recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ostaškovin piiri Tverin alueen kartalla.
**Ostaškovin piiri** (ven. Оста́шковский райо́н, *Ostaškovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3 202 neliökilometriä. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Ostaškovin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:

* Botovskoje (ven. Ботовское; keskuspaikka Zaborje, ven. Заборье)
* Hitino (ven. Хитино)
* Mošenka (ven. Мошенка)
* Sigovka (ven. Сиговка)
* Soroga (ven. Сорога)
* Štšutšje (ven. Щучье)
* Svapuštše (ven. Свапуще)
* Svjatoje (ven. Святое)
* Zalutšje (ven. Залучье)
* Zamošje (ven. Замошье)
* Ždanovo (ven. Жданово)

Seudulla on paljon järviä, joista suurin on Seliger. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Ostaškovin kaupunki ja Seligerin rannat ovat suosittu matkailukohde. Seligerin Gordomlja-saarella sijaitsee suljettu taajama Solnetšnyi, joka muodostaa erillisen hallintoalueen.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ostaškovin piiri**.
* Ostaškovin piirin sivusto (venäjäksi)
* Ostaškovin piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Keväistä Tyrnävänjokea Ylipään kylän kohdalla
**Tyrnävänjoki** on Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva noin 80 kilometrin pituinen joki. Se saa alkunsa vetiseltä, pienten lampien ja järvien Pelson Venenevalta, joka on pinta-alaltaan noin 12 039 hehtaaria ja noin 80 % siitä on aapasoita. Alueella pesii runsas linnusto. Saukkokin viihtyy siellä. Tyrnävänjoki yhtyy ennen laskuaan Pohjanlahden Liminganlahteen Temmes-Ängeslevänjokiin. Tyrnävänjoki virtaa paikoin syvissä rotkolaaksoissa läpi perinteisten maatalousseutujen. Joen varressa on tiivistäkin asutusta esimerkiksi Tyrnävän kirkonkylässä.

Tyypillisesti muinaiset Suomen asuttajat asuttivat sisämaita vesireittejä hyödyntäen. He matkasivat latvavesille ilman nauloja tehdyillä haapioillaan. Historioitsija Armas Luukko on arvioinut, että Liminganjoen suun seuduilla oli ollut vankaa asutusta 1550-luvulla. Sitä vastoin Limingan alueen sisämaat eivät juuri olleet saaneet vakituista asutusta. Hänen mukaansa nähtävästi eräänä syynä oli ollut liminkalaisten suuret nautintaoikeudet erämaissa. Esimerkiksi Tyrnävälle ensimmäinen vakituinen asukas Hannu Kaakinen asettui 1540-luvulla.

Muinaisella Limingan pitäjän ja sen kylien esimerkiksi Tyrnävän asuttamisella oli vaaransa. Venäjä piti alueita itselleen kuuluvana ja hävitti toistuvasti Ruotsin hallinnon alla syntynyttä asutusta. Paha viimeinen takaisku Limingan suurpitäjän asukkaille oli isoviha sen alkaessa vuonna 1714. Silloin venäläiset hävittivät järjestelmällisesti asutusta niin sanotun poltetun maan taktiikalla surmaten ja vieden vangiksi. Isonvihan aikana Tyrnävällä surmattiin ehkä 848 ihmistä ja koko Limingan alueelta oli viety vangiksi 454 henkilöä. 30. elokuuta 1721 tehty Uudenkaupungin rauha alkoi rauhoittaa oloja. Venäläiset miehittäjät alkoivat poistua Suomesta ja joulukuussa oli pidetty kiitosjumalanpalvelus kirkoissa miehityksen päättymisen kunniaksi. Isoonvihaan päättyi myös Tyrnävänjoen rantojen ja sen lähialueiden asutuksen hävittäminen.

Lähteet
-------

* Armas Luukko, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia II. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton ja Lapin maakuntaliiton yhteinen historiatoimikunta. Sanomalehti Liiton kirjapaino Oulu 1954.
* Aimo Halila, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia V vuodet 1721–1775. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton ja Lapin maakuntaliiton yhteinen historiatoimikunta Liiton kirjapaino Oulu 1954.
* Aimo Halila, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin historia IV 1700–1721. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton ja Lapin maakuntaliiton yhteinen historiatoimikunta Koillisanomat 1984.
* Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen www-sivu
* Tyrnävän kunnan www-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Veneneva – Pelso *ymparisto.fi*.  23.8.2013. Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskus. Viitattu 26.1.2014.
2. ↑  Ympäristö ja kulttuurimaisema Tyrnävän kunta.  Arkistoitu 18.6.2015. Viitattu 28.7.2008.
3. ↑  Luukko 1954 s. 32
4. ↑  Luukko 1954 s. 341
5. ↑  Halila 1984 s. 157
6. ↑  Halila 1984 s. 18–19
7. ↑  Halila 1984 s. 15

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tyrnävänjoki** Wikimedia Commonsissa
**Oleksandr Dymytrenko** (ukr. Олександр Димитренко, ven. Алекса́ндр Димитре́нко, *Aleksandr Dimitrenko*, s. 5. heinäkuuta 1982 Jevpatorija) on ukrainalainen raskaan sarjan ammattilaisnyrkkeilijä.

Amatööriura
-----------

Amatöörinä Dymytrenko otteli 65 ottelua, joista hän saavutti 57 voittoa. Voitoista 35 tuli ennen täyttä aikaa. Amatöörinä hän voitti juniorina Ukrainan mestaruuden vuonna 1998, superraskaan sarjan nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2000 sekä Venäjän mestaruuden vuonna 2001.

Ammattilaisura
--------------

Dymytrenko aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 tehtyään sopimuksen hampurilaisen Klaus-Peter Kohlin Universum-tallin kanssa. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan saman vuoden joulukuussa hän voitti Marcus Johnsonin neljännen erän teknisellä tyrmäyksellä.

Vuonna 2004 Dymytrenko voitti kahdeksaneräisessä kamppailussa Ross Purittyn, jolle hänen maanmiehensä Volodymyr Klytško oli kärsinyt ammattilaisuransa ensimmäisen tappion. Maaliskuussa 2005 Dymytrenko pääsi iskemään IBF-ammattilaisliiton juniorien MM-tittelistä. Chris Kovalia vastaan käydyssä ottelussa hän otti kakkoserässä lukua, mutta voitti kymmeneräisen kamppailun kuitenkin kaikin tuomariäänin. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti Andreas Sidonin toisen erän teknisellä tyrmäyksellä WBO- ja IBF-liittojen intercontinental-titteliottelussa.

Vuonna 2006 Dymytrenko voitti uudelleen WBO-liiton intercontinental-mestaruudeen Fernely Feliziä vastaan ja puolusti titteliään samana vuonna toisen erän teknisellä tyrmäyksellä Chad Van Sickleä, ensimmäisen erän tyrmäyksellä Gonzalo Omar Basilea ja pistevoitolla Billy Zumbrunia vastaan. Vuonna 2007 Dymytrenko voitti intercontinental-otteluissa Malcolm Tannin (TKO 5) jaTimo Hoffmannin (TKO 12). Vuonna 2008 hän voitti Derric Rossyn viidennen erän teknisellä tyrmäyksellä sekä Luan Krasniqin kolmannen erän tyrmäyksellä oltuaan ottelun alun alakynnessä. 

Heinäkuussa 2009 Dymytrenko otteli Eddie Chambersia vastaan pääsystä WBO-liiton maailmanmestaruusotteluun ja oli koko ottelun pahasti ottavana osapuolena, mutta hävisi tuomarien pisteissä vain niukasti enemmistötuomiolla. 

Seuraavan kerran Dymytrenkon on määrä kohdata Krasniqi uudemman kerran, mutta ottelua on toistuvasti siirretty eikä päivämäärää ole julkistettu.

Lähteet
-------

* Ammattilaisottelut Boxrec-tietokannassa
* Profiili Universum-tallin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dmitrenko boxnews.com.ua-sivustolla
**Ostian koirat** (engl. *The Thieves of Ostia*) on Caroline Lawrencen vuonna 2001 ilmestynyt romaani ja *Roomalaismysteerit*-kirjasarjan ensimmäinen osa. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Rooman keisarin Vespasianuksen valtakaudelle. Kirjan keskeisin tapahtumapaikka on Ostia.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Roomalaistyttö Flavia Gemina huomaa isänsä kadottaneen Castoria ja Polluxia esittävän sormuksen. Flavian äiti oli antanut sormuksen miehelleen ennen kuolemaansa. Flavia löytää sormuksen variksen pesästä, johon varis on tuonut muitakin varsin arvokkaita koruja. Paluumatkalla lauma villikoiria alkaa ajaa Flaviaa takaa, kunnes juutalaispoika Jonatan ben Mordokai pelastaa hänet ja vie Flavian kotiinsa, jossa ovat Jonatanin isä Mordokai ja perheen vanhin lapsi, Miriam. Syntymäpäivänään Flavia lähtee isänsä kanssa myymään variksen pesästä löytyneet korut pankille ja saa niistä 600 sestertiusta. Flavia päättää ostaa rahoilla afrikkalaisen Nubia-tytön orjakauppias Venaliciukselta, joka on myymässä orjia Ostian aukiolla. Samana päivänä Flavia viettää syntymäpäiväjuhliaan, kutsuen kemuihin myös Mordokain, Jonatanin, Miriamin ja Nubian. Muutaman päivän kuluttua selviää, että joku on tappanut Jonatanin Bobas-koiran, ja ystävykset alkavat oitis tutkia mysteeriä. He löytävät mykän Lupus-pojan puusta villikoirien ajamana. Lopulta Flavia hoksaa syylliseksi Libertuksen, joka oli surmannut Bobaan lisäksi muitakin Ostian koiria. Yksi villikoirista synnyttää kaksi pentua, joiden nimiksi annetaan Nipur ja Tigris.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. 1 2  Thieves of Ostia | Roman Mysteries *www.romanmysteries.com*. Viitattu 20.5.2019.
2. ↑  Children's Book Review: THE THIEVES OF OSTIA: A Roman Mystery by Caroline Lawrence, Author. Millbrook/Roaring Brook $15.95 (160p) ISBN 978-0-7613-1582-7 *PublishersWeekly.com*. Viitattu 20.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

*
**Portugalin beachfutismaajoukkue** edustaa Portugalia beachfutiksen kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Portugalin jalkapalloliitto ja se kuuluu FIFA:an ja UEFA:an. Portugalin maajoukkue on saavuttanut kaksi MM-kultaa, vuosina 2001 ja 2015. Lisäksi se on saavuttanut kolme MM-hopeaa ja viisi MM-pronssia. Euro Beach Soccer Leaguen Portugali on voittanut neljästi ja Euro Beach Soccer Cupin kuudesti. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta joukkue saavutti pronssia.

Joukkueen päävalmentaja on Mário Narciso ja sen kapteeni on angolalaissyntyinen Madjer, joka on yksi kaikkien aikojen parhaista beachfutispelaajista ja myös vuosien 2001 ja 2015 maailmanmestari. 

Portugali järjesti vuoden 2015 MM-kilpailut, jotka päättyivät sen mestaruuteen.

Pelaajat
--------

Joukkueen pelaajat vuoden 2015 MM-kilpailuissa, jotka päättyivät Portugalin osalta mestaruuteen.

|  |  |
| --- | --- |
| * **1** M Tiago Petrony
* **2** P Rui Coimbra
* **3** P Léo Martins
* **4** P Bruno Torres
* **5** L Jordan Santos
* **6** H Alan Cavalcanti
 | * **7** L Madjer (**C**)
* **8** L José Maria Fonseca
* **9** H Bruno Novo
* **10** H Belchior
* **11** P Bé Martins
* **12** M Elinton Andrade
 |

### Muita pelaajia

* P Tiago Batalha
* P Lucio Carmo
* M Paulo Graça
* M Nuno Hidalgo
* P Nuno Tavares

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Nestor Tarsoslainen** (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta, Kilikiasta.

Nestor toimi stoalaisessa koulussa Ateenassa. Muutoin hänen elämästään ei tiedetä juuri mitään. Diogenes Laertioksen teoksen *Merkittävien filosofien elämät ja opit* kirja VII on sisältänyt hänen elämäkertansa, mutta tuo osuus kirjasta on kadonnut; nimestä on säilynyt ainoastaan maininta sisällysluettelossa. Nestor oli Panaitioksen aikalainen, joko tämän oppilas tai oppilastoveri. Hänet on joskus sekoitettu toiseen samannimiseen Nestor Tarsoslaiseen, jonka sanotaan toimineen Tiberiuksen opettajana, mutta jälkimmäinen eli ensimmäisellä vuosisadalla, mikä muodostaisi ajoitusongelman.

Lähteet
-------

1. 1 2  Curnow, Trevor: "Sosigenes [2]", *The Philosophers of the Ancient World: an A-Z guide*, s. 252. London: Duckworth, 2006. ISBN 0715634976.
2. ↑  Posidonius; Kidd, I. G. (toim.): *Posidonius: III. The Translation of the Fragments*, s. 50-51. Cambridge Classical Texts and Commentaries, 36. Cambridge University Press, 2004. ISBN 0521604419. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Esim. Lukianos: *Macrob.* 21.
4. ↑  Zeller, E.: *A History Of Eclecticism In Greek Philosophy*, s. 54. Longmans, Green, And Co. 1883. Teoksen verkkoversio.
**Johannes Kaarlonpoika Koroma** (s. 16. maaliskuuta 1943 Turku) oli Suomen Työantajain Keskusliiton viimeinen toimitusjohtaja 1990-1992 ja Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton ensimmäinen toimitusjohtaja 1993–2003. Sitä ennen hän toimi sanomalehti *Uuden Suomen* päätoimittajana 1976–1989.

Koroma on yhteiskunnallinen vaikuttaja, jolla on "laaja ja monipuolinen kokemus yhteiskunnallisesta päätöksenteosta ja sen vaikutuksista kansalaisten mielipiteisiin ja hyvinvointiin sekä yritystoimintaan ja taloudelliseen kasvuun". Hän on myös pitkän linjan journalisti. Koroma toimi *Helsingin Sanomien* taloustoimituksen osastopäällikkönä vuosina 1965–1974, jolloin aloitettiin voimakas talousjournalismin kehittäminen. Koroma oli *Uuden Suomen* vastaava päätoimittaja kolmetoista vuotta, joiden aikana hän uudisti lehden konseptin. Samassa yhteydessä perustettiin myös lehden lisäpainos, *Iltalehti*.

Koroma nimitettiin Teollisuuden Keskusvaliokunnan pääsihteeriksi 1989 sekä Suomen Työnantajaliiton ja Teollisuuden Keskusliiton varatoimitusjohtajaksi 1.4.1989, sekä molempien liittojen toimitusjohtajaksi 1.3.1992 alkaen. Hän valmisteli uuden liiton yhdistämistyön, jolloin Teollisuuden Keskusliitto ja Suomen Työnantajain Keskusliitto liitettiin yhteen uudeksi organisaatioksi (Teollisuus ja Työnantajat). Sen jälkeen hänet nimitettiin vuodesta 1993 toimintansa aloittaneen Teollisuuden ja Työnantajien Keskusliiton ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Koroma oli TT:n edustajana EU:n jäsenyysneuvotteluissa. Hän jäi eläkkeelle 60-vuotiaana ja toimii erilaisissa yhteiskunnallisissa tehtävissä, kolumnistina ja puhujana.

Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Koromalle pääkonsulin arvonimen vuonna 2009.

Sotilasarvoltaan Koroma on kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vesikansa, Jyrki: Koroma, Johannes (1943–).  13.10.2004 (päivitetty 15.6.2009). Kansallisbiografia. Viitattu 14.11.2012.
2. ↑  Pörssitieto 1987.
3. ↑  Johannes Koroma Speakersforum. Viitattu 14.11.2012.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Iltalehden logo | **Iltalehden päätoimittaja**1980–1983 | Seuraaja:**Mauno Saari** |

STK:n puheenjohtajat
Axel Palmgren | 
Antti Hackzell | 
V. A. M. Karikoski | 
Johan Nykopp | 
Päiviö Hetemäki | 
Timo Laatunen | 
Pentti Somerto | 
Tapani Kahri | 
Johannes Koroma



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Sperrbrecher Kriegsmarinen käytössä noin vuonna 1943.
**Sperrbrecherit** olivat Saksan ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa käyttämiä miinanraivaaja-aluksia, jotka ajaessaan miinakenttään räjäyttivät miinoja aiheuttamansa melun, magneettikentän ja vedenpaineen avulla ja siten synnyttivät käytävän, jota pitkin laivasaattueet saattoivat edetä turvallisesti. 

Alukset olivat enimmäkseen muunneltuja rahtialuksia, jotka olivat aluksi Saksan merivoimien käytössä ensimmäisessä maailmansodassa.

Aluksiin asennettiin ylimääräisiä suojarakenteita esimerkiksi puusta suojaamaan laivaa ja miehistöä räjähdysten tapahtuessa. Aluksiin saatettiin myös asentaa ylimääräisiä laivojen tai lentokoneiden moottoreita tuottamaan vahvempia magneettikenttiä niihin asennettujen laitteiden avuksi, jotta miinat laukeaisivat laajemmalti. Esimerkiksi Sperrbrecher-131-aluksessa (Swan) oli kaksitoista Junkersin lentokonemoottoria lisäämässä magneettikentän tehoa.

Joillakin aluksilla oli partiotehtäviä varten myös lentokoneita, joilla etsittiin miinakenttiä ilmasta käsin.

Räjähdykset eivät saaneet osua laivan sivuille tai peräpäähän, jossa sijaitsi moottoritila. Työ miinanraivaajalla oli erittäin vaarallista, vaikka laivat olikin varustettu vahvoilla suojilla räjähdyksiä vastaan.

Suomalaisista rahtialuksista saksalaiset valtasivat ja muuttivat Kriegsmarinen käyttöön muun muassa Ernst Sohnin omistaman *S/S Balmungin*, joka sai uuden nimen *Sperrbrecher-165*. Se upposi 1943 Falsterin edustalla raivatessaan miinoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Peter Arndt: *Deutsche Sperrbrecher 1914–1945*, 2. Auflage, Bernard & Graefe Verlag, Bonn 2005, ISBN 3-7637-6257-4
2. ↑  Wrecksite.eu

Saksan laivaston alusluokat toisessa maailmansodassa

|  |  |
| --- | --- |
| Lentotukialukset | Graf Zeppelin • IX • JadeX • SeydlitzX • IIX |
| Taistelulaivat ja -risteilijät | Scharnhorst-luokka • Bismarck-luokka • HX • OX |
| Pre-dreadnought-taistelulaivat | Deutschland |
| Raskaat risteilijät | Deutschland • Admiral Hipper • DX • PX |
| Kevyet risteilijät | Gazelle • *Emden* • Königsberg • Leipzig • Nürnberg • MX • SpähkreuzerX |
| Hävittäjät | tyyppi 1934 • tyyppi 1934A • tyyppi 1936 • tyyppi 1936A • tyyppi 1936B • tyyppi 1936CX |
| Torpedoveneet | tyyppi 23 • tyyppi 24 • tyyppi 35 • tyyppi 37 • Elbing • vallatut alukset |
| Sukellusveneet | I • II • VII • IX • X • XIV • XVII • XXI • XXIII • projektit |
| Muut | E-veneet • R-veneet • M-luokan miinanraivaajat • F-luokan saattajat • apuristeilijät • vartioveneet • lautat • Siebel-lautat • Sperrbrecher |

|  |
| --- |
| X peruutettu |
"Toukokuun aurinko" eli Inti Argentiinan lipussa.
**Inti** (ketšuaksi "aurinko") oli auringon jumala inkojen mytologiassa. Yleensä hänet kuvattiin luojajumala Viracochan pojaksi. Intin palvonta oli inkavaltiossa keskeisellä sijalla, sillä inkojen kuninkaat Sapa Incat pitivät itseään Intin jälkeläisinä. Intin symbolina oli ihmiskasvoinen kultainen kiekko, josta lähti säteitä. Intin sisar ja puoliso oli Kuun jumalatar Mama Quilla, joka puolestaan kuvattiin hahmona, jonka kasvot olivat hopeinen kiekko siitä irtoavien säteiden kera.

Ketšuoiden keskuudessa Inti sekoitetaan toisinaan Kristukseen tai Jumalaan.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Hallam, Elizabeth: *Mytologian jumalat*, s. 37. Karisto, 1997. ISBN 951-23-3647-2.
2. ↑  Lurker 1987, s. 89
3. 1 2  Inti *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 10.9.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Inti** Wikimedia Commonsissa
**L’Aube Nouvelle** ("Uusi aamunkoitto") on Beninin kansallislaulu. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Gilbert Jean Dagnon. Se otettiin kansallislauluksi maan itsenäistyessä 1960. Vuonna 1975 laulun sanoja muutettiin, koska valtion alkuperäinen nimi muuttui Dahomeyn tasavallasta Beniniksi, minkä seurauksena uusi kaksitavuinen nimi täytyi sovittaa uudelleen kolmitavuisen tilalle.

Ranskalaiset sanat
------------------

Jadis à son appel, nos aïeux sans faiblesse   

Ont su avec courage, ardeur, pleins d’allégresse  

Livrer au prix du sang des combat éclatants.  

Accourez vous aussi, bâtisseurs du présent,  

Plus forts dans l’unité, chaqu’jour à la tâche,  

Pour la postérité, construisez sans relâche.

CHORUS  

Enfants du Bénin, debout!  

La liberté d’un cri sonore  

Chante aux premiers feux de l’aurore;  

Enfants du Bénin, debout!

Quand partout souffle un vent de colère et de haine.  

Béninois, sois fier, et d’une âme sereine,  

Confiant dans l’avenir, regarde ton drapeau!  

Dans le vert tu liras l’espor du renouveau,  

De tes aïeux le rouge évoque le courage;  

Des plus riches trésors le jaune est le présage.

CHORUS

Tes monts ensoleillés, tes palmiers, ta verdure,  

Cher Bénin, partout font ta vive parure.  

Ton sol offre à chacun la richesse des fruits.  

Bénin, désormais que tes fils tous unis  

D’un fraternel élan partagent l’espérance  

De te voir à jamais heureux dans l’abondance.

CHORUS

### Englantilainen käännös

Formerly, at her call, our ancestors  

Knew how to engage in mighty battles  

With strength, courage, ardour, and full of joy, but at the price of blood.  

Builders of present, you too, join forces  

Each day for the task stronger in unity.  

Build without ceasing for posterity.

CHORUS  

Children of Benin, arise!  

The resounding cry of freedom  

Is heard at the first light of dawn,  

Children of Benin, arise!

When all around there blows a wind of anger and hate:  

Citizen of Benin be proud, and in a calm spirit  

Trusting in the future, behold your flag!  

In the green you read hope of spring;  

The red signifies the courage of your ancestors;  

The yellow fortells the greatest treasures.

CHORUS

Beloved Benin, your sunny mountains, palm trees, and green pastures  

Show everywhere your brightness;  

Your soil offers everyone the richest fruits.  

Benin, from henceforth your sons are united  

With one brotherly spirit sharing the hope of seeing you  

Enjoy abundance and happiness forever.

CHORUS

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BENIN : Benin National Anthem L'Aube Nouvelle *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Benin National Anthems.info. Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Benin *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
**Tyro** oli kreikkalaisessa mytologiassa Salmoneuksen tytär ja Peliaksen ja Neleuksen äiti. Hänen isänsä Salmoneus oli Athamaksen veli.

Tyro oli naimisissa Kretheuksen kanssa, jonka kanssa hänellä oli yksi poika, Aison, mutta hän rakasti kuitenkin Enipeusta, joen jumalaa, joka torjui hänen kaikki lähentelynsä. Poseidon, Tyroa himoten, naamioitui Enipeukseksi, ja näiden kahden suhteesta syntyivät kaksoispojat Pelias ja Neleus. Aristoteleen mukaan Tyro asetti pojat pieneen ruuheen, ja heidät löytänyt hevospaimen kasvatti pojat. Toisen version mukaan Tyro jätti lapset vuorelle, ja kaksoset kasvatti heidät löytänyt neito.

Vartuttuaan Pelias ja Neleus löysivät äitinsä Tyron. Veljekset tappoivat Tyron äitipuolen, Salmoneuksen toisen vaimon Sideron, koska hän oli kohdellut heidän biologista äitiään huonosti. Sidero oli piiloutunut Heran temppeliin, jossa Pelias hänet kuitenkin surmasi saaden päällensä Heran leppymättömän vihan.

Lähteet
-------

1. ↑  SIDERO, Greek Mythology Index *www.mythindex.com*.  Arkistoitu 8.3.2015. Viitattu 7.2.2018.
**Interstate 16** on kokonaan Georgian osavaltion sisällä sijaitseja Interstate Highway Systemiin kuuluva valtatie. Se alkaa Maconista ja päättyy Savannahin keskustaan, Montgomery Streetille. Se toimii myös evakuointitienä hurrikaanien varalle. Se on lähes 3000 kilometriä pitkä.

Interstate Highway System -päätiet
Interstate 2 Interstate 4 Interstate 5 (Interstate 6) (Interstate 7) Interstate 8 (Interstate 9) Interstate 10 Interstate 11 Interstate 12 Interstate 14 Interstate 15 Interstate 16 Interstate 17 Interstate 19 Interstate 20 (Interstate 21) Interstate 22 (Interstate 23) Interstate 24 Interstate 25 Interstate 26 Interstate 27 (Interstate 28) Interstate 29 Interstate 30 (Interstate 31) (Interstate 32) Interstate 35 Interstate 37 Interstate 39 Interstate 40 Interstate 41 Interstate 42 Interstate 43 Interstate 44 Interstate 45 (Interstate 46) (Interstate 47) Interstate 49 (Interstate 51) (Interstate 53) Interstate 55 Interstate 57 Interstate 59 (Interstate 61) (Interstate 62) (Interstate 63) Interstate 64 Interstate 65 Interstate 66 (Interstate 67S) (Interstate 67N) Interstate 68 Interstate 69 Interstate 70 Interstate 71 Interstate 72 Interstate 73 Interstate 74 Interstate 75 Interstate 76W Interstate 76E Interstate 77 Interstate 78 Interstate 79 Interstate 80 Interstate 81 Interstate 82 Interstate 83 Interstate 84W Interstate 84E Interstate 85 Interstate 86W Interstate 86E Interstate 87S Interstate 87N Interstate 88W Interstate 88E Interstate 89 Interstate 90 Interstate 91 (Interstate 92) Interstate 93 Interstate 94 Interstate 95 Interstate 96 Interstate 97 (Interstate 98) Interstate 99 Interstate H1 Interstate H2 Interstate H3
**Interstate 5** (**l-5**) on Yhdysvaltojen Interstate-tieverkkoon kuuluva valtatie, joka kulkee maan länsirannikolla yli 2 200 kilometrin matkan. Se alkaa Meksikon rajalta, läpäisee Kalifornian, Oregonin ja Washingtonin osavaltiot ja päättyy Kanadan rajalle. Sen varrella sijaitsee useita suurkaupunkeja, kuten San Diego, Los Angeles, Sacramento, Portland ja Seattle.

Interstate 5 noudattaa pitkälti historiallista Siskiyoun reittiä, joka oli 1800-luvulla Kalifornian ja Oregonin välisen tavara- ja henkilöliikenteen pääreitti. Se oli alun perin intiaanipolku, kunnes 1820-luvulla Hudson’s Bay Companyn turkiskauppiaat alkoivat hyödyntää sitä matkatessaan Willamette Valleystä vuorten yli Sacramento Valleyyn. Reitille rakennettiin lopulta rautatie 1880-luvulla ja ensimmäinen maantie Pacific Highway (myöh. US Highway 99) vuoteen 1924 mennessä. Presidentti Dwight D. Eisenhower allekirjoitti vuonna 1956 uuden lain Interstate-tieverkon luomiseksi. Määräyksen jälkeen Interstate 5 rakennettiin nykyiseen muotoonsa vuosina 1963–1979.

Lähteet
-------

1. ↑  FHWA Route Log and Finder List: Table 1 *Federal Highway Adminstration*. Viitattu 30.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2  LaLande, Jeff: Oregon–to–California Trail (1820s–1860s) *Oregon Encyclopedia*. Viitattu 30.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  The Historic Pacific Highway in Washington *pacific-hwy.net*. Viitattu 30.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Pfeiffer, David A.: Ike's Interstates at 50 *Prologue Magazine*.  2006. Viitattu 30.9.2022. (englanniksi)
5. ↑  Interstate 5 Construction *SCVHistory.com*. Viitattu 30.9.2022. (englanniksi)

Interstate Highway System -päätiet
Interstate 2 Interstate 4 Interstate 5 (Interstate 6) (Interstate 7) Interstate 8 (Interstate 9) Interstate 10 Interstate 11 Interstate 12 Interstate 14 Interstate 15 Interstate 16 Interstate 17 Interstate 19 Interstate 20 (Interstate 21) Interstate 22 (Interstate 23) Interstate 24 Interstate 25 Interstate 26 Interstate 27 (Interstate 28) Interstate 29 Interstate 30 (Interstate 31) (Interstate 32) Interstate 35 Interstate 37 Interstate 39 Interstate 40 Interstate 41 Interstate 42 Interstate 43 Interstate 44 Interstate 45 (Interstate 46) (Interstate 47) Interstate 49 (Interstate 51) (Interstate 53) Interstate 55 Interstate 57 Interstate 59 (Interstate 61) (Interstate 62) (Interstate 63) Interstate 64 Interstate 65 Interstate 66 (Interstate 67S) (Interstate 67N) Interstate 68 Interstate 69 Interstate 70 Interstate 71 Interstate 72 Interstate 73 Interstate 74 Interstate 75 Interstate 76W Interstate 76E Interstate 77 Interstate 78 Interstate 79 Interstate 80 Interstate 81 Interstate 82 Interstate 83 Interstate 84W Interstate 84E Interstate 85 Interstate 86W Interstate 86E Interstate 87S Interstate 87N Interstate 88W Interstate 88E Interstate 89 Interstate 90 Interstate 91 (Interstate 92) Interstate 93 Interstate 94 Interstate 95 Interstate 96 Interstate 97 (Interstate 98) Interstate 99 Interstate H1 Interstate H2 Interstate H3
**Rauta(III)asetaatti** ((CH3COO)3Fe) eli **ferriasetaatti** on rauta- ja asetaatti-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiilien värjäyksessä, katalyyttinä ja muiden rautayhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

[Fe3(µ2-CH3COO)6(µ3-O)(H2O)3]-ionin rakenne
Rauta(III)asetaatti on punaruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee happamiin liuoksiin ja etanoliin. Aineen kaava esitetään usein niin kutsuttuna emäksisenä rauta(III)asetaattina ((CH3COO)2FeOH). Sen rakenteessa rauta on kuitenkin kompleksi-ionina [Fe3(µ2-CH3COO)6(µ3-O)(H2O)3].

Rauta(III)asetaattia valmistetaan liuottamalla rautajauhetta tai -romua etikkahappoon ja hapettamalla muodostuneen liuoksen rautaionit hapetusluvulle +III happivirran avulla. Yhdistettä käytetään tekstiilien peittana ja värjäykseen, hapetusreaktioiden katalyyttinä ja muiden rautayhdisteiden ja musteiden valmistukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 340. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Perry, Dale L.: *Handbook of Inorganic Compounds*, s. 217. 2. painos. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.12.2019). (englanniksi)
3. 1 2  Alan M. Stolzenberg: *Iron Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004.
4. ↑  Egon Wildermuth, Hans Stark, Gabriele Friedrich, Franz Ludwig Ebenhöch, Brigitte Kühborth, Jack Silver & Rafael Rituper: *Iron Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000.
**Myötävaikutus vahinkoon** tarkoittaa, että vahingon kärsinyt henkilö on omilla toimillaan edistänyt vahingon syntyä tai ei ole huolehtinut varotoimista estääkseen vahingon tai pienentääkseen sitä. Vahingonkorvauslain (412/1974, 6:1) mukaan vahingonkorvausta voidaan pienentää tai evätä kokonaan, jos vahingon kärsinyt tai hänen puoleltaan on myötävaikutettu vahinkoon. Säännön tavoitteena on jakaa taloudelliset menetykset syyllisyyden perusteella. Henkilövahingot muodostavat kuitenkin poikkeuksen sääntöön. Liikennevakuutuslain (279/1959, 7 §) ja potilasvahinkolain (585/1986, 3 §) mukaan korvausta alennetaan tai se evätään vasta, kun henkilön myötävaikuttaminen on ollut törkeää. Myötävaikuttamisen arvioinnissa perustana on sellainen huolellisuus, jota ihmiseltä voidaan vaatia. Myötävaikuttamista on vahingon kärsineen oma tahallisuus tai tuottamus ja myös se, että hän on vastannut vahinkoon vaikuttaneista olosuhteista ankaran vastuun perusteella. Lisäksi myötävaikuttamisena pidetään varotoimien laiminlyöntiä ja vaaraan antautumista.[1]

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 522–523.
Stolzenfelsin linna
**Stolzenfelsin linna** (saks. *Schloss Stolzenfels*) on linna Koblenzin kaupungin Stolzenfelsissä, Saksan Rheinland-Pfalzissa. Se sijaitsee Reinjoen vasemmalla puolella. Linna edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan uusgotiikkaa. Linna on avoinna yleisölle, ja siellä vierailee vuosittain noin 250 000 kävijää.

Historia
--------

Linna, jota alun perin alettiin rakentaa 1200-luvulla, kuuluu niihin, jotka Preussin kuninkaallinen perhe uudelleenrakennutti romanttisella kaudella. Stolzenfelsin linnan uudelleenrakennuttamisesta kuninkaalliseksi kesäresidenssiksi vastasi silloin vielä kruununprinssinä, myöhemmin kuninkaana toiminut Fredrik Vilhelm IV, joka sai linnan rauniot lahjaksi. Berliinissä vaikuttaneiden arkkitehtien Karl Friedrich Schinkelin ja Friedrich August Stülerin johtamat uudelleenrakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1842.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stolzenfelsin linna**.
* Schloss Stolzenfels
**Mzungu Kichaa** (oikealta nimeltään Espen Sørensen) on tanskalainen laulaja ja muusikko. Hän syntyi Tanskassa, mutta kasvoi lapsuutensa Tansaniassa, jossa hänen vanhempansa tekivät kehitysyhteistyötä. Perhe muutti Tansaniaan Espenin ollessa kuusivuotias. Tansaniassa hän oppi puhumaan sujuvaa swahilia ja myöhemmin hän vaikutti tansanialaisessa musiikissa muun muassa tuottajana Bongo Records studiolla. Vuonna 2009 Mzungu Kichaa julkaisi ensimmäisen albuminsa nimeltä "Tuko Pamoja".

Ura
---

Espen Sørensen oli ensimmäisiä artisteja, jotka levyttivät Bongo Records studioilla Dar es Salaamissa 1990-luvun lopulla, yhdessä Juma Naturen, TID:n, Mangwairin, Feroozin ja Professor Jayn kanssa. Tuolloin hän sai myös taiteilijanimensä Mzungu Kichaa eli "Hullu Valkoinen". Hän ei kuitenkaan julkaissut musiikkia vielä tuolloin, lukuun ottamatta muutamia kappaleita, joilla hän vieraili 2000-luvun vaihteessa sekä vuoden 2001 singleä Mambo ya Pwani, joka nousi soittolistojen kärkeen Tansaniassa.

Espen muutti Britanniaan opiskelemaan musiikki- ja kulttuuriantropologiaa. Valmistuttuaan hän päätti keskittyä jälleen musiikilliseen uraansa ja perusti yhtyeen nimeltä Effigong vuonna 2006. Vuonna 2008 hän päätti jatkaa sooloartistin uraa ja julkaisi ensimmäisen albuminsa nimeltä Tuko Pamoja, Caravan Records levy-yhtiön kautta. Levy julkaistiin ensin vain Itä-Afrikassa, mutta sen saatua huomiota myös eurooppalaisilla radiokanavilla, se julkaistiin Euroopassa, toukokuussa 2009. Levy on kokonaisuudessaan swahilinkielinen ja keskittyy erityisesti sosiaalisiin ongelmiin, kuten köyhyyteen Tansaniassa.

Mzungu Kichaa on toiminut myös tuomarina Tansanian tunnetuimmassa kykyjenetsintä televisiokilpailussa nimeltä "Bongo Star Search".

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Tuko Pamoja* (2009)
* *Hustle EP* (2012)
* *Relax EP* (2014)

### Singlet

* *Mambo ya Pwani* (2001)

Palkinnot
---------

### Voitto

* 2009 African Achievement Awards - Paras tulokas

### Ehdolla

* 2009 Danish World Music Award - Paras maailmanmusiikkilevy

Lähteet
-------

1. ↑  Artikkeli AfricanHiphop.com sivustolla. Viitattu 27.7.2012
2. ↑  Artikkeli Daily Nation lehden sivustolla. Viitattu 27.7.2012
3. ↑  Myspace sivustolla. Viitattu 27.7.2012
4. ↑  Kongoi sivustolla. Viitattu 27.7.2012
5. 1 2 3  Reverb Nation sivustolla. Viitattu 27.7.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Mzungu Kichaa Last.fm:ssä (englanniksi)
* Myspace-sivut
* Facebook-sivut
* Reverb Nation sivustolla
**Hive Helsinki** on Helsingin Kalliossa toimiva yksityinen oppilaitos, joka keskittyy erityisesti ohjelmoinnin opettamiseen. Koulun toimintaa rahoittaa ohjelmistöyhtiö Supercell. Koulun ensimmäinen lukukausi alkoi lokakuussa 2019.

Koulun opettamiskonsepti perustuu vertaisoppimiseen, eikä koulussa ole oppitunteja tai opettajia. Koululla ei ole virallista asemaa Suomen korkeakoulujärjestelmässä, eikä sen suorittamisesta siten saa tutkintoa.

Koulun johtajana toimi aluksi Minna Kivihalme, mutta huhtikuussa 2019 hänet korvasi Oona Ylänkö. Koulun hallituksen puheenjohtajana toimii ohjelmoinnin opettaja ja kirjailija Linda Liukas.

Lähteet
-------

1. 1 2  El Kamel, Sonia: Koodia kellon ympäri.  *Helsingin Sanomat*, 22.7.2019, s. D6-D7. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Helsinkiin avattiin koodauskoulu *Uusiteknologia.fi*.  8.7.2019. Viitattu 7.9.2019.
3. ↑  Niinivuo, Samuli: Supercellin rahoittaman koodauskoulun johtaja lähti, eikä koulun toiminta ole edes alkanut *Taloussanomat*.  16.4.2019. Viitattu 7.9.2019.
4. ↑  Urpelainen, Anna-Kaisa: Hive Helsinki sai lentävän lähdön – perinteisellä korkeakoulujärjestelmällä pohdinnan paikka *Markkinointi&Mainonta*.  1.4.2019. Viitattu 7.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun verkkosivut
**Lenni Tiihonen** (s. 19. huhtikuuta 2004 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Tiihonen pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa. Hän laukoo oikealta.

Ura
---

Tiihonen on Espoo Bluesin kasvatti. Hän voitti kauden 2021–2022 Kiekko-Espoossa U18 Suomen-mestaruuden. Kaudeksi 2023–2024 Tiihonen 2+1-vuotisen juniorisopimuksen Saimaan Pallon SM-liigajoukkueen kanssa. Hän aloitti kauden seuran U20-joukkueessa. Tiihonen teki liigadebyyttinsä 28. helmikuuta 2024 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänet merkittiin SaiPan 13. hyökkääjäksi. Tiihonen sai ottelussa jääaikaa lopulta vain 42 sekuntia. Seuraavassa ottelussa 1. maaliskuuta 2024 Mikkelin Jukureita vastaan hänet merkittiin nelosketjun oikeaan laitaan Rasmus Ruususen ja Miro Tauslahden viereen. Tiihonen sai ottelussa jääaikaa 3.30 minuuttia. Hän teki myös liigauransa avausmaalin. Hän pelasi SM-liigassa kauden aikana lopulta kuusi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2022–2023 | Kiekko-Espoo | U20-SM | 41 | 9 | 11 | 20 | 20 | – | – | – | – | – |
| 2023–2024 | SaiPa | U20-SM | 43 | 10 | 17 | 27 | 47 | – | – | – | – | – |
|  | SaiPa | SM-liiga | 6 | 1 | 1 | 2 | 0 | – | – | – | – | – |
| 1 kausi | yhteensä | SM-liiga | 6 | 1 | 1 | 2 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Lenni Tiihonen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Lenni Tiihonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tilastot - Lenni Tiihonen *liiga.fi*. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 31.1.2024.
2. 1 2  Lenni Tiihonen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Elite Prospects - Jokipojat *eliteprospects.com*. Everysport Media Group AB. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Sopimustilanne *saipa.fi*. Liiga-SaiPa Oy. Viitattu 29.2.2024.
5. ↑  Kärpät - SaiPa, 28.2.2024 *liiga.fi*.  28.2.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 29.2.2024.
6. ↑  Kärpät - SaiPa, 28.2.2024 *liiga.fi*.  28.2.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 29.2.2024.
7. ↑  Saipa - Jukurit, 1.3.2024 *liiga.fi*.  1.3.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 3.3.2024.
8. ↑  Saipa - Jukurit, 1.3.2024 *liiga.fi*.  1.3.2024. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 3.3.2024.

SaiPa – SM-liiga
6 Airola |
7 Rajaniemi |
10 Kivenmäki |
11 Karvinen |
12 Laakso |
15 Lohisalo |
19 Tiihonen |
21 Appelgren (**A**) |
22 Aho |
22 Loukkojärvi |
26 Ruusunen |
28 Niemelä (**A**) |
30 Piiroinen |
31 Kiviaho |
33 Vuorinen |
35 Varis |
39 Ojantakanen |
46 Kiukas |
50 Rikkilä |
51 Kalapudas |
55 Trejbal |
57 Hokkanen |
62 Tauslahti |
70 Naukkarinen |
71 Siikonen (**C**) |
74 Tammela |
77 Hietala |
80 Vainikainen (**A**) |
82 Lapid |
90 Lipiäinen |
-- Gabriel |
-- Hiltunen  

Valmentajat Hämäläinen – Immonen – Goldberg – Ore – Ropo – Kadera
**Setrivallankumous** oli vuoden 2005 helmikuussa alkanut tapahtumasarja, joka johti Libanonin demokratisoitumiseen. Alkunsa vallankumous sai pääministeri Rafik Haririn salamurhasta. Nimensä setrivallankumous sai setripuusta, joka esiintyy Libanonin lipussa.

Libanonin symbolina pidetty libanoninsetri (*Cedrus libani*)
Rafik Haririn salamurha johti suuriin mielenosoituksiin, jotka olivat kuitenkin rauhanomaisia. Päätavoitteena oli saada Syyrian vuonna 1976 aloittama miehitys loppumaan ja sen joukot pois Libanonista.

Tapahtumat johtivat siihen, että Syyria veti huhtikuussa vuonna 2005 viimeisetkin Libanonissa olleet joukkonsa kotiin ja 29 vuotta kestänyt vuodesta 1976 jatkunut Syyrian sotilaallinen läsnäolo Libanonissa päättyi.

Vallankumousta seuranneissa vuoden 2005 parlamenttivaaleissa valittiin maan hallitukseen kaksi vahvaa poliittista ryhmittymää: syyriamielinen Maaliskuun 8. päivän liitto ja syyrianvastainen, länsimielinen Maaliskuun 14. päivän liitto.

Katso myös
----------

* Libanonin politiikka

Lähteet
-------

1. ↑   Luettu 11.11.2017
2. ↑  Viimeiset syyrialaiset sotilaat vetäytyivät Libanonin maaperältä *ts.fi*.  27.4.2005.  Arkistoitu 19.12.2019. Viitattu 18.12.2019.
**Emilia Sofia Tuulikki Kangas** (s. 10. elokuuta 2001 Nurmo) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Kuortaneen Kuntoa ja häntä valmentavat Hannu Kangas ja Ahti Arokallio. Vuosina 2010–2023 hän edusti Seinäjoen Seudun Urheilijoita.

Kangas on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa hopeaa 2024 ja pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi 2021, 2022 ja 2023.

Kangas saavutti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Saman ikäluokan EM-kilpailuissa 2021 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän karsiutui loppukilpailusta Budapestin MM-kilpailuissa 2023. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2021.

Kangas työnsi ulkoratojen ennätyksensä 16,99 Lohjalla 1. heinäkuuta 2023. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 17,60 Tampereella 17. helmikuuta 2024.

Emilia Kankaan valmentaja Hannu Kangas on hänen isänsä. Hänen siskonsa Jenni on arvokisaedustuksia ja universiadi-pronssia saavuttanut keihäänheittäjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emilia Kangas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Emilia Kankaalle kuulan pronssia - "Tiesin, että saan kyllä yhden hyvän työnnön aikaiseksi" *Yleisurheilu.fi*.  13.7.2023. Viitattu 14.7.2023.
3. ↑  Hannu Kangas kertoo: Nämä miehet kisaavat eniten kolmannesta keihäspaikasta MM-kisoihin


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Eveliina Rouvali Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Anna Eveliina Rouvali** (s. 16. huhtikuuta 1997 Kuopio) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Kuopion Reipasta ja häntä valmentaa Teemu Leppämäki.

Rouvali karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015, saman ikäluokan MM-kilpailuissa 2016 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui kahdeksanneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Hän karsiutui loppukilpailusta Münchenin EM-kilpailuissa 2022, Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 ja Budapestin MM-kilpailuissa 2023.

Kalevan kisoista Rouvali on saavuttanut kuulantyönnön hopeaa vuosina 2020, 2021, 2022 ja 2023 sekä pronssia vuosina 2017 ja 2019. Sisäratojen SM-kilpailuista Rouvali on saavuttanut kultaa vuosina 2021 ja 2023, hopeaa vuosina 2019, 2020 ja 2022 sekä pronssia 2024. Hänen ennätyksensä ulkoradoilta on 17,53 metriä (2023) ja hallista 17,31 metriä (2023).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eveliina Rouvali Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Sari Hannele Tamminen** (s. 23. toukokuuta 1967 Turku) on suomalainen juontaja.

Tamminen tunnetaan erityisesti Yle TV2:n vuosina 1996–2011 esittämän *Kesäillan valssi* -televisio-ohjelman juontajana. Hän juonsi ohjelmaa sen alusta alkaen, mitä ennen hän oli mukana sitä edeltäneessä, kesinä 1992–1995 esitetyssä tanssiohjelmassa *Sataman valot*. *Sataman valoissa* hänen juontajaparinaan toimi Raimo Piipponen, kun taas *Kesäillan valssissa*, jota hän juonsi useina kesinä myös yksin, hänen kanssajuontajinaan olivat muun muassa Hannu Lumivuori, Heikki Kahila ja Janne Kataja. Muita TV2:n ohjelmia, joissa hän on ollut mukana, ovat olleet muun muassa *Kansanhuvit*, *Huvin vuoksi* ja *Pojat kansan urhokkaan*. Hän on juontanut myös Kutosen raviohjelmaa *Vermon kutonen*.

Tamminen on juontanut television lisäksi myös radiossa, kanavilla Auran Aallot ja Iskelmä. Hän on tehnyt myös juontokeikkoja muun muassa messuilla, konserteissa ja yritystilaisuuksissa. Paitsi juontajana, Tamminen on työskennellyt myös vyöhyketerapeuttina.

Tamminen palkittiin vuonna 2012 Kullervo Linnan Säätiön Ilpo Hakasalo -palkinnolla, joka jaetaan tunnustuksena populaarimusiikin aseman, arvostuksen ja tunnettavuuden edistämisestä.

Tamminen alkoi juontamaan Radio Pookin *Lauantai-illan Huumaa* 19. maaliskuuta 2022 lähtien.

Yksityiselämä
-------------

Tamminen oli 2009 - 2017 naimisissa Ari Varjosen kanssa. Pariskunnalla oli yksi lapsi, tammikuussa 2009 syntynyt tytär Taika. Tammisen nykyinen puoliso on Jari Vaaka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rantanen, Kimmo: Arvostelun kohteena.  *Ilta-Sanomat*, 28.5.2011, s. 48–49.
2. 1 2  Sari Tamminen *auraviihde.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 30.5.2011.
3. ↑  Historiikki (Arkistoitu sivu Internet Archivessa) *yle.fi/kesaillanvalssi*. Viitattu 19.8.2014.
4. ↑  Rantanen, Kimmo: Kesäillan valssi lopetetaan - Sari Tamminen suree *Ilta-Sanomat*.  22.6.2011. Viitattu 3.10.2021.
5. ↑  Paavonen, Mia: Sari Tamminen palaa televisioon *Ilta-Sanomat*.  26.3.2013. Viitattu 3.10.2021.
6. ↑  Rantanen, Kimmo: Juontaja Sari Tammisella on ponikuume *Ilta-Sanomat*.  20.9.2010. Viitattu 3.10.2021.
7. ↑  Paula Koivuniemi ja Korsuorkesteri saivat vuoden 2012 Kullervo Linnan Säätiön palkinnot *Teosto.fi*.  23.11.2012. Viitattu 3.10.2021.
8. ↑  Nordman, Joonas: Sari Tamminen: Yllätyshäät lapsen ristiäisissä! *Iltalehti*.  2.3.2009. Viitattu 3.10.2021.
9. ↑
**Palonurmen (Korkeakosken) harkkohytti** sijaitsi Nilsiässä Syvärinlahteen laskevan Palonurmenjoen Korkeakosken rannalla Mustalammen ja Alalammen välissä. Harkkohytti oli toiminnassa vuosina 1852–1866.

Korkeakoksen rannalla oli ennen harkkohytin perustamaista vesimylly ja tamppilaitos jotka siirrettiin kosken itärannalle kun harkkohytti rakennettiin. Harkkohytin perustaja oli Victor Edvard Dahlström ja sen oli tarkoitus toimia vedenpuutteesta kärsineen Lapinlahdella sijainneen Urimalahden ruukin apuhyttinä. Vuonna 1852 valmistuivat pato sekä joen länsirannalle yksipiippuinen harkkohytti ja kankirautapaja. Laitos sai toimiluvan 1854 mutta sen käyttö jäi vähäiseksi. Harkkohytti paloi vuonna 1866 eikä sitä enää rakennettu uudestaan.

Harkkohytin ja kankirautapajan paikalla oli vuonna 1980 liiterirakennus jonka alle kerrotaan jääneen kellarin tapainen harmaakivirakennelma. 1970-luvulla tehdyn paikallistien oikaisun alle kerrotaan jääneen useita vanhoja rakennusten pohjia. Kosken rannalla olevan myllyrakennuksen vieressä on jäänteitä 1910-luvulla toimineesta voimalaitoksesta ja sahasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museovirasto kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Kuopio, Palonurmen harkkohytti  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Miki** (jap. 三木市, *Miki-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Kakojoen sivujoen Minōn varrella. Kaakossa se rajautuu Kōben suurkaupunkiin. Suurin osa kaupungin pinta-alasta on tasankoa tai kukkulaa. Mikissä on 77 151 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 176,51 neliökilometriä.

Keskiajalla Miki kehittyi linnanaluskaupunkina Bessho-klaanin hallinnassa. Kaupungin linna tuhoutui Toyotomi Hideyoshin hyökkäyksessä vuonna 1580. Myöhemmin Edo-kaudella kaupunki tunnettiin etenkin metallisten puusepäntyökalujen valmistuksesta, ja siellä on edelleenkin paljon metallisten työvälineiden tuotantoa. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisiä – erityisesti sakentuotannon tarpeisiin – sekä vihanneksia ja hedelmiä. Kaupunkioikeudet Mikille myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Mikin maaseutukaupunkiin liitettiin kolme kyläkuntaa. Kaupunki laajeni viimeksi vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Yokawan maaseutukaupunki. Mikistä Kōbeen johtavan rautatielinjan varrelle on rakennettu suuria lähiöitä 1960-luvulta lähtien. Niiden myötä kaupunkiin on sijoittunut myös golfkenttiä.

Mikin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat vanhat temppelit ja pyhäköt, joista Gaya-in lienee perustettu 600-luvun lopulla. Muita merkillepantavia rakennuksia ovat esimerkiksi Tōkō-ji ja Amatsu-jinja. Kaupungissa on säilynyt myös vanhoja metalliseppien kaupunkitaloja ja siellä toimii metallityön historiaa esittelevä museo. Mikiä palvelee Kōbe-rautateiden Ao-linja. Kaupungissa aiemmin kulkenut Miki-rautatie lakkautettiin vuonna 2008.

Kuvia
-----

* Honmachin kaupunkikuvaaHonmachin kaupunkikuvaa
* Ōmiya Hachiman-gūŌmiya Hachiman-gū
* Ōmiya Hachiman-gūn festivaaliŌmiya Hachiman-gūn festivaali
* Mikin keskusta ilmakuvassa vuonna 1985Mikin keskusta ilmakuvassa vuonna 1985
* Mikin rautatieasemaMikin rautatieasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  三木市の概要 Miki City. Viitattu 11.02.2020.
2. 1 2  三木市の地区別の人口や世帯に関する情報 Miki City. Viitattu 11.02.2020.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 三木市 Kotobank. Viitattu 11.02.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 三木（市） Kotobank. Viitattu 11.02.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miki** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hyōgon prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Aioi
* Akashi
* Akō
* Amagasaki
* Asago
* Ashiya
* Awaji
* Himeji
* Itami
* Kakogawa
* Kasai
* Katō
* Kawanishi
* Kōbe (pääkaupunki)
* Miki
* Minami-Awaji
* Nishinomiya
* Nishiwaki
* Ono
* Sanda
* Shisō
* Sumoto
* Takarazuka
* Takasago
* Tanba
* Tanba-Sasayama
* Tatsuno
* Toyooka
* Yabu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Akōn piirikunta** (Kamigōri) · **Ibon piirikunta** (Taishi) · **Kakon piirikunta** (Harima · Inami) · **Kanzakin piirikunta** (Fukusaki · Ichikawa · Kamikawa) · **Kawaben piirikunta** (Inagawa) · **Mikatan piirikunta** (Kami · Shin’onsen) · **Sayōn piirikunta** (Sayō) · **Takan piirikunta** (Taka) |

 |