recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pavlovski** (ven. Па́вловский) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Otšorin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Otšorin varrella 10 kilometriä Otšorin kaupungista kaakkoon. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1816 perustetusta Stroganovien rautatehtaasta. Vuonna 1941 sinne evakuoitiin Bakusta öljynporauslaitteita valmistava konepaja. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Pavlovski sai vuonna 1929.

Nykyään Pavlovskissa toimii konepaja ja maatalousyritys. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaala. Nähtävyyksiä ovat 1900-luvun alussa rakennetut Pietari-Paavalin kirkko, tehtaan hallintorakennus, koulu ja mestari Kotšerginin talo. Lähistöllä sijaitsee metsäpuisto ja Otšorin rauhoitusalue.

Pavlovskista on kotoisin mestarihiihtäjä Alevtina Koltšina.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**1. kevyt mekanisoitu divisioona** (ransk. *1ère Division Légère Mécanisée*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa. Sen perustaminen aloitettiin 1931 ja divisioona lakkautettiin 1940.

Perustaminen
------------

Divisioonan perustaminen aloitettiin 1931 ratsuväen ensimmäisenä panssaroituna divisioonana. 4. ratsuväkidivisioonan mekanisointi eteni hitaasti ja vuonna 1936 mekanisoidut osat saivat uudet nimet, mutta divisioonan nimi säilyi. Tämä antoi väärän kuvan uudesta divisioonasta. 

Divisioonan kalustona oli konekiväärein varustetut AMR 35 -panssarivaunut sekä raskaammat Somua S-35 ja Hotchkiss H35 -vaunut. Tykistö ja jalkaväki olivat täysin motorisoidut ja osa jalkaväestä mekanisoitu varustettuna puolitelavaunuin.

Palvelus
--------

Saksan hyökättyä Ranskaan toukokuussa 1940 divisioonaan kuuluivat 1. ja 2. kevyt mekanisoitu prikaati sekä 74. tykistörykmentti. Divisioona osallistui ratuväkiarmeijakunnan osana Hannutin taisteluun, jossa Saksan XVI armeijakunta löi puolustukseen ryhmittyneet ranskalaiset. Sotatoimien päätyttyä divisioona lakkautettiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:1st Light Mechanized Division (France)

Lähteet
-------

* Forty, George & Duncan, John: *The Fall of France - Disaster in the West 1939-40*. Lontoo: Guild Publishing, 1990. ISBN 1-871876-15-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Forty, George & Duncan, John s. 152
**2. kevyt mekanisoitu divisioona** (ransk. *2e Division Légère Mécanisée*) oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa. Sen perustettiin 1937 ja divisioona lakkautettiin 1940.

Perustaminen
------------

Divisioona perustettiin 1937 muuttamalla Lyoniin sijoitettu 5. ratsuväkidivisioona mekanisoiduksi divisioonaksi. Divisioonan kalustoksi siirrettiin Hotchkiss H-35, Somua S-35, Panhard AMD-178 ja Renault ZT vaunuja.

Historia
--------

Saksan hyökätessä länteen divisioona liitettiin kenraali Priouxin ratsuväkiarmeijakuntaan.

Organisaatio
------------

Divisioonaan oli sijoitettu 260 ajoneuvoa eli 48 AMD-178, 69 ZT, 94 H-36 ja 96 S-35. Tykistöaseina oli kaksitoista 105 mm, 24 75 mm, 96 47 mm ja 37 mm sekä 117 25 millimetrin tykkiä sekä 450 erilaista konekivääriä.

Sen kokoonpano oli:

* 3. kevyt mekanisoitu prikaati (kenraali Testard)
	+ 13. rakuunarykmentti
	+ 29. rakuunarykmentti
	+ 2 kpl konekiväärirykmenttiä
	+ 2 kpl S35 panssarivaunueskadroonaa
	+ 1 kpl H-35 panssarivaunueskadroona
* 4. kevyt mekanisoitu prikaati (eversti du Bois de Beauchesne)
	+ 8. kyrassieerirykmentti
	+ 1. rakuunarykmentti
	+ 12. panssarintorjuntaeskadroona
	+ 12. tukieskadroona
* tykistörykmentti

Komentajat
----------

* kenraali Altmayer 5. heinäkuuta 1937 - syyskuu 1939
* kenraali Gabriel Bougrain syyskuu 1939 - 16. heinäkuuta 1940

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:2nd Light Mechanized Division (France)

Aiheesta muualla
----------------

* Forty, George & Duncan, John: *The Fall of France - Disaster in the West 1939-40*. Lontoo: Guild Publishing, 1990. ISBN 1-871876-15-X. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 1924 perustetusta Suomen Teollisuuspankista. Vuonna 1918 perustetusta Suomen Teollisuuspankista katso Suomen Teollisuuspankki (1918).***Suomen Teollisuuspankki Oy** (vuoteen 1976 **Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankki Oy**) oli Suomessa vuosina 1924–1998 toiminut kiinnitysluottopankki.

Suomen Teollisuus-Hypoteekkipankin perustivat suomalaiset liikepankit ja teollisuus vuonna 1924. Pankin perustajiin lukeutui tuleva presidentti J. K. Paasikivi. Pankin tehtävä oli rahoittaa teollisuuden perustamista ja uusimista erityisesti pitkäaikaisilla luotoilla.

Teollisuuspankilla oli oikeus keskuspankin luvalla laskea liikkeeseen obligaatiolainoja, joilla rahoitettiin suomalaisen teollisuuden investointeja. Liikepankit eivät voineet laskea liikkeelle obligaatiolainoja.

Teollisuuspankin osake-enemmistö kuului sen perustamisesta lähtien Yhdyspankille. Vuonna 1958 omistusta muutettiin niin, että Yhdyspankki ja Kansallispankki omistivat kummatkin 44 %. Helsingin Osakepankille omistusosuudeksi tuli 11 %.

1980-luvulla Yhdyspankki sai Teollisuuspankin kokonaan itselleen, kun se osti itselleen ensin Helsingin Osakepankin ja sen jälkeen Teollisuuspankin loput osakkeet Kansallispankilta. Kansallispankki perusti samassa yhteydessä oman kiinnitysluottopankkinsa nimellä *Kansallisluottopankki Oy*. Kiinnitysluottopankit alkoivat kuitenkin käydä vanhanaikaisiksi, sillä rahamarkkinat olivat 1980-luvulla vapautumassa.

1990-luvulla Teollisuuspankki toimi Merita Pankin konttoreiden välityksellä. Se myönsi pitkäaikaisija lainoja yrityksille, kunnille, kuntayhtymille, seurakunnille sekä kuntien takaamille yrityksille ja yhteisöille. Teollisuuspankki sulautui Merita Pankkiin vuoden 1998 lopussa, kun erilliselle joukkovelkakirjalainoja liikkeelle laskevalle yhtiölle ei enää ollut juridista tarvetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Teollisuuspankki Oy Industribanken i Finland Ab - Osakekirja.fi *Osakekirja.fi*. Viitattu 12.12.2017.
2. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*, s. 293. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
3. 1 2 3  Vihola, Teppo: *Rahan ohjaaja. Yhdyspankki ja Merita 1950–2000*, s. 273–274. Merita Pankki Oyj, 2000. ISBN 951-889-103-6.
4. ↑  SUOMEN TEOLLISUUSPANKKI SULAUTUU MERITA PANKKIIN *Ilta-Sanomat*.  27.10.1998. Viitattu 12.12.2017.
5. ↑  Teollisuuspankki sulautuu Meritaan *Yle Uutiset*. Viitattu 12.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Suomen Taiteilijat** on vuonna 1968 perustettu taideyhdistys. Alun perin esittävää kuvataidetta vaalineeseen yhdistykseen kuuluu noin 400 taiteen harrastajaa ja tekijää.

Yhdistys sai alkunsa 1960-luvulla tilanteessa, jossa uudet taidesuuntaukset alkoivat saada sijaa Suomessakin.
Nykytaidetta oudoksuttiin epätaiteena, näyttelyissä oli esimerkiksi esinetaidetta. Yhdistyksen puuhamiehet pelkäsivät perinteisen taiteen kaipaavan tukea.
Suomen Taiteilijat perustettiin puolustamaan figuratiivista taidetta,
joskin näyttelyissä on nykyisin myös ei-esittäviä teoksia.

Yhdistys järjestää jäsenilleen näyttelyitä, kursseja, opintomatkoja ja muuta virikettä. Joka viides vuosi julkaistaan jäsenten omakustanteinen matrikkeli, josta jäsenet voivat ostaa tilaa.
 Kaapelitehtaalla Helsingissä on yhdistyksen toimitila ja näyttelytila Galleria Aapeli. Kaapelitehtaan Valssaamo-salissa järjestetään vuosinäyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen taiteilijat ry
2. 1 2  Suomen taiteilijoiden näyttely Savonlinnassa. Yle Etelä-Savo.[vanhentunut linkki]
3. ↑  Elina Yli-Ojanperä: *Ars 69 kokosi ihmisen ja avasi ovet bordelliin*. Yle Elävä arkisto.
4. ↑  Huomio! Obs! (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Suomen Taiteilijat, Finlands Konstnärer, 43. vuosinäyttely 4.9.-23.10.2011. Savonlinna.fi.[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Taiteilijat ry verkkosivut
* Vuokko Viljakka: *Katsojaa uhkaa ähky Suomen Taiteilijoiden näyttelyssä*[vanhentunut linkki] Savon Sanomat 4.10.2010.
**Meaux** [mo] on Ranskan kunta Pariisin koillisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 41 kilometriä Pariisin keskustasta itäkoilliseen. Noin 53 600 asukkaan kaupunki kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Seine-et-Marnen departementtiin ja on Meaux’n arrondissementin prefektuuri.

Meaux on Seine-et-Marnen departementin toiseksi väkirikkain kunta Chellesin jälkeen ja kuuluu vuonna 2003 muodostettuun taajamakuntaan *Communauté d’agglomeration Pays de Meaux* (CAPM). Meaux’n naapurikunnat ovat pohjoisessa Chambry, koillisessa Poincy, idässä Trilport, kaakossa Fublaines, etelässä Nanteuil-lès-Meaux ja Mareuil-lès-Meaux, lounaassa Villenoy, lännessä Chauconin-Neufmontiers ja luoteessa Crégy-lès-Meaux.

Meaux’hon kulkee Transilien Paris–Est -junalinja.

1700-luvulla Meaux’n pormestarina toimi Yhdysvaltain itsenäisyystaistelusta ja Ranskan vallankumouksesta tunnettu kenraali Lafayette.

Entinen alankomaalainen maantiepyöräilijä Joop Zoetemelk pitää Meaux’ssa hotellia nimeltä Le Richemont.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: fr:Meaux & en:Meaux
**4. kevyt ratsuväkidivisioona** (ransk. *4e division légère de cavalerie*) oli Ranskan maavoimien ratsuväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Helmikuussa 1940 Ranskan sodanjohto toteutti marraskuussa 1939 tehdyn päätöksen muodostaa kolmesta ratsuväkidivisioonasta viisi kevyttä ratsuväkidivisioonaa. 4. kevyt divisioona muodostettiin 10. helmikuuta 1940 2. ratsuväkidivisioonasta komentajanaan kenraali Barbe, joka sai surmansa 15. toukokuuta. Divisioonasta muodostettiin 4. kevyt ratsuväkidivisioona 3. maaliskuuta.

Palvelus
--------

Komentajaksi tuli Barben saatua surmansa eversti Marteau. Divisioonasta muodostettiin 7. kevyt mekanisoitu divisioona 5. kesäkuuta 1940.

Kokoonpano
----------

Divisioonaan kuuluivat:

* 4. ratsuväkiprikaati
	+ 8. rakuunarykmentti
	+ 31. rakuunarykmentti
* 14. kevyt motorisoitu prikaati
	+ 4. panssariautorykmentti
	+ 14. motorisoitu rakuunarykmentti
	+ 4. panssarintorjuntaeskadroona
	+ 4. huoltoeskadroona
* 77. tykistörykmentti
	+ 714/409. ilmatorjuntarykmentti
* pioneerikomppania
* kuljetuskomppania

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:4e division légère de cavalerie

Lähteet
-------

* Forty, George & Duncan, John: *The Fall of France - Disaster in the West 1939-40*. Lontoo: Guild Publishing, 1990. ISBN 1-871876-15-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  atf40.fr
**Ranskalaiset toisen maailmansodan hävittäjät** antaa yleiskuvan Ranskan laivaston hävittäjistä ja niiden toiminnasta toisessa maailmansodassa.

Toisen maailmansodan alkaessa Ranskan laivastolla oli palveluksessa 71 hävittäjää, joiden lisäksi rakenteilla oli 27. Hävittäjiä oli kahta tyyppiä eli pieniä (ransk. *torpilleurs* ja suuria (ransk. *contre-torpilleurs*). Chacal-luokka oli ensimmäinen kuudesta suurten hävittäjien luokasta, joiden alukset oli suunniteltu upottamaan vastustajan risteilijät suuremman nopeutensa ja torpedojensa avulla. Lisäksi alukset kykenivät tykistöllään pitämään loitolla vastustajan hävittäjät. 1920-luvulla valmistetut pienet hävittäjät olivat hitaita ja niiden merikelpoisuus osoittautui heikoksi. Kahden ensimmäisen luokan nopeus oli ainoastaan 28–29 solmua, mikä ei mahdollistanut Dunkerque- ja Richelieu-luokkien nopeiden taistelulaivojen suojaamista. Le Hardi -luokan nopeudeksi määritettiin siten 37 solmua.

Suuriin hävittäjiin keskittyminen ja niiden pitkät valmistusajat aiheuttivat Ranskan laivaston hävittäjien lukumääräisen laskun. Italian kuninkaallisen laivaston aiheuttaman uhan torjumiseksi vuonna 1933 valmistettiin kolmetoista 600 tonnin La Melpoméne -luokan torpedovenettä, joiden suunnittelu perustui Italian laivaston torpedoveneisiin. Koosta ja nopeudesta johtuen ne kuitenkin tulee luokitella joko keveiksi hävittäjiksi tai saattuehävittäjiksi.

Suuret hävittäjät
-----------------

Suuria hävittäjiä oli syyskuussa palveluksessa yhteensä 37 kappaletta

* Chacal-luokka 6 palveluksessa syyskuussa 1939
* Guépard-luokka 6 palveluksessa syyskuussa 1939
* Aigle-luokka 6 palveluksessa syyskuussa 1939
* Vauquelin-luokka 6 palveluksessa syyskuussa 1939
* Fantasque-luokka 6 palveluksessa syyskuussa 1939
* Mogador-luokka tilattu 6 vain 2 valmistunutta palveluksessa syyskuussa 1939

Hävittäjät
----------

Hävittäjiä oli syyskuussa 1939 yhteensä palveluksessa 34 kappaletta 

* Bourrasque-luokka 12 palveluksessa syyskuussa 1939
* Adroit-luokka 14 palveluksessa syyskuussa 1939
* Hardi-luokka valmisteilla 12 syyskuussa 1939

Torpedoveneet
-------------

* La Melpomène -luokka 13 palveluksessa syyskuussa 1939
* Fier-luokka 5 valmisteilla syyskuussa 1939

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French World War II destroyers

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 36-37
2. ↑  Whitley, M. J. s. 37-39
3. ↑  Whitley, M. J. s. 39-40
4. ↑  Whitley, M. J. s. 41-42
5. ↑  Whitley, M. J. s. 42-44
6. ↑  Whitley, M. J. s. 44-46
7. ↑  Whitley, M. J. s. 47-48
8. ↑  Whitley, M. J. s. 48-50
9. ↑  Whitley, M. J. s. 50-52
10. ↑  Whitley, M. J. s. 52-54
11. ↑  Whitley, M. J. s. 54-55
**Lennart Reidar Armas Hedman** (17. kesäkuuta 1896 Vanaja – 26. lokakuuta 1961 Tullinge, Tukholman lääni, Ruotsi) oli suomalainen kasvattaja, eugeenikko ja äärioikeistolainen poliitikko. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri. Hän oli opiskellut perinnöllisyystiedettä Helsingin yliopistossa Harry Federleyn ohjauksessa.

Reidar Hedman oli isänsä Edvin Hedmanin perustaman Perttulan tylsämielisten kasvatuslaitoksen, ensimmäisen suomenkielisen kehitysvammalaitoksen, johtaja 1927–1944. Hedman oli erikoistunut eugeniikkaan ja rotuhygieniaan ja kannatti kokonaisvaltaista pakkosterilisointiohjelmaa henkisesti kehitysvammaisille.
Hedman uskoi, että ihmisen älykkyys oli kaiken henkisen elämän pohja, eikä sitä voinut kohottaa esimerkiksi koulutuksen avulla.

Politiikka
----------

Hedman kuului Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) perustajiin.

Jatkosodan aikana hän oli eräs pääasiallisista värväreistä suomalaiseen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonaan. Hän edusti IKL:n kansallisosialistista siipeä, joka kritisoi IKL:n johdon passiivisuutta sodan aikana ja vaati sen väistymistä radikaalimpien voimien tieltä. Hedmanin mukaan IKL:n olisi pitänyt radikalisoitua avoimesti kansallisosialismia kannattavaksi.

Hedmanin kannattajia IKL-poliitikoista olivat muun muassa Hämeen Sanomien päätoimittaja Aarne Kauhtio, Yrjö Saarinen, Kustaa Jussila ja Hilja Riipinen. Hedman ei kuitenkaan saanut kenttäväkeä riittävästi taaksen johdon syrjäyttämiseksi. Tappionsa jälkeen Hedman vetäytyi syrjään IKL:n toiminnasta, ja suuri osa hänen kannattajistaan palasi tukemaan puolueen johtoa.

Vuoden 1944 Moskovan välirauhan jälkeen Hedman siirtyi Saksaan, jossa hän luennoi eugeniikasta suomalaisille Saksaan jääneille SS-miehille.

Hedman kuoli Ruotsissa vuonna 1961.

Lähteet
-------

1. ↑  Lennart Reidar Armas Hedman (1896 - 1961) - Genealogy
2. ↑  *Suomalaiset fasistit. Mustan sarastuksen airuet* , kirj. Oula Silvennoinen, Marko Tikka ja Aapo Roselius. WSOY 2016 ISBN 978-951-040-132-3
3. ↑  Kansamme parhaaksi : rotuhygienia Suomessa vuoden 1935 sterilointilakiin asti Mattila, Markku (1999)
4. ↑  Martti Strangin GeneaNet-sukutietopankki : Edvin Hedman
5. 1 2 3  Westerlund, Lars: *Cirkus Collani : de finländska SS-frivilliga 1941–43 : en sedesskildring baserad på de frivilligas egna berättelser*, s. 290. Helsinki: Books on Demand, 2017. ISBN 978-951-56817196-4-1.
6. ↑   Rainer Hedman, Yhteiskunta ja vajaaälyiset, Sielunterveysseuran aikakauslehti, N:o 1–2, 1933; Vajaaälyisyys
sosiaalisena kysymyksenä, Huoltaja N:o 10, 1931, s.
7. 1 2 3 4 5  Mikko Uola: *Sinimusta veljeskunta – Isänmaallinen kansanliike 1932–1944*. Otava, 1982. ISBN 951-1-06982-9. , s. 443–444
8. ↑  Åke Söderlund: *"AATTEEN, SEIKKAILUJEN VAI MAANPETTURUUDEN TIELLÄ?* , s. 59. Teoksessa *Sotatapahtumia, internointeja ja siirto sodanjälkeisiin oloihin: Kansallisarkiston artikkelikirja* (toim. Lars Westerlund). Kansallisarkisto, Helsinki 2010. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
Sōgi, yksi rengarunouden mestareista, kirjoittamassa ketjurunoa ystävineen.
**Renga** (jap. 連歌) on japanilainen ketjurunouden muoto. Sen kirjoittamiseen osallistuu kaksi tai useampi henkilö. Renga muodostuu useammasta kahden säkeistön pituisesta runosta, niin että ensimmäistä ja viimeistä lukuun ottamatta jokainen säkeistö kuuluu kahteen runoon. Säkeistö siis muodostaa runon sekä sitä edeltävän että seuraavan säkeistön kanssa. Jokaisen säkeistön merkitys määräytyy runon toisen säkeistön mukaan, jolloin rengan jokainen säkeistö voi saada kaksi eri merkitystä. Renga kehittyi tankarunoudesta ja rengan aloitussäkeistö *hokku* (発句) loi puolestaan perustan myöhemmin omaksi runoudenlajikseen eronneelle haikulle.

Historia
--------

Japanin kronikoiden, Kojikin ja Nihonshokin, mukaan japaninkielinen ketjurunous syntyi keisari Keikōn hallituskaudella, puolimyyttisen prinssi Yamatotakerun sotaretkellä, prinssin ja hänen miestensä lyhyestä runomuotoisesta keskustelusta. Retken tapahtuma-ajankohta on kuitenkin vaikea arvioida. Yamatotakerun runossaan mainitsemasta Tsukuban vuoresta muodostui kuitenkin myöhemmin Japanin ketjurunouden symboli. Vanhin kirjoitettu varsinainen ketjuruno löytyy vanhasta runokokoelmasta Man’yōshūsta. Runon alkuosan kirjoitti nunna ja lopun Nara-kauden runoilija Ōtomo no Yakamochi.

Heian-kaudella nousi suosioon lyhyt tankamuotoinen *tan-renga* (短連歌). Rengaa pidettiin tähän aikaan lähinnä ajanvietteenä eikä sillä ollut taiteellista merkittävyyttä. Ketjuruno alkoi pidentyä kauden loppupuolella, jolloin syntyivät *kusari-renga* ja *chō-renga*. Kamakura-kaudella rengan pituus jatkoi kasvamistaan ja lopulta yleisiksi muodoiksi vakiintuivat 50- ja 100-säkeistöiset ketjurunot. Myöhemmin säkeistöjen määrä kutistui 36:teen (*kasen*). Rengalle alkoi myös muodostua erilaisia sääntöjä, joita sen kirjoittamisessa tuli noudattaa. Ketjurunous levisi myös runoutta tyypillisesti harjoittaneen hoviylhäisön ulkopuolelle ja erityisesti samurailuokan keskuuteen. Samuraiden harjoittama renga oli kuitenkin kevyempää (*mushin*) ja vähemmin sääntöihin sidottua kuin hovissa jatkunut sääntöihin sidottu ja vakavampi rengatyyli (*ushin*). Leikkisästä mushin-koulukunnasta kehittyi myöhemmin uusi runoudenlaji haikai.

Ensimmäisen varsinaisen renga-antologian toimitti Nijō Yoshimoto vuonna 1356. Antologian nimi Tsukubashū tulee Tsukuban vuoresta.

Lähteet
-------

* Fält, Olavi K. et al.: *Japanin kulttuuri*, s. 372–374. Otava, 1994. ISBN 951-1-12746-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Fält et al. 1994, s. 373.
2. 1 2  Fält et al. 1994, s. 374.
3. ↑  Fält et al. 1994, s. 376.

Aiheesta muualla
----------------

* Renga-platform (englanniksi)
**Ranskan 2. armeija** (ransk. *IIe Armée*) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan. Se tuli tunnetuksi Verdunin taistelussa vuonna 1916, jolloin sen komentajana oli Philippe Pétain.

Toinen maailmansota
-------------------

*Pääartikkeli: Toinen maailmansota*
Armeija perustettiin 27. elokuuta 1939, jolloin se alistettiin suoraan yleisesikunnalle. Armeija liitettiin 1. lokakuuta Ranskan 1. armeijaryhmään. Se liitettiin 14. toukokuuta 1940 koillisen rintaman yliesikunnalle ja edelleen 17. toukokuuta Ranskan 2. armeijaryhmään. Armeija liitettiin 6. kesäkuuta 4. armeijaryhmään, mistä se palasi 15. kesäkuuta 2. armeijaryhmään.

Komentajat
----------

Armeijankomentajina olivat:

* armeijankenraali Charles Huntziger 27. elokuuta 1939 - 4. toukokuuta 1940
* divisioonankenraali Henry Freydenberg 4. kesäkuuta 1940 -

Lähteet
-------

* Sharp, Lee: *The French Army 1939-1940 Organisation : Order of Battle : Operational History Volume I*. Lee Sharp (1. painos The Military Press 2002), 2001. ISBN 0-85420-321-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sharp, Lee s. 52
2. 1 2  Sharp, Lee s. 56
**Rene Rinnekangas** (s. 25. syyskuuta 1999 Iisalmi) on suomalainen lumilautailija.

Lumilautailun maailmancupissa Rinnekangas kilpaili ensimmäisen kerran Mammothissa tammikuussa 2016 sijoittuen siellä slopestylessa 25:nneksi ja halfpipessa 26:nneksi. Helmikuussa 2017 hän sijoittui samassa paikassa slopestylessa viidenneksi. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Rinnekangas saavutti maailmancupissa lokakuussa 2021 Churissa oltuaan big airissa kolmas. Hän sijoittui slopestylessa toiseksi X Games -kilpailussa tammikuussa 2019.

Vuoden 2016 nuorten talviolympialaisissa Kvitfjellissä Rinnekangas saavutti pronssia slopestylessa. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017 hän oli slopestylessa 14:s ja big airissa 54:s. Aspenin MM-kilpailuissa 2021 Rinnekangas saavutti slopestylessa pronssia. Suomen-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut yhden mitalin; hopeaa slopestylessa 2016.

Rinnekangas valittiin Suomen joukkueeseen Pyeongchangin olympialaisiin 2018, missä hän kilpaili slopestylessa ja big airissa. Rinnekangas loukkaantui slopestylen karsinnassa ja joutui laskemaan big air -kilpailussa käsi lastoitettuna.

Lähteet
-------

1. ↑  Lumilautailun huippulupaus Rene Rinnekangas, 17, ehtii kouluun vain ajoittain: "Välillä muutaman päivän, välillä pari viikkoa" *Ilta-Sanomat*.  9.3.2017. Viitattu 24.1.2018.
2. 1 2 3  Rene Rinnekangas Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  MM-pronssia! Rene Rinnekangas venyi slopestylessä upeaan suoritukseen – tulosta jouduttiin jännittämään *www.iltalehti.fi*. Viitattu 12.3.2021.
4. ↑  Tässä ovat olympiakisoihin valitut suomalaisurheilijat – Ahoselle seitsemännet olympialaiset *yle.fi*. Viitattu 24.1.2018.
5. ↑  Maailman huipun tavoittaneelle suomalaislupaukselle päivä rinteessä on kuin pitkä kitarasoolo ja pahin vastustajakin kaveri, jolle voi heittää "rykää" – Rene Rinnekangas on jenkkitähtien lempiseuraa *yle.fi*. Viitattu 7.3.2010.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Suomen Tanskan kulttuuri-instituutti** on 1991 perustettu säätiö. Suomen Tanskan kulttuuri-instituutin tehtävänä on edistää suomalaisen kulttuurin ja taiteen tunnetuksi tekemistä sen eri muodoissa Tanskassa. Instituutti toimii osana Suomen kulttuurivientiverkostoa.

Suomen Tanskan kulttuuri-instituutti on Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry:n jäsen. Yhdistyksen tavoitteena on kehittää kulttuuri- ja tiedeinstituuttien toimintaedellytyksiä, instituuttien välistä vuorovaikutusta sekä tiedotusta kotimaassa. Instituutin johtaja Esa Alanne valittiin 2011 kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry:n hallituksen jäseneksi, ja hän jatkoi Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien johtajien puhemiehenä, johon tehtävään hänet valittiin vuonna 2009.

### Toiminta

Instituutin toimitilat sijaitsevat Suomen Tanskan suurlähetystöltä vuokratuissa tiloissa. Instituutilla ei ole omia esiintymis- tai galleriatiloja. Instituutti toimii pääsääntöisesti yhteistyössä paikallisten yhteistyökumppaneiden kanssa. Instituutissa on kaksi työntekijää; instituutin johtaja Esa Alanne ja tiedottaja Sini Pesonen. Vuosittain on sekä Svenska kulturfondenin että CIMOn rahoittamia harjoittelijoita. 

Instituutin tiedotus tapahtuu pääasiassa kotisivujen kautta ja sosiaalisessa mediassa Twitterissä, Instagramissa ja Facebookissa. Projekteista tiedotetaan pääasiassa yhteistyökumppaneiden verkostojen kautta.

### Lähetystöyhteistyö ja EUNIC

Instituutti allekirjoitti Suomen Tanskan suurlähetystön kanssa yhteistyöasiakirjan*milloin?*.

Eunic-verkoston (Network of European Union National Institutes for Culture) tarkoituksena on edistää eurooppalaisten kulttuuri- instituuttien yhteistyötä, kulttuurista moninaisuutta ja dialogia. Tanskan Kööpenhaminan Eunic-klusteriin*lähde?* kuuluu Tanskan kulttuuri-instituutin ohella yhteensä kuusi Tanskassa toimivaa ulkomaista kulttuuri-instituuttia: Suomen Tanskan kulttuuri-instituutti, British Council, Goethe-Institut, Institut Français ja Istituto Italiano di Cultura. Suomen Tanskan kulttuuri-instituutin johtaja Esa Alanne toimi Eunic Denmark klusterin puheenjohtajana 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Instituutin kotisivu Viitattu 11..2022
2. ↑  Clusters *www.eunicglobal.eu*.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 11.10.2017. (englanniksi)
Galaxy Zoon Vihreä herne -galakseja
**Vihreä herne -galaksi** on galaksityyppi, jonka galaksit ovat hyvin pieniä ja hohtavat kirkkaan vihreinä. Galaksityypin löysivät vuonna 2007 Galaxy Zoo -nimisen galaksien luokitteluun keskittyvän kansalaistiedeprojektin osallistujat. Vihreä herne -galakseja ei tule sekoittaa nyttemmin löydettyihin vihreä papu -galakseihin, jotka ovat myös kirkkaan vihreitä, mutta paljon massiivisempia.

Vihreä herne -galakseja on havaittu 1,5-5 miljardin valovuoden päästä. Niiden halkaisija on vain kymmenesosa ja massa noin sadasosa Linnunradasta. Pienestä koostaan huolimatta ne tuottavat tähtiä Linnunrataa kymmenen kertaa nopeammin. Vihreä herne -galaksit ovat tiheitä, ja niissä on vähän metallia, joten ne saattavat olla Sinisten kompaktien galaksien alatyyppi. Galaksien vihreä väri aiheutuu ionisoituneen hapen lähettämästä säteilystä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Yalen yliopiston sivusto (englanniksi)
3. ↑  C. Cardamone ym. (2009). "Galaxy Zoo Green Peas: Discovery of A Class of Compact Extremely Star-Forming Galaxies". *Monthly Notices of the Royal Astronomical Society* **399** (3). doi:10.1111/j.1365-2966.2009.15383.x. Bibcode: 2009MNRAS.399.1191C.  (englanniksi)
**Yläsaksa** (saks. *Hochdeutsch*) on nimitys, jota käytetään yhtäältä saksan kirjakielestä ja toisaalta murteista joihin tämä pääosin pohjautuu.

Kielihistoriallisesti puhutaan yläsaksan kielistä (*Hochdeutsche Sprachen*) tai murteista (*Hochdeutsche Mundarten* / *Dialekte*), jotka kehittyivät saksankielisen Euroopan eteläisissä osissa – Saksin, Baijerin, Sveitsin, Liechtensteinin ja Itävallan alueilla. Vastaavasti puhutaan alasaksan murteista (*Plattdeutsch*, *Niederdeutsch*), jotka kehittyivät nykyisen Saksan pohjoisosien alangoilla ja rannikkoalueilla (Ala-Saksi, Nordrhein-Westfalen, Hampuri jne). Tässä merkityksessä etuliite "ylä" viittaa murrealueen maantieteelliseen sijaintiin korkealla merenpinnasta, ylängöillä ja vuoristoissa.

Yläsaksa tarkoittaa myös standardisoitua Saksan yleiskieltä (*Standarddeutsch*), joka pohjautuu yläsaksan murteisiin. Sitä käytetään kirjakielenä, virallisissa yhteyksissä sekä eri murrealueiden välisessä yhteydenpidossa. Yläsaksaa opetetaan sekä ulkomaalaisille että saksaa äidinkielenään puhuville kaikilla saksankielisillä alueilla, joten kaikkien saksaa puhuvien oletetaan ymmärtävän sitä. Silloin kun yläsaksalla tarkoitetaan saksan yleiskieltä, ylä-etuliitteen voidaan katsoa viittaavan kielimuodon asemaan sivistyneenä, "korkeampana" kielimuotona.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Germaaniset kielet |
| --- |
|  |
| Länsigermaaniset kielet | 
* afrikaans
* alasaksa
* englanti
* friisi
	+ itäfriisi
	+ länsifriisi
	+ pohjoisfriisi
* hollanti
* jiddiš
* limburg
* luxemburg
* saksa
	+ baijeri
	+ elsassi
	+ kölsch
	+ pennsylvaniansaksa
* skotti
* wymysorys
* yola†

 |
|  |
| Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet | 
* fääri
* islanti
* norja
	+ kirjanorja
	+ uusnorja
* norni†
* ruotsi
	+ älvdalska
* tanska

 |
|  |
| Itägermaaniset kielet | 
* burgundi†
* gootti†
	+ Krimin gootti†
* vandaali†

 |
|  |
| † kuollut kieli |

 |
**Ylöjärven Urheilijat** on ylöjärveläinen urheiluseura. Seura toimii yleisurheilussa, hiihdossa, uinnissa, suunnistuksessa ja kuntoliikunnassa.

Historia
--------

Seura on perustettu vuonna 1944.

Yleisurheilu
------------

Seuran yleisurheilijat urheilevat Räikän kentällä. Yleisurheiluvalmennusta tarjotaan 9-15-vuotiaille ryhmissä. Jaosto järjestää myös maastotreenejä.

Hiihto
------

Hiihtojaosto järjestää joka talvi puolet Räikkä cupista.

Uinti
-----

Uintijaoston toiminnassa on tauko Ylöjärven Uimahallin remontin takia.

Suunnistus
----------

Suunnistusjaoston toiminta on vielä pientä, mutta jäsenmäärä kasvaa.

Kuntoliikunta
-------------

Kuntoliikuntajaosto järjestää joka vuosi Räikän kentällä kaksi Cooperia ja kävelytestiä.

Seuran menestyneitä urheilijoita
--------------------------------

Petteri Pulkkinen voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lapualla vuonna 1995 ja Oulussa 1998. Joni Karvinen on ollut nuorten MM-kilpailuissa kaksi kertaa 6. ja nuorten EM-kilpailuiden 7. vuonna 2013. Kuusinkertainen nuorten Suomenmestari.

Lähteet
-------

Seuran kotisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Ylöjärven Urheilijoiden kotisivut
**Michael William Masser** (24. maaliskuuta 1941 Chicago, Illinois – 9. heinäkuuta 2015 Rancho Mirage, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja tuottaja. Hän toimi aiemmin pörssivälittäjänä.

Masser nousi kuuluisuuteen hitillään "Touch Me in the Morning", jonka hän kirjoitti ja tuotti Diana Rossille vuonna 1973. Sitten hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta laulusta sanoittaja Gerry Goffinin kanssa tekemällään hitillä "Theme from *Mahogany* (Do You Know Where You’re Going To?)". Suomeksi laulu tunnetaan Irina Milanin sanoittamana ja Paula Koivuniemen levyttämänä nimellä "Miten voi".

Masser löysi Whitney Houstonin, ja heidän yhteistyöstään syntyivät muiden muassa hitit "Saving All My Love For You", "Didn’t We Almost Have It All" ja vuonna 1986 listoille noussut "Greatest Love of All", jonka Masser ja Linda Creed olivat kirjoittaneet jo kymmenen vuotta aiemmin Muhammad Alista kertovaan elämäkertaelokuvaan *Suurin* (1977). Masser otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Rumer, Anna: ‘The Greatest Love of All’ writer Michael Masser dies *The Desert Sun*.  9.7.2015. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Michael Masser. *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 26.9.2012. Viitattu 20.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Miten voi (= Do you know where you're going to /Theme from Mahogany) *fono.fi*. Viitattu 2.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic: Michael Masser (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Michael Masser
**Ylíki** (kreik. Υλίκη, myös *Ilíki*), antiikin **Hylike** (m.kreik. Ὑλική, lat. *Hylica*), on järvi Boiotiassa Keski-Kreikassa. Se on Kreikan kymmenenneksi suurin luonnonjärvi ja sen pinta-ala on noin 19,1 neliökilometriä. Ylíki on suurimmillaan noin 10,8 kilometriä pitkä ja noin 5,6 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 80 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 24 metriä.

Ylíki-järveä.
Ylíki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen Thívan kaupungista. Antiikin aikana sen lähellä sijaitsi Hylen kaupunki, josta se sai nimensä. Nykyisin järven pohjoispuolella sijaitsee Ylíkin kylä. Kifisós-joki laskee järveen sen luoteisosassa. Ylíki-järven koillispuolella sijaitsee Paralímni-järvi ja länsipuolella entisen Kopais-järven tasanko eli Kopaḯda.

Vuodesta 1956 Ylíki on ollut kytketty Marathónaksen tekojärveen Ateenan vesihuoltoa varten. Nykyisin vesihuolto on järjestetty enimmäkseen muuta kautta, ja Ylíkin vettä käytetään vain tarvittaessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yliki Lake, Lake, Viotia *Greek Travel Pages*. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Lake Iliki *World Water Museum*.  Arkistoitu 16.3.2016. Viitattu 19.9.2016.
3. ↑  Lake Yliki *Lakes Network*. Viitattu 19.9.2016. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ylíki** Wikimedia Commonsissa
**Michael Mathieu** (s. 24. kesäkuuta 1984 Grand Bahama, Bahama) on bahamalainen pikajuoksija.

Mathieu sai pronssia alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailujen 400 metrin juoksussa Bridgetownissa 2003 ajalla 46,47. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän saavutti kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui neljänneksi 400 metrillä. Hän oli sekä Osakan MM-kisoissa 2007 että Pekingin olympialaisissa 2008 mukana Bahaman joukkueessa, joka juoksi hopealle 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Pekingissä hän selviytyi lisäksi 400 metrillä välieriin. Calin Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskisoissa hän sai samana vuonna hopeaa sekä 400 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä.

Mathieu selviytyi 2010 Dohan sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin välieriin ja sijoittui Delhin Kansainyhteisön kisoissa samalla matkalla neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa Mayagüezissa kultaa 200 metrin juoksussa ajalla 20,60 ja 4 × 400 metrin viestissä. Daegun MM-kilpailuissa hän keskeytti 200 metrin välieräjuoksun ja sijoittui Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa samalla matkalla neljänneksi.

Mathieu juoksi Lontoon olympialaisissa kolmannen osuuden Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti olympiakultaa Keski-Amerikan ja Karibian ennätysajalla 2.56,72. 200 metrillä hänet hylättiin välieräjuoksussa. Hän sai pitkässä viestissä hopeaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 sekä IAAF World Relays -kilpailuissa 2014 ja 2015. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Hän sai viestihopeaa Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi toisen osuuden pronssia saaneessa Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.

Mathieu voitti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 400 metrin sekaviestissä. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän juoksi alkuerissä Bahaman 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka toisella kokoonpanolla sai loppukilpailussa hopeaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: Tilastopaja
* 100 metrin juoksu: 10,18 (2015)
* 200 metrin juoksu: 20,16 (2012)
* 400 metrin juoksu: 45,00 (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael Mathieu Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Michael Mathieu *tilastopaja.org*. Viitattu 26.8.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Osaka 2007: 4x400 m viesti (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF, viitattu 5.9.2008
4. ↑  Peking 2008: 4x400 m viesti, IAAF, viitattu 5.9.2008
5. ↑  4x400 Metres Relay mixed *iaaf.org*. Viitattu 30.4.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Vihreä paperi** (engl. *green paper*) tai **vihreä kirja** on esimerkiksi Euroopan unionin hallinnossa tai englantilaisessa valtionhallinnossa nimitys viralliselle dokumentille, joka esittelee laiksi kaavailtua asiaa.

Vihreän paperin avulla asia tuodaan keskusteluun ja kommentointiin. Sen avulla voidaan edesauttaa tietyn näkemyksen läpimenoa päätöksenteossa s.e. aloitteentekijät tulevat vähemmän näkyviin – vihreitä papereita on käytetty runsaasti puolustusmäärärahojen kasvattamisessa. Sen avulla voidaan myös estää aloitteentekijän poliittinen tappio lainsäädännössä kokeilemalla vihreän paperin luoman keskustelun avulla asian suosiota.

Suomen kieleen ja virkakäyttöön vihreä paperi, valkoinen paperi ja non-paper-paperi ovat tulleet EU:hun liittymisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Franks, C.E.S: Green Paper *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion Institute.  Arkistoitu 8.6.2011. Viitattu 23.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Green paper (Arkistoitu – Internet Archive) (EU glossary)
* Parliament of Canada definition page (Arkistoitu – Internet Archive)
* EU Green papers (Arkistoitu – Internet Archive)
**Nokimittari** (*Odezia atrata*) on syvän musta keskikesän mittariperhonen. Se lentää pääasiassa päivisin.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Varsin helposti tunnistettava perhonen, jota ei voi sekoittaa muihin lajeihin. Eläin on rakenteeltaan hento ja kapeasiipinen. Sekä etu- että takasiivet ovat täysin kuviottomat ja syvän hiilenmustat. Ainoastaan etusiiven kärkiosan kirkkaanvalkoiset siipiripset tuottavat selvän konrastin mustaan olemukseen. Siipiväli 22–26 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan ja ulottuu idässä Venäjän kaukoitään. Suomessa nokimittaria tavataan Etelä-Lappiin saakka. Perhoset aloittavat lentonsa kesäkuun keskivaiheilla ja se jatkuu heinäkuun loppupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Nokimittari viihtyy erityisesti kosteilla niityillä, rannoilla ja puutarhoissa. Perhoset ovat elinpaikallaan usein runsaslukuisia ja lentelevät päivällä, ilmeisesti etenkin aamupäivisin, matalalla kasvillisuuden seassa. Satunnaisesti niitä saattaa yöllä tulla valollekin. Perhoset eivät luultavasti käy kukilla, eivätkä myöskään kiinnostu syöteistä. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö sarjakukkaiskasveja (Apiaceae), etenkin koiranputkea (*Anthriscus sylvestris*). Etelämpänä Euroopassa toukka syö pääasiassa sianputken (*Conopodium majus*) kukintoja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 2*. Recallmed Oy. Suomen Perhostutkijain Seura. Hangon Kirjapaino, 1989. ISBN 951-9221-23-9.  s. 116
4. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* Vlindernet (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q937010
* BioLib: 52962
* BOLD: 141770
* CoL: 48MYY
* EoL: 290529
* EPPO: ODEZAT
* Fauna Europaea: 444521
* Fauna Europaea (new): a04273a3-b81a-4177-8068-9926e495ffd5
* GBIF: 1984734
* iNaturalist: 336000
* IRMNG: 10290836
* LepIndex: 225364
* LoB: 4280
* NBN: NBNSYS0000005961
* NCBI: 934953

 |

 |
Mustarinda-seura
**Mustarinda-seura** on suomalainen taiteellis-tieteellinen voittoa tavoittelematon yhdistys. Vuonna 2010 toimintansa aloittanut Mustarinda-seura vaalii luonnon ja kulttuurin monimuotoisuutta tuomalla yhteen taiteen, tieteen ja järjestöelämän toimijoita keskusteluihin, seminaareihin, näyttelyihin ja tapahtumiin. Seuran tavoitteena on luoda edellytyksiä uusien ajattelumallien ja yhteistyötapojen syntymiselle. Mustarinda-seura on ideologisesti sitoutumaton.

Seuran perustamisen lähtökohtana on ollut havainto niin ekologisen kuin kulttuurisenkin diversiteetin maailmanlaajuisesta kapenemisesta.*selvennä*

Mustarinda-seura toimii pääsääntöisesti Mustarinda-talossa Hyrynsalmella, Paljakan vaaran laella. Alueellisen toiminnan lisäksi seura osallistuu myös kansallisiin ja kansainvälisiin hankkeisiin.

Nimi
----

Yhdistyksen nimeksi tuli Mustarinda-seura ympäröivän vaaranharjanteen vanhan karttanimen mukaan. Myös Kolin vaara on aiemmin tunnettu Mustarindana, karhujumaluuden sekä vainajien ja henkiolentojen kukkulana.

Lähteet
-------

* Mustarinda-seuran kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Hanna Kaisa Hellsten: Mustarinda yhdistää taidetta ja ekologiaa.  *Nuorten Luonto*, 10.5.2011. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.4.2013.
2. ↑  Karila, Juhani: Samaan aikaan Hyrynsalmella. Mustarinda näkee kauneutta Talvivaaran kaivoksessa.  *Helsingin Sanomat*, 15.6.2012. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.4.2013.
3. ↑  Kainuun luonto 2012, Suomen luonnonsuojeluliitto viitattu 4.4.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Minna Kemppainen: Uusia ääniä korvessa.  *Kaltio*, 2012, nro 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.4.2013.  (Arkistolinkki)
* Kainuun kulttuuri-info
* Mustarinda Res Artis. Worldwide network of Artist Recidencies. Viitattu 3.4.2013. (englanniksi)
**Minä ja Kaminski** (saks. *Ich und Kaminski*) on saksalais-itävaltalaisen kirjailijan Daniel Kehlmannin vuonna 2003 julkaistu satiiri häikäilemättömästä ja omahyväisestä kulttuuritoimittajasta, joka pyrkii maineeseen kirjoittamalla väkisin elämäkerran kuuluisasta mutta nyt jo puoliseniilistä kuvataiteilijasta.

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomien Jukka Koskelaisen mukaan kyseessä on oivaltava kuvaus ihmisten suhteista: rahasta, vallasta, hyväksikäytöstä ja riippuvuudesta. Savon Sanomien Risto Löfin mukaan Kehlmannin päähenkilö on proosakirjallisuuden vastenmielisimmästä päästä ja piikittelyn kohteet helppoja ja naurettavia ilman liioitteluakin.

Elokuva
-------

Kirjasta on tehty vuonna 2015 saksalais-belgialainen elokuvasovitus *Ich und Kaminski*. Sen on ohjannut Wolfgang Becker. Siinä toimittajaa esittää Daniel Brühl.

Lähteet
-------

1. ↑  Koskelainen, Jukka: Arvio: Daniel Kehlmannilta suomennettiin oivaltava taidesatiiri (tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  2.1.2014. Viitattu 26.1.2019.
2. ↑  Löf, Risto: Daniel Kehlmann: Minä ja Kaminski *Savon Sanomat*.  7.12.2013. Viitattu 26.1.2019.
3. ↑  Wiebke Porombka, Ich und Kaminski Die Zeit 16.9.2015
Theodor Bergmann
**Theodor Bergmann** (7. maaliskuuta 1916 Berliini – 12. kesäkuuta 2017) oli saksalainen maataloustieteilijä ja vasemmistolainen ajattelija.

Bergmann syntyi reformijuutalaisuutta edustaneen rabbi Juliuksen ja tämän vaimon Hedwigin (o.s. Rosenzweig) pojaksi. Hän liittyi kommunistiseen liikkeeseen 11-vuotiaana. Vuonna 1929 hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen opposition (KPO) nuorisosiipeen, joka tuli tunnetuksi myös "brandleriittien" nimellä johtohamonsa Heinrich Brandlerin mukaan. Myös Bergmannin veljet Alfred ja Josef kuuluivat oppositiokommunisteihin, joiden johdossa toimivat Josif Stalinin vastaiset ajattelijat. Adolf Hitlerin noustua Saksassa valtaan Bergmann lähti maanpakoon. Hän vietti aikaansa myös Palestiinan alueella, mutta lähti 19-vuotiaana Sudeettialueille Saksan ja Tšekkoslovakian rajalle auttamaan KPO-tovereitaan näiden maanalaisessa poliittisessa työssä. Natsien vallattua sudeettialueet vuonna 1938 Bergmann lähti Ruotsiin, jossa vietti toisen maailmansodan ajan. Hän osallistui työväenliikkeen jälleenrakentamiseen palattuaan Saksaan vuonna 1946 ja oli johtava Gruppe Arbeiterpolitikin jäsen. Bergmann kuitenkin turhautui 1950-luvun alun vasemmistolaisen politiikan näkymiin ja luopui aktiivisesta politiikan teosta.

Bergmann väitteli tohtoriksi maataloustieteessä vuonna 1955. Hänestä tuli stuttgartilaisen Hohenheimin yliopiston professori vuonna 1973. Hän opetti myös muualla Saksassa ja muissa Euroopan maissa. Hän julkaisi uransa aikana lukuisia kirjoja ja artikkeleita maatalouden kansainvälisistä kehityskuluista. Bergmann jäi eläkkeelle vuonna 1981. Tämän jälkeen hän omistautui varsinkin kommunistisen liikkeen historian dokumentoinnille. Hän julkaisi laajan valikoiman historioita, elämäkertoja ja analyysejä aiheesta. Bergmann kävi Isossa-Britanniassa haastattelemassa sotilasta, parlamentaarikko Sir Fitzroy Macleania kuukausia ennen tämän kuolemaa (1996). Omaelämäkertateoksessaan hän kiitti Macleania siitä, että monista muista konservatiiveista poiketen hän oli periaatteellinen fasismin vastustaja. Bergmann myös kirjoitti brittiläiseen *Revolutionary History* -lehteen.

Bergmann liittyi saksalaispuolue Vasemmistoon, kun se perustettiin vuonna 2007. Hän oli poliittisesti aktiivinen puhujana ja kirjoittajana kuolemaansa saakka. Hän julkaisi vuodesta 2009 lähes vuoden välein uuden kirjan. Viimeinen hänen kirjoistaan ilmestyi hänen kuolinvuonnaan.

Bergmannin elämänkumppani Gretel Steinhilber kuoli vuonna 1994. Bergmann itse kuoli 101-vuotiaana lyhyen sairastamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Be Encyclopedia of Marxism
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Theodor Bergmann obituary The Guardian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Patrick Gallois** (s. 17. huhtikuuta 1956 Linselles, Ranska) on huilisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Jean-Pierre Rampalin ja Maxence Larrieun johdolla Pariisin konservatoriossa. Hän toimi ensimmäisenä huilistina Lillen filharmonikoissa ja Orchestre National de Francessa, mutta päätti panostaa uraan solistina vuonna 1984.

Vuonna 1990 Gallois perusti kamariorkesteri Académie de Paris'n. Hän on myöhemmin työskennellyt vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa. Syyskuusta 2003 kevääseen 2012 hän on toiminut Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina. Hän on myös usein tulkinnut kamarimusiikkia kokoonpanossa, johon kuuluu myös hänen kumppaninsa, sellisti Shauna Rolston.

Gallois'n levy-yhtiönä oli vuosina 1991–2001 Deutsche Grammophon. Sittemmin hän on levyttänyt Naxokselle. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu teoksia barokista nykyaikaan. Hän on kantaesittänyt mm. Éric Tanguyn toisen huilukonserton, Aulis Sallisen huilukonserton ja vuonna 2001 Italiassa Kai Niemisen huilukonserton. Hänelle on omistettu useita teoksia. Hänen vakio-ohjelmistoonsa lukeutuvat mainittujen teoksien lisäksi muiden muassa Krzysztof Pendereckin ja Einojuhani Rautavaaran huilukonsertot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Allmusic.com: Patrick Gallois > Overview
2. 1 2 3  Turun Musiikkijuhlat: Patrick Gallois[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
* Patrick Gallois Naxoksen sivuilla (englanniksi)
* Patrick Gallois Jyväskylä Sinfonian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Träskbyträsket** on pieni, kapea ja saareton järvi Kirkkonummen eteläosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 5,56 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on kuusi kilometriä kaakkoon ja Helsingistä 24 kilometriä länsilounaaseen.

Träskbyträsket on lounais–koillissuuntainen. Sen pituus on 800 metriä ja suurin leveys 100 metriä. Järvi kapenee koillista kohden. Pohjoisranta on metsäistä, etelärannalla on Träskbyn kulttuurimaisemaa. Träskbyträsket laskee Espoonlahden Långvikeniin, laskuoja alkaa järven koilliskolkasta ja kulkee noin 1,3 kilometriä koilliseen. Järvi oli aikoinaan osa Långvikeniä, mutta maankohoamisen seurauksena se eriytyi rautakauden aikana omaksi altaakseen.

Träskbyträsketin vanha rinnakkaisnimi on Karybyträsket.

Träskbyträsket (81V060.1.003) kuuluu Välialueeseen (81V060), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Träskbyträsket on Välialueen toiseksi pienin vakavesi, sitä edeltävät Finnträsk, Sommarvägsträsket, Gillobackaträsket, Vintervägsträsket ja Ilmetton. Hemviken on hieman Träskbyträsketiä pienempi. Ranta10-menetelmän mukaisesti Hemviken on Träskbyträsketiä laajempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Träskbyträsket, vakavesi, Kirkkonummi
2. 1 2 3  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 25.9.2021.
3. ↑  Träskbyträsket. Järviwiki. Viitattu 25.9.2021.
4. 1 2  Raunamaa, Jaakko: Kirkkonummen järvien ja lampien nimet (pdf) (Träskbyträsket) *Helda.helsinki.fi*.  2014. Helsinki:  Helsingin yliopisto. Viitattu 25.9.2021.
5. ↑  Välialue (81V060) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 25.9.2021.