recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bion-satelliitti näyttelyssä.
Taiteilijan näkemys Bionin lennosta.
**Bion** on Neuvostoliiton aloittama satelliittisarja, joissa tehdään 6–22 päivän lennoilla bioteknisiä kokeita. Satelliitteja on kutsuttu myös Biokosmos-satelliiteiksi, koska ne ovat kantaneet myös Kosmos-satelliittitunnusta. Venäjä on tehnyt 1990-luvulla Bion-lentoja.

Neuvostoliiton biosatelliittiohjelma alkoi vuonna 1966 Kosmos 110-lennolla ja jatkui vuonna 1973 Kosmos 605-lennolla. Neuvostoliitto pyysi Yhdysvaltoja lennättämään biologisia kokeitaan Bion-satelliiteissa vuonna 1974 Yhdysvaltain päätettyä oman ohjelmansa vuonna 1969 (yhdysvaltalainen Discoverer-ohjelma oli vakoilusatelliittien peiteohjelma, joten tässä tarjouksessa on voinut olla ironiaa mukana). Yhdysvallat alkoi yhteistyön vuonna 1975, jolloin yhdysvaltalaisia laitteita lensi Kosmos 782-lennolla.

Bion-satelliitti perustui Zenit-vakoilusatelliitin runkoon. 1970-luvun alun Bion-lennot testasivat kudosnäytteiden avulla säteilyn vaikutusta ihmisen kudoksiin. Ohjelmaan kuului myös Zenit-kantoraketin ylimmän vaiheen kuljettamat Nauka-yksiköt, jotka nekin pystyivät kuljettamaan 90 kg testilaitteita.

Nasa on osallistunut kaikkiaan 9 Bion-lentoon, joissa on ollut yli 100 yhdysvaltalaista koetta.

Satelliitit
-----------

* Kosmos 110, 1966
* Bion 1 eli Kosmos 605, 1973
* Bion 2 eli Kosmos 690, 1974
* Bion 3 eli Kosmos 782, 1975
* Bion 4 eli Kosmos 936, 1977
* Bion 5 eli Kosmos 1129, 1979
* Bion 6 eli Kosmos 1514, 1983
* Bion 7 eli Kosmos 1667, 1985
* Bion 8 eli Kosmos 1887, 1987
* Bion 9 eli Kosmos 2044, 1989
* Bion 10 eli Kosmos 2229, 1992
* Bion 11 eli 1996.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bion (satelliitti)**.
* Zenit Satellites - Bion Variant (Arkistoitu – Internet Archive)
* Astronautix, Bion
* TsSKB, Bion images (Arkistoitu – Internet Archive) (Russian)
* RW Ballard, and JP Connolly. U.S./U.S.S.R. joint research in space biology and medicine on Cosmos biosatellites. FASEB J. 4: 5-9. (Overview of Bion 1 to 9)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Neuvostoliiton avaruusohjelma |
| --- |
|  |
| Satelliitit | 
* Kosmos
* Molnija
* Zenit
* Bion
* Glonass
* Meteor

 |  |
|  |
| Avaruusalukset | 
* Orion
* *Astron*
* Granat
* Prognoz
* RELIKT-1

 |
|  |
| Kuu-ohjelmat | 
* Luna (Lunohod)
* Zond-ohjelma

 |
|  |
| Venus | 
* Venera
* Vega

 |
|  |
| Mars | 
* Mars
* Fobos

 |

 |
**Melekeok** on yksi Palaun saarivaltion kuudestatoista osavaltiosta. Se sijaitsee maan suurimman saaren Babeldaobin itärannikolla. Sen pinta-ala on 28 neliökilometriä ja siellä on 278 asukasta (vuonna 2015). Melekeokissa sijaitsee Ngerulmud, jonne Palaun valtionhallinto siirrettiin 7. lokakuuta 2006.

Melekeokin alueella sijaitsee Mikronesian suurin makeanveden allas, 493 hehtaarin laajuinen Ngardokjärvi. Järvessä elää pieni krokotiilipopulaatio. Se on tärkeä myös monien endeemisten lintujen kotipaikkana.

Kuvia
-----

* Melekeok ja Babeldaobin itärannikkoMelekeok ja Babeldaobin itärannikko
* Melekeokin rannikkoaMelekeokin rannikkoa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Palau Citypopulation.de. Viitattu 12.7.2017.
2. ↑  Palaus Statoids
3. ↑  Palau Wonder Mondo

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Melekeok** Wikimedia Commonsissa

PalauPalaun osavaltiot
Aimeliik | Airai | Angaur | Hatohobei | Kayangel | Koror | Melekeok | Ngaraard | Ngarchelong | Ngardmau | Ngaremlengui | Ngatpang | Ngchesar | Ngiwal | Peleliu | Sonsorol
**Östernäs** on kaupunginosa Maarianhaminassa, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä Maarianhaminan keskustasta etelään. Östernäsiin johtaa tie 303, joka alkaa keskustassa Ålandsvägeniltä ja päättyy etelässä Järsövägeniin. 

Vuoden 2022 lopussa Östernäsissä asui 971 ihmistä. Asukasmäärältään Östernäs on Maarianhaminan toiseksi suurin kaupunginosa Västernäsin jälkeen.

Östernäsin nykyisestä rakennuskannasta suurin osa on 1970- ja 80-luvuilla valmistuneita pientaloja. Katujen nimistössä suurin teema on puut ja pensaat.

Skolstigenillä sijaitsee entinen Övernäs folkskola, jossa toim koulu vuodesta 1905–1906 vuoteen 1977 saakka, kunnes opetus siirtyi Ytternäs skolaan. Rakennuksessa toimii nykyisin päiväkoti ja se on suojeltu vuonna 2009. Nykyinen Övernäs skola toimii keskustassa Dalbergin kaupunginosassa.

Östernäs sijaitsee entisen Ytternäsin kylän mailla, joka vuoteen 1961 saakka alue kuului Jomalan kuntaan.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karttjänst *karta.mariehamn.ax*. Viitattu 19.3.2024.
2. ↑  Size and structure of the population | Ålands statistik- och utredningsbyrå *www.asub.ax*. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Övernäs skola | Mariehamns stad *www.mariehamn.ax*.  8.2.2021. Viitattu 19.3.2024. (ruotsiksi)
**Timo Kenakkala** (s. marraskuu 1957) on entinen lentopalloilija, urheiluvaikuttaja, tutkija ja poliitikko. Hän toimi Hämeenlinnan kaupunginjohtaja vuosina 2013-2021. Kenakkala jäi tehtävästä eläkkeelle ja hänen seuraajaksi valittiin Olli-Poika Parviainen. Kenakkala on koulutukseltaan filosofian tohtori. Aikaisemmin hän oli Oulun apulaiskaupunginjohtaja ja toimi sitä ennen usean vuoden ajan Kemiran tutkimuskeskuksen johtajana sekä tutkijana Oulun yliopistossa ja Tampellassa. Hänen puolueensa on SDP.

Kenakkala voitti lentopallon Suomen-mestaruuden vuonna 1988 Rantaperkiön Iskun joukkueessa. Hän pelasi SM-sarjassa 280 ottelua ja Suomen maajoukkueessa 80 ottelua. Hän oli pelipaikaltaan passari. Hänen kasvattajaseuransa oli Oulunsuun Heitto, ja hän edusti tamperelaisen Rantaperkiön Iskun lisäksi Oulun Kiskoa ja Oulun Ettaa.

Kenakkala toimi Suomen Olympiakomitean hallituksessa vuosina 2000–2004 ja Suomen Lentopalloliiton hallituksessa vuosina 2000–2007.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Timo Kenakkala Hämeenlinnan uudeksi kaupunginjohtajaksi. Yle 10.6.2013.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Kaupungissa alkaa Kenakkalan aika]. Hämeenlinna. Viitattu 8.3.2015.
4. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 248–249. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.
5. ↑  *Lentopallokirja 1998–1999*, s. 102, 104. Suomen Lentopalloliitto, 1998. ISSN 0786-5538.
6. 1 2  Timo Kenakkala Oulun Kisko. Viitattu 21.12.2020.
**Boris Georgijevitš Bažanov** (ven. Борис Георгиевич Бажанов; 1900 Mogiljov, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1982 Pariisi, Ranska) oli neuvostoliittolainen kommunistisen puolueen virkailija, joka toimi 1920-luvulla Josif Stalinin ja puolueen politbyroon sihteerinä, kunnes loikkasi länteen vuonna 1928. Hän tuli kuuluisaksi julkaistuaan muistelmansa ajastaan Stalinin sihteerinä.

Bažanov syntyi lääkäriperheeseen Mogiljovissa (nyk. Mohyliv-Podilskyi Ukrainassa). Hän opiskeli Kiovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1920 Moskovan ylimmästä teknillisestä koulusta. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1919 ja työskenteli vuodesta 1922 puolueen keskuskomitean hallinto-osastolla, jossa hän avusti Lazar Kaganovitšia. Bažanov siirtyi vuonna 1923 keskuskomitean Orgbyroon sihteeriksi ja toimi elokuusta 1923 alkaen puolueen pääsihteerin Josif Stalinin henkilökohtaisena sihteerinä. Vuonna 1926 Bažanov siirtyi valtiovarainkansankomissariaatin julkaiseman *Finansovoi gazety* -lehden toimittajaksi. Bažanov loikkasi 1. tammikuuta 1928 rajan yli Persiaan (nyk. Iran), josta hän jatkoi Länsi-Eurooppaan. Turvallisuuspoliisi GPU lähetti agentteja hänen peräänsä.

Bažanov asui myöhemmin Ranskassa. Hän julkaisi vuonna 1930 suurta kiinnostusta herättäneen ranskankielisen muistelmateoksen *Avec Staline dans le Kremlin*, jossa kuvattiin yksityiskohtaisesti Stalinin ja tämän sisäpiirin päätöksentekoa. Muistelmista julkaistiin laajennettu versio vuonna 1980. Neuvostoliitossa Bažanovin muistelmat julkaistiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1990.

Bažanov oli talvisodan aikana tammikuusta maaliskuuhun 1940 Suomessa, jossa hän kokosi Suomen sotilasjohdon antamalla luvalla neuvostoliittolaisista sotavangeista vapaaehtoista "Venäjän kansanarmeijaa" (RNA), jonka oli tarkoitus liittyä sotaan Suomen armeijan rinnalle ja operoida sissijoukkona puna-armeijan selustassa. Hän onnistui värväämään muutamia satoja vapaaehtoisia, joiden kouluttajiksi saatiin valkoisia emigranttiupseereita, mutta joukkoja ei ehditty lähettämään taisteluun ennen sodan päättymistä. Bažanov toimi tuolloin valkoisten emigranttien järjestössä Venäjän yleissotilaallisessa liitossa (ROVS).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Бажанов Борис Георгиевич (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 1.3.2017.
2. ↑  Carl-Fredrik Geust: "Valkoiset emigrantit ja Stalinin sotilaat Suomen armeijassa", s. 107–131 teoksessa *Sotahistoriallinen aikakauskirja 31*. Suomen Sotahistoriallinen Seura & Sotamuseo, Helsinki 2011. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Heli Jormanainen: Venäläisemigranttien talvisota – Mannerheim hyväksyi huippusalaisen suunnitelman bolševikkien vastaisen sotavankiarmeijan perustamisesta Yle 15.3.2020. Viitattu 6.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hydrogeografia** kuvaa merien ja sisävesien maan päällisiä ilmiöitä.

Merivirrat
----------

Maapallon ympäri kiertää lämpimien ja kylmien merivirtojen muodostama verkosto. Merivirtojen käänteisiin vaikuttavat meriveden suolapitoisuus, merenpohjan muodot ja coriolis-ilmiö. Maapallon joidenkin alueiden hydrogeografiaan vaikuttavat voimakkaasti El niño- ja La Niña-ilmiöt, jotka samalla vaikuttavat merkittävästi joidenkin alueiden ilmastoon.

Sisävesien hydrogeografia
-------------------------

Sisävesistöjen valuma-alueilla, joista vesistöjen vedet kokoontuvat vesistöjen pääaltaisiin, hydrogeografiset tekijät ovat yhteydessä geohydrologisiin tekijöihin, kuten pohjaveteen. Vesistöjen valuma-alueiden kaikkiin osiin tulee vettä sateiden ja sulavan lumen myötä ja vettä poistuu haihtumisen ja virtaamien myötä. Jokien uomien hydrogeografiaan vaikuttaa merkittävästi eroosio, jonka vaikutuksesta muodostuu myös suistoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Merivirrat kiertävät maailmaa  1.9.2009. Tieteen Kuvalehti. Viitattu 27.3.2024.
2. ↑  Aarne Hagman: Meret ja merivirrat *aarnehagman.fi*.  13.3.2024. Viitattu 27.3.2024.
3. ↑  Sider:Al *Physical Geography.net*. Viitattu 27.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Suisto syntyy siirtomaasta  1.9.2009. Tieteen Kuvalehti. Viitattu 27.3.2024.
**Luolalan kartano** on Naantalissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kartano. Kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut 1800-luvulla ja se käsittää 600 asuinneliötä. Kartanossa on muun muassa kuusi makuuhuonetta, ruokasali ja kolme oleskeluhuonetta.

Historia
--------

Luolalan tila mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1424. Tila sai rälssioikeudet vuonna 1441 kuningas Kristofferilta. Kartanon viimeisenä rusthollarina toimi vuodesta 1884 Aaron Karlström. Naantalin kaupunki omisti Luolalan kartanon vuodesta 1986 ja siellä toimi emäntäkoulu vuoteen 2003 asti. Vuodesta 2003 rakennus on ollut yksityisomistuksessa ja toiminut yhden perheen yksityisasuntona. Tätä ennen kartanoon oli myös remontoitu asunnot viidelle eri perheelle. Rakennus on kuitenkin palautettu yhden perheen asunnoksi sittemmin.

Asuintilaa rakennuksessa on kolmessa kerroksessa 600 neliötä. Kaiken kaikkiaan neliöitä löytyy 1 000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kotikäynti: Kartanon uusi elämä Naantalissa *ts.fi*.  10.2.2016. Viitattu 25.6.2022.
2. 1 2  Appelgren, Kari: *Naantalin kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta Ailostenniemeltä Ladvoon*, s. 159-162. Naantalin kaupunki, 2011.
**Ádám Pintér** (s. 12. kesäkuuta 1988 Balassagyarmat, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Zaragozaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Pintér aloitti ammattilaisuransa MTK Hungáriasta, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2006.

25. elokuuta 2010 hän siirtyi espanjalaisseura Zaragozaan nelivuotisella sopimuksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Ádám Pintér, sexto fichaje, se presenta a las siete (Arkistoitu – Internet Archive) Real Zaragoza. Viitattu 4.9.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Ádám Pintérin esittely Real Zaragozan kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)

Zaragoza – Primera División
1 Roberto |
2 Movilla |
3 Paredes |
4 Álvaro |
5 Lanzaro |
6 Goni |
7 Aranda |
8 Oriol |
9 Postiga |
10 Apoño |
11 Montañés |
12 Romaric |
13 Doblas |
15 José Mari |
16 Loovens |
17 Babović |
18 Wilchez |
19 Săpunaru |
20 Zuculini |
21 Abraham |
22 Pintér |
23 J. Álamo |
24 Obradović |
25 Franco |
26 Ortí |
32 Víctor |
Valmentaja Jiménez

Unkarin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Király |
2 Lang |
3 Korhut |
4 Kádár |
5 Fiola |
6 Elek |
7 Dzsudzsák |
8 Nagy |
9 Szalai |
10 Gera |
11 Németh |
12 Dibusz |
13 Böde |
14 Lovrencsics |
15 Kleinheisler |
16 Pintér |
17 Nikolics |
18 Stieber |
19 Priskin |
20 Guzmics |
21 Bese |
22 Gulácsi |
23 Juhász |
Valmentaja Storck
**Montenegron kroaatit** ovat Montenegrossa pääasiassa Kotorinlahden (*Boka Kotorska*) ympäristössä asuvia kroaateja. Vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 6 811, mikä tekee heistä maan viidenneksi suurimman vähemmistön. Uskonnoltaan pääosa kroaateista on katolilaisia.

Asuinalueet ja lukumäärä
------------------------

Etniset enemmistöt alueittain Kotorinlahden ympäristössä vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan.
Pääosa kroaateista on keskittynyt kolmeen kuntaan Kotorinlahden ympärillä. Vuonna 1991 heitä oli eniten Tivatissa, jossa asui 2 640 kroaatia, eli 23,16 % sen väestöstä. Kaksi muuta kuntaa olivat Kotor (1 620; 7,23 %) ja Herceg Novi (636; 2,3 %). Perinteisten alueiden lisäksi heitä asui myös Podgoricassa, jossa heitä oli 608. Väestönlaskenta tosin todennäköisesti arvioi kroaatien määrän liian alhaiseksi, mutta heitä ei silti ole todennäköisesti 10 000:ta enempää.

Historia
--------

Kotorinlahden asukkaat ovat perinteisesti jakaantuneet kaupungeissa asuneisiin katolilaisiin ja maaseudun ortodokseihin. Lahden alue oli pitkään Venetsian vallan alaisuudessa, mutta 1700-luvulla siitä tuli osa Habsburgien Itävallan valtakuntaa. 1800-1900-luvulla alueen katolilaisille kehittyi kroaatilainen identiteetti, kun taas ortodoksit alkoivat samastua montenegrolaisiin ja serbeihin. Alue vaihtoi taas 1918 omistajaa, kun siitä tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Kroaatit olivat pitkään enemmistönä Kotorinlahden alueella Risania lukuun ottamatta, mutta heidän suhteellinen määränsä väheni siten, että Jugoslavian hajotessa 1990-luvun alussa he olivat alueella enää vähemmistö. Syynä olivat pääasiassa uudet tulokkaat sisämaasta.

Jugoslavian hajoamisen alettua kroaatit leimattiin propagandassa viidenneksi kolonnaksi, jotka halusivat liittää Kotorinlahden alueen Kroatiaan. Tämä kiihtyi Kroatian annettua itsenäisyysjulistuksen vuonna 1991 ja kroaatijoukkojen tehtyä iskun montenegrolaisia reserviläisiä vastaan Kotorissa vähän tämän jälkeen. Alueella ei kuitenkaan ryhdytty etnisiin puhdistuksiin, mutta pelon ilmapiirin takia arviolta noin neljännes kroaateista lähti alueelta. Alueelle tuli lisäksi sittemmin serbipakolaisia Bosniasta ja Kroatiasta. Montenegron vallanpitäjien alettua vuosikymmenen lopulla ottaa etäisyyttä Belgradiin kroaatien ja muiden vähemmistöjen asema koheni. Vuonna 1999 avattiin rajanylistyspaikka Kroatiaan Debeli Brijegissä, ja Kroatia avasi konsulaatin Kotoriin.

Kulttuuri
---------

Montenegrossa toimii useita kroaatien kulttuuriseuroja, joihin lukeutuvat esimerkiksi *Napredak* ja *Hrvatski dom*, sekä useita musiikkiseuroja. Maan kroaateilla on oma puolueensa *Hrvatsko gradjansko društvo*, joka on keskittynyt lähinnä aluepolitiikkaan ja sillä on ollut edustajia Tivatin kunnanvaltuustossa.

Lähteet
-------

* Florian Bieber: *Montenegro in Transition - Problems of Identity and Statehood*. Nomos Verlagsgesellschaft Baden-Baden, 2003. ISBN 3-8329-0072-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Montenegro Overview Minority Rights Group International.  Arkistoitu 3.10.2014. Viitattu 27.5.2012. (englanniksi)
2. ↑  Bieber 2003, s. 173
3. 1 2 3  Bieber 2003, s. 174.
4. ↑  Bieber 2003, s. 175.
5. ↑  Bieber 2003, s. 176.
**Kirsi Aaltola** (o.s. **Hyttinen**, s. 16. tammikuuta 1986) on suomalainen lentopalloilija ja valmentaja. Hän on voittanut rantalentopallon Suomen-mestaruuden vuonna 2010 (parina Merja Korhonen) ja 2013 (parina Taru Lahti) sekä edustanut Suomea Taru Lahden kanssa lajin EM-kilpailuissa 2013. Lisäksi hän on pelannut lentopalloa pääsarjatasolla useita vuosia 2005–2013. Hän toimi Helsinki Volleyn valmentajana usean vuoden.

Koulutukseltaan Aaltola on kasvatustieteilijä. Hän on suorittanut kandidaatin ja maisterin tutkinnot Jyväskylän yliopiston kasvatustieteistä. Aaltola on väitellyt informaatioteknologian kognitiotieteistä. Hänen väitöskirjansa tavoitteena oli selvittää modernien oppimisympäristöjen vaikutuksia ihmisten oppimiseen ja taitojen hyödyntämiseen todellisessa työympäristössä.

Aaltola on toiminut vuodesta 2021 alkaen johtajana HAUS kehittämiskeskuksella. Sitä ennen hän työskenteli VTT:llä.

Kirsi Aaltolan puoliso on politiikan tutkija Mika Aaltola.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuleeko Kirsi Aaltolasta presidentin puoliso? – Taustat Kuopiossa ja Siilinjärvellä – Kuopiolaiset muistavat lentopallon huippupelaajana *Viikkosavo*.  29.11.2022. Viitattu 17.1.2024.
2. ↑  *Lentopallokirja 2012–2013*, s. 83. Suomen Lentopalloliitto.
3. ↑  *Lentopallokirja 2019–2020*, s. 331, 336. Suomen Lentopalloliitto.
4. ↑  Kirsi Aaltola HAUS kehittämiskeskus. Viitattu 29.1.2024.
5. ↑  Hanhinen, Hanna: VTT testasi lähes 300 kasvosuojusta – kansanmaskien suodatusteho oli heikko, ammattilaisten käyttöön soveltuvat suojukset pärjäsivät pääosin hyvin  10.6.2020. Yle. Viitattu 29.1.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
Sarvikivi valtakunnan rajalla.
**Sarvikivi** on rajakivi Suomen ja Venäjän rajalla Suomussalmella. Se on ollut rajapyykkinä Täyssinän rauhan jälkeen solmitusta Rajasuon sopimuksesta lähtien.

Sarvikivi sijaitsee Kainuun ja Kuusamon rajalla valtakunnan rajalinjalla. Se on pohjoisin Täyssinän rauhan rajakivistä ja siitä eteenpäin raja kulki edelleen Iivaaralle ja sieltä Jäämerelle.

Kiveen on hakattu Täyssinän rauhan rajamerkit: Ruotsin kolme kruunua ja venäläinen risti. Vuonna 1827 tehdyn Oulun läänin ja Arkangelin kuvernementin rajankäynnin yhteydessä kiveen hakattiin kirjaimet U ja A. Vuonna 1934 tehdyn Suomen ja Neuvostoliiton välisen rajantarkistuksen yhteydessä kiveen hakattiin tekstit SUOMI ja СССР.

Kiven sijaintipaikasta johtuen siihen tutustuminen edellyttää rajavartioston kirjallista lupaa.

Lähteet
-------

* Suomussalmi, Sarvikivi, 1000005529. *Museoviraston kulttuuriympäristö rekisteriportaali*.  Arkistoitu 1.7.2013.
* Museovirasto: Täyssinän rauhan rajakivet Kuhmossa ja Suomussalmella
**Tulisukarapu** (*Caridina* cf. *cantonensis* "Crystal Red" tai *Caridina serrata* var. "Crystal Red") on oranssinsävyinen harjarapujen heimoon (Atyidae) kuuluva makean veden katkarapulaji. Harjarapujen eturaajoissa ei ole saksia kuten varsinaisilla katkaravuilla, vaan pienehköt sukaskimput.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Tulisukarapu kasvaa noin 2–3 cm pitkäksi. Se on oranssinsävyinen, ja siinä on valkoisia poikkiraitoja. Japanissa lajista on erilaisia värimuotoja, joilla on eri levyiset raidat. Saksassa on onnistuttu jalostamaan myös täyspunaisia sukarapuja.

Alkuperä
--------

Tulisukarapu on *Caridina serrata* -lajiryhmään kuuluvasta tummasta sukarapulajista Japanissa jalostettu muoto, jota on levitetty akvaariokaupassa vuodesta 1996.

Ravinto
-------

Tulisukarapu syö leväpitoista sekaruokaa. Nille kelpaa myös pohjassa syöville akvaariokaloille tarkoitettu kuivaruoka. Tulisukaravut syövät myös täysleviä(mm. viherlevä). Syödessään ne sukivat pienillä eturaajoillaan, jolloin ravinto päätyy suuhun. Luonnossa laji syö kalanraatoja ja levää.

Lisääntyminen
-------------

Tulisukaravut lisääntyvät akvaariossa helposti. Naaras kantaa munia 3–4 viikkoa pyrstönsä alla, riippuen siitä kuinka paljon munia on. Jos kantoaika jää liian lyhyeksi, poikaset kuolevat pian synnyttyään. Jos rapunaaras stressaantuu, se voi pudottaa munansa jolloin ne eivät kuoriudu vaan alkavat homehtua. Sukaravut voivat lisääntyä*selvennä* 1–2 päivän säteellä edellisistä poikasista, yleensä suurin ja värikkäin naaras on koiraitten suosiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Markku Varjo ja Sami Kuivalainen: Harjarapujen uudet suomenkieliset nimet (Aponogeton 4/2006)  2006. Aqua-Web. Viitattu 27.8.2011.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) petshrimp.com
3. ↑  Crystal Red. Red bee shrimp in the fresh water tank (Arkistoitu – Internet Archive) japan.net (harrastelijan sivu)
4. ↑  Crystal Red Shrimp (Arkistoitu – Internet Archive) TheShrimpFarm.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuivalainen S: Akvaario katkaravuille ? Verkkolehti *Aponogeton* 3/2005 (s. 21)
* The Aquarium Wiki
**Jacqueline Woodson** (s. 12. helmikuuta 1963 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija.

Woodsonin tuotannosta on suomennettu omaelämäkerrallinen säeromaani *Ruskea tyttö unelmoi* (engl. *Brown Girl Dreaming*). Siinä Woodson palaa lapsuuteensa ja nuoruuteensa Etelä-Carolinassa sekä New Yorkissa ja kertoo, millaista oli varttua ruskeana tyttönä, kun Yhdysvaltojen rotuerottelulait oli vasta hiljattain kumottu.

Woodson sai vuonna 2018 Astrid Lindgrenin muistopalkinnon. Vuonna 2020 hänet palkittiin Hans Christian Andersen -palkinnolla. Woodsonille myönnettiin vuonna 2020 myös MacArthur Fellowship -apuraha.

Lähteet
-------

1. ↑  Jacqueline Woodson *Kirjasampo*. Viitattu 8.4.2023.
2. ↑  Ruskea tyttö unelmoi *Kirjasampo*. Viitattu 8.4.2023.
3. ↑  Jacqueline Woodson *Astrid Lindgren Memorial Award*. Viitattu 8.4.2023. (ruotsiksi)
4. ↑  Hans Christian Andersen Award *Ibby.org*. Viitattu 8.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  Jacqueline Woodson  6.10.2020. MacArthur Foundation. Viitattu 21.7.2023. (englanniksi)

Astrid Lindgrenin muistopalkinnon saajat
2003: Christine Nöstlinger & Maurice Sendak | 2004: Lygia Bojunga | 2005: Ryôji Arai & Philip Pullman | 2006: Katherine Paterson | 2007: Banco del Libro | 2008: Sonya Hartnett | 2009: Tamer-instituutti | 2010: Kitty Crowther | 2011: Shaun Tan | 2012: Guus Kuijer | 2013: Marisol Misenta | 2014: Barbro Lindgren | 2015: PRAESA | 2016: Meg Rosoff | 2017: Wolf Erlbruch | 2018: Jacqueline Woodson | 2019: Bart Moeyaert | 2020: Baek Hee-na



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Laakspohjan kartano** (ruots. *Laxpojo gård*) on kartano Lohjan keskustan koillispuolella Pappilanselän toisella puolella Moisionlahden pohjoisrannalla. Kartano on perustettu 1556 Kustaa Vaasan kuninkaankartanoksi Laakspohjan kylän viidestä talonpoikaistilasta, ja kuninkaan tiedetään vierailleen kartanossa 1550-luvulla. Kruunu omisti tilan 1556–1559, sen jälkeen Juhana-herttua 1559–1562 ja valtaneuvos Nils Boije 1563. Sen jälkeen tilalla on ollut runsaasti omistajia, muun muassa Magnus Linder ja hänen jälkeläisensä vuodet 1846–1906 ja vuodesta 1911 Max H. van Gilse van der Pals ja hänen jälkeläisensä.

Kartanon ympärillä levittäytyy viljelyaukea. Kartanoon vie Lempolantieltä kilometrin mittainen tammikuja, joka on merkitty karttaan jo 1683. Nykyiset rakennukset ovat pääosin 1910-luvulta ja säilyneet hyvin alkuperäisessä asussaan. Päärakennuksen ovat suunnitelleet Valter ja Ivar Thomé, ja se on tyyliltään ruotsalaisvaikutteista jugendia, yksi Suomen harvoja jugend-tyylisiä kartanorakennuksia. Kartanon puiston on suunnitellut puutarha-arkkitehti Svante Olsson.

Kartanon, jonka päätuotantosuunta on hevostalous, nykyisiin omistajiin kuuluvat Nina van der Pals, joka vastaa kartanon alueella toimivasta ratsastustallista, ja hänen isänsä Max van der Pals. Nina van der Palsin puoliso on MTK:n aiempi puheenjohtaja Michael Hornborg.

Laakspohjan kartanossa kuvattiin elokuvaa  Siltalan pehtoori.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lohjan kirkko ympäristöineen *Rakennettu kulttuuriympäristö*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 20.11.2010.
2. ↑  Mäkelä, Orvo: "Kustaa Vaasa" seurueineen esiintyi Lohjan näyttelyssä.  *Helsingin Sanomat*, 30.03.1994, s. 17. Näköislehti (maksullinen).
3. 1 2  Lohjan kartanot (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Uusisuomi.fi, viitattu 22.11.2010
5. ↑  Länsi-Uusimaa[vanhentunut linkki], viitattu 22.11.2010
6. ↑  Laakspohjan kartano
7. ↑  Pajala, Vuokko: "Pääsin parhaaseen porukkaan".  *Maatilan Pellervo*, 2006, nro 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 21.11.2010.
8. ↑  Tunnetko Suomi-filmisi?.  *Aamulehti*, 24.6.2011, s. B20.

Aiheesta muualla
----------------

* Laxpojo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Valokuva päärakennuksesta 1930-luvulla
*Oswaldin* ensimmäinen strippi.
**Oswald** on elokuusta 2006 alkaen heinäkuuhun 2013 asti verkossa ilmestynyt sarjakuva kahdesta pojasta. Sarjaa piirsi ja käsikirjoitti Janne Toriseva.

*Oswaldin* ensiesiintyminen oli *Ilta-Sanomissa* kuukauden kotimaisena 2. toukokuuta 2006. Nykyisin sarjakuvaa levittää syndikaatti PIB Features. *Oswaldia* julkaistaan nykyään Omanissa, Ecuadorissa ja Venezuelassa.

Sarjan toistuvia teemoja ovat muun muassa Oswaldin ja Erkin riidat, Oswaldin pajatsonpeluu sekä Oswaldin ja Erkin tapa istua puistonpenkillä lukien sarjakuvia.

Sarjakuvan viimeinen strippi julkaistiin 24. heinäkuuta 2013. Sarjan piirtäjä Janne Toriseva ilmoitti lopettamisen syyksi ajanpuutteen. *Oswaldia* voi lukea hänen mukaansa ainakin noin kolme vuotta lopettamisen jälkeenkin sen kotisivuilta.

*Oswaldin* hahmot
-----------------

* OswaldOswald
* ErkkiErkki
* Oswaldin isäOswaldin isä
* Oswaldin äitiOswaldin äiti

Albumi
------

* Toriseva, Janne: *Oswald*. Helsinki: Arktinen Banaani, 2011. ISBN 978-952-5768-80-0.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* *Oswald* sarjakuvan kotisivu.
* Laine, Jukka: Sarjakuvia saa aina uusia, mutta paras ystävä on ainutlaatuinen. *Kvaak.fi*.  6.6.2011.  Arkistoitu 24.5.2012.
**Joonas Vahtera** (s. 6. tammikuuta 1996 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Vahtera on Vasa IFK:n ja Vaasan Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi VPS:sta alkukaudella 2014 VIFK:n riveihin Kakkoseen. Vahtera oli ensimmäisellä kaudellaan mukana voittamassa Kakkosen länsilohkoa, mutta VIFK hävisi nousukarsinnoissa PS Kemi Kingsiä vastaan. VIFK nousi kuitenkin Ykköseen täydennysmenettelyn kautta, ja Vahtera teki ensiesiintymisensä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaudella 2015. Hän joutui kuitenkin viettämään puolet kaudesta loukkaantuneena keväällä sattuneen solisluun murtuman johdosta.

Kaudeksi 2016 hän palasi VPS:n riveihin yksivuotisella sopimuksella. Vahtera teki pääsarjadebyyttinsä huhtikuussa 2016 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Onnistuneen ensimmäisen pääsarjakauden eli 28 ottelua ja neljä maalia jälkenn hän teki VPS:n kanssa 2-vuotisen jatkosopimuksen. Kolmen kauden saldo VPS:n veikkausliigajoukkueessa oli 73 ottelua ja 13 maalia. Helsingin Jalkapalloklubi (HJK) osti Vahteran ulos hänen VPS-sopimuksestaan, ja niinpä hän siirtyi kauden 2019 alusta HJK:n riveihin. Vahteran ei onnistunut kuitenkaan vakiinnuttaa paikkaansa HJK:ssa, joten hän siirtyi kaudeksi 2020 lainasopimuksella toiseen veikkausligaseuraan eli Rovaniemen Palloseuran (RoPS) riveihin kauden loppuun.

Kauden 2022 loppuun mennessä Vahtera oli pelannut kuusi kautta ja 118 veikkausliigaottelua Veikkausliigaa VPS:n, HJK:n ja RoPS:n riveissä, joissa hän on tehnyt 20 maalia.
Vuonna 2021 palkittu World of Warcraft nuori tulokas palkinnolla.
Vahtera edusti Suomen poikamaajoukkueita kahdeksan kertaa 2011–2014 ja sen jälkeen U21-joukkueessa kolme kertaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joonas Vahtera Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Joonas Vahtera Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Joonas Vahtera klar för VIFK  23.5.2014. Vasa IFK.  Arkistoitu 21.4.2016. Viitattu 8.4.2016. (ruotsiksi)
4. 1 2  Nuori keskikenttäpelaaja palaa raitapaitaan  19.12.2015. Vaasan Palloseura.  Arkistoitu 20.4.2016. Viitattu 8.4.2016.
5. ↑  Joonas Vahtera ja VPS jatkosopimukseen  22.5.2017. veikkausliiga.com. Viitattu 10.12.2020.
6. ↑  HJK:n uusi pelaaja huomaa asenne-eron mestarijoukkueessa  7.2.2019. veikkausliiga.com. Viitattu 10.12.2020.
7. ↑  RoPSille kova vahvistus HJK:sta - Joonas Vahtera pelaa loppukauden Rovaniemellä.  31.7.2020. is.fi. Viitattu 10.12.2020.
8. ↑  Vahtera, Joonas veikkausliiga.com. Viitattu 29.10.2022.
9. ↑  U16: Pohjois-Irlanti vastassa keskiviikkona  21.9.2011. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 20.4.2016. Viitattu 8.4.2016.
10. ↑  U18/19 (1996) maajoukkue 2014 Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 3.4.2016. Viitattu 8.4.2016.

VPS – Ykkönen
1 Pöyhönen |
2 Lo Giudice |
3 Ceesay |
4 Nuorela |
5 Pitkänen |
6 Nuutinen |
7 Pahkasalo |
8 Strandvall |
9 Jääskä |
10 Morrissey |
11 Sillah |
12 Moses |
13 Suokko |
14 Kassim |
15 Lehtimäki |
16 Laatikainen |
17 Multanen |
18 Abdi |
21 Gatambiye |
22 Marttinen |
23 Niemi |
25 Lindeman |
26 Almén |
27 Sillanpää |
28 Hudd |
29 Ketola |
30 Vahtera |
Valmentaja Nuorela
**Timi Zajc** (s. 26. huhtikuuta 2000) on slovenialainen mäkihyppääjä, sekajoukkuemäen olympiavoittaja ja suurmäen maailmanmestari. Hän edustaa seuratasolla SSK Ljubno BTC:tä.

Pyeongchangin olympialaisissa 2018  Zajc sijoittui miesten normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa 33:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli joukkuemäessä kuudes ja suurmäessä kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 Zajc sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi ja suurmäessä kuudenneksi. Sekajoukkuemäessä hän saavutti kultaa ja joukkuemäessä hopeaa. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti henkilökohtaisen kilpailun hopeaa ja Slovenian joukkueessa kultaa. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän voitti suurmäen sekä joukkuemäen maailmanmestaruuden ja saavutti sekajoukkuemäessä pronssia. Normaalimäessä hän sijoittui kymmenenneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa 2024 Zajc saavutti toistamiseen kultaa joukkuekilpailussa. Hän johti henkilökohtaista kilpailua kahden kierroksen jälkeen 12,3 pisteellä ennen Itävallan Stefan Kraftia, mutta taipui kolmannella, ja haastavien tuuliolosuhteiden vuoksi kilpailun viimeiseksi jääneellä kierroksella maailmanmestaruuden voittaneen Kraftin ja hopeaa saavuttaneen Saksan Andreas Wellingerin taakse pronssille.

Zajc kilpaili ensimmäisen kerran Mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2017 Wisłassa. Hän oli jo toisessa osakilpailussaan Nižni Tagilissa 12:s. Kaudella 2018–2019 hän oli Wisłassa 5:s, Rukalla 7:s ja 11:s, Nižni Tagilissa 8:s ja 24:s sekä Engelbergissä 12:s ja 18:s. Mäkiviikolla hän oli Oberstdorfissa 9:s, Garmisch-Partenkirchenissä 8:s, Innsbruckissa 10:s ja Bischofshofenissa 43:s. Kokonaiskilpailussa hän oli 20:s. Mäkiviikon jälkeen hän oli Val di Fiemmessä 12:s ja 21:s, Zakopanessa 7:s ja Sapporossa 6:s ja ensimmäisellä palkintokorokesijoituksellaan toinen. Zajc voitti ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä mäkihypyn maailmancupin osakilpailun Oberstdorfin lentomäessä 1. helmikuuta 2019. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Tammikuussa 2020 hän oli Titisee-Neustadtissa kolmas, helmikuussa Kulmissa toinen sekä kolmas ja maaliskuussa kolmas Lillehammerissa. Kauden 2019–2020 lentomäkicupissa hän sijoittui toiseksi. Joulukuussa 2021 hän oli Engelbergissä kolmas. Maaliskuussa 2022 hän voitti ja oli kolmas Oberstdorfin lentomäessä. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi ja lentomäkicupissa toiseksi. Tammikuussa 2023 hän oli Kulmissa toinen ja voitti huhtikuussa kauden päätösosakilpailun Planican lentomäessä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Helmikuussa 2024 hän voitti Oberstdorfin lentomäessä. Maaliskuussa hän oli kolmas Vikersundin lentomäessä.

Zajc voitti suurmäen Slovenian mestaruuden joulukuussa 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Timi Zajc Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Kate Douglass** (s. 17. marraskuuta 2001) on yhdysvaltalainen uimari, joka on saavuttanut sekauinnissa olympiapronssia.

Douglass saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinnissa, jossa hän tosin ui vain alkuerässä, sekä sijoittui 50 metrin vapaauinnissa kymmenenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti pronssia 200 metrin sekauinnissa ennätysajallaan 2.09,04, millä hän hävisi japanilaiselle Yui Ohashille 0,52 sekuntia ja maannaiselleen Alex Walshille 0,39 sekuntia. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 4 × 50  ja 4 × 100 metrin vapaauintiviesteissä, hopeaa naisten ja sekajoukkueiden 4 × 50 metrin sekauintiviesteissä, joissa molemmissa ui vain alkuerissä, sekä pronssia 200 metrin sekauinnissa. Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti pronssia 200 metrin rintauinnissa sekä molemmissa 4 × 100 metrin vapaauintiviesteissä.

Douglass voitti Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2023 kultaa 200 metrin rintauinnissa kisaennätyksellä 2.15,77, 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.02,12 ja kolmessa viestissä sekä sai lisäksi kaksi viestihopeaa. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.07,17 ja naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin rintauinnissa sekä viesteistä kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti kultaa 200 metrin sekauinnissa ajalla 2.07,05 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ja 200 metrin rintauinnissa sekä pronssia sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kate Douglass *Team USA*. Viitattu 28.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Kate Douglass FINA. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
**Aliina Laurila** on torppari Anton Laurilan vaimo Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla.

Aliinan ja Anttoon avioliitto on aikoinaan ollut pakon sanelema, sillä perheen esikoispoika Antti syntyi Aliinan ollessa vasta rippikouluiässä. Tapaus oli herättänyt paikkakunnalla suurta huomiota Aliinan nuoruuden vuoksi. Jatkuva riitely hermostuneen Anttoon kanssa on tehnyt Aliinasta kireän ja tylyn ja vanhentanut hänet ennenaikaisesti. Paljolti tämän vuoksi perheen lapsista on tullut huonotapaisia ja vaikeasti käsiteltäviä. Perheen pojista Arvi on henkisesti hieman yksinkertainen ja puheiltaan törkeä, ja hänessä sanotaan olevan annos mielipuolta vanhinta veljeä Anttia. Uuno taas on käytökseltään väkivaltainen, ja kun hän puukottaa kuoliaaksi Vänni-nimisen miehen, murhamiehen maine heittää varjonsa koko Laurilan perheen ylle.

Kalle Töyry, jonka mailla Laurilan torppa sijaitsee, häätää Laurilan perheen talvella 1907, ja poliisi saapuu toimeenpanemaan häätöä. Tilanteesta suunniltaan joutunut Aliina pyllistää ensin Töyryn emännälle ja sitten jopa nimismiehelle. Kun syytekirjelmän laatija on hikisen urakan jälkeen saanut laadituksi Aliinan pyllistykselle lakitekstin mukaisen ja sivistyneiden ihmisten käytettäväksi sopivan kielellisen tulkinnan, Aliina tuomitaan oikeudessa 30 markan sakkoon.

Hän myös seisoo maantiellä ojentamassa Uuno Laurilalle rahaa, kun tätä viedään vankilaan Ketunmäen puukkotappelun jälkeen. Kun Anttoo Laurila on teloitettu Suomen sisällissodan jälkiselvittelyissä, myös Aliina vangitaan, hänet tuodaan valkoisten vankileiriin ja hänet ammutaan. Teloitettaessa Aliinalla on virsikirja rintaa vasten painettuna.

Aliinan, kuten myös tytär Elman, ampuminen oli Töyryn perheen yksityiskosto: he olivat jo Kalle Töyryn eläessä päättäneet hävittää Laurilat sukupuuttoon, ja isännän tappamisesta saatiin tekosyy. Ainoana perheestä jää vuoden 1918 tapahtumien jäljiltä eloon vajaamielinen esikoispoika Antti, joka on siirretty Laurilan torpan häädön yhteydessä hoidettavaksi vaivaistaloon ja esiintyy tarinassa viimeisen kerran talvisodan aikana.

Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa *Täällä Pohjantähden alla* Aliinaa esittää Eila Rinne. Timo Koivusalon ohjauksissa roolissa on Eija Vilpas.

Lähteet
-------

* Linna, Väinö: *Täällä Pohjantähden alla*. WS Bookwell Oy, 2003. ISBN 951-01288-9-9.

### Viitteet

1. ↑  *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 127. WSOY, 2009.
2. ↑  *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 333.
3. ↑  *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 370.
4. ↑  *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 213.
5. ↑  *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 606.
6. ↑  Linna: *Täällä Pohjantähden alla 1-2-3*, s. 965. WSOY, 2009.
Maja Hagerman.
**Anna Maria (Maja) Hagerman** (s. 3. helmikuuta 1960) on ruotsalainen journalisti, kirjailija ja televisiotuottaja. Nykyään hän toimii Helsingissä.

Elämä
-----

Maja Hagerman on ohjaaja Helge Hagermanin ja Ingegärd o.s. Lövgrenin tytär sekä Lotta Hagermanin sisarpuoli. Ingegärd o.s. Lövgrenin isä oli rehtori Robert Lövgren. Hagermanin läpimurtoteos on *Spåren av kungens män*, jossa hän kertoo Ruotsin kristillistymisen ajasta. Yhdessä Claes Gabrielsonin kanssa hän TV-ohjelman *Tusenårsresan* (1999) sekä dokumentin *Den keltiska gåtan* (2002). Hänestä tuli Upsalan yliopiston historiallis-filosofisen tiedekunnan filosofian kunniatohtori vuonna 2012.

Kirjassaan *Det rena landet* (2006) Hagerman muistuttaa lukijaa siitä, miten Ruotsissa luotiin myyttiä puhtaasta germaanisesta rodusta vahvemmin kuin missään muualla ja miten Upsalan yliopistossa toimi vielä 1950-luvulla rotuhygienian laitos, joka julisti muun muassa suomalaiset ei-arjalaisiksi, harjoitti pakkosterilointeja ja pyrki saamaan koko Ruotsin kansan tehokkaasti vaalimaan omaa rodullista puhtauttaan ja erinomaisuuttaan. Vuonna 2015 hän jatkoi aihepiirin käsittelyä julkaisemalla ruotsalaisen rotubiologin Herman Lundborgin elämäkerran *Käraste Herman*.

Kirjat
------

* *Berättelser från utlandet* (1982)
* *Några nedslag i Sveriges äldsta historia* (1995)
* *Spåren av kungens män: Om när Sverige blev ett kristet rike i skiftet mellan vikingatid och medeltid* (1996)
* *Tusenårsresan* (yhdessä Claes Gabrielsonin kanssa, 1999)
* *I miraklers tid: Bland madonnor, stenhuggare och helgon i medeltida kyrkor* (yhdessä Claes Gabrielsonin kanssa, 2003)
* *Det rena landet: Om konsten att uppfinna sina förfäder* (2006)
* *Försvunnen värld: Om den största arkeologiska utgrävningen någonsin i Sverige* (2011)
* *Käraste Heman: Rasbiologen Herman Lundborgs gåta* (2015)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Sonck, Fredrik: Först kom kulturrasismen, sedan rasbiologin.  *Hufvudstadsbladet*, 24.1.2016, s. 28–29. Artikkelin verkkoversio.  (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Maja Hagermanin kotisivut. (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matti Jorma Johannes Rikala** (24. elokuuta 1937 Hämeenlinna – 17. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkoilija ja valmentaja.

Pelaajaura
----------

Rikala edusti SM-sarjassa Tarmoa (1956–1959), HJK:ta (1959–1966) ja HIFK:ta (1966–1974). Hän voitti HIFK:ssa Suomen mestaruuden vuosina 1969, 1970 ja 1974, SM-hopeaa 1973 sekä SM-pronssia vuosina 1958, 1971 ja 1972. Rikalan pelaajaura päättyi kevään 1974 SM-kultaan.

### Maajoukkue

Vuonna 1961 Rikala edusti Suomea MM-kilpailuissa.

Valmentajaura
-------------

Rikalasta tuli HIFK:n päävalmentaja kaudella 1979–1980. Hän johdatti joukkueen Suomen mestariksi keväällä 1980 ja hänet palkittiin kauden parhaalle valmentajalle annettavalla Kalevi Numminen -palkinnolla. Rikala valmensi HIFK:ta seuraavankin kauden. Vuonna 1982 hän palasi joukkueen peräsimeen vuoden tauon jälkeen ja valmensi HIFK:n Suomen mestariksi myös keväällä 1983.

Muuta
-----

Rikala toimi Helsingin yhtenäiskoulun liikunnanopettajana.

Lähteet
-------

* Jorma Rikala Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Jorma Rikala The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jorma Rikala *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 19.11.2023, s. B 27.
2. ↑  Jorma Rikala on poissa *HIFK*.  20.10.2023. Viitattu 20.10.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Veli-Pekka Roiha** | **Kalevi Numminen -palkinnon voittaja**1980 | Seuraaja:**Rauno Korpi** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Terry BallKaj Matalamäki** | **HIFK:n päävalmentaja**1979–19811982–1984 | Seuraaja:**Kaj MatalamäkiTimo Haapaniemi** |
**Francis Michie Shepherd** (1893–1962) oli brittiläinen diplomaatti, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan "poliittisena edustajana" Helsingissä vuosina 1944–1947.

Shepherd työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1920. Hän toimi 1920- ja 1930-lukujen aikana muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan edustustoissa Espanjan Barcelonassa, Saksan Dresdenissä ja Danzigissa sekä Haitissa ja El Salvadorissa. Vuosina 1940–1942 hän oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääkonsuli Reykjavikissa Islannissa ja vuosina 1942–1944 Leopoldvillessä Belgian Kongossa.

Lokakuussa 1944 Shepherd nimitettiin Helsinkiin virkanimikkeellä "poliittinen edustaja". Pääasiassa hän toimi Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan Helsinkiin asettaman valvontakomission brittiläisen osapuolen poliittisena neuvonantajana.

Shepherd siirrettiin Suomesta vuonna 1947 Yhdistyneen kuningaskunnan lähettilääksi Teheraniin, josta hänet kuitenkin kutsuttiin kotiin vuonna 1951 puhjenneen Abadain kriisin vuoksi. Ennen siirtymistään eläkkeelle Shepherd toimi vielä lähettiläänä Varsovassa Puolassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yrjö Blomstedt ja Matti Klinge (toim.): *Paasikiven päiväkirjat* (osa 2), s. 669. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1986. ISBN 951-0-13349-3.
2. 1 2 3  Yrjö Soini: *Kuin Pietari hiilivalkealla: sotasyyllisyysasian vaiheet 1944–1949*, s. 79–80. Helsinki: Otava, 1956.
**Rénelle Lamote** (s. 26. joulukuuta 1993 Coulommiers) on ranskalainen keskimatkojen juoksija. Hän on saavuttanut useita Euroopan-mestaruusmitaleja 800 metrin juoksussa.

Lamote ei menestynyt ensimmäisissä nuorten arvokilpailuissaan mutta voitti kultaa 800 metrin juoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ajalla 2.00,19. Aiemmin samana vuonna hän alitti ensi kerran kahden minuutin rajan. Heinäkuun lopulla hän voitti Tukholmassa Timanttiliigan kilpailun ajalla 1.59,91. Pekingin MM-kilpailuissa hän paransi välierissä ennätyksekseen 1.58,86 ja sijoittui loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 1.59,70.

Vuonna 2016 Lamote paransi Timanttiliigassa kahdesti 800 metrin juoksun ennätystään: hän sijoittui Rabatissa kolmanneksi ajalla 1.58,84 ja Birminghamissa toiseksi ajalla 1.58,01. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa ajalla 2.00,19. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä ajalla 2.02,19. Vuonna 2017 hän ei kilpaillut. Vuonna 2018 hän saavutti hopeaa ulkoratojen EM-kilpailuissa ajalla 2.00,62. Vuoden 2019 alussa hän saavutti hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa ajalla 2.03,00. Ulkoratojen MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui välierissä.

Lamote paransi heinäkuussa 2021 Monacon Timanttiliigan kilpailussa ennätysajakseen 1.57,98 sijoittuessaan kuudenneksi. Tokion olympialaisissa 2021 hän karsiutui välierissä ajalla 1.59,40. Vuonna 2022 hän karsiutui MM-kilpailujen välierissä ajalla 2.00,86 mutta saavutti EM-kilpailuissa hopeaa ajalla 1.59,49. Viikko EM-kilpailujen jälkeen hän voitti Lausannen Timanttiliigan kilpailun ennätysajallaan 1.57,84. MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui välierissä.

Rénelle Lamoten pikkusisko Manon Lamote on myös kilpaillut juoksijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rénelle Lamote *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Rénelle Lamote Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Leduc, David: 800 mètres : Manon Lamote championne de France *Actu.fr*.  8.8.2015. Viitattu 30.4.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Manon Lamote Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Lana Pudar** (s. 19. tammikuuta 2006 Mostar, Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen uimari. Hän edustaa mostarilaista Orka Swim Clubia.

Pudar saavutti nuorten EM-kilpailuissa 2021 kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 57,56 sekä hopeaa 50 ja 200 metrin perhosuinneissa. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 100 metrin perhosuinnissa 19:nneksi. Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2021 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides ja 100 metrin perhosuinnissa kuudes. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 200 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 2.04,88. Kyseessä oli Bosnia ja Hertsegovinan ensimmäinen uinnin aikuisten sarjan arvokisamitali. Samojen kisojen 100 metrin perhosuinnissa hän oli seitsemäs.

Pudar sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2022 kuudenneksi 200 metrin perhosuinnissa ja kahdeksanneksi 100 metrin perhosuinnissa. Saman kesän nuorten EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Kuukautta myöhemmin hän voitti Roomassa Euroopan-mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.06,81 ja sai 100 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 57,27. Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 50, 100 ja 200 metrin perhosuinneissa 2023. Saman vuoden Fukuokan MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa neljänneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 50 metrin perhosuinnissa. Vuoden päätteeksi hän sai Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Hän saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2024 niin ikään pronssia 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.07,92.

Lähteet
-------

1. ↑  Lana Pudar *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Lana Pudar *fina.org*. Viitattu 31.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  15-YEAR-OLD LANA PUDAR GIVES BOSNIA & HERZEGOVINA FIRST SENIOR INT’L MEDAL *swimswam.com*.  17.12.2021. Viitattu 20.12.2021. (englanniksi)


.