recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Emma-patsas** on Suomessa musiikkialan menestyjille Emma-gaalassa jaettava pronssista valettu letti- ja sarvipäinen pienoispatsas. Lähes 4 kilogrammaa painava patsas on ontto paitsi massan pienentämiseksi, myös valmistusteknisistä syistä. Jos se ei olisi ontto, se olisi liian raskas käsitellä palkintojenjakotilaisuudessa.

Emma-palkinnon innoittajana on ollut Ture Aran laulama iskelmä Emma, joka on peräisin vuodelta 1929. Palkintoa on jaettu vuodesta 1983 lähtien.

Pienoispatsaita on vuodesta 2013 lähtien valmistanut Tampereella sijaitseva valimoalan valtakunnallinen koulutus-, tutkimus- ja tuotekehitysyksikkö Valimoinstituutti. Aiemmin näitä jykeviä naishahmoja valmisti vantaalainen Sievätyyli Oy.

Emma-patsaan valmistus alkaa mallin mukaan tehdyn muotin valmistamisella. Onttouden mahdollistaa sisäosa eli keerna. Palkintopatsaan malli on hellittävä eli se saadaan muotista pois muottia rikkomatta. Pronssiharkko kuumennetaan 1 250-asteiseksi ja sula massa kaadetaan muottiin, jossa valmistuu kolme pienoispatsasta kerralla. Valmistuksessa käytetyssä pronssiseoksessa on 90 prosenttia kuparia ja 10 prosenttia tinaa. Litra massaa painaa vajaa yhdeksän kiloa ja yhdessä pienoispatsaassa on metallia noin kolme desilitraa. Vaikka pronssi on arvostettu materiaali, sen kilohinta on vain noin kymmenen euroa vuonna 2019.

Muotista otettu valukappale on pinnaltaan rosoinen ja se täytyy hioa, jotta siitä saadaan kiiltävä. Hiottu Emma upotetaan vielä kaliumsulfidiseokseen, jossa se saa patinoinnin ja elottomaan pintaan tulee syvyyttä. Vuonna 2019 Emmoja tilattiin 35 kappaletta, mutta niitä valmistettiin muutama enemmän, jotta valuvikaiset patsaat voidaan korvata moitteettomalla kappaleella. Pienoispatsaista pyritään tekemään mahdollisimman tasalaatuisia ja keskenään samankaltaisia. Niissä ei saa näkyä työstön jälkiä, eikä hiomakoneen jättämiä karkeita kohtia. Valmiiden patsaiden tulee myös olla samansävyisiä keskenään.

Valmiit pienoispatsaat toimitetaan yli sata kiloa painavana pakettina Musiikkituottajat – IFPI Finland ry:n toimistoon Helsinkiin. Jotta palkinnonsaajien nimet pysyisivät salassa, saajien nimilaatat liimataan patsaisiin vasta viime hetkellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Suoranta, Outi: Emma syntyy käsityönä.  *Aamulehti*, 27.1.2019, s. B6–B7. Tampere:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0355-6913.
**Richard Henry "Dick" Marx** (12. huhtikuuta 1924 – 12. elokuuta 1997 Highland Park, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti, sovittaja ja jinglejen säveltäjä.

Marx opetteli lapsena soittamaan pianoa ja aloitti esiintymisen Chicagon seudun yökerhoissa. Hän oli tunnettu pianisti Chicagossa 1950–1960-luvuilla. 1960–1980-luvuilla hän sävelsi mainoksiin jinglejä muun muassa Kellogg Companylle ja Nestlélle. Lisäksi Marx oli mukana tekemässä musiikkia elokuviin *Heräämisiä* sekä *Omaa luokkaansa* ja teki *Fudge*-televisiosarjan tunnussävelmän. Hän muutti Los Angelesiin vuonna 1986. Monissa Marxin säveltämissä jingleissä lauloi hänen vaimonsa Ruth Marx. Pariskunta sai kolme lasta, joista Richard Marxista tuli muusikko.

Marx teki sovituksia pojalleen Richard Marxille ja muille esiintyjille, kuten Joe Cockerille ja Yoshiki Hayashille. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan, joka johtui auto-onnettomuudessa Las Vegasissa saaduista vammoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ed Hogan, Dick Marx AllMusic, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
2. ↑  Dick Marx SecondHandSongs, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Dick Marx Variety, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
Tässä luettelossa on lueteltu Suomen suurimmat osakkeita omistaneet säätiöt vuoden 1973 lopussa. Luettelossa ei ole niitä suuria säätiöitä, jotka omistivat lähes yksinomaan kiinteistöjä. 

Säätiöt on järjestetty taseen (omaisuustaseen) loppusumman mukaan. Luvut perustuvat kirjanpitoarvoihin. Tapana oli, että kiinteän omaisuuden arvo arvioitiin todellista alhaisemmaksi.

Luettelossa on mainittu, kumpaan liikepankkiin säätiö oli sidoksissa. Pankkien johtajat olivat usein edustettuina säätiöiden hallintoelimissä. Säätiöt omistivat pankkien ja niihin sidoksissa olleiden yritysten osakkeita.

| Säätiö | Tase milj. mk | Pankkiryhmä |
| --- | --- | --- |
| Sigrid Juseliuksen säätiö | 65,6 | Yhdyspankki |
| Turun Yliopisto | n. 60,0 | KOP |
| Åbo Akademin säätiö | 52,7 | Yhdyspankki |
| Stiftelsen för Brita Maria Renlunds minne | 34,3 | Yhdyspankki |
| Wihurin rahastot (Jenny ja Antti Wihurin rahasto) | 33,0 | KOP |
| Suomen Kulttuurirahasto | 22,1 | KOP |
| Signe ja Ane Gyllenbergin säätiö | 10,7 | Yhdyspankki |
| Emil Aaltosen säätiö | 10,3 | KOP |
| William Thuringin säätiö | n. 7,0 | Yhdyspankki |
| William ja Ester Otsakorven Säätiö | 5,7 | KOP |

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen suurimmista säätiöistä 2013

Lähteet
-------

* Seppänen, Esko: "Säätiöt", *Oy Suomi Ab*, s. 109. Helsinki: Kansankulttuuri Oy, 1974. ISBN 951-615-75-6.
**Else Marie Pade** (1924 Aarhus – 2016) oli tanskalainen säveltäjä. Hän oli Tanskan elektronisen musiikin edelläkävijä.

Pade oli lapsena sairaalloinen munuaistulehduksen vuoksi. Hän opetteli soittamaan pianoa ja soitti teini-ikäisenä jazzkokoonpanoissa. Toisen maailmansodan aikana hänet vangittiin, koska hän oli osallistunut Tanskan vastarintaliikkeen toimintaan. Pade opiskeli pianonsoittoa Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Sävellystä hän opiskeli yksityisesti Vagn Holmboen, Jan Maegaardin ja Leif Kayserin johdolla. Pade teki 1950-luvulta lähtien yhteistyötä Danmarks Radion kanssa. Hän sävelsi elektronista musiikkia ja musique concrètea paitsi itsenäisinä teoksina radioesityksiä varten, myös taustamusiikiksi muihin radio-ohjelmiin. Vuonna 1952 Pade vieraili konkreettisen musiikin isän Pierre Schaefferin luona.

Radion pääinsinöörinä toiminut Holger Lauridsen jakoi Paden kiinnostuksen elektronista musiikkia kohtaan. Kaksikko perusti elektronisen musiikin äänitysstudion, jossa Pade sävelsi suuren osan teoksistaan. Paden *En dag på Dyrehavsbakken* (1954) oli ensimmäinen tanskalaisen säveltämä konkreettisen musiikin teos. Paden ensimmäinen kokonaan elektroninen teos oli *Syv cirkler* (1958). Hänen muita teoksiaan ovat *Glasperlespil I* (1960), *Glasperlespil II* (1960), *Faust*-sarja (1962) ja *Étude* (1962). Paden tuotteliain kausi kesti 1950-luvun puolestavälistä 1960-luvun puoleenväliin. Hän sai tuolloin teoksillaan mainetta sekä Tanskassa että kansainvälisten elektronisen musiikin ystävien keskuudessa.

Pade osallistui Darmstadtin kesäkursseille, joissa häntä opettivat Karlheinz Stockhausen, Pierre Boulez ja György Ligeti. Hän kutsui muiden muassa Stockhausenin ja Herbert Eimertin Tanskaan puhujiksi Lauridsenin kanssa perustamalleen opintoryhmälle. Paden teoksia säilytettiin Tanskan radion arkistoissa 2000-luvun alkuun, ja sen jälkeen niitä alettiin julkaista levytettyinä. Marraskuussa 2022 Dacapo Records julkaisi ensimmäistä kertaa levytettyinä myös Paden orkesteriteoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Else Marie Pade Dacapo Records, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Daniel Barbiero, Else Marie Pade Percorsi Musicali 2.4.2015, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  New album presents Else Marie Pade's works for orchestra Edition-S 15.11.2022, viitattu 21.1.2024 (englanniksi)
Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen tunnus, jossa Varsinais-Suomen vaakuna.
**Varsinais-Suomen pelastuslaitos** (ruots. *Egentliga Finlands räddningsverk*) on yksi Suomen 22:sta aluepelastuslaitoksesta. Se vastaa palo- ja pelastustoimesta Varsinais-Suomen maakunnan kaikissa 27:ssä kunnassa sekä ensihoidosta viiden kunnan alueella. Se perustettiin vuonna 2004 yhdistämällä kunnalliset palolaitokset ja sen ylin päätöksentekoelin on aluepelastuslautakunta.

Lähteet
-------

* Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen vuosikertomus 2018

Aiheesta muualla
----------------

* Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pelastuslaitokset |
| --- |
|  |
| Nykyiset | 
* Etelä-Karjala
* Etelä-Pohjanmaa
* Etelä-Savo
* Helsinki
* Itä-Uusimaa
* Kainuu
* Kanta-Häme
* Keski-Pohjanmaa
* Keski-Suomi
* Keski-Uusimaa
* Kymenlaakso
* Lappi
* Länsi-Uusimaa
* Pohjois-Pohjanmaa
* Pirkanmaa
* Pohjanmaa
* Pohjois-Karjala
* Pohjois-Savo
* Päijät-Häme
* Satakunta
* Varsinais-Suomi

 |  |
|  |
| Entiset | 
* Oulu-Koillismaa
* Jokilaaksot

 |

 |
**Wario Land 4** (alun perin julkaistu Japanissa nimellä **Wario Land Advance ワリオランドアドバンス**) on vuonna 2001 julkaistu videopeli Game Boy Advance -laitteelle. Pelin kehitti ja julkaisi Nintendo. Päähahmona jälleen kerran Marion sijasta toimii Wario.

Vuonna 2011 peli julkaistiin uudelleen Nintendo 3DS -laitteelle osana Nintendo 3DS Ambassador Programme -kampanjaa. Peli uudelleen julkaistiin toistamiseen Wii Un Virtual Console:ssa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Peli alkaa, kun eräänä iltana Wario huomaa lehdestä todella hyvän uutisotsikon; "Legendaarinen pyramidi löydetty syvältä viidakosta!". Rahanahne kun hän onkin, Wario suuntaakin jo autollansa kohti pyramidia. Legendaan liittyy myös pieni musta kissa, joka meinasi jäädä Warion auton alle. Se on todellisuudessa pyramidin oikea hallitsija, Prinsessa Shokora. Hänet kirosi eräs Warion lailla rahanahne Kultainen diiva (Golden Diva).

Taisteltuaan pitkään tiensä läpi Wario lopulta onnistui läpäisemään pyramidin sisällä olevat 5 haastetta (yksin näistä on vain pelin tutoriaali) ja pääsemään näin sisäisempään osaan pyramidissa, jossa Kultainen diiva odottaa kaikki Warion keräämät aarteet hallussaan.
Lopullisen iskun jälkeen Diiva lyötiin ja Wario pääsi karkuun kaikki aarteet mukanaan.
Samalla hän myös tapasi aiemmin kohtaamansa pienen kissan jonka kirous oli nyt murrettu ja näin ollen pystyi muuntautumaan muotoon, riippuen kuinka monta aarretta Wariolla on hallussaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
**Sinikka Klemettilä** (s. 11. tammikuuta 1956 Oulu*lähde?*) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.

Klemettilä pääsi ylioppilaaksi 1975 Merikosken lukiosta Oulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1981. Hän aloitti toimittajauransa kesätoimittajana sanomalehti *Kalevassa*, *Ilta-Sanomissa* ja *Helsingin Sanomissa*. Vuodesta 1989 alkaen hän toimi Sanoma-yhtiössä eri tehtävissä, ensin Sanomaprintin (myöhemmin Helsinki Media) yritysjulkaisuissa ja vuodesta 1995 alkaen Sanoman aikakauslehdissä. Vuosina 2003–2020 hän työskenteli toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja tuottajana *ET-lehdessä*.

Työn ohessa Sinikka Klemettilä on kirjoittanut tietokirjoja. Niistä ensimmäinen oli hänen oman isoisänsä tarina *Matti I Suuri* (Kirjapaja 2009). Matti Klemettilä oli vaasalainen tukkukauppias, joka menetti omaisuutensa Venäjän lokakuun vallankumouksen melskeissä 1917. Samalla meni mielenterveys, mutta vanhoilla päivillä ikänsä politiikkaa harrastanut Klemettilä hauskutti lehtien palstoilla kansaa uusilla hallituslistoillaan ja muilla tempauksillaan. Sinikka Klemettilän seuraavat kirjat olivat muistelmia, turkulaisesta kulttuuripersoonasta Aiju von Schönemanista kertova *Aiju – Aiju von Schöneman muistelee* (Turkuseura 2014) ja helsinkiläisen muusikon Hillel Tokazierin elämäntarina *Pianomies Hillel Tokazier* (Päivä 2019). Viimeksi mainittu oli ehdolla vuoden kristilliseksi kirjaksi.

Syksyllä 2022 ilmestyneen kirjan *Enemmän elossa – Tarinoita uuden löytämisestä* (Kirjapaja) Klemettilä on kirjoittanut yhdessä toimittaja Riitta Castrénin kanssa. Kirjassa erilaisista lähtökohdista ja elämäntilanteista ponnistavat ihmiset kertovat elämänmuutoksistaan. Niiden taustalla vaikuttavat ajankohtaiset teemat kuten ilmastonmuutos, yhteisöllisen elämäntavan uusi tuleminen ja seksuaali-identiteetin murros, mutta yhtä lailla henkilökohtaiset arvokysymykset, joita ihmiset pohtivat kaikkina aikoina.

Lähteet
-------

1. ↑  Klemettilä, Sinikka *Kirjapaja*. Viitattu 23.9.2022.
Toimikunnan jäsenet vuonna 2023
**Kansainvälisen oikeuden toimikunta** (eng. *International Law Comission*, *ILC*) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen asiantuntijaelin, joka valmistelee kansainvälisten sopimusten tekstiluonnoksia kansainvälisen oikeuden alaan kuuluvista aiheista. Sen perusti YK:n yleiskokous vuonna 1947. Sitä ei tule sekoittaa Kansainvälisen kauppaoikeuden toimikuntaan.

Kansainvälisen oikeuden toimikunnan tehtävänä on YK:n peruskirjan 13 artiklan mukaisesti kansainvälisen oikeuden kehittäminen ja kodifiointi. Käytännössä se on pyrkinyt kansainvälisen julkisoikeuden alaan kuuluvien monenkeskeisten valtiosopimusten valmistelemiseen. Toimikunta on käsitellyt yli 30 asiakokonaisuutta, jotka ovat koskeneet kansainvälisen oikeuden tärkeimpiä aloja. Sen merkittävimpinä saavutuksina on pidetty merioikeusyleissopimusta, diplomaattisia suhteita koskevaa yleissopimusta, konsulisuhteita koskevaa yleissopimusta sekä valtiosopimusoikeutta koskevaa yleissopimusta. Jotkin toimikunnan valmistelemista sopimusluonnoksista eivät kuitenkaan ole tulleet laajalti hyväksytyiksi, kun taas toiset sen käsiteltävinä olleista kysymyksistä ovat olleet niin laajoja, perustavanluonteisia tai siinä määrin poliittisten erimielisyyksien kohteena, ettei toimikunta ole toistaiseksi suosittanut valtiosopimusten tekoa niistä.

Kansainvälisen oikeuden toimikuntaan kuuluu 34 viisivuotiskaudeksi valittua jäsentä. Se kokoontuu vuosittain kahden kuukauden pituisiin istuntoihin ja raportoi syksyisin YK:n yleiskokoukselle. Suomesta toimikunnassa ovat toimineet Erik Castrén 1960- ja 1970-luvuilla, Martti Koskenniemi vuosina 2001–2006 ja Marja Lehto vuosina 2017–2022.

Lähteet
-------

* Mattila, Heikki E.S. (päätoim.): *Encyclopædia Iuridica Fennica VI: Kansainväliset suhteet*. Helsinki: Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1998.

### Viitteet

1. ↑  YK ja kansainvälinen oikeus Suomen YK-liitto. Viitattu 27.9.2023.
2. 1 2  Mattila (päätoim.) 1998, palsta 453
3. ↑  Mattila (päätoim.) 1998, palsta 453–454
4. ↑  Kansainvälisen oikeuden toimikunta edistää sääntöihin perustuvaa maailmanjärjestystä  10.10.2022. Ulkoministeriö. Viitattu 27.9.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous |
| --- |
|  |
| Elimet | 
* Peruskirja
* Yleiskokouksen puheenjohtaja

 |
|  |
| Pysyvät komiteat | 
* Ensimmäinen komitea
* Toinen komitea
* Kolmas komitea
* Neljäs komitea
* Viides komitea
* Kuudes komitea

 |
|  |
| Toimielimet | 
* Aseidenriisuntakomitea
* Ihmisoikeusneuvosto
* Kansainvälisen oikeuden toimikunta
* JIU

 |
|  |
| Päätöslauselmat | 
* 2758
* 3379
* 68/262

 |
|  |
| Muuta | 
* Yleiskokouksen rakennus
* YK:n rauhanrakennuskomissio
* YK:n korkean tason kestävän kehityksen poliittinen foorumi

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo turkulaisesta kangaskaupasta. Helsinkiläisestä arkkitehtitoimistosta Harris ja Kjisik Oy katso Trevor Harris ja Hennu Kjisik.*

**Kjisik** on Turussa 1890-luvulta asti toiminut kangaskauppa. Se oli alun perin venäjänjuutalaisen Kjisikin suvun omistuksessa vuoteen 2012, jolloin uusiksi omistajiksi tulivat kiinalaiset Juan Zhu ja Sheng Chen. Heidän yhtiönsä nimi on Kii-Tex Oy, mutta liike toimii yhä Kjisik-nimellä ja myy sisustustekstiilikokonaisuuksia yksityisille ja yrityksille.

Historiaa
---------

Vuonna 1879 Viipurissa syntynyt Josef Kjisik muutti yhdeksänvuotiaana pikkusiskonsa ja leskeksi jääneen äitinsä kanssa Turkuun ja alkoi 1890-luvulla myydä Aurajoen vanhassa kalarannassa Turun Verkatehtaalta ostamiaan kankaiden jäännöspaloja myyntikärrystään. Perhettä elättäessään hän ei ehtinyt käydä kouluja, vaan vuonna 1903 hän vuokrasi kangaskaupalleen tilat Kauppiaskatu 3:sta. Parin vuoden kuluttua hän muutti liikkeensä Venäjän kirkkokadulle, nykyiselle Yliopistonkadulle niin sanottuun Kaumin taloon, jossa kankaiden ja valmisvaatteiden myynnissä hänen apunaan toimi vaimo ja kolme myyjätärtä. 1910-luvulla Kjisik keskittyi kangaskauppaan uudessa Eerikinkadun myymälässä, jonka tilat hän myös omisti. Hän nimesi liikkeensä Turun Suurimmaksi Kangaskaupaksi. Vielä vuoteen 1918 asti Josef Kjisikin piti anoa puolen vuoden välein lupa uusien kankaiden myyntiin, sillä Venäjän vallan aikana juutalaiset saivat harjoittaa vain käytetyn tavaran kauppaa.

Sotavuosiksi kankaiden tuonti ja myynti pysähtyivät lähes kokonaan, mutta sotien jälkeen toiminta elpyi ja kankaiden välitys ulottui koko Suomeen. Turun Suurin Kangaskauppa muutti nimensä muotoon Oy Kjisik Ab. Ensimmäinen erä ruotsalaista Boråsin lakanakangasta sai aikaan korttelin mittaisen jonon.

Vuonna 1956 Josef Kjisk kuoli, ja yrityksen johtoon astui hänen poikansa Fredrik. 1960-luvulla puutalo Eerikinkadun ja Brahenkadun kulmasta purettiin, mutta Kjisik sai tilat samalle paikalle rakennetusta kerrostalosta, jossa se yhä toimii. Valmisvaatteiden vallankumous toi haasteita vaatekankaiden kaupalle. Kjisik siirtyi kokonaisten pakkojen myynnistä metritavaran myyntiin. Vuonna 1978 johtoon astui Josefin pojanpoika Leo Kjisik. Siitä asti yritys on keskittynyt sisustustekstiileihin ja niistä tehtäviin kokonaisuuksiin, joita Kjisik myy muun muassa Suomessa rakennettaviin risteilyaluksiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kjisik Ky:n toiminta myytiin  1.10.2012. Suomen Yrityskaupat Oy. Viitattu 10.12.2018.
2. ↑  Kii·Tex Oy - Kii·Tex Trading Co,. Ltd. *Europages*. Viitattu 10.12.2018.
3. 1 2 3  Krons, Marja: Kjisikin elämänkaari ulottuukärrymyynnistä risteilijäsisustuksiin *Turun Sanomat*.  26.4.2005. Viitattu 10.12.2018.
4. 1 2 3  Nostalginen Turku: Kangaskaupan aatelia *Aamuset*.  7.9.2013.  Arkistoitu 10.12.2018. Viitattu 10.12.2018.
**Ilmastolaki** (SDK 423/2002, ruots. *klimatlag*) on laki, joka säätää tavoitteet ja puitteet Suomen ilmastopolitiikan suunnittelulle ja sen toteutumisen seurannalle. Se on uudistettu versio Suomen edellisestä ilmastolaista vuodelta 2015. Lain uudistaminen oli osa pääministeri Sanna Marinin hallituksen hallitusohjelmaa, jonka yhtenä tavoitteena on, että Suomi on hiilineutraali vuoteen 2035 mennessä. Ilmastolaki on osa Suomen kansallista ilmastopolitiikkaa. 

Ilmastolakiin on muun muassa lisätty uudet päästövähennystavoitteet vuosille 2030 ja 2040. Laki laajeni myös koskemaan maankäyttösektoria.

Suomen ilmastolaissa säädetään myös neljästä valtakunnallisesta ilmastopolitiikan suunnitelmasta. Näissä määritellyillä toimilla on tarkoitus vähentää Suomen kasvihuonekaasupäästöjä ja sopetua ilmastonmuutokseen. Laki velvoittaa ministeriöitä valmistelemaan eri ilmastopolitiikan suunnitelmat. Laissa säädellyt suunnitelmat ovat: 

1. keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelma
2. ilmastonmuutokseen sopeutumissuunnitelma
3. pitkän aikavälin ilmastosuunnitelma
4. maankäyttösektorin ilmastosuunnitelma

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen ilmastolaki *Finlex*. Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 16.2.2023.
2. ↑  Ilmastolain uudistaminen *www.eduskunta.fi*. Viitattu 16.2.2023.
3. 1 2  Ilmastolaki eduskuntaan – ministeri Kari: "Pysyvimmän jäljen jättävä hallituksen ilmastopäätös" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 16.2.2023.
4. ↑  Ilmastolain uudistus *Ympäristöministeriö*.  Arkistoitu 16.2.2023. Viitattu 16.2.2023.
5. ↑  Suomen kansallinen ilmastopolitiikka *Ympäristöministeriö*. Viitattu 16.2.2023.
6. ↑  Uusi ilmastolaki voimaan heinäkuussa *Valtioneuvosto*.  9.6.2022. Viitattu 23.1.2024.
**Oranssi Asunnot** on Oranssi ry:n omistama voittoa tavoittelematon osakeyhtiö, joka tarjoaa yhteisöllistä ja omatoimista asumista nuorille. Oranssi Asunnot peruskorjaa ja kunnostaa vanhoja rakennuksia kohtuuhintaisiksi nuorisoasunnoiksi. Asuminen eroaa tavallisesta vuokra-asumisesta selkeimmin asukkaiden aktiivisuuden vuoksi. Asukkaat osallistuvat talojen peruskorjaukseen sekä huolehtivat pitkälti itse talojen ylläpidosta.

Historia
--------

Nuorille asuntoja vaatinut Oranssi valtasi ensimmäiset talonsa Helsingin Kumpulassa vuonna 1990. Oranssi Asunnot perustettiin vuonna 1992 hallinnoimaan Oranssin asumistoimintaa. Alun perin talonvaltauksista alkunsa saanut toiminta vakiintui, kun Oranssi neuvotteli vuokrasopimuksen kahteen vanhaan purku-uhan alla olleeseen puutaloon Helsingin Kumpulassa. Talot olivat huonokuntoisia ja peruskorjausta vailla. Asukkaat kunnostivat talot talkoovoimin, minkä vuoksi asuntojen vuokrataso kyettiin pitämään edullisena. Oranssi Asuntojen toiminta on vuosien mittaan laajentunut.

Kiinteistöt
-----------

Oranssi Asunnoilla on kolmetoista nuorisoasumiseen tarkoitettua puutaloa eri puolilla Helsinkiä. Oranssin asuinyhteisöt sijaitsevat Kumpulassa, Arabiassa, Herttoniemessä, Tapanilassa, Pasilassa ja Pakilassa, joissa on yhteensä 74 vuokra-asuntoa. Taloissa asuu noin satakolmekymmentä asukasta. Yhtiön hallinnassa olevista kolmestatoista puutalosta yksitoista on Oranssi Asuntojen omistamia ja kaksi on vuokralla Helsingin kaupungilta. Kaikki talot yhtä lukuun ottamatta on suojeltu Museoviraston sr-2-suojelumerkinnällä..

Katso myös
----------

* Oranssi

Lähteet
-------

1. ↑  Häiriköstä salonkikelpoiseksi: Talonvaltaajien Oranssi toi uudenlaista asumista Helsinkiin *Yle Uutiset*. Viitattu 16.11.2018.
2. ↑  Asumisen vaihtoehtoliike Oranssi tänään *mtvuutiset.fi*. Viitattu 16.11.2018.
3. ↑  Talonvaltauksen pitkät perinteet - Voima *Voima*. Viitattu 16.11.2018.
4. ↑  Lukupiiri: 23. HOAS ja Oranssi - Kumpula *kumpula.info*. Viitattu 16.11.2018.
5. ↑  jukka.hamalainen@media.fi: Silvia Modig julistaa yhteisöasumisen ihanuutta *Helsingin Uutiset*.  Arkistoitu 27.5.2019. Viitattu 27.5.2019.
6. ↑  Oranssi Asunnot – nuorisoasunnot, yhteisöllinen asuminen *oranssiasunnot.fi*. Viitattu 16.11.2018.

Julkaisuja
----------

* Talonvaltausliikkeestä osaksi kaupunkia - Oranssin onnistunut integraatio (2017)
* Oranssin asumismalli ja yhteisöllinen asuminen asukkaiden kokemana (2013)
* Avauksia yhteisöjen osaamisen kehittämiseen (2013)
* Oikeus kaupunkiin! - Oranssi kaupunkiliikkeenä (2012)
* Kill Citystä Satamaan – nuorten omaehtoisten tilojen helsinkiläinen perinne (2009)
* Talonvaltaus liikkeenä– miksi squat ei antaudu? (2008)
* Putkinotkosta Hertsigaan - Oranssi ry:n nuorten toimintakeskukset 1991-2007

Kirjallisuutta
--------------

* Peipinen, Vesa: *Oranssi kaupunki!*. Helsinki: Into, 2015. ISBN 978-952-264-371-1.
* Nuorten oma asuntotuotanto. Ympäristöministeriö. Rakennustieto Oy, Ekotieto-sarja. Helsinki.

Aiheesta muualla
----------------

* Oranssi Asunnot Oy
* Oranssi ry
**Nina Pinzarrone** (s. 24. marraskuuta 2006 Bryssel) on belgialainen taitoluistelija, joka kilpailee yksinluistelussa.

Pinzarrone voitti kansainvälisiä juniorikilpailuja kausilla 2020–2021 ja 2021–2022 ja sijoittui juniorien MM-kilpailuissa 11:nneksi vuonna 2022. Hän on sijoittunut aikuisten kansainvälisissä kilpailuissa kaudella 2022–2023 toiseksi Latvia Trophyssa sekä kauden 2023–2024 GP-kilpailuissa toiseksi Grand Prix de Francessa ja kolmanneksi NHK Trophyssa.

Pinzarrone kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 2023, jolloin hän sijoittui Euroopan-mestaruuskilpailuissa viidenneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 11:nneksi. Hän voitti ensimmäisen aikuisten Belgian-mestaruutensa kaudella 2023–2024.

Pinzarronen isä on alun perin italialainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biograph: Nina Pinzarrone International Skating Union. Viitattu 13.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  McCarvel, Nick: From the sidelines to the Grand Prix Final - Nina Pinzarrone's breakout season: 'I never would have thought this would happen' *Olympics.com*.  6.12.2023. IOC. Viitattu 13.1.2024. (englanniksi)
Mackenzie Ziegler vuonna 2018.
**Mackenzie Frances Ziegler** (syntynyt 4. kesäkuuta 2004) on yhdysvaltalainen tanssija, näyttelijä, laulaja ja malli. Häntä kutsutaan useimmin nimellä Kenzie. Mackenzie tuli tunnetuksi Lifetimen ohjelmasta Dance Moms (suom. *Tanssin superäidit*) jossa hän oli kuusi vuotta. Hän on tanssija Maddie Zieglerin pikkusisko. 
Zieglerin musiikkiura alkoi vuonna 2014 hänen ensimmäisellä albumillaan nimeltä *Mack Z*. Vuonna 2018 hän julkaisi toisen albuminsa nimeltä *Phases*. Hän on esiintynyt laulaja Johnny Orlandon kanssa ja ollut kiertueella Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hän on myös julkaissut lauluja Orlandon kanssa. Vuosina 2017 ja 2018 Ziegler matkusti Australiaan ja Uuteen Seelantiin tanssikiertueelle hänen siskonsa Maddien kanssa. Hän on myös toiminut mallina Polo Ralph Laurenillen ja muille brändeille.

Televiso-ohjelman Dance Moms lisäksi Ziegler on esiintynyt muissakin televisio-ohjelmissa kuten Nicky, Ricky and Dawn (2015 ja 2017). Vuonna 2018 hän esiintyi kahdella ensimmäisellä kaudella draamasarja Total Eclipsessä. Hän myös kilpaili Tanssii Tähtien kanssa Junioreissa ja esiintyi Dorothyna The wonderful winter of Oz, Californiassa.

Marraskuussa 2023 Zieglerillä on sosiaalisen median sovelluksessa Instagramissa yli 14 miljoonaa seuraajaa. Tammikuussa 2019 hänellä oli 10 miljoonaa musical.ly -fania, kolme miljoonaa Youtube-tilaajaa ja miljoona Twitter-seuraajaa.

Albumit
-------

* Mack Z (2014)
* Phases (2018)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**The Streets of Cairo** on Yhdysvalloissa hyvin tunnettu laulu, johon on olemassa lukuisia eri sanoituksia. Toiseksi tunnetuin nimitys on **The Poor Little Country Maid** ja lastenlauluna kappaleen tunnetuin nimi on **Hootchy Kootchy Dance**. Melodiaa on käytetty etenkin 1900-luvun alkupuolella populaarimusiikissa. Sävel esiintyy esimerkiksi monissa piirrossarjoissa aina kun esitetään jotain aavikkoon, Arabiaan, Egyptiin, vatsatanssiin, käärmeen lumoamiseen tai muslimeihin liittyvää.

Business-mies Sol Bloom väitti keksineensä melodian "A Street of Cairo" nimiseen näyttelyn osastoon vuonna 1893 Amerikan mantereen 400-vuotisjuhlien yhteydessä pidetyssä maailmannäyttelyssä Chicagossa. 1900-luvun alkupuolella melodiaa julkaistiin eri sanoitusten yhteydessä, tunnetuimpia näistä oli "The Streets of Cairo". Sävelmän tekijänoikeuksia ei ole kenelläkään. Kappaleen viisi ensimmäistä nuottia ovat samat kuin ranskalaisessa laulussa "Echos du Temps Passé" (1857). Ranskalainen laulu taas perustuu algerialaiseen tai arabialaiseen lauluun nimeltä "Kradoutja", joka oli suosittu Ranskassa 1600-luvulla. Jazz-yhtyeet ovat esittäneet kappaletta jazz-sovituksena.

Kappale yhdistetään usein vatsatanssiin, mutta autenttiset vatsatanssijat Lähi-idässä eivät käytä sitä.

Kappaleen käyttö populaarimusiikissa
------------------------------------

Sävelmä on kulkenut ainakin seuraavilla nimillä, aina eri sanoituksilla:

* "Hoolah! Hoolah!"
* "Dance Of The Midway"
* "Coochi-Coochi Polka"
* "Danse Du Ventre"
* "Kutchi Kutchi"
* "The Streets Of Cairo"

Kappaletta myös lainataan Irving Berlinin sävellyksessä "Harem Nights" (toiselta nimeltään "In the Harem") ja Funkadelicin kappaleessa "You Scared the Lovin' Outta Me" (1977)

Piirrossarjoja, joissa sävel esiintyy
-------------------------------------

* *Goofy Goat Antics* (1933)
* *Circus Capers* (1930)
* *Mighty Mouse: Aladdin's Lamp* (1947)
* *Toon Factory Porky: Ali Baba Bound*
* *Tintin seikkailut: Faaraon sikarit*

Tietokonepelejä, joissa kappale esiintyy
----------------------------------------

* Bombo (1986)
* Lemmings 2 (1993, Egyptian tribe)
* The Lost Vikings (1992, Level 3 - Egypt)
* Lotus Turbo Challenge 2 (1991, desert level)
* Oh Mummy (1984)
* Rampage Through Time (2000, Egyptian timezone)
* Rick Dangerous (1989, Level 2 - Egypt)
* Zool 2 (1994, Tooting common level 3)

Sanat
-----

Esimerkki kappaleen sanoituksena lastenlauluna:

*Oh the girls in France did the hootchy kootchy dance*
*Singing Annie put your fannie close to mine:*
*Oh the girls in Spain did the very, very same*
*Singing Nellie put your belly close to mine.*
Myös lastenlauluna kappaleeseen on lukuisia erilaisia vaihtoehtoisia sanoituksia

Aiheesta muualla
----------------

* Csufresno.edu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Information about the song Link to Fresno State University ballad description of this song
**Augeias** (m.kreik. Αυγείας ’loistava’) oli kreikkalaisessa mytologiassa Eliin kuningas. Eri lähteissä hänen mainittiin olevan Helioksen ja Nausidamen tai Eleioksen poika. Isäksi mainitaan myös Poseidon ja Forbas. Augeias oli myös yksi argonauteista. Augeiaalla oli pojat Agasthenes, Fyleus ja Eurytos. Lisäksi hänellä oli tyttäret Epikaste ja Agamede.

Herakleen viides urotyö: Augeiaan tallit
----------------------------------------

Augeias tunnetaan parhaiten Herakleen viidennestä urotyöstä. Eurystheus käski Herakleen puhdistaa Augeiaan tallit yksinään yhdessä päivässä. Kun neljä ensimmäistä tehtävää olivat Eurystheuksen tarkoituksista huolimatta tuottaneet Herakleelle ihmisten silmissä silkkaa kunniaa, saisi lannanluonti tämän arvostuksen varmastikin laskemaan. Kun talleissa oleileva karja oli Augeiaan saama taivaallinen lahja, se oli immuuni taudeille ja tuli toimeen vähälläkin huolenpidolla, ja siksi talleihin oli kertynyt vuosien saatossa suunnattomat määrät lantaa.

Herakles hoiti tehtävän kääntämällä Alfeios- ja Peneiosjoen kulkemaan tallien läpi, niin että ne veivät lannat mennessään. Augeias oli luvannut Herakleelle palkkioksi kymmenyksen karjastaan mutta ei pitänyt sanaansa. Herakles kävi sittemmin kaksikin kertaa hänen kimppuunsa tästä hyvästä. Jälkimmäisellä kerralla Herakles tappoi hänet ja nosti kuninkaaksi pojan Fyleuksen, joka oli aiemmin todistanut isälleen, että Herakleen vaatimus oli oikeutettu, ja joutunut karkotetuksi tämän mukana.

Urotyön onnistumisesta seurannut ilo jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi: Eurystheus hylkäsi suorituksen, koska Herakles oli tehnyt työn palkkaa vastaan.

Käytettäessä Augeiaan talleja vertauskuvana tarkoitetaan asiaa, joka on jätetty hoitamatta ja joka on siten ajan kuluessa jäänyt sotkun peittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.5 (engl. käännös).
2. 1 2  Hyginus: *Fabulae* xiv (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.1.9 (engl. käännös).
4. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.3.3 (engl. käännös).
5. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* iv:33.1-4 (engl. käännös).
6. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.7.8 ([ engl. .
7. ↑  Hyginus: *Fabulae* clvii (engl. käännös).
8. 1 2  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* iv:13.3 (engl. käännös).
9. ↑  Kivimäki, Arto: *Akilleen kantapäästä Zeuksen salamaan*, s. 38–40. Hämeenlinna: Karisto, 1999. ISBN 951-23-3917-X.

Herakleen urotyöt
Nemean leijona ·  Lernan hydra ·  Keryneian kauris ·  Erymanthoksen metsäkarju ·  Augeiaan tallit ·  Stymfaloksen linnut ·  Kreetan härkä ·  Diomedeen tammat ·  Hippolyteen vyö ·  Geryonin karja ·  Hesperidien omena ·  Kerberos
**Viulunsoittaja** on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1896, 40×43 cm. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1922 (Ahlströmin kokoelma).

Ellen Thesleff kääntää maalauksessaan viulunsoittajan kasvot pois katselijasta. Väreinään hänellä oli helmiäisopaalia, josta aiheutuu maalauksen lämmin sävy. Soittaja, Ellen Thesleffin sisar Thyra Elisabeth, on harvemmin maalauksissa esiintyvä soittajanainen. Ellen Thesleffille musiikki oli läheinen aihe jo omassa perheessä. Perheessä musisoitiin, laulettiin ja soitettiin usein. Sisaret Ellen, Thyra ja Gerda kaikki soittivat ja lauloivat. Ellenin valinnan kääntää Viulunsoittaja-maalauksen soittajanaisen katse pois katselijasta ajatellaan johtuvan hänen halustaan antaa musiikille enemmän tilaa tässä maalauksessa.

Lähteet
-------

Leena Ahtola-Moorhouse: Ellen Thesleff: Viulunsoittaja. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.50.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Viulunsoittajatar.
**Sakari Nupponen** (s. 5. heinäkuuta 1956 Lahti) on suomalainen toimittaja, joka toimi Karjala -nimisen uutis- ja kulttuurilehden päätoimittajana vuonna 2023. 

Hänet työskenteli kaupunkilehti Helsingin Uutisten päätoimittajana 2014–2016 ja 2012–2014 kaupunkilehti Tamperelaisen päätoimittajana. Nupponen on toiminut myös Ilta-Sanomien, Taloussanomien ja Talouselämän toimittajana ja taloustoimittajana sekä Aamulehden, Satakunnan Kansan ja Ylä-Satakunnan toimittajana.

Nupponen valittiin Suomen Lehtiyhtymässä Vuoden 2012 kaupunkijournalistiksi. Vuonna 2014 Olutliitto myönsi hänelle Hyvä Tuomas -palkinnon.

Hän on kirjoittanut vuonna 2007 ilmestyneen kirjan *Aikamatka hotelli Viruun*. Teos on käännetty myös viroksi. Vuonna 2017 Siltala julkaisi Nupposen kirjoittaman *Salve – 120-vuotias merimieskapakka Helsingin Hietalahdessa* -kirjan.

Lähteet
-------

1. ↑  Karjala-lehti ilmestyy jälleen toukokuussa *Karjalan Liitto*.  30.3.2023. Karjalan Liitto. Viitattu 29.5.2023.
2. ↑  Karjala (sanomalehti).  *Wikipedia*, 21.11.2023. Artikkelin verkkoversio.  fi
3. ↑  Linkedin *linkedin.com*. Viitattu 27.11.2023.
4. ↑  Nupponen Sakari Linkedin. Viitattu 28.11.2023.
5. ↑  Salve (kirja).  *Wikipedia*, 27.10.2022. Artikkelin verkkoversio.  fi
Vehkojan koulu Hyvinkäällä
**Vehkojan koulu** on peruskoulu Hyvinkäällä. Koulu on perustettu vuonna 1967 ja sen yhteydessä on toiminut myös lukio. Nykyisellään koulussa on perusopetuksen vuosiluokat 3–9 ja kaksi ensimmäistä luokka-astetta suoritetaan Anttilan koulussa. Oppilaita on noin 560.

Historia
--------

Vehkojan koulu aloitti toimintansa Puolimatkan yhteiskouluna lukuvuonna 1967–1968. Koulu toimi Hyvinkäänkylän vanhassa kansakoulussa.

Lukuvuonna 1972–1973 siirryttiin uusiin tiloihin. Pääsuunnittelijana oli kaupunginarkkitehti Eila Karaila. Nykyinen koulurakennus vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1972.

Lukuvuonna 1976–1977 koulu toimi ensimmäistä vuottaan Vehkojan yläasteena.

Vuonna 1996 Vehkojan lukio lakkautettiin ja toiminta sekä koulun opettajat siirtyivät Hyvinkään yhteiskouluun ja Hyvinkään Sveitsin lukioon.

### Rehtorit

* Viljo Koho (1934–1985), Vehkojan koulun perustaja, johti koulua lähes kaksi vuosikymmentä.
* Juhani Silván, joka oli Kohon läheinen työtoveri. Hänen aikanaan 1989 koulua laajennettiin.
* Arto Nykänen, joka toimi rehtorina vuosina 1998–2001.
* Antti Ahvenniemi, pitkäaikainen koulun opettaja, joka toimi rehtorina vuosina 2001–2013.
* Janne Peräsalmi, joka on toiminut rehtorina vuodesta 2014.

Lähteet
-------

* Vehkojan koulun verkkosivut
* Vehkojan koulun vaiheita
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Amerikan Suomalainen Lehti** oli vuosina 1879–1894 ilmestynyt amerikansuomalainen sanomalehti.

Johan Takkinen, Niilo Majhannu, August Nylund ja David Castren perustivat *Amerikan Suomalaisen Lehden* Michiganin Calumetissa. Sen toimittajaksi palkattiin maanmittarina työskennellyt Alex Leinonen. Nelisivuinen ja nelipalstainen lehti kasvoi vähitellen seitsenpalstaiseksi. Sen levikki oli noin 800 kappaletta, josta 300 meni Suomeen. Lehti tuki aluksi lestadiolaisia, mutta siirtyi myöhemmin Suomi-Synodin kannattajaksi. Leinonen myi omistukseensa siirtyneen lehden vuonna 1892 Victor Burmanille, joka muutti sen Hancockiin. Sen tilaajamäärä nousi tuolloin 3 000:een kappaleeseen. Vuonna 1894 Burman siirsi lehden Chicagoon, jossa se pian lakkasi.

*Amerikan Suomalainen Lehti* -nimellä oli vuonna 1876 ilmestynyt myös A. J. Muikun toimittama Yhdysvaltojen ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti.

Lähteet
-------

1. ↑  Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*, s. 508–509. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.

Aiheesta muualla
----------------

* *Amerikan Suomalainen Lehti* digitoituna Kansalliskirjastossa
Michael Todd vuonna 1952.
**Michael "Mike" Todd** (synt. **Avrom Hirsch Goldbogen**; 22. kesäkuuta 1907 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat – 22. maaliskuuta 1958 Grants, New Mexico, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterituottaja. Hän sai tunnettuutta upeiden show-lavasteidensa ja musikaaliensa myötä. Häntä kutsuttiin "show-bisneskuninkaaksi". Todd käytti uutta Todd-AO:ksi kutsuttua laajakangasmenetelmää tunnetuimmassa elokuvassaan *Maailman ympäri 80 päivässä* (1956), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Todd tunnettiin myös näyttelijä Elizabeth Taylorin kolmantena aviomiehenä. Hän sai surmansa lento-onnettomuudessa maaliskuussa 1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso Fokus, s. 4259
2. ↑  Gummeruksen uusi tietosanakirja, s. 1874
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palsta 1466


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Kari Tapani Ruusunen** (s. 2. joulukuuta 1948) on suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Ruusunen kävi keskikoulun Juhana Herttuan yhteiskoulussa Turussa 1965 ja valmistui rakennusinsinööriksi Turun teknillisestä opistosta 1972 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1979. Hän oli Insinööritoimisto Kalevi Narmala Ky:n rakennesuunnittelija 1969–1974, Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen rakennustekniikan laboratorion tutkija 1974–1979 ja Oy Lohja Ab:n Nummelan tehtaan tuotekehitysinsinööri, Ikaalisten Siporex-tehtaan paikallisjohtaja ja Kafi Caravan -yksikön johtaja 1979–1988.

Wärtsilä Meriteollisuus Oy:n, vuodesta 1989 Masa-Yards Oy ja vuodesta 1991 Kvaerner Masa Yards Oy, Piikkiön tehtaan johtaja Ruusunen oli 1988–2001 ja sitten Piikkio Works Oy:n, vuodesta 2007 Aker Yards Cabins Oy ja vuodesta 2008 STX Finland Cabins Oy, toimitusjohtaja. Ruususella on ollut myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Skippari, Mika: Teollisuusneuvos Kari Ruusunen (1948–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 98.1.2024.
2. ↑  Risteilyaluksilla huvittelevat työllistävät mäntyharjulaisiakin.  *Länsi-Savo*, 24.10.1998, nro 288, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 29.1.2024.  (ei-vapaa)
*Tämä artikkeli kertoo merisaaresta. Myös Päijänteellä Padasjoella on Huovarin niminen saari.*

**Huovari** on Suomen merialueen itäisin ulkosaari, joka sijaitsee Virolahden kunnassa vajaan kilometrin päässä Venäjän rajalta ja noin kymmenen kilometrin päässä mantereelta, ja on rajavyöhykettä ja siellä liikkumiseen tarvitaan rajavyöhykelupa. Se kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon, ja Sen kasvillisuus on hyvin niukkaa, varsinaisia puita saarella ei kasva.

Huovarissa on käyty kalastamassa jo 1500-luvulta asti, ja siellä on 27 kappaletta kalastajien pieniä mökkejä, joita kutsutaan putkiksi (yksikkömuoto putka). Kalastajat ovat kaivertaneet 1800-luvulla kallioon kaksi aurinkokelloa. Putkien lisäksi saarella on Huovarin Kalastajain Avustusseura ry:n omistama ja ylläpitämä pelastusasema, ja merivartioston 45 metriä korkea tutkamasto, jolla tarkkaillaan Suomenlahden vesiliikennettä. Huovarin tuntumassa myös Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vedenlaatuasema, josta seurataan Suomen itäisimmän merialueen tilaa.

Huovarissa riehui 30. heinäkuuta 2012 ukkosmyrsky, jonka voimasta 7–8 putkaa tuhoutui ja siirtyi paikaltaan. Putkien korjaaminen on lähtökohtaisesti kielletty, koska Huovari kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon, mutta ne saatiin rakentaa samalaisina takaisin, koska ne kuuluvat paikalliseen kulttuuriperintöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Saaristo ja merenrannat *Visit Vironlahti*. Viitattu 19.11.2023.
2. 1 2  Mentula, Aapo & Valtavaara, Marjo: Merivartioston tutkamasto nousi alle kilometrin päähän Venäjän rajasta – "Tämä on ihan normaalia rajavalvonnan kehittämistä" *Helsingin Sanomat*.  20.10.2015. Viitattu 19.11.2023.
3. 1 2  *Itäisen Suomenlahden kansallispuiston ja Natura 2000-alueen hoito- ja käyttösuunnitelma*, s. 28, 32,36. Metsähallitus, 2012. ISBN 978-952-446-805-3. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.11.2023).
4. 1 2 3  Karvinen, Tea: Huovarin saaren kalaputkat (Julkaistu numerossa 6/2017) *Suomen Luonto*.  17.8.2017. Viitattu 19.11.2023.
5. ↑  Bronkan sataman ruoppauksen samentama vesialue ei ulotu Suomen merialueelle *Suomen Ympäristökeskus*.  8.10.2015. Viitattu 19.11.2023.
6. ↑  Trombi teki tuhojaan Huovarissa. *Kymen Sanomat*.  30.7.2012.  Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 19.11.2023.
7. ↑  Joki, Niklas: Huovarin kalastusmajat voivat saada korjausluvan *Yle Uutiset*.  10.8.2012. Viitattu 19.11.2023.
**Eesti Raudtee** eli **EVR** on Viron kansallinen rautatieyhtiö. Se omistaa ja hallinnoi 1214 km rataa, 60 asemaa ja 129 seisaketta kautta maan, mukaanluettuna Elronin liikennöimät osuudet Tallinnan ympärillä. Se on kokonaan Viron valtion omistama valtionyhtiö.

Historia
--------

Rautatieliikenne alkoi Virossa 1870, maan ollessa osa Venäjän keisarikuntaa. Ensimmäinen ratayhteys kulki Paldiskista Tallinnan ja Narvan kautta Hatsinaan. 1877 rataverkkoon tuli toinen linja, Tallinnasta Tapan kautta Tarttoon. Viron itsenäistyttyä 1918 maan rautatiet yhdistettiin Eesti Raudteen alle.

Neuvostoliiton miehitettyä Viron 1940 Eesti Raudtee yhdistettiin Neuvostoliiton rautatieministeriön alaisuuteen. Viron itsenäisyyden palauttamisen jälkeen EVR perustettiin uudelleen 1992, ja siitä tuli osakeyhtiö 1997. Vuonna 2001 Viron valtio myi kaksi kolmasosaa EVR:n osakekannasta sijoittajille, mutta osti ne takaisin vuonna 2007.

Vuonna 2009 Eesti Raudteen rahti- ja infraliiketoiminta siirrettiin EU:n lainsäädännön takia tytäryhtiöihin EVR Cargo ja EVR Infra.  Vuonna 2012 AS EVR Cargo (nimi vaihtunut Operailiksi v. 2018) erotettiin Eesti Raudteestä omaksi yhtiökseen ja EVR Infran nimeksi palautettiin Eesti Raudtee.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ER2019 kataloog *evr.ee*.  Arkistoitu 4.3.2021. Viitattu 3.4.2020.
2. 1 2  History of Estonian Railways Ltd Eesti Raudtee.  Arkistoitu 23 kesäkuu 2017. Viitattu 4 June 2016.
3. ↑  Hanson, Martin. "Raudtee tagasiost sai heakskiidu", Äripäev, 2006-09-15. Luettu 2007-07-25. (et) Archived from the original on 2007-10-10.
4. ↑  [ private interlude is over}} *Railway Gazette International* February 2007
5. ↑  Eesti Raudtee Railroad Development Corporation
6. ↑  About Estonian Railways Eesti Raudtee.  Arkistoitu 14 elokuu 2020. Viitattu 15 February 2010.
7. ↑  EVR split takes effect *railwaygazette.com*.  Arkistoitu 24.4.2019. Viitattu 3.4.2020. *Railway Gazette International* 27 January 2009

Aiheesta muualla
----------------

* Eesti Raudteen kotisivut englanniksi[vanhentunut linkki]
tehtaan sisäänkäynti 2009
Luftwaffen ilmakuva tehtaasta 17.10.42
**Volgogradin traktoritehdas** (lyh. **VgTZ**, vuoteen 1961 **F. E. Dzeržinskin mukaan nimetty Stalingradin traktoritehdas**, ven. Сталинградский тракторный завод им. Ф. Э. Дзержинского, STZ, СТЗ) on Volgogradissa sijaitseva traktorien valmistaja.

Tehdas perustettiin 1930 ja sen suunnitteli yhdysvaltalainen Albert Kahnin arkkitehtitoimisto. Se tuhoutui täydellisesti Stalingradin taistelussa, mutta rakennettiin uudelleen ja aloitti toimintansa jälleen 17. kesäkuuta 1944. Tehdas on palkitty kahdella Leninin kunniamerkillä, Punalipun kunniamerkillä sekä Suuren Isänmaallisen sodan I luokan kunniamerkillä.

Alkuperäinen tehdas jaettiin vuonna 2002 useisiin yhtiöihin holdingin sisällä. Alkuperäinen tehdas meni konkurssiin 2005. Traktorien valmistusta jatkaa OAO Traktornaja kompanija "VgTZ" (VGTZ, ven. Тракторная компания «ВгТЗ»), sotatarvikkeita valmistaa OOO Volgogradin koneenrakennusyhtiö "VgTZ" (VMK, ven. ООО «Волгоградская машиностроительная компания «ВгТЗ»), jotka kuuluvat Machinery & Industrial Group N.V.:n Concern Tractor Plants -yhtiöön. Nykyinen päätuote on AGROMASH 90TG -sarja.

Lähteet
-------

1. ↑  Volgogradski traktornyi zavod (Волгоградский тракторный завод) *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija*.  1969–1978. Viitattu 13.7.2022. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tehtaan virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mia Ylönen** (s. 8. maaliskuuta 1980) on suomalainen käsikirjoittaja ja tuotantoyhtiö Helsinki-filmin draamasarjoista vastaava tuottaja. Hän luonut yhdessä Aleksi Bardyn kanssa *ID*-työnimellä kulkevan sarjan, joka on ensimmäinen suomalainen tuotanto HBO Max -suoratoistopalveluun, joka korvasi Suomessa aiemmin saatavilla olleen HBO Nordicin lokakuussa 2021.

Ylönen on aiemmin käsikirjoittanut muun muassa *Mädät omenat* -televisiosarjan, jonka hän loi yhdessä Roope Lehtisen ja Mikko Pöllän kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Televisio | "Ei Netflix ole kaikkien tekijöiden märkä uni." Suomessa tehdään nyt paljon ulkomaille tähtääviä tv-sarjoja, joilla on harvinaisen hyvät mahdollisuudet menestyä. *Helsingin Sanomat*.  10.2.2022. Viitattu 14.2.2022.
2. ↑  Televisioarvostelu | Mallikas kotimainen jännityssarja Mädät omenat lähenee jopa psykologista kauhua *Helsingin Sanomat*.  10.5.2021. Viitattu 14.2.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**St. Pauli ja Reeperbahn** on Irwin Goodmanin kuudes albumi, joka ilmestyi vuonna 1970.

Levyn kappaleita ovat mm. "St. Pauli ja Reeperbahn", "Siihen aikaan kun isä lampun osti" sekä "Elon myrskyissä". Kappaleessa "Ryysyranta meni" on introna Irwinin kotiradiolla nauhoittama Ryysyrannan pakkohuutokauppa. Myöhemmin Hattulan nimismies lähetti Fazer Finnlevylle 300 markan laskun levyllä esiintymisestä.

Albumi oli Suomen levymyyntitilaston kärjessä helmikuussa 1971, jolloin se syrjäytti väliaikaisesti Creedence Clearwater Revival -yhtyeen *Pendulum*-albumin. Maaliskuussa *Pendulum* palasi kärkipaikalle ja *St. Pauli ja Reeperbahn* putosi kuudenneksi.

Kullervo Linnan Humppa-Veikot levytti albumin nimikappaleen vuonna 1971 omalle albumilleen *Humppa-Veikot jälleen*.

Vuonna 1991 julkaistiin kokoelma-albumi *2 alkuperäistä Reteesti vaan / St. Pauli ja Reeperbahn*, johon on yhdistetty levyillä *Reteesti vaan* ja *St. Pauli ja Reeperbahn* olleet kappaleet.

Vuonna 2001 Warner Music Finland julkaisi albumin CD-levynä ja remasteroi sen.

Kappaleet
---------

1. Pieni iltasatu – 4.28
2. Tositarkoituksin – 2.39
3. St. Pauli ja Reeperbahn – 3.27
4. Lentävä suomalainen – 3.24
5. Milloin ja missä vaan – 2.11
6. Balladi voivuoresta – 2.22
7. Ryysyranta meni – 2.56
8. Pohjaan asti – 2.33
9. Muoti muuttuu näin – 2.30
10. Maailman paras – 2.29
11. Siihen aikaan kun isä lampun osti – 2.27
12. Elon myrskyissä – 3.22

Lähteet
-------

1. ↑  *St. Pauli ja Reeperbahn*, CD-levyn kansilehtinen (Vexi Salmi, Helsinki 2000), F-Records Warner Music Europe 2001
2. ↑  Jake Nyman: *Suomi soi 4: suuri suomalainen listakirja*, s. 135. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-2504-1.
Grindavikin kaupunki ja laavavirta 14. tammikuuta 2024.
**Sundhnúkurin tulivuorenpurkaus 2023–2024** oli Islannissa Reykjanesin niemimaalla sijaitsevan tulivuoren purkaus, joka alkoi joulukuussa 2023 ja joka jatkuu alkuvuonna 2024. 

Laavapurkausta edelsi joukko maanjäristyksiä lokakuusta 2023 alkaen. Blue Lagoon -kylpylä suljettiin marraskuussa 2023 maanjäristysten johdosta tulivuorenpurkauksen pelossa.

Grindavikin kaupunki, joka sijaitsee noin 30 km Reykjavikistä, evakuoitiin syksyllä 2023 ja uudelleen tammikuussa 2024. Laavavirta tuhosi siellä taloja.

Lähteet
-------

1. ↑  Geothermal spa closes in Iceland as guests flee after series of earthquakes *The Guardian*.  9.11.2023. Viitattu 21.1.2024.
2. ↑  Maa halkesi Islannin Grindavíkissa – Tältä kaupungissa näyttää *Iltalehti*.  13.11.2023. Viitattu 21.1.2024.
3. ↑  Islannissa purkautuu tulivuori – asukkaita lennätetään pois helikoptereilla *Yle*.  14.1.2024. Viitattu 21.1.2024.
4. ↑  Islannin tuli­vuoren­purkauksessa laava syönyt kolme taloa – "musta päivä koko Islannille" *Iltasanomat*.  14.1.2024. Viitattu 21.1.2024.
**Egzon Belica** (mak. Егзон Белица, s. 3. syyskuuta 1990 Struga, Makedonia, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.

Ura
---

Belica aloitti uransa vuonna 2010 Makedonian 1. liigan FK Rabotničkin riveissä. Hän pelasi kauden 2010–2011 aikana 17 ottelua. Heinäkuussa 2011 Belica siirtyi saman sarjan FK Ohridiin, jossa otteluita kertyi kauden 2011–2012 aikana niin ikään 17.

Heinäkuussa 2012 Belica siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan ulkomaille, Romanian Liga I:n Concordia Chiajnaan. Hän pelasi seurassa kauden 2012–2013 ollen kentällä 11 ottelussa.

Elokuussa 2013 hän palasi takaisin kotimaahansa ja 1. liigan FK Shkëndijaan. Škendijassa Belica vietti yhden kauden päästen kentällä 24 ottelussa, onnistumatta kertaakaan maalinteossa. Maaliskuussa 2015 hän siirtyi Veikkausliigan FC Inter Turkuun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5
2. 1 2 3  Egzon Belica Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑