recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Frank Lindroos.
**Frank Edward Lindroos** (14. huhtikuuta 1874 Pietari – 10. heinäkuuta 1923 Duluth, Minnesota) oli amerikansuomalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka oli 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä amerikansuomalaisen työväenliikkeen musiikkivaikuttajia.

Pietarinsuomalaisen räätälin perheeseen syntynyt Lindroos oppi viulunsoiton isältään jo lapsena. Isän sairastuttua vakavasti Lindroos kiersi 12-vuotiaasta lähtien parin vuoden ajan äitinsä kanssa kerjäläisenä Pietarin kaduilla viulua soitellen. Isän kuoltua perhe muutti vuonna 1888 Lappeenrantaan, jossa Lindroos liittyi Viipurin pataljoonan soittokuntaan kornetistiksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Lindroos palasi Pietariin, jossa hän jatkoi armeijan soittokunnassa.

Vuonna 1904 Lindroos lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Perhe asui aluksi New Yorkissa ja vuodesta 1907 lähtien Pennsylvanian Monessenissa, kunnes asettui Minnesotan Duluthiin vuonna 1913. New Yorkissa Lindroos liittyi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön jäseneksi. Elantonsa hän hankki työväenyhdistysten soittokuntien ja kuorojen johtajana sekä musiikinopettajana. Duluthissa Lindroos radikalisoitui ja liittyi syndikalistisen IWW-ammattiliiton jäseneksi.

Lindroos aloitti säveltämisen jo Pietarissa asuessaan ja jatkoi työtään Yhdysvalloissa. Erilaisten orkesterikappaleiden ohella Lindroosin tuotanto käsittää musiikkinäytelmiä. Hänen tunnetuimpina kappaleinaan mainitaan *Muistoja Viipurin vankileiriltä*, *Orjan laulu*, *Kerjäläinen* ja *Sorakumpujen vainajille* sekä amerikanruotsalaisen Joe Hillin muistoksi sävelletty *Joe Hillin muistolle*. Lindroosin musiikkinäytelmiä ovat muun muassa Aku Päiviön runoihin tehty *Ajan laulu* sekä Lauri Lembergin tekstiin sävelletty *Laulu vaaleanpunaisesta silkkipaidasta*.

Lindroos teki itsemurhan 49-vuotiaana heinäkuussa 1923. Hänet on haudattu Park Hillin hautausmaalle Duluthiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Wasastjerna, Hans R.: *The History of the Finns in Minnesota*, s. 298. Duluth, Minnesota: Finnish-American Historical Society, 1957.
2. 1 2 3 4  Pelto, Väinö: Yleispiirteitä työläis-säveltäjä Frank Lindroosin elämästä.  *Tie Vapauteen*, 1923, nro 8, s. 23–25. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.9.2021.
3. ↑  New Yorkin Työn Temppelin Näyttämö.  *Työväen näyttämötaide*, 1938, nro 7, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.9.2021.
4. ↑  Valkeakosken Työväen Näyttämö esittää.  *Valkeakosken ja Sääksmäen Sanomat*, 14.11.1935, nro 46, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.9.2021.
*Tämä artikkeli kertoo sairaalasta Pietarsaaressa. Myös Helsingissä on Malmin sairaala.*
Malmin sairaala.
**Malmin sairaala** on Pietarsaaressa sijaitseva sairaala. Sairaalan osoite on Kolpintie 7.

Historia
--------

Kauppaneuvos Otto Malm testamenttasi Pietarsaaren kunnallisen sairaalan perustamiseksi 350 000 markkaa, sekä saman suuruisen summan rahastoon sairaalan ylläpitämiseksi.

Tilapäinen, 10 paikkainen sairaala otettiin käyttöön marraskuussa 1904. Tilapäinen Sairaala oli käytössä uuden sairaalan päärakennuksen rakentamisen ajan, toiminta päättyi marraskuussa 1908. Tilapäinen sairaala purettiin, ja siirrettiin pääsairaalan pohjoispuolelle, ja otettiin uudelleen käyttöön 1909 maaliskuussa kulkutautipaviljonkina. Uuden sairaalan päärakennus vihittiin käyttöön 1. joulukuuta 1908. Samana päivänä paljastettiin Otto Malmin patsas Sairaalan päärakennuksessa oli kolme kerrosta ja kellari.

Kulkutautisairaalaa laajennettiin rakentamalla sairaalan pohjoispuolelle paviljonki, joka otettiin käyttöön syyskuussa 1914. Kulkutautisairaalan talous erotettiin Malmin sairaalasta vuonna 1915.

Valtionneuvoston päätöksellä Malmin sairaala luokiteltiin aluesairaalaksi heinäkuusta 1958 alkaen. Valtionapu nousi 40 prosenttiin käyttökustannuksista.

Vuonna 1961 päätettiin täysin uuden rakennuksen rakentamisesta, joka sijoitettaisiin vanhan päärakennuksen itäpuolelle. Uusi sairaalarakennus otettiin käyttöön toukokuussa 1965. Sairaalan toiminta jaettiin osastoihin, eli kaksi kirurgista, kaksi sisätautiosastoa, yksi naistentautien osasto, yksi synnytysosasto, ja yksi lasten osasto.

Sairaalan laajennuksen rakentaminen aloitettiin joulukuussa 1980. Laajennus otettiin käyttöön syksyllä 1982. Uusiin tiloihin sijoitettiin laboratorio, röntgenosasto, leikkaussalit, sekä poliklinikka. Pietarsaaren sairaala liitettiin Vaasan sairaanhoitopiiriin vuoden 1989 alusta lähtien.

Vuonna 2005 Pietarsaaren sairaala irrottautui Vaasan sairaanhoitopiirin kuntayhtymästä, ja liittyi Pietarsaarenseudun kansanterveystyön kuntainliittoon. Uusi yksikkö sai nimekseen Malmin terveydenhuoltoalue.

Malmin sairaalan synnytysosasto suljettiin toukokuussa 2014. Jatkohoitoa vaativat kirurgiset leikkaukset loppuivat Pietarsaaressa tammikuussa 2017. Kaihi-, tyrä- ja pienet käsileikkaukset hoidetaan edelleen Malmin sairaalassa.

Lähteet
-------

* Henry Nygård: *Suurella sydämellä*. Pietarsaaren sosiaali- ja terveysvirasto, 2013

### Viitteet

1. ↑  Malmin tk-vastaanotto *sochv.jakobstad.fi*.  Arkistoitu 26.9.2020. Viitattu 5.10.2020.
2. ↑  Nygård 2013, s. 51
3. ↑  Nygård 2013, s. 62
4. ↑  Nygård 2013, s. 63
5. ↑  Nygård 2013, s. 68
6. ↑  Nygård 2013, s. 68–69
7. ↑  Nygård 2013, s. 77
8. ↑  Nygård 2013, s. 71
9. ↑  Nygård 2013, s. 164
10. ↑  Nygård 2013, s. 168
11. ↑  Nygård 2013, s. 170
12. ↑  Nygård 2013, s. 171
13. ↑  Nygård 2013, s. 229
14. ↑  Nygård 2013, s. 230
15. ↑  Nygård 2013, s. 259
16. ↑  Nygård 2013, s. 290
17. ↑  Heini Holopainen: Viimeinen hetki syntyä Pietarsaaressa – synnytysosasto sulkee ovensa  14.5.2014. Yle. Viitattu 4.10.2020.
18. ↑  Holopainen, Hanna: Pietarsaaren Malmin sairaala tekee jatkossa enää päiväkirurgisia leikkauksia  24.1.2017. Yle. Viitattu 4.10.2020.
*Tämä artikkeli käsittelee jousisoitinta. Espoon kauppakeskus Sellosta on erillinen artikkeli.*

Nuori sellisti ja pianosäestys
**Sello** (< ital. *cello*) on jousisoitin, joka muistuttaa jossakin määrin viulua ja alttoviulua. Sello on kuitenkin paljon suurempi, ja toisin kuin alttoviulua, sitä soitetaan pystyasennossa. Soittaja perinteisesti istuu soittaessaan ja pitää selloa jalkojensa välissä. Selloa voidaan kuitenkin soittaa myös seisaallaan kuten kontrabassoa. Sello voidaan tukea lattiaan soittimen pohjassa olevan metallisen piikin eli stakkelin avulla. Sellisti liikuttaa joustaan vaakatasossa kieliä vasten.

Sellonuotit on yleensä kirjoitettu bassoavaimelle, mutta korkeimmille äänille käytetään myös tenori- ja diskanttiavainta. Sellossa on neljä kvintin välein viritettyä kieltä: C (matalin), G, d ja a. 5-kielisessä sellossa on muuten samanlainen viritys, mutta 5. kieli viritetään F1. Nelikielisen sellon vire vastaa alttoviulun viritystä, mutta se on oktaavin alempana.

Selloja alettiin rakentaa jo 1500-luvulla ja niitä käytettiin sekä orkesteri- että kamarimusiikissa bassosoittimena. Soolosoittimena sello alkoi yleistyä 1600-luvulla, mutta syrjäytti edeltäjänsä, viola da gamban, vasta 1700-luvun aikana. Useimmat tunnetut viulunrakentajat (muiden muassa italialaiset Amati, Stradivari ja Guarneri) ovat rakentaneet myös selloja.

Selloa käytetään lähinnä länsimaisessa taidemusiikissa. Se on osa sinfoniaorkesteria ja jousikvartettia sekä usein mukana myös muissa kamarimusiikkiryhmissä. Sellolle on sävelletty lukuisia konserttoja ja sonaatteja. Populaarimusiikissa sello on harvinaisempi. Vaikka sello saattaa olla mukana joissakin kappaleissa tai levytyksissä, on harvinaista, että se kuuluisi yhtyeen peruskokoonpanoon. Poikkeuksena tästä on esimerkiksi Apocalyptica, 2Cellos ja Piano guys. Apocalyptica on maailmanlaajuisesti menestynyt suomalainen sellistiryhmä, jonka musiikillista tyyliä on luonnehdittu muun muassa sinfoniseksi metalliksi.

Tunnettuja sellosävellyksiä
---------------------------

* Bachin sellosarjat
* Joseph Haydnin sellokonsertot
* Robert Schumannin sellokonsertto
* Antonín Dvořákin sellokonsertto
* Camille Saint-Saënsin "Joutsen" (teoksesta *Eläinten karnevaali*) sekä sellokonsertto a-molli
* Max Bruchin adagio sellolle ja orkesterille "Kol Nidrei"
* Edward Elgarin sellokonsertto
* Ludwig van Beethovenin kolmoiskonsertto viululle, sellolle, pianolle ja orkesterille
* Johannes Brahmsin kaksoiskonsertto viululle, sellolle ja orkesterille
* Pjotr Tšaikovskin "Rokokoo-muunnelmat" sellolle ja orkesterille

Katso myös
----------

* Luettelo sellisteistä

Lähteet
-------

1. ↑  Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja* (2. painos), s. 443. Helsinki: Otava, 1957.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sello**.
* Perovuo, Minna: "Kyllä pörisee!" – Heikki Takkula trimmaa arvoselloja – Kymmenien tuhansien eurojen soittimet saavat uuden soinnin pienellä viilauksella *Yle Uutiset*.  6.3.2019. Viitattu 7.3.2019.
**Poro ja Riista Oy**, nimi vuoteen 1977 *Poro- ja Riistaosakeyhtiö* oli suomalainen Rovaniemen maalaiskunnassa vuosina 1937–1989 toiminut poronlihan hankintaa, jalostusta ja tukkumyyntiä sekä poronhoitotarvikkeiden myyntiä harjoittanut yritys. Yhtiön toiminta päättyi 1989 konkurssiin kun sen toiminnassa oli paljastanut väärinkäytöksiä.

Poro ja Riista Oy:n omistajina oli paliskuntia ja poronomistajia. Liikevaihto oli vuonna 1986 40 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli 50. Yhtiöllä oli 1965 perustettu sisaryhtiö *Paliskuntain Jäädyttämö Oy*. Tuotantotilat sijaitsivat viimeksi Nikkarinkuja 5:ssä Rovaniemen maalaiskunnassa.

Vuonna 1989 paljastui että yhtiö oli toimittanut markkinoille suuret määrät säilytysongelmien vuoksi pilaantunutta poronlihaa sekä nostanut vientitukea väärin perustein syyllistyen veropetokseen. Poliisitutkinta alkoi tammikuussa 1989 ja yhtiö meni konkurssiin samana keväänä. Tornion kihlakunnanoikeus tuomitsi tammikuussa 1991 yhtiön entisen toimitusjohtajan Risto Saralan jatketusta törkeästä veropetoksesta ja väärennyksistä kolmeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen. Lisäksi hänen oli palautettava valtiolle poronlihan viennistä aiheettomasti maksettuja hinnanerokorvauksia noin 14 miljoonan markan edestä.

Yhtiön toimintaa jatkoi 1989 perustettu *Poropolar Oy*, vuodesta 1994 *Porokolmio Oy*. Se toimi vuodesta 1993 alkaen vain kiinteistöyhtiönä omistaen Poro ja Risita Oy:n entiset tuotantotilat. Yhtiö lakkautettiin vuonna 2000. Toinen toimintaa jatkanut yritys oli *Lapin Liha Oy/Polarica Oy*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Täydentäviä yhtiötietoja : Poro ja Riista Oy, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  Poro ja Riista Oy:n entiselle johtajalle petoksista 3 v 6 kk vankeutta Vientikorvauksia palautettava 14 mmk, Helsingin Sanomat 30.1.1991 (Tilaajille)
Magneettinauha eli avokelanauha oli yleinen työväline masternauhan tekoon analogisen musiikkituotannon aikakaudella. Niitä käytetään edelleen, mutta valtaosa musiikista tuotetaan digitaalisesti.
Esimerkki miksaustasoista äänenvoimakkuudelle.
**Äänen masterointi** on musiikkituotannon jälkiprosessi, jossa nauhoitetusta äänimateriaalista luodaan masternauha kopiointiprosessia varten.

Äänen masterointi on tärkeä osa kaupallisen äänitteen tuottamista. Tässä prosessissa raitojen eli musiikkikappaleiden äänimaailmaa tasapainotetaan, yhtenäistetään ja jopa korjataan sekä saatetaan äänenvoimakkuus nykystandardien mukaiselle kaupalliselle tasolle. Näiden toimenpiteiden jälkeen luodaan mastertiedosto tai masternauha.

Remasterointi
-------------

Remasterointi tai uudelleenmasterointi voi elokuvateollisuudessa tarkoittaa monia asioita visuaalisten tehosteiden parantamisesta suuriin muutoksiin elokuvan leikkauksessa. Eräät filmille tallennetut elokuvat muuttuvat ajan myötä vaaleanpunaisiksi ja muita virheitä ilmenee, joista johtuen remasterointi on tapauskohtaista.

Masternauha
-----------

Masternauha on ääni- tai videomedian tuotantoon liittyvä ensimmäinen lopulliseen muotoonsa saatettu ääni- tai kuvatallenne, josta tehdään kopioita. Tallennusmuotona voi olla esimerkiksi CD-levy, C-kasetti tai DigiBeta.

Masternauha liittyy analogiseen musiikin tuottamiseen, jota ei tehdä enää kovin paljon, koska mekaanisen pyörivän magneettinauhan tilalla käytetään digitaalista tekniikkaa ja laitteistoja. Masteroinnin lopputulos on siis tietokoneella luotava ja luettava mastertiedosto.

Kultamasteri
------------

Kultamasteri (engl. *golden master*) tarkoittaa tietokoneohjelmiston julkaisuelinkaaressa versiota, joka on kokonainen ja viimeisessä kehitysvaiheessa sekä valmis toimitettavaksi asiakkaalle tai julkaistavissa kaupallisesti. Termiä käytetään muun muassa videopeliteollisuudessa, kun voidaan prässätä master-levy, jota monistetaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mastering Then and Now (Arkistoitu – Internet Archive). Recording - The magazine for the recording musician. Viitattu 7.7.2017.
2. ↑  What it means for a film to be "digitally remastered" *economist.com*. Viitattu 21.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Film Preservation 101: Why are old films sometimes pink? *unwritten-record.blogs.archives.gov*.  11.1.2016. Viitattu 21.11.2021. (englanniksi)
4. ↑  How Much Can Digitally Remastering a Film Change a Film Experience? *filmsfatale.com*.  22.7.2020. Viitattu 21.11.2021. (englanniksi)
5. ↑
6. ↑  Borderlands 3 Has Gone Gold *gameinformer.com*.  31.7.2019. Viitattu 21.11.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* JAMin – Avoimeen lähdekoodiin pohjautuva masterointiohjelmisto
* Har-Bal – Äänen taajuusspektriä analysoiva ohjelmisto
**Nikkelibromidi** (NiBr2) on nikkeli- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja päällystettäessä muita metalleja nikkelillä elektrolyyttisesti.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kidetön nikkelibromidi on keltaisia ja hygroskooppisia lehtimäisiä kiteitä ja sen alkeiskoppi on romboedrinen. Yhdisteellä on kaksi kidevedellistä muotoa kellanvihreä trihydraatti (NiBr2·3H2O) ja sinisenvihreä heksahydraatti (NiBr2·6H2O). Nikkelibromidi liukenee erittäin hyvin veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine muodostaa komplekseja muun muassa dimetoksietaanin kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Nikkelibromidia valmistetaan kuumentamalla nikkelijauhetta bromin kanssa.

Ni + Br2 → NiBr2
Nikkelibromidia voidaan käyttää elektrolyyttinä päällystettäessä metalleja nikkelillä. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä voidaan käyttää katalyyttinä butadieenin dimerisoinneissa, valmistettaessa syklisiä hiilivetyjä butadieenistä, mietona Lewis-happona ja aryylihalogenidien ristikytkentäreaktioissa. Lisäksi siitä voidaan valmistaa organonikkeliyhdisteitä kuten nikkeloseenia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  D. H. Antonsen & Dayal T. Meshri: *Nickel Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 19.8.2016
2. 1 2 3  R. Frim & S. D. Ukeles: *Bromine, Inorganic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 19.8.2016
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 686. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. ↑  Dale L. Perry, Sidney L. Phillips: *Handbook of inorganic compounds*, s. 289. CRC Press, 2016. ISBN 9781439814628. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 19.8.2016). (englanniksi)
5. ↑  Tien-Yau Luh & Chi-Hong Kuo: *Nickel(II) Bromide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 19.8.2016
Cesium-137:n leviäminen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudessa. 
**Cesium-137** (**137Cs**) on cesiumin radioaktiivinen isotooppi, joka muodostuu yleisimmin ytimen halkeamis- eli fissioreaktiossa.

Cesium-137:n puoliintumisaika on noin 30 vuotta. Suurin osa isotoopista cesium-137 hajoaa beeta­hajoamisella bariumin metastabiiliksi isomeeriksi barium-137m:ksi (137mBa). Ba-137m:n puoliintumisaika on noin 153 sekuntia ja se hajoaa lopulta stabiiliksi barium-137:ksi. Hajoamisessa vapautuu energiaa 1,175628 MeV.

Cesium-137:ää ja siitä lähtevää säteilyä käytetään muun muassa säteilymittarien kalibrointiin, sädehoitoon sekä nesteiden virtausten ja materiaalien paksuuden mittaamiseen.

Cesium-137:ää on levinnyt ympäristöön muun muassa Tšernobylin ydin­voimala­onnettomuudessa 1986 ja Fukushiman ydin­voimala­onnettomuudessa 2011.

Terveysvaikutukset
------------------

Cesium-137 liukenee veteen ja se käyttäytyy elimistössä samalla tavalla kuin kalium ja rubidium. Elimistössä cesium leviää enemmän tai vähemmän tasaisesti koko elimistöön, lihaksiin enemmän ja luustoon vähemmän. Cesiumin biologinen puoliintumisaika on lyhyt, noin 70 päivää. Koirilla tehdyt kokeet osoittavat yhden annoksen suuruudeltaan 3 800 μCi/kg (noin 44 μg/kg cesium-137:ä) tappavan kolmessa viikossa.

Cesium-137-myrkytystä voidaan hoitaa preussinsinisellä, joka sitoo sen kemiallisesti ja jouduttaa siten sen poistumista elimistöstä.

**Fissiotuotteet, joilla on keskipitkä puoliintumisaika**| Nuklidi | Puoliin-tumis-aikavuosia | Osuushajoamis-tuotteista% | Hajoamis-energiakeV | Hajoamis-tapa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 155Eu | 4,76 | 0,0803 | 252 | βγ |
| 85Kr | 10,76 | 0,2180 | 687 | βγ |
| 113mCd | 14,1 | 0,0008 | 316 | β |
| 90Sr | 28,9 | 4,505 | 546 | β |
| 137Cs | 30,23 | 6,337 | 546 | βγ |
| 121mSn | 43,9 | 0,00005 | 390 | βγ |
| 151Sm | 96,6 | 0,5314 | 77 | β |

Lähteet
-------

1. ↑  Wilson, Jerry D. & Hernández-Hall, Cecilia A.: *Physics Laboratory Experiments*, s. 514. Cengage Learning, 2014. ISBN 9781285738567. (englanniksi)
2. ↑  Cesium-137 Wolfram Alpha.  Arkistoitu 18.3.2011. Viitattu 10.10.2011.
3. ↑  Radioisotope Brief: Cesium-137 (Cs-137) *bt.cdc.gov*.  Arkistoitu 29.3.2016. Viitattu 10.10.2011.
4. ↑  Thsernobyl-laskeuma Säteilyturvakeskus.  Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 10.10.2011.
5. ↑  Fukushima radioactive fallout nears Chernobyl levels New Scientist. Viitattu 10.10.2011.
6. ↑  R. Nave: Biological Half-life *Hyperphysics*.  (englanniksi)
7. ↑  H. C. Redman, ym.: Toxicity of 137-CsCl in the Beagle. Early Biological Effects.  *Radiation Research vol. 50, no. 3*, 1972, s. 629–648. doi:10.2307/3573559. JSTOR 3573559. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Centers for Disease Control and Prevention (CDC) Radioisotope Brief: Cesium-137 (Cs-137) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Vesa Erkki Laaksonen** (17. syyskuuta 1947 Helsinki – 18. tammikuuta 2013 Kirkkonummi) oli suomalainen toimittaja. Laaksonen oli koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri.

Hän aloitti toimittajan uransa vuonna 1967 Yleisradion Nuorten Radiossa. Vuoden 1971 alusta alkaen hän toimitti viiden vuoden ajan ohjelmia näkövammaisille. Vuonna 1975 hän oli mukana käynnistämässä Yleisradion ensimmäisen paikallisradion (nykyisin maakuntaradion) Ylen aikaisen toimintaa. Laaksonen työskenteli Ylen aikuisopetustoimituksessa, tv-uutistoimituksessa ja *Kotimaan katsauksessa* sekä teki useita tv-dokumentteja eri aiheista.

Laaksonen oli työryhmässä, jonka tehtävänä oli pohtia kansalaisjournalismin toteuttamista Yleisradiossa. Tämän työryhmän työn perusteella käynnistyi Kansalaisradio ja Laaksonen toimi useita vuosia sen tuottajana. Vuodesta 1995 lähtien hän toimi Ylen Turun Radiossa maakuntaradion päällikkönä. Hän oli jäsenenä työryhmässä, joka toteutti alueellisen tv-uutiskokeilun aloittamisen.

Hän toimi radio- ja tv-työn opettajana Laajasalon opistossa. Tämän lisäksi hän on veti Yleisradiossa kymmeniä ohjelmantekoon valmistavia kursseja. Laaksonen oli toimittajana erikoistunut lääketieteeseen ja toimi Lääketieteen toimittajien yhdistyksen hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän oli myös Suomen Tiedetoimittajien Liiton jäsen. Turussa hän toimi Varsinais-Suomen alueellista kehittämistä pohtivan toimikunnan jäsenenä.

Laaksonen oli kahdeksan vuotta Kirkon Tiedotuskeskuksen toimikunnan jäsen. Laaksonen oli monta vuotta Kirkon tiedonvälityspalkintotoimikunnan jäsen ja puheenjohtaja. Laaksonen toimi myös Raision seurakunnan tiedotustoimikunnan jäsenenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Laaksonen Vesa Erkki, hautakuva albumissa: Kirkkonummi, Haapajärven hautausmaa K-Ri (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 23.1.2024.
2. ↑  Salo, Markku: Maakuntaradion päällikkö Vesa Laaksonen on kuollut  22.1.2013. Yle Turku. Viitattu 22.1.2013.
3. ↑  Vesa Erkki Laaksonen (vaatii kirjautumisen) FamilySearch. Viitattu 23.1.2024.
**John Tyler Varga** (s. 24. syyskuuta 1993 Tukholma, Ruotsi) on kanadalais-suomalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Keskushyökkääjänä pelannut Varga edusti NFL-seura Indianapolis Coltsia. Hän on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 101 kilogrammaa.

Varga edusti yliopistotasolla Länsi-Ontarion yliopiston joukkuetta vuonna 2011 ja Yalen yliopiston Bulldogs-joukkuetta vuosina 2012-2014. Hänet valittiin kahdesti Ivy Leaguen tähdistöön ja vuonna 2014 hän voitti Bushnell Cupin Bulldogsin kanssa. Vuonna 2015 Vargaa ei varattu NFL:ään, mutta hän teki vapaa pelaaja -sopimuksen Indianapolis Coltsin kanssa. Varga pelasi kolme peliä NFL:ssä ja teki historiaa ollessaan ensimmäinen suomalainen NFL-pelaaja joka on pelannut NFL:n runkosarjassa.

Ruotsissa syntyneen Vargan äiti on suomalainen. Kanadalaisen isän sukujuuret ovat Kroatiassa. Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto yritti houkutella Vargaa pelaamaan vuoden 2014 EM-kilpailuihin Suomen paidassa, mutta Yale Bulldogs kielsi tämän.

Kaudella 2015 Varga sai aivotärähdyksen ja kieltäytyi ottamasta sivuoireita sisältävää lääkettä, joten hänet siirrettiin epäaktiivisena loukkaantuneiden listalle. Heinäkuussa 2016 Varga ilmoitti lopettavansa uransa, viitaten terveyssyihin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Recovered from four-month concussion, Tyler Varga is back with the Colts *profootballtalk.nbcsports.com*. Viitattu 18.8.2016.
8. ↑  Tyler Varga on decision to retire: "It wasn’t worth the risk" *stampedeblue.com*. Viitattu 18.8.2016.
**Villa Carlstedt** on kahden huvilarakennuksen ja niitä ympäröivän puiston muodostama arkkitehtonisesti merkittävä kokonaisuus Matinkylässä Etelä-Espoossa. Vanhempi, vuonna 1915 valmistunut huvila on Lars Sonckin käsialaa ja sen rakennutti ravintoloitsija Johan Wilhelm Carlstedt. Huvila tunnettiin aikanaan myös nimellä Johannesberg.

Vanhempi huvila on Sonckille tyypillinen luomus tummaksi käsiteltyine vuoraamattomine pyöröhirsineen. Mansardikattoisessa rakennuksessa on viitteitä muinaispohjoismaisista hallirakennuksista ja itämaisista pagodeista. Huvilaan kuuluu myös kaksi avokuistia. Päädyssä on monikulmainen veranta, jonka yläpuolella on parveke.

Uudempi huvila on Carlstedtin pojan Birger Carlstedtin rakennuttama ja suunnittelema funktionalistinen ateljeetalo vuodelta 1930. Huviloita ympäröi rehevä puisto, jonka suunnitteli Paul Olsson vanhemman huvilan rakentamisen yhteydessä.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Härö, s. 207
2. ↑  Nuottaniemi : 8 Villa Carlstedt *Espoo.fi*. Espoon kaupunki. Viitattu 8.10.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Carlstedt (Q100430081)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°08′46″N 24°44′53″E﻿ / ﻿60.146°N 24.748°E﻿ / 60.146; 24.748 |
|  |
|  |

 |
Helsingin sokeainkoulu.
Kankaankudontaluokka Sokeainkoulussa Ensi linjalla vuonna 1972.
**Helsingin sokeainkoulu** oli Suomen ensimmäinen sokeiden oppilaitos. Se aloitti toimintansa 1. lokakuuta 1865 ruotsinkielisenä.

Historia
--------

Ajatus sokeiden oppilaitoksen perustamisesta syntyi Suomessa sen jälkeen, kun "kuuromykkäinkouluja" oli perustettu niin, että niitä oli 1860-luvun alussa neljä. Aloitteentekijöinä olivat Uno Cygnaeus ja Carl Henrik Alopaeus, jotka olivat ulkomailla tutustuneet myös sokeiden opetukseen. Mathilda Linsén ja Karl Mortimer Stenius lähtivät senaatin määrärahan turvin opintomatkoille merkittäviin sokeiden oppilaitoksiin, joista erityisesti vaikutteita saatiin Kööpenhaminasta ja Dresdenistä. Linsén teki kesäkuussa 1865 senaatille aloitteen ruotsinkielisen opetuksen järjestämisestä, ja opetus alkoi väliaikaisena Blindanstalten i Helsingfors -nimisenä kouluna. Vuonna 1892 annetulla asetuksella opetus vakinaistettiin. Helsingin koulun yhteyteen perustettiin vuonna 1929 viisipaikkainen yksityinen sokeain lasten esikoulu.

Koulu toimi vuosina 1865–1872 Mellinin huvilassa Kaivopuistossa, vuosina 1872–1886 Konstantininkatu 22:ssa (nykyinen Meritullinkatu) ja vuosina 1886–1898 Maneesikatu 5:ssä Kruunun­haassa. Vuonna 1898 se sai oman rakennuksen Helsingin Kallioon osoitteeseen Ensi linja 1. Vuonna 1898 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ernst Theodor Granstedt. Vuonna 1972 Sokeainkoulu muutti Jyväskylään.

Vuonna 1921 oppivelvollisuuslaki tuli koskemaan myös sokeita.

Vuosina 1865–1939 kouluun otettiin 401 oppilasta. Koulu oli sisäoppilaitos. Kielikiistojen vuoksi 1930-luvulla perustettiin ruotsinkielisille oma koulu.

Koulun ensimmäinen johtaja oli Mathilda Linsén, joka kuoli seitsemän vuoden kuluttua. Vuodesta 1877 alkaen johtaja oli Hanna (Johanna) Maria Ingman. Sitä ennen koulu oli ollut seitsemän vuotta vailla johtajaa Linsenin kuoltua. Ingman siirtyi johtajan tehtävästä syrjään vuonna 1903. Molemmat johtajat kohotettiin sokeiden äitihahmoiksi.

Koulun toimintaa jatkaa Jyväskylän näkövammaisten koulu. Ruotsinkielinen opetus eriytyi lopullisesti koulusta 1960-luvulla. Se jatkaa edelleen Helsingissä nimellä Svenska skolan för de synskadade.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Moilanen, Aatu: "Otetaan vastuu omista asioista" Suomen sokeainkoulut kansakoululaitoksen rinnalla vuosina 1865-1939, väitöskirja, tiivistelmä, viitattu 24.8.2012
2. ↑  Aatu Moilanen, "Otetaan vastuu omista asioista", Suomen sokeainkoulut kansakoululaitoksen rinnalla vuosina 1865–1939, väitöskirja, viitattu 24.8.2012
3. ↑  Kokous- ja juhlatilat. Hel.fi[vanhentunut linkki], viitattu 24.8.2012
4. ↑  Varsinais-Suomen näkövammaiset, viitattu 24.8.2012
5. ↑  Sokeain ystävät historiikki, viitattu 24.8.2012
6. 1 2  Kari Huuskonen, Sokeainopetuksen uranuurtajanaiset ja äitimyytti (Arkistoitu – Internet Archive), Kasvatus ja aika 1/2007, viitattu 24.8.2012
7. ↑  Silmätera.fi[vanhentunut linkki], viitattu 24.8.2012
8. ↑  Ksol.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 24.8.2012
**Vimana Oy** oli maakuntien ICT-palvelukeskus, jonka tehtävänä oli mahdollistaa maakuntien tarvitsemat digitalisaatioon ja ICT:hen liittyvät palvelut. Vimanan toiminta perustui maakuntalaissa säädettävään erityistehtävään. Yhtiön omisti Suomen valtio, mutta 90 prosenttia omistuksesta oli tarkoitus siirtyä maakunnille, jos maakuntauudistus olisi astunut voimaan 1.1.2020. Vimana perustettiin kesällä 2017, ja se toimi valtiovarainministeriön ohjauksessa.

Vimanan hankesalkku koostui palveluaihioista, joiden toteutuksesta oli sovittu valtiovarainministeriön omistajaohjauksessa, digimuutoksen hankesalkkuun liittyvässä johtoryhmässä tai ministeriöiden tai maakuntien kanssa.

SoteDigi Oy osti Vimanan.

Palvelut rakentuvat seuraaville alueille:*lähde?*

* Kansalliset tietojärjestelmät ja niiden integraatiopalvelut
* Maakuntien yhteiset tietojärjestelmät ja niiden integraatiopalvelut
* Tietotekniset asiantuntijapalvelut maakunnille
* Yhteiset perustietotekniikkaratkaisut ja niiden kilpailutus

Vimana ei toimi markkinoilla, vaan tuottaa in house-periaatteella palveluita tuleville omistajilleen eli maakunnille.*lähde?*

Organisaatio
------------

Vimanan hallituksen puheenjohtaja oli verotusneuvos Mirjami Laitinen ja varapuheenjohtaja sosiaali- ja terveysministeriön tietojohtaja Tiina Pesonen. Jäsenet olivat Hämeen maakuntajohtaja Anna-Mari Ahonen, Business Finlandin kehitysjohtaja Harri Eskola, Pohjois-Pohjanmaan ICT-vastuuvalmistelija Juhani Heikka, HUS:n tietohallinnon johtaja Pertti Mäkelä ja Nexec Oy:n senioripartneri ja neuvonantaja Tapio Niskanen. Vimanan toimitusjohtaja oli Kalle Toivonen.*lähde?*

Vimanalla oli lisäksi asiakasneuvottelukunta, johon kuuluivat kaikkien maakuntien nimeämät edustajat.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Maakuntien ICT-palvelukeskusyhtiö Vimana Oy perustettu  4.7.2017. Valtiovarainministeriö.  Arkistoitu 9.5.2018. Viitattu 08.05.2018.
2. ↑  SoteDigi ostaa Vimanan 57000 eurolla – 27 työntekijää siirtyy mutta toimitusjohtaja ei *Tivi*.  23.12.2019. Viitattu 21.12.2020.
**Vuoden 2024 Atlantin hurrikaanikausi** käsittää hurrikaanit ja niitä heikommat trooppiset myrskyt, joita nimetään Atlantilla 1. kesäkuuta – 30. marraskuuta 2024. Virallisen kauden rajat on asetettu kaudelle jonka aikana esiintyy 97% hurrikaaneista. Yksittäisiä tapauksia on kauden ulkopuolellakin. Nimet valitaan esiintymisjärjestyksessä etukäteen julkaistulta listalta, jossa nimet alkavat englanninkielisten aakkosten mukaisessa järjestyksessä A=Alberto, B=Beryl, C=Chris ...

Lähteet
-------

1. ↑  Hurricanes: Frequently Asked Questions (Revised June 1, 2023) - Hurricane Season Information *NOAA*. Viitattu 21.1.2024.
2. ↑  What are the names that will be used for the 2024 hurricane season? *EU Newspress*. Viitattu 21.1.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:2024 Atlantic hurricane season

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vuoden 2024 Atlantin hurrikaanikausi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Vuoden 2023 Atlantin hurrikaanikausi** | **Hurrikaanit Atlantilla** | Seuraaja:**Vuoden 2025 Atlantin hurrikaanikausi** |
**Alfa-gal-oireyhtymä** (**AGS**) on oikeastaan yliherkkyys alfa-galaktoosi-1,3-galaktoosi-nimiselle disakkaridihiilihydraatille. Tilasta on käytetty myös nimitystä *liha-allergia*. On todettu, että se leviää *Amblyomma americanum* -punkkilajin välityksellä. Oireet tulevat yleensä viiveellä, mikä vaikeuttaa tilan tunnistamista. Taudin oireina voivat olla ihottumat, pahoinvointi ja ruoansulatushäiriöt, vaikeissa tapauksissa hengitysvaikeudet ja verenpaineen lasku, ja se voi olla jopa hengenvaarallinen. Diagnoosia on vaikeuttanut oireiden hidas ilmaantuminen. 

Sairautta arvellaan esiintyvän lähes puolella miljoonalla ihmisellä Yhdysvalloissa. Suomessakin on todettu yksittäisiä tapauksia, samoin Australiassa, jossa lienee välittäjänä eri punkkilaji.

Sairaus välittyy siten, että punkki saa imiessä verta muista nisäkkäistä kuin kädellisistä alfa-gal-hiilihydraattia. Koska tämä luontaisessti puuttuu ihmiseltä, sitä kohtaan heräävät ihmisen puolustusreaktiot aiheuttaen oireiston alfa-gal-disakkaridin siirryttyä punkin syljen mukana ihmiseen. Oireisto voi tulla lihansyönnin lisäksi nisäkäsperäisestä ravinnosta kuten liivatteesta tai maidosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Strömberg, Jari: Punkin puremasta harvinaisen liha-allergian saaneiden määrä on kasvanut jyrkästi Yhdysvalloissa – Suomessa on todettu aiemmin muutama tapaus *Yle Uutiset*.  28.7.2023. Viitattu 29.7.2023.
**Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy** (ruots. *Helsingfors Universitetsfastigheter Ab*) on yksi kolmesta vuonna 2009 perustetusta kiinteistösijoitusalan osakeyhtiöstä, joihin siirrettiin valtionyhtiö Senaatti-kiinteistöjen koko yliopistokiinteistöjen toimiala. 

Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy:n kotipaikka on Helsinki. Yhtiö on nykyisin kokonaan Helsingin yliopiston omistama, ja sen kiinteistöomaisuus koostuu pääosassa yliopiston käytössä olevista toimitiloista. Yhtiön toimitusjohtajana toimi vuonna 2021 Jaana Ihalainen.

Historia
--------

Alun perin kiinteistöyhtiön osakkaina olivat kaikki pääkaupunkiseudun julkisoikeudelliset yliopistot Aalto-yliopistoa lukuun ottamatta, eli Helsingin yliopisto, Svenska handelshögskolan ja Taideyliopisto sekä lisäksi Senaatti-kiinteistöt yhden kolmasosan omistusosuudella. Ratkaisulla haluttiin turvata yliopistolain muutoksen myötä valtiontaloudesta irtautuneiden yliopistojen vakavaraisuus.

Senaatti-kiinteistöjen omistusosuus yliopistokiinteistöyhtiöissä ja sen aiheuttamat korkeat vuokrat herättivät keskustelua keväällä 2014. Myös eduskunnan tarkastusvaliokunta piti yliopistoilta saatujen vuokratulojen tulouttamista valtiolle ongelmallisena.

Valtio luopui omistusosuudestaan vuonna 2015, kun Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy osti omat osakkeensa Senaatti-kiinteistöiltä markkinahinnalla. Saman vuoden lopulla Helsingin Yliopistokiinteistöt osti omat osakkeensa Svenska handelshögskolanilta ja Taideyliopistolta, jolloin Helsingin yliopisto jäi yhtiön ainoaksi osakkaaksi. Järjestelyn jälkeen Helsingin yliopisto omistaa käytännössä kaikki toimitilansa Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy:n tai Helsingin yliopiston rahastot -konsernin kautta.

Katso myös
----------

* Aalto-Yliopistokiinteistöt
* Suomen Yliopistokiinteistöt

Lähteet
-------

1. ↑  Valtioneuvosto päätti kolmen yliopistokiinteistöyhtiön perustamisesta ja yhtiöihin siirtyvistä kiinteistöistä  2.4.2009. Valtioneuvosto. Viitattu 16.6.2009. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Yliopistokonserni *Helsingin yliopisto*. Viitattu 28.8.2021.
3. ↑  Hel­sin­gin Yli­opis­to­kiin­teis­töt Oy:n yh­teys­tie­dot
4. ↑  Valtioneuvosto päätti kolmen yliopistokiinteistöyhtiön perustamisesta ja yhtiöihin siirtyvistä kiinteistöistä  2.4.2009. Valtioneuvosto. Viitattu 16.6.2009. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Hujanen, Kari: Kalliit vuokrat kurjistavat yliopistoja *HS.fi*.  12.6.2014.
6. ↑  Brax, Tuija: Yliopistojen huoli on kuultu eduskunnassa *HS.fi*.  14.6.2014.
7. ↑  Yli­opis­to­kiin­teis­tö­jen osak­keet val­tiol­ta yli­opis­toil­le *Helsingin Yliopisto*.  24.3.2015.
8. ↑  Helsingin Yliopistokiinteistöt Helsingin yliopiston omistukseen *STT*.  18.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Yliopistokiinteistöt Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
**Burgenland** (unk. *Várvidék*, *Őrvidék* tai *Felsőőrvidék*, kroatiaksi *Gradišće*, sloveeniksi *Gradiščanska*) on osavaltio Itävallan itäosassa. Sen pinta-ala on 3 962 km² ja asukkaita siellä on arviolta 288 356 (2015). Burgenlandin pääkaupunki on Eisenstadt. Osavaltio muodostuu kahdesta itsenäisestä kaupungista ja seitsemästä piiristä.

Burgenland on kolmanneksi pienin Itävallan osavaltioista. Se rajoittuu lännessä Ala-Itävaltaan ja Steiermarkiin, koillisessa Slovakiaan, idässä Unkariin sekä etelässä Sloveniaan. Osavaltion ja Unkarin rajalla sijaitsee Neusiedlerjärvi, joka on Euroopan järvistä toinen, jolla ei ole luonnollista laskujokea (toinen on Balaton).

Burgenlandissa asuu huomattavat kroaatti- ja unkarilaisvähemmistöt. Kroaattien väkiluvuksi on arvioitu 29 000–45 000 ja unkarilaisten 5 000–15 000.*lähde?*

Ennen vuotta 1920 Burgenland kuului Unkariin. Rauhan­neuvotteluissa ensimmäisen maailman­sodan jälkeen sitä ehdotettiin myös liitettäväksi Tšekkoslovakiaan, jolloin se olisi muodostanut pääosan Tšekin käytävää, mutta se päädyttiin liittämään Itävaltaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Austria Citypopulation.de. Viitattu 31.7.2015.
2. ↑  "Burgenland", *Otavan iso Fokus, 1. osa (A–El)*, s. 432. Otava, 1973. ISBN 951-1-00273-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Burgenland** Wikimedia Commonsissa

ItävaltaItävallan osavaltiot

* Ala-Itävalta
* Burgenland
* Kärnten
* Salzburg
* Steiermark
* Tiroli
* Wien
* Vorarlberg
* Ylä-Itävalta
**Sava-Group Oy** on rovaniemeläinen monialayritys, joka harjoittaa muun muassa hotelli- ja ravintolatoimintaa, metalliteollisuutta, maaperän puhdistusta ja kiinteistösijoittamista. Noin 200 ihmistä työllistävä, Seppo Ahon perheineen omistama yritys sai alkunsa asfalttiurakoinnista vuonna 1973.

Konsernin kymmenestä tytäryhtiöstä Savaterra Oy on erikoistunut saastuneiden maa-ainesten puhdistukseen, Toptester Oy tuotekehityksen testauspalveluihin ja Kalottikone Oy konepajatoimintaan tuotteinaan asfalttiasemat ja maanpuhdistuslaitteistot. Sava-Group omistaa myös Santa’s Hotels -nimisen majoitusketjun, johon kuuluu muun muassa entinen Saariselän Tunturihotelli ja kymmenisen muuta hotellia Pohjois-Suomessa. Sava-Groupin kiinteistösijoituksiin kuuluu Rovaniemen Lordin aukiolla sijaitseva liikekiinteistö Kalotinlinna.

Seppo Aho
---------

Yrityksen perustaja, Tervolassa varttunut rakennusneuvos Seppo Aho kuului Talvivaaran alkuperäisen, Ahtium-nimellä konkurssiin ajautuneen kaivosyhtiön suurimpiin omistajiin. Aho tunnetaan myös merkittävänä lahjoittajana. Vuonna 2010 julkaistiin Mirjam Kälkäjän hänestä kirjoittama elämäkertateos .

Lähteet
-------

1. ↑  Sava-Group *savagroup.fi*. Viitattu 1.7.2023.
2. 1 2 3  Seppo Aho: Kannamme yhteiskuntavastuuta osallistumalla yliopiston varainhankintaan *Lapin yliopisto*.  20.11.2015. Viitattu 1.7.2023.
3. ↑  Talvitie, Marjukka: Rovaniemellä rakennettu puhdistusasema matkaa pian Kiinaan *Yle Uutiset*.  27.7.2015. Viitattu 1.7.2023.
4. ↑  Autamme tuotekehittäjää huokaisemaan helpotuksesta *toptester.com*. Viitattu 1.7.2023.
5. ↑  Kalottikone *kalottikone.fi*. Viitattu 1.7.2023.
6. ↑  Santa’s Hotels *santashotels.fi*. Viitattu 1.7.2023.
7. ↑  Kiinteistö Oy Kalotinlinna *kauppalehti.fi*. Viitattu 1.7.2023.
8. ↑  Lapin yrittäjäkeisari menettää Ahtiumin konkurssissa 1,5 miljoonaa euroa *Iltalehti*.  6.3.2018. Viitattu 1.7.2023.
9. ↑  Ahonen, Riitta: Rovaniemeläislahjoittaja: Ilman koulutietä kambodžalaislasten tulevaisuus on toivoton *Kotimaa*.  19.09.2016. Viitattu 1.7.2023.
10. ↑  Korhonen, Jorma: Seppo Ahon tie -kirja on lappilaisen yrittäjän tarina *Yle Uutiset*.  19.5.2010. Viitattu 1.7.2023.
**Burgenlandin kroaatit** ovat historiallisesti Itävallan Burgenlandin osavaltiossa asuneita kroaateja. Vuoden 2001 väestönlaskennassa 19 374 henkilöä Burgenlandissa ja 2 456 henkilöä Wienissä ilmoitti puhuvansa Burgenlandin kroatiaa, joka on Itävallassa tunnustettu omaksi kielimuodokseen. Eräät kroaattijärjestöt ovat arvioineet heidän todelliseksi määräkseen jopa 50 000.

Historia
--------

Burgenlandin kroaatiksi tehty hymnikirja vuodelta 1609.
Burgenlandin kroaatit tulivat alueelle Kroatiasta vuosien 1530 ja 1584 välillä pakoon levittäytyvää ottomaanien valtakuntaa. Burgenlandin unkarilaiset ja saksalaiset maanomistajat asuttivat heitä omille tiloilleen. Burgenlandin kroaati muodostui kirjoitetuksi alueelliseksi kieleksi vastareformaation aikana. Siihen tuli vaikutteita saksasta ja unkarista.

Itävalta-Unkarin hajottua ja Itävallan liitettyä Burgenlandin itseensä Unkarilta vuonna 1921 kroaatien yhteisön sisällä syntyi ristiriitoja koulutukseen liittyen. Katolilaiset vastustivat Itävallan sekulaaria koulutusjärjestelmää, josta suuttuneina sosiaalidemokraattien kannattajat lakkasivat käyttämästä kroaattia ja lähettivät lapsensa saksalaisiin kouluihin.

1950- ja 1960-luvuilla perinteinen maalaiselämäntapa muuttui mekanisaation ja maatalouden yleisen heikkenemisen seurauksena. Monet Burgenlandin kroaateista alkoivat muuttaa alueelta pois, etenkin Wieniin ja Yhdysvaltoihin. Itävallan valtio oli toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1955 tunnustanut kroaattivähemmistön oikeudet, mikä takasi heille esimerkiksi omankielisiä palveluita. Näiden oikeuksien toteuttamisen puutteesta käytiin oikeustaistelua vuonna 1987, jonka kroaatit voittivat. Vuonna 1990 määriteltiin tarkemmin ne alueet, joilla kroaatinkielisiä palveluita tuli olla tarjolla.

Kulttuuri
---------

Vuodesta 1955 kaikissa kouluissa joissa 25% oppilaista on vähemmistötaustaisia on tullut järjestää kaksikielistä opetusta, mutta vuodesta 1994 oppilaat ovat saaneet luopua tästä. Kroatiaa opetetaan useammin vieraana kielenä, kuin yhtenä virallisista kielistä. Burgenlandissa on yksi toisen asteen oppilaitos, jossa tarjotaan kaksikielistä opetusta saksaksi ja kroaatiksi. Burgenlandin kroatiaksi tehdyt lastenjulkaisut ovat lisääntyneet vuodesta 1992, jolloin ne alkoivat saada valtion tukea. Kroatiaksi ilmestyy kaksi viikoittain ilmestyvää sanomalehteä ja useita kuukausittaisin ilmestyviä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Croats of Burgenland *World Directory of Minorities and Indigenous Peoples*. Viitattu 24.8.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Burgenlandin kroatialaiset seuran (HKD) sivut *hkd.at*. Viitattu 24.8.2012. (kroatiaksi), (saksaksi)
**YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimisto** (**OHCHR**; Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights) on Yhdistyneiden kansakuntien virasto, joka kuuluu YK:n sihteeristön alaisuuteen. Sen päämaja on Genevessä, ja sillä on toimisto myös New Yorkissa. Virastoa johtaa YK:n ihmisoikeusvaltuutettu.

Toimisto on saanut mandaattinsa YK:n yleiskokoukselta, ja sen tehtäviin kuuluu kaikkien ihmisoikeuksien edistäminen ja suojeleminen. Toimisto perustettiin vuonna 1993, jolloin sen mandaatti myös esiteltiin. Toimisto avustaa eri maiden hallituksia toteuttamaan ihmisoikeuksia. Se myös ottaa kantaa ihmisoikeusrikkomuksiin, mahdollistaa erilaisten ihmisoikeushaasteiden tunnistamisen, edistää ihmisoikeuksien tutkimusta, koulutusta, tiedonjakoa ja puolistamista sekä toimii maailmanlaajuisesti useiden erilaisten yhteistyökumppanien kanssa ihmisoikeuksien edistämiseksi.

Toisen maailmansodan jälkeen ihmisoikeuksiin alettiin suhtautua kansainvälisenä vastuukysymyksenä. YK:n peruskirjan artiklassa 55 määriteltiin, että YK:n tulee edistää ihmisoikeuksien ja perusvapauaksien universaalia hyväksyntää. Tätä varten YK perusti 1946 ihmisoikeuskomission, joka alkoi muotoilla ihmisoikeuksien standardeja. YK esittikin 1948 ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen.

YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimisto perustettiin vuonna 1993 useiden vuosien valmistelun jälkeen. Silloin järjestettiin Wienissä ihmisoikeuksien maailmankonferenssi, johon osallistui YK:n jäsenvaltioiden lisäksi noin 800 kansalaisjärjestöä. Konferenssissa 171 valtiota hyväksyi Wienin julistuksen ja toimintaohjelman, joka takasi ihmisoikeuksien edistämiselle vahvemman mandaatin. YK:n päätöslauselman 48/121 nojalla perustettiin ihmisoikeusvaltuutettu ja tämän toimisto. Ensimmäiseksi valtuutetuksi valittiin José Ayala Lasso.

Lähteet
-------

1. ↑  UN Human Rights: Our organization OHCHR. Viitattu 2.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Mandate of UN Human Rights OHCHR. Viitattu 2.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  What we do: an overview OHCHR. Viitattu 2.9.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Hollingworth, L: "United Nations Office of the High Commissioner for Human Rights". Teoksessa *The Oxford International Encyclopedia of Peace*. Oxford: Oxford University Press, 2010. ISBN 9780195334685. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.9.2022). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimisto** Wikimedia Commonsissa

* Kotisivut
**Amadou Hampâté Bâ** (1901 Bandiagara – 15. toukokuuta 1991 Abidjan) oli malilainen kirjailija, kansatieteilijä ja historioitsija.

Aluepäällikön adoptoima Bâ meni 12-vuotiaana ranskalaiseen siirtomaakouluun. Hän jatkoi samalla myös islamin opintoja suufilaisen Tierno Bokarin johdolla. Bâ työskenteli siirtomaahallinnon avustajana ja tulkkina vuoteen 1942, jolloin hän aloitti kansatieteen tutkijana Ranskan mustan Afrikan instituutissa Dakarissa. Vuonna 1958 Bâ perusti johtamansa yhteiskuntatieteiden instituutin Bamakoon. Hän toimi Malin Norsunluurannikon suurlähettiläänä vuosina 1962–1966 ja sen jälkeen Unescon toimeenpanevan neuvoston jäsenenä vuoteen 1970. 

Bâ on tutkinut etupäässä oman kansansa fulbejen historiaa, kulttuuria ja kansanperinnettä. Hän on pyrkinyt rekonstruoimaan historiaa suullisen perinteen pohjalta. Bân kaunokirjallinen tuotanto käsittää runoja ranskaksi ja fulaniksi, kertomuksia, romaanin *L'étrange destin du Wangrin* (1973) sekä muistelmat *Amkoullel, l'enfant peul* (1991) ja *Oui, mon commandant* (1997). Afrikkalainen nationalismi yhtyy kirjailijan tuotannossa voimakkaaseen uskonnollisuuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gikandi, Simon (ed.): *Encyclopedia of African Literature*, s. 59–61. London and New York: Routledge, 2003. ISBN 0-415-23019-5.
2. 1 2 3  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 303. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
3. ↑  Schulz, Dorothea E.: *Culture and Customs of Mali*, s. 51. Santa Barbara: Greenwood, 2012. ISBN 978-0-313-35912-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Vuonna 1942 perustettu Salon Virho on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut kampaamoalan perheyritys. Oulun Yrittäjät myönsi Salon Virholle Vuoden Yrittäjä -palkinnon vuonna 2019.

Historia
--------

Vasta 20-vuotias Kirsti Virho (o.s. Lång) perusti vuonna 1941 perusti Ouluun Tuiran Toppilantielle ensimmäisen kampaamonsa Tuiran Kutrin. Kampaamo virallistettiin seuraavana vuonna, kun tuore yrittäjä tuli seuraavana vuonna täysi-ikäiseksi. Kampaamo toimi jatkosodan aikana pommituksista huolimatta ja kahdelle asiakaspaikalle riitti asiakkaita jonoksi asti. Sodan jälkeen vuonna 1955 Kampaamo Virho muutti Isokadun Lukkataloon.

Lähteet
-------

1. ↑  Siikaluoma, Mirko: Oulun Yrit­tä­jät pal­kit­si vuoden yrit­tä­jä­nä Salon Virhon – kol­mes­sa su­ku­pol­ves­sa toi­mi­nut par­tu­ri-kam­paa­mo avasi ovensa vuonna 1942.  *Kaleva*, 23.11.20219.  Kaleva Media.
2. ↑  Oulun Yrittäjien Vuoden Yrittäjä 2019 on Salon Virho - Yrittajat.fi *yrittajat.fi*.  23.11.2019. Viitattu 30.1.2024.
3. ↑  Kampaamoalan ammattitaitoa vuodesta 1942 | Salon Virho *salonvirho.com*. Viitattu 30.1.2024.
**Amerikannorjalaiset** ovat yhdysvaltalaisia joilla on norjalaiset sukujuuret. *lähde?* Arvion mukaan amerikannorjalaisia olisi nykyään noin 4,5 miljoonaa. Kuuluisia amerikannorjalaisia ovat muun muassa Marilyn Monroe, Siri Hustvedt ja Eliot Ness. Suurin osa amerikannorjalaisista asuu Keskilännessä ja iso osa heistä on uskonnoltaan luterilaisia.

Historia
--------

Norjalaisten organisoidun amerikansiirtolaisuuden satavuotisjuhlapostimerkki vuodelta 1925
Norjalaisten historia Yhdysvalloissa alkaa jo viikinkiajalta, jolloin norjalainen Leif Erikinpoika teki tutkimusmatkoja Amerikkaan. Viikingit perustivat siirtokuntia muun muassa Newfoundlandiin, mutta asutuksesta Yhdysvaltojen alueella ei ole aukottomia todisteita. Eräät löydökset, kuten Kensingtonin riimukivi, saattavat olla peräisin viikinkien matkoilta syvemmälle Amerikkaan.

Norjalaisia siirtolaisia oli Yhdysvalloissa jo 1600-luvulla nykyisen New Yorkin alueella. Norjalaisten muuttoaalto käynnistyi kuitenkin vasta 1800-luvulla ja 1825 alkoivat ensimmäiset organisoidut siirtolaisliikkeet. Suurin osa norjalaissiirtolaisista muutti Keskilänteen ja Yhdysvaltain luoteisrannikolle. 

### Nykypäivä

Vuoden 2006 arvion mukaan Yhdysvalloissa asui 4 669 516 norjalaistaustaista henkilöä. Tämä tekee noin 2 % Yhdysvaltojen valkoisesta väestöstä. Eräissä Keskilännen osavaltioissa norjalaistaustaisten määrä väestöstä on lähes 15 %. Amerikannorjalaisista 55 % asuu Keskilännessä ja 21 % Tyynen valtameren rannikon osavaltioissa. Yhdysvalloissa on enemmän norjalaiset juuret omaavia asukkaita kuin mitä Norjassa on.

Tärkeimmät amerikannorjalaiset yhteisöt
---------------------------------------

Siirtolaisuus Yhdysvalloissa (iso kartta)
1. Minnesota: 850 742
2. Wisconsin: 454 831
3. Kalifornia: 436 128
4. Washington: 367 508
5. Pohjois-Dakota: 193 158
6. Illinois: 178 923
7. Iowa: 166 667
8. Oregon: 147 262
9. Texas: 118 968
10. Etelä-Dakota: 115 292

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Statistisk sentralbyrå: Befolkning. Luettu 7.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amerikannorjalaiset**.
* Norwegian Embassy official website in the United States
* States with the highest number of Norwegians
* Norwegian-American Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)