recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1759–1850 eläneestä hyönteistutkijasta. Vuosina 1844–1912 eläneestä saman alan tutkijasta kerrotaan artikkelissa William Forsell Kirby.*
William Kirby
**William Kirby** (19. syyskuuta 1759 – 4. heinäkuuta 1850) oli englantilainen hyönteistieteilijä, jota pidetään suurena entomologian kehittäjänä. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli pappi.

Kirby valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1781 ja tuli uskoon vuonna 1782.

Lähteet
-------

1. 1 2  Man of Science, Man of God: William Kirby Institute for creation research. Viitattu 2.10.2017(englanniksi).
2. ↑  William Kirby 1759-1850 Scarab workers – World Directory.  Arkistoitu 6.7.2017. Viitattu 2.10.2017 (englanniksi).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William Kirby (entomologist)
**William Lahtinen** (1900 – 13. tammikuuta 1968 New York) oli amerikansuomalainen sanomalehtimies ja runoilija, joka työskenteli yli 40 vuoden ajan useiden suomenkielisten työväenlehtien toimittajana.

Elämä
-----

Lahtinen muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa mukana vuonna 1914. Vuonna 1926 hän aloitti Massachusettsin Worcesterissa ilmestyneen *Eteenpäin*-lehden toimittajana. Vuonna 1950 Lahtinen siirtyi sen seuraajaksi perustettuun *Työmies–Eteenpäin*-lehteen Wisconsinin Superioriin, jossa hän työskenteli muun muassa maatalous- ja osuustoimintaosaston toimittajana. Viimeiset vuodet ennen kuolemaansa hän oli New Yorkissa ilmestyneen *Naisten Viirin* toimittaja.

1950-luvulla Lahtinen ja toinen lehden toimittaja Knut Heikkinen yritettiin karkottaa Yhdysvalloista senaattori Joseph McCarthyn kommunistivainojen aikana, mutta pitkäksi venyneen oikeudenkäynnin jälkeen he saivat jäädä maahan. Lahtisen karkotus pantiin vireille 1958, koska hän oli 1930-luvulla vaikuttanut kommunistisessa Yhdysvaltain Suomalaisessa Työväenjärjestössä.

Lahtisen toimittama *Työmiehen* 50-vuotishistoriikki ilmestyi vuonna 1953. Lisäksi hän kuvitti 1939 julkaistun Knut Heikkisen toimittaman Espanjan sisällissodan amerikansuomalaisista vapaaehtoisista kertovan kirjan *Meidän poikamme Espanjassa*. Lahtinen tunnettiin myös runoilijana. Sanomalehtien ohella hänen tuotantoaan ilmestyi kokoelmassa *Murrosajan lauluja* (1924), jonka muita kirjoittajia olivat Aku Päiviö, Mikael Rutanen ja Eemeli Rautiainen.

Teokset
-------

* *50. vuoden varrelta*. Superior, Wisconsin: American Finnish Publishers & Työmies Society, 1953. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. 1 2  Toimittaja William Lahtinen on kuollut  23.1.1968. Vapaus. Viitattu 11.9.2016.
2. 1 2  Lahtinen Fights Order to Ship Him to Finland  7.3.1960. The Militant. Viitattu 11.9.2016.
3. ↑  Tyomies Society (Superior, WI), Records University of Minnesota. Viitattu 11.9.2016.
4. ↑  Lahtinen, William: 50. vuoden varrelta Bolerium Books.  Arkistoitu 20.9.2016. Viitattu 11.9.2016.
5. ↑  Koivisto, Hanne & Parikka, Raimo: "Aistihavaintojen rikkaus Espanjan sisällissodan kuvauksissa", *¡NO PASARÁN! Espanjan sisällissodan kulttuurihistoriaa*, s. 19–20. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2015. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  *Murrosajan lauluja: kokoelma työväen runoja*. Astoria, Oregon: Amerikan Suomalaiset Sosialistiset Kustannusliikkeet, 1924. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Perttausjärvi** on ylänköjärvi Rovaniemen luoteisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 65 kilometriä pohjoisluoteeseen. Kymmenisen kilometriä järveltä kaakkoon sijaitsee Perttaus-niminen maantieteellinen yksikkö.

Maantiede
---------

Perttausjärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,35 kilometriä. Järvi on pitkänkapea ja suhteellisen tasalevyinen. Järven keskivaiheilla sijaitsee itärannalta luoteeseen pistävä niemi, jonka kohdalla järven leveys on noin 300 metriä. Järven molemmat saaret (yhteispinta-ala noin 12 aaria) sijaitsevat niemen tuntumassa. Perttausjärven vähintään kymmenen metriä syvät alueet sijaitsevat niemen eteläpuolella. Niiden pinta-ala on noin 15 hehtaaria. Järven pohjoispuoliskon syvin piste on 9,5 metriä.

Perttausjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Lounaisrannalla sijaitsee jokunen pientalo. Järven luoteisrannalta kohoaa Halvarinvaara, jonka laki on noin 260 metriä merenpinnan yläpuolella.

Perttausjärveen laskee nimetön uoma pohjoisesta. Järvi kääntyy alavirtaan koillisrannalta, josta alkaa kaakkoon virtaava Perttausjoki, joka laskee Meltausjokeen, joka virtaa länteen ja laskee Ounasjokeen.

Perttausjärven vesitilavuus on 9 262 000 kuutiometriä.

Perttausjärvi (65.595.1.003) kuuluu Perttausjoen valuma-alueeseen (65.595), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Meltausjoen valuma-alue (65.59) ja ensimmäinen jakovaihe on Ala-Ounasjoen alue (65.5). Perttausjoen valuma-alueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Perttausjärvi on laajin. Sitä seuraa Särkijärvi (65.595.1.001) ja Osmalampi. Alueen kolme pienintä järveä ovat alle viiden hehtaarin laajuisia ja vailla virallisia nimiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Perttausjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 31.1.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 31.1.2023.
3. ↑  Perttausjärvi (65.595.1.003) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 31.1.2023.
4. ↑  Perttausjoen valuma-alue (65.595) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 31.1.2023.
**Thomas Adolphus Trollope** (29. huhtikuuta 1810 Bloomsbury, Lontoo, Englanti – 11. marraskuuta 1892 Clifton, Englanti), oli brittiläinen kirjailija.

Trollopen vanhemmat olivat kirjailija Frances Trollope ja asianajaja Thomas Anthony Trollope. Trollopen veli oli kirjailija Anthony Trollope. Trollopen ensimmäinen vaimo oli Theodosia Trollope, toinen Frances Eleanor Trollope (s. Ternan), molemmat kirjailijoita.

Trollope oli jo opiskeluaikana alkanut kirjoittaa hampshireläiseen lehteen. Syksyllä 1828 perhe muutti Yhdysvaltoihin, josta he kovien kokemusten jälkeen palasivat Englantiin. Opintojen päätyttyä hän työskenteli sanoma- ja aikakauslehdissä, ja hän julkaisi 1840 äitinsä toimittaman ensimmäisen kirjansa, vaatimattoman kertomuksen matkasta Bretagneen. Kului kaksi vuotta, ja hän tutustui Charles Dickensiin ja alkoi myöhemmin kirjoittaa tämän lehteen *Household Words*. Hän asettui 1843 äitinsä kanssa Firenzeen ja käsitteli sen jälkeen kirjoissaan toscanalaisia aiheita ja oli aikansa ahkerimpia kirjailijoita. Hän avioitui 1848 Theodosia Trollopen kanssa, ja he saivat tyttären Bicen (Beatrice). Vaimon varallisuuden ansiosta he ostivat Firenzestä talon, joka sai nimeksi Villino Trollope ja josta tuli kirjailijoiden kohtauspaikka. Hän keksi 1850 juonen äitinsä Florence Trollopen romaaniin *Petticoat Government* ja kahdeksan vuotta myöhemmin veljelleen Anthonylle juonen tämän menestystarinaan *Doctor Thorne*.

Trollopen vaimo kuoli 1865, ja Trollope muutti Firenzen ulkopuolelle Villa Ricorboliin. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Frances Eleanor Ternanin kanssa. He muuttivat 1873 Roomaan, jossa hän toimi *Standardin* kirjeenvaihtajana. Heidän talostaan tuli englantilaisten matkailijoiden suosittu kohtauspaikka. Hän muutti 1890 Englantiin, jossa hän kuoli. Tuotteliaan Trollopen kirjallinen tuotanto jäi pian unohduksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Trollope, Thomas Adolphus, Dictionary of National Biography (Wikiaineisto) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pertti Antero Eräkare**, vuoteen 1954 **Nieminen** (24. tammikuuta 1930 Helsinki – 8. lokakuuta 2014 Espoo) oli yleisurheilija sekä yritys- ja pankinjohtaja, joka toimi Suomen Urheiluliiton puheenjohtajana.

Eräkare syntyi kauppias Johan Einar Niemisen ja Lempi Lyydia Jaatisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1954 oli konsultti Sinikka Tellervo Turunen. Eräkare valmistui merkonomiksi vuonna 1960 ja toimi PYP:n ja SYP:n palveluksessa apulaisosastopäällikkönä 1952–1968 ja pankinjohtajana 1971–1989. Tietotehdas -yhtiön johtaja hän oli 1968–1971. Arvo-osuusjärjestelmän käyttöönottoa, käyttöä ja kehitystä hoitaneen Suomen Osakekeskusrekisteri Osuuskunnan toimitusjohtajaksi Eräkare tuli 1989 ja hoiti tätä tehtävää eläkkeelle siirtymiseensä asti, vuoteen 1993. Eräkare oli 1950-luvulla kansallista kärkeä 800 metrin juoksussa ja ylsi mitaleille myös SM-viesteissä HKV:n joukkueessa. Hän oli aktiivinen urheiluvaikuttaja, joka toimi Suomen Urheiluliiton puheenjohtajana 1981–1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 124. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2 3  Muistot. Pertti Eräkare. HS, 7.12.2014. (Viitattu 25.3.2018)
**Justin Michael York** (s. 26. marraskuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän on soittanut kiertuejäsenenä kristillistä pop-punkia soittavassa Relient K -yhtyeessä*lähde?* ja rockyhtye Paramoressa. Hän on Paramoren kitaristin, Taylor Yorkin, veli.

Elämä
-----

Ollessaan 5-vuotias York muutti perheineen Nashvilleen, Tennesseehen missä hän varttui musiikillisesti lahjakkaassa kristillisessä perheessä. Hänen isänsä Peter York, taitava kitaristi, opetti Justinille kitaran soittoa.*lähde?*

Ura
---

Vuonna 2001, ollessaan 19-vuotias, York liittyi kristillistä rockia soittavaan yhtyeeseen Tait, mutta jätti yhtyeen vuonna 2006. Alkuvuodesta 2007 hän tuotti levyn Over Ashes -nimiselle yhtyeelle. Hän on soittanut kitaraa myös Paul Alanille, Sammy Wardille, Steven Curtis Chapmanille, Joy Williamsille ja Rebecca St. Jamesille.*lähde?*

Yorkilla on myös sivuprojekti nimeltään Cecil Adora, johon kuuluvat myös Ryan Clark ja Van Beasley. Kesäkuusta 2008 lähtien projekti on kuitenkin ollut tauolla.*lähde?*

Relient K ja Jury & The Saints toimivat Paramoren lämmittelijöinä yhtyeen Australia/Uusi-Seelanti-kiertueellaan syksyllä 2010, jolloin York soitti kitaraa kiertuejäsenenä Relient K:ssa.*lähde?*

Vuodesta 2011 lähtien York on soittanut kiertuejäsenenä Paramoren kiertueilla yhtyeen jättäneen kitaristin, Josh Farron, tilalla.

Yorkin soittoa kuultiin myös suomalaisen Sannin vuonna 2019 julkaistulla kappaleella "Rokkenroll-elämää".

Lähteet
-------

1. 1 2  Jason Lipshutz: Paramore's Hayley Williams Names New Touring Bandmates  3.1.2011. Billboard. Viitattu 24.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  SANNIn Trippi-albumi ulkona tänä yönä – Mukana myös Paramoren kitaristi  27.6.2019. Radio NRJ Finland.  Arkistoitu 25.1.2020. Viitattu 25.1.2020. (suomeksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Tšernobog** (engl. Chernabog) on Disneyn vuoden 1940 *Fantasia*-elokuvassa esiintyvä musta isokokoinen demoni, jolla on mustat siivet. Tšernobogin nimi tulee slaavilaisessa mytologiassa esiintyvästä Tšernobogista. Disneyn Tšernobog muistuttaa ulkonäöltään Saatanaa.

Tšernobog esiintyy elokuvan osiossa *Yö autiolla vuorella* (*Night on Bald Mountain*), jossa hän herää vuorenhuipulta vapun yönä ja voimillaan herättää useita haamuja, hirviöitä ja demoneita henkiin ja on saavuttamaisillaan täyden voittonsa tuliolentojen pyöriessä hänen ympärillään, mutta nousevan auringon valo ja kellojen kumina pakottavat Tšernobogin peittämään itsensä siivillään ja palaamaan takaisin vuorenhuipuksi, jolloin hänen luomansa olennot katoavat.

Tšernobog esiintyy myös *Olipa kerran* -sarjan neljännellä kaudella, jossa hänet vapautetaan Storybrookeen, mutta hänet kukistettiin houkuttelemalla hänet kaupungin ulkopuolelle. Chernabog on esiintynyt myös *Mikin klubi* -sarjassa ja vuoden 2013 Mikki Hiiri -sarjan jaksossa "*Painajaisten pelikenttä*" sekä Halloween-teemaisessa erikoisjaksossa "*The Scariest Story Ever*".
**Vihtijärvi** on Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 3,25 neliökilometrin laajuinen järvi lähellä samannimistä kylää. Se on niukkaravinteinen ja humuspitoisuudeltaan vähäinen. Etäisyys Nummelasta on 26 kilometriä koilliseen ja Helsingin keskustasta 42 kilometriä pohjoisluoteeseen. Vihtijärvi on Vihdin kolmanneksi laajin järvi. Järven ympäristössä on asuttu vakinaisesti keskiajan lopulta alkaen.

Maantiede
---------

Vihtijärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,2 kilometriä ja tilavuus runsaat 16,3 miljoonaa kuutiometriä. Järven keskiosan leveys on noin kilometri, saaria on muutama, suurin niistä kahden hehtaarin laajuinen Kyläsaari järven länsiosassa. Rannoilla on sekä kulttuurimaisemaa että metsää. Keskiosassa lähellä pohjoisrantaa on noin 15-metrinen syvänne, länsiosassa Kyläsaaren ja pohjoisrannan välissä on 12-metrinen syvänne.

Vihtijärven pohjoispuolella sijaitsee Komi, Iso-Kairi ja Löytlammi, idässä on Sääksjärvi, etelässä Lapoo ja Niemenjärvi, lännessä Ylimmäinen ja luoteessa Petäys. Järven läntisimmän kolkan eteläpuolella sijaitsee pieni Laihue. Uudenmaan ja Kanta-Hämeen maakuntaraja kulkee kolmisen kilometriä Vihtijärveltä pohjoiseen. Järven kaakkoisosasta kuuluu muutama hehtaari Nurmijärven kuntaan. Vihdin ja Hyvinkään raja puolestaan hipoo järven itäisiä rantoja. Aivan Vihtijärven eteläpuolitse kulkee seututie 132, itäpuolitse valtatie 25.

Vihtijärven ekologinen tila on hyvä, mutta pientä rehevöitymistä on havaittavissa. Järven itäosaan laskee Stenbackan oja, länsiosaan laskee laskeutusaltaasta oja. Iso-Kairista laskee Kalakoskenoja. Vihtijärvestä lähtee Sorvarinjoki Lapooseen.

Vihtijärvi (23.093.1.001) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Vihtijärvi on Vihtijärven valuma-alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.

Kalakanta
---------

Vihtijärven kalakantaan kuuluu muun muassa isokokoinen muikku, ankerias, harjus, karppi, kirjolohi, made ja suutari. Rapurutto hävitti aikoinaan järven runsaan jokirapukannan.

Muuta
-----

Ennen vakinaista asutusta Vihtijärvi lähitienoineen oli hämäläisten eränkäyntialuetta. Keskiajan lopulla syntyi Vihtijärven neljänneskunta, johon kuuluivat Vanhakylä, Niemi, Veirlä ja Hiiskula. Kulmakunnan elämänmenoon on vaikuttanut etenkin Hiiskulan kartano.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vihtijärvi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4 5 6  Vihtijärvi. Järviwiki. Viitattu 5.3.2021.
3. 1 2 3 4 5  Vihtijärvi *Vihtijärvi*. Viitattu 5.3.2021.
4. 1 2  VIHTIJÄRVI - järvien keskellä, mäkien ympäröimänä *Maajakotitalousnaiset.fi*. Avaimet maisemaan -hanke. Viitattu 5.3.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 5.3.2021.
**Professional Poker Tour** (PPT) oli World Poker Tourin emoyhtiön WPT Enterprisesin järjestämä televisioitu pokeriturnausten sarja. Ensimmäisellä tuotantokaudella pelattiin marraskuun 2004 ja toukokuun 2005 välillä viisi turnausta. Toisen tuotantokauden turnausten piti alkaa syyskuussa 2006, mutta suunniteltuja turnauksia ei käyty.

PPT:n televisiolähetysten pääkommentaattorina toimi Matt Corboy yhdessä pokeriammattilaisen Mark Seifin kanssa, pelisalista tapahtumia raportoi Kaye Han. Ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 5. heinäkuuta 2006 ja Suomessa kesällä 2007.

Osallistujat
------------

PPT-turnaukset pelattiin ilmaisina kutsuturnauksina, jonka voittaja sai 225 000 dollaria. Kutsun saadakseen pelaajan piti olla ansioitunut turnauspelaaja. Ensimmäisellä tuotantokaudella PPT ilmoitti seuraavat kriteerit pelioikeuden saamiseksi:

### Kolme vuoden pelioikeus

* kaikki WPT-voittajat
* pelaaja, joka on ollut WPT:n finaalipöydässä useammin kuin kerran yhdellä tuotantokaudella
* WPT:n mestaruusturnauksen kolme parasta
* 10 parasta WPT:n toisen tuotantokauden Vuoden pelaaja -listalta
* kaikki WSOP:n pääturnauksen voittajat
* WSOP:n pääturnauksen vuosien 2003 ja 2004 kolme parasta
* 10 parasta CardPlayerin Vuoden pelaaja -listalta
* 10 parasta Phil Hellmuth Jr:n Champion of the Year -listalta
* World Poker Tour Walk of Famen jäsenet
* Poker Hall of Famen jäsenet

### Kahden vuoden pelioikeus

* WPT:n mestaruusturnauksen neljäs, viides ja kuudes
* WSOP:n pääturnauksen neljäs, viides ja kuudes vuosina 2003 ja 2004

### Yhden, kahden tai kolmen vuoden pelioikeus

* PPT Advisory Committeen valitsemat pelaajat
* 10 parasta Poker Europan vuoden 2004 listalta
* WPT:n selostajat

Televisioformaatti
------------------

Jokainen turnaus lähetettiin televisiossa viidessä osassa. Poiketen WPT-lähetyksistä PPT:n ohjelmat eivät seuranneet ainoastaan turnauksen finaalipöytää vaan turnausta alusta loppuun. Viides ohjelma oli turnauksen finaalipöytä. Jokaisessa lähetyksessä oli yksi televisioitu pöytä, jonka peliä seurattiin. Muista pöydistä näytettiin lyhyitä pätkiä ratkaisevista käsistä.

Tulokset
--------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**

| Turnaus | Kasino | Pelipäivä | Voittaja |
| --- | --- | --- | --- |
| World Poker Finals | Foxwoods Resort Casino (Manshantucket, CT) | 9. marraskuuta 2004 | John Juanda |
| LA Poker Classic | Commerce Casino (Los Angeles, CA) | 8.- 9. helmikuuta 2005 (finaali 25.) | Erick Lindgren |
| Bay101 | Bay101 (San Jose, CA) | 2.- 3. maaliskuuta 2005 (finaali 12.) | Tom McEvoy |
| 3rd Annual Five Star World Poker Classic | Bellagio (Las Vegas, NV) | 15. - 16. huhtikuuta 2005 (finaali 25.) | Lee Markholt |
| Mirage Poker Showdown | Mirage (Las Vegas, NV) | 10. - 11. toukokuuta 2005 (finaali 27.) | Ted Forrest |

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
**Prodikos** (m.kreik. Πρόδικος, lat. *Prodicus*; n. 465/450–398 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, grammaatikko ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hänet tunnetaan "Sokrateen edelläkävijänä".

Prodikos oli kotoisin Iuliista Keoksen saarelta. Hän tuli Ateenaan Keoksen lähettiläänä, ja tuli siellä tunnetuksi puhujana ja opettajana. Kuten Protagoras, myös Prodikos koulutti oppilaitaan toimimaan politiikassa. Protagoraan työkaluina olivat kuitenkin lähinnä retoriikka ja tyyli, kun taas Prodikos opetti ensisijaisesti etiikkaa. Hänen etiikkansa oli pessimististä. Hän hoiti yhteiskunnalliset velvollisuudet huolimatta sairaalloisuudestaan, mutta painotti silti elämän suruja. Hän ei kuitenkaan suosinut toivotonta antautumista, vaan ajatteli, että työ toimii parannuskeinona. Hän otti esikuvakseen Herakleen, viriilin aktiivisuuden ruumiillistuman. Hänen näkemystensä vaikutusta voidaan havaita niinkin myöhään kuin kristillisessä teoksessa *Hermaan paimen*.

Hänen näkemyksensä jumaluskon synnystä oli hyvin moderni. Hän esitti, että ihmiset palvoivat ennen jumalina kaikkia suuria voimia joista oli hyötyä, esimerkkinä Niilin palvominen. Myöhemmin ihmiskunnalle palveluksia tehneet henkilöt tehtiin mytologioissa jumalaisiksi. Prodikos ei kuitenkaan ollut ateisti, sillä muun muassa panteistinen Zenon Elealainen puhui voimakkaasti hänen puolestaan.

Hänen luonnonfilosofiastaan tunnetaan ainoastaan teosten *Luonnosta* ja *Ihmisen luonnosta* nimet. Muussa filosofiassaan hän painotti sanojen tarkan käytön merkitystä. Kaksi tutkielmaa olivat erityisen tunnettuja. Toinen oli *Kielen asianmukaisuudesta*, johon Platon usein viittaa. Toinen sisälsi tunnustetun apologian *Herakleen valitsemisesta*, jossa sekä Hyve että Pahe houkuttelevat Heraklesta, ja josta Ksenofonin esittämä Sokrates antaa tiivistelmän (*Muistelmia* II:I).

Prodikoksen merkittävin oppilas oli Sokrates. Myös Therameneen, Euripideen ja Isokrateen sanotaan olleen hänen oppilaitaan. Hänen seuraajansa antoivat hänestä erilaisia arvioita. Platon satirisoi hänen opetuksiaan varhaisissa dialogeissaan, Aristofanes kutsui häntä "solisevaksi puroksi" ja Aiskhines paheksui häntä sofistina.

Aiheesta muualla
----------------

* Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Prodicus *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)

Antiikin filosofia – Esisokraattinen filosofia

|  |  |
| --- | --- |
| Miletoslaiset | 
* Thales
* Anaksimandros
* Anaksimenes

 |
| Pythagoralaiset | 
* Pythagoras
* Alkmaion
* Filolaos
* Arkhytas

 |
| Efesoslaiset | 
* Herakleitos

 |
| Elealaiset | 
* Ksenofanes
* Parmenides
* Zenon Elealainen
* Melissos

 |
| Pluralistit | 
* Anaksagoras
* Empedokles
* Arkhelaos

 |
| Atomistit | 
* Leukippos
* Demokritos

 |
| Sofistit | 
* Protagoras
* Gorgias
* Prodikos
* Hippias

 |
| Muita | 
* Ferekydes
* Diogenes Apollonialainen

 |
Vihannin kaivoksen kaivostorni talvella 1956.
**Vihannin (Lampinsaaren) sinkkikaivos** toimi Vihannissa vuosina 1954–1992. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy ja sen tuottamaa sinkkirikastetta kuljetettiin vuoteen 1969 saakka Raahen kautta ulkomaille, mutta tämän jälkeen rikastetta alettiin jalostaa Kokkolan uudessa sinkkitehtaassa. Vihannin malmi sisälsi sinkkiä noin 3,6 %, kuparia noin 0,4 % ja lyijyä noin 0,3 %. Lisäksi löytyi pieniä määriä kultaa ja hopeaa. Vihannin kaivoksessa työskenteli sen toimintavuosina 300–500 työntekijää.

Edvard Kesälän vuonna 1939 Lampinsaaren alueelta löytämä sinkkivälkettä sisältänyt malminäyte sai geologit kiinnostumaan alueesta. Sotavuodet viivyttivät alueen tutkimista, mutta 1940-luvun loppupuolella alueelta löytyi useita sinkkiä, kuparia ja lyijyä sisältäneitä pikkumalmioita. Varsinainen kaivostoiminnan käynnistänyt malmio löytyi 1952. Kaivokselle oli suunniteltu 300 000 tonnin vuosituotantoa, jolloin malmia laskettiin riittävän yli 20 vuodeksi.

Kaivoksen paikalla Lampinsaaressa sijaitsi suo, joka täytyi kuivata ennen kaivoksen rakentamisen aloittamista. Vuoden 1952 aikana alueelle valmistui maantie, junaratayhteys sekä puhelinlinja. 86 metriä korkea kaivostorni valmistui Ristonaholle 1953 ja malmin tuotanto voitiin aloittaa syksyllä 1954. Kaivostorni, jonka harjannostajaiset järjestettiin 17. lokakuuta 1953, oli valmistuessaan maailman toiseksi korkein kaivostorni. Lampinsaaren kaivoskylän asuintaloja alettiin rakentaa jo 1952. Kylään valmistui 250 asuntoa ja siellä asui enimmillään yli tuhat asukasta. Kylässä oli kolme kauppaa ja pankki, terveysasema-apteekki, kansakoulu, seurakuntakoti, urheilukenttä sekä *Kaivoshovi*-niminen kokoontumispaikka.

Gunnar Laatio oli kaivoksen pitkäaikainen johtaja 1953–1971.

Kaivostoiminta päättyi kannattamattomana kesällä 1992. Kaivoksen tuotantorakennukset purettiin pari vuotta myöhemmin ja kaivostorni räjäytettiin. Myös kaivokselta Vihannin asemalle vienyt junarata on purettu Vihannin päässä olevaa 1,5 kilometrin pituista vetoraidepätkää lukuun ottamatta. Kaivoksen toimistorakennukset säilytettiin. Osa kaivosalueesta on aidattu sortumavaaran vuoksi.

Lampinsaaren kylän asukasmäärä on pudonnut noin 400:aan kaivoksen lopettamisen jälkeen. Kaivoshovi on suljettu ja kaikki kaupat on lopetettu.

Lähteet
-------

* Lampinsaaren kylän historiikki (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lampinsaaren kaivos, Vihanti

### Viitteet

1. 1 2  Harjulehto, Seppo: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 15. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaunut.org : Kuvia Lampinsaaren kaivosalueelta vuodelta 1982 ja 2005
**Vihterpalu jõgi**  (myös nimeltään **Änglema jõgi** ) on joki  Lääne-Nigulassa Läänemaalla ja  Lääne-Harjussa Harjumaalla Viron pohjoisosissa. Joki laskee Kurkse väinin salmeen Paldiskin lahden länsipuolelle Suomenlahdella.

Joen kulku
----------

Joki katsotaan alkavan Ristin kylän lähellä kaivetusta suo-ojasta. Se on johdettu aluksi länteen, jossa se käväisee Palivere raban suolla, ja kääntyy tämän jälkeen kohti pohjoista 52). Hieman ennen Seljankülaa joen luontainen mutkitteleva uoma saa taas vallan. Täällä siihen yhtyy Hardu peakraav , jonka valuma-alueen pinta-ala on 25 km². Sitten se kiertää Valgeristi raban ja Linnuraban länsipuolelta ja tultuaan Varikun kylän eteläpuolelle, se kääntyy virtaamaan Suursoon läpi. Keskellä suota siihen yhtyy etelästä Kõrtsioja ja Piirsalu jõgi , idästä Kaldamäe oja sekä samalta suunnalta Pennu oja. Piirsalu jõen valuma-alueen pinta-ala on 158 km², mikä on 33 % joen koko valuma-alueesta. Hatun kylän kohdalla joki jättää suoalueet taakseen ja siihen yhtyy idästä Metslõugu oja, jonka valuma-alue on 27 km². Joki virtaa tämän jälkeen Ängelmän kylän ja Vihterpalun kylän läpi joensuun satamaan. Joki laskee Suomenlahteen aivan Suur-Pakrin eteläpuolella. Joki on monin paikoin ruopattu ja oiottu niin, että luontaisia osuuksia on enää vähän jäljellä.

Luontoarvoja
------------

Joki on (alajuoksulla ) lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontaisen lisääntymisalue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Keskkonnaregister: Vihterpalu jõgi (VEE1101700) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.8.2017. (viroksi)
2. 1 2 3  Järvekülg, Aare: Vihterpalu jõgi (eestigiid.ee)(viroksi), viitattu 9.8.2017
3. ↑  Keskkonnaregister: Hardu peakraav (Kiisa soon) (VEE1101900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.8.2017. (viroksi)
4. ↑  Keskkonnaregister: Piirsalu jõgi (VEE1102100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 9.8.2017. (viroksi)
5. ↑  Annov, Merle & Kurrel, Kadri & Lepik, Leida: *Eesti teedeatlas*, s. 38, 52. Tallinna: Regio, 2014. ISBN 978-9949-520-16-9. toimitus (viitattu 4.6.2017). (viroksi),(englanniksi)
**O'Dain Ovany Rose** (s. 19. heinäkuuta 1992 Port Antonio, Jamaika) on jamaikalaissyntyinen ruotsalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edustaa IFK Umeåta.

Rose muutti 3-vuotiaana äitinsä kanssa Jamaikalta Ruotsiin. Göteborgin sisäratojen EM-kisoissa 2013 hän oli viides 60 metrillä. Sopotin sisäratojen MM-kisoissa 2014 hän karsiutui alkuerissä. Suomi–Ruotsi-maaotteluun Rose osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2011. Vuoden 2014 maaottelussa hän oli 100 metrillä toinen.

Rosen ennätys 100 metrillä on vuonna 2014 Göteborgissa juostu 10,30. 60 metrillä hänen ennätyksensä on 6,62 (2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Odain Rose *European Athletics*. Viitattu 9.2.2016. (englanniksi)
2. ↑  Bakgrund *Odainrose.se*.  Arkistoitu 15.2.2016. Viitattu 9.2.2016. (ruotsiksi)
3. ↑  European Athletics Indoor Championships - Göteborg 2013: Results European Athletics. Viitattu 9.2.2016. (englanniksi)
4. 1 2  Odain Rose Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Risto Vilho Johannes Lauriala** (s. 21. marraskuuta 1949 Oulu) on suomalainen pianisti.

Lauriala on opiskellut 1969−1972 Sibelius-Akatemiassa ja suorittanut pianonsoiton diplomitutkinnon 1972. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973 pääaineenaan musiikkitiede. Lisäksi hän on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Lontoossa Ilona Kaboksen ja Mario Curcion oppilaana 1972 ja 1973 sekä Wienin musiikkikorkeakoulussa Dieter Weberin oppilaana 1973−1975.

Hän on esiintynyt Suomessa lähes kaikkien sinfoniaorkestereiden solistina. Lisäksi hänellä on ollut esiintymisiä omin konsertein, solistina, kamarimuusikkona ja liedpianistina kotimaassa ja ulkomailla. Hän on toiminut opettajana ja säestäjänä Sibelius-Akatemiassa 1976−1977 ja 1978−1981, säestyksen vs. lehtorina 1977−1978, piano- ja kamarimusiikin lehtorina 1981−1982 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1982.

Lauriala on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1970 Maj Lind -pianokilpailussa ja vuonna 1974 Stepanov-kilpailussa Wienissä. Lisäksi hän on ollut Leipzigin Bach-kilpailun semifinaalissa vuonna 1980. Hän on tehnyt useita levytyksiä Alba- ja Naxos-yhtiöille mm. Johann Sebastian Bachin tuotannosta.

Aiheesta muualla
----------------

Risto Lauriala a pianist

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Lasse Riutamaa
**Lasse Riutamaa** on suomalainen laulaja, tenori. 

Riutamaa suoritti musiikin maisterin tutkinnon Sibelius-Akatemian solistisella osastolla v. 1990. Hän opiskeli laulua myös Roomassa Licinio Francardin ja Tommaso Frascatin johdolla sekä Tukholmassa Sonny Petersonin johdolla. 

Hän on esiintynyt liedkonsertein eri puolilla Suomea, laulanut useiden kaupunginorkestereiden solistina sekä nauhoittanut Suomen Yleisradioon noin 200 laulun ohjelmiston. Gospel- ja kirkkolaulajana Riutamaa on esiintynyt useissa Euroopan maissa, eri puolilla Yhdysvaltoja sekä useita kertoja Israelissa ja säännöllisesti Norjassa. Riutamaa työskenteli näyttelijälaulajana Jyväskylän ja Lappeenrannan kaupunginteattereissa 1986–1988 tehden operetti- ja musikaalipääosia. 

Vuodesta 1990 hän on toiminut laulutaiteen tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa ja vuodesta 1996 Teatterikorkeakoulussa laulun lehtorina.

Riutamaa on levyttänyt useita hengellistä musiikkia sisältäviä levyjä. Vuodesta 2009 Lasse Riutamaa on konsertoinut tenori Reijo Ikosen kanssa hengellisillä areenoilla "Tenorissimo"-duokokoonpanolla.

Levytyksiä
* Songs with Guitar, liedejä kitarataiteilija Jari Tarjasalon kanssa
* Soipa kieli, Oskar Merikannon yksinlauluja ja duettoja sopraano Johanna Tuomen kanssa
* Rakkauden heijastuksia, hengellisiä lauluja
* Toivo, hengellisiä lauluja (Aikamedia 2007)
* Lauluja armosta ja laupeudesta, hengellisiä lauluja jazzmuusikko Juhani Aaltosen kanssa
* Tenorissimo, yksinlauluja ja duettoja Reijo Ikosen kanssa

Lähteet
-------

* Tenorissimo[vanhentunut linkki] Oman yhtyeen sivut
**Kukkolan kartano** sijaitsi Lempäälän Kuljussa Kukkolanmäellä. 1600-luvulla perustetun kartanon pihapiiristä on nykyisin jäljellä päärakennukseen johtanut puukuja, ennen vuotta 1914 rakennettu, alun perin tilanhoitajan asuntona toiminut ja myöhemmin muutettu entinen päärakennus, luhtiaitta vellikelloineen ja kivinavetta. Alun perin kartano toimi ratsutilana.

Kukkolan kartanon osittain kolmikerroksinen päärakennus tuhoutui tulipalossa 17. kesäkuuta 1931. Voimakas tuuli kuljetti kipinöitä noin 100 metrin päässä sijainneen kartanon mankelihuoneen katolle niin että myös tämä rakennus syttyi tuleen ja tuhoutui.

Kukkolan kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat Spoof ja af Hällström. Siellä ovat syntyneet muun muassa Suomen sodan sankari Johan Spoof ja veljekset Raoul ja Roland af Hällström. Jatkosodan jälkeen Kukkolan maat palstoitettiin siirtoväelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia: Asutuksen muodostuminen Lempäälän kunta.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 23.2.2016.
2. ↑  Kukkolan kartanon päärakennus paloi eilen päivällä Lempäälässä, Aamulehti, 18.06.1931, nro 162, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Risto Lignell** (s. 20. maaliskuuta 1952) on suomalainen entinen koripalloilija. Lignell edusti uransa aikana muun muassa Panttereita, jonka paidassa hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi. Lignell oli edustamassa Suomen koripallomaajoukkuetta vuoden 1977 EM-kisoissa. Seitsemässä ottelussa Lignell teki keskimäärin 11,2 pistettä. Maajoukkueessa hän pelasi 169 peliä, joissa hän teki 1897 pistettä.

Hän voitti yhden Suomen mestaruuden vuonna 1980 Pantterien paidassa.

Katso myös
----------

* Luettelo 5 000 pistettä saavuttaneista Korisliiga-pelaajista
* Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Lähteet
-------

1. ↑  Urheilutoimittajien vuoden koripalloilijat kautta aikain Suomen Koripalloliitto.  Arkistoitu 20.10.2014. Viitattu 10.lokakuuta 2009.
2. ↑  Risto Lignell (Finland) FIBA Europe. Viitattu 10.lokakuuta 2009. (englanniksi)
3. ↑  Pentti Salmi: *Koripallokirja kaudella 2009/10*. Suomen Koripalloliitto, 2009.
4. ↑  Siukonen, Markku & Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 479. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20841-1.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Anssi Rauramo** | **Vuoden koripalloilija**1979 ja 1980 | Seuraaja:**Lea Hakala** |
|

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1977
4 Sarkalahti |
5 Kasko |
6 Sten |
7 Taponen |
8 Zitting |
9 Lignell |
10 Mäntynen |
11 Rauramo |
12 Koskinen |
13 Mahlamäki |
14 Laitinen |
15 Saaristo |
Valmentaja Petersen
**Oddný Guðbjörg Harðardóttir** (s. 9. huhtikuuta 1957) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka on toiminut Alltingin 1. varapuhemiehenä vuodesta 2021 lähtien. Vuosina 2011–2012 hän toimi valtiovarainministerinä.

Oddný syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti kasvatustieteen kandidaatintutkinnon Islannin opettajakorkeakoulussa vuonna 1980. Vuonna 2001 hän suoritti pedagogiikan ja kasvatustieteen maisterintutkinnon Islannin yliopistossa. Hän työskenteli opettajana peruskoulussa vuosina 1980–1985, vuosina 1985–1993 Suðurnesin lukiossa ja vuosina 1993–1994 Akureyrin lukiossa. Vuosina 1994–2003 ja vuonna 2005 hän oli Suðurnesin lukion vararehtori. Vuosina 2001–2002 hän työskenteli Islannin yliopistossa. Vuosina 2003–2004 hän oli opetusministeriön projektijohtaja. Vuosina 2006–2009 hän toimi Garðurin kunnanjohtajana.

Vuoden 2009 parlamenttivaaleissa Oddný valittiin Alltingiin. Joulukuusta 2011 lokakuuhun 2012 hän toimi valtiovarainministerinä, minkä lisäksi hän toimi teollisuusministeri Katrín Júlíusdóttirin sijaisena tämän äitiysloman ajan helmikuusta heinäkuuhun 2012.

Kesäkuussa 2016 Oddný valittiin sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtajaksi; hän kuitenkin erosi myöhemmin samana vuonna vaalien jälkeen puolueen huonon vaalimenestyksen vuoksi.

Oddný on naimisissa Eiríkur Hermannssonin kanssa. Heillä on vuosina 1984 ja 1986 syntyneet lapset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oddný G. Harðardóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Oddný nýr formaður: Finn fyrir ábyrgð *ruv.is*.  3.6.2016.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)
3. ↑  Oddný segir af sér *Viðskiptablaðið*.  31.10.2016.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Richard Ellef Ayoade** [ajou'a:di:] (s. 23. toukokuuta 1977 Lontoo*lähde?*) on brittiläinen käsikirjoittaja, näyttelijä ja ohjaaja, joka on näytellyt muun muassa roolissa televisiosarjassa *IT-porukka* ja ohjannut kehutun elokuvan *The Double*.

Henkilöhistoria
---------------

Richard Ayoade syntyi Lontoossa Whipps Crossissa. Hänen sukujuurensa ovat kansainväliset: isä Layide Ade Laditi Ayoade on nigerialainen ja äiti Dagny Amalie o.s. Baassuik on norjalainen. Perhe muutti Ipswichiin, kun Richard oli nuori.

Ayoade kävi koulunsa Ipswichissä ja opiskeli sen jälkeen Cambridgen yliopiston St Catharine’s Collegessa oikeustiedettä vuosina 1995–1998. Hän aloitti näyttelemisen jo opiskeluaikanaan Footlights-harrastelijateatterissa ja kirjoitti teatterille näytelmiä.*lähde?*

Richard Ayoaden puoliso on ollut Lydia Fox vuodesta 2007, ja heillä on yksi tytär.*lähde?*

Ura
---

### Näyttelijänä

Televisiouransa Ayoade aloitti vuonna 2004, kun hänen ja Matthew Holnessin kauhukomediasarja *Garth Marenghi’s Darkplace* pääsi Channel 4:n ohjelmistoon. Hänellä oli myös pieni rooli elokuvassa *Peter Sellersin elämä*. Vuonna 2006 alkanut tilannekomedia *IT-porukka* teki hänestä kuuluisan. Hänen roolinsa Maurice Mossina palkittiin Monte Carlossa vuonna 2008, ja vuonna 2013 roolityö palkittiin Baftalla. Vuonna 2012 Ayoade näytteli toimintakomediassa *Korttelivahdit*. Syksyllä 2013 hän ryhtyi toiseksi kapteeniksi komedialliseen paneelikeskusteluohjelmaan *Was It Something I Said?**lähde?*

### Ohjaajana

Ayoade on ohjannut kaksi näytelmäelokuvaa. Esikoisohjaus *Submarine* (2010) perustuu Joe Dunthornen samannimiseen romaaniin, walesilaisen nuorukaisen kasvukertomukseen. Elokuvan *The Double* (2013) päärooleissa esiintyvät Jesse Eisenberg ja Mia Wasikowska, ja elokuvassa nähdään Dannyn lauluesitys kohtauksessa, joka parodioi Aki Kaurismäen elokuvatyyliä.

### Kirjailijana

Ayoade on kirjoittanut kirjan *Ayoade on Ayoade: a Cinematic Odyssey* (2015)*,* jossa hän parodioi *Directors on Directors* -sarjan elokuva-aiheisia kirjoja. Kirjassaan *Ayoade on Top* (2019) hän analysoi kriitikoiden arvostusta vaille jääneen elokuvan *Huippunäkymät* (2003) ja pyrkii korottamaan teoksen ansaitulle paikalleen kulttuurin kaanonissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Barkham, Patrick: I really don’t think I’m cool *The Guardian*.  2.10.2008.
2. ↑  Richard Ayode *Finnkino*.  6.7.2018.  Arkistoitu 6.7.2018. Viitattu 6.7.2018.
3. ↑  Ayoade on Ayoade by Richard Ayoade, review *telegraph.co.uk*. Viitattu 22.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  prospect Magazine
5. ↑  Lot, Bryan Washington; Ayoade On Top, Richard Ayoade *The Big Issue*.  23.8.2019. Viitattu 22.1.2022. (englanniksi)
6. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**M/S White Rose** oli suomalainen vuonna 1954 valmistunut rahtimoottorilaiva jonka omisti Henry Nielsenin varustamo Helsingfors Steamship Co. Ltd. Sitä kutsuttiin epävirallisesti "Suomen kauppalaivaston legendaksi" koska kertoman mukaan ei ollut maailmassa satamaa, missä White Rose ei olisi käynyt. 

White Rose valmistui toukokuussa 1954 De Merweden telakalta Hardinxveldissä Hollannissa ja se oli alun perin tarkoitettu Suomen ja Kauko-Idän väliseen liikenteeseen. Laiva oli suomalaisomistuksessa vuoteen 1973 saakka jolloin se myytiin Hongkongissa kyproslaiselle Famagustassa toimineelle Tenaro Maritime Co. Ltd ja se sai uudeksi nimekseen *Dina*. Vuonna 1978 laivan omistajaksi tuli kreikkalainen varustamo Dina Ned Shipping Co. Ltd ja laivan nimeksi muuttui *Dina Ned*. Laiva vaihtoi vuonna 1980 nimeä kahteen kertaan, ensin se oli *Mercury 1* ja sitten *Zea Port*. Vuonna 1981 viimeiseksi omistajaksi tuli kreikkalainen Piraeuksessa toiminut varustamo Stamata Hill Shipping Co. S.A. ja laivan nimeksi tuli *Stamata*. Laiva ajoi karille Intian länsirannikolla Kandlan edustalla heinäkuussa 1981. Kone- ja runkovaurioita kärsinyt laiva oli syksyllä 1981 ankkuroituna Karachin redillä Pakistanissa. Laiva romutettiin toukokuussa 1982 Gadani Beachilla Pakistanissa.

White Rosen pituus oli 139,30 metriä, leveys 17,82 metriä ja syväys 7,61 metriä. Sen bruttovetoisuus oli 5 251 tonnia, nettovetoisuus 2 903 tonnia ja kuollut paino 9 041 tonnia ja moottoriteho 4 900 hevosvoimaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuvia laivoista ja merenkulkijoista : Henry Nielsen : White Rose (Äänimeri-sivusto) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  M/S White Rose-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Henry Nielsenin varustamon historiaa (Äänimeri-sivusto)

Aiheesta muualla
----------------

Hagelstam, Lennart: *Messipojasta merenkulkuneuvokseksi*. Vilnius: Lennart Hagelstam Oy, 2020. ISBN 978-952-7224-32-8.
**Alaruokasen talo** on  Rovaniemellä keskustassa Kemijoen rantatörmällä sijaitseva peräpohjalaistalo. 1860-luvulla pystytetty talo on yksi vanhimmista rakennuksista Rovaniemellä. Alaruokasen talo on entisöity ja sitä käytetään erilaisten kokous- ja juhlatilaisuuksien pitopaikkana.

Alaruokasen talon historia
--------------------------

Alaruokasen talo on 1860-luvulla Aapo Frans Ruokasen harkkokiviperustalle rakentama yksikerroksinen asuintalo. Arkkitehtonisesti se edustaa peräpohjalaista talonpoikaisrakennusta. Talo säästyi  tuholta vuonna 1944, kun saksalaisjoukot polttivat ja räjäyttivät yli 90 prosenttia Rovaniemen kauppalan rakennuksista. Metsäneuvos  Jarl Sundqvistin silminnäkijän havainnon mukaan Alaruokasen talo säilyi, kun suomalaisjoukot saapuivat Ranuantietä Rovaniemen Ounaskosken itärannalle ja pyrkivät suojaamaan polttamattomia rakennuksia ampumalla. Hän seurasi kauppalan polttoa Pöyliövaaran rinteellä olleesta piilopirtistä. Alaruokasen talo on ollut asuttuna aina siihen saakka kunnes se siirtyi Rovaniemen kaupungille oston kautta vuonna 1991.

Tila
----

Ruokasen tila on yksi kolmesta kantatilasta, joiden maille Rovaniemen keskusta on rakennettu. Alaruokasen talo on suojattu asemakaavalla. Rakennuksella on rakennus- ja kulttuurihistoriallista arvoa, sekä kaupunkikuvallista arvoa.

Katso myös
----------

* Rovaniemen valtaus

Lähteet
-------

* Putkiruutia: Poikajuttuja saksalaisvuosilta 1938–1944 Rovaniemellä ja evakkomatkoilla, Erkki Hiilivirta, 1999
* Alaruokasen talon historia selvitys, Tarja Outila, 1985
* 

### Viitteet

1. ↑  Rovaniemi poltettiin maan tasalle  10.10.2004. Helsingin Sanomat. Viitattu 22.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* hiilivirta.fi/suku/[vanhentunut linkki]
* Rovaniemen kaupungin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Risto Lappalainen** (s. 1948) on suomalainen pianisti.

Lappalainen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1967–1969 Tapani Valstan oppilaana sekä Wienin musiikkikorkeakoulussa 1970–1974 Dieter Weberin ja Bruno Seidlhofin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon Wienissä vuonna 1974.

Lappalainen on toiminut vakituisena säestäjänä Sibelius-Akatemiassa 1974–1980 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1980 lähtien. Lisäksi hän on toiminut säestys- ja korrepetitiotehtävissä muun muassa Suomen Kansallisoopperassa ja Kansallisbaletissa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Jyväskylän Kesän ja Sibelius-Akatemian mestarikursseilla sekä Jean Sibelius -viulukilpailussa.

Hän on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona muun muassa Kuhmon kamarimusiikki -festivaaleilla, Jyväskylän Kesässä, Lieksan vaskiviikoilla ja Crusell-viikolla sekä Ruotsissa ja Saksassa. Hän on myös tehnyt radionauhoituksia.

Lappalainen sai vuoden 1966 Maj Lind -pianokilpailussa toisen palkinnon.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Lev Dmitrijevitš Muhin**, (ven. Лев Дмитриевич Мухин, 15. lokakuuta 1936 Konstantinovsk, Donin Rostov – 25. huhtikuuta 1977 Donin Rostov) oli venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä.

Muhin aloitti nyrkkeilyuransa 15-vuotiaana kotikaupungissaan Donin Rostovissa sen Spartak-seurassa. Vuosina 1953 ja 1954 hän voitti Neuvostoliiton nuorten raskaansarjan mestaruuden. Vuonna 1955 Muhin eteni Neuvostoliiton mestaruuskisojen raskaansarjan loppuotteluun, jossa hän otteli liettualaista Ričardas Juškėnasia vastaan, mutta koki tappion. Seuraava vuonna, Melbournen olympiavuonna, Muhin koki jälleen loppuottelutappion. Tällä kertaa vastustaja oli monikertainen Neuvostoliiton mestari ja kaksinkertainen Euroopan mestari, kokenut liettualainen Algirdas Šocikas.

Yllätyksellisesti Muhin pääsi edustamaan kuitenkin Neuvostoliittoa Melbournen olympialaisiin. Ensimmäisessä Muhin tyrmäsi Bulgarian Boshko Lozanovin 3. erässä, seuraavassa ottelussa hän tyrmäsi Ruotsin Thörner Åhsmanin 1. erässä. Välierässä hän kohtasi Italian Giacomo Bozzanon ja tyrmäsi italialaisen 3. erässä. Loppuottelussa vastaan tuli amerikkalainen Pete Rademacher, joka tyrmäsi Muhinin 1. erässä. Tuloksena oli siis olympiahopeaa.

Olympialaisten jälkeen menestystä tuli vain vuonna 1960, jolloin hän eteni Neuvostoliiton mestaruuskisoissa välieriin.

Saavutuksistaan Muhinille myönnettiin "Urheilun arvostetun mestarin" titteli vuonna 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mukhin Lev Dmitrievich *donskoiboks.ru*. Viitattu 22.9.2018. (venäjäksi)
2. ↑  Lev Mukhin *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 22.9.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
Lev Lagorio
**Lev Feliksovitš Lagorio** (ven. Лев Феликсович Лагорио; 16. kesäkuuta 1828 Feodosija – 17. marraskuuta 1905 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, joka on erityisen tunnettu merimaalauksistaan.

Lev Lagorio syntyi Feodosijassa Krimillä (nykyään Ukrainassa) ja opiskeli myöhemmin Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa. Hänen opettajiaan olivat Maksim Vorobjov ja Bogdan Willewalde. Feodosijassa asuessaan sai vaikutteita Ivan Aivazovskilta. Vuonna 1845 Lagorio lähti merimatkalle sotalaiva Grozjaštšilla oppiakseen laivan rakennetta. Lagorio vietti kahdeksan vuotta Italiassa. Hänen siellä maalaamansa teokset toivat hänelle professorin aseman Venäjälle palattuaan. Myöhempinä vuosinaan hän maalasi rannikkonäkymiä Suomessa ja Norjassa. Hän myös maalasi Venäjän-Turkin sodan aiheita.

Lagorion teoksia on nähtävillä Tretjakovin galleriassa Moskovassa.

Teoksia
-------

* Jään kuljetusta, 1849*Jään kuljetusta*, 1849
* Kozma Prutkov, yhdessä Lev Žemtšužnikovin ja A.E. Beidemanin kanssa, 1853*Kozma Prutkov*, yhdessä Lev Žemtšužnikovin ja A.E. Beidemanin kanssa, 1853
* Kaukasus-vuorilla, 1870*Kaukasus-vuorilla*, 1870
* Batumi, 1881*Batumi*, 1881
* Bajazetin puolustus Turkin sodan aikana, 1891*Bajazetin puolustus Turkin sodan aikana*, 1891
* Merenranta, 1897*Merenranta*, 1897
* Kuunvaloa Nevalla, 1898*Kuunvaloa Nevalla*, 1898

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lev Lagorio**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lev Lagorio