recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dipylon-piirtokirjoituksen sisältävä *oinokhoe* ja muita esineitä. Kansallinen arkeologinen museo.
**Dipylon-piirtokirjoitus** on antiikin aikainen geometrisella kaudella tehty muinaiskreikankielinen piirtokirjoitus, joka on kirjoitettu *oinokhoeen* eli viinikannuun noin vuonna 740 eaa. Se on yhdessä samalle (tai hieman varhaisemmalle) ajalle ajoitetun niin kutsutun Pithekussain Nestorin maljan piirtokirjoituksen kanssa varhaisin tunnettu esimerkki kreikkalaisella aakkostolla tehdystä kirjoituksesta.

Piirtokirjoituksen sisältävä kannu löydettiin Ateenasta Kerameikoksen antiikin aikaiselta hautausmaalta vuonna 1871. Se sai nimensä lähellä sijaitsevasta Dipylon-portista. Nykyisin kannu on Ateenan Kansallisessa arkeologisessa museossa (esine nro. 192).

Teksti
------

Teksti kulkee viinikannun kaulan ympäri ja muodostuu 46 kirjaimesta. Kirjoitus on tehty kreikkalaisen aakkoston arkaaisella muodolla, jossa osa kirjaimista muistuttaa muodoltaan edelleen alkuperäisen foinikialaisen aakkoston kirjaimia. Teksti on kirjoitettu oikealta vasemmalle, ja myös yksittäiset kirjaimet ovat peilikuvia nykyisiin muotoihin nähden. Sananalkuinen aspiraatio on merkitty erillisellä *h*:ta vastaavalla kirjaimella. Iootassa on kolme viivaa ja näin se muistuttaa hieman S-kirjainta, ja zeeta muistuttaa I-kirjainta.

Ensimmäiset 35 kirjainta voidaan helposti lukea kreikankielisenä heksametrisäkeenä. Toinen säe on säilynyt vain osittain. Sen uskotaan olevan elegisen distikonin toinen säe, jolloin se olisi ollut pentametrimuodossa, mutta säkeen tulkinta on epäselvä.

...(h)ος νῦν ὀρχεστôν πάντον ἀταλό(τατα)...
... ἀταλότατα παίζει, τô τόδε...
Teksti osoittaa, että viinikannu on toiminut palkintona tanssikilpailussa, ja sen ajatus on todennäköisesti jotakuinkin "se joka kaikista tanssijoista tanssii kaikkein herkimmin, se saakoon minut (= viinikannun) palkkiokseen".

Piirtokirjoituksen teksti kuuluu:

ΗΟΣΝΥΝΟΡΧΕΣΤΟΝΠΑΝΤΟΝΑΤΑΛΟΤΑΤΑΠΑΙΖΕΙΤΟΤΟΔΕΚΛΜΙΝ
Transkriptio:

*h*ος νῦν ὀρχεστôν πάντον ἀταλότατα παίζει,  
τô τόδε κλ[.]μιν[...]
Transkriptio klassisen kreikan ortografialla ja joonialaisella aakkostolla (heksametri merkitty):

ὃς νῦν | ὀρχη|στῶν πάν|των ἀτα|λώτατα | παίζει  
τῷ τόδε ...
Suomennos:

"Se joka nyt tanssijoista kaikista herkimmin tanssii
sille..."

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Inscriptio Dipylonensis Bibliotheca Augustana. Viitattu 12.1.2016.
2. 1 2 3 4 5  Dipylon Inscription (8th century) *Mnamon*. Viitattu 12.1.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Powell, B.: The Dipylon Oinochoe Inscription and the Spread of Literacy in 8th Century Athens.  *Kadmos*, 1988, 27. vsk, s. 65–86.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dipylon-piirtokirjoitus** Wikimedia Commonsissa
**Diracin yhtälö** on Paul Diracin vuonna 1928 kehittämä relativistinen kvanttimekaaninen aaltoyhtälö, joka kuvaa spin-1/2-hiukkasia. Dirac päätyi yhtälöönsä havaittuaan, että Oskar Kleinin ja Walter Gordonin kehittämä aaltoyhtälö johtaa negatiivisiin todennäköisyyksiin, koska se on ajan suhteen toista kertalukua. Niinpä Dirac haki ratkaisua tekemällä vapaalle hiukkaselle ensimmäistä kertalukua olevan yritteen

{\displaystyle i\hbar {\frac {\partial \Psi }{\partial t}}=\left(-i\hbar c\alpha \_{k}{\frac {\partial }{\partial x\_{k}}}+\beta mc^{2}\right)\Psi }.
Kun vaaditaan, että yhtälön oikean puolen operaattori on hermiittinen ja neliöitynä antaa Kleinin-Gordonin yhtälön, päädytään siihen, että {\displaystyle \alpha \_{k}} ja \beta  eivät voi olla lukuja, vaan vähintään 4x4-matriiseja. Tällöin myös aaltofunktiolla {\displaystyle \Psi } on neljä komponenttia. Niistä kaksi on positiivisen energian tiloja ja kaksi negatiivisen energian tiloja. Negatiivisen energian tilat tulkitaan antihiukkasiksi. Hiukkasen ja antihiukkasen tilat puolestaan ovat spin-1/2-hiukkasen kaksi eri spintilaa ("spin ylös" ja "spin alas"). Näin Diracin yhtälö tuo luonnollisella tavalla teoriaan spinin.

Tavallisesti yhtälö esitetään muodossa, jossa se on kerrottu \beta :lla ja määritelty {\displaystyle \beta =\gamma ^{0}}, {\displaystyle \beta \alpha \_{k}=\gamma ^{k}}, jolloin yhtälö saa muodon

{\displaystyle (i\hbar \gamma ^{\mu }\partial \_{\mu }-mc)\Psi =0}.
Gammamatriisit toteuttavat ns. Cliffordin algebrana tunnetut antikommutaatiorelaatiot: {\displaystyle \{\gamma ^{\mu },\gamma ^{\nu }\}=2g^{\mu \nu }},
missä {\displaystyle g^{\mu \nu }} on metrinen perustensori {\displaystyle \operatorname {diag} (1,-1,-1,-1)}.

Lähteet
-------

* Niskanen, Jouni: *Kvanttimekaniikka II*. Helsinki: Limes ry, 2003.
*Askold* ensimmäisessä maailmansodassa
**Askold** (ven. Аскольд) oli Venäjän keisarikunnan laivaston saksalaisvalmisteinen panssarikansiristeilijä. Alus oli laskettu vesille 2. maaliskuuta 1900.

Venäjän-Japanin sota 1904-1905
------------------------------

*Askold* osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja osallistui 10. elokuuta 1904 osana Venäjän Tyynenmeren laivastoa Keltaisen meren taisteluun. Alus internoitiin taistelun jälkeen Shanghaihin. Aluksesta tehtiin vuonna 1906 Siperian laivaston lippulaiva. Alus matkasi 55 000 merimailia ollessaan palveluksessa Venäjän kaukoidässä.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

*Askold* oli Välimerellä vuosina 1914–1916 osallistuen Dardanellien operaatioihin. Alus määrättiin 21. lokakuuta 1916 Arktisille asemalle, minkä vuoksi se huollettiin Toulonissa ja Britteinsaarilla 1916–1917 ennen siirtoa. Huolloissa keulan kaksi 75 millimetrin ja kaikki aluksen 47 ja 30 millimetrin tykit korvattiin kaksiputkisilla 47 millimetrin ilmatorjuntatykeillä. Aluksen torpedoputket muutettiin nelipatterisiksi 18 tuuman torpedoputkiksi. Alukseen asennettiin myös miinakiskot ja syvyyspommilaukaisimet. Alus saapui uudelle asemapaikalleen syyskuussa 1917, jossa miehistö nousi kapinaan joulukuussa bolševikkiaatteen seurauksena.

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 14. heinäkuuta 1918 Arkangelissa neuvostovenäläisiltä joukoilta nimeten sen uudelleen 3. elokuuta *HMS Glory IV:ksi*.

Sodan jälkeen
-------------

*Glory IV* palautettiin 1921 punaisille, jotka myivät sen seuraavana vuonna Saksaan romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Conway's s. 296

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Askold** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Varjag*** | **Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijät** | Seuraaja:**Bogatyr-luokka** |
Elaine Keillor vuonna 2014.
**Frances Elaine Keillor** (s. 2. syyskuuta 1939 London, Ontario) on kanadalainen pianisti, musikologi ja musiikkipedagogi. Hän sai Torontossa filosofian tohtorin arvon musiikkitieteessä vuonna 1976.

Keillorille opettivat pianonsoittoa hänen äitinsä Lenore Stevens Keillor, Reginald Bedford, Claudio Arrau ja Harold Craxton. Hän aloitti uransa resitalistina ja konserttopianistina 11-vuotiaana ja voitti vuonna 1958 Chappell-mitalin. Keillor on esiintynyt orkesterien kanssa eri paikoissa Kanadassa sekä Saksassa. Vuonna 1962 häntä kuultiin Neuvostoliitossa ja muualla Euroopassa. Hän on tulkinnut muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Robert Schumannin, Camille Saint-Saënsin, Sergei Rahmaninovin ja Pjotr Tšaikovskin konserttoja.

Keillor on kantaesittänyt monien kanadalaisten teoksia. Heidän joukossaan ovat olleet Patrick Cardy, Nicole Carignan, Michael Colgrass, Clifford Ford, Vivian Fung, Mary Gardiner, Peter Paul Koprowski, Alexina Louie, Elma Miller, Mark Mitchell, Jean Papineau-Couture, David Thériault ja John Weinzweig. Vuonna 1984 Keillor piti sooloresitaalin Carnegie Hallissa. Kanadassa hän on esiintynyt useimmiten Ottawassa ja Torontossa. Hän on myös esiintynyt duona Christina Petrowska-Quilicon kanssa ja useissa kamarimusiikkikokoonpanoissa.

Keillor on opettanut muun muassa Carletonin yliopistossa. Hän on tehnyt tutkimustyötä muun muassa alkuperäiskansoihin kuuluvien ihmisten parissa ja julkaissut lukuisia kirjoituksia. Hänet nimitettiin vuonna 2009 yhdeksi viidestäkymmenestä Canadian Music Centren lähettiläästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Elaine Keillor


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Battle Sheep** on strateginen lautapeli, johon tarvitaan 2–4 pelaajaa. Pelin on suunnitellut Francesco Rotta ja kuvituksen on tehnyt Andrea Femerstrand. Peli voitti Suomen Leluyhdistyksen vuoden perhepeli 2014 -palkinnon. Pelin ikäsuositus on seitsemästä vuodesta ylöspäin.

Neljän pelaajan peli *Battle Sheepiä* Lohjalla

Säännöt
-------

### Alkuvalmistelut

Pelaajat ottavat yhden värin 16 lammasta ja pinoavat ne eteensä. Pelaajat ottavat kukin neljä laidunlaattaa. Valitkaa aloittaja, joka laittaa yhden laitumen pöydän keskelle. Järjestyksessä myötäpäivään jokainen pelaaja lisää laitumen viereen uuden laidunlaatan, kunnes kaikki laitument on pelattu. Uusien laattojen tulee koskettaa vähintään yhdeltä sivultaan. Kun laidun on valmis, pelaajat laittavat vuorojärjestyksessä myötäpäivään 16 lampaan pinonsa johonkin laudan reunan heksoista.

### Pelin kulku

Pelin tavoitteena on valloittaa eniten tilaa laitumilta. Pelin aloittaa pelaaja, joka ensimmäisenä laittoi lampaansa laitumelle. Pelaajat tekevät siirtoja valitsemalla jonkun lammaspinoistaan ja jakamalla sen kahteen osaan. Ylempi osa pinosta liikkuu suorassa linjassa johonkin suuntaan, kunnes se törmää lampaasen tai laudan reunaan. Lähtöheksaan on jätettävä vähintään yksi lammas. Peli jatkuu ja pelaajat jakavat pinojaan ja siirtävät lampaita uusille laitumille. Pino on jumissa, kun sen ympärillä on muiden pelaajien lampaita ja laudan reunaa, eikä sitä voi enää jakaa ja siirtää.

### Pelin päättyminen ja voittaminen

Kun pelaajan kaikki pinot ovat jumissa, hän putoaa pois pelistä. Peli päättyy, kun kukaan ei voi enää liikkua. Peli voittaa pelaaja, jolla on hallussaa eniten laidunmaata (heksoja). Tasapelin ratkaisee se, kenellä on isoin yhtenäinen lammaslauma viereisillä heksoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Battle Sheep lautapelin ohjevihko

Aiheesta muualla
----------------

* Lautapeliopas: Battle Sheep
* BoardGameGeek: Battle Sheep (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle Sheep
**Williams FW42** on Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat George Russell ja Robert Kubica.

Formula 1 -tulokset
-------------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Williams | Mercedes | **P** |  | AUS | BHR | CHN | AZE | ESP | MON | CAN | FRA | AUT | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | SIN | RUS | JPN | MEX | USA | BRA | ABU | 1 | 10. |
| Yhdistynyt kuningaskunta George Russell | 16 | 15 | 16 | 15 | 17 | 15 | 16 | 19 | 18 | 14 | 11 | 16 | 15 | 14 | Kesk. | Kesk. | 16 | 16 | 17 | 12 | 17 |
| Puola Robert Kubica | 17 | 16 | 17 | 16 | 18 | 18 | 18 | 18 | 20 | 15 | 10 | 19 | 17 | 17 | 16 | Kesk. | 17 | 18 | Kesk. | 16 | 19 |
| Kanada Nicholas Latifi |  |  |  |  |  |  | TD | TD |  |  |  |  | TD |  |  |  |  | TD | TD | TD |  |

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Williams FW42** Wikimedia Commonsissa

Yhdistynyt kuningaskunta Williams Racing
**Perustajat:**  
Yhdistynyt kuningaskunta Frank Williams ·  Yhdistynyt kuningaskunta Patrick Head  
  

**Tallipäällikkö:**  
Yhdistynyt kuningaskunta James Vowles  
  

**Kilpakuljettajat:**  
2. Yhdysvallat Logan Sargeant ·  23. Thaimaa Alexander Albon  
  

**Testikuljettajat:**  
45. Israel Roy Nissany ·  Yhdistynyt kuningaskunta Jamie Chadwick  
  

**Formula 1 -autot:**  

FW06 · 
FW07 · 
FW07B · 
FW07C · 
FW08 · 
FW08C · 
FW09 · 
FW09B · 
FW10 · 
FW11 · 
FW11B · 
FW12 · 
FW12C · 
FW13 · 
FW13B · 
FW14 · 
FW14B · 
FW15C · 
FW16 · 
FW16B · 
FW17 · 
FW17B · 
FW18 · 
FW19 · 
FW20 · 
FW21 · 
FW22 · 
FW23 · 
FW24 · 
FW25 · 
FW26 · 
FW27 · 
FW28 · 
FW29 · 
FW30 · 
FW31 · 
FW32 · 
FW33 · 
FW34 · 
FW35 · 
FW36 · 
FW37 · 
FW38 · 
FW40 · 
FW41 · 
FW42 · 
FW43 · 
FW43B · 
FW44 · 
FW45  
  

**Frank Williams Racing Cars:**  

FW · 
FW04 · 
FW05  
  

**Muut autot:**  

BMW V12 LM
Kirkko Williamsburgissa
Uusia pilvenpiirtäjiä Williamsburgin lauttasataman takana
**Williamsburg** on kaupunginosa Brooklynin hallintoalueen pohjoisosassa New Yorkissa.

Historia
--------

Vuonna 1792 Richard M. Woodhull osti alueelta maata ja rakennutti sinne majatalon. Vuonna 1800 hän nimesi alueen *Williamsburghiksi*. Asukasluvun kasvaessa Williamsburghista tuli vuonna 1827 kylä ja vuonna 1852 kaupunki. Vuoteen 1855 mennessä se liitettiin Brooklynin kaupunkiin, ja samoihin aikoihin sen nimi lyheni Williamsburgiksi.

Vuonna 1903 Williamsburg yhdistettiin Manhattaniin Williamsburgin sillalla, minkä kautta Brooklyniin muutti pian tuhansia juutalaisia Lower East Sidesta. 1900-luvun alussa monia eurooppalaisia siirtolaisia asettui asumaan paikalle, etenkin Italian Nolanista saapuneita. 1930–1940-luvuilla Williamsburgiin syntyi Euroopan juutalaispakolaisten myötä suuri hasidiyhteisö, joka kasvaa edelleen. 1960-luvulla Williamsburgiin saapui paljon tehdastyöläisiä Puerto Ricosta ja myöhemmin muualtakin Latinalaisesta Amerikasta. Alueen latinoyhteisö kuitenkin kärsii nykyisin työttömyydestä tehdastyöpaikkojen vähennyttyä 1990-lukuun mennessä.

2000- ja 2010-luvuilla Williamsburgista on alkanut tulla taiteilijoiden ja hipstereiden suosimaa aluetta. Kaupunginosaan myös rakennetaan kiivaasti hyvälaatuisia ja korkeita asuinrakennuksia ja raivataan tilaa avarille puistoille.

Lähteet
-------

* Williamsburg  2005. Brooklyn Public Library.  Arkistoitu 5.4.2007. Viitattu 4.7.2012.
**Williamsonin eetterisynteesi** on alkyyli- tai aryylihalogenidin ja alkoksidin tai fenoksidin välinen reaktio, jossa reaktion tuotteena muodostuu eetteri. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Alexander William Williamsonin mukaan, joka löysi reaktion vuonna 1850. Williamsonin eetterisynteesi on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa eettereitä synteettisesti teollisuudessa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Williamsonin eetterisynteesi on monipuolinen tapa valmistaa eettereitä, koska sopivan alkyylihalogenidin ja alkoksidin tai fenoksidin valinnalla voidaan tuottaa joko symmetrisiä tai asymmetrisiä eettereitä. Alkoksidin muodostamiseen vaaditaan erittäin vahva emäs esimerkiksi natriumhydridi ja fenoksidien muodostamiseen riittää heikompikin emäs kuten natriumhydroksidi tai hopeaoksidi. Alkyyli- tai aryylihalogenidin tulee olla primäärinen tai sekundäärinen. Käsiteltäessä tertiäärisiä halogeeniyhdisteitä näissä olosuhteissa tapahtuu pääasiassa eliminaatioreaktioita, joiden tuotteina muodostuu alkeeni. Aromaattiset halodit reagoivat vain vähäisessä määrin fenoksidi-ionien kanssa ellei halogenidissa ole myös jotain elektroneja puoleensävetävää ryhmää, kuten nitroryhmää. Aromaattisilla yhdisteillä voi tapahtua sivureaktioina alkyloitumisreaktioita aromaattiseen renkaaseen.

Williamsonin eetterisynteesi on nukleofiilinen substituutioreaktio ja tapahtuu S2N-reaktiomekanismilla. Mekanismissa nukleofiilinen alkoksidi- tai fenoksidi-ioni reagoi elektrofiilisen alkyylihalogenidin hiiliatomin kanssa. Reaktiossa muodostuu viisiatominen siirtymätila ja parempi lähtevä ryhmä halogenidi irtoaa, jolloin tuotteena muodostuu eetteri ja halogenidi-ioni.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 340. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 529–531. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
3. 1 2  Lawrence Karas & W. J. Piel:*Ethers, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 15.5.2014
4. 1 2  Michael Sakuth, Thomas Mensing, Joachim Schuler, Wilhelm Heitmann, Günther Strehlke & Dieter Mayer: *Ethers, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 16.5.2014
Eri kokoisia takatulisuojia.
**Takatulisuoja** (eli **liekinestin** tai **takatulenestin**) on kaasuhitsauslaitteiden kaasupullojen varoventtiililaite, joka estää takatulen, eli liekin pääsyn takasuuntaan: säiliöön / kaasupulloon. Se liitetään polttimen kahvaan, missä se estää kaasuseosten muodostumisen sulkemalla hapen takaisinvirtauksen polttokaasuletkuun tai päinvastoin. Takatulisuojaa tarvitaan laitteiden rikkoutumisen tai käyttövirheiden varalta.

Takatulisuojia on kuivaa ja märkää tyyppiä. Märässä tyypissä kaasu virtaa kuplina palamattoman nesteen, yleensä veden läpi. Se on hyvin toimintavarma, mutta isokokoinen ja toimii vain tietyssä asennossa. Siksi sitä käytetään kiinteissä järjestelmissä. Kuivissa tyypeissä käytetään erilaisia menetelmiä tai niiden yhdistelmiä: liekki voidaan estää jäähdyttämällä osaa keraamisella tai verkosta tehdyllä rakenteella, lämpötilan ohjaama venttiili voi sulkea virtauksen tai virtauspaine voi sulkea varoventtiilin.

Lähteet
-------

1. ↑  Takatulisuoja *Kaasumestari*.  Arkistoitu 27.2.2017. Viitattu 27.2.2017.
2. ↑  Amitava Srimany: flashback arrestor *tue.iitm.ac.in*.  Arkistoitu 27.2.2017. Viitattu 27.2.2017.
**Onni Urho Hyyryläinen** myöh. **Murto** (käytti Saksassa peitenimeä **Juho Salo**), (27. kesäkuuta 1895 Viipuri – 28. joulukuuta 1984) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän osallistui myöhemmin talvisodassa Viipurin puolustukseen.

Perhe ja koulutus
-----------------

Hyyryläisen vanhemmat olivat konttoristi Ronald Hyyryläinen ja Ellen Maria Forss. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elviira Sofia Holopaisen kanssa. Hän kävi kuusi luokkaa Viipurin suomalaista reaalilyseota.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Hyyryläinen työskenteli maatalousharjoittelijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 19. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hyyryläinen jäi Saksaan pataljoonan lähdettyä takaisin Suomeen helmikuussa vuonna 1918.

Paluu Suomeen
-------------

Hyyryläinen palasi takaisin Suomeen 19. maaliskuuta 1919, mutta ei osallistunut itse sisällissotaan taistelevissa joukoissa. Hän toimi myöhemmin liikemiehenä vuosina 1919–1924, jona aikana hän vaihtoi sukunimensä vuonna 1920 Murroksi. Murto työskenteli pienviljelijänä Raivolassa vuosina 1924–1934 ja oli sen jälkeen talonmiehenä Viipurissa.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Murto osallistui talvisotaan joukkueen varajohtaja Viipurin Vartiopataljoonassa ja osallistui taisteluihin Länsi-kannaksella ja Viipurinlahdella. Välirauhan aikana hän jatkoi aluksi samassa tehtävässä, josta hänet myöhemmin siirrettiin Elintarvikevarikko l:een. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin kiväärijoukkueenjohtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 1:een, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 tarkastuspiirin päällikön apulaiseksi Sotavankileiri 6:een. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Itä-Karjalan Sotilashallinnon esikuntaan palkanmaksajaksi, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen Murto keskittyi harrastukseensa kirjallisuuden kääntämiseen.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vänrikki 1940
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Talvisodan muistomitali
* Jääkärimerkki.
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. ↑  Suomen Kaartin hautausmaa, kortteli 1, rivi 22, hauta 219 (jääkärien yhteishauta)
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
3. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Onni Valdemar Kokko** (4. maaliskuuta 1904 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 22. huhtikuuta 1918 Vaasa, Suomi) oli suomalainen lapsisotilas, joka kaatui Suomen sisällissodassa valkoisten puolella 14-vuotiaana.

Sodan sytyttyä Kokko lähti Pohjanmaalle, jossa hän liittyi liminkalaisiin joukkoihin. Liminkalaisten mukana Kokko osallistui Oulun valtaukseen. Kokko jäi Oulussa punaisten vangiksi, mutta pääsi pakenemaan. Nuorukaisen osoitettua taistelussa urheutensa hänet määrättiin jääkäriluutnantti Oskar Peltokankaan adjutantiksi. Peltokankaan mukana Kokko osallistui muun muassa Tornion, Vilppulan ja Ruoveden taisteluihin.

Tampereen taistelujen aikana Kokko haavoittui kuolettavasti. Messukylän kirkonmäellä 25. maaliskuuta hän sai osuman luodista ja halvaantui. Hänet kuljetettiin sotasairaalaan Vaasaan, jossa hän kuoli saamiinsa vammoihin. Ennen kuolemaansa Kokko ehti saada kenraali Mannerheimin myöntämän IV luokan vapaudenristin. Hän oli tuolloin ja on edelleen nuorin vapaudenristin saanut henkilö. Kokko haudattiin Vaasan sankarihautaan.

Sodan jälkeen Onni Kokon tarinasta syntyi valkoisten puolella lähes legenda. Kokko tuli tunnetuksi kahdesta valokuvastaan, joista toisessa lapsenomainen Kokko seisoo ryhdikkäänä kivääreineen ja toisessa makaa kuolinvuoteella vapaudenristi vieressään. Vaasassa on Kokon mukaan nimetty katu Onni Kokon tie, joka sijaitsee Palosaaren kaupunginosassa. Suomenruotsalainen kirjailija Jarl Hemmer julkaisi Kokon tarinasta romaanin *Onni Kokko* vuonna 1920. Lauri Ikosen suomennos ilmestyi seuraavana vuonna nimellä *Onni Kalpa*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haku: Onni Kokko *Suomen sotasurmat 1914–1922*.  2004. Valtioneuvoston kanslia / Arkistolaitos.  Arkistoitu 28.2.2014.
2. 1 2 3  Keränen, Pekka: *Tuulimaa. Limingan kotiseutukirja*, s. 148–149. Jyväskylä: Gummerus Oy, 2003.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Onni Kokko** Wikimedia Commonsissa

* Yle Lahden Radio: 1918. Ajankuvia[vanhentunut linkki]
* Kianto, Ilmari: Sotilaspoika vuodelta 1918.  *Suomen Kuvalehti*, 1.6.1918, nro 22, s. 178–179. Helsinki: Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot. Viitattu 27.9.2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Deutsche Hochschule für Politik** (DHfP) oli saksalainen yksityinen korkeakoulu. Se perustettiin vuonna 1920, liitettiin nykyiseen Humboldt-yliopistoon vuonna 1940 ja muutettiin yhdeksi Freie Universität Berlinin laitoksista nimellä *Otto-Suhr-Institut* vuonna 1959.

Korkeakoulun perustamisen aikoihin Weimarin tasavalta oli nuori, hävitty maailmansota ja Versaillesin sopimuksen nöyryytykset vaivasivat ihmisiä. Intellektuellien joukossa muhi fasismia edeltäneitä oikeistolaisia ajatuksia, tasavallan vastustamista, haikailua keisarikunnan aikoihin ja muukalaisvihamielisyyttä. DHfP:n liberaalit perustajat nousivat näitä oikeistolaispiirejä vastaan. Monet heistä kuuluivat Berliinin demokraattiseen yhdistykseen, jonka jäseninä oli myös juutalaisia kauppiaita ja pankkiireja.

Korkeakoulusta vastasi kannatusyhdistys, jonka jäseninä oli monia Versaillesin rauhansopimuksen allekirjoittajia kuten Walter Simons, Ernst Jaeckh, Friedrich Naumann ja Max Weber. Weber ehti kuolla ennen koulun avaamista.

Alkuvuosina kaikilta korkeakoulun opettajilta vaadittiin kirjallinen sitoutuminen tasavallan aatteiden tukemiseen. Aluksi pyrittiin kouluttamaan eri taustoista tulevia ihmisiä toimimaan nuoren tasavallan eri tehtävissä. Monet luennoijat olivat osa-aikaisia, ja suuri osa opetuksesta järjestettiin iltaisin työpäivän jälkeen. Tutkinnon suorittaminen tuli mahdolliseksi vasta 1920-luvun puolivälissä.

Fasismin nousun myötä suuri osa korkeakoulun opettajakunnasta joutui lähtemään maanpakoon vuonna 1933.

Korkeakoulu liitettiin Friedrich-Wilhelms-yliopistoon vuonna 1940. Sodan jälkeen se alkoi toimia uudelleen itsenäisenä instituuttina. Sen johdossa oli vuodesta 1948 vuoteen 1955 Otto Suhr, Berliinin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja ja tuleva Länsi-Berliinin pormestari, joka toimi myös Freie Universität Berlinin kunniaprofessorina. Suhrin kuoleman jälkeen 1958 DHfP liitettiin Freie Universität Berliniin hänen mukaansa nimettynä instituuttina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Die Gründung der Deutschen Hochschule für Politik *luise-berlin.de*. Viitattu 23.4.2014. (saksaksi)
2. ↑  Otto Suhr - Bürgermeister berlin.de. Viitattu 23.4.2014. (saksaksi)
Cime de la BonetteCime de la Bonette nähtynä pohjoisen puolelta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Ranska |
| Vuoristo | 
Alpit |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 860 m |
| Prominenssi | 
180 mView and modify data on Wikidata  |
| Suojelualue | 
Mercantourin kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
44° 19′ 18″ P, 6° 48′ 25″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Cime de la Bonette** (korkeus 2 860 m) on vuoren huippu Ranskan Alpeilla, lähellä Italian rajaa. Se sijaitsee Mercantourin kansallispuistossa Alpes-Maritimesin ja Alpes-de-Haute-Provencen departementtien rajalla Ubayen laakson ja Tinée-joen laakson välissä.

"Cime" tarkoittaa ranskaksi "huippua".

Huipun kiertää Col de la Bonettesta (korkeus 2 715 m) lähtevä tie, joka on Alppien toiseksi korkein päällystetty tie (korkeus 2 802 m). Se on myös Tour de Francen korkein kohta .

Lähteet
-------

1. ↑  Woodland, Les (2003). *The Yellow Jersey Companion to the Tour de France*. London: Yellow Jersey Press, 261. ISBN 0-224-06318-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kartta alueista Col de la Bonette ja Col de Restefond
Perun alueet
**Perun** valtion maa-alue on hallinnollisesti jaettu 18. marraskuuta 2002 päivätyllä lailla numero 27867 **alueiksi** (*regiones*), joita on 26. Alueet on jaettu maakunniksi, jotka puolestaan on jaettu piireiksi. Perussa on kaikkiaan 180 maakuntaa ja 1747 piiriä.

Vuoteen 2002 asti Peru oli jaettu 24 departementtiin (*departamentos*), joista 23 oli vastaavia nykyisten alueiden kanssa; Callaon kaupungilla oli erikoisasema *perustuslaillisena maakuntana* (*Provincia Constitucional*), mutta se kuului Liman departementtiin yhdessä Liman kaupungin kanssa. Vuonna 2002 sen pohjalta perustettiin Lima Metropolitanan ja Callaon alueet. Aikaisemman Liman departementin muista osista muodostettiin uusi *Lima Provincias* -alue.

Luettelo alueista
-----------------

Alueen nimen perässä on suluissa sen pääkaupunki.

1. Amazonas (Chachapoyas)
2. Ancash (Huaraz)
3. Apurímac (Abancay)
4. Arequipa (Arequipa)
5. Ayacucho (Ayacucho)
6. Cajamarca (Cajamarca)
7. Callao (Callao)
8. Cusco (Cusco)
9. Huancavelica (Huancavelica)
10. Huánuco (Huánuco)
11. Ica (Ica)
12. Junín (Huancayo)
13. La Libertad (Trujillo)
14. Lambayeque (Chiclayo)
15. Lima (Huacho)
16. Liman metropolialue (Lima)
17. Loreto (Iquitos)
18. Madre de Dios (Puerto Maldonado)
19. Moquegua (Moquegua)
20. Pasco (Cerro de Pasco)
21. Piura (Piura)
22. Puno (Puno)
23. San Martín (Moyobamba)
24. Tacna (Tacna)
25. Tumbes (Tumbes)
26. Ucayali (Pucallpa)

Lähteet
-------

1. ↑  The regions of Peru Citypopulation

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perun hallinnollinen aluejako** Wikimedia Commonsissa
Arja Kajermo Tukholmassa vuonna 2010.
**Arja Kajermo** (s. 1949 Kiuruvesi) on suomalaissyntyinen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija, joka on tehnyt uransa Irlannissa. Osan lapsuudestaan ja nuoruutensa hän asui Ruotsissa.

Kajermo syntyi Kiuruvedellä, jossa perheellä oli pieni maatila. Perhe muutti Tukholmaan vuonna 1955 Arjan ollessa kuusivuotias. Irlantiin hän muutti alun perin au pairiksi 1970-luvulla. Hän aloitti uransa tekemällä sarjakuvia *In Dublin* -lehteen, ja hänen töitään on julkaistu myös muun muassa lehdissä *Sunday Tribune* ja *The Irish Times*. Kajermo piirtää myös *Tuula* -sarjakuvaa ruotsalaiseen *Dagens Nyheter* -lehteen, ja hänen sarjakuviaan on julkaistu Ruotsissa kirjoina, muun muassa *Tuula och Seppo*.

Dublinilainen Tramp Press julkaisi vuonna 2017 Kajermon esikoisromaanin *The Iron Age*. Kirja perustuu osittain Kajermon omaan lapsuuteen sodanjälkeisissä Suomessa ja Ruotsissa. Kirjan on kuvittanut Susanna Kajermo Törner, jonka täti Arja Kajermo on.

Kajermon tuotantoa ei ole julkaistu suomeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Arja Kajermo, Sueleonard.com 28.5.2017
2. 1 2 3 4  Henrietta Clayhills: Sverige genom Arjas ögon *Ny Tid*.  11.12.2010. Viitattu 8.11.2019. (ruotsiksi)
3. 1 2  Hayden, Joanne: A friend told me, 'you don't think or look Irish so there's not point trying to sound it' *Independent.ie*.  23.4.2017. Viitattu 22.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  Gilmarin, Sarah: The Iron Age review: steely portrait of postwar Finland *The Irish Times*.  13.5.2017. Viitattu 22.12.2018. (englanniksi)
5. ↑  Eternity, a short story by Arja Kajermo *The Irish Times*.  5.7.2017. Viitattu 22.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tuula-sarjakuva
* Arja Kajermon kotisivu
* Kajermo-blogi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Perun varakuningaskunnan *audiencat*: 1. Panama, 2. Santa Fé de Bogotá, 3. Quito, 4. Lima, 5. La Plata, 6. Chile.
**Perun varakuningaskunta** (esp. *Virreinato del Perú*) oli Espanjan siirtomaa Etelä-Amerikassa vuosina 1543–1824. Sen hallintokaupunki oli Lima, josta muodostui myös alueen tärkein keskus. Se oli järjestyksessä toinen neljästä varakuningaskunnasta, joita Espanja perusti siirtokuntiensa hallintaa varten. Laajimillaan se hallitsi kaikkia Espanjan alueita Etelä-Amerikassa lukuun ottamatta sitä rannikkoseutua, joka on nykyisin Venezuela.

Varakuningaskuntaa johti varakuningas, joka edusti Espanjan kuningasta. Hänet valittiin ylimystön, upseerikunnan ja papiston keskuudesta. Varakuninkaan alaisuuteen perustettiin *audiencia*-nimellä kutsuttuja aluehallintoyksiköitä: Panama (1535), Lima (1542), Santa Fe de Bogotá (1549), Charcas (1559), Quito (1563), Chile (1609) ja Buenos Aires (1661).

Jotta tiedonkulku toimisi paremmin, alueen pohjoisosasta erotettiin vuonna 1717 omaksi Uuden-Granadan varakuningaskunnakseen Panama, Venezuela, Kolumbia, osa Ecuadorista, Guyana ja osa Brasilian pohjoisosasta. Vuonna 1776 etelästä erotettiin La Platan varakuningaskunta, johon kuuluivat Argentina, Paraguay, Uruguay ja osa Boliviasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Koivula: Suomen ja Perun kehitysyhteistyöhankleet s. 53. Turun yliopiston maantieteen laitos (myös suomenkielisen nimen lähde)
2. ↑  Viceroyalty of Peru Britannica
3. ↑  Viceroyalty of Peru Peru Route
4. ↑  Viceroyalty of Peru Discover Peru

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perun varakuningaskunta** Wikimedia Commonsissa
**Arjan Stroetinga** (s. 16. kesäkuuta 1981 Oosterwolde) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari.

Stroetinga voitti yhteislähdön maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2015 ajalla 7.30,64. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen italialaisen Fabio Francolinin kuudella sadasosasekunnilla. Kolomnan MM-kilpailuissa 2016 hän voitti maailmanmestaruuden joukkuetakaa-ajossa ja sai hopeaa yhteislähdössä. EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa yhteislähdössä 2020. Hän saavutti yhteisläåhdön MM-hopeaa Heerenveenissä 2021.

Stroetinga voitti yhteislähdön maailmancupin kausilla 2012–2013 ja 2015–2016. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui toiseksi. Hän on voittanut viisi yhteislähdön maailmancupkilpailua, sijoittunut kolme kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. 5 000 metrillä hän on ollut kerran kolmas.

Stroetinga on voittanut Alankomaiden-mestaruuden yhteislähdössä 2013, 2014, 2015 ja 2020.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 38,36 | Inzell | 18. lokakuuta 2015 |
| **1 000 m**  | 1.14,18 | Inzell | 12. lokakuuta 2019 |
| **1 500 m** | 1.49,11 | Heerenveen | 19. joulukuuta 2015 |
| **3 000 m** | 3.44,51 | Inzell | 6. helmikuuta 2016 |
| **5 000 m** | 6.19,18 | Heerenveen | 12. maaliskuuta 2016 |
| **10 000 m** | 12.51,92 | Salt Lake City | 21. marraskuuta 2015 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Arjan Stroetinga *schaatsstatistieken.nl*. Viitattu 19.2.2016. (hollanniksi)
2. ↑  Uitslag WK Afstanden 2015 mass start mannen *schaatsstatistieken.nl*. Viitattu 20.3.2016. (hollanniksi)
3. 1 2 3  Athlete data of Arjen Stroetinga *speedskatingnews.info*. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  ISU World Cup Final Heerenveen ISU. Viitattu 20.3.2016. (englanniksi)
Ilmakuva tulvassa tuhoutuneesta sillasta.
**Pakistanin tulvat 2010** viittaa heinäkuussa 2010 alkaneisiin vakaviin tulviin Pakistanissa. Tulvat syntyivät ennennäkemättömän runsaista monsuunisateista (36 tunnissa satoi 312 mm vettä). Pahiten tulvista kärsi Luoteisprovinssi. Noin 2000 ihmistä kuoli ja neljä miljoonaa jäi kodittomiksi. Tulvan vaikutuksille altistui yli 20 miljoonaa pakistanilaista.

YK:n mukaan katastrofi oli pahempi kuin vuoden 2004 tsunami, Etelä-Aasian maanjäristys 2005 ja Haitin maanjäristys 2010, sillä vaikka kuolonuhreja ei tullut yhtä paljon, vaikutukset ulottuivat useampien ihmisten elämään. YK arvioi tulvan olevan myös Pakistanin historian vakavin katastrofi.

Tulva tuhosi paljon infrastruktuuria ja tärkeää maanviljelysaluetta. Jälkiseuraamukset, kuten kulkutaudit ja ruokapula, uhkasivat tulvasta selvinneitä pakistanilaisia. Ainakin kuusi miljoonaa ihmistä tarvitsi ruoka-apua.

Avustustoimet
-------------

Suomen ulkoasiainministeriö myönsi tulvauhrien auttamiseksi kahdessa erässä yhteensä 4,4 miljoonaa euroa. Tuki kanavoitiin Maailman ruokaohjelman (WFP) (miljoona euroa), YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) (miljoona euroa), Suomen Punaisen Ristin (SPR) (900 000 euroa), Maailman terveysjärjestön (WHO) (600 000 euroa), Unicefin (500 000 euroa) ja Kirkon Ulkomaanavun kautta (400 000 euroa). SPR lähetti tulva-alueelle kolme avustustyöntekijää.

Yhdysvallat tuki tulva-alueita 55 miljoonalla dollarilla ja ilmoitti myöntävänsä 16,2 miljoonaa dollaria lisäapua YK:n pakolaisjärjestölle ja Punaiselle Ristille. Maailmanpankki ilmoitti tukevansa Pakistania 900 miljoonan dollarin (n. 700 miljoonan euron) lainalla.

YK pyysi tulva-alueelle 459 miljoonan dollaria (355 miljoonaa euroa) avustuksia paikallisten ihmisten auttamiseen. Maailman ruokaohjelma (WFP) auttoi tulvan uhreja 150 miljoonalla dollarilla.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pakistanin tulvat 2010**.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC News: Flood deaths pass 400 in Pakistan and Afghanistan (31.7.2010) (viitattu 12.8.2019)
2. 1 2  BBC News: Pakistan floods: World Bank to lend $900m for recovery (17.8.2010) (viitattu 17.8.2010)
3. ↑  Yle: YK: Pakistanissa yli 4 miljoonaa koditonta (19.8.2010) (viitattu 19.8.2010)
4. 1 2  YLE: Pakistan saa Maailmanpankilta lainaa tulvatuhoihin (17.8.2010) (viitattu 17.8.2010)
5. ↑  HS: YK: Pakistanin tulvat tsunamiakin vakavampi katastrofi (9.8.2010) (viitattu 10.8.2010)
6. 1 2  Yle: YK varoittaa uusista kuolemista Pakistanin tulva-katastrofissa (11.8.2010) (viitattu 12.8.2010)
7. ↑  ABC News: Pakistan's Misery Worsens as Waters Continue to Rise (12.8.2010) (viitattu 13.8.2010)
8. ↑  Suomelta lisätukea Pakistanin tulvauhreille (18.8.2010) (viitattu 22.8.2010)
9. ↑  YLE: Kolme suomalaista avustustyöntekijää Pakistaniin (10.8.2010) (viitattu 10.8.2010)
10. 1 2 3  BBC News: Desperation as Pakistan flood misery grows (12.8.2010) (viitattu 12.8.2010)
11. ↑  Thaindian News: World Bank announces $900 mn for Pakistan floods (13.8.2010) (Arkistoitu – Internet Archive) (viitattu 13.8.2010)
**Sisko ja sen veli** on suomalainen Yle TV2:lla vuonna 1986 esitetty, Neil Hardwickin kirjoittama ja ohjaama komediasarja.

Sarja kertoo Tuijasta ja Immusta, 30-vuotiaista sisaruksista, jotka eivät ole saaneet kunnon otetta elämäänsä. Tuija työskentelee bingoemäntänä ja Immu on ollut kymmenen vuotta kirjoilla yliopistossa. Isän kuolema ajaa Tuijan ja Immun etsimään elämäänsä uutta sisältöä.

Sarjan teemoina näkyvät harvemmin komediassa käytetyt kuolema, seksi ja vammaiset.

Sarja voitti Venlan Dramatisoidut viihdeohjelmat -kategoriassa vuonna 1986. Erityisesti kiitoksia keräsi osa 3, *Tietokonetreffit*, joka käsitteli vammaisuutta. Sama osa sai lehdistöpalkinnon ja kunniamaininnan Montreux’n Kultainen Ruusu -kilpailussa, ja Kynnys ry ja Invalidiliitto palkitsivat sen vuoden 1986 parhaana vammaisaiheisena ohjelmana.

Rooleissa nähdään Ernamon ja Saarelaisen lisäksi mm. Mauri Kuosmanen, Ritva Jalonen, Tommi Auvinen ja Anu Hälvä.

Sarja on julkaistu 171 minuutin mittaisena DVD:nä vuonna 2004.

Jaksoluettelo
-------------

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Viimeinen toivomus | 13.2.1986 |
| 2. | Immun iltakerho ja Svoinutin tapaus | 20.2.1986 |
| 3. | Treffit, hipat ja herätyskokous | 27.2.1986 |
| 4. | Luuloja ja tauteja | 20.11.1986 |
| 5. | Helsinkki ja tän | 4.12.1986 |
| 6. | Pala sydäntä ja rintaa | 11.12.1986 |

Aiheesta muualla
----------------

* YLE Elävä arkisto: Sisko ja sen veli
* Hokka, Jenni.Kakkoselta kaikelle kansalle Kuulumisen politiikka YLE TV2:n arkirealistisissa sarjoissa. Tampereen yliopisto 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
Kappeli puiston keskellä.
**Aleksanteri Nevskin kappeli** on ortodoksinen kirkko Aleksanterin puistossa Pietarhovissa, Venäjällä.

Kirkko on rakennettu keisariperheen kotikirkoksi. Nikolai I valitsi sen paikan ja tilasi suunnittelijaksi kuuluisan saksalaisen arkkitehdin Karl Friedrich Schinkelin. Se rakennettiin vuosina 1830-1834 ja pyhitettiin Aleksanteri Nevskille. Kirkko edustaa tyyliltään uusgotiikkaa, ja sitä kutsutaankin usein Goottilaiseksi kappeliksi.

Kirkko on pohjapiirrokseltaan nelikulmainen ja melko pieni. Kahdeksan tornin huipussa on kullattu ortodoksinen risti, ja päädyissä ruusuikkunat. Goottilaista arkkitehtuuria mukailevat rakenteet näkyvät myös kirkon sisätiloissa: ortodoksikirkolle olennainen ikonostaasi on rakennettu suippojen holvikaarten lomaan.

Kirkko vaurioitui toisessa maailmansodassa ja sen alkuperäiset ikonit ovat kadonneet. Se uusittiin 1990-luvun lopussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Gothic Chapel (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksanteri Nevskin kappeli** Wikimedia Commonsissa

* Keisarinnan maalliset jäännökset saapuivat Venäjälle[vanhentunut linkki] Kaleva 2008
* Готическая капелла Peterhof Museum (venäjäksi)
Perunaruvesta kärsinyt peruna
**Perunarupi** on kasvitauti, joka esiintyy perunoilla. Rupityypit jaetaan oireiden mukaan syvä-, pinta-, koho- ja verkkorupiin. Ruven aiheuttavat streptomykeetit (*Streptomyces* -suvun bakteerit), jotka kuuluvat peltomaiden luontaiseen pieneliöstöön.

Oireet
------

Syvärupi aiheuttaa tummanruskeita tai mustia kuoppia perunan pintaan. Kohorupi saa perunan pintaan aikaan syylämäisiä kohoumia. Pintarupi aiheuttaa kuoren pintaan pyöreäreunaisia laikkuja. Verkkorupi muodostaa mukulan pintaan monikulmaista kuviointia ja saa mukuloiden kuoret halkeilemaan. Rupibakteeri esiintyy usein vain noin herneen kokoisissa mukuloissa.

Leviäminen
----------

Rupibakteeri esiintyy yleisenä peltomaassa ja taudin määrä maassa lisääntyy kun perunaa viljellään toistuvasti. Rupibakteeri viihtyy hyvin korkeassa pH:ssa ja kuivissa olosuhteissa. Kuivuus on haitallista mukulanmuodostuksen alussa, jolloin mukula on tartunnalle herkässä kasvuvaiheessa. Karkeilla, hyvin kuivuudenaroilla mailla perunarupea saattaa esiintyä jo pH 5,5:ssä, kun taas paremmin kosteutta säilyttävällä maalla peruna säästyy ruvelta pH 6:ssa. Maan ilmavuutta lisäävien maanparannusaineiden käyttö saattaa lisätä rupiriskiä. Maassa oleva rupibakteeri etsii kosteutta ja koska perunan mukulassa on yli 70 prosenttia kosteutta etsii rupi kosteutta mukulasta. Vaikka rupi on ikävän näköinen voidaan perunaa silti käyttää ravinnoksi.

Torjunta
--------

Paras tapa torjua rupi on käyttää mahdollisimman kestäviä lajikkeita. Maan tasaisen kosteana pitäminen mukulanmuodostuksen aikana torjuu yleensä ruven täysin. Maaperän suhteellinen tiiviys ja matala pH-arvo on eduksi ruven torjumisessa. Perunaruvelle ei ole kemiallisia torjuntamenetelmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Perunarupi ja verkkorupi *Farmit*.  29.4.2010. Viitattu 13.12.2020.
2. 1 2 3  Palstaviljelijän perunaopas *www.energiapaju.fi*. Viitattu 13.12.2020.
3. 1 2  Perunataudit kiusaavat kotipuutarhureita *Yle Uutiset*. Viitattu 13.12.2020.
**Latvajärvi** (ven. Латваярви) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Sarkajoki laskee Suistamonjärveen.

Maantietoa
----------

Latvajärvi on 1,5 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se on muodostunut harjujakson koillispuolelle. Harjujaksoon kuuluu Linnamäki ja kaksi pienempää harjua. Järvessä on metsäinen saari, jolla on pituutta alle 150 metriä, ja lisäksi järven kaakkoispään lahdessa on neljä luotoa. Järvi on vanhoissa suomalaiskartoissa asumaton metsäjärvi, jonka vedenpinnan korkeus on ympäröivillä järvillä sama.

Vesistösuhteita
---------------

Latvajärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Ulmosenjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Latvajärvi sijaitsee Ulmosenjoen valuma-alueen pääuomassa niin, että sen yläjuoksun Lautaoja tulee siihen ja Sarkajoki laskee siitä. Latvajärvi kuuluu kapeaan luode-kaakko- suuntaiseen järvivyöhykkeeseen, joka on muodostunut maaston pitkittäiseen painanteeseen. Siihen kuuluu Ristijärvi, joka laskuoja yhtyy Lautaojaan aivan Latvajärven yläpuolelle. Latvajärven luoteisrantaan laskee Dantsajärvi (Tanskajärvi), jonka kautta laskevat muutkin yläpuoliset järvet kuten esimerkiksi Lamelikko ja Roukkeenjärvi. Kaakossa sijaitsevaan Hirsikkojärveen on yhdysoja, mutta se laskee aidosti Saarijärven kanssa yhteiseen lasku-uomaan.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. 1 2  Latvajärvi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 13.2.2022)
2. ↑  Suomen Geologinen yleiskartta (Savonlinna) (JPEG) (karttalehti D2 - Savonlinna) *ladoga-lake.ru*.  1903. Helsinki. Viitattu 13.2.2022.
Perunantutki-muslaitos 

**Perunantutkimuslaitos** (Petla) on Säkylän Köyliössä, Räpin koetilan yhteydessä sijaitseva tutkimuslaitos, joka tekee perunoihin ja niiden viljelyyn liittyviä tutkimuksia. Perunantutkimuslaitos on perustettu vuonna 1982 ja toimi helmikuuhun 2011 asti Hämeenlinnan Lammilla. Tämän jälkeen muutti Seinäjoen Ylistaroon ja sieltä Säkylään vuoden 2020 lopulla.

Tutkimus
--------

Kenttäkokeita Räpillä 2021
Perunantutkimuslaitos tutkii mm. lajikkeita, lannoitusta, kasvinsuojelua sekä muuta viljelytekniikkaa ja viljelyntaloutta. Tavoitteena on hankkia tietoa perunan tuotantoedellytyksistä nykyisissä toimintaolosuhteissa. Tutkimusten ja hankkeiden lisäksi Petla tekee sisäisen ja ulkoisen laadun määrityksiä, silmämääräisiä havaintoja ja puhelinneuvontaa. 

Tutkimuksia tehdään mm. kenttäkokeina, tilakokeina ja tilaselvityksinä. Niitä toteutetaan sekä hankerahoituksella että tilaustutkimuksina. Yhteistyötahoja ovat mm. Helsingin ja Oulun yliopistot, Luonnonvarakeskus (LUKE), Suomen ympäristökeskus sekä luonnonvara-alan ammattikorkeakoulut. Tavoitteena on hankkia perunanviljelijöille, käyttäjille ja päättäjille tietoa perunasta sekä sen tuotantoedellytyksistä.

Tiedotus
--------

Tuottava peruna -lehti on tiedonvälityksessä tärkein osa. Tätä ennen julkaistiin Tärkkelysperuna -lehteä vuoteen 1990 asti. Tuottava peruna ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja lukijoita on n. 750. Lehden lisäksi Petla julkaisee tutkimusraportteja, neuvonnallisia julkaisuja sekä tiedotteita. Perunantutkimuslaitos on myös mukana erilaisissa koulutus- ja neuvontatilaisuuksissa.

Ylläpito
--------

Perunantutkimuslaitosta ylläpitää MTK:n sekä tärkkelys- ja ruokaperunateollisuuden perustama Perunantuotannon Tutkimus- ja Kehityssäätiö. Säätiön taustayhteisöjä ovat Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto ry (MTK), Svenska Lantbruksproducenternas Centralförbund r.f (SLC), Apetit Oyj, Evijärven Peruna Oy, Finnamyl Oy, Jepuan Peruna Oy / Jeppo Potatis Ab sekä Lapuan Peruna Oy. Säätiön säädekirja on tehty vuonna 1981 ja se rekisteröitiin samana vuonna kuin perunantutkimuslaitoksen toimintakin 1982.

Aiheesta muualla
----------------

* Perunantutkimuslaitoksen sivusto
* Perunantutkimuslaitoksen Facebook
* Perunantutkimuslaitoksen Instagram
* Perunantutkimuslaitoksen LinkedIn
**Arja Anneli Elovirta** (s. 9. marraskuuta 1960 Suonenjoki) on Keravan taidemuseon johtaja. Filosofian lisensiaatti Elovirta on toiminut muun muassa tutkijana, taidehistorian assistenttina Helsingin yliopistossa ja Taide-lehden päätoimittajana. 

Hän on kirjoittanut muun muassa valokuvasta ja outsider-taiteesta. Hän on toiminut myös Helsingin Sanomien kuvataidearvostelijana 1990-luvun alussa ja tehnyt televisiokäsikirjoituksia, joista laajin on Suomen taiteen historiasta kertova sarja *Suomalaisia kuvia* (1998). Elovirta oli myös mukana aloittamassa näyttelyvaihtokeskus FRAMEn julkaisemaa englanninkielistä *Framework*-lehteä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 98–99. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Anu Uimonen, Keravan kunnallistettu taidemuseo sai uuden johtajan, Helsingin Sanomat 27.1.2009. Viitattu 19.3.2009.
3. ↑  Elovirrasta Taide- lehden päätoimittaja *ts.fi*. Viitattu 12.1.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |