**Čalderanin taistelu** oli safavidien Persian Isma'il I:n ja Osmanien valtakunnan Selim I:n joukkojen välillä käyty taistelu lähellä Iranin ja Turkin nykyistä rajaa 23. elokuuta 1514. Taistelu päätyi musketein ja kanuunoin varustautuneen suuremman osmaniarmeijan voittoon. Safavidit menettivät vanhat tukialueensa Itä-Anatoliassa, minkä lisäksi osmanit valtasivat heidän pääkaupunkinsa Tabrizin. Sodat Persian ja osmanien välillä jatkuivat vielä vuosia Čalderanin taistelun jälkeen.

Tausta
------

Muistomerkki taistelupaikalla.
Osmanien valtakunnassa sulttaani Selim I oli syrjäyttänyt isänsä Bayezid II:n vuonna 1512 ja valtaan noustuaan hän käänsi osmanien valtakunnan leviämissuunnan aiemmasta lännestä kohti itää. Persiassa olivat nousseet valtaan safavidit šaahi Isma'il I:n johdolla. Isma'il I oli kruunannut itsensä Tabrizissa ja valloittanut alueita Luoteis-Iranissa ja Azerbaidžanissa alueiltaan Irakista ja Iranin ylängöltä. Safavidit olivat šiialaisia ja heitä pidettiin uhkana sunnalaisille osmaneille. Selim I kokosikin yhteen suuren armeijan ja marssi kohti itää.

Taistelu
--------

Taistelu Čalderanissa käytiin 23. elokuuta 1514. Taistelupaikka sijaitsee lähellä nykyistä Iranin ja Turkin rajaa Tabrizista luoteeseen. Selimin armeijaan sanotaan kuuluneen yli 100 000 miestä. Safavidien armeijassa oli vain noin 20 000–40 000 miestä. Osmanit olivat varustautuneet musketeilla ja kaanuunoilla, kun taas persialaisten sotaväki koostui enimmäkseen ratsuväestä. Tykistöä persialaisilla ei ollut lainkaan.

Taistelukentällä osmanien jalkaväki oli tehnyt rautaketjuilla toisiinsa yhdistyneistä vaunuista linnoituksen, jonka suojista heidän janitsaarinsa ja kenttätykistö saattoi ampua persialaisten joukkoja. Persialaisten kizilbaš-ratsuväki kärsi suuria tappioita onnistumatta murtamaan osmanien rivejä. Taistelun käännyttyä tappioksi Persian hallitsija Isma'il I pääsi vain vaivoin pakoon. Tarinan mukaan hän oli turhautuneena lyönyt miekallaan kanuunaa jättäen siihen syvän uurteen.

Seuraukset
----------

Osmanien tappiot Čalderanissa olivat noin 3 000 miestä ja safavidien 6 000. Safavidien Persia menetti osmaneille safavidien vanhan tukialueen Itä-Anatoliassa, joka ei enää koskaan palautunut Persian käsiin. Osmanit marssivat myös safavidien pääkaupunkiin Tabriziin, josta safavidien oli pakko siirtää pääkaupunkinsa itään. Isma'il ei suuren tappionsa jälkeen enää koskaan johtanut joukkojaan taistelukentällä ja tappion muisto vaikutti myös häntä seuranneisiin hallitsijoihin. Osmaneja vastaan sovellettiin tulevaisuudessa suuren kenttätaistelun sijaan poltetun maan taktiikkaa ja huoltoreittien katkaisua. Sodat safavidien ja osmanien välillä jatkuivat vielä vuosia Čalderanin taistelun jälkeen, ja esimerkiksi Tabriz ja Bagdad vaihtoivat omistajaa moneen otteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Tony Bunting: Battle of Chāldirān Encyclopædia Britannica. Viitattu 30.5.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia – Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 121–123. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
3. 1 2 3  Michael Axworthy: *Iranin historia*, s. 146–147. alkuteos: *Iran: Empire of the Mind. A History from Zoroaster to the Present Day*. Suomentanut Tapani Kilpeläinen. Into Kustannus Oy, 2007. ISBN 978-952-264-191-5.
4. ↑  Michael J. McCaffrey: ČĀLDERĀN *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 30.5.2018. (englanniksi)