recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arne Vilhelm Benjamin Helander** (21. lokakuuta 1901 Kurkijoki – 8. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Helander kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1919 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja valmistui 1925 arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Hänen enonsa oli arkkitehti, professori Armas Lindgren, jonka toimistossa hän harjoitteli opiskeluaikanaan. 

Hän kuului arkkitehtisukupolveen, joka sai klassisen koulutuksen, koki funktionalismin läpimurron ja oli mukana sodanjälkeisen Suomen jälleenrakentamisessa.

Valmistuttuaan arkkitehdiksi hän työskenteli 1925–1928 Puolustusministeriössä, missä hän suunnitteli muun muassa lentoasemia ja upseerien asuintaloja. Tämän jälkeen hän työskenteli P. E. Blomstedtin toimistossa, jossa hän muun muassa osallistui entisen Liittopankin ja Helsingin suomalaisen säästöpankin liiketalojen suunnitteluun.

Hän osallistui 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla moniin arkkitehtikilpailuihin Georg Jägerroosin kanssa.

Työskenneltyään arkkitehti Bertel Liljequistin yhtiökumppanina 1930- ja 1940-luvuilla hän perusti oman arkkitehtitoimiston 1948 ja työskenteli siellä 1970-luvulle asti.

Helander keskittyi tehtaiden ja niiden asuntoalueiden suunnitteluun. Hän vastasi Kymi-yhtiön rakennussuunnittelusta, jolloin hän suunnitteli Voikkaan paperitehtaan ja Kuusankoski Oy:n teollisuusympäristöjen rakennuksia.

Liljequistin kanssa työskennellessään hän oli mukana muun muassa Paavalinkirkon ja Helsingin kaupungin teurastamon suunnittelussa. Hän suunnitteli lisäksi 1950-luvulla kerrostaloja Helsingin Roihuvuoreen ja Herttoniemeen. 

Hän asui Kulosaaressa, joka oli itsenäinen kunta vuoden 1946 alussa tapahtuneeseen alueliitokseen saakka. Hän omistautui Kulosaaren kunnan luottamustehtäville ja oli Kulosaaren rakennustarkastajana. Hän myös osallistui Kulosaaren seurakunnan työhön sekä arkkitehtina että luottamustehtävissä.

Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa 2.7.1994
**Niitty-Pölläkkä** on saareton järvi Kuopion itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 76 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 25 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Niitty-Pölläkän pituus lännestä itään on noin kaksi kilometriä. Järven länsiosan muodostaa Raiviolahti. Eteläosan lahtia ovat Mustalahti ja Välijoenlahti, joita erottaa Mustaniemi. Suurin osa Niitty-Pölläkästä on enintään kolme metriä tai vähintään kuusi metriä syvä. Kolmesta kuuteen metriä syvää vesialuetta on noin viidesosa järven alasta. Syvin alue sijaitsee järven länsipuoliskolla.

Niitty-Pölläkän rannoilla on sekä pelto- että metsämaata. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Alus-Pölläkkä (82,9 metriä mpy), josta virtaa tulouoma Niitty-Pölläkän kaakkoiskolkkaan. Idästä järveen virtaa Itäjoki ja koillisesta Kortejoki. Niitty-Pölläkkä laskee Pölläkkäsalmea pohjoiseen Juurusveden Melaveteen. Niitty-Pölläkän ja Melaveden välissä sijaitsee Pölläkänniemi. Niitty-Pölläkän ja Alus-Pölläkän välistä kulkee seututie 566.

Pölläkkä-järvet ovat neljän vakaveden kokonaisuus Pölläkän kylässä. Pölläkkä-järviin kuuluu myös Alus-Pölläkän eteläpuolella sijaitseva Pasko-Pölläkkä (87,9 metriä mpy) ja sen kaakkoispuolinen Mänty-Pölläkkä (88,9 metriä mpy).

Niitty-Pölläkän vesitilavuus on 4 961 000 kuutiometriä.

Niitty-Pölläkkä (04.611.1.087) kuuluu Juurusveden lähialueeseen (04.611), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Juurusveden alue (04.61) ja ensimmäinen jakovaihe on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Niitty-Pölläkkä on viidenneksi laajin Juurusveden lähialueen 126:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Juurusvesi, jota seuraa Iso-Jälä, Siilinjärvi ja Tihvonjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Niitty-Pölläkkä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.4.2023.
3. ↑  Niitty-Pölläkkä (04.611.1.087) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.4.2023.
4. ↑  Juurusveden lähialue (04.611) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.4.2023.
**Niinivedenpään työväentalo** (myös **Niiniveden työväentalo**) oli Vesannon kunnan Niinivedenpään kylässä sijainnut työväentalo. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1995.

Historiaa
---------

Niinivedenpään työväenyhdistys perustettiin 3.1.1909. Perustavassa kokouksessa yhdistykseen liittyi 25 jäsentä, ja yhdistys päätettiin liittää sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jäsenistöstä oli aluksi enemmistö torppareita ja muita tilattomia maatyöläisiä, mutta pian osuudet laskivat ja käsityöläisten ja ammattitaidottomien työmiesten osuudet sen sijaan kasvoivat. Vuonna 1914 yhdistyksellä oli 75 jäsentä, joista hieman yli puolet erilaisia maatyöläisiä. Tuolloin se oli myös Vesannon suurin työväenyhdistys.

Rakennus
--------

Vuonna 1911 yhdistys osti rantatontin meijerin vierestä ja alkoi rakentaa siihen taloa. Vihkiäiset pidettiin 28. syyskuuta 1913. Talo jäi pian ahtaaksi, ja sitä laajennettiin vuonna 1926. Talo oli hirsirakenteinen, yksikerroksinen ja pinta-alaltaan laajennuksen jälkeen 198 neliömetriä. Sen korkeus oli 7 metriä. Juhlasalissa oli 130 istumapaikkaa. Vuonna 1927 Vapaus -lehti kertoi, että talon kaikkien seinien alaosaan oli asennettu Enson pahvi, joka oli "tammeksi maalattu". Juhlasalin ja eteisen laipiot oli maalattu valkeiksi. Ikkunapuut sisältä ja ulkoa oli myös maalattu valkeiksi. Juhlasalin uunit oli maalattu keltaisiksi, ja kaikkien huoneiden lattiat oli maalattu. Seinät oli "pelkotettu" ja rakennuksen vanhempi osa uudelleen katettu.

Taloon vedettiin sähköt vuonna 1954, vesikatto uusittiin 1949 ja aaltopeltikatto asennettiin 1963. 1980-luvun lopulla talo oli vielä hyväkuntoinen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

30. syyskuuta 1934 yhdistys aikoi järjestää 25-vuotisjuhlat omalla talollaan, mutta ne kiellettiin viime tipassa paikkakunnalla sattuneen poliotapauksen vuoksi. Samaan aikaan suojeluskunnan ja lottien sallittiin kuitenkin pitää arpajaisia nuorisoseurantalolla, joten kiellon arveltiin olleen poliittinen. Vuonna 1939 30-vuotisjuhlat sen sijaan onnistuivat, ja ohjelmassa oli muun muassa puheita, näytelmä, soittoa ja tanssiaiset.

Talo säilyi Niinivedenpään työväenyhdistyksen hallussa loppuun saakka, vaikka oma käyttö olikin vähäistä. Loppuaikoina talossa oli vuokralla urheiluvaateompelimo. Tammikuussa 1995 talo tuhoutui tulipalossa käytännössä korjauskelvottomaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helsingin Sanomat 21.1.1995 *hs.fi*. Viitattu 14.9.2022.
2. 1 2  Savon Työmies 29.9.1934, no 111 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.9.2022.
3. ↑  Ehrnrooth, Jari: *Sanan vallassa, vihan voimalla. Sosialistiset vallankumousopit ja niiden vaikutus Suomen työväenliikkeessä 1905–1914*. Suomen historiallinen seura, 1992. ISBN 951-8915-64-4.
4. ↑  Vapaus 17.10.1927, no 120 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 20.9.2022.
5. 1 2  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
6. ↑  Savon Työmies 4.10.1934, no 113 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.9.2022.
7. ↑  Savon Työmies 13.6.1939, no 66 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 14.9.2022.
Rastaskerttusen pesä
**Pesäkortti** on Luonnontieteellisen keskusmuseon Eläinmuseon lintujen pesinnän tutkimiseen ja seurantaan kehitetty kortti.

Suomen Tiedeseura aloitti pesäkorttitutkimuksen vuonna 1953 professori Lars von Haartmanin aloitteesta. Esimerkkinä oli Ison-Britannian The British Trust for Ornithology (BTO) järjestön vastaava pesäkorttitutkimus (The Nest Record Scheme). Alkuvuosina von Haartman säilytti ja hoiti korttiarkistoa kotonaan tai työpaikallaan, ja hän myös laati tieteellisiä artikkeleita arkiston aineistosta. Myöhemmin Eläinmuseo otti pesäkorttiarkiston kokoelmiinsa.

Täytettyjä pesäkortteja on noin 200 000 ja edustettuna on 230 lintulajia (2000-luvun alku). Yhteensä korteille on tallennettu pesäkäyntejä yli puoli miljoonaa. Kortti on tukevaa kartonkia ja kooltaan nykyisin A5. Varhaisemmat kortit olivat A6-kokoa. Pesäkortteja voivat täyttää sekä lintuharrastajat että -tutkijat. Edellytyksenä on, että tunnistaa varmuudella lintulajin, eikä häiritse tarpeettomasti linnun pesintää.

Lähteet
-------

* Haartman, Lars von 1974: Finnish nest records. - Ornis Fennica 51:48–58.
* Pesäkorttitutkimus (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* BTO:n kotisivu (englanniksi)
* Haartman, Lars von 1969: The nesting habits of Finnish birds I. Passerines. 1–187. - Commentationes Biologicae. Societas Scientiarum Fennica. Helsinki.
**Harmaapallokala** (*Arothron hispidus*) on pallokalalaji, jonka luontaiseen elinympäristöön kuuluvat trooppiset merialueet Kaakkois-Atlantilla ja Kaakkois-Aasian merialueilla. Harmaapallokalaa pidetään joskus meri- ja murtovesiakvaarioissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Harmaapallokala voi kasvaa luonnossa jopa 50 cm pitkäksi. Akvaariossa se jää yleensä alle 20-senttiseksi. Sen vartalonmuoto on pallokaloille tyypillisen laatikkomainen. Vartalossa on tumman ruskeanharmaalla pohjalla sinertävänvalkeita pieniä pilkkuja. Vatsapuolella pilkut yhdistyvät sinisävyisemmiksi juoviksi. Evät ovat pistaasinvihreät. Harmaapallokalan, kuten muidenkin pallokalojen, hampaat ovat kasvaneet yhteen talttamaisiksi levyiksi. Suu on nokkamainen, kova, ja kala pystyy sillä murtamaan palasia korallista tai kovakuorisista meritähdistä.

Alkuperä
--------

Harmaapallokala on peräisin Kaakkois-Atlantilta ja Indopasifiselta merialueelta. Nuoria yksilöitä tavataan jokisuiden murtovedessä. Harmaapallokala elää tyypillisesti 3–30 metrin syvyydessä.

Käyttäytyminen
--------------

Harmaapallokala on reviirikala, ja koiraat puolustavat aggressiivisesti reviiriään muita koiraita vastaan. Ne eivät välitä muista kaloista. Akvaariossa niitä ei voi pitää yhdessä selkärangattomien kanssa, koska pallokalat syövät tai näykkivät lähes kaikkia selkärangattomia.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Harmaapallokala syö luonnossa enimmäkseen levää, mutta myös pieniä selkärangattomia kuten koralleja, pesusieniä, meritähtiä, nilviäisiä, ja merivuokkoja. Nuoret harmaapallokalat elävät murtovedessä ja voivat pärjätä lähes jokivettä vastaavissa oloissa, mutta aikuiset yksilöt tarvitsevat merivettä. Kaloja pitää myös suojella nopeilta suolapitoisuuden muutoksilta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hardy, G. Jing, L. Leis, J.L. Liu, M. Matsuura, K. & Shao, K.: *Arothron hispidus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Meriakvaarion perustamismanuaali (myös suomenkielisen nimen lähde)
3. 1 2  Marine puffers Neale Monks.  Arkistoitu 22.3.2008. Viitattu 20.5.2008.
4. ↑  *Arothron hispidus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
5. ↑  Australian museums online


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q954020
* Wikispecies: Arothron hispidus
* ADW: Arothron\_hispidus
* AFD: Arothron\_hispidus
* BOLD: 10982
* CoL: GTWL
* EoL: 46571011
* FishBase: 5425
* GBIF: 2407378
* iNaturalist: 144017
* IRMNG: 10576684
* ITIS: 173309
* IUCN: 193699
* NCBI: 300221
* uBio: 120742
* WoRMS: 219925

 |

 |
**Pesänositus** eli pesänjako oli ennen vuotta 1930 solmituissa avioliitoissa käytössä ollut menettely, jolla aviopuolisoiden yhteinen omaisuus jaettiin avioeron tai toisen puolison kuoleman johdosta. Vuoden 1930 alussa voimaan tullut avioliittolaki (234/1929) toi sen aikana solmittuihin avioliittoihin pesänosituksen tilalle osituksen. Tällöin puolisoiden omaisuus muodosti kaksi erillistä varallisuuspiiriä, eikä yhtä yhteistä pesää kuten aiemmin. Avioliittolaki on voimassa nykyisinkin.[1] Pesänosituksen lähikäsite on pesäero, joka aikanaan tarkoitti puolisoiden yhteisen omaisuuden jakoa ennen avioliiton purkautumista.

Ennen kuin leski avioitui uudelleen oli pesä ositettava lesken ja muiden perillisten kesken. Ellei näin tehty menetti leski kolmasosan pesäosuudestaan lapsille tai muille perillisille ja lain mukainen pesänositus oli kuitenkin suoritettava. Jos pappi vihki lesken ennen pesänosituksen suorittamista, rangaistiin pappia sakolla tai erottamisella virastaan. Papin tuli varmistaa, että jakokirja oli tehty ja se oli perillisten tai heidän holhoojiensa allekirjoittama. Perinnönjaon laillisuutta papin ei tarvinnut varmistaa. Jos jakokirjaa ei voinut esittää papille perillisten riitojen vuoksi, voi naimisiin aikova antaa takauksen riidanalaisesta perintöosasta, jolloin hän oli esteetön uuteen avioliittoon. Leskimies sai solmia uuden avioliiton puolen vuoden kuluttua puolison kuolemasta ja leskivaimo vuoden kuluttua miehensä kuolemasta.[2]

Vuoden 1734 lain naimiskaaren 10 luku sääti, että irtaimisto ja avioliiton aikana ansaittu omaisuus jaettiin maalaisoikeuden nojalla siten, että mies sai 2/3 ja vaimo 1/3. Jaon ulkopuolelle jäi arvokkain omaisuus eli perityt ja sukuun ostetut kiinteistöt, rakennukset ja vesilaitokset. Kaupunkioikeuden mukaan kaikki omaisuus jaettiin puoliksi, ellei ennen avioliittoa ollut tehty avioehtosopimusta. Maalaisen kaupungissa ollut omaisuus jaettiin kaupunkioikeuden mukaan ja kaupunkilaisen maalla ollut omaisuus maalaisoikeuden mukaan.[3]

Kaupunkioikeuden mukainen omaisuuden jako puoliksi otettiin käyttöön koko Suomessa 27. kesäkuuta 1878 annetulla asetuksella. Puolittaminen koski vain irtaimistoa ja kaupungissa olevia kiinteistöjä ja avioliiton aikana hankittuja kiinteistöjä. Puolittamisen ulkopuolelle jäi ennen avioliittoa omistettu ja avioliiton aikana peritty kiinteä omaisuus. Tähän omaisuuteen puolisolla ei ollut oikeutta.[4] Laki aviopuolisojen omaisuus- ja velkasuhteista (17/1889) jatkoi vanhaa käytäntöä, joka muuttui vasta avioliittolain (234/1929) myötä. Sen mukaan koko omaisuus puolitetaan, ellei avioehto toisin määrää.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919.
3. ↑  Naimiskaaren 10 luku.
4. ↑  Asetus koskeva muutosta erinäisten kohtain suhteen lain säännöksistä huomenlahjasta, naimaoikeudesta ja perintöoikeudesta, 19/1878.
Haamuverkkoon jäänyt kilpikonna
**Haamuverkko** tarkoittaa kadonnutta tai tarkoituksella hylättyä kalanpyydystä, joka muodostaa ympäristöongelman pyydystämällä kaloja, lintuja tai muita elollisia. Haamuverkkojen historia ulottuu pääasiassa 1900-luvulle, jolloin pyydyksiä alettiin valmistamaan luonnonkuitujen sijasta kestävämmästä muovista, jonka hajoaminen meressä on erittäin hidasta. Arvioiden mukaan noin 10 prosenttia kaikesta merten muovijätteestä on haamuverkkoja. Suomessa haamuverkkojen määrää tutkittiin ensimmäisen kerran vuonna 2019 Selkämerellä. Ympäristöjärjestö WWF:n vuoden 2020 raportin mukaan Tyynenmeren jätepyörteestä lähes puolet koostuu haamuverkoista. Maailmanlaajuisesti haamuverkot vahingoittavat erityisesti uhanalaisia eläimiä ja koralliriuttojen kaltaisia elinympäristöjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa haamuverkoista *Suomen ympäristökeskus*.  28.5.2019. Viitattu 16.1.2022.
2. ↑  Termonen, Tapio: Haitalliset haamuverkot halutaan pois merestä – Selkämereltä on kerätty kilometrin verran kalastajien kadonneita verkkoja *Yle Uutiset*.  17.9.2019. Viitattu 16.1.2022.
3. ↑  Jokinen, Jami: Haamupyydykset eivät ole Suomessa ongelma, mutta valtamerissä ne tappavat eläimiä yhä enemmän *Turun Sanomat*.  20.10.2020. Viitattu 16.1.2022.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haamuverkko**.
**KV22** on Amenhotep III:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajatlta. Hautaa on käytetty myös kolmannen välikauden aikana. Se on läntisen laakson haudoista suurin.

1800-luvulla tuntemattomat vierailijat poistivat seinäkoristeita, joista osa on nyt Louvressa. Suolapitoinen ilma on aiheuttanut vauriota maalauksille. Myös pilareiden halkeamat ovat laajentuneet.

Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, huonekaluja ja hautakalusteita, muumioita, ihmisten ja eläinten jäännöksiä, koruja, tulentekotarvikkeita, veistoksia, astioita, aseita ja kirjallisia dokumentteja.

Tutkimuksen historia
--------------------

* Napoleonin retkikunta (1799): hautatekstien tutkinta ja haudan kartoitus
* Ranskalais-toscanalainen retkikunta (1828–1829): hautatekstien tutkinta
* Nestor L'Hôte (1829): vierailu
* Carl Richard Lepsius (1844–1845): hautatekstien tutkinta
* Victor Loret (1898–1899): hautatekstien tutkinta
* Theodore Davis (1905–1914): kaivaukset
* Howard Carter (1915): kaivaukset
* Erik Hornung ja Alexandre Piankoff (1959): hautatekstien tutkinta ja valokuvaus
* Wasedan yliopisto (1989–): entisöinti ja kaivaukset

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  KV 22 (Amenhetep III) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 28.2.2011. Viitattu 27.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV22** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
**KV36** on Maiherperin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on ei-kuninkaallinen hauta, jonka muumio ja suurin osa hautatarvikkeista on löydetty ehjinä. Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899.

Hauta on hyvin louhittu, mutta seiniä ei ole tasoitettu. Haudasta on löydetty muun muassa muumioita ja niiden kääreitä, ruokaa, koruja, hautakalusteita, astioita, kasvien jäännöksiä, aseita ja papyryksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  KV 36 (Maiherperi) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 1.11.2008. Viitattu 29.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV36** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Kevin Kenner
**Kevin Kenner** (s. 19. toukokuuta 1963 Coronado, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pianisti.

Kenner voitti vuonna 1990 toisen palkinnon ja parhaan poloneesiesityksen palkinnon 12. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa; ensimmäinen palkinto jätettiin myöntämättä ensimmäisen kerran kilpailun historiassa. Vuonna 1990 Kenner sai myös Terence Judd -palkinnon Lontoossa ja kolmannen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa.

Kenner opiskeli Krzysztof Brzuzan, Leon Fleisherin, Puolassa Ludwik Stefańskin ja Hannoverissa Karl-Heinz Kämmerlingin johdolla. Hän asui Hannoverissa voittaessaan Chopin-kilpailun. Kenner meni naimisiin ja vietti perheineen Englannissa lähes yhdeksäntoista vuotta. Hän toimi opettajana Royal College of Musicissa ja asui myöhemmin myös Puolassa. Vuonna 2015 Kenner muutti Miamiin ja aloitti työskentelyn professorina Miamin yliopiston Frost School of Musicissa.

Kenner on esiintynyt kansainvälisesti johtavien orkesterien kanssa sellaisten kapellimestarien kuin Charles Grovesin, Andrew Davisin, Jiří Bělohlávekin, Jacek Kaspszykin ja Stanisław Skrowaczewskin johdolla. Hän on työskennellyt monien jousikvartettien kanssa ja duoparina sellisti Matt Haimovitzin sekä viulisti Kyung-wha Chungin kanssa. Kenner on tehnyt lukuisia Chopin-levytyksiä ja levyttänyt myös Ignacy Jan Paderewskin musiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kevin Kenner (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute
2. 1 2  Pianist From Coronado Wins Chopin : Music: Kevin Kenner takes the prize in Warsaw competition with second place. No first was given. Los Angeles Times
3. ↑  Get to Know Kevin Kenner Chopin Foundation of the United States


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Henrik Hassel
**Henrik Hassel** (12. marraskuuta 1700 Jomala – 18. elokuuta 1776 Turku) oli ahvenanmaalainen kaunopuheisuuden professori, kanslianeuvos ja lintutieteilijä.

Elämäkerta
----------

Henrik Hasselin isä, myös Henrik Hassel, toimi Jomalan kappalaisena ja Karjaan kirkkoherrana. Isoviha ajoi papin perheineen pakosalle Ruotsin Strängnäsiin 1714. Henrik pantiin Strängnäsin lukioon, josta hän 1718 lähti opiskelemaan Uppsalan yliopistoon, ja opiskeli siellä kahdeksan vuotta. 1726 maisteri Hassel muutti Turkuun ja aloitti opinnot Turun Akatemiassa. 1728 hänelle myönnettiin sielläkin maisterin arvo. Hänet nimitettiin akatemian kaunopuheisuuden professoriksi samana vuonna. Uransa aikana Hassel toimi viidesti akatemian rehtorina. Kanslianeuvos hänestä tehtiin 1773. Hän vetäytyi tehtävistään 1775. Hänet on haudattu Turun tuomiokirkkoon 20. elokuuta 1776.

Hassel oli kahdesti avioliitossa: ensin Catharina Merumanin kanssa, jonka isä oli pankinjohtaja, ja toistamiseen vuonna 1762 Christina Margareta Palénin kanssa, joka oli professori Steenmanin leski. Hassel omisti lukuisia kartanoita ja maatiloja Kaarinassa ja Piikkiössä.

Vuonna 1741 Hassel ohjasi Gregorius Halleniuksen opinnäytteen Mynämäen pitäjästä, joka on yksi varhaisimmista pitäjänkuvauksista. Siihen sisältyy luettelo Mynämäessä tavatuista lintulajeista (*Dissertatio gradualis Wirmoensis in Finlandia territorii memorabilis*).

Lähteet
-------

* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

### Viitteet

1. ↑  Suomen Sukututkimusseuran Turun ruotsalaisen seurakunnan haudattujen luettelo


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Haaksirikkoiset** on Brian Jacquesin kirjoittama *Lentävä Hollantilainen* -sarjan ensimmäinen osa. Kirjasarjan toinen osa on Enkelin käsky. Sarjassa on myös kolmas osa (Voyage of Slaves), jota ei ole suomennettu.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
*Laiva*  

Kirjan ensimmäinen osa alkaa Kööpenhaminasta vuonna 1620, jossa nuori mykkä poika pakenee kotoaan, jossa häntä kohdellaan kuin koiraa. Hän päätyy kokin apupojaksi laivalle nimeltä "Fleiger Hollander" ,Lentävä hollantilainen. Laivalla pojalle annetaan nimeksi Neb. Matkallaan laiva pysähtyy Esbjergin kaupungissa, jossa Neb tutustuu koiraan, jonka nimeää löytömaansa mukaan Tanskaksi. Matkan jatkuessa laivan kapteeni, Vanderdecken päättää purjehtia miehistön vastalauseista huolimatta Kap Hornin ympäri. Kap Hornilla laiva joutuu kuitenkin myrskyyn, jossa laivan rakenteet vaurioituvat. Myrskyn aikana ilmestyy enkeli ja kiroaa laivan ja tämän kapteenin. Koska Tan ja Neb ovat ainoat viattomat koko laivalla enkeli pelastaa heidät ja siunaa heitä ikuisella nuoruudella ja puheen lahjalla (Neb pystyy puhumaan ja kommunikoimaan Tanin kanssa telepaattisesti). 

*Paimen*   

Kirjan toisessa osassa Neb ja Tan haaksirikkoutuvat maihin Tulimaan rannikolle, jolloin Neb huomaa kykenevänsä kommunikoimaan koiransa kanssa. Kaksikon löytää rannalta paimen nimeltä Luis, joka pitää heistä huolta kolmen vuoden ajan ja opettaa Nebille espanjaa. Tänä aikana Neb ja Tan auttavat Luisia mm. paimentamaan lampaita.

*Kylä*  

Kirjan viimeinen osa sijoittuu vuoden 1869 Englantiin, Chapelvalen kylään, jossa he auttavat kyläläisiä etsimään aarteen. Kolmannessa osassa päähenkilöt tunnetaan nimillä Ben ja Nat.

### Henkilöitä

* **Neb (Ben):** Teini-ikäinen orpopoika, jolle enkeli antaa kyvyn puhua kaikkia maailman kieliä sekä kommunikoida koiransa kanssa ajatusten välityksellä. Poika ei myöskään vanhene.
* **Tan (Nat):** Benin uskollinen, älykäs musta labradorinnoutaja.
* **Nabil:** Arabi, joka antaa Nebille nimen "Nebukadnessar".
* **Petros:** Kreikkalainen, joka toimii laivan kokkina ja joka ottaa Nebin apupojakseen keittiöön.
* **Philip Vanderdecken:** Lentävän Hollantilaisen kapteeni.
* **Luis:** Paimen, joka pitää huolta haaksirikkoutuneista.
* **Alex ja Amy Somers:** Nebin ystäviä Chapelvalen kylässä.
* **Rouva Winn:** Leski, joka majoittaa Benin luokseen ja myöhemmin adoptoi tämän.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Jacques: *Haaksirikkoiset*. (Castaways of the Flying Dutchman. Otava, 2002. 951-1-18031-2.
*Tämä artikkeli kertoo vuonna 1811 valmistuneesta Vengeur-luokan linjalaivasta. Ajaxin muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Ajax** oli Kuninkaallisen laivaston Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Armada-luokka*
Alus tilattiin 1. heinäkuuta 1807 Perry, Wells & Greeniltä Blackwallista. Sen köli laskettiin elokuussa ja alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1809. Alus valmistui 15. kesäkuuta Woolwichissa. Sen valmistuskustannukset olivat valmistajalle 57 383 puntaa, telakointikustannukset 8 544 puntaa sekä varustaminen 27 400 puntaa.

Palvelus
--------

Napoleonin sotien aikana alus osallistui 11. syyskuuta 1810 Elban edustalla. *Ajaxilta*, *HMS Cambrianilta* ja *HMS Kentiltä* laskettiin 13. joulukuuta maihin 350 merimiestä ja 250 merijalkaväensotilasta Palamóksessa. Osaston tehtävänä oli tuhota Barcelonassa olevien ranskalaisjoukkojen huoltoalukset sluuppien *HMS Sparrowhawkin* ja *HMS Minstrelin* suojatessa maihinnousua. Maihinnousseet joukot tuhosivat kuusi kahdeksasta ranskalaisaluksesta sekä niitä suojanneet alukset. Britit menettivät taistelussa 33 mistä kaatuneina ja 89 haavoittuneina, joiden lisäksi 86 jäi vangeiksi.

Alus kohtasi 31. maaliskuuta 1811 *HMS Uniten* kanssa Ranskan merivoimien laivueen, johon kuuluivat fregatit *Adrienne* ja *Amélie* sekä aseistettu kuljetusalus korvetti *Dromadaire*. *Ajax* valtasi kuljetusaluksen fregattien yrittäessä paeta Portoferraioon. Kaapatulla kuljetusaluksella oli 15 000 tykinammusta ja 90 tonnia ruutia, jotka oli tarkoitettu lahjaksi Tunisian beylle Hammuda ibn Alille. Välimeren laivaston komentaja amiraali Sir Charles Cotton ilmoitti lunastavansa aluksen lasteineen laivastolle.

Alus valtasi 17. maaliskuuta 1814 lähellä Lizardia Ranskan merivoimien 16-tykkisen prikin *Alcyonin*. Vallatulla aluksella oli 120 hengen miehistö ja se oli varustettu neljän kuukauden purjehdukseen, mutta se joutui vallatuksi jo vuorokauden St. Malosta lähtönsä jälkeen.

Alus muutettiin vuonna 1846 sulkulaivaksi (engl. *blockship*), jolloin sille asennettiin höyrykone. Samalla alukselta poistettiin kuparointi, painolasti ja osa laipioista sekä runko mataloitettiin. Alus oli 1846–1853 Queenstownissa vartiolaivana. Alus osallistui 1853–1856 Krimin sotaan, jonka aikana se muun muassa osallistui vuonna 1854 Bomarsundin piiritykseen ja valtaukseen. Vuonna 1859 alus palasi vartiolaivaksi Kingstowniin, jossa se oli aina vuoteen 1864.

Alus poistettiin palveluksesta ja se myytiin romutettavaksi 1864.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Ajax (1809)**.
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 73–74
**KV23** on Ayn, Egyptin Uuden valtakunnan 18. dynastian toiseksi viimeisen faaraon, hauta Kuninkaiden laaksossa. Se on yksi laakson vähemmän käytetyn länsiosan haudoista.

Haudasta on löydetty ihmisen jäännöksiä, veistoksia, hautakalusteita, astioita ja kirjoitusvälineitä. Koristeluista osa on pudonnut ja osa tuhottu tarkoituksellisesti.

Tutkimuksen historia
--------------------

* Giovanni Battista Belzoni (1816): löytö ja ensimmäiset kaivaukset
* Carl Richard Lepsius (1824): hautatekstien tutkinta
* John Gardner Wilkinson (1824): vierailu
* James Burton (1825): vierailu
* Howard Carter (1908): kaivaukset
* Alexandre Piankoff (1958): hautatekstien tutkinta
* Otto Schaden (1972): kaivaukset

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  KV 23 (Ay) Theban Mapping Project.  Arkistoitu 29.1.2017. Viitattu 27.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **KV23** Wikimedia Commonsissa

  

Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Kirkkonummen luutuura.
**Kirkkonummen luutuura** on Kirkkonummen Kauhalasta löytynyt kivikautinen hirven luusta valmistettu työkalu.

Vuonna 1913 löydettiin ojankaivuun yhteydessä luutuura Kauhalan Kittelbergetin alapuolelta. Tuura oli tehty hirven jalan väliluusta. Luu oli halkaistu pituussuunnassa ja alaosa oli teroitettu ja muotoiltu teräksi. Työkalu oli ilmeisesti kiinnitetty puuvarteen jatkeeksi. Luutuuraa oli mahdollisesti käytetty avannon hakkaamiseen jäähän, mahdollisesti myös hylkeentappovälineenä. Janne Vilkuna testasi esineen kopiolla avannon tekemistä vuonna 1978. Kokeessa kävi ilmi, että tuura olisi toiminut tehokkaana välineenä jään hakkaamiseen. Halkaisijaltaan kymmensenttisen avannon tekemiseen 7 cm paksuiseen jäähän meni kaksi minuuttia ja puolen metrin paksuiseen jäähän 20 minuuttia.

Kauhalan luutuura on yksi kolmesta vanhimmasta todisteesta ihmisten toiminnasta Suomessa. Kaksi muuta ovat Antrean kalaverkko ja Heinolan reenjalas. Luutuuran iäksi on arvioitu noin 8500 vuotta, eli se on peräisin ajalta noin 6500 eaa. Esineestä ei tosin ole saatu radiohiiliajoitusta ja löydön geologinenkin ajoitus on epävarma.

Luutuura kuuluu tyypiltään Kundan kulttuurin esineistöön.

Lähteet
-------

1. ↑  tuura; luutuura *www.finna.fi*. Viitattu 3.2.2018.
2. 1 2  Backman, S. & Ihrcke-Åberg, I: *Vanha Kirkkonummi*. Kyrkslätts hembygdsförening r.f. 2006.
3. 1 2  Huurre, Matti: *9000 vuotta Suomen esihistoriaa*. Otava, 1979.
4. ↑  Vilkuna, Janne: Kirkkonummen luutuura.  *Kotiseutu*, 6/1979.  Suomen kotiseutuliitto.
5. 1 2  Huurre, Matti: *Kivikauden Suomi*. Otava, 2001.
**Kevin Benjamin Kolb** (s. 24. elokuuta 1984 Victoria, Texas) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Kolb pelasi seitsemän kautta NFL-liigassa lähinnä varamiehenä. Ammattilaisurallaan Kolb edusti Philadelphia Eaglesia, Arizona Cardinalsia ja Buffalo Billsiä.

NFL-ura
-------

Philadelphia Eagles varasi Houstonin yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Kolbin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuudessa, tilaisuuden toisella kierroksella. Hän pelasi Eaglesissä neljän kauden ajan, ensin Donovan McNabbin ja myöhemmin Michael Vickin varamiehenä.

Arizona Cardinals hankki Kolbin pelinrakentajakseen pelaajakaupalla kauden 2011 kintaalla. Hän pelasi Cardinalsin aloittavana pelinrakentajana, kunnes loukkaantui ja tulokas John Skeltonista tuli aloittava pelinrakentaja. Skelton lopulta syrjäytti Kolbin ja seuraavalla kaudella Kolbin oli tyydyttävä varamiehen rooliin. Cardinals olisi halunnut Kolbin jatkavan joukkueessa vielä kaudella 2013, mutta Kolb ei suostunut joukkueen ehdottamaan palkanalennukseen, joten hänet vapautettiin sopimuksesta.

Kolb siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Buffalo Billsiin keväällä 2013. Kolb sai harjoituskauden ottelussa vakavan aivotärähdyksen, joka pakotti lopulta hänet lopettamaan pelaajauransa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kevin Kolb Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 26.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Cardinals choose Skelton over Kolb for QB Sportsnet. Viitattu 26.2.2019. (englanniksi)
3. ↑  Kevin Kolb cut by Arizona Cardinals for salary reasons *nfl.com*. Viitattu 26.2.2019. (englanniksi)
4. ↑  Mike Florio: Kolb deal "screams backup" NBC Sports. Viitattu 26.2.2019. (englanniksi)
5. ↑  Mark Mravic: Kevin Kolb Battles the Storms, Outside and In Sports Illustrated. Viitattu 26.2.2019. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan panssarifregatista. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Agincourt** oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1860-luvulla valmistettu Minotaur-luokan panssarifregatti. Täystakiloitu ja valurautapanssaroitu alus valmistui 1867 ja se romutettiin 1960.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Minotaur-luokka (taistelulaiva)*
Alus tilattiin Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä nimellä *HMS Captain*. Alus kuitenkin nimettiin jo ennen vesillelaskua *HMS Agincourtiksi*. Köli laskettiin 30. lokakuuta 1861 ja alus laskettiin vesille 27. maaliskuuta 1865. Alus valmistui 1. kesäkuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen kesäkuussa 1868.

Palvelus
--------

Palvelukseenoton jälkeen alus hinasi 23. kesäkuuta 1869 Noresta *HMS Northumberlandin* kanssa kelluvan telakan Madeiralle, josta *HMS Warrior* ja *HMS Black Prince* hinaisivat telakan edelleen Bermudalle. Aluksen tykkikannelle lastattiin 500 tonnia säkitettyä hiiltä normaalien hiilivarastojen lisäksi. Hinaus Madeiralle vei yksitoista päivää ja tehtävän suoritettuaan alus sijoitettiin Kanaalin laivaston varakomentajan lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin telakalle vuonna 1873.

Alus ajoi karille 1871 Pearl Rockissa lähellä Gibraltaria johtaessaan länteen purjehtineen osaston rannan puoleista jonoa. Se ajoi karille navigointiupseerin jätettyä laskuveden huomiotta. Seuraavana jonossa ollut *Warrior* lähes törmäsi alukseen, mutta sen onnistui viime hetkellä väistää. Karilla ollutta alusta kevennettiin poistamalla aluksen tykit ja heittämällä mereen suuri osa hiilestä. Neljä päivää myöhemmin *HMS Hercules* hinasi aluksen irti karilta. Seuraavana yönä noussut myrsky olisi upottanut karilla olleen aluksen. Aluksen päällikkö ja ensimmäinen upseeri menettivät virkansa ja alus siirrettiin Devonportin telakalle korjattavaksi.

Laivaston lippulaivan *HMS Minotaurin* siirtyessä telakalle vuonna 1873 *Agincourtista* tuli Kanaalin laivaston lippulaiva amiraali Hornbyn siirrettyä lippunsa alukselle. *Minotaurin* palatessa telakalta vuonna 1875 lippulaivaksi, jolloin *Agincourt* palasi varakomentajan lippulaivaksi.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Agincourt (1865)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817-1863 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)
* Ballard, G. A.: *The Black Battlefleet*. Annapolis: Naval Institute Press, 1980. ISBN 0-87021-924-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 10
2. 1 2  Ballard, G. A. s. 31
3. ↑  Ballard, G. A. s. 33

*Minotaur*-luokan panssarifregatit

|  |
| --- |
| *HMS Minotaur* – *HMS Agincourt* – *HMS Northumberland* |
| Edeltäjä: *HMS Achilles* – Seuraaja: Prince Consort -luokka |
**Gazprom Transgaz Belarus** (ven. ОАО «Газпром трансгаз Беларусь») on Gazprom-konserniin kuuluva 
maakaasuputkiyhtiö Valko-Venäjällä. Yrityksen kotipaikka on Minskissä. Yhtiön putkistoja pitkin maakaasua siirretään Venäjältä Valko-Venäjälle ja edelleen muihin maihin. Yhtiön kaasuputket muodostavat keskeisen osan Venäjältä Länsi-Eurooppaan johtavaa Jamal–Eurooppa-kaasuputkea.

Yhtiön historia sai alkunsa 1960-luvun alussa rakennetuista maakaasun siirtoputkista. Kaasuputkiyhtiö tunnettiin aiemmin nimellä **Beltransgaz** ja se oli Valko-Venäjän valtion omistuksessa. Yhtiö myytiin venäläiselle energiakonserni Gazpromille vuosina 2007 (50 % osuus) ja 2011 (loput 50 %). Huhtikuussa 2013 yhtiö nimi vaihdettiin muotoon Gazprom Transgaz Belarus.

Vuoden 2004 alussa yhtiöllä oli yhteensä 6 955,5 kilometriä maakaasuputkistoa, josta siirtoputkia 3 522 kilometriä ja jakeluputkia 3 433,7 kilometriä. Putkien halkaisija vaihtelee 100 millimetristä 1 400 millimetriin.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Rekvizity (Yhteystiedot Gazpromin valkovenäläiselle maakaasun siirtoyhtiölle) Gazprom Transgaz Belarus, btg.by.  Arkistoitu 3.7.2013. Viitattu 4.6.2013. (venäjäksi)
2. 1 2  Istorija predprijatija (Yrityksen historiaa) Gazprom Transgaz Belarus, btg.by.  Arkistoitu 9.2.2012. Viitattu 4.6.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Beltransgaz renamed Gazprom Transgaz Belarus  22.4.2013. Gazprom, gazprom.com.  Arkistoitu 17.5.2013. Viitattu 4.6.2013. (venäjäksi)
**Markku Juhani Köngäs** (6. joulukuuta 1958 Tervola) on suomalainen näyttelijä. Köngäs on tehnyt uransa suurelta osin Rovaniemen Teatterissa.

Ura
---

Köngäs syntyi agrologi Erkki Köngäksen ja opettaja Elina Alajoen perheeseen. Hän aloitti Rovaniemen Teatterissa näyttämömiehenä vuonna 1979, lähti Tampereelle opiskelemaan ja valmistui Tampereen yliopiston näyttelijänkurssilta 1985. Hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Kuopion kaupunginteatterissa 1985–1989 ja sen jälkeen vapaana taiteilijana. Vuonna 1995 Köngäs kutsuttiin takaisin Rovaniemen Teatteriin; pesti on jatkunut 2020-luvulle.

Rovaniemen ja Kuopion ohella Köngäs on työskennellyt Lahden kaupunginteatterissa, Teatteri Vantaassa ja Tampereen Teatterissa.

Köngäksen näyttämötehtäviä ovat olleet muun muassa Eros (*Eros ja Psykhe*), Iivari (*Nummisuutarit*), Asser Salo (*Lapualaisooppera*), Elling (*Elling*), Veršinin (*Kolme sisarta*) ja Rampe (*Eila, Rampe ja Likka*). Arto Paasilinnan *Jäniksen vuodessa* Köngäs näytteli useita rooleja.

Köngäs on ohjannut muun muassa *Rille Roskan*, *Jätkän balladin* ja *Pikku Lassin*. Viimeksi mainitun hän myös dramatisoi ja teki pääroolin. Vuonna 2003 Rovaniemen Teatteri toteutti interaktiivisen joulupolun *Christmas Magic Trip*, jonka Köngäs käsikirjoitti yhdessä Heikki Martikaisen kanssa. Köngäs näytteli joulupukkia. Tuotanto sai 17 esityskertaa ja noin 1 300 katsojaa.

Markku Köngäs on näytellyt sivuosia muutamissa kokoillan elokuvissa, kuten *Talvisota* (1989), *Rikos & Rakkaus* (1999) ja *Mosku – lajinsa viimeinen* (2003).

Lähteet
-------

* Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu, 1983. ISBN 951-30-5727-5.
* Seppälä, Riitta; Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993 - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto ry, 1993. ISBN 951-31-0236-X.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993, s. 245
2. 1 2  Ku­lis­sien takaa: Markku Köngäs menee munalla töihin *Lapin Kansa*. Kaleva Media. Viitattu 4.9.2020.
3. 1 2  Ilona / Tekijähaku / Köngäs Markku *ILONA-tietokanta*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 4.9.2020.
4. ↑  Markku Köngäs Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**STS-6** oli Nasan avaruussukkulaohjelman kuudes ja Challenger-sukkulan ensimmäinen lento. Lähtö viivästyi kaikkiaan kahdella kuukaudella. Sukkulan moottoreita jouduttiin irrottamaan ja korjaamaan polttoainevuodon takia, ja sukkulan rahtiruuma sekä sinne asennettava satelliitti oli huollettava voimakkaan myrskyn aiheuttaman kontaminaation seurauksena. Laukaisu tapahtui lopulta 4. huhtikuuta 1983 kello 18:30 UTC Kennedyn avaruuskeskuksesta. Lento päättyi laskeutumiseen 9. huhtikuuta kello 18:53 Edwardsin lentotukikohtaan.

Challengerin komentaja lennolla oli Skylab-astronautti Paul J. Weitz. Ensimmäistä kertaa avaruuslennolla olivat lentäjä Karol J. Bobko sekä tehtäväspesialistit Donald H. Peterson ja Story Musgrave. Lennolla oli ensimmäistä kertaa käytössä kevennetyt kiinteän ajoaineen SRB-moottorit ja polttoainesäiliö. Hyötykuormana lennolla oli ensimmäinen avaruuslentojen tiedonsiirtoon tarkoitettu TDRS-satelliitti. Satelliitin irrotus onnistui, mutta sen geostationaariselle radalle viemiseksi tarkoitettu IUS-moottori ei toiminut, ja satelliitti jäi liian matalalle radalle. Myöhemmin radan korjaaminen kuitenkin onnistui satelliitin omilla moottoreilla, ja se saatiin käyttökuntoon tukemaan tulevia lentoja.

Lennon aikana suoritettiin myös ensimmäinen avaruuskävely sukkulasta. Astronautit Peterson ja Musgrave tekivät 4 tunnin ja 17 minuutin mittaisen kävelyn, jonka aikana he kokeilivat EMU-avaruuspukujen toimintaa ja menetelmiä hätätilanteiden varalta.

TDRS-satelliitti Challengerin rahtitilassa.

Lähteet
-------

1. ↑  STS-6 NASA, luettu 15.5.2009
2. ↑  STS-6 Astronautix, luettu 15.5.2009


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**STS-5** | **Nasan avaruussukkulalennot** | Seuraaja:**STS-7** |
Gaztelugatxe
**Gaztelugatxe** tai **San Juan de Gaztelugatxe** on Espanjan Biskajan maakunnassa, lähellä Bakion ja Bermejon rantakaupunkeja sijaitseva pieni jyrkkärinteinen luoto, joka on suosittu nähtävyys. Luoto on suojeltu biotooppi. Gaztelugatxe on lähellä rantaa, ja mantereelta vie luodolle kapea kivisilta.

Luodon huipulla on pieni kirkko. Sinne johtavat mutkittelevat kiviset portaat, joissa on 241 askelmaa. Gaztelugatxelle on perimätiedon mukaan rakennettu ensimmäinen erakkomaja 800-luvulla, ja 1100-luvulla sinne perustettiin luostari. Munkit hylkäsivät kuitenkin luostarin kaksi vuosisataa myöhemmin vieden mukanaan kaikki arvoesineet. Kertomusten mukaan Sir Francis Drake olisi hyökännyt luodolle vuonna 1596, tappanut siellä asuneen erakon ja ryöstänyt kaikki arvoesineet.

HBO:n tv-sarjassa Game of Thrones Gaztelugatxe toimi Lohikäärmekivelle sijoitettujen ulkokohtausten kuvauspaikkana.

Lähteet
-------

1. 1 2  San Juan de Gaztelugatxe *Eusko Jaurlaritza - Gobierno Vasco*. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2  All about San Juan de Gaztelugatxe *euskoguide.com*. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
**Markku Juhani Kukkoaho** (s. 11. marraskuuta 1946 Puolanka) on entinen suomalainen yleisurheilija. Uransa aikana Kukkoaho edusti Puolangan Ryhtiä ja Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Esko Olkkonen. Siviiliammatiltaan Markku Kukkoaho on poliisi.

"Lentävä poliisi" -lempinimeä kantanut Kukkoaho nousi maailman juoksueliittiin verrattaen myöhään, 24-vuotiaana. Hän teki yhä voimassa olevan 400 metrin juoksun Suomen ennätyksen 45,49 Münchenin olympialaisissa 1972 ollen finaalissa paras eurooppalainen sijoittumalla kuudenneksi. Samoissa kisoissa Kukkoaho oli viedä Suomen 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueen (Stig Lönnqvist, Ari Salin, Ossi Karttunen, Markku Kukkoaho) mitaleille juoksemalla osuutensa aikaan 44,4. Suomi sijoittui kuudenneksi SE-ajalla 3.01,12, häviten kolmanneksi sijoittuneelle Ranskalle 0,4 s ja kisan voittaneelle Kenialle 1,3 s. Helsingin EM-kisoissa 1971 Kukkoaho sijoittui 400 metrillä neljänneksi. Rooman EM-kisoissa 1974 hän oli 400 metrillä jälleen neljäs, mutta pitkässä viestissä hän ankkuroi Suomen pronssille. Kukkoaho edusti Suomea myös vuoden 1976 kisoissa Montrealissa, jossa parhaana tuloksena oli kahdeksas sija 4 × 400 metrin viestissä.

SM-tasolla Kukkoaho voitti kaksi Suomen mestaruutta 200 metrin juoksussa (1971 ja 1976) ja neljä Suomen mestaruutta 400 metrin juoksussa (1970, 1971, 1972 ja 1974). 4 x 100 metrin viestijuoksussa hän oli voittamassa SM-kultaa kolmesti vuosina 1970, 1976 ja 1977. Hän teki urallaan Suomen ennätyksen 200 metrillä (20,8, 1971) ja 400 metrillä (46,1, 1970; 45,7, 1971 ja 45,49, 1972). Kukkoaho oli erittäin monipuolinen urheilija, siitä ovat osoituksena kovat tulokset monissa eri lajeissa.

Lajikohtaiset ennätykset
------------------------

* 100 m (10,87)
* 200 m (20,73)
* 400 m (45,49)
* 110 m aidat (15,90)
* Pituushyppy (715)
* Kiekonheitto (43,83)
* Kymmenottelu (6324)
* Vauhditon kolmiloikka (10,30) *lähde?*
* 5-loikka (17,31) *lähde?*

10 parasta aikaa 400 metrillä
-----------------------------

* 45,49 (München, Olympialaiset 1972)
* 45,50 (Helsinki, Suomi–Ruotsi-maaottelu 1974)
* 45,56 (Nizza, EC-finaali 1975)
* 45,60 (Helsinki, WG 1973)
* 45,70 (Helsinki, EM-kisat 1971)
* 45,70 (Helsinki, Suomi–Ruotsi-maaottelu 1972)
* 45,70 (Helsinki, 1973)
* 45,72 (Cejle, EC-semifinaali 1973)
* 45,80 (Jyväskylä, SM-kisat 1974)
* 45,84 (Rooma, EM-kisat 1974)

Lähteet
-------

* Markku Kukkoaho Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Ajax** oli Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: King George V -luokka (1911)*
Alus tilattiin Clyde -joen varrella Greenockissa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyllä, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1911 telakkanumerolla 438. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1912 ja otettiin palveluksen 31. lokakuuta 1913.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914 *Ajax* liitettiin osaksi Suurta laivastoa (engl. *Grand Fleet*), joka muodostettiin pääosin Kotilaivastosta siirretyistä aluksista. Se otti osaa Skagerrakin taisteluun 1916, missä se ei kärsinyt vaurioita.

Alus siirrettiin 1919 Välimeren laivastoon, minä aikana se osallistui purjehduksiin myös Mustallamerellä tukemassa Venäjän sisällissodan valkoisia joukkoja. Alus poistettiin 1924 palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin. Se myytiin romutettavaksi 9. marraskuuta 1926.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Conway's s. 30
2. 1 2  Coward s. 78

Aiheesta muualla
----------------

* Maritimequestissa kuvia HMS Ajaxista

*King George V* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *King George V* –
HMS *Ajax* –
HMS *Centurion* –
HMS *Audacious* |
| Edeltäjä: *Orion*-luokka – Seuraaja: *Iron Duke* -luokka |