recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mari Manninen** (s. 1971 Pyhäjärvi) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, jonka vuonna 2016 julkaistu teos *Yhden lapsen kansa* voitti Tieto-Finlandia-palkinnon. Hän on työskennellyt *Helsingin Sanomien* toimittajana vuodesta 1997 saakka. Virkavapaalla 2012–2017 hän asui Kiinassa ja toimi vapaana toimittajana.

Ura
---

Manninen syntyi Pyhäjärvellä 1971 ja muutti Helsinkiin 1990. Hän aloitti 1997 *Helsingin Sanomien* toimittajana ja työskenteli alkuun Nyt-liitteessä, Kuukausiliitteessä, kotimaantoimituksessa ja ulkomaantoimituksessa. Vuonna 2002 hänet nimitettiin Helsingin Sanomien Skandinavian-kirjeenvaihtajaksi.

Manninen otti Helsingin Sanomista virkavapaata ja muutti vuonna 2012 Kiinaan, jossa hän toimi vapaana toimittajana. Hän kirjoitti Kiinasta artikkeleita muun muassa *Helsingin Sanomiin*, *Suomen Kuvalehteen*, *Talouselämään* ja *Maailman kuvalehteen*.

Manniselta ilmestyi vuonna 2016 kaksi tietokirjaa, Ina Ruokolaisen kanssa kirjoitettu keittokirja *Suomalaisia sieniruokia kiinalaisella otteella* ja *Yhden lapsen kansa – Kiinan salavauvat, pikkukeisarit ja hylätyt tyttäret*. Manninen kokosi 16 haastattelusta teoksen, joka käsittelee Kiinan yhden lapsen politiikkaa. Hän haastatteli muun muassa vanhempia, joiden oli pakko tehdä abortti, jotteivät menettäisi työpaikkaansa ja asuntoaan, ja lapsensa puistoon tai kalatorille hylänneitä vanhempia. Teos palkittiin Suomessa Tieto-Finlandialla.

Manninen palasi vuoden 2017 alussa virkavapaalta Helsingin Sanomiin. Hän aloitti 2020 Helsingin Sanomien Aasian-kirjeenvaihtajana asemapaikkanaan Peking.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Opettaja, kutsu tietokirjailija vieraaksi lukioosi! Suomen tietokirjailijat. Viitattu 15.10.2017.
2. ↑  Tieto-Finlandian voittaja Pyhäjärvelle *Keskipohjanmaa*.  8.4.2017.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 15.10.2017.
3. ↑  Pettersson, Mika: Mari Manninen Helsingin Sanomain Skandinavian- kirjeenvaihtajaksi *HS.fi*.  17.5.2002. Sanoma company. Viitattu 15.10.2017.
4. 1 2  Mari Manninen Atena Kustannus. Viitattu 15.10.2017.
5. ↑  Suomi-neidon silmin *Journalisti*.  25.9.2014.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 15.10.2017.
6. ↑  Honkonen, Marja: Yhden lapsen kansan ääni *Journalisti*.  15.12.2016. Viitattu 15.10.2017.
7. ↑  Virkkula, Simopekka: Tietokirjallisuuden Finlandia-voittaja: "Kirjoitin, eläydyin ja välillä itkin" *Aamulehti*.  24.11.2016. Alma Media Kustannus.  Arkistoitu 16.10.2017. Viitattu 15.10.2017.
8. ↑  HS:n uusi Aasian-kirjeenvaihtaja on Mari Manninen.  *Helsingin Sanomat*, 19.9.2020, s. A 9. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047.
**Mari Johanna Järvenpää** (s. 29. marraskuuta 1981 Kaustinen) on suomalainen yleisurheilija. Järvenpään päälajeja ovat 800 metrin juoksu ja 1 500 metrin juoksu, mutta hän on osallistunut myös 400 metrille ja 3 000 metrin juoksukilpailuihin.

Vuoteen 2005 asti Järvenpään juoksuvalmentajana toimi Timo-Jaakko Puronaho, vuosina 2005–2009 Jukka-Pekka Puumalainen ja vuodesta 2010 lähtien Maria Paczos-Czakon. Järvenpää edusti Kaustisen Pohjan-Veikkoja vuoteen 1999 asti ja Kokkolan Veikkoja vuodesta 2000 lähtien. 

Mari Järvenpään kaksoissisko Minna Järvenpää juoksee myös kilpaa, päälajeinaan 400, 800 ja 1 500 metriä.

Saavutukset
-----------

Järvenpää on voittanut Suomen mestaruudet Kalevan kisoissa 800 metrillä vuosina 2004, 2006, 2007, 2008 ja 2010 sekä 1 500 metrillä vuosina 2007, 2008 ja 2009. Lisäksi hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi 1 500 metriltä, kaksi hopeaa ja yksi pronssi 800 metriltä sekä yksi hopea 400 metriltä. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaotteluissa Järvenpää edusti Suomea ensimmäisen kerran 1998. Hän on voittanut maaottelussa 800 metriä vuonna 2005 ja 1 500 metriä vuosina 2007, 2008 ja 2009.

Maaliskuulla 2008 kilpailluissa sisäratojen MM-kilpailuissa Järvenpää juoksi 1 500 metrin Suomen ennätyksen 4.13,24, mutta karsiutui loppukilpailusta. Aikaisempi, Monika Kinnusen juoksema ennätys oli 16 vuoden takaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metriä 54,65 (2005)
* 800 metriä 2.02,74 (2004)
* 1 500 metriä 4.10,33 (2007), sisäradoilla 4.13,24 (2008)
* 3 000 metriä 9.17,27 (2008)

Lähteet
-------

* Mari Järvenpää Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Järvenpää karsiutui Suomen ennätyksellä *yle.fi*.  8.3.2008. Viitattu 14.2.2021.
Seurantalo Väinölä Taipalsaarella.
Puhoksen seurojentalo edustaa 50-luvun puhdaslinjaista, vähäeleistä ja käytännöllistä tyyliä.
**Seurantalot** ovat aatteellisten ryhmittymien kokoontumistiloikseen rakentamia taloja. Seurantaloja ovat rakentaneet muun muassa työväenyhdistykset, nuoriso-, maamies-, raittius- ja urheiluseurat, suojeluskunnat, vapaapalokunnat sekä kotiseutu- ja marttayhdistykset.

Seurantalojen rakentaminen alkoi yleistyä Suomessa 1880-luvulla ja niiden vilkkain rakentamisvaihe oli 1920- ja 1930-luvuilla. Nykyisin seurantaloja on Suomessa arvioista riippuen noin 2500–2600 ja monia noista taloista pidetään edelleen kunnossa talkoovoimin.

Suomen Kotiseutuliitto huolehtii opetus- ja kulttuuriministeriön toimeksiannosta valtionavustusten jakamisesta seurantalojen korjaukseen. Valtion budjetista myönnetään tähän tarkoitukseen vuosittain noin 1,5 miljoonaa euroa.

Katso myös
----------

* Työväentalo
* Haali

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seurantalot Suomessa**.
* Asiaa seurantaloista seurantalot.fi-sivustolla
* Asiaa seurantaloista rakennusperinto.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Seurantalot Suomen Kotiseutuliiton sivuilla
**Seurasaaren sillaksi** kutsutaan Helsingin Meilahdessa sijaitsevaa kahden valkoisen puusillan muodostamaa kokonaisuutta. Ne ylittävät Seurasaarensalmen ja ovat ainoa reitti mantereelta Seurasaareen. Kahden sillan väliin jäävät Pukkisaaret eli Läntinen ja Itäinen Pukkisaari. Siltaa pitkin kulkevat saareen sekä jalankulkijat että huoltoliikenne.

Alkuperäinen siltayhteys valmistui vuonna 1892. Sitä ennen saareen kuljettiin lautoilla. Rakentamiseen käytettiin vuoden 1890 myrskyn kaatamia puita. Sillat rakennettiin uudestaan vuonna 1973 alkuperäistä leveämpinä, mutta ulkomuodoltaan samankaltaisina.

Seurasaaren silta äänestettiin vuonna 2022 Helsingin kauneimmaksi sillaksi.

Sillalla on yhteensä kolme koristeellista paviljonkia penkkisyvennyksineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seurasaari Seurasaarisäätiö. Viitattu 5.11.2022.
2. 1 2 3 4  Rämö, Marjo: Tässä on Helsingin kaunein silta: "Suorastaan houkuttelee kävelemään yli" – HU:n äänestys oli äärimmäisen tiukka *Helsingin Uutiset*.  5.11.2022. Viitattu 5.11.2022.
3. ↑  Karttasarja *Helsingin karttapalvelu*. Viitattu 5.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seurasaaren silta** Wikimedia Commonsissa
**Annals of Mathematics** (**Ann. of Math.**), jota usein kutsutaan lyhyellä nimellä *Annals*, on joka toinen kuukausi ilmestyvä matematiikan tutkimuslehti. Sitä julkaisevat Princetonin yliopisto sekä Institute for Advanced Study. Se lukeutuu vaikuttavuuskertoimen ja muiden vastaavien kriteerien perusteella maailman arvovaltaisimpien matemaattisten julkaisujen joukkoon. 

Joel E. Hendricks perusti julkaisun nimellä *The Analyst* vuonna 1874. Hän toimi myös lehden päätoimittajana. Julkaisu oli "tarkoitettu suomaan tietoväline kaikkien puhtaan ja sovelletun matematiikan kannalta tärkeiden tai kiinnostavien kysymysten kaikenlaiseen esittelyyn ja erittelyyn, käsittäen erityisesti kaikki uudet ja mielenkiintoiset keksinnöt teoreettisessa ja käytännöllisessä astronomiassa, mekaanisessa filosofiassa sekä tekniikassa". Sitä julkaistiin Des Moinesissa, ja se oli ensimmäinen yhdysvaltalainen matematiikkajulkaisu, joka ilmestyi yhtäjaksoisesti kauemmin kuin vuoden tai pari. Julkaisun tämä ilmentymä sai päätöksensä kymmenennen vuotensa – vuoden 1883 – jälkeen. Selitykseksi annettiin Hendricksin heikkenevä terveydentila. Hendricks teki kuitenkin järjestelyt lehden siirtämiseksi uuden johtajakunnan alaisuuteen.

Lehti alkoi ilmestyä uudelleen nykyisellä nimellään 1884 Virginian yliopiston Ormond Stonen johdolla. Se muutti Harvardiin 1899 ennen siirtymistään nykyiseen kotipaikkaansa Princetoniin 1911.

Erityisen merkittävä aikakausi lehdelle olivat vuodet 1928–1958, jolloin Solomon Lefschetz toimi sen päätoimittajana. Tuona aikana *Annalsista* tuli yhä tunnetumpi ja arvostetumpi julkaisu. *Annalsin* nousu piristi vuorostaan Yhdysvalloissa tehtyä matematiikan tutkimusta. 

Princetonin yliopisto jatkoi *Annalsin* julkaisemista itsenäisesti vuoteen 1933 saakka, jolloin Institute for Advanced Study tuli mukaan toiseksi toimituksellista sisältöä valvovaksi tahoksi. Vuodesta 1998 lähtien lehti on ollut tavallisen painetun versionsa lisäksi saatavilla elektronisessa muodossa. 

*Annals of Mathematicsin* nykyiseen (2007) päätoimittajakuntaan kuuluvat seuraavat henkilöt: 

* Jean Bourgain, Institute for Advanced Study
* Phillip Griffiths, Institute for Advanced Study
* David Gabai, Princeton University
* Nick Katz, Princeton University
* Peter Sarnak, Princeton University
* Yakov Sinai, Princeton University

*Annals of Mathematicsia* ei tule sekoittaa lehteen *Mathematische Annalen*, joka on siitä riippumaton saksalainen julkaisu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  General information about the Annals of Mathematics  23.7.2007. Princetonin yliopisto. Viitattu 18.8.2007. (englanniksi)
2. ↑  Fiske, Thomas S.: Mathematical progress in America.  *Bulletin of the American Mathematical Society*, 1905, 11. vsk, s. 238–246. Artikkelin uusintapainoksen verkkoversio (PDF). Viitattu 18.8.2007.  (englanniksi)
3. ↑  Current editors of the Annals of Mathematics  28.2.2006. Princetonin yliopisto. Viitattu 18.8.2007. (englanniksi)
**Lití** (kreik. Λητή) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oraiókastron kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kaupungin väkiluku on 3 302 (vuonna 2011).

Litín pieni kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 12 kilometriä pohjoiseen Thessalonikista. Asutuksen vanha nimi oli vuoteen 1926 saakka *Aeiváti* (Αειβάτι). Lití muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Λητής, *Dimotikí Koinótita Litís*), johon kuuluu varsinaisen Litín kaupungin lisäksi Anthoúpolin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 523.

Aiemmin kaupunki kuului Mygdonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oraiókastron kunnan Mygdonían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Aeivati -- Liti *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2020.
**Börje Nils-Erik Silfverberg** (8. syyskuuta 1934 Pohja – 5. marraskuuta 2021 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Silfverbergin vanhemmat olivat hitsaaja Niilo Valfrid Silfverberg ja Ellen Karin Nylund ja puoliso 1956–2010 Liisa Marjatta Hannopukki. Silfverberg tuli ylioppilaaksi Karis-Billnäs samskolasta 1953 ja valmistui diplomiekonomiksi  Svenska Handelshögskolanista 1957. Hän suoritti myös useita liikkeenjohdon kursseja kotimaassa ja ulkomailla. Silfverberg oli Oy Esso Ab:n myyntitehtävissä 1957, piiripäällikkö 1958–1964, apulaistoimintapäällikkö 1964–1968 ja myyntipäällikkö 1968–1969, Esso Africa Inc:n kaupallinen neuvonantaja Lontoossa 1969, Oy Esso Ab:n myynninjohtaja 1969–1976 ja markkinointijohtaja ja johtajiston jäsen 1976–1979, Esso Europe Inc:n Skandinavian maiden kaupallinen neuvonantaja Lontoossa 1980–1981 ja Oy Esso Ab:n toimitusjohtaja, pääjohtaja ja hallituksen jäsen 1981–1992 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1992. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Silfverberg sai 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2  Auvinen, Sakari: Kauppaneuvos Nils-Erik Silfverberg (1934–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 24.1.2022. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.12.2022.
2. 1 2  Muistot. Nils-Erik Silfverberg 1934–2021. Diplomiekonomi, kauppaneuvos. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.1.2021. Viitattu 23.12.2022.
Nalerigun mamprusipäällikkö kampanjoi vuonna 2018 perustetun Koillisalueen puolesta.
**Mamprusit** ovat gurilaista mamprulin kieltä puhuva kansa Ghanan koillisosassa sekä lähialueilla Togossa ja Burkina Fasossa. Pieniä ryhmiä asuu myös Norsunluurannikolla ja Malissa. Mampruseja on 150 000 henkeä.

Kansanperinteen mukaan mamprusit ovat saapuneet nykyiselle alueelleen koillisesta. He muodostivat 1400-luvulla samannimisen valtion, jonka keskuksena toimi Nalerigu.

Perinteisiä elinkeinoja ovat trooppinen kaskiviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maissi, maapähkinä, pavut ja vihannekset. Käsityöammatteja ovat metallin käsittely, punonta ja savenvalanta. Monet käyvät ansiotöissä Ghanan eteläosan kaakaoviljelmillä.

Mamprusien kylät ovat pieniä. Savitiilistä rakennetut talot ovat pyöreitä ja usein kaksikerroksisia. Asuntoja ja talousrakennuksia ympäröi muuri ja piha on katettu tasakatolla. Perinteinen vaatetus on miehillä pitkä lyhythihainen paita, naisilla lanteiden ympärille kiedottu kangaskaistale. Ruokavalio koostuu puuroista, keitoista, kakkaroista, hedelmistä, vihanneksista, maidosta ja kalasta.

Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, patrilineaarisiin sukuihin, ja ašanteilta omaksuttuun soturilaitokseen. Avioliitto on virilokaalinen, polygynia ja ostoavioliitto ovat yleisiä.

Suurin osa mampruseista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa sekä taikuutta. Osa on sunnimuslimeja tai protestantteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 319–320. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Litton Industries** oli suuri yhdysvaltalainen puolustusalan tavarantoimittaja. Yritys oli nimetty keksijä Charles Littonin mukaan. Northrop Grumman Corporation osti yritykset 2001.

Historia
--------

Littonin toiminta alkoi 1953 elektroniikkayhŕityksenä, joka valmisti merenkulun, viestinnän ja elektronisen sodankäynnin laitteita. Tuotanto levisi laajalle alalle ja yritys kasvoi niin, että sillä oli esimerkiksi telakoita, ja se valmisti jopa mikroaaltouuneja. 

1990-luvun alussa Litton Industries jakautui sotilaalliseksi ja kaupalliseksi yritykseksi. Kaupalliseen puoleen kuuluivat Littonin öljykenttäpalvelut, automatisoidut liukuhihnatoiminnot, ja se sai uuden nimen Western Atlas.

Ensimmäinen "li" oli Robert Miles Runyanin suunnittelema, mutta sitä muokkasi 1986 muotoilija Gregory Thomas yrityksen identiteettiä koskevan maailmanlaajuisen kattavan tutkimuksen ja analyysin jälkeen. 1980-luvun alussaj a 1990-luvulla "li SWEDA" ja "li COLE" esiintyivät yleisesti tuotteissa, mutta nimi muutettiin tuomaan esiin emoyhtiötä, jonka nimi oli huonosti tunnettu.

Osastot
-------

* Litton Guidance and Control Systems
* Litton Aero Products
* Litton Electron Devices → now L-3 Communications, Electron Devices: San Carlos CA & Williamsport PA
* Litton Data Systems
* Litton Space Systems
* Litton Integrated Systems
* Litton Ship Systems
	+ Avondale Shipyards
	+ Ingalls Shipyards
* Litton Marine Systems
	+ Sperry Marine
	+ C.Plath
	+ Decca Radar
		- Decca Navigator, VLF-navigointijärjestelmä
* Litton Systems Canada
* Litton Italia
* Litton Network Access Systems
* LITEF
* TELDIX
* Litton Kester
* Litton Advanced Systems (formerly Litton Amecom)
* Litton Datalog
* Litton Westrex (aiemmin Western Electric, tuotti elokuva-alalle äänitysjärjestelmiä.
* Western Atlas, Dresser Industriesin kanssa perustettu yhteisyritys, johon kuului entinen Littonin tytäryhtiö Western Geophysical.

Kuluttaja- ja toimistotuotteita
* Litton Cole
* Litton Sweda
* Litton Monroe
* Litton Royal
* Litton Adler

Aiheesta muualla
----------------

* Northrop Grumman Website
* LITTON Industries Alumni - LITTON Industries Alumni group on LinkedIn
* Litton Industries

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Litton Industries
**Ágios Arsénios** (kreik. Άγιος Αρσένιος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Náxoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 717 (vuonna 2011).

Ágios Arsénioksen kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä etelään saaren keskuksesta Náxoksen kaupungista. Kylä on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Arseniokselle omistetusta kirkosta. Kylä jakaantuu kolmeen osaan, Apáno Chorió (Απάνω Χωριό, "Yläkylä"), Káto Chorió (Κάτω Χωριό, "Alakylä") ja Péra Chorió (Πέρα Χωριό, "Takakylä"). Ágios Arsénios muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αγίου Αρσενίου, *Dimotikí Koinótita Agíou Arseníou*), johon kuuluvat varsinaisen Ágios Arsénioksen kylän lisäksi kylät Agía Anna, Ágioi Pántes, Ágios Prokópios, Máragkas, Mastorákis ja Stelída. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 327.

Kylän nähtävyyksiin lukeutuvat jo mainittu Pyhän Arsenioksen (*Ágios Arsénios*) kirkko sekä Pyhän Spyridonin (*Ágios Spyrídonas*) kirkko, Pyhän Johannes Kastajan luostari (*Moní Agíou Ioánni Prodrómou*) sekä 1700-luvulla rakennettu Ágios Nikólaoksen torni.

Aiemmin kylä kuului Náxoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náxoksen ja Pienten Kykladien kunnan Náxoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Agios Arsenios village *naxos.net*. Viitattu 3.10.2022.
3. ↑  Agios Arsenios *Feel Greece*. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  Άγιος Αρσένιος *Touristorama*. Viitattu 3.10.2022.
5. ↑  Agios Arsenios (Agersani) Village *Naxos.gr*. Viitattu 3.10.2022.
Annastiina Heikkilä EU-vaalien kärkiehdokkaiden vaalitentissä 2019.
**Annastiina Heikkilä** (s. 1982 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Heikkilä on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta, josta hän valmistui vuonna 2012. Hän oli opiskeluaikanaan yliopistovaihdossa Ranskassa ja asui siellä aiemmin myös au pairina. Heikkilän ura Yleisradiossa alkoi vuonna 2003 ja hän on toiminut vuodesta 2013 sen Pariisin-kirjeenvaihtajana. Sitä ennen hän työskenteli muun muassa radion uutistenlukijana ja uutistuottajana.

Ylen kirjeenvaihtajana Heikkilä on raportoinut muun muassa Ranskassa vuosina 2015 ja 2016 tapahtuneista terrori-iskuista (Charlie Hebdon isku, Pariisin terrori-iskut marraskuussa 2015 ja Nizzan isku 2016) sekä vuoden 2017 presidentinvaaleista. Vuonna 2018 julkaistiin ensimmäinen hänen kirjoittamansa kirja, S&S:n kustantama tietokirja *Bibistä burkiniin eli totuuksia ranskatar-myytin takaa*.

Heikkilältä ilmestyi helmikuussa 2022 WSOY:n kustantama esikoisromaani *Vapaus valita kohtalonsa*.

Teokset
-------

* *Bibistä burkiniin eli totuuksia ranskatar-myytin takaa*. Helsinki: Kustantamo S&S, 2018. ISBN 978-951-52-4611-0.
* *Miksi Ranska raivoaa? Macron ja keskiluokan kapina*. Helsinki: Kustantamo S&S, 2019. ISBN 978-951-52-4869-5.
* *Vapaus valita kohtalonsa*. Helsinki: WSOY, 2022. ISBN 978-951-0-47439-6.

Lähteet
-------

1. ↑  Annastiina Heikkilä Kustantamo S&S. Viitattu 23.9.2018.
2. ↑  Hällsten, Annika: Alla kvinnor vill inte flirta *Hufvudstadsbladet*.  12.9.2018. Viitattu 23.9.2018. (ruotsiksi)
3. ↑  Arto Nyberg: Arto Nyberg  23.9.2018. YLE TV 1:  YLE. Viitattu 24.9.2018.
4. 1 2  Kylänpää, Riitta: "Pariisi on muuttunut peruuttamattomasti".  *Suomen Kuvalehti*, 2018, nro 38, s. 48–51.
5. ↑  Annastiina Heikkilä *LinkedIn*. Viitattu 23.9.2018. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Vapaus valita kohtalonsa WSOY. Viitattu 20.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Annastiina Heikkilän verkkosivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
**Annankatu 32** on Helsingin Kampissa Annankadun ja Kansakoulunkadun kulmassa sijaitseva seitsenkerroksinen liike- ja toimistorakennus. Rakennuksen on suunnitellut Paavo Mänttärin arkkitehtitoimisto, ja se valmistui vuonna 1987. Rakennus on nykyään Lääkärikeskus Aavan käytössä.

Kuvaus
------

Rakennus edustaa tyyliltään 1980-luvun postmodernismia laadukkaine rakennusmateriaaleineen. Siinä on seitsemän maanpäällisen kerroksen lisäksi kaksi kellarikerrosta ja konehuoneita sisältävä ullakkokerros. Rakennuksen julkisivu on verhoiltu punatiilellä ja graniitilla, ja sitä koristaa pitkät vertikaaliset ikkunalinjat ja ylemmissä kerroksissa särmikkäät erkkerit. Rakennuksen vesikatto on tehty tummanruskeasta pellistä, ja katutason sisäänkäyntien yllä on ruostumattomasta teräksestä tehdyt katokset. Rakennuksen sisäpihalla on viereisen tontin kanssa yhteinen lasirakenteinen laajennusosa.

Rakennuksen kantavat ulko- ja väliseinät on tehty teräsbetonista, ja välipohjat ovat ontelolaattaa. Kevyet väliseinät on rakennettu tiilestä ja teräksiseen runkoon kiinnitetystä kipsilevystä.

Historia
--------

Aiemmin Annankatu 32:n tontti oli rakentamaton, ja sitä käytettiin pysäköintialueena. Uutta rakennusta suunniteltiin viereisen Frenckellin kirjapainon laajennusosaksi, ja rakennuslupaa sille hakivat Christoffer von Frenckel ja Polar-rakennusyhtiö, joka toimi kohteen rakentajana. Annankatu 32:n suunnittelusta vastasi Arkkitehtitoimisto P. Mänttäri Ky. pääsunnittelijanaan Paavo Mänttäri. Rakennesuunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Kalervo Kakko Ky.

Rakentaminen tapahtui samaan aikaan viereisen kirjapainotalon peruskorjauksen kanssa. Koska kaupunki oli hankkinut tontista Kansakoulunkadun puolelta 260 cm leveän kaistan, uusi rakennus sijoittui katulinjassa hieman sisemmäksi kuin muut rakennukset. Vuonna 1988 Mänttärin arkkitehtitoimistolle myönnettiin Kiviteollisuusliiton antama Kivipalkinto suomalaisen luonnonkiven käytöstä.

Vuonna 1992 kiinteistössä avautui tunnettu homobaari Don’t Tell Mama (DTM). Se muutti syksyllä 2002 Iso-Roobertinkadulle, ja sen tilalle tuli Nightclub Fever -yökerho, joka oli myös suosittu homoyleisön keskuudessa. Fever sulki ovensa toukokuussa 2011 vuokrasopimuksen päätyttyä.

Annankatu 32 sekä muutamat viereisten tonttien rakennukset siirtyivät 2000-luvun alussa Fennia-ryhmän omistukseen pitkäaikaiseksi kiinteistösijoituskohteeksi.

### Muutokset ja remontit

1990-luvun loppupuolella rakennuksen ullakkokerrokseen rakennettiin sauna- ja sosiaalitiloja. 2000-luvulla ylempään kellariin rakennettiin liiketiloja, ja pysäköintialue siirrettiin alempaan kellarikerrokseen. Vuosina 2011–2014 suoritettiin laajamittainen peruskorjaus, jonka yhteydessä sisäpihalle tehtiin lasiseinäinen hissiaula, ja maanpäällistä sekä maanalaista kerrosalaa kasvatettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kivilaakso, Aura: *Kun Helsinkiin rakennettiin City – Keskustan vuosina 1945-1990 valmistuneet liikerakennukset*, s. 38–41. Helsingin kaupunginmuseo, 2014.
2. ↑  Aava Helsinki Kamppi *Aava*. Viitattu 17.10.2022.
3. ↑  Ravintola dtm:n historiaa ikkunateippausten takaa *ranneliike.net*. Viitattu 17.10.2022.
Annankatu 6:n sisäpihan graffiteja.
**Kulttuuritalo Annankatu 6** eli **Annis** on Porissa sijaitseva sosiaalinen kulttuurikeskus. Se syntyi vuonna 1980 Porin teatterinuorten vallattua käyttöönsä kaupungin keskustassa sijainneen tyhjän teollisuuskiinteistön.

Toiminta
--------

"Annis" -nimellä yleisesti tunnetussa kulttuurikeskuksessa toimii nykyään useita teatteriryhmiä, Porin teatterinuorten lisäksi muun muassa Vihreä Teatteri sekä Porin ylioppilasteatteri. Annankatu 6 on lisäksi ollut säännöllisesti yksi Lainsuojattomat-teatterifestivaalin näyttämöistä. Myös valtakunnalliseksi laajentunut lapsille suunnattu leikkiteatteri-metodi on saanut alkunsa Annikselta vuonna 1995. Tunnetuimpia Annankatu 6:lla vaikuttaneista teatteriharrastajista ovat muun muassa näyttelijät Mari Rantasila  ja Joonas Nordman  sekä ohjaaja Noora Männistö. Heistä Rantasila ja Männistö olivat myös valtaamassa rakennusta.

Teatteriryhmien lisäksi Anniksella vaikuttaa useita muiden alojen kulttuuritoimijoita ja talossa järjestetään muun muassa erilaisia konsertteja. Anniksella ovat harjoitelleet useat porilaisyhtyeet, kuten Dingo, Disco Ensemble sekä Magyar Posse. Annankatu 6 on tunnettu myös lukuisista graffiteistaan. Vuonna 2001 valmistui Noora Männistön ohjaama Anniksesta kertova dokumenttielokuva "Rajattoman ajan talo", joka on esitetty muun muassa TV2:n Dokumenttiprojekti-ohjelmapaikalla.

Historia
--------

Annankatu 6:n ensimmäinen osa valmistui vuonna 1873, kun paikalle rakennettiin olutpanimo kellareineen. Panimossa valmistettiin oluen lisäksi myös virvoitusjuomia sekä kivennäisvettä aina vuoteen 1935 saakka. Rakennusta laajennettiin vuonna 1915 ja myöhemmin vielä 1938, jolloin se saavutti nykyisen muotonsa siipirakennuksineen. Olutpanimon ja virvoitusjuomatehtaan jälkeen Annankatu 6:ssa toimi kirjansitomo vuoteen 1958 je sen jälkeen tekstiilitehdas 1970-luvun jälkipuoliskolle saakka.

Vuonna 1980 tapahtuneen valtauksen jälkeen Porin kaupunki rahoitti talon remontointia vuonna 1982. Entiseen teollisuuskiinteistöön rakennettiin harjoittelu- ja esiintymistiloja nuorisoteatteriryhmille ja yhtyeille. Taloon muutti teatterinuorten lisäksi myös Porin elävän musiikin yhdistys PELMU. Vuonna 1989 Anniksen toimintaa uhkasi samassa korttelissa toimineen Porin Puhelin Oy:n uudisrakennussuunnitelma, joka kuitenkin onnistuttiin estämään. Suuri peruskorjaus rakennukseen valmistui 1990-luvun lopussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Leikkiteatteri ry:n historia (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 22.10.2013.
2. ↑  Mari Rantasila: Olen sillisalaatti *Yle Kulttuuri*.  4.4.2013. Viitattu 22.10.2013.
3. ↑  Satiirikko YleLeaksista: "Porin bussissa saan mielenrauhan" *Porin kaupungin henkilöstölehti Karhunpalvelus (s. 16)*.  1/2013.  Arkistoitu 23.10.2013. Viitattu 22.10.2013.
4. ↑  Suomen suurin nuorisoteatteri juhlii Nooran ja Reetan kanssa *Satakunnan Viikko*.  13.8.2013.  Arkistoitu 23.10.2013. Viitattu 22.10.2013.
5. ↑  Yle Vintti Viitattu 22.10.2013.
6. 1 2  Anniksen historia (Arkistoitu – Internet Archive) Porin kaupunki. Viitattu 22.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kulttuuritalo Annis (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kulttuuritalo Annis Facebookissa
**Sonmiani** on Pakistanin avaruusjärjestön SUPARCOn rakettien laukaisukeskus.

Se sijaitsee 45 km luoteeseen Karachista. Keskus perustettiin vuonna 1962 paljolti NASAn tuella, joten sen perustaminen liittynee Intiaan ja sen yhteistyöhön avaruustekniikan alalla Neuvostoliiton kanssa. NASAn on väitetty käyttäneen keskusta merkittävästi 1960-luvulla. Keskusta on myös nimitetty Etelä-Aasian ensimmäiseksi avaruustutkimuskeskuksena ja laukaisukeskuksena - todellisuudessa molemmista kunnia menee Japaniin ja Intiaan. Sieltä ei ole laukaistu satelliitteja. Nimitys on silti toisinaan "Sonmiani Satellite Launch Center"..
SUPARCO (Space and Upper Atmosphere Research Commission) on laukaissut keskuksesta luotainraketteja ja Pakistanin asevoimat ohjuksiaan.

1980-luvulla - Intian jo aiemmin osoitettua kykynsä avaruustoiminnassa - Pakistan kohensi keskustaan Englannin siirtäessä teknologiaa Pakistaniin. 2000-luvulla keskus sai mm. supertietokoneensa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* SUPARCO official website[vanhentunut linkki]
* Astronautix.com page on Sonmiani
* GlobalSecurity.com page on Sonmiani
* Nuclear Threat Initiative's page on Sonmiani
**Sonnengewehr** on toisen maailmansodan aikana Natsi-Saksan suunnittelema avaruudessa toimiva teoreettinen ase. *Sonnengewehr* olisi saanut tuhovoimansa satelliittiin kiinnitetystä suuresta koverasta peilistä, joka olisi kyennyt polttamaan kaupunkeja ja saamaan valtameret kiehumaan. Valtavan peilin osat oli suunniteltu valmistettavan maassa natriumista ja sen jälkeen lennätettävän avaruuteen, jossa ne olisi koottu noin 5 100 kilometrin korkeudessa yhdeksi kokonaisuudeksi. *Sonnengewehriin* oli suunniteltu myös tilat miehistölle. Keinotekoisen ilman tuottoon oli tarkoitus käyttää tuhansia kurpitsakasveja, joiden oli todettu olevan tehokkaita hapen tuottajia. Sähkö valaistukseen olisi tuotettu turbogeneraattoreilla, jotka olisivat saaneet energiansa auringosta. Kasveja ei ollut tarkoitus valaista auringon valolla, koska sen arveltiin vahingoittavan kasveja, koska asemalla ei ollut haitallisia säteilyjä suodattavaa ilmakehää.

Lähteet
-------

1. ↑  *"The German Space Mirror" LIFE*, s. 78. Time Inc, 1945. ISBN 0024-3019. "The German Space Mirror" LIFE (viitattu 18.11.2018).
**Naniwa-ku** (jap. 浪速区) on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin keskiosassa ja rajautuu pohjoisessa Dōtonbori- ja lännessä Kizujokeen. Merkittävä Namban rautatieasema sijaitsee suuralueen pohjoisosassa ja se on siten osa Osakan eteläistä keskusta-aluetta. Suuralueen pinta-ala on 4,37 neliökilometriä ja siellä on 63 382 asukasta (vuonna 2012).

Suuralue sijaitsee liikenteellisesti keskeisellä paikalla, ja siellä onkin sen vuoksi toiminut pitkään pieniä ja keskisuuria kauppa- ja teollisuusyrityksiä. Merkittäviä kaupunginosia ovat Tokion Akihabaraa vastaava elektroniikkakaupan Denden Town ja retroviihdealue Shinsekai, jonka keskellä kohoaa yksi Osakan maamerkeistä, alun perin vuonna 1912 rakennettu Tsūtenkaku-torni. Tällä alueella sijaitsee myös perinteinen Janjan yokochō -kauppakuja. Muita merkittäviä ostospaikkoja ovat Namba City- ja Namba Parks -kauppakeskukset. Hakihaki Town on vuorostaan alue, johon on keskittynyt yli sata jalkineliikettä.

Naniwa-kun alueella sijaitsee useita nähtävyyksiä. Merkittävin pyhäkkö on Imamiya Ebisu-jinja, jossa järjestetään tammikuisin suosittu Tōka Ebisu -festivaali. Sen historia ulottuu Edo-kaudelle. Gansen-jin temppeli tunnetaan vuorostaan kivipuutarhastaan. Museoista suuralueella sijaitsee Osakan ihmisoikeusmuseo Liberty Osaka. Urheilu- ja huvittelumahdollisuuksia tarjoavat Osakan prefektuurin urheiluhalli, Naniwan urheilukeskus uima- ja luisteluhalleineen ja kahdeksankulmion muotoinen Minatomachi River Place -kompleksi, johon kuuluu 1 500 paikan Namba Hatch -konserttisali.

Naniwan aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja, Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja, Hanshin-rautateiden Namba-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja. Lisäksi suuri Osaka City Air Terminal (OCAT) -bussiterminaali sijaitsee alueella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Overview of Naniwa Ward Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.
2. ↑  Tsuten-kaku Tower (The Tower Reaching to Heaven) Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.
3. ↑  Okura-ato Hakimono-gai (footwear district) (Hakihaki Town and Hakimono Jinja) Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.
4. ↑  Toka Ebisu JNTO. Viitattu 10.1.2014.
5. ↑  Naniwa Sports Center, Indoor Pool, Ice Skating Rink Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.
6. ↑  Minatomachi River Place Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.
7. ↑  Osaka City Air Terminal [Nickname: OCAT] Naniwa Ward. Viitattu 10.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naniwa-ku** Wikimedia Commonsissa

* Naniwan suuralueen internetsivut (japaniksi) (englanniksi) (koreaksi) (kiinaksi)

  

Osakan suuralueet

* Abeno-ku
* Asahi-ku
* Chūō-ku
* Fukushima-ku
* Higashinari-ku
* Higashisumiyoshi-ku
* Higashiyodogawa-ku
* Hirano-ku
* Ikuno-ku
* Jōtō-ku
* Kita-ku
* Konohana-ku
* Minato-ku
* Miyakojima-ku
* Naniwa-ku
* Nishi-ku
* Nishinari-ku
* Nishiyodogawa-ku
* Suminoe-ku
* Sumiyoshi-ku
* Taishō-ku
* Tennōji-ku
* Tsurumi-ku
* Yodogawa-ku
**Nancy Zhou** (s. 1993 Texas) on yhdysvaltalainen viulisti.

Zhou syntyi kiinalaisille maahanmuuttajavanhemmille. Hän aloitti viulunsoiton isänsä Long Zhoun johdolla 4-vuotiaana ja piti ensimmäisen soolokonserttinsa 5-vuotiaana. Hän kävi Keystone-koulua San Antoniossa ja pääsi opiskelemaan New England Conservatory of Musiciin Miriam Friedin johdolla. Kuningatar Elisabetin musiikkikapellissa häntä opetti Augustin Dumay. Zhou tunsi mielenkiintoa myös kirjallisuutta kohtaan ja sai Harvard Collegesta *Bachelor of Arts* -arvon. Mestarikursseilla Zhoun opettajiin ovat kuuluneet Nadja Salerno-Sonnenberg, Peter Oundjian, Pinchas Zukerman, Glenn Dicterow ja Kōichirō Harada. Vuodesta 2009 alkaen Zhou pääsi Anne-Sophie Mutterin säätiön stipendin turvin pitämään lukuisia resitaaleja Eurooppaan.

Orkesteridebyyttinsä Zhou teki 13-vuotiaana San Antonion sinfoniaorkesterin kanssa. Sittemmin hän on soittanut muiden muassa Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Radion sinfoniaorkesterin, Pietarin filharmonikkojen, Shanghain sinfoniaorkesterin, Kiinan kansallisen sinfoniaorkesterin ja San Diego Symphonyn kanssa. Zhou on esiintynyt sellaisten kapellimestarien kuin Jaap van Zwedenin, Sakari Oramon, Hannu Linnun, Kim Eun-sunin, Peter Oundjianin, Christoph Poppenin, Jean-Jacques Kantorowin, Gilbert Vargan, Michael Sternin, Darrell Angin, Jurjen Hempelin, Muhai Tangin, Sebastian Lang-Lessingin ja Ken-David Masurin johdolla. Zhou on tehnyt esiintymisiä monilla festivaaleilla; vuonna 2017 hänet kutsuttiin vierailevana taiteilijana ja henkilökunnan jäsenenä Encore Chamber Music -festivaaliin.

Vuonna 2009 Zhou voitti kansainvälisen Johansen-kilpailun ja Kiinan kansainvälisen viulukilpailun. Joulukuussa 2010 hän eteni Sibelius-viulukilpailun finalistiksi ja sai samalla erikoispalkinnon Kaija Saariahon *Tocar*-teoksen parhaasta esityksestä. Lisäksi Zhou pääsi semifinalistiksi kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa 2011 ja kansainvälisessä Wieniawski-viulukilpailussa 2006. Vuonna 2018 hän voitti Shanghain Isaac Stern -viulukilpailun.

Zhou on antanut viulunsoiton opetusta ja pitänyt mestarikursseja esimerkiksi säännöllisenä vierailijana Taiwanilla. Keväällä 2020 hän perusti yksityisen onlinestudion maailmanlaajuista opetuksen tarjoamista varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nancy Zhou (Arkistoitu – Internet Archive) Fazer Artists' Konserttitoimisto
2. 1 2 3 4 5  Nancy Zhou Queen Elisabeth Competition
3. 1 2 3 4  Nancy Zhou Hong Kong Philharmonic Orchestra


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
|  |
| --- |
| Nandroloni |
| Nandroloni |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 17β-hydroksiestra-4-en-3-oni |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 434-22-0 |
| ATC-koodi | A14AB01 |
| PubChem | 9904 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C18H26O2 |
| Moolimassa | 274.40 |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus | 2.24 % (Oraalinen) 100 % (Intramuskulaarinen) |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 6 päivää |
| Ekskreetio | Dokumentoimaton |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | X (US)X (AUS) |
| Reseptiluokitus | Schedule III (US)  POM (UK) |
| Antotapa | Intramuskulaarinen |

**Nandroloni**, kaupalliselta nimeltään *Deca-Durabolin*, on yksi maailman käytetyimmistä anabolisista steroideista. Sitä etsitään jokaisessa dopingtestissä, ja se näkyy niissä pitkään ja herkästi. Nandrolonin käyttö huomataan helposti molekyylin aineenvaihduntatuotteesta, 19-norandrosteronista (C18H28O2). Kansainvälinen olympiakomitea on asettanut aineelle 2 milligramman rajan; jos virtsasta löytyy sitä enemmän, niin jää kiinni dopingista. Raja on 2 mg, koska ihmisen oma keho tuottaa kyseistä ainetta erittäin pieniä määriä. Muita virtsaan erittyviä nandrolonin aineenvaihduntatuotteita ovat 19-noretiokolanoloni (C18H28O2) ja 19-norepiandrosteroni.

Valmisteissa nandroloni on usein muodossa nandrolonidekanoaatti (C28H44O3), jonka elimistö sitten muuntaa nandroloniksi. Dekanoaatti on lisätty valmisteisiin siksi, jotta se pidentäisi annoksen vaikutuksen keston jopa kolmeen viikkoon.

Nandroloni on sukua mieshormonille, testosteronille. Sillä on kuitenkin testosteronia tasapainottomampi koostumus; nandrolonilla on voimakkaampi anabolinen vaikutus mutta heikompi androgeeninen vaikutus. Nandroloni siis edistää luukudoksen muodostumista ja valkuaisainetuotantoa. 

Nandroloni on yleinen ainesosa osteoporoosilääkkeissä. Naisten vaihdevuosien jälkeen se pitää heikentyvän luumassan tiiviyttä yllä. Sitä voidaan myös käyttää tietyntyyppisten rintasyöpien hoitoon. Vakavan onnettomuuden jälkeen nandrolinia saatetaan määrätä lihaskunnon ylläpitämistä auttamaan.

Nandrolonista kärähtäneitä urheilijoita
---------------------------------------

* Frank de Boer (jalkapalloilija)
* Linford Christie (pikajuoksija)
* Edgar Davids (jalkapalloilija)
* C. J. Hunter (kuulantyöntäjä)
* Hans Knauß (alppihiihtäjä)
* Minna Lainio (kestävyysjuoksija)
* Johann Mühlegg (hiihtäjä)
* Merlene Ottey (pikajuoksija)
* Armando dos Santos (rattikelkkailija)
* Javier Sotomayor (korkeushyppääjä}
* Jaap Stam (jalkapalloilija)
* Ville Vakkuri (pikajuoksija)
* Ali Saïdi-Sief (kestävyysjuoksija)

Lähteet
-------

1. 1 2  Shelby Houlihan to miss Olympics after nandrolone positive *AW*.  15.6.2021. Viitattu 1.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nandroloni**.
* Terveysportti, metatesaurus: Nandroloni
* PubChem: Nandrolone (englanniksi)
* DrugBank: Nandrolone (englanniksi)
* KEGG: Nandrolone (englanniksi)
* ChemBlink: Nandrolone decanoate (englanniksi)
* Lääkelaitos: Deca-Durabolin (Arkistoitu – Internet Archive)
* Human Metabolome Database: 19-Noretiocholanolone (englanniksi)
Puhvelinnahkainen nukke
**Nang sbek** eli **sbek thom** on Kambodžan khmerien luoma varjoteatteri. Sitä esitetään kaksi metriä korkeilla nahasta leikatuilla nukeilla. Teatterimuoto on kehittynyt jo Angkorin valtakunnan aikana. Esitykset on pyhitetty jumalille ja sidottu tiettyihin juhlapäiviin kuten uuteenvuoteen tai kuninkaan syntymäpäivään.

Esityksissä pingoitetaan suuri kangas nuotion (tai nykyisin projektorin) eteen. Kussakin nukessa on kaksi bambukeppiä, joiden avulla nukkea liikuttava tanssija saa sen elämään seuraten tarkkaa koreografiaa. Esitykset liittyvät Reamkeriin, eeppiseen taruun, joka on Ramayanan kambodžalainen muoto. Koko Reamkerin esittäminen kestäisi 27 tuntia, eikä sitä olekaan esitetty kokonaisena vuosikymmeniin.

Nang sbek on Kambodžan kolmesta nukketeatterityypistä suurellisin, ja sitä kutsutaankin kuninkaalliseksi nukketeatteriksi. Siinä on isommat nuket kuin muissa muodoissa, ja jokainen hahmo leikataan omasta naudantaljastaan. Nukkejen raajat eivät liiku, ja niissä on tyypillisesti aukkokoristelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Khmer Shadow Theatre Masterpieces of the Oral and Intangible Heritage of Humanity (s. 26) Unesco
2. 1 2  Shadow Pupper Theatre (Arkistoitu – Internet Archive) Shadow Puppet Org
**S/S Wellamo** (II) oli vuonna 1898 FÅAlle valmistunut matkustajalaiva, jolla oli myös sisaralus S/S Oihonna. 

S/S Wellamo (II) rakennettiin *Gourlay Bros. & Co.*:n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi pääasiassa Hanko–Tukholma reitillä sekä reitillä Tukholma–Turku–Helsinki–Pietari–Tallinna. Ensimmäisen maailmansodan aikana kun laiva oli matkalla Ruotsin Sundsvallista Kokkolan Ykspihlajaan se joutui 29. elokuuta 1916 saksalaisen sukellusveneen U 47 pysäyttämäksi. Sen jälkeen kun laivan miehistö ja matkustajat olivat poistuneet aluksesta sukellusvene upotti sen tykkitulella Tankarin majakan luoteispuolella.

S/S Wellamo (II):n pituus oli 60,33 metriä ja leveys 9,54 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 043 bruttorekisteritonnia (613 nettorekisteritonnia) ja nopeus 13 solmua. Laivan nelisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 260 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli I luokassa 81, II luokassa 18 ja III luokassa 10.

Lähteet
-------

* Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön siirtolaislaivat – S/S Wellamo (II) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Wellamo (2); www.turkusteamers.com
* S/S Wellamo; Fakta om Fartyg
**S/S Wasaborg** oli suomalainen uusikaupunkilaisen J. A. Zachariassen & Co-varustamon rahtihöyrylaiva.

7 800 kuollutpainotonnin S/S Wasaborgin pituus oli 125,88 metriä, leveys 24,65 metriä ja syväys 7,58 metriä. Laivan höyrykoneen teho oli 3 035 hevosvoimaa.

S/S Wasaborg rakennettiin 1909 Hampurissa Reiherstieg Schiffswerftin telakalla hampurilaiselle Deutsch-Australische Dampfs Ges-varustamolle ja sai nimekseen *Iserlohn*. Ensimmäisen maailmansodan alettua elokuussa 1914 laiva jäi Bataviaan Hollannin Itä-Intiaan ja se luovutettiin 1919 sotakorvauksena Iso-Britannialle. Vuonna 1921 laiva sai nimekseen *Union City* ja sen omisti bidefordilainen St. Just Steamship Co Ltd-varustamo. Vuonna 1925 laiva ostettiin Suomeen uusikaupunkilaiselle J. A. Zachariassen & Co-varustamolle ja se oli ostohetkellä Suomen kauppalaivaston suurin alus. Laiva myytiin 1935 Italiaan napolilaiselle Achille Lauro -varustamolle, jossa se sai nimekseen *Erica*. Toisen maailmansodan aikana kesäkuussa 1940 laiva takavarikoitiin Liverpoolissa ja se sai nimekseen *Empire Defiance*. Normandian maihinnousun aikana laiva upotettiin Normandian rannikolla aallonmurtajaksi 8. kesäkuuta 1944. Laiva romutettiin Antwerpenissä syyskuussa 1951.

Katso myös
----------

* M/S Wasaborg

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Äänimeri-sivusto : Zachariassen : Wasaborg

Aiheesta muualla
----------------

* Höyrylaiva S/S Wasaborg, Uudenkaupungin museon valokuvakokoelma (Finna)
**Ultraäänitestaus** on eräs ainettarikkomaton testaus- ja koestus-, eli NDT-menetelmä. Menetelmässä käytetään ultraääntä eli 50kHz – 500 MHz taajuisia ääniaaltoja.

Testauslaitteisto koostuu ultraäänilaitteesta ja ultraääniluotaimesta, joka on pietsosähköinen värähtelijä. Ultraäänilaitteella synnytetään sähköisiä pulsseja, jotka johdetaan ultraääniluotaimelle, joka edelleen muuntaa pulssit mekaaniseksi värähtelyksi. Tämä värähtely välitetään kontaktiaineen avulla tarkastettavaan kohteeseen. Mikäli tarkastettavassa kohteessa (esimerkiksi hitsi tai valu) on jokin materiaalin liikettä häiritsevä tekijä (virhe), aiheuttaa tämä virhe äänen heijastumisen takaisin luotaimeen. Luotain muuntaa heijastuneen mekaanisen liikkeen takaisin sähköisiksi pulsseiksi jotka edelleen johdetaan takaisin ultraäänilaitteeseen. Takaisin saatu heijastus esitetään A-kuvanäytöllisen ultraäänilaitteen näytöllä aika–amplitudi (voimakkuus) -asteikolla. Heijastus mahdollistaa virheen paikantamisen materiaalin syvyyssuunnassa.

Ultraäänitestaus on testausmenetelmänä hyvin riippuvainen testattavan kohteen sisäisistä ominaisuuksista. Tästä syystä pyritään muun muassa austeniittisilla ja nikkelipohjaisilla materiaaleilla yleisesti käyttämään ultraäänitestauksen sijasta röntgentestausta. Vaikka testattavan kohteen sisäiset ominaisuudet olisivat hyvinkin haasteelliset, eivät ne kuitenkaan estä ultraäänimenetelmän käyttöä asianomaisilla kohteilla.

Ultraäänimenetelmässä on vuosien 1995 ja 2005 välisenä aikana tapahtunut voimakasta teknistä kehitystä tietokoneiden kasvaneen laskentakyvyn ansiosta. Uudet tekniikat kuten TOFD-tekniikka ja vaiheistettu tekniikka tarjoavat useita eri vaihtoehtoja monenlaisten ja -muotoisten kohteiden testaamiseen.
Pulkovon tähtitorni vuonna 2004
Pulkovon observatorio vuonna 1855
**Pulkovon tähtitieteellinen observatorio** (ven. Пулковская Астрономическая обсерватория, *Pulkovskaja Astronomitšeskaja observatorija*) on Venäjän tiedeakatemian pääobservatorio. Se sijaitsee 19 km Pietarin keskustan eteläpuolella kohoavalla Pulkovon (Pulkkalan) mäellä 75 metriä meren pinnan tasosta. Observatorio kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.

Historia
--------

Aleksandr Brjullovin suunnittelema observatorio valmistui 1839. Se rakennettiin saksalaistaustaista tähtitieteilijä Wilhelm von Struvea varten, joka toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana vuoteen 1861 asti, jolloin johtoon astui hänen poikansa Otto Wilhelm von Struve.

Tähtitornissa on 38 cm:n kaukoputki, joka valmistuessaan oli maailman suurin ja aikanansa huipputekniikalla valmistettu. Observatorion päätehtävä oli aluksi kaksoistähtien koordinaattien ja joidenkin tähtitieteellisten vakioiden kuten prekessioiden, nutaatioiden ja aberraatioiden määrittäminen. Siellä tehtiin myös Venäjän maantieteelliseen alueeseen ja navigointiin liittyvää tutkimusta. Observatorio julkaisi tähtien tarkat koordinaatit sisältävät tähtiluettelot vuosina 1845, 1865, 1885, 1905 ja 1930; lopulta kartoitettuja tähtiä oli 558.

Observatorion tutkijat työskentelivät myös yhteistyössä Krimillä sijaitsevan Semeizin observatorion ja Ukrainan Nikolajevin tähtitieteen tutkimusaseman kanssa voidakseen tutkia eteläisempiä tähtiä jotka eivät Pulkkalaan näkyneet.

Neuvostoliiton aikana 1930-luvun lopun Stalinin vainot verottivat raskaasti observatoriota. Muiden muassa sen johtaja Boris Gerasimovitš teloitettiin.

Toisessa maailmansodassa observatorio oli pommitusten kohteena, ja kaikki sen rakennukset tuhottiin. Tutkimuslaitteet, kaukoputken linssi mukaan lukien, sekä kirjasto kuitenkin oli viety turvaan Leningradiin ja säilyivät. Vuonna 1997 suurin osa kirjastoa menetettiin tai vahingoittui tuhopolton yhteydessä.

Sodan jälkeen observatorio rakennettiin uudelleen, ja se jatkoi toimintaansa laajennettuna vuonna 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  Historic Centre of Saint Petersburg and Related Groups of Monuments (Historiallisen Pietarin, Unescon maailmanperintökohteen osien listaus) whc.unesco.org. Viitattu 28.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pulkovon observatorio** Wikimedia Commonsissa

* Observatorion sivut (englanniksi) (gao.spb.ru)
* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 517. "Pulkovan observatorio". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr
**Konttila** (ruots. Kontby) on kylä Iitin kunnassa Kausalan kuntakeskuksessa. Se on kuntakeskuksen eteläisin kylä.

Konttilan kylän asutus on syntynyt noin 1500-luvulla. Kylä jakautuu Ala- ja Ylä-Konttilaan. Kylämaisema muodostuu Haapakimolantien ja Konttilantien varsille. Alueella on sijainnut useita maatiloja ja ammattimaista puutarhatuotantoa. Konttilaan perustettiin 1899 kansakoulu Kausalan ja maakansan oppilaita varten.

Kansakoulu toimi vuoteen 1928 ja oli muussa koulukäytössä vuoteen 1965. Koulussa opiskeli muun muassa murretutkija Aino Valli. Koulurakennus toimi 1980-luvulla kuvanveistäjä Osmi Nyströmin ateljeena ja galleriana.

Konttilan kylässä on vuodesta 1932 toiminut oma kyläkerho, Konttilan kerho. Konttilan kerhon logon on suunnitellut kuvanveistäjä Osmi Nyström vuonna 1992.

Vuonna 2005 Konttilan kerho rakensi kokoontumispaikaksi maitolaiturin Haapakimolantien ja Ylä-konttilantien risteykseen. Vuonna 2016 kerho julkaisi Konttilan kylän historiaa käsittelevän teoksen nimeltään Konttila, Iitin helmi.

Lähteet
-------

1. ↑  Osmi Nyström *taidetupapikkuselma.com*.
2. ↑  Valusampo *valusampo.fi*. Viitattu Osmi Nyström.
3. ↑  LINDGRÉN PETRI: *Konttila, Iitin helmi*. Korian kirjapaino, 2016. 978-952-93-7950-7. ISBN 978-952-93-7950-7.