.2022.
3. ↑  Broström, Nina: Siilasmaa jättää Nokian hallituksen puheenjohtajuuden, tilalle nousemassa varapuheenjohtaja Sari Baldauf *www.viisasraha.fi*.  3.12.2019. Viitattu 11.4.2022.
4. ↑  Rinta-Jouppi, Anton: Kai Öistämö nousemassa Nokian hallitukseen – Kari Stadigh jättää paikkansa *Kauppalehti*.  3.2.2022. Viitattu 11.4.2022.
5. ↑  Laitila, Mikko: Mikael Lilius jää pois Metso Outotecin hallituksesta, Kari Stadighista puheenjohtaja *Kauppalehti*.  22.1.2021. Viitattu 11.4.2022.
6. 1 2  Kari Stadighin ansioluettelo  5.3.2019. Sampo.  Arkistoitu 6.3.2019. Viitattu 5.3.2019.
7. ↑  Nokian yhtiökokouksen 2011 päätökset *GlobeNewswire*.  3.5.2011. Nokia Oyj. Viitattu 14.4.2022.
8. ↑  Hahhivaara, Jussi: Tämän vuoden arvokkain kunniamerkki kolmelle henkilölle *Yle Uutiset*.  3.12.2014. Viitattu 3.12.2014.
**Edgars Bertuks** (s. 1. tammikuuta 1985 Alūksne) on latvialainen suunnistaja ja maailmanmestari.

Århusissa 2006 Bertuks osallistui ensimmäisen kerran suunnistuksen MM-kilpailuihin. Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui pitkällä matkalla seitsemänneksi. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi keskimatkalla. MM-kisojen viestissä hänen paras saavutuksensa on neljäs sija vuodelta 2009. Jukolan viestin 2012 avausosuudella Turun Metsänkävijöitä edustanut Bertuks tuli vaihtoon kärjessä yli minuutin ennen muita. Lausannessa 2012 hän yllätti suunnistamalla keskimatkan maailmanmestariksi. Pitkällä matkalla hän saavutti pronssia. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 Bertuks saavutti toistamiseen pronssia pitkällä matkalla ja sijoittui kahdeksanneksi keskimatkalla. Vuoden 2013 jälkeen hänen paras henkilökohtainen MM-sijoituksensa on ollut 15. sija keskimatkalla Invernessin MM-kilpailuissa 2015. Riiassa 2018 hän osallistui MM-kilpailuihin jo 13. kerran. EM-kilpailuissa hän sijoittui keskimatkalla viidenneksi ja pitkällä matkalla kymmenenneksi Palmelassa 2014 ja paras viestisaavutus on kuudes sija vuoden 2012 EM-kisoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athlete profile: Edgars Bertuks *runners.worldofo.com*. World of O Runners. Viitattu 10.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  Valio-Jukola 2012, Jukolan Viesti: Tilanne viestissä 1. osuus Vaihto 12,7 km *results.jukola.com*. Kaukametsäläiset ry. Viitattu 17.7.2012.
3. ↑  Miesten keskimatkalla yllätysvoittaja *ssl.fi*.  17.7.2012. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 17.7.2012. [vanhentunut linkki]
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Edgars Bertuksin kotisivut (englanniksi)
Jaranskin vaakuna.
**Jaransk** (ven. Яра́нск, mariksi Яраҥ) on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Jaran-joen varrella 257 kilometriä Kirovista lounaaseen. Kaupunki on Jaranskin piirin keskus. Siellä sijaitsee Moskovan ja Kazanin väliseltä rautatieltä Zeljonyi Dolissa haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 19 800 henkeä (vuonna 2005).

Kaupunki on perustettu 1500-luvun loppupuolella linnoitukseksi marien hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1780 Jaranskista tuli samannimisen Vjatkan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1900 kihlakunnan väestöstä 86 % oli venäläisiä ja 14 % mareja.

Nykyään kaupungissa on konepaja, elintarvike-, puunjalostusteollisuutta ym. Keskustan muodostavat 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun puiset ja kiviset kauppiastalot. Nähtävyksiä ovat 1890-luvulla rakennettu Aleksanterin katedraali, Kolminaisuuden katedraalin kellotapuli vuodelta 1689 ja Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali (1798). Kotiseutumuseon kokoelmissa on paikallisen käsityötaiteen tuotteita.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 537. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Entsiklopeditšeski slovar F.A. Brokgauza i I.A. Efrona (1890–1907). CD-rom, 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Venäjän keisarikunnan laivaston Gangut-luokan taistelulaivaa. Gangut muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Oktjabrskaja revoljutsija**, (ven. Октябрьская революция, suom. *Lokakuun vallankumous*) oli alkuaan Venäjän keisarikunnan laivaston ja sittemmin Neuvostoliiton laivaston Gangut-luokan taistelulaiva. Aluksen nimi oli alun perin ven. Гангут, *Gangut* (suom. *Hankoniemi*).

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Gangut-luokka*
Alus tilattiin Pietarista Amiraliteetin telakalta, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1911 ja valmistui 21. lokakuuta 1914.

Palvelus
--------

*Gangut* sijoitettiin 1914 Itämeren laivaston 2. taistelulaivaviirikköön, jonka tukikohta oli pääasiallisesti Helsingissä. Alus nimettiin 27. toukokuuta 1925 *Oktjabrskaja revoljutsijaksi*. 

*Oktjabrskaja Revoljutsija* 1930-luvulla. Gangut-luokan aluksiin tehtiin vuosikymmenellä useita muutoksia, mikä näkyy selvästi laivan kansirakenteissa.
Talvisodassa alus tulitti suomalaisia rannikkopattereita.

Vuonna 1941 alus siirrettiin Tallinnasta Kronstadtiin ja syyskuun lopulla Leningradiin. Toisen maailmansodan aikana Saksaa vastaan eli 1941–1945 aluksen komentajina toimivat M. Z. Moskalenko, N. A. Petrištšev ja S. D. Solouhin. Alus ampui päätykeillään 1 140 laukausta Leningradin piirityksen aikana.

Vuodesta 1954 alusta käytettiin koulutukseen. Se poistettiin palveluksesta 1956 ja romutettiin 1959. Sen ilmatorjuntatykit ja ankkurit ovat muistomerkissä puistossa Kronstadtissa.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Battleships of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1998. ISBN 1-85409-386-X. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 217

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oktjabrskaja revoljutsija**.
* Gangut/ Oktyabrskaya Revolutsia (Gangut Class) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* ソビエトの戦艦、とか ガングート級 (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Manuel Antonion kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Costa Rica |
| Pinta-ala | 
56 950 ha, josta 1 950 ha maata |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1972 |
| Kävijämäärä | 
150 000 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Manuel Antonion kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Costa Ricassa. Se sijaitsee Queposin eteläpuolella Puntarenasin maakunnassa Tyynenmeren rannikolla noin 60 kilometriä Costa Rican pääkaupungista San Josésta etelään. Puisto on perustettu vuonna 1972 ja siihen kuuluu 1 950 hehtaaria maata ja 55 000 hehtaaria merta.

Manuel Antonion kansallispuisto on yksi maan suosituimmista kansallispuistoista. Siellä tavataan muun muassa apinoita, laiskiaisia ja puna-aroja.

Lähteet
-------

1. ↑  Park Info *manuelantoniopark.com*. Viitattu 29.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Christopher P. Baker: Manuel Antonio National Park (Moon Handbooks Costa Rica) *National Parks of Costa Rica*.  1995-2008.  Arkistoitu 28.8.2016. Viitattu 24.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manuel Antonion kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa