recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marcelo Martins Moreno** (s. 18. kesäkuuta 1987 Santa Cruz de la Sierra) on bolivialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa Šah’tar Donetskia.

Ura
---

Moreno aloitti uransa brasilialaisessa Vitóriassa, jossa hän pelasi Campeonato Brasileiro Série C:ssä ja teki 12 maalia. Hän siirtyi vuoden 2007 puolessa välissä Cruzeiroon, jossa hänestä tuli ykkösvalinta hyökkääjäksi. Hän teki kahdeksan maalia Copa Libertadoresissa ollen paras maalintekijä Salvador Cabañasin kanssa.

Toukokuussa 2008 Moreno teki viisivuotisen sopimuksen ukrainalaisen Šah’tar Donetskin kanssa, joka oli arvoltaan noin 9 miljoonaa euroa. Hän ei tehnyt seurassa läpimurtoa ja hänet lainattiin toukokuussa 2009 saksalaiseen Werder Bremeniin. Hän palasi Shakhtariin tammikuussa 2010. Tammikuun 2010 siirtorajan viimeisellä päivällä hän siirtyi Englannin valioliigassa pelaavaan Wigan Athleticiin. Hän teki seuran kanssa kuusikuukautisen lainasopimuksen helmikuussa.

Maajoukkueura
-------------

Moreno syntyi Boliviassa brasilialaiselle isälle ja bolivialaiselle äidille. Hän edusti nuorena Brasilian alle 20-vuotiaiden joukkuetta, mutta päätti myöhemmin edustaa maajoukkuetasolla Boliviaa. Moreno debytoi maajoukkueessa ystävyysottelussa Perua vastaan syyskuussa 2007. Hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa marraskuussa 2007 Venezuelaa vastaan.

Saavutukset
-----------

### Joukkuesaavutukset

**Cruzeiro**

* Campeonato Mineiro: 2008

**Šah’tar Donetsk**

* UEFA Cup: 2008–2009
* Ukrainan pääsarjamestaruus: 2010–2011

### Henkilökohtaiset saavutukset

**Cruzeiro**

* Copa Libertadoresin 2008 paras maalintekijä (8 maalia)

Lähteet
-------

1. ↑  Shakhtar swoop for Bolivian starlet uefa.com
2. ↑  Moreno – durchgefallen und zurück nach Donezk
3. ↑  Moreno at Wigan till summer shakhtar.com
4. ↑  Wigan sign Shakhtar Donetsk striker Ontheminute.com

Aiheesta muualla
----------------

* Moreo cbf.com-sivustolla (portugaliksi)
* Moreno soccerbase.com-sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* Moreno soccerway.com-sivustolla (englanniksi)

Bolivian joukkue – Copa América 2015
1 Quiñónez |
2 Hurtado |
3 Chumacero |
4 Morales |
5 Eguino |
6 Bejarano |
7 Peña |
8 Smedberg-Dalence |
9 Moreno |
10 Escobar |
11 Lizio |
12 Peñarrieta |
13 Miranda |
14 Rodríguez |
15 Gamarra |
16 Raldes |
17 Bejarano |
18 Pedriel |
19 Veizaga |
20 Campos |
21 Coimbra |
22 Zenteno |
23 Suárez |
Valmentaja Soria
*Tämä artikkeli käsittelee viulistia ja säveltäjää. Arthur LeBlanc on myös poliitikko.*
Arthur Leblanc vuonna 1944.
**Arthur Leblanc** (18. elokuuta 1906 Saint-Anselme – 19. maaliskuuta 1985 Québec City) oli kanadalainen viulisti ja säveltäjä. Hän sai varhaisimman opetuksensa 3-vuotiaana isältään, viulunrakentaja Joseph Leblancilta, jonka pojalleen rakentamista viuluista kaksi on Monctonin yliopiston museossa. Leblanc vietti nuoruutensa Monctonissa lukuun ottamatta kolmea vuotta, jotka hän vietti Bostonin seudulla, jossa hänen isällään oli musiikkikauppa. Ensimmäisen konserttinsa Leblanc piti Monctonissa 10-vuotiaana. Vuosina 1914–1923 hän opiskeli Québecin seminaarissa.

Leblancin uran käynnistämistä tukivat Isä Pierre-Chrysologue Desrochers ja viulisti Joseph-Alexandre Gilbert. Hän pääsi Lavalin yliopiston musiikkikouluun ensimmäisten joukossa vuonna 1922. Hän lähti Bostoniin vuonna 1923 ja kiersi Uudessa-Englannissa laulaja Désiré Bourquen kanssa. Sitten hän opiskeli kaksi vuotta Uuden-Englannin konservatoriossa Richard Burginin sekä Felix Winternitzin ja New Yorkissa Bernard Sinsheimerin johdolla.

Québecn hallituksen stipendillä Leblanc pääsi vuonna 1930 opiskelemaan Pariisiin opiskelemaan Georges Enescun, Maurice Hayotin ja Jacques Thibaud'n johdolla. Hän palasi Kanadaan vuonna 1938 ja teki New Yorkin -debyyttinsä New Yorkin kaupungintalolla tuon vuoden toukokuussa. Samana vuonna hän esiintyi myös Carnegie Hallissa. Hän teki esiintymisiä monissa kanadalaiskaupungeissa Jean-Marie Beaudet'n ja Ross Prattin säestämänä. Hän esiintyi myös Yhdysvalloissa sekä yksin että muiden muassa Rose Bamptonin, Richard Crooksin, Gregor Piatigorskyn ja Bidu Sayãon kanssa. Joulukuussa 1941 hän esiintyi Franklin D. Rooseveltille Valkoisessa talossa.

Darius Milhaud sävelsi toisen viulukonserttonsa Leblancille, joka kantaesitti sen vuonna 1948.

Leblanc opetti muun muassa Lavalin yliopistossa. Säveltäjänä hän sai opetusta Paul Dukasilta ja Nadia Boulangerilta. Hänen tuotantoonsa kuuluu *Petite suite canadienne* viululle ja pianolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Canadian Encyclopedia: Arthur Leblanc


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Lena Eliasson** (s. 22. heinäkuuta 1981) on ruotsalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja. Seuratasolla hän edustaa ruotsalaista Domnarvets GoIF:ta.

Hiihtosuunnistuksen nuorten MM-kilpailuissa Trentinossa 2001 Eliasson voitti hopeaa pitkältä matkalta ja pronssia viestistä. Myöhemmin samana vuonna suunnistuksen nuorten MM-kilpailuissa Miskolcissa hän sijoittui keskimatkalla neljänneksi.

Suunnistuksen MM-kilpailuissa Århusissa 2006 Eliasson sijoittui neljänneksi sprintissä. Kiovan MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti pronssia sprintissä ja sijoittui pitkällä matkalla kahdeksanneksi. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa vuonna 2007 hän sijoittui kuudenneksi. Primorskon EM-kilpailuissa 2010 Eliasson voitti kultaa viestissä ja sai pronssia keskimatkalla. Trondheimin MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui keskimatkalla 19:nneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli tuolla kaudella viides. Savoien MM-kilpailuissa 2011 Eliasson saavutti pronssia sprintissä ja jäi 44:nneksi keskimatkalla. Kauden 2011 maailmancupissa hän sijoittui kolmanneksi. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän saavutti hopeaa sprintissä. Saman vuoden MM-kilpailuissa Lausannessa hän sijoittui sprintissä kahdeksanneksi mutta pitkällä matkalla hänet hylättiin. Sotkamon MM-kilpailuissa Eliasson saavutti pitkällä matkalla pronssia.

Vuonna 2011 Eliasson oli seuransa Domnarvets GoIF:n ankkurina voittamassa Venlojen viestiä.

Eliasson on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa. Maastojuoksun EM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 2008, 2009, 2011 ja 2013 sijoittuen parhaimmillaan 25:nneksi vuonna 2013. Puolimaratonin MM-kilpailuissa hän sijoittui 51:nneksi vuonna 2014 ja samana vuonna Zürichin EM-kilpailuissa maratonjuoksussa 38:nneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset kestävyysjuoksussa
----------------------------------------------

Lähde: Tilastopaja
* 10 000 metrin juoksu: 36.48,95 (2010)
* 10 kilometrin tiejuoksu: 35.29 (2013)
* Puolimaraton: 1.14.28 (2014)
* Maraton: 2.41.38 (2014)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Athlete profile: Lena Eliasson *runners.worldofo.com*. World of O Runners. Viitattu 17.8.2011. (englanniksi)
2. ↑  Junior World Ski Orienteering Championships 2001 IOF. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi)
3. ↑  Junior World Orienteering Championships 2001 IOF. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi)
4. ↑  World Orienteering Championships IOF.  Arkistoitu 24.4.2013. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi)
5. ↑  World Cup 2007 Overall IOF. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi)
6. ↑  Ruotsin naiset jyräsivät, Fincke kuudes *YLE Urheilu*.  16.8.2011. Yleisradio. Viitattu 17.8.2011.
7. 1 2  Lena Eliasson (Arkistoitu – Internet Archive) Tilastopaja.org. Viitattu 7.10.2014. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
James Currie
**James Currie** FRS (1756–1805) oli skotlantilainen lääkäri, joka otti käyttöön kylmävesihoidon potilaidensa kuumeen alentamiseksi. Siihen asti oli uskottu korkean kuumeen olevan parantumiselle hyödyllistä, mikä johti useiden potilaiden kuolemaan. Currie taas uskoi, että potilaan kehon lämpötila olisi pidettävä niin lähellä normaalia kuin mahdollista. Kylmävesihoidot edistivät monen sairauden paranemista, ja niiden myötä otettiin käyttöön myös kuumemittari.

Lähteet
-------

1. ↑  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "Currie, James", *Kuka teki mitä, Kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 63. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vartiomoottorivene 14** (**VMV 14**) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.

Valmistus
---------

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palvelus
--------

Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa. Jatkosodassa alus oli vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. 

*VMV 14* kuului panssarilaiva *Ilmarisen* varmistusosastoon operaatio Nordwindissä 13. syyskuuta 1941. Alus löysi pinnalta räjähdyksessä surmansa saaneen kansimestarin ruumiin ja toi sen Utön satamaan. Ainoana löytyneenä vainaja haudattiin Hietaniemen sankarihautaan edustamaan tuhossa kaatuneita.

*VMV 14* tuhoutui saksalaiseen tykkituleen operaatio Tanne Ostissa Suurkylän satamassa Suursaaressa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 147
2. ↑   Heinämies: Seitsemän minuuttia merellä, s. 212

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
**Vartiomoottorivene 15** (**VMV 15**) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.

Valmistus
---------

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (*VMV 8* - *VMV 17*) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Sen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palvelus
--------

Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa. Jatkosodassa se oli vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se oli toinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen *Shtsh 311:n* upottajista 12. lokakuuta 1942. *VMV 15* vaurioitui ilmahyökkäyksessä Koivistosta länteen 18. kesäkuuta 1944.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: Eita Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 147

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
**Marcgraviaceae** on kukkivien kasvien heimo. Siihen kuuluu määritelmästä riippuen 7–8 sukua ja noin 130 lajia. Heimon lajit ovat lähinnä trooppisen Väli- ja Etelä-Amerikan sekä Karibianmeren saarten puuvartisia köynnöksiä ja pensaita.

Kuvaus
------

Heimon kasvit ovat yleensä puuvartisia, usein ilmajuurellisia liaaneja tai pensaita, joskus pieniä puita. Eräät lajit ovat päällyskasveja. Heimon lajit ovat usein erilaislehtisiä; juurellisten versojen lehdet ovat ruodittomia ja kahteen riviin kääntyneitä, muiden versojen ruodillisia ja vapaammin asettuneita. Lehdet ovat yksinkertaisia, vuorottaisesti asettuneita ja sulkasuonisia. Heimon kasveilla on usein kukkien ympärillä suojuslehtiä, joissa on mettä tuottavia mesiäisiä.

Kaksineuvoiset kukat kasvavat terttu-, sarja- tai tähkämuotoisissa kukinnoissa. Kukinnot sijaitsevat versojen päädyissä. Monien heimon lajien pölyttäjinä toimivat kolibrit tai lepakot, jotkut ovat itsepölytteisiä tai umpipölytteisiä. Sekä terä- että verholehtiä on 4–5. Heteitä on 3–40. Kukan emiössä on 2–8 emiä. Sikiän on yleensä 2–8-onteloinen, jokaisessa ontelossa on 30–50 siemenaihetta. Hedelmä on yleensä kota. Yhdessä hedelmässä on tavallisesti 50–100 siementä.

Sukuja
------

* *Marcgravia*
* *Marcgraviastrum*
* *Norantea*
* *Pseudosarcopera*
* *Ruyschia*
* *Sarcopera*
* *Schwartzia*
* *Souroubea*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stevens, P. F. (2001–): Angiosperm Phylogeny Website *mobot.org*. Viitattu 8.8.2012. (englanniksi)
2. ↑  Marcgraviaceae The Plant List. Viitattu 8.8.2012. (englanniksi)
3. 1 2  Watson, L. & Dallwitz, M. J.: The families of flowering plants: Marcgraviaceae *delta-intkey.com*.  Arkistoitu 3.1.2007. Viitattu 8.8.2012. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132350
* Wikispecies: Marcgraviaceae
* CoL: 624JV
* EoL: 4444
* EPPO: 1MACF
* Fossilworks: 55610
* GBIF: 6643
* GRIN: 692
* iNaturalist: 71561
* IPNI: 77126595-1
* IRMNG: 119473
* ITIS: 21394
* NCBI: 55360
* Open Tree of Life: 1057490
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126595-1
* Tropicos: 42000094
* Watson & Dallwitz: marcgrav
* WFO: wfo-7000000363

 |

 |
**Vartiomoottorivene 5** (**VMV 5**) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931. Se kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen *VMV 6*:n tavoin.

Palvelus merivartiostossa
-------------------------

*VMV 5* aloitti palveluksensa 1932 merivartiostossa. Alus oli 2. heinäkuuta partiomatkalla, jolloin se kohtasi Russärön majakan luona nopeakulkuisen moottoriveen, joka pysähtymismääräyksen jälkeen lähti pakoon kohti Viron rannikkoa. Veneestä heitettiin mereen spriikanistereita sen keventämiseksi ja siten nopeuden lisäämiseksi. *VMV 5* ei pysähtynyt keräämään pois heitettyä spriitä, vaan se jatkoi takaa-ajoa ampuen varoituslaukauksia kivääreillä ja tykillä. Lähellä Viron aluevesirajan lähestyessä kahden merivartijan onnistui hypätä veneeseen ja pysäyttää sen moottori. Tarkastuksessa veneestä löytyi vielä 720 litraa spriitä, yksi suomalainen ja kolme virolaista salakuljettajaa, joista yksi oli haavoittunut päähän kuollen seuraavana päivänä Hangossa.

*VMV 5* palveli 1938 Suomenlahden länsipiirissä.

Palvelus laivastossa
--------------------

*VMV 5* toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa, vuonna 1943 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuonna 1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa sekä 2. vartiomoottorivenelaivueessa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 164-168. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*, s. 367. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rajavartiolaitos 1919-1969 s. 187

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
**Sosiaalineuvos** (ruots. *socialråd*) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1950. Vuosien 1918–2013 aikana sosiaalineuvoksen arvonimi on myönnetty 443 henkilölle. 

Tunnettuja sosiaalineuvoksia olivat muun muassa vähäosaisten auttaja Veikko Hursti sekä kansanedustajat Virpa Puisto ja Antero Laukkanen.

Sosiaalineuvos on myös sosiaali- ja terveysministeriössä käytettävä virkanimike.

Katso myös
----------

* Ylisosiaalineuvos

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 203. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
2. ↑  Luettelot myönnetyistä arvonimistä vuoteen 2012 saakka. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
3. ↑  Myönnetyt arvonimet 1993–2013. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
4. ↑  *Suomen valtiokalenteri 2020* s. 147–148. Helsinki 2020. ISBN 978-952-14-4079-3
Piotrkówin voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Piotrkówin voivodikunta** (puol. *województwo piotrkowskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Piotrków Trybunalski. Piotrkówin voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Łódźin ja Świętokrzyskin voivodikunnille.

Lähteet
-------

1. ↑  Piotrkowskie województwo *Encyklopedia Internautica*.  Arkistoitu 31.10.2020. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra
**Sosiaalinen suorituseste** tarkoittaa yksityishenkilön vaikeutta suoriutua maksuistaan tai veloistaan sen vuoksi, että hänen terveydentilassaan, perhesuhteissaan, asuntotilanteessaan tai työtilanteessaan on tapahtunut muutoksia. Käsitteestä on käytetty myös nimityksiä henkilökohtainen force majeure tai sosiaalinen force majeure.

Sosiaaliseen suoritusesteeseen vetoamalla voidaan pyrkiä lieventämään velalliseen kohdistuvia viivästysseuraamuksia tai kokonaan irtaantumaan pitkäaikaisista sopimussidonnaisuuksista. Useimmat asiaan liittyvät säädökset ovat kuluttaja-asioita. Esimerkiksi korkolain (633/1982) 11 pykälässä säädetään viivästyskoron sovittelusta tilanteissa, joissa velallinen on ilman omaa syytään joutunut maksuvaikeuksiin. Samantapainen on myös kuluttajansuojalain (38/1978) 7 luvun 16 pykälän säännös maksun viivästysseuraamuksista. Asiaan voidaan soveltaa myös yleisiä kohtuusäännöksiä, kuten oikeustoimilain (228/1929) 36 pykälää ja kuluttajansuojalain (38/1978) 4 luvun 1 pykälää.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 785–787.
**Piper PA-28** on yhdysvaltalaisen Piper Aircraftin valmistama yksimoottorinen mäntämoottorilentokonesarja. Sarjan koneet on ensisijaisesti suunniteltu yleisilmailu-, koulutus- ja lentotaksikäyttöön.

Archer
------

Espoon Moottorilentäjien Piper Archer OH-PYW
Koneen tyyppimerkintä on **PA28-181** ja se on kehitetty vanhemmasta Cherokee tyypistä PA28-140. Merkittävimmät parannukset vanhempaan versioon verrattuna ovat siiven puolisuunnikkaan muoto, suurempi korkeusvakain ja tehokkaampi moottori (150 hv ⇒ 180 hv). Näillä muutoksilla Piper Archerista tuli suorituskykyinen, lento-ominaisuuksiltaan vakaa ja kantokyvyltään hyvä lentokone. Cherokeessa on neljä istumapaikkaa, kiinteät laskutelineet ja kiinteälapainen potkuri. Konetyyppi on hyvin suosittu ja on ollut tuotannossa 1970-luvulta tähän päivään asti.

Suomen Ilmavoimat käytti kuutta Piper PA-28R-200 Cherokee Arrow II ja PA-28RT-201 Arrow IV konetta yhteyskoneina vuosina 1974-2004.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* Piper Archer User Manual

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&07.02500007,25 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&010.067000010,67 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.02300002,23 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&015.080000015,8 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&&0730.&&&&00730 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&01157.&&&&001 157 kg
* **Polttoainemäärä:** 181
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Lycoming O-360-A4M

**Suoritusarvot**

* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0224.&&&&00224 km/h
* **Sakkausnopeus:** &&&&&&&&&&&&&091.&&&&0091 km/h täysillä laskusiivekkeillä
* **Suurin sallittu nopeus:** &&&&&&&&&&&&0278.&&&&00278 km/h
* **Polttoaineenkulutus:** 35 l/h

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piper PA-28 Cherokee** Wikimedia Commonsissa

* Piper Aircraftin verkkosivut
**Sosiaalinen vaikuttavuusjohdannainen** (eng. *Social Impact Bond* tai *Pay For Success Bond* tai  *Social Benefit Bond*) on tulosperustainen rahoitussopimus jossa julkinen sektori sitoutuu maksamaan mitattavasta sosiaalisesta vaikutuksesta josta aiheutuu sille säästöjä.

Toimintaperiaate
----------------

Sosiaalisen vaikuttavuusjohdannaisiin sijoitetusta pääomasta maksetaan tuottoa vain, jos tietty mitattava vaikutus saadaan aikaiseksi. Mikäli minimitavoitteeksi asetettua vaikutusta ei saavuteta, sijoittajat menettävät pääoman julkiselle sektorille. Pääoma toimii sijoittajien maksamana panttina, jolloin julkinen sektori ei kanna riskiä epäonnistumisesta. Pääomasta maksettava tuotto taas on verrattavissa osinkoon, joka maksetaan sijoittajille julkiselle sektorille aiheutuneista säästöistä.

Käyttö ja levinneisyys
----------------------

Ensimmäiset sosiaaliset vaikuttavuusjohdannaiset laskettiin liikkelle Iso-Britanniassa vuonna 2010, ja ne sidottiin 3000:n Peterborougn vankilasta vapautuneen todennäköisyyteen joutua takaisin vankilaan vuoteen 2016 mennessä. Johdannaisia laskettiin liikkeelle 5 miljoonan punnan arvosta ja niistä maksettavien tuottojen enimmäismääräksi säädettiin 3 miljoonaa puntaa. Pääoman takaisinmaksun ja tuottojen maksamisen ehdoksi asetettiin vähintään 7.5% uusimisriskin laskua verrokkiryhmään nähden.
Sosiaalisia vaikuttavuusjohdannaisia on käytetty myös esimerkiksi huostaanottojen ehkäisemisen kaltaisessa lastensuojelutyössä sekä pitkäaikaisasunnottomuuden vähentämisessä. Iso-Britannian lisäksi sosiaalisia vaikuttavuusjohdannaisia on käytetty Australiassa sekä useassa Yhdysvaltain osavaltiossa.
Ensimmäiset satunnaistettuun vertailukokeeseen sidotut sosiaaliset vaikuttavuusjohdannaiset laskettiin liikkeelle New Yorkissa vuonna 2014. Ne olivat Peterboroughn hankkeen tavoin sidottu vankilasta vapautuneiden todennäköisyyteen joutua takaisin vankilaan, mutta koe- ja verrokkiryhmä muodostettiin ensimmäistä kertaa arpomalla.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
**Sosiaalioikeus** on oikeudenala, joka sääntelee ja tutkii kansalaisten oikeutta toimeentuloturvaan, hoito- ja huolenpitopalveluihin sekä perhe-etuuksiin. Se liittyy melko läheisesti sosiaalipolitiikkaan ja molemmilla on keskeinen asema eurooppalaisissa yhteiskunnissa. Sosiaalioikeuden piiriin kuuluu asuminen, koulutuksen tukeminen, terveyden suojelu, työllisyys ja sosiaaliturva, jonka osa-alueita ovat huolenpito, perheen tukeminen, terveydenhoito ja toimeentulon turvaaminen.[1]

Sosiaaliset oikeudet koostuvat kansallisesta lainsäädännöstä, EU-oikeudesta ja kansainvälisistä sopimuksista. Suomen sosiaalioikeudellinen lainsäädäntö on varsin laaja. *Suomen laki* -teoksen eripainos *Sosiaali- ja terveydenhuoltolainsäädäntö 2009* sisältää 921 sivua. Näin laajaa kokonaisuutta kansalaisten on vaikea hallita.[1]

Pohjoismaiselle sosiaaliturvalle on leimallista, että palvelut rahoitetaan verovaroin eikä vakuutuspohjaisesti. Järjestelmän menonlisäykset ilmenevät kansalaisten verojen korotuksina, joita seuraamalla he voivat valvoa kustannuksia. Vakuutuspohjaisissa järjestelmissä valvonta on välillistä ja etäämpää eli sen suorittaa vakuutustarkastus. Sosiaalioikeus on syntynyt teollistuneen yhteiskunnan myötä. Se syntyi vuonna 1881 Saksassa, jossa Otto von Bismarck loi sosiaalivakuutusjärjestelmän. Suomen ensimmäiset sosiaalilait olivat asetus teollisuusammateissa olevain työntekijäin suojelemisesta (18/1889) ja laki koskeva työnantajan vastuunalaisuutta työntekijää kohtaavasta ruumiinvammasta (44/1895).[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa III palstat 532–542.
**Claude Savard** (16. lokakuuta 1941 Montreal – 13. helmikuuta 2003 Montreal) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli Montrealissa Marie-Louise Boisvertin johdolla vuosina 1959–1963 ja Québecin musiikkikonservatoriossa Germaine Malépartin johdolla. Canada Councilin stipendin turvin hän työskenteli vuosina 1963–1969 Pariisissa Vlado Perlemuterin ja Suzanne Rochen kanssa. Hän voitti Prix d'Europen vuonna 1964 ja monia kansainvälisiä kilpailuja. Helmikuussa 1967 hän kantaesitti Pariisissa edellisenä vuonna sävelletyn Alain Gagnonin sonaatin nro 3.

Savard oli Montrealissa kansainvälisen kilpailun virallisena säestäjänä laulajille ja viulisteille vuosina 1966, 1967, 1969 ja 1970. Hän oli tuomariston jäsenenä kansainvälisessä kilpailussa myös Montevideossa 1969. Vuonna 1970 hän konsertoi Carnegie Hallissa, ja vuonna 1971 hän teki ensiesiintymisensä Montrealin sinfoniaorkesterin kanssa pianokonserton nro 1 (Felix Mendelssohn) esityksessä. Vuonna 1972 hän piti seitsemäntoista resitaalia Latinalaiasessa Amerikassa. Vuosina 1972–1976 hän sai opetusta Irving Helleriltä.

Savardin säestämiä laulajia ja instrumentalisteja olivat Pierrette Alarie, Josephte Clément, Bruno Laplante, Nicole Lorange, Jean-Pierre Rampal, Joseph Rouleau, Sylvia Saurette, Suzanne Shulman ja Léopold Simoneau. Vuonna 1981 Japanissa tekemänsä kiertueen jälkeen Savard vietti vuonna 1982 Kiinassa kaksi viikkoa Maureen Forresterin ja Claude Corbeilin kanssa pitämässä resitaaleja ja mestarikursseja. Vuodesta 1975 hän opetti Montrealin yliopistossa pianonsoittoa ja kamarimusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Claude Savard


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Claude Thomas Stanfield Mooren maalaus  *H.M.S. Warspale off Greenwich* vuodelta 1881.
**Claude Thomas Stanfield Moore** (1853–1901) oli englantilainen taidemaalari. Hänet tunnetaan romanttisista maisemamaalauksistaan, jotka esittävät Thamesjokea ja Lontoota. Moore maalasi suurikokoisia töitä ja kuvasi aiheensa yksityiskohdat huolellisesti. Hänen tyylissään näkyy toisen nottinghamilaisen taiteilijan, Henry Dawsonin, ja tämän opettajan James Baker Pynen vaikutus. Heillä oli usein tapana kuvata valoisa taivas ja antaa etualan kohteiden piirtyä lähes siluetteina sitä vasten.

Moore matkusteli paljon ja maalasi laivoja kaikissa Englannin tärkeissä satamissa Scarborough’ta ja Whitbyä myöten. Hän oli kuitenkin kiintynyt kotikaupunkiinsa Nottinghamiin ja järjesti siellä usein näyttelyitä. Mooren töitä on Rotherhamin, Nottinghamin ja Derbyn kaupunginmuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Claude T. stanfield Moore, biography (Arkistoitu – Internet Archive) Haynes FIne Art
2. ↑  Claude Thomas Stanfield Moore 1853-1901 BBC Your Paintings

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Claude Thomas Stanfield Moore** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Piotr Stokowiec** (s. 25. toukokuuta 1972) on puolalainen jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Stokowiecilla ei ole takanaan omaa pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentajana 34-vuotiaana Wigry Suwałkissa vuonna 2006. Hän valmensi seuraa yhden kauden ja palasi valmennustehtäviin jälleen kesällä 2010 Polonia Varsovan apuvalmentajana. Poloniassa Stokowiec toimi José Mari Bakeron, Theo Bosin ja Paweł Janasin apuvalmentajana. Maaliskuussa 2011 hän toimi yhdessä ottelussa seuran päävalmentajana. Jacek Zielińskin noustua seuran päävalmentajaksi, Stokowiec jatkoi pelaajatarkkailijana. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Polonian II-joukkueen päävalmentajaksi.

Heinäkuussa 2012 Stokowiecista tuli Polonian edustusjoukkueen päävalmentaja.  Hän luotsasi seuran Ekstraklasassa kuudenneksi, mutta seura putosi konkurssin vuoksi liigasta. Stokowiec jätti seuran ja siirtyi Jagiellonia Białystokin päävalmentajaksi.  Hän sai potkut huhtikuun alussa 2014. 

Toukokuussa 2014 Stokowiecin ura jatkui Zagłębie Lubinin päävalmentajana.  Stokwiec luotsasi Lubinin kaudella 2014/15 Puolan I ligan voittoon ja joukkue nousi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2015/16 joukkue sijoittui liigassa kolmanneksi. Menestyksekkään paluukauden jälkeen tulokset heikentyivät ja lopulta Stokowiec sai potkut seurasta marraskuussa 2017.

Maaliskuussa 2018 Stokowiecista tuli Lechia Gdańskin päävalmentaja. Hän luotsasi joukkueen Puolan cupin mestaruuteen 2019. Stokowiec jätti Gdánskin elokuussa 2021.

Joulukuussa 2021 hän palasi 2,5-vuotisella sopimuksella Zagłębie Lubinin päävalmentajaksi. Viisi perättäistä liigatappiota ja putoaminen cupista johtivat Stokowiecin potkuihin marraskuussa 2022.

Meriitit
--------

* Puolan cup: 2019
* Puolan supercup: 2019
* Puolan I liga: 2015

Lähteet
-------

* Piotr Stokowiec (transfermarkt.co.uk)
* Piotr Stokowiec (90minut.pl)

### Viitteet

1. ↑  Piotr Stokowiec trenerem Polonii Warszawa
2. ↑  Stokowiec oficjalnie trenerem Jagiellonii (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ekstraklasa: Piotr Stokowiec odszedł z Jagiellonii, Michał Probierz nowym trenerem
4. ↑  Piotr Stokowiec nowym trenerem Zagłębia
5. ↑  Zaglebie Lubin I Liga 2014/2015 Classement
6. ↑  Piotr Stokowiec odchodzi z Zagłębia Lubin
7. ↑  Piotr Stokowiec trenerem Lechii
8. ↑  Lechia Gdańsk zdobyła Puchar Polski. Wielki sukces!
9. ↑  Piotr Stokowiec odchodzi z Lechii Gdańsk
10. ↑  Piotr Stokowiec trenerem KGHM Zagłębia Lubin!
11. ↑  Piotr Stokowiec przestał pełnić funkcję trenera I zespołu

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Czesław Michniewicz** | **Polonia Varsovan päävalmentaja**2012–2013 | Seuraaja:**Czesław Michniewicz** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tomasz Hajto** | **Jagiellonia Białystokin päävalmentaja**2013–4/2014 | Seuraaja:**Michał Probierz** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Orest LenczykDariusz Żuraw** | **Zagłębie Lubinin päävalmentaja**5/2014–11/201712/2021–11/2022 | Seuraaja:**Mariusz LewandowskiWaldemar Fornalik** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Adam Owen** | **Lechia Gdańskin päävalmentaja**3/2018–8/2021 | Seuraaja:**Tomasz Kaczmarek** |
**Soga-klaani** (jap. 蘇我氏, *Soga-uji* tai *Soga-shi*) oli 600-luvulla Yamato-kaudella vaikutusvaltainen japanilainen suku, jolla oli merkittävä rooli buddhalaisuuden tuomisessa maahan.

Soga-klaani oli sukua keisarihoville, ja halusi palauttaa sen valtaan. Klaani uskoi, että uusi buddhalainen uskonto heikentäisi muita klaaneja ja auttaisi siten tässä tavoitteessa. Ratkaiseva asema klaanin valtaannousussa oli Soga no Umakolla (k. 626), joka voitti buddhalaisuutta vastustaneet Nakatomi- ja Mononobe-klaanit. Hän nimitti keisariksi oman sukulaisensa Suikon ja tämän sijaishallitsijaksi prinssi Shōtokun, joka oli puoliksi Soga ja naimisissa klaanin jäsenen kanssa. Maan hallintoa muokattiin kiinalaisen mallin mukaan ja sinne tuotiin kiinalaisia oppineita, taiteilijoita ja käsityöläisiä.

Seuraavat Soga-klaanin päät, Soga no Emishi ja hänen poikansa Soga no Iruka, toimivat omavaltaisesti ja suututtivat muut aatelissuvut. Emishi rakennutti itselleen valtavan haudan ja otti itselleen monia aiemmin keisarille kuuluneita etuoikeuksia. Nousua valtaistuimelle tavoitellut Iruka murhautti kruununperillisen, prinssi Yamashiro no Ōen. Klaanin juonittelut kuitenkin tulivat päätökseen, kun myöhemmin keisari Tenjiksi noussut prinssi Naka no Ōe ja Nakatomi-klaanin pää Nakatomi no Kamatari surmasivat Irukan. Emishi teki myöhemmin itsemurhan. Prinssi Naka no Ōe toteutti merkittävät Taika-uudistukset, joiden myötä valta palautettiin keisarihuoneelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Soga family Encyclopaedia Britannica. Viitattu 12.7.2018.
2. ↑  Soga Umako Encyclopaedia Britannica. Viitattu 12.7.2018.
3. ↑  Soga Emishi Encyclopaedia Britannica. Viitattu 12.7.2018.
4. ↑  Soga Iruka Encyclopaedia Britannica. Viitattu 12.7.2018.
Constance Hultin
**Emilie Sophie Constance Hultin**, o.s. *Wännman*, (21. joulukuuta 1803 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. tammikuuta 1883 Södra Tjust, Småland, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt ruotsalainen kirjailija.

Hultinin isä toimi Hammarlandin kirkkoherrana. Suomen sodan jälkeen 1809 perhe muutti Ruotsiin, jossa isä sai paikan Vimmerbyn kirkkoherrana 1811. Hultin sai kotoaan opetusta musiikin alalta keskittyen erityisesti harpun soittamiseen. Vaikka hän ei päässyt kouluun, hän tutustui monipuolisesti aikakauden kirjallisuuteen, muun muassa Schillerin, Goethen, Jean-Jacques Rousseaun ja Madame de Staëlin teoksiin. 

Isänsä kuoltua Hultin meni 1822 naimisiin Jönköpingin rykmentissä kapteenina palvelleen Carl Magnus Hultinin kanssa ja muutti Kalmarin läänin Rumskullan pitäjään. Hultinin kirjallinen ura keskittyi 1850- ja 1850-luvuille. Hän julkaisi omille lapsilleen kertomiaan satuja, kirjoitti pari romaania ja eeppisen runoelman *Aslögs saga*. Viimeksi mainitun tekemiseen Hultin sai kannustusta runoilija J. L. Runebergiltä, jonka luona Hultinit vierailivat käydessään Suomessa.

Hultinit muuttivat 1840-luvun lopulla Södra Tjustiin Smålandiin, jossa he asuivat sitten lopun elämäänsä. Hultin jatkoi kirjallisia harrastuksiaan, ja viimeisen runonsa hän kirjoitti tammikuussa 1883 vähän ennen kuolemaansa.

Myös Constance Hultinin poika, lääkäriksi valmistunut Måns Henrik Hultin (1830–1869), oli kirjailija. Hän pakinoi Ny Dagligt Allehanda -lehdessä nimimerkillä Måns Månsson.

Teoksia
-------

* *Lördagskvällarne*, lastenkirja. 1842
* *Zigenerskan*, romaani. 1842
* *Nemesis*, romaani. 1845
* *Aslögs saga*, eeppinen runoelma. P. Widerholm, Borgå 1847
* *Den gamla i skogen*, lastenkirja. 1852
* *Blinda mormors sagor*, lastenkirja. 1859
* *Adelstenar i sagoform*, lastenkirja. 1861

Lähteet
-------

* Constance Hultin SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistoversio)
* Ellen Key: Constance Hultin. Idun - Praktisk veckotidning för kvinnan och hemmen. 15.4.1892

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
**Toisen sukupolven Ford Transitia** valmistettiin vuosina 1978–1986.

Ford Transit II (1978–1986)
---------------------------

Koska ensimmäisen sukupolven Transitia myytiin edelleen yli kymmenen vuoden ikään ehtineenä erinomaiseen tahtiin, Ford päätyi lopputulokseen, että täysin uuden mallin sijaan tässä vaiheessa riittäisi perusteellinen kasvojenkohotus. Uudistunut Transit esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1978. Suurimmat ulkonäölliset muutokset kohdistuivat keulaan, joka oli suunniteltu siten, että kaikki moottorit mahtuisivat sen sisään, eikä pidennettyä keulaa enää tarvittaisi osassa malleista. Etupuskuri ja -pelti olivat myös irrotettavissa huoltotöiden helpottamiseksi. Sisällä kojelauta oli aikaisempaa huomattavasti henkilöautomaisempi – siksikin että mittaristo ja muutama muu osa oli lainattu Ford Cortinasta. Perusrakenne pysyi muuttumattomana pyöräntuentoja myöten.

### Moottorit

Moottoriosastolla nelisylinteriset V-moottorit jäivät historiaan. Tarjolla oli nyt *York*-diesel sekä kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettuja bensiinimoottoreita. Englantilaisten V6-moottorien valmistukseen käytettävät koneet ja työkalut siirrettiin Etelä-Afrikan tehtaalle, joka hyödynsi niitä vielä useiden vuosien ajan. Yhdysvalloissa uudet nelisylinteriset bensiinirivimoottorit tunnettiin nimellä *Pinto*, mutta Euroopassa niistä käytettiin koodimerkintää *T88*. Transitiin *Pinto*-moottoreita oli tarjolla kaksi: 1,6-litrainen (65 hv) ja 2,0-litrainen (75 hv). *Pintot* osoittautuivat alkuvaiheessa epäluotettaviksi, minkä vuoksi Ford käytti paljon aikaa ongelmien ratkaisemiseen. *York*-dieselmoottoreita jatkokehitettiin kylmäkäynnistystä silmällä pitäen, ottamalla käyttöön tehokkaat hehkutulpat. Valmistajan mukaan moottori käynnistyisi vaivatta 20 asteen pakkasessakin.

Vuonna 1979 maailmaa koetteli toinen öljykriisi, joka sai autonvalmistajat kehittelemään taloudellisempia moottoreita. Ford käynnisti useita suunnitteluprojekteja, joista yksi merkittävin oli polttoaineen suorasuihkutus dieselmoottoreissa. Kahdentoista vuoden ikään ehtineet *York*-dieselit siis korvattiin uusilla suorasuihkutteisilla dieselmoottoreilla vuonna 1984. Uusissa moottoreissa hehkutulpat voitiin jättää pois, sillä suorasuihkutusdiesel käynnistyy luotettavasti kylmällä ilman hehkutustakin. Uusi diesel oli 2,5-litrainen ja tuotti 68 hevosvoimaa.

### Kasvojenkohotus

Facelift-mallin Ford Transit -pikkubussi.Samaan aikaan suorasuihkutusdieselin esittelyn yhteydessä tehtiin myös pieniä ulkonäöllisiä muutoksia. Etusäleikkö vaihtui harmaaseen muoviseen, johon ajovalot oli integroitu. Takana vilkut sekä peruutus- ja sumuvalot siirtyivät takavalojen yhteyteen.

Lähteet
-------

* Robson, Graham: *TRANSIT – Ford Transitin 40 menestyksen vuotta*. Suomentanut Esko Mauno. Alfamer Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-472-030-2.

### Viitteet

1. ↑  Robson 2005, s. 50–53.
2. ↑  Robson 2005, s. 53–57.
3. ↑  Robson 2005, s. 59–61.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Transit (1978)** Wikimedia Commonsissa
**Tomi Karlsson** (s. 21. maaliskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija.

Hän on Espoon Bluesin kasvatti. Karlsson pelasi kaudet 1996–2001 nuorten A- ja B-liigassa, Bluesissa ja HIFK:ssä, jossa voitti SM-hopeaa A-nuorissa 2001. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Suomi-sarjaan EPS:än ja HC Salamoiden riveihin. Hän oli nostamassa Salamoita Mestikseen kaudeksi 2003-2004. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Jokipojissa. Hän oli alkukauden 2007-2008 Bluesissa try-outilla, mutta palasi yhdeksän liigaottelun jälkeen lokakuun lopussa takaisin Jokipoikiin jossa pelasi suurimman osan kaudesta, lisäksi hän pelasi saman kauden aikana 5 ottelun ajan lainapelejä Salamoissa.

Kaudella 2008–2009 Karlsson pelasi 35 ottelua HPK:ssa ja muutamia hajaotteluita Mestiksen LeKissä, loppukauden Karlsson pelasi Jokipojissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ranskan pääsarjan Épinaliin. Kauden jälkeen Karlsson jätti Épinalin.

Lähteet
-------

* Jatkoaika.fi
* Tomi Karlsson *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Blues.fi

### Viitteet

1. ↑  Tomi Karlsson Ranskan liigaan, myös Jan Hagelberg menossa samaan seuraan *Jatkoaika.com*.  10.6.2009. Jatkoaika. Viitattu 2.9.2011.
2. ↑  Hockey sur glace - Epinal : deux départs et une arrivée *Hockey Hebdo*.  5.5.2010. Viitattu 2.9.2011. (ranskaksi)
**Fordson F** oli Ford and Son Companyn sarjavalmisteinen traktori, jonka tuotanto aloitettiin 1917. Fordsoneita arvellaan myydyn maailmassa 1917–1928 noin 750 000 kappaletta. Myös Suomeen tuotiin Fordson F -traktoreita itsenäisyyden alkuvuosina.

Fordson-Putilovets
------------------

Neuvostoliittolainen postimerkki vuodelta 1923
Vuonna 1919 Ford solmi sopimuksen Fordsonien viennistä Neuvosto-Venäjälle, josta tuli Fordsonin suurin yksittäinen ostaja. 1921–1927 Neuvosto-Venäjä ja Neuvostoliitto ostivat 24 000 Fordsonia.

Myös Fordson F:n valmistusoikeudet siirrettiin lisenssillä Neuvostoliittoon, jossa sitä tuotettiin nimellä Fordson-Putilovets 1924–1933. Traktorimalli auttoi kollektivisoimaan Neuvostoliiton maataloutta. Traktoria valmistettiin 36 100 kappaletta. Sen teho oli 14,5 kW (20 hv), massa 1 320 kg, vaihteita oli 3+1 ja nopeus 2,5 km/h – 11,2 km/h.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ferguson Family Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Fordson Major | **Fordson** |
| F (1917–1928) • Putilovets (1924–1933) • N (1929–1945) • Major E27N (1945–1951) • Major E1A (1952–1957) • Power Major (1958–) • Dexta (1958–) • Super Major (1960–) |
**Majorette** on ranskalainen lelutuottaja, joka valmistaa pääosin 1:64 mittakaavaisia painevalettuja autoja. Majoretten pääkonttori sijaitsee Lyonissa.

Historia
--------

Majoretten perusti Emile Véron vuonna 1961, jolloin se nimettiin Noreviksi. Ensin yritys valmisti junia Rail-Route-nimeä kantavalle junasarjalle ja vasta vuonna 1964 Norev valmisti ensimmäiset leluautonsa. Vuonna 1967 yrityksen nimi muutettiin Majoretteksi. Majorettesta tuli Ranskan tärkein Matchbox-kokoisten leluautojen valmistaja. Yhtiö on yleensä keskittynyt tekemään ranskalaisten ja eurooppalaisten autojen malleja. Majoretelle kuuluu myös muiden lisenssien alaisia malleja kuten General Motors, Ford ja Chrysler. Japanilaiset Nissan ja Toyota ovat myös edustettuina.

Vuoden 1980 lopulla Majorette osti 1:43 mittakaavan kokoisten autojen valmistajan, Solidon. Majorette ja Solido ovat nykyään osa Simba-Dickie Groupia.

Katso myös
----------

* Hot Wheels
* Matchbox

Lähteet
-------

1. ↑  Majorette Official Site *majorette.fr*.  Arkistoitu 8.2.2007. Viitattu 1.8.2012.
**Makaijat** (*Mackaya*) on akanttikasvien heimoon kuuluva ruohosuku.

Tuntomerkit
-----------

Makaijat ovat monivuotisia ruohoja, joissa on kystoliittejä. Lehdet ovat ruodillisia. Kukat sijaitsevat lehtihankaisissa tai varsipäätteisissä toispuoleisissa tertuissa, joiden suojukset ovat tasasoukan keihäsmäisiä tai harvemmin kapean kolmiomaisia. Kukissa on kaksi esilehteä perän tyvellä. Verhiö on teriötorvea paljon lyhyempi, viisiliuskainen. Teriö on lähes säteittäinen, tyvestä putkimainen kärjestä kellomaisesti laajentunut. Teriön laide on kaksihuulinen, alahuuli kolmiliuskainen, ylähuuli kaksiliuskainen. Heteitä on kaksi ja ne kiinnittyvät teriön kellomaisen osan tyveen ja jäävät miltei kokonaan teriön sisään. Ponnet ovat selkäpuolelta karvaisia. Joutoheteitä on kaksi. Pohjuskehrä on epäselvä. Sikiäin on lähes soikiomainen, kussakin lokerossa on kaksi siemenaihetta. Vartalo on alaosastaan vaihtelevissa määrin karvainen, luotti on kaksiliuskainen. Hedelmä on varrellinen kota, jossa on kaksi tai neljä siementä varsien eli retinakulumien päässä.

Levinneisyys
------------

Makaijalajit ovat levinneet kahdelle erilliselle alueelle, yhtäältä Himalajan alueelle, toisaalta Etelä-Afrikkaan.

Luokittelu
----------

Makaijalajeja on vain kolme, tunnetuin on makaija (*Mackaya bella*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑  Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Mackaya bella*

Aiheesta muualla
----------------

* Lajiluettelo:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q9026528
* Wikispecies: Mackaya
* CoL: 5J57
* EPPO: 1MKYG
* FoC: 119266
* GBIF: 3233777
* GRIN: 7103
* iNaturalist: 379102
* IPNI: 331740-2
* NCBI: 141320
* NZOR: 4f4ec640-72e4-4dbd-900a-53298e507688
* Open Tree of Life: 885511
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331740-2
* WFO: wfo-4000022633

 |

 |
**Foresight** oli Englannin kuninkaallisen laivaston 40-tykkinen neljännen luokan alus.

Taustaa
-------

Valtioneuvosto esitti 16. marraskuuta 1649 kuuden *Elizabethin* ja *Phoenixin* kaltaisen fregatin tilaamista. Amiraalineuvosto vahvisti 4. tammikuuta 1650 kuuden fregatin tilauksen, joista kunkin kustannukset olivat noin 6 puntaa 10 shillinkiä tonnilta. Kaikki alukset nimettiin 16. elokuuta 1650 ja laskettiin vesille ennen vuoden loppua. Kaikkien aseistuksena piti olla 34 tykkiä ja vahvuutena 150 miestä, mikä nostettiin 180 mieheen ja 40-44 tykkiin vuoden 1653 loppuun mennessä ja laskettiin 40 tykkiin ja 140 mieheen vuonna 1660.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 24. joulukuuta 1649 Deptfordin telakalta. Se laskettiin vesille 1650. Valmistuskustannukset olivat 3 393 puntaa eli arvion mukainen, mikäli aluksen uppouma oli 522 tonnia.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 1650 ensimmäisenä päällikkönään Samuel Howett. Se oli itärannikolla ja kuului marraskuussa Pennin laivueeseen, jonka mukana se siirtyi vuonna 1652 Välimerelle. Alus osallistui 28. syyskuuta 1952 Kentish Knockin taisteluun ja Dungenessin taisteluun 29. joulukuuta.

Alus osallistui Portlandin taisteluun 18. helmikuuta 1653 päällikkönään Richard Stayner. Alus kuului 2.-3. kesäkuuta 1653 Gabbardin taistelun keskustassa olleeseen valkoiseen laivueeseen.
Vuonna 1677 aluksen tykkien lukumäärä nostettiin 48:aan.

Alus oli vuonna 1697 Jamaikalla Charles Richardsin alaisuudessa, kun se määrättiin palaamaan Britteinsaarille myytäväksi. Se haaksirikkoutui 4. heinäkuuta 1698 Kuuban etelärannikolla Jardine Rocksissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603-1714 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 95
2. ↑  Winfield, Rif s. 95-96
3. ↑  Winfield, Rif s. 96