recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Esko Martti Armas Vahla** (31. joulukuuta 1907 Värtsilä – 25. toukokuuta 1988) oli suomalainen kenraalimajuri ja Savo-Karjalan sotilasläänin komentaja. 

Vahla valmistui kadettikoulusta 1932 ja sodan jälkeen Sotakorkeakoulusta 1947. Hän toimi ennen sotaa nuorempana upseerina ja kouluttajana Pohjois-Savon rykmentissä sekä Sortavalan suojeluskuntapiirissä. Talvisodassa hän toimi 3. komppanian päällikkönä ja I pataljoonan komentajana JR 34:ssä. Hän osallistui Uomaan taisteluihin Kollaan rintamalla. Välirauhan aikana hän toimi kouluttajana Savonlinnan suojeluskuntapiirissä. Jatkosodan aikana hän toimi vuodet 1941–1943 I pataljoonan komentajana JR 49:ssä sekä osastopäällikkönä Panssaridivisioonan esikunnassa 1944. Hän osallistui tässä tehtävässä myös Lapin sotaan.

Vuonna 1945 Vahla työskenteli toimistopäällikkönä Helsingin sotilasläänin esikunnassa sekä toimistoesiupseerina Pääesikunnassa 1947–1950. Hän johti Huoltoupseerikoulua (HUK) 1950–1952 ja työskenteli Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1953–1954 sekä Uudenmaan sotilasläänissä 1955–1956. Karjalan Prikaatin komentajana hän oli vuodet 1957–1958, toimi sitä ennen muutaman kuukauden prikaatin edeltäjän 5. Prikaatin komentajana. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä Vahla toimi 1958–1963. Vuosina 1963–1969 hän komensi Savo-Karjalan sotilaslääniä, minkä jälkeen jäi eläkkeelle kenraalimajurina.

Ylennykset: 

Vänrikki 1932, luutnantti 1934, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1950, eversti 1956, kenraalimajuri 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 4.6.1988, HS Aikakone. Viitattu 8.5.2018.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
**Johan August Gustafsson** (17. elokuuta 1889 Långserud, Värmlanti, Ruotsi – 25. marraskuuta 1967 Tukholma) oli ruotsalainen vapaakirkollinen pastori, virsirunoilija ja kääntäjä.

Gustafsson opiskeli Ruotsin Lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) teologisessa seminaarissa vuosina 1912–1915 ja toimi sen jälkeen pastorina Ljusdalissa ja Arvikassa. Vuodesta 1921 hän oli Lähetysliiton nuorisosihteeri, vuodesta 1926 Lähetysliiton lehden toimittaja, sisälähetystyön johtajan vuodesta 1930 ja lähetysjohtaja vuosina 1944–1954. 

Hän oli myös puheenjohtaja työryhmässä, joka julkaisi vuonna 1951 Lähetysliiton laulukirjan *Sånger och psalmer.* Hän on kirjoittanut myös runsaasti hartauskirjoituksia, novelleja, runoja ja lauluja.

Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osassa on numerolla 282 Gustafssonin kirjoittama virsi "Bar du min börda, led du min nöd". Se on julkaistu vuonna 1934 kokoelmassa *Evangeliska sånger. En samling väckelse- och uppbyggelsesånger för gudstjänstbruk*. Virren sävelmä on yhdysvaltalaisen säveltäjän Lelia Naylor Morrisin (1862–1929) sävelmä. Hän käytti miehensä nimen mukaan pseudonyymiä "Mrs C. H. Morris". Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa Anna-Mari Kaskisen vuonna 1997 kääntämänä "Taakkani kannoit, tuskani koit".

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren (ruotsiksi): *Psalm- och sånglexikon*, s. 254. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Gustafsson, Johan August *runeberg.org*. Viitattu 19.3.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 204. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Olavi Edvard Järvi** (2. tammikuuta 1918 Helsinki – 8. heinäkuuta 1994 Al Haurin Grande, Espanja) työskenteli useiden suomalaisten aikakauslehtien päätoimittajana.

Henkilöhistoria
---------------

Olavi Järven vanhemmat olivat kauppias Juho Järvi ja Sigrid Maria Myllyoja ja puoliso vuodesta 1943 Sirkka Sinikka Nevalainen. Järvi tuli ylioppilaaksi 1937. *Seuran* toimittaja ja toimitussihteeri hän oli 1944–1946 ja päätoimittaja 1954–1961. Kustannusyhtiö Mantereen toimistopäällikkö ja *100*-julkaisun päätoimittaja Järvi oli 1946–1949, *Miesten Kesken* -lehden päätoimittaja 1949–1951, Suomen Autoklubin tiedotuspäällikkö ja *Moottorin* päätoimittaja 1952–1954, *Koti-Postin* päätoimittaja 1961–1976 ja vielä nuorisolehti *Jipon* päätoimittaja vuodesta 1977. Hän oli myös *Lipeäkala*-julkaisun toimittajia 1947–1953, samoin kuin suomentaja, joka julkaisi tietoteoksia, novelleja ja pakinoita.

Julkaisuja
----------

* *Upsalan maisterit*, 1943, Clas Gullman, suom. Olavi Järvi
* *Armeliaisuuden saari: viisi miestä ja yksi nainen autiolla saarella*, 1944, Theodore Pratt, suom. Olavi Järvi
* *Miehen kirja: käytöstavat, pukeutuminen, pöydän antimet*, 1953, Veikko Karumo, Olavi Järvi
* *Autoilun avain: uusinta autosta ja sen ajosta*, 1953, Bertil Björkman, suom. Olavi Järvi
* *Autojen kirja*, 1958, Bo Rosén, Bertil Björkman, suomalaisen laitoksen toim. Olavi Järvi
* *Kellokosken VPK 50 vuotta: kertomus toiminnasta 1926–1976*, 1976
* *Parhaat pilapiirtäjämme*, 1979

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 320 (Viitattu 7.8.2019)
2. 1 2  Risto Karlsson: Kuolleita. Päätoimittaja Olavi Järvi. *Helsingin Sanomat*, 23.7.1994, s. 4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Nicolas Catinat (maalaaja Robert Tournières)
**Nicolas Catinat** (1637–1712) oli Ranskan marsalkka ja Ludvig XIV:n ajan etevimpiä sotapäälliköitä.

Catinat oli ensin asianajajana, mutta liittyi sotapalvelukseen ja kunnostautui Ludvig XIV:n sodissa varsinkin Pfalzin perimyssodassa, jossa hän voitti Staffardan taistelun vuonna 1690. Espanjan perimyssodan alkaessa 1701 Catinat johti italialaisen armeijaa, mutta menetti päällikkyyden hävittyään Carpin taistelun. Suoran käytöksensä tähden Catinat oli kansan ja sotajoukon rakastama, mutta hovissa vähemmän suosittu. Hänen muistelmansa ilmestyivät Pariisissa 1819.

Lähteet
-------

1. ↑  Catinat, Nicolas Tietosanakirja osa 1
2. ↑  Catinat, Nicolas Pieni tietosanakirja osa 1


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Liivatelehtiä
**Liivate** eli **gelatiini** on proteiinista koostuva ruoka-aine, jota valmistetaan yleensä sian nahasta tai sian tai naudan luista, suolista ja jänteistä pitkään keittämällä. Ulkoisilta ominaisuuksiltaan puhdas liivate on kiinteää ja haurasta, läpikuultavaa tai kellertävää, lähestulkoon hajutonta ja mautonta ainetta. Kotikäytössä liivate on ohuita levyjä tai jauhetta. Se liotetaan kylmässä vedessä, jossa se turpoaa, ja liuotetaan sitten kuumaan nesteeseen, jossa se muodostaa kolloidisen liuoksen. Jäähtyessään liivate jähmettyy.

Liivatetta käytetään lukuisissa elintarvikkeissa kuten jogurteissa ja makeisissa hyytelömäisen rakenteen aikaansaamiseksi. Kiille on kerros liivatteesta tai hyytelösokerista kakkujen tai leivosten päällä. Lisäksi liivatetta käytetään lääkkeiden ja luontaistuotteiden kuorena, valokuvauksessa filmin takapinnassa sekä kosmetiikkatuotteissa.

Liivatetta ei luokitella lisäaineeksi vaan valmistusaineeksi, minkä takia sillä ei ole E-koodia. EU:n lainsäädännössä liivate luokiteltiin aiemmin lisäaineeksi E-koodilla E441, mutta luokitus muutettiin ja elintarvikkeeseen käytetty liivate pitää nykyään aina mainita pakkauksessa E-koodin sijasta nimellään.

Muita käyttötarkoituksia
------------------------

Aseteollisuus ja metsästäjät käyttävät jähmettynyttä liivatetta simuloimaan luodin käyttäytymistä kudososumassa. Mahdollisuus simuloida luodin käyttäytymistä osumassa auttaa kehittämään tehokkaampia metsästysluoteja, jolloin luodin vaikutuksen kasvaessa saaliseläimen kärsimys pienenee. Luuosumaa voidaan simuloida upottamalla liivatepalan valmistusvaiheessa sen sisään luu. Aseharrastajien keskuudesta jähmettyneestä liivatteesta käytetään nimitystä *ballistinen hyytelö*.*lähde?*

Katso myös
----------

Kasviperäisiä hyytelöintiaineita:

* Perunajauho
* Agar
* Arrowjuuri
* Guarkumi
* Hyytelösokeri
* Inuliini
* Johanneksenleipäpuu
* Karrageeni
* Kassiakumi
* Konjak
* Pektiini

Lähteet
-------

1. ↑  What is gelatin ? foodmate.net. Viitattu 20. heinäkuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liivate** Wikimedia Commonsissa
Kerrostalo, jossa uhria pidettiin ennen hänen murhaansa
**Hello Kitty -murhaksi** kutsutaan tapausta, jossa Fan Man-yee -niminen prostituoitu kidutettiin kuoliaaksi Hongkongissa. 23-vuotias Fan Man-yee kidnapattiin 17. maaliskuuta 1999 maksamattoman velan vuoksi. Chan Man-lok, Leung Shing-cho ja Leung Wai-lun kiduttivat naista noin kuukauden, kunnes tämä kuoli. Miehet pilkkoivat ruumiin ja hävittivät enimmän osan siitä talousjätteiden seassa. Tuntemattomaksi jääneestä syystä he kätkivät uhrin pään Hello Kitty -nuken pään sisään.

Murha tuli ilmi, kun toukokuussa 1999 13-vuotias tyttö Ah Fong kertoi Hongkongin poliisille siihen liittyvistä painajaisistaan. Hänen poikaystävänsä oli yksi tekijöistä, ja tyttö tunnusti myöhemmin oikeudessa osallistuneensa itsekin uhrin pahoinpitelyyn. Hän todisti oikeudessa miehiä vastaan, ja sai itse siitä hyvästä vapautuksen syytteistä.

Joulukuussa 2000 Leung Wai-lun, Leung Shing-cho ja Chan Man-lok tuomittiin vähintään 20 vuodeksi vankeuteen. Tuomio tuli taposta, koska uhrin jäänteiden perusteella kuolinsyytä ei pystytty määrittelemään varmuudella.ja nytten he ovat poijes vankilasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Mind-Boggling Brutality Of The Hello Kitty Murder *Ranker*. Viitattu 13.8.2018. (englanniksi)
**Uuno Jonas Peusa** (29. syyskuuta 1902 Pietari – 6. maaliskuuta 1996 Järvenpää) oli suomalainen opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Peusan vanhemmat olivat liikemies, tilanomistaja Juho Peusa ja Eeva Lenkkeri ja puoliso vuodesta 1930 Elvi Elisabeth Väätäinen. Kauppaneuvos Jonas Peusa oli hänen setänsä. Uuno Peusa tuli ylioppilaaksi Viipurissa vuonna 1923 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1930. Hän oli valmistuttuaan ensin Maatalouskoelaitoksen ylimääräinen assistentti ja toimi sitten opettajana maamieskoulussa Parikkalassa. Peusa suoritti kasvatusopin arvosanan vuonna 1931 ja antoi opettajan virkaan vaaditut opetusnäytteet vuonna 1934.

Maatalousnormaalikoulun lehtoriksi Peusa siirtyi vuonna 1936, mutta oli kuitenkin kansanhuoltoministeriön osastosihteeri 1942–1944 ja toimistopäällikkö 1945–1946. Maatalousnormaalikoulun johtaja ja koulutilan hoitaja hänestä tuli vuonna 1950 ja rehtori vuonna 1960, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1966. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Peusa sai vuonna 1964. Peusalla oli muun ohella useita kunnallisia, seudullisia ja opetusalan luottamustehtäviä. Hänet tunnettiin myös maatalouskoulujen oppikirjojen laatijana.

Julkaisuja
----------

* *Fysiikan oppikirja alempia maatalouskouluja varten*, 1938
* *Luonnonopin alkeet alempia maatalouskouluja varten*, 1945
* *Kotieläinanatomian sarjan selitykset*, 1945
* *Maamiehen kemia alempaa maatalousopetusta varten*, 1947
* *Maatalouden mittausoppia*, 1949
* *Laskuoppi maataloudellisia kouluja varten*, 1952, Antti Heilimo, Uuno J. Peusa
* *Kemian ja fysiikan työkirja maatalousoppilaitoksia varten*, 1968, Uuno J. Peusa, Heikki Väyrynen

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Uuno J. Peusa *Biografiasampo*. Viitattu 5.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 644. Viitattu 5.5.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Maanviljelysneuvos Uuno J. Peusa. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  16.4.1996. Viitattu 5.5.2022.
**Edvard Leopold Blumenthal** (2. marraskuuta 1837 Johannes, Viipurin lääni – 22. lokakuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen ylimetsänhoitaja ja Suomen suuriruhtinaskunnan ennakkosensuurista vastanneen painoasiain ylihallituksen puheenjohtaja.

Blumenthalin vanhemmat olivat Rokkalan peilitehtaan johtaja, kollegiasessori Benjamin Johan Blumenthal ja Sofia Johanna Hoyer. Edvard Blumenthal opiskeli Viipurin lukiossa ja Pietarin metsänhoito-opistossa. Vuonna 1859 hänet nimitettiin metsänhoitajaksi maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallitukseen. Hän työskenteli aluemetsänhoitajana Muhosen hoitoalueella. Vuonna 1875 Blumenthal yleni Oulun tarkastuspiirin virkaa toimittavaksi ylimetsänhoitajaksi ja vuonna 1887 vakinaiseksi ylimetsänhoitajaksi. Metsänhoitajana Blumenthal harjoitti metsätieteellisiä tutkimuksia Pelsonsuolla ja Ylitorniolla.

Vuonna 1888 Blumenthal nimitettiin painoasiain ylihallituksen puheenjohtajaksi. Hän erosi puheenjohtajan virasta vuonna 1895, mutta jatkoi ylihallituksen vakinaisena jäsenenä vuoteen 1905 saakka.

Blumenthal oli Oulussa asuessaan Oulun kaupunginvaltuuston ja Oulun säästöpankin johtokunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  In memoriam. Edward Leopold Blumenthal.  *Metsätaloudellinen aikakauskirja*, 01.11.1915, nro 11, s. 22. Kansalliskirjasto. Viitattu 07.08.2020.
2. 1 2  Finska Forstföreningens Meddelanden XXIII bandet Finska Forstföreningen. Viitattu 07.08.2020. (ruotsiksi)
3. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suometar*, 24.10.1915, nro 290, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 07.08.2020.
Leo Pennanen 1950-luvulla
**Leo Kalervo Henrik Pennanen** (11. elokuuta 1904 Koski Hl. – 27. tammikuuta 1991 Tampere) oli suomalainen rovasti ja käsialantutkija (grafologi).

Pennasen vanhemmat olivat isännöitsijä Hugo Henrik Pennanen ja Hilma Maria Enegrén. Pennanen pääsi ylioppilaaksi 1923 ja hänet vihittiin papiksi 1927. Hän toimi Porin seurakunnan virallisena apulaisena 1931–1936, Tampereen seurakunnan 5. kappalaisena 1937–1943, Hämeen läänin Kosken seurakunnan (nykyinen Hämeenkoski) kirkkoherrana vuodesta 1946 alkaen ja Kotkan seurakunnan kirkkoherrana 1959–1972, josta jäi eläkkeelle. Pennanen oli myös Kirkkotie-lehden toimittajana 1938–1939.

Pennanen oli käsialantutkimuksen uranuurtajia Suomessa ja hänen ensimmäinen kirjansa aiheesta ilmestyi jo 1944. 

Leo Pennanen oli naimisissa vuodesta 1928 kansakoulunopettaja Irja Kyllikki Airion kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailija Lea Pennanen (1929–2019), sosiaalineuvos Jyrki Pennanen (1933–2012) ja toimittaja, taidemaalari Outi Pennanen (s. 1937). Leo Pennasen sisko oli kirjailija ja kriitikko Eila Pennanen.

Teoksia
-------

* *Sotilaan virsiä* ; toim. Toivo Tarkka ja Leo Pennanen. T. Tarkka, Tampere 1939
* *Käsiala kertoo : yksinkertaisen käsialantutkimuksen viitteitä*. WSOY 1944, 2. painos 1945
* *Käsiala - ihmisen kuvastaja : käsialatutkimuksen viitteitä ihmisen tuntemiseksi*. WSOY 1949, 2. painos 1953
* *Tiedostamaton sielunelämä - vihollinen vai ystävä : Psykologian apu kirkolle lähinnä C. G. Jungin ajatusten mukaan* : Synodaalikirjoitus Mikkelin hiippakunnan pappeinkokoukseen v. 1967. Mikkelin hiippakunnan tuomiokapituli, Mikkeli 1967
* *Käsialatiedon opas*. WSOY 1976, 2. korj. painos 1983, 3. painos 1988, 4. painos 1992, 5. painos 1995

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen sukututkimusseura
2. ↑  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Jyrki Pennasen muistokirjoitus, Helsingin Sanomat Muistot (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ingmar Alvar Johannes Virtanen** (24. kesäkuuta 1919 Helsinki – 11. joulukuuta 1991 Kauniainen) oli suomalainen lääkäri ja vuosina 1963–1975 Helsingin yliopiston hammas- ja suukirurgian professori. 

Virtasen vanhemmat olivat hovioikeuden auskultantti Wilhelm Wäinö Wirtanen ja Irene Emilia Forsblom ja puoliso vuodesta 1943 varanotaari Aila Hillevi Paloheimo. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1938 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1946 ja hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1950. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Virtanen väitteli 1961, hammaskirurgiaan hän oli erikoistunut 1956. Sota-aikana Virtanen toimi sekä lähettiupseerina että pataljoonan lääkärinä. Hän oli reservin lääkintäkapteeni (1962). Virtanen tutki hammas-, suu- ja leukakirurgiaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1978
2. ↑  *Professorimatrikkeli 1918–1996*, s. 626. Helsingin yliopisto, Helsinki 1997.
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 759. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 16. Pienhakusanat ja hakemisto*, s. 590. Helsinki: WSOY, 1983. ISBN 951-0-07255-9.
5. ↑  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 10 vuodelta 1997, s. 287
**Niilo Valdemar Kesämaa** (8. heinäkuuta 1897 Mäntsälä – 15. elokuuta 1972) oli Suomen Puolustusvoimissa pääasiassa rannikkotykistössä palvellut upseeri ja eversti.

Kesämaa valmistui Kadettikoulusta 1921 ja myöhemmin Sotakorkeakoulusta 1929. Hän palveli Rannikkotykistörykmentti 1:ssä patterin päällikkönä 1923-1930 ja Rannikkotykistörykmentti 3:ssa patteriston komentajana 1930-1932 Laatokalla. Yleisesikuntaupseerin tehtävissä hän toimi 1932-1938. Vuodesta 1938 hän oli Rannikkotykistörykmentti 2:n patteriston ja Koiviston alalohkon komentaja myös talvisodan aikana vuoteen 1940 asti. Jatkosodassa hän toimi aluksi Hangon ryhmän komentajana ja komentajan apulaisena, sitten rannikkoprikaatin ja rykmentin komentajana Itä-Karjalassa sekä Rannikkojalkaväkirykmentti 1:n komentajana. Sodan jälkeen hän oli patteriston komentajana Turun Rannikkotykistörykmentissä everstin arvossa 1944-1946. Haminan rannikkolinnakkeiston komentajana hän palveli 1946-1949. Merivoimien esikuntapäällikkönä hän oli 1949-1952 jonka jälkeen hän oli meripuolustusosaston päällikkönä.

Ylennykset: vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1926, majuri 1931, everstiluutnantti 1940, eversti 1943.

Lähteet
-------

* 
*
**Lyhyitä kohtaamisia** (ven. Короткие встречи, *Korotkije vstretši*) on Kira Muratovan ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1967.

Teos oli hänen esikoisohjauksensa. Tässä kolmiodraamassa pääosia näyttelivät Muratova itse ja myöhemmin suursuosioon laulajana noussut Vladimir Vysotski.

Vuonna 2021 elokuva arvostettiin Dovženko-keskuksen julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla sijalle 13/100.

Lähteet
-------

1. ↑  *Korotkije vstretshi* Elonet. Viitattu 29.1.2024.
2. ↑  Top 100. Rating of the best films in the history of Ukrainian cinema Dovženko-keskus, dovzhenkocentre.org. Viitattu 29.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  13 Brief Encounters / Korotki zustrichi Dovženko-keskus, dovzhenkocentre.org. Viitattu 29.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  100 найкращих українських фільмів усіх часів за версією кінокритиків  25.6.2021. BBC, bbc.com. Viitattu 29.1.2024. (ukrainaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Brief Encounters (englanniksi) (imdb.com)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Brief Encounters (film)
**Harpejji** on Marcodi Musical Productsin valmistama kielisoitin. Harpejjia soitettaessa käytettävä tapping-tekniikka mahdollistaa kymmenen sormen käytön, mikä on harvinaista kielisoittimille. Harpejjin kehitti Tim Meeks halutessaan yhdistää pianon ja kitaran hyvät puolet. Jokainen Harpejji tilataan Marcodilta erikseen custom-työnä, ja ne valmistetaan Marylandissa, Yhdysvalloissa.

Kehitys
-------

StarrBoard, Harpejjin edeltäjä
Harpejjin kehitti Tim Meeks turhautuessaan pianon soiton rajoitteellisuuteen. Meeks piti enemmän kielisoitinten kuin pianon soitinväristä, mutta piti kielisoittimien soittamista hankalampana. Etsiessään ratkaisua hän törmäsi Chapman Stickiin – kitaran tyyliseen soittimeen, jota soitettiin tapping-tekniikalla ja näin mahdollisti kahdeksan sormen käytön. Meeks piti Chapman Stickin soittamisen opettelua liian vaikeana. Hän kuitenkin piti soitinta kiinnostavana ja pyysi soittimen kehittäjää Emmet Chapmania valmistamaan hänelle Chapman Stickin, jonka voisi asettaa vaakatasoon ja jossa olisi useita uusia ominaisuuksia. Chapman ei kiireiltään ehtinyt tehdä tätä, mutta kertoi John Starretista, jolla oli samankaltainen idea, StarrBoard. Meeks osti häneltä StarrBoardin prototyypin ja kehitti ideaa eteenpäin. Kuuden vuoden työskentelyn jälkeen Meeks sai valmiiksi ensimmäisen mallin, jota tultiin myöhemmin kutsumaan nimellä Harpejji d1, vuonna 2007. Ensimmäisen patentin soittimelleen hän haki keväällä 2007. Meeks rupesi työskentelemään ystävänsä Jason Melanin kanssa, ja he perustivat Marcodi Musical Products, LLC - yhtiön 4. huhtikuuta 2007 Marylandiin.

Tammikuussa 2010 esiteltiin uusi malli Harpejji k24. Edelliseen malliin d1:een verrattuna siinä oli uusia soittoa helpottavia ominaisuuksia.

Viritys
-------

Harpejjissa on 24 kieltä, jotka on viritetty kokosävelaskeleen päähän toisistaan. Virityksen ansiosta Harpejjin soittaminen on hyvin loogista – esimerkiksi duuriskaalojen muoto pysyy aina samanlaisena, vaikka sen aloittaa eri sävelestä. Harpejjin matalin ääni on pieni a ja korkein viisiviivainen a, joten sen ääniala käsittää viisi oktaavia.

Mallit
------

* Harpejji d1
* Harpejji g16
* Harpejji k24

Lähteet
-------

* Tim Meeks: Letter from the Inventor *marcodi.com*.  1.1.2008.  Arkistoitu 22.10.2009.  (englanniksi)
* Jan Tegler: On the Downbeat *SmartCEO*.  toukokuu 2008.  Arkistoitu 21.11.2008.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  A Whole New Way to Make Music *Music Trades*.  tammikuu 2008.  Arkistoitu 19.1.2010.  (englanniksi)
2. ↑  We can't keep it a secret any longer... Introducing the k24 *marcodi.com*.  9.1.2010. Marcodi Forum.  Arkistoitu 5.3.2016.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* www.marcodi.com, Harpejjia valmistavan yhtiön viralliset sivut
* www.infohost.nmt.edu/~jstarret/StarrBoard.html (Arkistoitu – Internet Archive), StarrBoard, Harpejjin edeltäjä
* Instruments of the World - Harpejji, Music Aloud
**Maustaja Oy** on suomalainen elintarviketeollisuuden yhtiö. Yritys valmistaa pääasiassa tuotteita sopimusvalmistajana kauppaketjuille, tukkukauppoihin sekä elintarvikealan valmistajille. Yritys perustettiin vuonna 1971 nimellä Pyhännän Einestuote Oy. 
Yhtiön toimitilat sijaitsevat Pyhännällä.

Historiaa
---------

Pyhännän Einestuote Oy perustettiin työllistämään seudun naisia, kun miehille tarjosi työpaikkoja muun muassa muutamaa vuotta aiemmin perustettu Pyhännän Rakennustuote, nykyinen PRT-Forest. Ensimmäisenä tuotteena valmistettiin paahdettua sipulia, mutta vuonna 1974 tuotantoon otettu Ilona-ketsuppi osoittautui menestystuotteeksi. 1970-luvun loppupuolella toinen päätuote olivat ranskalaiset perunat ja muut perunajalosteet, kuten vuonna 1979 aloitetut perunalastut. Sinappia alettiin valmistaa 1977. Einestuote tuli vuonna 1975 osaksi Pyhännän Rakennustuote -konsernia, mutta myytiin 1980-luvulle tultaessa Pauligille osaksi sen Santa Maria -mausteryhmää. 1980-luvun lopulla omistajaksi tuli närpiöläinen Oy Börje Norrgård Ab, ja hetken aikaa nimenä oli Inpac kunnes otettiin käyttöön nykyinen nimi Maustaja Oy. Yrityksen johtohenkilöt ostivat Maustajan itselleen vuonna 1992 ja aloittivat 1990-luvun mittaan viennin Ruotsiin ja Venäjälle. Vuonna 2006 uusiksi omistajiksi tulivat Erkki Veikkolaisen sijoitusyhtiö MEVita Invest ja joukko yhtiön avainhenkilöitä.

Maustajan sopimusvalmistustuotteita
-----------------------------------

Turun Sinapin logo
### Turun Sinappi

*Pääartikkeli: Turun sinappi*
**Turun Sinappi** (ruots. *Åbo senap*) on Unileverin omistama elintarvikemerkki. Maustaja alkoi valmistaa sinappia, kun Unilever päätti toukokuussa 2014 siirtää Turun Sinapin valmistuksen Puolasta takaisin Suomeen. Sinapin valmistus lopetettiin Suomessa vuonna 2003, jolloin se siirrettiin Ruotsiin ja vuonna 2008 Ruotsista Puolaan.

Siirron yhteydessä sinapin reseptiä muutettiin hieman, jolloin ainesosaluettelon mukaan glukoosi-fruktoosisiirappi korvattiin oikealla sokerilla.

### Hango Sinappi

Hango Sinapin logo
Hango Sinappi on niin sanottu vanhan ajan sinappi, jonka resepti perustuu vanhaan Bromarvista 1800-luvulta peräisin olevan reseptiin. Kaupallinen tuotanto alkoi vuonna 2003. Perustaja on Patrik Holmén, Stålbox Oy, ja valmistaja Maustaja Oy.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Kehitys 1972–2006  2006. Maustaja Oy (arkistoitu sivu).  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 19.6.2018.
4. ↑  Ketsuppitehdas myytiin kaikilla mausteilla *Taloussanomat*.  4.4.2006. Viitattu 19.6.2018.
5. ↑  Turun Sinappi muuttaa Pyhännälle – Turusta ei löytynyt valmistajaa  26.5.2014. Turun Sanomat.  Arkistoitu 27.5.2014. Viitattu 27.5.2014.
6. ↑  HS: Turun Sinappi muuttaa Puolaan *hs.fi*.  15.1.2008. Viitattu 1.4.2009.
7. ↑  Laura Mäntynen: Sinituubinen sinappi on hittituliainen *Hs.fi*. Viitattu 1.4.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
* Hangonsinappi.fi
* "Kesän paras sinappi löytyi Hangosta" sinappikilpailu Ilta-Sanomat 19.6.2003
* "Sinappeja laiskoista kipakoihin", Presso 21.5.2005
* "Sinituubinen sinappi on hittituliainen", Helsingin Sanomat 29.6.2006
* "Pyörälähettinä Hangosta Nuorgamiin", Kauppalehti Optio 3/2009
**Taavi Auvo Kahra** (30. joulukuuta 1881 Laihia – 5. heinäkuuta 1971 Helsinki) oli opettaja, toimittaja ja kirjastonjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Taavi Kahran vanhemmat olivat opettaja Kaarlo Henrik Kahra ja Elisabeth Oxelstén ja puoliso vuodesta 1917 Aili Elisabeth Snellman. Kahra tuli ylioppilaaksi 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän toimi opettajana 1909–1918 Oulun lyseossa ja oppikouluissa Kuopiossa. *Tornion Laakson* ja *Perä-Pohjolaisen* toimittaja hän oli 1913 ja 1916 sekä *Savon* toimittaja 1918 ja 1919. Kuopion rahatoimikamarin sihteeri Kahra oli 1920–1928 ja Kuopion kaupunginkirjaston johtaja 1930–1947. Kahra toimi myös musiikkikriitikkona, sovitti yksin- ja kuorolauluja ja toimi jääkärivärvärinä 1916–1917, hoitaen Kemin etappia.

Julkaisuja
----------

* *Toivalan–Sysmäjärven rata*, 1930
* *Viitasaaren–Kuopion rata*, 1931
* *Kuopion kaupungin taloushallinnon historia 1877–1928: 1*, 1932
* *Kuopion seudut kirjallisuudessa kuvattuina*, 1953, julkaisussa *Aarni* 9 (1953), ss. 21–34
* *Kuopion kaupungin taloushallinnon historia 1877–1928: 2*, 1956

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 306 (Viitattu 23.2.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 25.7.1971, s. 9.
**Kalle (Karl) Alarik Rikala** (26. tammikuuta 1875 Hämeenkyrö – 8. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja lääkäri, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Kalle Rikalan vanhemmat olivat kauppias Johan Jeremias Rikala ja Edla Augusta Paulina Grönberg ja puoliso vuodesta 1903 Elsa Naëmi Lagus. Rikala tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1894 ja valmistui voimistelunopettajaksi 1900. Lääketieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1907. Rikala toimi Jyväskylän seminaarin voimistelun ja terveysopin opettajana 1905–1911 ja Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen yliopettajana 1912–1945 ja laitoksen johtajana 1930–1945. Runnin kylpylän ylilääkäri hän oli kesäisin 1925–1927 ja 1933, Lappeenrannan 1929 ja Naanatalin 1931–1932. *Metsästys ja Kalastus* -lehteä Rikala toimitti 1921–1938. Rikala tunnettiin myös suomenajokoiran kasvattajana ja jalostajana. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1932.

Julkaisuja
----------

* *Pöytäkirja Tampereella 1.–4.7.1897 pidetystä toisesta yleisestä nuorisoseurain kokouksesta*, 1898
* *Asunto-olot Jyväskylän kaupungissa v. 1908*, 1908
* *Leikki- ja urheilukenttiä maaseudullekin*, 1915, Elin Oihonna Kallio, Kalle Rikala
* *Komitealta, joka on asetettu tutkimaan kysymystä yliopiston voimistelulaitoksen muuttamisesta korkeakouluksi fyysillistä kasvatusta varten*, 1921, Edvard Hjelt, Hjalmar Grönroos, Ivar Wilskman, Kalle Rikala, Anni Collan, K. R. Brotherus
* *Kysymys Voimistelulaitoksen uudestaanjärjestämisestä*, 1936, komiteamietintö, Osvald Streng, Väinö Lassila, Kalle Rikala, Albert Lilius

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, ss. 705–706. (Viitattu 27.4.2019)
2. 1 2  Professori Kalle Rikala kuollut. *Helsingin Sanomat*, 10.9.1957, s. 12.
3. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. (Viitattu 27.4.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Ragnar Johannes Laurén** (23. helmikuuta 1890 Turku – 18. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja toimittaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Laurénin vanhemmat olivat työnjohtaja Axel Johannes Laurén ja Anna Aquelina Hildén ja puoliso vuodesta 1920 Sigrid Henriette Berlin. Laurén kävi Turussa viisi luokkaa ruotsinkielistä reaalilyseota 1902–1907 ja suoritti Högre Svenska Handelsläroverketin korkeakouluosaston päästötutkinnon 1913. Opintomatkan Englantiin hän teki 1913–1914. Laurén oli Kymin Oy:n Voikkaan paperitehtaan konttoristi 1907–1911, Suomen Eläinvakuutusyhdistyksen kirjeenvaihtaja Helsingissä 1914–1915, Itämainen Paperossitehdas Oy:n ja Julius Tallbergin rakennustarvikeliikkeen kirjeenvaihtaja 1915–1916, Keskusosuusliike Laborin kamreeri, konttoripäällikkö 1916–1920, johtokunnan jäsen 1918–1921 ja Vaasan haarakonttorin johtaja 1920–1921. Hän oli Keskuskunta Enighetenin toimitusjohtaja 1922–1955, *Niordin* perustajia ja toimittaja 1912–1913, *Kontorsvärldenin* perustajia 1918 ja toimittaja 1928–1929, *Odalmannenin* toimittaja 1925–1927, *Lantmän och Andelsfolk* -lehden perustajia 1928 ja toimittaja 1928–1951, *Enighetenin* perustaja ja toimittaja 1929–1932 ja *Mejeritidskrift för Finlands Svensbygdin* toimittaja 1939–1949. Laurénilla oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1955.

Julkaisuja
----------

* *Livsmedelsexporten och tyska clearingen, 1935*
* *Statens åtgärder för stabilisering av husdjursprodukternas pris*, 1935.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ragnar Laurén *Biografiasampo*. Viitattu 19.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 452. Viitattu 19.9.2022.
3. ↑  Ragnar Laurén har avlidit.  *Hufvudstadsbladet*, 19.11.1957, nro 313, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 19.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tukkukauppiasta. Metsäneuvos Lauri Ruuskasesta on eri artikkeli.*
**Lauri Pietari Ruuskanen** (9. tammikuuta 1893 Tampere – 24. maaliskuuta 1974 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja vaatetusalan tukkukauppaa ja pukujen valmistusta harjoittaneen tamperelaisen *K. P. Ruuskanen Oy*:n toimitusjohtaja.

Ruuskasen vanhemmat olivat tukkukauppias Kaarle Petter (Pietari) Ruuskanen (1848–1909) ja kansakoulunopettaja Tekla Johanna Bange (1858–1897). Ruuskanen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911 ja opiskeli kauppakorkeakoulussa 1911–1912.

Lauri Ruuskasen isä Kaarle Petter Ruuskanen oli syntynyt Rantasalmella ja hän muutti Tampereelle vuonna 1873. Hän perusti vuonna 1880 Tampereelle oman kauppaliikkeen ja hankki sille vuonna 1890 tontin uudesta Kyttälän kaupunginosasta. Hän rakennutti tontille vuosina 1892–1901 Ruuskasen talon nimellä tunnetun liike- ja asuinrakennuksen. Vähittäiskauppana ja lyhyttavaraliikkeenä toimintansa aloittanut Ruuskasen liike *K. P. Ruuskanen Oy* kehittyi ajan oloon yhdeksi Suomen merkittävimmäksi vaatetusalan tukkuliikkeeksi. Lauri Ruuskanen perusti vuonna 1940 yrityksen yhteyteen miesten pukuja valmistaneen pukutehtaan.

Lauri Ruuskanen oli K. P. Ruuskanen Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1916, yhtiön johtokunnan jäsenenä vuodesta 1914 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1916. Ruuskanen oli Suomen tukkukauppiaiden liiton kangas- ja lyhyttavara-jaoston johtokunnan, Vaatetusteollisuuden 1iiton johtokunnan ja Tukkukauppojen oy:n hallintoneuvoston jäsenenä. Hän oli Tampereen kauppaseuran johtokunnan jäsen 1932–1951 ja puheenjohtaja 1949–1951. Lauri Ruuskanen sai kauppaneuvoksen arvon 1948.

Lauri Ruuskanen oli naimisissa laulajatar Vappu Saliba Rosvallin (1897–1988) kanssa. Heidän poikansa Lauri-Juhani Ruuskanen (1932–1970) toimi ohjaajana Kansallisoopperassa ja esiintyi sivuosissa elokuvissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954
2. 1 2  Lauri Ruuskasen elämäkerta SKS Biografiakeskus Suomen talouselämän vaikuttajat
3. 1 2 3 4 5  Hiismäen Ruuskaset, taulu 465
4. ↑  Kuollut (uutinen Kaarlo Pietari Ruuskasen kuolemasta).  *Aamulehti*, 11.08.1909, nro 183, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.02.2018.
5. ↑  EloNet : Lauri-Juhani Ruuskanen
**Aki Marte**, vuoteen 1932 **Aksel Johannes Martens** (25. maaliskuuta 1916 Viipuri – 5. huhtikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Marten vanhemmat olivat veturinkuljettaja Karl Petter Marte, aiemmin Martens, ja Aino Lundgren ja puoliso vuodesta 1943 sisustusarkkitehti Sirkku Margareta Kyöstilä. Marte kävi Viipurin klassillisen lyseon 1927–1935 ja Kadettikoulun 1936–1938. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin 1940- ja 1950-luvuilla. Marte oli vänrikkinä nuorempi upseeri Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä 1938–1939, 1. Kevyen ilmatorjuntapatterin päällikkö Karjalankannaksella 1939–1940 ja 1. Kevyen ilmatorjuntapatteriston patterinpäällikkö 1940–1941. Luutnantiksi 1940 ylennettynä hän oli 10. Paikallisen torjuntakeskuksen päällikkö Kotkassa 1941, 122. Kevyen ilmatorjuntapatterin päällikkö Karjalankannaksella 1941 ja 121. Kevyen ilmatorjuntapatterin päällikkö Karjalankannaksella 1942–1943. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1942. Marte oli sotilasuransa päätteeksi Ilmatorjuntarykmentti 1:n patteristonkomentaja Helsingissä 1944 ja Ilmavoimien esikunnan ilmatorjuntaosaston toimistopäällikkö 1945.

Siirryttyään liike-elämän palvelukseen Marte oli Alkon omistaman Alkon Ravintolat Oy:n, vuodesta 1954 Oy Yhtyneet Ravintolat Ab ja sittemmin Arctia, talouspäällikkö 1945–1949, ravintolatoiminnan johtaja 1949–1951 ja toimitusjohtaja 1951–1976. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Matkailun kehityskomitean puheenjohtajuus ja Hotelli- ja ravintolaneuvoston hallituksen, Hotelli- ja ravintolakoulusäätiön valtuuskunnan, Liiketyönantajain Keskusliiton hallituksen ja Matkailun edistämiskeskuksen neuvottelukunnan jäsenyys. Sotilasarvoltaan Marte oli reservin majuri (1964). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1966. Kuvanveistäjä Aimo Tukiainen teki hänestä reliefin 1977. Nuoruudessaan jääpalloa harrastanut Marte voitti lajissa Suomen mestaruuden vuonna 1936 Viipurin Palloseuran joukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aki Marte *Biografiasampo*. Viitattu 16.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 574. Viitattu 16.10.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Aki Marte. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  18.4.1995. Viitattu 16.10.2022.
**Binghamton University** (**BU**), virallisesti *The State University of New York at Binghamton*, on New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluva yliopisto Yhdysvalloissa. Sen kampukset sijaitsevat New Yorkin osavaltion eteläosassa Pennsylvanian vastaisella rajalla sijaitsevissa kaupungeissa. Pääkampus on Vestalissa ja sivukampukset Binghamtonissa ja Johnson Cityssä.

Binghamton University juontaa juurensa IBM-toimistotekniikkayhtiön perustajan Thomas J. Watsonin vuonna 1946 alkuun panemasta liberal arts collegesta nimeltä *Triple Cities College*, joka toimi aluksi Syracusen yliopiston alaisuudessa. Vuonna 1950 se liitettiin osaksi SUNY-osavaltionyliopistojärjestelmää nimellä *Harpur College*. Vuonna 1965 se sai nykyisen nimensä, mutta Harpur College säilyi yliopiston undergraduate-tutkintoja tarjoavan collegen nimenä.

Yliopiston muita tiedekuntia ovat yhteiskunnallinen *The College of Community and Public Affairs* (2007), sairaanhoito-oppilaitos *The Decker School of Nursing* (1969), kasvatustieteellinen
*The Graduate School of Education* (2006), liikkeenjohdollinen *The School of Management* (1970), teknillinen korkeakoulu *The Thomas J. Watson School of Engineering and Applied Science* sekä uusi farmakologiaan erikoistuva *The School of Pharmacy and Pharmaceutical Sciences* (2017), josta tuli yliopiston kolmas kampus Johnson Cityyn.

Yliopiston urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Binghamton Bearcats.

Yliopistoranking
----------------

Vuonna 2016 *Times Higher Education* sijoitti Binghamton Universityn maailman yliopistoista sijalle 351–400 ja USA:n yliopistoista sijalle 190.

Binghamton populaarikulttuurissa
--------------------------------

Romanttisessa komediassa *The Rewrite* (2014) Hugh Grant esittää Binghamtonin yliopistoon vierailevaksi opettajaksi tulevaa Hollywood-käsikirjoittajaa. Elokuvan käsikirjoittaja ja ohjaaja Marc Lawrence on itse valmistunut Binghamtonista vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. ↑  Binghamton U, The World University Rankings, *Times Higher Education* 2016. Viitattu 13.10.2016.
2. ↑  Rosenblum, Erin: 12 Reasons Why "The Rewrite" is the Ultimate Binghamton Movie *Binghamton University Blog*. Binghamton, NY:  Binghamton University. Viitattu 4.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Binghamton University** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Binghamton University
**Aulis Viljo Antero Könönen** (1. joulukuuta 1893 Joensuu – 20. joulukuuta 1969 Joensuu) oli suomalainen lyseon rehtori ja kaupunkineuvos.

Könösen vanhemmat olivat päätoimittaja Tahvo Könönen ja Iida Könönen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1912, filosofian kandidaatiksi 1917 ja maisteriksi 1921.

Könönen toimi Kouvolan yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettajana 1918–1921 ja Joensuun lyseon historian vanhempana lehtorina 1921–1927 ja suomen kielen vanhempana lehtorina vuodesta 1927. Könönen oli lyseon rehtori 1933–1949. Hän toimi myös Kouvolan Sanomien päätoimittajana ja taloudenhoitajana 1918–1921, Pohjois-Karjalan museon hoitajana 1922–1950 sekä Joensuun kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1931–1933. Könönen sai kaupunkineuvoksen arvon 1949.

Könönen oli Joensuun kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja 1931–1932 ja puheenjohtaja vuodesta 1933. Hän oli myös Kuopion läänin itäisen vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtaja vuodesta 1949 alkaen.

Könönen osti vuonna 1922 tädiltään Miina Partaselta (o.s. Könönen) Joensuussa Merimiehenkatu 32:ssa sijaitsevan Arttelin talon. Hän omisti talon vaimonsa Erda Könösen (o.s. Hallberg) kanssa vuoteen 1977 saakka. Vuonna 1914 valmistuneessa jugend-tyylisessä yksikerroksisessa puutalossa toimi sittemmin Joensuun Taideyhdistys. Nykyisin talossa toimii Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukri ry.

Könönen oli naimisissa Erda Siiri Alice Hallbergin kanssa vuodesta 1918. Heillä oli neljä poikaa, joista vanhin oli joensuulainen kunnallispoliitikko, historioitsija, lauluntekijä Terho A. Könönen. Muut lapset olivat Osmo Könönen, Martti Könönen (taidemaalari, professori) ja Seppo Könönen (taidemaalari).

Teoksia
-------

* *Pohjois-Karjalan kruununkalastukset*. Suomen kalatalous 4. Suomen kalastusyhdistys, Helsinki 1917
* *Pälkjärven paikannimet* ; keräillyt ja julkaissut Aulis V. A. Könönen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1921
* *Joensuun käsiteollisuudesta ja sen harjoittajista 1848-1923*. Joensuu 1925
* *Piirteitä Joensuun lyseon vaiheista 1865-1925* teoksessa *Joensuun lyseo 1865-1925* ; 60-vuotisen toiminnan muistoksi julkaisivat entiset oppilaat. Joensuu 1927
* *Suomen kieliopin harjoituksia*. Tekijä, Joensuu 1938, 3. painos 1942
* *Pohjois-Karjalan historia 1, Keskiajasta Stolbovan rauhaan* ; kirj. Aulis V. A. Könönen, Heikki Kirkinen. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö, Joensuu 1969, 1975

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 24.12.1969, HS Aikakone. Viitattu 10.3.2018.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Artteli Ukri ry. Viitattu 25.10.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eino Alfred Kalmari**, ent. **Danielson** (14. syyskuuta 1883 Joutsa – 19. heinäkuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja asutusneuvos, joka toimi useaan otteeseen asutushallituksen vt. ylijohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Eino Kalmarin vanhemmat olivat Alfred Filip Danielson ja Selinda Mölse ja puoliso vuodesta 1915 Laina Järveläinen. Kalmari tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1903 ja valmistui agronomiksi Mustialasta 1907. Kalmari harjoitti myös itse maanviljelystä. Hän teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan 1910, Saksaan 1910 ja 1920, Latviaan 1925 ja Norjaan 1930. Kalmari toimi maamieskoulun johtajana Sääksmäellä 1908–1915 ja Hollolassa 1915–1917, kansanopistossa hän opetti Sääksmäellä maatalousaineita 1907–1915. Kalmari oli asutushallituksen asutusneuvos vuodesta 1918 ja hoiti viraston ylijohtajan tehtäviä 1922, 1924 ja 1926. Hän toimi myös valtion asutustarkastajan apulaisena ja ylitarkastajana maataloushallituksessa.

Julkaisuja
----------

* *Päivölän maamieskoulu: kertomus koulun viidenneltä toimintavuodelta 1912–1913*, 1913
* *Maakysymys*, 1923
* *Conditions sociales en Finlande*, 1926, Einar Böök, y.m.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 294 (Viitattu 21.9.2020)
2. 1 2  Asutusneuvos Eino Kalmari kuollut. *Helsingin Sanomat*, 20.7.1935, s. 3.
**Gustaf Gerhard Eriksson** (21. syyskuuta 1922 Finström – 27. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Erikssonin vanhemmat olivat merikapteeni Erik William Eriksson ja Agnes Maria Jansson ja puoliso vuodesta 1947 Aili Kyllönen. Eriksson suoritti aliperämiehen tutkinnon 1943, perämiehen tutkinnon 1946 ja merikapteenin tutkinnon 1948. Hän toimi perämiehenä ja päällikkönä useilla eri aluksilla 1943–1955 ja oli Oy Wass & Lundbergin ahtaustarkastaja Raumalla 1955–1956, Oy Raumo Stevedoring Ltd:n palveluksessa 1956–1957, Blomberg & Co. Ab:n paikallisjohtaja Haminassa 1957–1962, Oy Blomberg Ab:n toimitusjohtaja 1962–1982 ja hallituksen jäsen 1974–1982, Oy Kotka Stevedoringin toimitusjohtaja 1973–1982 ja hallituksen jäsen 1973–1982 sekä Oy Gerhard Eriksson Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1977, Oy Blomberg Service Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1964, Oy Saimaa Terminals Ab:n perustaja ja toimitusjohtaja 1975–1979, Ham-Re Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1968 ja Haminan Satamaväen Osuusruokalan perustaja 1963.

Eriksson oli myös lukuisten muiden yritysten johdossa, kuten Ahtaus Oy Promptin toimitusjohtaja vuodesta 1964, Oy Finnterminals Ab:n toimitusjohtaja 1964–1975, Oy Fredrikshamn Stevedoring Co:n toimitusjohtaja vuodesta 1964, Haminan Laivaus Oy:n toimitusjohtaja 1964–1979, Hamina Oy:n toimitusjohtaja 1969–1971, Oy John Dahlbergin toimitusjohtaja vuodesta 1969, Viipurin Hiili- ja Koksi Oy:n toimitusjohtaja 1969–1974, Ab Bruhn Co. Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1973, Oy Cadenius & Grahn Ab:n toimitusjohtaja 1973–1977 ja Kaukas-Hackman Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1974. Hänellä oli lisäksi useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Norjan varakonsuli Haminassa Eriksson oli 1965–1967 ja konsuli 1968–1982. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gerhard Eriksson *Biografiasampo*. Viitattu 12.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 126. Viitattu 12.11.2022.
3. ↑  Döda.  *Nya Åland*, 19.3.2009, nro 63, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Georg Engelbert Korte**, sukunimi vuoteen 1897 *Karlsson* (4. lokakuuta 1879 Turku – 1954) oli suomalainen eläinlääkäri ja eläinlääkintöasessori.

Kortteen vanhemmat olivat konemestari Edvard Engelbert Karlsson ja Johanna Wilhelmina Stenvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1900 ja valmistui eläinlääketieteen kandidaatiksi 1903 ja eläinlääketieteen tohtoriksi 1905 Hannoverin eläinlääkärikorkeakoulusta. 

Korte oli Kemiön ym. kuntien vt. kunnaneläinlääkärinä 1906–1908 ja vakinaisena kunnaneläinlääkärinä 1908–1910. Hän oli sitten Tampereen kaupungin teurastamon ja lihantarkastamon johtajana 1910–1919. Korte oli osallistunut Tampereen teurastamon suunnitteluun ja laitos oli valmistuessaan Suomen nykyaikaisin alallaan. Tämän jälkeen Korte oli Suomen Karjakeskuskunnassa teknillisenä johtajana 1919–1943 ja johtokunnan jäsenenä 1922–1943, lääkintöhallituksen eläinlääkintöosaston asessorin apulaisena 1922–1928 sekä maatalousministeriön eläinlääkintöosaston ylimääräisenä eläinlääkärinä vuodesta 1943 ja Valtion lihantarkastamon vt. johtajana 1948–1949. Eläinlääkintöasessori hänestä tuli 1941.

Korte oli 1913 lihantarkastusta Suomessa yhtenäistäneen komitean puheenjohtajana ja myöhemmin hän oli valmistelemassa lihantarkastusta koskevaa lainsäädäntöä. Korte oli Suomen eläinlääkäriyhdistyksen sihteerinä 1922–1925, varapuheenjohtajana 1926 ja puheenjohtajana 1929–1930. Hänestä tuli yhdistyksen kunniajäsen 1940. 

Korte oli naimisissa vuodesta 1908 Ellen Augusta Danielssonin kanssa.

Teoksia
-------

* *Liha ja lihatuotteet*. WSOY 1929

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 26795
3. ↑  Tohtori G. E. Korte 50-vuotias, Aamulehti 04.10.1929, nro 271, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Aikalaiskirja 1934
5. 1 2 3  Katri Helminen : Georg Korte, liha-alan monipuolinen taitaja, Suomen Eläinlääkärilehti 2017, 123,4
**Nils Eric Johan Åkerman** (25. lokakuuta 1907 Porvoo – 23. marraskuuta 1978) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen panssarikomentaja.

Åkerman kävi kadettikoulun vuosina 1929-1930 ja palveli kouluttajana Uudenmaan rakuunoissa 1930-1939. Talvisodassa Åkerman toimi eskadroonanpäällikkönä Uudenmaan Rakuunarykmentissä. Jatkosodan alussa hän toimi samoissa tehtävissä. Vuosina 1942-1944 hän palveli pataljoonankomentajana Panssaridivisioonassa, myös Rynnäkkötykkipataljoonan komentajana. Sodan jälkeen hän toimi Panssaripataljoonan komentajan apulaisena 1945 ja sittemmin komentajana 1946-1947. Vuonna 1948 hän opetti Sotakorkeakoulussa taktiikkaa. Vuosina 1949-1952 hän toimi toimistoupseerina pääesikunnassa. Vuonna 1952 hänet nimitettiin sotilasasiamieheksi Tukholmaan (vuodesta 1954 lukien myös Osloon ja Kööpenhaminaan). Vuosina 1956-1958 hän komensi 4. prikaatia, sittemmin Uudenmaan Prikaati. Tämän jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Sotilasuransa jälkeen Åkerman toimi liike-elämässä Oy Carbonex Ab:n toimitusjohtajana 1958-1966 sekä tämän jälkeen Oy Coly Ab:n toimitusjohtajana ja omistajana.

Julkaisuja
----------

Nimellä *E. Åkerman*:

* *Panssariaseen organisaatiosta ja taktiikasta*. Tiede ja ase 7/1949

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Viitteet
--------

1. ↑  Viite julkaisuun