recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hyacinthe Rigaud, *Ludvig XV:n muotokuva*, 1730.
**Hyacinthe Rigaud** (oik. *Hyacinthe-François-Honoré-Mathias-Pierre Martyr-André Jean Rigau y Ros*, 18. heinäkuuta 1659 Perpignan – 27. joulukuuta 1743 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka oli barokin menestyneimpiä ranskalaisia muotokuvamaalareita.

Rigaud syntyi taiteilijaperheeseen, mutta menetti jo varhain isänsä. Hänet lähetettiin 14-vuotiaana Montpellier’hen taidemaalari Pezet’n ateljeehen oppilaaksi. Sen jälkeen hän oli oppilaana sekä Verdierin että Ranc vanhemman työpajoissa.

Rigaud muutti vuonna 1681 Pariisiin ja sai seuraavana vuonna arvostetun Prix de Romen. Charles Le Brunin neuvosta Rigaud keskittyi muotokuvamaalauksiin.

Rigaud herätti vuonna 1688 hovin ja itse kuningas Ludvig XIV:n huomion, kun hän maalasi kuninkaan veljen, Filipin muotokuvan. Seuraavana vuonna hän maalasi nuoremman Filipin muotokuvan. Ludvig XIV tilasi tämän jälkeen muotokuvan haarniskassa. Se luovutettiin vuonna 1694. Rigaud’n maine perustuu erityisesti vuoden 1701 Ludvig XIV:n muotokuvaan kruunajaisasussa. Teos oli mallina monille seuraavillekin ranskalaisten monarkkien seremoniallisille muotokuville. Tällaisia maalauksia tilattiin aina 1800-luvulle saakka.

Rigaud sai niin paljon tilauksia, että joutui antamaan osia avustajilleen. Joseph Parrocel esimerkiksi maalasi kruununprinssi Ludvigin muotokuvan taustalla olleen taistelukuvauksen. Osa Rigaud’n muotokuvista on hieman intiimimpiä, kuten hänen äitinsä Marie Serren kaksoismuotokuva. Rigaud maalasi muotokuvien lisäksi useita uskonnollisia maalauksia. Kaikkiaan Rigaud teki lähes 400 maalausta, ja hovin jäsenten lisäksi hän teki muotokuvia muista aatelisista, aristokraateista ja pankkiireista. Muualla Euroopassa hän maalasi muun muassa Espanjan Filip V:n ja Puolan August III:n muotokuvat.

Rigaud sai ansioistaan Pyhän Mikaelin ritarikunnan ritarin arvon vuonna 1727 sekä aatelisarvon vuonna 1709. Hänet valittiin vuonna 1700 maalaustaiteen akatemiaan, jossa hän opetti vuodesta 1710. Akatemian rehtoriksi hänet valittiin 1733.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyacinthe Rigaud *Encyclopedia Britannica*.  25.12.2020. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Hyacinthe Rigaud The National Gallery. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Hyacinthe Rigaud Château de Versailles. Viitattu 7.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hyacinthe Rigaud** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* Scientific illustrators
* KulturNav
* MusicBrainz
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Mark-5 ydinpommi. Kärjen ovet ovat ytimen paikalleen asettamista varten.
Näkymä sisälle pommiin ytimen irroitusaukon kautta.
**Mark 5 ydinpommi** oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, joka suunniteltiin 1950-luvun alkuvuosina ja joka oli palveluskäytössä vuodesta 1952 aina 1963 saakka. Se yhdessä samaan suunnitteluun pohjautuvat **W5** ydintaistelukärjen kanssa oli maailman ensimmäisiä sarjatuotettuja ydinaseita, aikaisemman Mark 4 ydinpommin jälkeen.

Mark 5, kuten Mark 4:kin, pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 Fat Man-pommiin, jota käytettiin Trinity-ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 5 oli kuitenkin ensimmäinen imploosioon perustuva ydinase, joka oli mitoiltaan merkittävästi "laihempi" kuin Fat Man (suom. "paksu mies"). Pelkän ydinosan sekä kootun W5 taistelukärjen suurin halkaisija oli n. 99 cm (Fat Man 150 cm).

Kokonainen Mark 5 pommi kuorineen oli 111,8 cm halkaisijaltaan ja noin 3,3 metriä pitkä. Se painoi noin 1 372–1 440 kg, riippuen tarkasta Mark 5 versiosta. (Merkittävästi vähemmän kuin edeltäjänsä: Mark 3 painoi 4 670 kg ja Mark 4 oli myös yli 4 tonnin painoluokkaa). W5 mallit painoivat 1 090–1 202 kg. Mark 5 oli puhdas fissioase, joka käytti fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmäkomposiittia.

Mark 5:n eri mallien räjähdysvoimakkuudet olivat 6, 16, 55, 60, 100 ja 120 kilotonnia.

Kaikkiaan pommeja tuotettiin ainakin 140 kappaletta. Ainakin 72 pommeista oli mukana RAFin lennoilla, vaikkakin USA:n valvonnassa osana Projekti E:tä, jolla turvattiin Iso-Britannian ydinaseistus ennen kuin maa kykeni valmistamaan omia ydinaseita.

Mark 5 pommia käytettiin myös maailman ensimmäisten vetypommien primaarisenä ydinräjähteenä.

Katso myös
----------

* Mark 6 -ydinpommi

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 10.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* list of all U.S. nuclear warheads at nuclearweaponarchive.org

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mark 5 nuclear bomb
**Denys Oleksandrovytš Boiko** (ukr. Денис Олександрович Бойко, s. 29. tammikuuta 1988 Kiova) on ukrainalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Beşiktaşia. Oikeajalkainen Boiko kuuluu myös Ukrainan jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Boiko on Kiovan Dynamon kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueen paidassa Ukrainan valioliigassa vuosina 2005–2014 11 ottelua. Boiko pelasi myös seuran kakkos- ja kolmosjoukkueessa. Hän kävi myös lainalla TsSKA Kiovassa, Obolon Kiovassa ja FK Kryvbas Kryvyi Rihissä. Kauden 2013–2014 Boiko pelasi lainalla Ukrainan valioliigan Dnipro Dnipropetrovskissa, jossa hän pelasi 28 ottelua.

Heinäkuussa 2014 Boiko siirtyi pysyvällä sopimuksella Dnipro Dnipropetrovskin riveihin. Kaudella 2014–2015 hän selviytyi seuran kanssa Eurooppa-liigan finaaliin, jossa Sevilla oli kuitenkin vahvempi. Boiko valittiin kuitenkin Eurooppa-liigan tähdistöön. Hän pelasi täydet minuutit Eurooppa-liigan jokaisessa ottelussa. Vuoden päätteeksi Boiko oli myös ehdolla UEFA:n vuoden joukkueeseen. Joukkueeseen pääsi kuitenkin Manuel Neuer.

Tammikuussa 2016 Boiko siirtyi Turkin Superliigan Beşiktaşin riveihin.

Maajoukkueura
-------------

Boiko on pelannut useissa Ukrainan nuorisomaajoukkueissa. Ukrainan jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä marraskuussa 2014 ystävyysottelussa Liettuaa vastaan.

Saavutukset
-----------

**Henkilökohtainen**

* Eurooppa-liigan tähdistöjoukkue: 2014–2015
* ehdolla UEFA:n vuoden joukkueeseen: 2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Denys Boiko Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Denys Boiko National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
Mark 15 -ydinase
**Mark 15 -ydinpommi** eli **Mk-15** oli 1950-luvulla käytössä ollut varhainen vetypommi. Se oli ensimmäinen kohtalaisen kevyt yhdysvaltalainen lämpöydinase (noin 3 450 kg). Sitä tuotettiin alkaen 1955, ja 1 200 asetta valmistettiin ennen tuotannon lopettamista 1957. Mark 15 -malli oli palveluskäytössä vuosikymmenen ajan 1955–1965.

Aseesta oli kolme varianttia: Mod 1, Mod 2 ja Mod 3. Operaatio Castlen ydinkokeissa räjäytetty Mark 15 Mod 1 räjähti 1,69 megatonnin voimalla. Operaatio Redwingissä käytetty Mark 15 Mod 2 (**TX-15-X1**) oli voimakkuudeltaan 3,8 megatonnia. Tämä oli myös maailman ensimmäinen lentokoneesta pudotettaessa räjäytetty vetypommi.

Mark 15 oli Teller–Ulam-konstruktiota käyttävien nykyisten lämpöydinaseiden edeltäjä siinä mielessä, että sen sekundäärinen fuusio-osa oli suurimmalta osaltaan HEU-materiaalia (engl. *Highly Enriched Uranium*, ks. uraanin väkevöinti) Sen sisällä oli fuusiopolttoainetta, mutta suurin osa aseen tehosta tuli HEU-materiaalin fission seurauksena. Myös ydinfuusion tuottamat neutronit osallistuivat HEU-kuoren fissioon.

W15-ydinkärki
-------------

Ohjuksen taistelukärki -variantti Mark 15 -aseesta, **W15-ydinkärki**, suunniteltiin 1950-luvun alkupuoliskolla, mutta tämä projekti lopetettiin kesken keväällä 1957. Sitä suunniteltiin käytettäväksi SM-62 Snark -ohjuksessa, mutta lopulta siihen valittiin W39-ydinkärki.

Kadonnut ydinase
----------------

Helmikuun 5. päivä 1958 salaisella harjoituslennolla ollut Boeing B-47 Stratojet törmäsi toista tehtävää suorittamassa olleen F86-hävittäjälentokoneen kanssa ilmassa ja tämän seurauksena Mark 15 -ydinase putosi mereen Georgian rannikolla, lähellä Savannahia. Joidenkin lähteiden mukaan pommi oli pudotessaan toimintakuntoinen. Armeijan virallisen selonteon mukaan aseessa ei ollut kuitenkaan pommin plutoniumydintä, joten se ei olisi voinut saada aikaan ydinräjähdystä. Pommia ei koskaan löydetty ja sen arvellaan olevan edelleen hautautuneena merenpohjan hiekkakerrokseen.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 22.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Operation Redwing: 1956 - Enewetak and Bikini Atolls, Marshall Islands nuclearweaponarchive.org. Viitattu 22.3.2016. (englanniksi)
3. ↑  Missing for 50 years - US nuclear bomb Gerry Northam, *BBC News* 22 kesäkuuta 2009. Viitattu 22.3.2016. (englanniksi)
4. ↑  Air Force Search & Recovery Assessment of the 1958 Savannah, GA B-47 Accident (PDF) Air Force Nuclear Weapons and Counterproliferation Agency. 12 huhtikuuta 2001. Viitattu 22.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mark 15 -ydinpommi** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mark 15 nuclear bomb
E. J. Paavola piippuineen vuonna 1962.
**Erkki Johannes (E. J.) Paavola** (17. tammikuuta 1903 Mouhijärvi – 21. lokakuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen radiotoimittaja ja vuodesta 1925 lähtien ammattijournalisti. Vuosina 1946–1961 hän toimi Yleisradion eduskuntapakinoitsijana, tästä television puolella 1957–1961.

Paavola oli kansanedustaja vuosina 1962–1970 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1971. Vuonna 1962 hän pääsi eduskuntaan Kokoomuksen kanssa solmitun vaaliliiton ansiosta ja oli Vapaamielisten liiton ainoa kansanedustaja. Syksyllä 1965 Paavola vastusti Vapaamielisten Liiton yhdistymistä Suomen Kansanpuolueen kanssa. Yhdistyminen kuitenkin toteutui. Siitä eteenpäin hän kuului Liberaaliseen Kansanpuolueeseen.

Paavola toimi muun muassa Edistyspuolueen kirjallisena sihteerinä, eduskuntaryhmän pöytäkirjurina 1932–1936 sekä Edistyspuolueen järjestölehden Nykypäivän päätoimittajana 1938–1939. Tämän jälkeen hän toimi maatalousministeriön asutusasiainosaston – myöhemmin asutushallituksen – tiedotussihteerinä ja esittelijänä 1940–1962. Hän oli myös Etelä-Helsingin Liberaalien ensimmäinen puheenjohtaja, ja vuonna 1962 hänet valittiin presidentin valitsijamieheksi. Koululaisena Paavola osallistui Aunuksen retkeen 1919.

Paavola tunnettiin piipunpoltostaan, ja häntä kutsuttiin myös lempinimellä **Piippu-Paavola**.

Teoksia
-------

* *Edistysmielinen: 20.12.47*. Helsinki 1947 (nimimerkillä *Edistysmielinen*)
* *Suomen kuva*. Toimittanut Heikki Aho. Kuvat Heikki Aho ja Björn Soldan. Teksti Björn Soldan ja E. J. Paavola. Otava 1948
* *Pikkuhitlereitä: Suomalaisen politiikan kinttupolkuja*. Tammi, Helsinki 1959
* *Piippu herrainpäivillä*. Tammi, Helsinki 1966
* *Ministerisavotta*. Tammi, Helsinki 1970

Lähteet
-------

1. 1 2  .aspx E. J. Paavola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Vesikansa, Jyrki: / Paavola, Erkki Johannes (1903–1983). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  24.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Piippu. Suomen Kuvalehdelle kirjoittanut toimittaja E. J. Paavola, Suomen Kuvalehti, 01.02.1930, nro 5, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1965–1966 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(14) | 
* Hosia
* Hyytiäinen
* Kaitila
* Karvikko
* Kyttä
* Leinonen
* Linna
* Mattila
* Ojajärvi
* Paavola
* Pakarinen
* Salo
* Stykki
* Tenhiälä

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(9) | 
* Aro
* Berner
* Karvikko
* Landström
* Leinonen
* Paavola
* Pesola
* Salo
* Tenhiälä

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Biografiasampo

 |

 |
**Mark** on neljästä kylästä muodostuva alue Kemiön etelälaidalla nykyisessä Kemiönsaaren kunnassa. 

Östermark, Västermark, Kastkärr ja Labböle muodostavat Markin. Alueella asuu 57 ihmistä (vuonna 2017). Aluetta rajaavat etelässä Vestlax, idässä Pederså, pohjoisessa Bjensböle ja lännessä Västanfjärd. Markin läpi virtaa Taponjoen latvahaara, jonka varrella alueen pellot ovat. Muutoin Mark on mäkistä ja kosteikkoista metsämaata. Alueen eteläreunalla on useita soita. Markin asutus sijaitsee alueen tiestön varrella ja vanhat kyläkeskukset ovat jokseenkin yhtenäisiä.

Mark on varhaiskeskiaikainen kylä, joka 1600-luvulla jaettiin kahtia. Labböle ja Kastkärr ovat peräisin 1500-luvulta. Vuoden 1566 veroluettelon perusteella Mark oli kylistä suurin 13 talolla, kun Kastkärrissä oli neljä taloa ja Labbölessa kaksi. Markin jaon jälkeen Västermark oli aluksi yksinäistalo ja Östermarkin taloluku putosi neljään. Suuria muutoksia alueen kylien rakenteeseen ei tullut ennen isojakoa. Isojaossa Labbölen talot jaettiin kahtia, kuin myös Västermarkin talo. Östermarkiin halottiin kaksi uutta taloa, mutta Labbölessä taloja ei jaettu. Taloja on vähitellen siirretty yhteisiltä kylätonteilta omille mailleen, osa vasta 1900-luvun alussa. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Markiin syntyi paljon uusia pientiloja torppien itsenäistyessä ja jonkinlainen alueellinen keskus on syntynyt Östermarkiin, jossa toimi kauppa ja kansakoulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Asukasrakenne 2017 postinumeroalueittain Tilastokeskus. Viitattu 14.4.2021. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 14.4.2021.
3. 1 2  Turunmaa yhteinen kulttuuriympäristömme Lounaistiedon karttapalvelu. Viitattu 14.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kemiö |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Kemiön kirkonkylä

 |
|  |
| Rekisterikyliä Kemiössä | 
* Albrektsböle
* Berga
* Bjensböle
* Bogsböle
* Branten
* Brokärr
* Båtkulla
* Böle
* Dalby
* Dalkarby
* Degerdal
* Ekniemi
* Elmdal
* Engelsby
* Flugböle
* Fröjdböle
* Gammelby
* Gesterby
* Gräsböle
* Gundby
* Helgeboda
* Hova
* Hulta
* Högmo
* Kalkkila
* Kastkärr
* Kiila
* Kirkonkylä
* Koustar
* Kuggböle
* Kvarnböle
* Kylppy
* Kåddböle
* Kårkulla
* Labböle
* Lamkulla
* Lappdal
* Lemnäs
* Lillvik
* Linnarnäs
* Långholmen
* Lövböle
* Mainiemi
* Makila
* Mattböle
* Mattkärr
* Mjösund
* Måsa
* Nordvik
* Norrlångvik
* Norrsundvik
* Orrnäs
* Pajböle
* Pappila
* Pederså
* Pungböle
* Påvalsby
* Reku
* Rudå
* Rugnola
* Sjölax
* Skarpböle
* Skoböle
* Skogsböle
* Skålböle
* Skäggböle
* Smedaböle
* Smedsböle
* Stenmo
* Tavastrona
* Tjuda
* Tolvsnäs
* Torsböle
* Trotby
* Träskböle
* Träskö
* Vestlax
* Viks gård
* Viksvidja
* Villkärr
* Vreta
* Västankärr
* Västermark
* Östermark

 |
|  |
| Karunasta liitetty kylä | 
* Santasaari

 |
|  |
| Perniöön liitetyt kylät | 
* Germundsvidja
* Strömma

 |
|  |
| Muita alueita | 
* Suomenkulma

 |

 |
**Khotongit** eli **khotonit** ovat pieni mongolien etninen alaryhmä pääasiassa Mongolian Uvsin provinsissa. Muutamia satoja saattaa elää edelleen myös Kiinan Sisä-Mongolian puolella. Khotongit ovat uskonnoltaan muslimeja ja he polveutuvat turkinsukuisista kansoista.

Khotongit polveutuvat džungaarien sotavangeiksi ottamista Keski-Aasian asukkaista. Vangeiksi jäi Ošin ja Buharan kaupunkien asukkaita, sekä kazakkeja ja kirgiisejä. He kuuluivat orjina mongoliprinssille, joka antautuessaan Qing-dynastialle vuonna 1753 sai maa-alueita Uvsin provinssista nykyisen Ulaangomin kaupungin lähistöltä. Khotongit oli sittemmin velvoitettu luovuttamaan ruhtinaalle 40 säkillistä viljaa vuosittain sekä 11 työntekijää kesätöihin ruhtinaan palatsille. Heidät oli kuitenkin vapautettu muista julkisista velvoitteista. 1900-luvulle tultaessa khotongit asuivat mongolien tapaan jurtissa ja he puhuivat oiraatin kieltä. He kuitenkin välttelivät sekoittumista mongolien kanssa ja esimerkiksi mongolijurtissa pidettyjen buddhalaisten patsaiden sijaan khotongit pitivät esillä otteita Koraanista.

Vuonna 1989 Mongoliassa oli 6 100 khotongia. Tuolloin vain 6,6 % heistä toimi toimihenkilötehtävissä, mikä oli suhteellisesti vähiten kaikista mongolien etnisistä alaryhmistä Mongoliassa.

Lähteet
-------

1. ↑  James S. Olson: *An ethnohistorical dictionary of China*, s. 178. Greenwood Press, 1998. ISBN 0–313–28853–4. (englanniksi)
2. 1 2 3  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 310–311. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)
Alumiininen Mark-4N ydinpommin kuori. Kenttäkäyttöä varten varastoiduissa ydinkärjissä kuori oli teräksinen.
**Mark 4 ydinpommi** oli amerikkalainen varhainen ydinpommi, jota tuotettiin vuodesta 1949 alkaen ja joka oli käytössä vuoteen 1953. Se oli maailman ensimmäinen sarjatuotettu ydinase.

Se pohjautui suunnittelultaan aikaisempaan Mark 3 "Fat Man"-pommiin, jota käytettiin Trinity ydinkokeessa ja jollainen pudotettiin Nagasakiin. Mark 3 ydinpommeja tehtiin sodan aikana käsityönä; Mark 4 hyödynsi samaa perussuunnittelua (materiaalit, aseen dimensiot, käytetyt räjähteet) mutta siitä tehtiin turvallisempi käsitellä ja helpompi valmistaa. Mark 4 ensimmäisenä esitteli *In Flight Insertion* (IFI) turvaominaisuuden, jossa fissiili materiaali laitetaan pommiin vasta lennon aikana, jonka jälkeen aseen kuori räjähdelinsseineen suljetaan uudelleen ja ase viritetään käyttövalmiiksi.

Mark 4 oli 1,5 metriä halkaisijaltaan ja 3,3 metriä pitkä, kuten myös Mark 3. Se painoi noin 4 900–4 940 kg, riippuen tarkasta Mark 4 versiosta. (Mark 3 painoi 4 670 kg.) Mark 4 oli imploosio-tyyppinen ase, kuten Fat Man. Mark 4 käytti kuitenkin fissiilinä aineena uraanin ja plutoniumin yhdistelmää, ei pelkkää plutoniumia Fat Manin tapaan. Tarkka fissiilin osan koostumus oli samanlainen kuin useissa muissakin yhdysvaltalaisissa ydinaseissa (Tyypin C ja D pit assembly). Tämän lisäksi se oli ensimmäinen pommi, joka käytti levitoivan pommin ytimen (engl. levitated pit) rakennetta imploosiossa.

Mark 4:n räjähdysvoimakkuus oli 1, 3½, 8, 14, 21, 22, ja 31 kilotonnia, riippuen tarkasta aseen versiosta. Kaikkiaan pommeja tuotettiin 550 kappaletta. Sen syrjäytti Mark 6 -ydinpommi, joka oli rakenteeltaan samankaltainen mutta aseena paljon edistyneempi.

Aseen taistelukärkiversio nimeltä **W4-ydinkärki** (Warhead 4), joka oli tarkoitettu SM-62 Snark risteilyohjukseen, suunniteltiin myös mutta sitä ei koskaan rakennettu. W4:n suunnittelutyö lopetettiin 1951.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 10.3.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lista kaikista USA:n ydinpommeista julkaisija: nuclearweaponarchive.org

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mark 4 nuclear bomb
Eliel Warén 25-vuotiaana. (Kuva Daniel Nyblin.)
**Eliel Jonathan Warén** (28. marraskuuta 1854 Pielisjärvi, Lieksa – 24. maaliskuuta 1928 Salo) oli suomalainen lääkäri ja lintutieteilijä.

Warénin isänisä oli talollinen Iisakki Varis Rautalammilta ja vanhemmat pastori Johannes Warén ja Adolfina Maria Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1874 ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1878, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1881 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1886. Hän toimitti Savo-Karjalaisen osakunnan lehteä. Poliittiselta kannaltaan Warén oli fennomaani. Valmistuttuaan hän toimi lääkärinä Viitasaarella ja Keuruulla. Vuonna 1892 hän siirtyi Jyväskylän piirilääkäriksi ja hoiti virkaansa Saarijärveltä käsin. 1906 hän sai piirilääkärin viran Salosta, ja hän pysyi tässä virassa eläkkeelle siirtymiseensä saakka.

Warén julkaisi kaksi ruotsinkielistä lintutieteellistä tiedonantoa (*Ägg af Charadrius apricarius från Suonenjoki*, 1874, ja *Tringa canutus från Suonenjoki*, 1876) sekä julkaisun Suonenjoen lintu- ja nisäkäsfaunasta (1881). Hän julkaisi useita lääktetieteellisiä artikkeleita ja käännöksiä.

Warén oli perustamassa Duodecim-seuraa 1881. Hän oli Finska Läkaresällskapet -seuran, Societas pro Fauna et Flora Fennican ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen.

Perhe
-----

Warén avioitui 1888 Elina Amanda Ignatiuksen (1867–1926) kanssa, ja heille syntyi viisi poikaa. Perheeseen kuului myös kasvattitytär.

* Erkki (Kaarlo Erkki Johannes) Warén-Waris (1888–1939), LKT, Turun synnytyslaitoksen ylilääkäri, Duodecim-seuran jäsen (nro 365) vuodesta 1911, Turun Duodecim-seuran perustajia ja myöhemmin puheenjohtaja
* Matti Eliel Warén (1891–1955), taidemaalari ja Kansallisteatterin päälavastaja
* Harry Ilmari Waris (1893–1973), Turun yliopiston kasvitieteen professori ja rehtori, sittemmin Helsingin yliopiston kasvitieteen professori
* Paavo Gustaf Waris (1897–1959), everstiluutnantti, pankinjohtaja
* Toivo Ignatius Warén (1903–1929), lääket. ylioppilas
* Katri Warén (Kalkkinen) (1898-1976), kasvattitytär, veljen Filip Warénin tytär.

Lähteet
-------

* Ignatius, Jaakko: Jäsen n:o 11 – Eliel Jonathan Warén (1854–1928).  *Duodecim*, 2006, 122. vsk, s. 2567–2572. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.8.2020.
* Oja, Aulis: *Genos 46 – Suomen Sukututkimusseuran aikakauskirja : Istunmäen Varikset 1500- ja 1600-luvulla*, s. 1–5. Suomen Sukututkimusseura, 1975. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.8.2020).

### Viitteet

1. 1 2  WARÉN Eliel Jonathan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  *Kuopion ja Pohjois-Savon linnusto.* 1999. ISBN 951-842-215-X
3. ↑  Seuran historia *Duodecim*. Viitattu 16.8.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* eliel jonathan/ WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Väinö Kalervo Nurmimäki** (s. 13. heinäkuuta 1937 Lempäälä) on suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut energianeuvoksen arvonimen.

Nurmimäen vanhemmat olivat talousneuvos Väinö Nurmimäki ja Eeva Palin. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 on Hilve Santamäki. Nurmimäki tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1956 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1962. Hän oli Imatran Voiman sähköosaston suunnittelija 1961–1965, sähköosaston pääsuunnittelija 1965–1971, atomivoimaprojektiryhmän pääsuunnittelija 1971–1972, atomivoimaprojektiryhmän apulaisprojektipäällikkö 1972–1976, Loviisa 2 -projektin päällikkö 1976–1980, projektitoimintayksikön päällikkö 1980–1982, johtaja, hallituksen jäsen 1983–1993, varatoimitusjohtaja, hallituksen varapuheenjohtaja 1993–1998, IVO-yhtiöiden toimitusjohtaja 1998, Fortum Power and Heat -yhtiön sähkö- ja lämpöliiketoiminnan johtaja 1999 ja Fortum-konserniyhtiön johtaja 2000. Nurmimäki oli myös assistentti Teknillisessä korkeakoulussa 1963–1972 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä uransa aikana. Energianeuvoksen arvonimen Nurmimäki sai 1995. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti. Taiteilija Artti Pohjanheimo on maalannut hänen muotokuvansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esko Vuorisjärvi: Energianeuvos Kalervo Nurmimäki (1937–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 13.6.2022.
**Kholiambi** (myös *kolijambi*, m.kreik. χωλίαμβος, *khōliambos*, "ontuva jambi"; lat. *choliambus*) eli *Hipponaksin trimetri* on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva runomitta. Se on jambisen trimetrin muunnelma, jossa viimeisenä eli kuudentena jalkana on jambin sijasta spondee tai trokee.

Runomitan kehittäjänä pidetään Hipponaksia. Sitä käytti myös muun muassa Herondas.

Kaava
-----

Runomitan säkeen peruskaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

, | , | ,
Yksi jambimetron on , ja se koostuu kahdesta jambijalasta. Kholiambissa viimeinen jalka on kuitenkin poikkeuksellisesti spondee  tai trokee , mikä tuottaa tarkoituksellisen ontuvan vaikutelman.

Esimerkki
---------

Hipponaks, fragmentti 32:

δὸς χλαῖναν Ἱππώνακτι καὶ κυπασσίσκον
καὶ σαμβαλίσκα κἀσκερίσκα καὶ χρυσοῦ
στατῆρας ἑξήκοντα τοὐτέρου τοίχου
*dos khlainan Hip|pōnakti kai | kypassiskon*
*kai sambalis|ka kaskeris|ka kai khrysū*
*statēras he|ksēkonta tū|terū toikhū*
 |  | 
 |  | 
 |  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Liddell, Henry George & Scott, Robert: χωλίαμβος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Kholiambi *Tieteen termipankki*. Viitattu 15.1.2018.
3. ↑  Hipponaks: West nro. 32.
*Tämä artikkeli kertoo purjealustyypistä. Puurunkoisen aluksen tasasaumainen kylkilaudoitus on nimeltään kravelli.*

Latinalaispurjein varustettu (*caravela latina*) portugalilainen karaveli *Boa Esperança*.
**Karaveli**, **karavelli** tai **kraveli** oli espanjalaisten 1400-luvun alussa kehittämä pienikokoinen purjealustyyppi. Karavelissa oli bysanttilaisperäiset latinalaispurjeet ohjailtavuuden lisäämiseksi sekä pohjoiseurooppalaisten rahtilaivojen tapaan tilava runko. Suuremman rungon ansiosta karavelit saattoivat viettää merellä pidempiä aikoja ja kuljettaa enemmän lastia ja elintarvikkeita. Karaveli kehittyi suuremmaksi ja tilavammaksi 1500-luvun vaihteen lähestyessä. Tunnetuimpia karaveleja olivat Kristoffer Kolumbuksen alukset *Pinta* ja *Niña*. Hänen *Santa María* -laivansa sen sijaan oli karakki. Karavelit rakennettiin tasasaumaisiksi.

Portugalilainen karaveli oli yleensä takiloitu *caravela latina* -takiloinnilla, eli siinä oli kaikissa mastoissa latinalaispurje. Espanjalaiset, jotka purjehtivat avomerellä, takiloivat karavelinsa *caravela redonda* -takiloinnilla, jolloin kaikissa muissa mastoissa paitsi mesaanissa on raakapurje.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karaveli** Wikimedia Commonsissa
**Kalev-luokka** oli kahden Viron merivoimissa ennen toista maailmansotaa tilatun sukellusveneen *Kalev* ja *Lembit* muodostama alusluokka.

Tilaus ja valmistus
-------------------

Vuoden 1933 lopussa Viron parlamentti päätti nykyaikaistaa laivastoa, ja seuraavana vuonna tilattiin brittiläiseltä Vickers-Armstrongsilta kaksi sukellusvenettä. Kahden sukellusveneen hankkiminen liittyi Suomen ja Viron salaiseen sotilasyhteistyöhön, Suomenlahden tykistösulkuun, jossa ensiksi rannikkotykistöjen toimintaa yhtenäistettiin mahdollisuudelle yhteiseen tulenjohtoon kummaltakin puolelta Suomenlahtea ja sitten yhdenmukaistamalla vedenalaista toimintaa. Virolaiset sukellusveneet osallistuivat ainakin kerran elokuussa 1939 yhteisharjoitukseen suomalaisten sukellusveneiden kanssa.

*Lembit* ja *Kalev* laskettiin vesille vuonna 1936 ja toimitettiin Tallinnaan vuonna 1937. Sukellusveneet palvelivat Viron merivoimissa vuosina 1937–1940, kunnes Viro muuttui Viron sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja alukset siirtyivät alkusyksyllä 1940 Neuvostoliiton laivastolle.

Niiden toiminta-aika oli neljä viikkoa ja ne kykenivät sukeltamaan 90 metriin.

Kalev 1940–1941
---------------

Neuvostoliiton otettua *Kalevin* haltuunsa alus ehti suorittaa vain yhden partiotehtävän. Sukellusvene katosi 29. lokakuuta 1941 alkaneen toisen partiotehtävänsä aikana Suomenlahdella, eikä sen hylkyä ole toistaiseksi löydetty.

Kalev

Lembit 1940–
------------

*Lembit* palveli toisen maailmansodan loppuun saakka osana Itämeren laivastoa, jonka käytössä se pysyi vuoteen 1956. Sen jälkeen Lembit oli Gorkissa koulutus- ja kokeilukäytössä. Vuonna 1979 alus tuotiin Tallinnaan museoitavaksi, ja vuonna 1985 se avattiin yleisölle Piritan satamassa Tallinnassa Viron merenkulkumuseossa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalev-luokka**.
* Lembitin kotisivu Viron merimuseon sivuilla (englanniksi)
* Eesti Ekspress -lehden artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
* Kalervo Kijanen: Sukellushälytys; Suomen sukellusveneet sodan ja rauhan toimissa, Laivastolehti 1977. ISBN 951-95457-0-0

### Viitteet

1. ↑  Kijanen 1977, s. 103
Euroopassa käytettyjen näppäimistöjen asettelu
  QWERTY
  QWERTZ
  AZERTY
  Kansallinen asettelu (Turkki FGĞIOD, Latvia ŪGJRMV, Liettua ĄŽERTY)
  Ei-latinalainen asettelu
AZERTY-näppäimistö
**AZERTY** on erityinen näppäimistön asettelu latinalaisille aakkosille kirjoituskoneen ja tietokoneen näppäimistöillä. Nimitys johtuu kirjainnäppäinten ensimmäisen rivin ensimmäisistä kuudesta kirjaimesta; eli (A Z E R T Y). Saksalaisen QWERTZ-asettelun tapaan se on mallinnettu englanninkielisellä QWERTY-asettelulla. AZERTY on käytössä useimmissa ranskankielisissä Euroopan maissa, vaikka Ranskassa ja Belgiassa on omat kansalliset vaihtelunsa. Luxemburg ja Sveitsi käyttävät Sveitsin QWERTZ-näppäimistöä. Suurin osa Quebecin, pääasiassa ranskankielisen Kanadan, asukkaista käyttää QWERTY-näppäimistöä, joka on mukautettu ranskan kielelle, kuten Quebecin ja Kanadan hallituksien asettama monikielinen standardinäppäimistö CAN/CSA Z243.200-92.

Ranskankielisille suunnitellut kilpailevat asettelut (esim. 1907 julkaistu ZHJAYSCPG-asettelu, 1976 Claude Marsanin asettelu, 2002 Dvorak-fr ja 2005 Bépo-asettelu) ovat saaneet vain vähäistä tunnustusta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:AZERTY
**Nylon 66’ers** on 1990-luvun alussa perustettu, instrumentaalista rockia soittava turkulainen yhtye, joka on tehnyt puolen tusinaa albumia. Sen jäseniä ovat 2010-luvulla olleet Perttu Hemminki (sähköurut ja muut kosketinsoittimet), Peter Nordlund (sähkökitara), Petri Viitala (saksofonit), Hoss Siivonen (basso), Teho Majamäki (lyömäsoittimet) ja Mikko Mielonen (rummut). Esiintymisissään ja levytyksissään se on käyttänyt vierailevia laulusolisteja, kuten Marjut Fabritius, Ciaran O’Reilly, Mark Odom, Pelle Miljoona ja Maunu.

Yhtye sai alkunsa 1990-luvun taitteessa esikuvanaan Booker T. & the M.G.’sin instrumentaalinen rhythm and blues. Yhtyeen alkuperäiskokoonpanossa soittivat Perttu Hemminki (sähköurut), Hoss Siivonen (basso), Matti Wahlsten (sähkökitara) ja Pekka Eskelinen (rummut). Yhtyeen tyylikirjo on laajentunut vuosien varrella rhythm and bluesista rockiin, diskoon, souliin, jazziin, teknoon, latinalaisrytmeihin ja heavyyn.

*Helsingin Sanomien* Ilkka Mattila luonnehti yhtyettä 1990-luvun keskivaiheilla acid jazzia ja Spede-huumoria yhdisteleväksi provokatiiviseksi kokoonpanoksi, jonka urkuvetoinen instrumentaaliohjelmisto koostuu enimmäkseen sovituksista muiden artistien tunnetuksi tekemistä kappaleista.

Diskografia
-----------

* At The Copa! (EP-levy, 1992)
* Absurdo (CD-levy, 1993)
* Zum Teufel, Baby (CD, Twin Hits, 1995)
* We Are Sailing (The Sea of Love) (CD, 1996)
* Yeah Yeah Yeah! – It Was 40 Years Ago / The Ultimate Anthology Of 66'ers - 50 000 000 Nylon Fans Can’t Be Wrong (2006)
* Love to Love (vinyyli ja CD, 2016).

Lähteet
-------

1. 1 2  Nylon 66’ers: Love to Love, vinyyli ja CD *mesenaatti.me*.  25.4.2016. Viitattu 27.12.2019.
2. 1 2  Mattila, Ilkka: Paatosta vanhalta vuosikymmeneltä.  *Helsingin Sanomat*, 6.2.1995, s. 46. HS Aikakone (digitilaajille).
3. ↑  Alanen, Asko: Rakkaudella, Nylon 66’ers *Soundi*.  7/2016. Viitattu 27.12.2019.
**Älä unohda minua!** on järjestyksessä ensimmäinen osa R. L. Stinen kirjoittamassa The Nightmare Room -kirjasarjassa. Ensimmäinen osa keskittyy lapsiin nimeltä Danielle, Addie ja Peter.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Danielle ja Addie leikkivät hypnotisoivansa Daniellen pikkuveljen Peterin. Mutta Peter vajoaakin oikeasti hypnoosiin ja alkaa herättyään unohtaa asioita. Hän unohtaa esimerkiksi oman nimensä ja lempimuronsa. Omituinen toimittaja kertoo Daniellelle, että talo on "unohdusten talo". Ihminen unohtaa itsensä ja pian muutkin unohtavat kyseisen henkilön. Danielle ei siis hypnotisoinutkaan veljeään, vaan se oli talon vika. Pian kaikki Peterin opettaja, Addie ja jopa Peterin ja Daniellen vanhemmat unohtavat Peterin. Daniellekin meinaa unohtaa Peterin. Peter vajoaa mustaan aukkoon kellarissa olevan luukun sisään. Siellä ovat myös muut valittavat unohdetut lapset. Yhtäkkiä vanhemmat eivät muista Daniellaa ja äiti kutsuu poliisit. "Joku tuntematon nuori nainen kävi päälleni ja tuli taloomme ja väittää itseään tyttäreksemme!" Danielle ottaa seinältä taulun, jossa on Peterin nalle ja sanoo "Nyt Nallekin näkee kuinka söötti olen!" Aluksi Danielle luulee, että vanhemmat eivät muista, mutta sitten hänen vanhempansa alkavat itkeä. Poliisi ajetaan pois. Danielle vie vanhemmat kellariin taulu kädessään ja sanoo "Me muistamme sinut Peter! Emme ole unohtaneet sinua!" Peter tulee esiin lattian alta. 

Kirjan loppu kuitenkin hämmentää lukijoita. Daniellen paras kaveri Addie kutsuu Danielleä Brittanyksi ja Peteriä Graigiksi. Ja vanhempia Addie kutsuu tädiksi ja sedäksi. 

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
*Tämä artikkeli käsittelee kreikkalaista kylää. Karavás on myös paikkakunta Kyproksella.*


  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Karavás** (kreik. Καραβάς) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 129 (vuonna 2011).

Karavás sijaitsee Kytheran pohjoisosassa muutaman kilometrin päässä saaren suurimmasta kylästä Potamóksesta pohjoiseen. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καραβά, *Topikí Koinótita Karavá*), johon kuuluvat varsinaisen Karaváksen kylän lisäksi kylät Gerakári, Kryonéri, Petroúni, Plateía Ámmos, Progkí ja Vounó. Koko yhdyskunnan väkiluku on 222. Platiá Ámmos sijaitsee merenrannalla Karaváksesta pohjoiseen, Petroúni ja Gerakári puolestaan sijaitsevat Karaváksen eteläpuolella.

Karavás sijaitsee lähellä suurta raviinia, jossa on lähteitä, ja siellä kasvaa erilaisia puulajeja. Lähteistä tunnetuimmat ovat Portokaliá, Amír Alí ja Keramári. Portokaliá-lähde ("appelsiinipuu") on saanut legendan mukaan nimensä appelsiinipuulta, joka tuotti 100 000 appelsiinia. Tämä puu kuoli ankaran talven seurauksena joitain vuosikymmeniä sitten. Kylän Portokalía-yhdistys järjestää vuosittain tivolin perinteisine tansseineen ja urheiluaktiviteetteineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Άρθρο 1: Νέα Αρχιτεκτονική της Αυτοδιοίκησης και της Αποκεντρωμένης Διοίκησης − Πρόγραμμα Καλλικράτης. (Kallikrates-suunnitelma, Kreikan virallinen lehti) *Εφημερίς της Κυβερνήσεως της Ελληνικής Δημοκρατίας*, 11.8.2010, nro Τεύχος Δεύτερο, Αρ. Φύλλου 1292.  Κεντρική Ένωση Δήμων Ελλάδας (ΚΕΔΕ). Artikkelin verkkoversio (PDF).  (kreikaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Karavas Visit Kythera.  Arkistoitu 12.3.2012. Viitattu 1.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia kylästä (englanniksi)
E. Howard Hunt
**Everette Howard Hunt** (s. 9. lokakuuta 1918, East Hamburg, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat - 23. tammikuuta 2007 Miami Florida, Yhdysvallat) työskenteli presidentti Richard Nixonin alaisena Valkoisessa talossa. Hän oli osallisena Watergate-skandaalissa, ja hänet tuomittiin murrosta, salaliitosta ja salakuuntelusta 35 vuodeksi vankilaan. Hän suoritti lopulta tuomiostaan vajaat 33 kuukautta.

Hunt oli yhdessä mm. G. Gordon Liddyn kanssa yksi "Valkoisen talon putkimiehistä", joka oli tietovuotojen estämiseksi perustettu salainen tutkimusryhmä. Tietovuodot olivat aiheuttaneet harmia Nixonin hallinnolle maanpuolustustutkija Daniel Ellsbergin lähetettyä salaisia Vietnamin sotaa käsitteleviä Pentagonin asiakirjoja (*Pentagonin paperit*) New York Timesille.

Toisessa maailmansodassa Hunt palveli OSS:ssä. Hän työskenteli CIA:ssa vuosina 1949–1970. Vuonna 1949 hän perusti ensimmäisen sodanjälkeisen CIA:n asemapaikan Méxicoon. Tänä aikana hän kirjoitti useita vakoiluromaaneja: *East of Farewell* (1942), *Limit of Darkness* (1944), *Stranger in Town* (1947), *Bimini Run* (1949) ja *The Violent Ones* (1950).

Hunt organisoi Yhdysvaltojen demokraattisen puolueen kampanjatoimiston salakuuntelun Watergate-virastorakennuksessa, ja hänet todettiin myös syylliseksi Ellsbergin psykiatrin toimiston murtoon.

Yhdysvaltain kongressin asettama Rockefellerin tutkimuskomissio tutki vuonna 1974 epäilyä, jonka mukaan Hunt ja Watergaten murtoon osallistunut Frank Sturgis olivat osallisia vuoden 1963 presidentti John F. Kennedyn salamurhassa. Heidän epäiltiin esiintyvän tapahtumapaikalla otetuissa kuvissa, joissa näkyi kolme koditonta miestä. Komissio tuli siihen tulokseen, että miehet eivät olleet kuvissa.

Hunt hakeutui henkilökohtaiseen konkurssiin vuonna 1995. Hän kuoli keuhkokuumeeseen tammikuussa 2007 Miamissa, Floridassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. Howard Hunt Biography *The Biography.com website*.  10.10.2016. A&E Television Networks.  Arkistoitu 6.10.2014. Viitattu 31.10.2016.
2. 1 2 3  POLITICS Revisiting Watergate: E. Howard Hunt *Washington Post*.  2002. Viitattu 31.10.2016.
3. ↑  Everette Howard Hunt *Spartacus Educational*. Viitattu 31.10.2016.
4. ↑  The U.S. President's Commission on CIA Activities Within the United States (also known as the Rockefeller Commission), 1975 Gerald R. Ford Library.  Arkistoitu 21.8.2016. Viitattu 31.10.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Lauri Taipale** (28. elokuuta 1889 Helsinki – 7. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri. 

Lauri Taipaleen vanhemmat olivat rakennusmestari Villehard Taipale ja Josefina
Järnström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1912 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1916. Taipale teki opintomatkoja Saksaan, Unkariin, Itävaltaan, Tšekkoslovakiaan, Ranskaan ja Ruotsiin.

Taipale oli Toijalan v. t. kunnan- ja rautatielääkärinä 1914 ja Suomen senaatin Helsingin sotilassairaalan apulaislääkärinä 1915–1916. Hän toimi vuodesta 1917 alkaen yksityislääkärinä Helsingissä ja lääkärinä Helsingin yliopiston röntgenosastolla vuodesta 1927. Fysiatrian, sisätautien ja röntgenologian erikoislääkärinä Taipale oli vuodesta 1920 alkaen. Hän omisti Helsingissä myös röntgenlaitoksen.

Taipale julkaisi lääketieteellisiä sekä kansantajuisia lääketieteen alan kirjoituksia eri lehdissä. Hän toimi myös urheilulääkärinä. Taipale tutki urheilun vaikutusta ihmisruumiiseen sekä sydämen toimintaa.

Lauri Taipale oli naimisissa vuodesta 1914 Agnes Dagmar Elfvengrénin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Tuberkulositauluja 1-5*. Otava 1915
* *Sydämen perkutoimisesta*. Helsinki 1929
* *Sydämen radiologisesta muodosta ja sen interpretoimisesta*. Helsinki 1929
* *Sydämen eri osien selittelyä kaukovalokuvauksessa*. Helsinki 1929
* *Hierontakirja*. WSOY 1932

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  50-vuotias. Lääket. tri Lauri Taipale, Helsingin Sanomat, 28.08.1939, nro 230, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Billion Graves : Lauri Taipaleen hauta Malmin hautausmaalla
3. 1 2 3 4  50 vuotta, Uusi Suomi, 28.08.1939, nro 230, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 30951 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lauri Taipale : Röntgen-koneesta ja sen käytöstä, Suomen Kuvalehti, 03.02.1923, nro 5, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Lauri Taipale : Tunnetteko sydämenne?, Kansan kuvalehti, 01.12.1933, nro 49, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Karaulin kylä.
**Karaul** (ven. Карау́л) on kylä ja maalaiskunta Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Jenisein varrella 200 kilometriä Dudinkasta luoteeseen. Kunta, jonka pinta-ala on 101 100 neliökilometriä, käsittää piirin läntisimmän osan. Kylässä on asukkaita noin 900 henkeä (vuonna 2002) ja kunnassa 4 400 (vuonna 2006).

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 10 asutusta: Baikalovsk, Karepovsk, Kazantsevo, Messojaha, Mungui, Nosok, Polikarpovsk, Tuhard, Ust-Port ja Vorontsovo. Asukkaista 70,3 % on alueen alkuperäisväestöä, lähinnä nenetsejä ja enetsejä.

Karaulin kylä on saanut alkunsa vuonna 1616 syntyneestä jasakkiveron kerääjien tukikohdasta. Vuonna 1930 perustettiin ensimmäinen kolhoosi, vuonna 1931 koulu ja vuonna 1934 avattiin kerhotalo. Karaulista tuli Ust-Jeniseiskiin piirin keskus, jossa toimi sairaala, sähkölaitos ja julkaistiin sanomalehteä. Toisen maailmansodan aikana seudulle karkotettiin Volgan saksalaisia, suomalaisia, latvialaisia, liettualaisia ja virolaisia.

Kunnan pääelinkeinot ovat on kalastus ja poronhoito. Seudulla on huomattavat öljy- ja maakaasuvarat, jotka ovat toistaiseksi hyödyntämättä. Tärkein liikenneväylä on Jenisei. Talvella kylien ja piirikeskuksen väliä lennetään helikoptereilla ja lentokoneilla. Kunnan alueella sijaitsee vuonna 1999 perustettu luonnonsuojelualue Brehovski ostrova.

Aiheesta muualla
----------------

* Karaulin kunta Taimyrin piirin sivustolla (venäjäksi)
**Musa Afia Ngum** (1953 Fatoto, Upper Riverin alue, Gambia – 11. lokakuuta 2015 Dakar, Senegal) oli gambialainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja.

Ngum oli Pa Antouman Ngumin ja Ya Ramou Nyangin poika. Hänen isänsä oli kauppias, jonka täytyi matkustaa paljon. Tällöin hänestä huolehti henkilö, joka soitti yksikielistä soitinta, johon Ngum varhain mieltyi. Ngum aloittikin uransa laulajana jo lapsena. 1960-luvun loppupuolella hän liittyi Sangamarr-yhtyeeseen, jonka päälaulajana hän toimi. Yhtye erikoistui tunnettujen perinteisten laulujen esittämiseen länsimaisin soittimin. Sitten Ngum sai vanhemmalta veljeltään Lie Ngumilta pyynnön liittyä päälaulajaksi Gelewarr-yhtyeeseen. Gelewarr äänitti muiden muassa laulut "Tesito", "Bala Jigi Musa" ja "Xaleli Ndakaru", jotka toivat Ngumille suosiota Senegalin ja Gambian alueella. Hän kiersi myös Mauritaniassa ja muissa Länsi-Afrikan maissa.

Ngum muutti Senegaliin vuonna 1981 ja liittyi Super Diamono -yhtyeeseen vuonna 1985. Yksi menestyneimmistä kappaleista Ngumin Super Diamonossa viettäminä aikoina oli Ngumin Omar Penen kanssa tekemä laulu "Omaro, Bamba sa mam la". Super Diamonon hajottua Ngum liittyi lyhytikäiseen Ndaply-yhtyeeseen, josta hän kuitenkin suuntautui soolouralle "Banjul Banjul" -julkaisunsa myötä. Sittemmin hän julkaisi monia albumeita. Tässä vaiheessa Ngum käytti musiikissaan vain perinteisiä senegalilaisia ja gambialaisia soittimia. Hän oli panafrikkalaisuuden kannattaja sekä Senegalin ja Gambian yhdistymisen puolestapuhuja, joka puolusti myös musiikkinsa välityksellä maiden integroimista. Senegalin presidentti Abdou Diouf myönsi Ngumille Leijonan kansallisen ritarikunnan arvon *Chevalier*. Ngum oli naimisissa Sohna Joben kanssa. Pariskunnalla oli yhdeksän lasta: kaksi tytärtä ja seitsemän poikaa.

Ngum lähti musiikkimatkalle Isoon-Britanniaan vuonna 2015; hänen väitettiin virheellisesti kuolleen jo hänen ollessaan valmistautumassa Lontooseen matkustamiseen. 10. lokakuuta 2015 Ngum esiintyi 40-vuotisen viihdemaailmassa luomansa uran juhlistamiseksi poikansa Yusupha Ngumin ja Omar Penen kanssa Dakarin Just 4 You -yökerhossa Senegalissa. Hän sairastui tunteja esityksen jälkeen, ja hänet vietiin Dakar-Plateaun Le Dantec -sairaalaan, jossa hän kuoli aamulla 11. lokakuuta 2015. Ngum haudattiin Toubaan Senegaliin 12. lokakuuta. Hautajaisiin osallistui huomattavia henkilöitä, kuten Youssou N'Dour. Kolme vuotta Ngumin kuoleman jälkeen Ziguinchorin kunnalliset päättäjät nimesivät tien Ziguinchorissa hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bakary Ceesay, Remembering A Fallen Legend Musa Ngum The Voice 18.10.2018, viitattu 14.1.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Mamour Mbenga, Gambian legendary Musician Musa Afia Ngum Foroyaa 20.10.2015, viitattu 14.1.2023
3. 1 2  Njie Baldeh, Gambia’s superstar musician Musa Ngum dies The Point 12.10.2015, viitattu 14.1.2023
4. 1 2  Musa Ngum gets road named after him in Senegal Whats On Gambia, viitattu 14.1.2023
**Ollaan kuin kotonanne** on kevätkaudella 1982 esitetty MTV:n tuottama suomalainen sketsisarja. 

Sarjan käsikirjoittivat Neil Hardwick, Seppo Ahti ja Ilse Rautio, ja ohjaajina toimivat Hardwick ja Vesa Nuotio. Hardwick oli mukana vain sarjan kolmen ensimmäisen jakson ajan, kunnes hän alkoi tehdä Yle TV2:lle Reinikainen-sarjaa. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantaisin klo 22.15–23.15. Sarjan viimeinen jakso esitettiin poikkeuksellisesti perjantaina. 

Sarjaa tehtii yhteensä viisi jaksoa tammi−huhtikuussa 1982. Sarjaan oli tarkoitus tehdä kuudes jakso toukokuulle, mutta se peruuntui Ritva Valkaman sairausloman vuoksi. Valkama loukkaantui Helsingin kaupunginteatterin *Voimamies*-näytelmän esityksessä pudottuaan orkesterimonttuun. 

Finnkino on julkaissut koko sarjan DVD:nä 20. elokuuta 2010.

*Ollaan kuin kotonanne* on Ritva Valkaman ja Pentti Siimeksen aiempaan suosikkisketsisarjaan *Parempi myöhään...* verrattuna tyyliltään mielipuolisempi ja hieman rohkeampi. 

Ohjelmaa mainostettiin seuraavalla sloganilla: 

Ritva, Siimes, Pirkka-Pekka, Pöysti, Pennanen, Kari, Valkama, Martti ja Pentti Petelius, Tomppa sekä Heiskanen johdattavat meidän*selvennä* illan härmärtyessä viihteen poukamaan. Nauhoitettu lähetys suoraan Pasilasta alkaa.

Näyttelijät
-----------

* Pentti Siimes
* Ritva Valkama
* Pirkka-Pekka Petelius
* Kari Heiskanen
* Tom Pöysti
* Martti Pennanen

Työryhmä
--------

* Ohjaus: Neil Hardwick, Vesa Nuotio
* Käsikirjoitus: Neil Hardwick, Seppo Ahti, Ilse Rautio
* Lavastus: Reino Helkesalo
* Tuotantoyhtiö: Oy Mainos-TV-Reklam Ab
* Vuosi: 1982

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Jukka Kajava kirjoitti sarjan ensimmäisen jakson esityksen alla ennakko-odotusten olevan kovia valtaosin samojen tekijöiden sarjan *Parempi myöhään* jälkeen. Ensimmäinen jakso oli hänestä erittäin hyvin kirjoitettua mutta vähemmän hyvin esitettyä viihdettä, joka lupasi hyvää jatkon kannalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kajava, Jukka: Valkama ja Siimes tulevat taas. Ollaan kuin kotonanne -avaus on lupaava vaikka kaipaakin terästystä.  *Helsingin Sanomat*, 2.1.1982, s. 37. Näköislehden etusivu (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* *Ollaan kuin kotonanne* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Jukka Annala:*Toopelivisio*, (Teos, 2006).