recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charles Bonnet** (13. maaliskuuta 1720 – 20. toukokuuta 1793) oli sveitsiläinen luonnontieteilijä ja filosofi. Bonnetin suku oli ranskalaista alkuperää. Se oli muuttanut Sveitsiin 1500-luvulla etsimään turvapaikkaa uskonvainoilta. Charles Bonnet eli elämän, jota voi kutsua tapahtumaköyhäksi. Hän ei koskaan poistunut Sveitsistä eikä esiintynyt julkisuudessa. Julkista uraa hän loi vuosina 1752–1768 ollessaan jäsenenä kotikaupunkinsa Geneven neuvostossa. Hän oli naimisissa, mutta hänellä ei ollut omia lapsia. Perheeseen otettiin kasvatettavaksi vaimon sukulaispoika, myöhemmin kuuluisuutta fyysikkona ja vuorikiipeilijänä saavuttanut Horace-Benedict de Saussure. Elämänsä viimeiset kaksikymmentä vuotta Bonnet asui maaseudulla.Viimeisinä vuosinaan hän joutui kärsimään kivuliaasta sairaudesta.

Aluksi Bonnet opiskeli lakia, mutta kiinnostui luonnontieteistä. Erityiskiinnostuksen kohteena olivat hyönteiset. Hänen hyönteisiä käsittelevä teoksensa *"Traité d´insectologia"* ilmestyi vuonna 1745. Myöhemmin hän kiinnostui myös lääketieteestä ja hän esitteli Charles Bonnetin syndroomaksi nimitetyn oireyhtymän, joka kuvailee hallusinaatioiden esiintymistä psykologisesti normaaleilla ihmisillä.  Hänen filosofiansa on saanut voimakkaita vaikutteita Gottfried Leibniziltä.

Lähteet
-------

1. ↑  (fr) Ranskan kansalliskirjasto, data.bnf.frView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑   *britannica.com*. Viitattu 24.10.2013. (englanniksi)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Bonnet**.
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Leopoldina
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nærøydalen** on Sognin ja Fjordanen sekä Hordalandin läänien rajalla Norjassa sijaitseva jyrkkä ja kapea U-laakso. Suurimmaksi osaksi laakso kuuluu Aurlandin kunnan alueelle, mutta pieneltä osalta lännempänä myös Vossin kunnalle.

Maantiede
---------

Nærøydalen on maastonmuodoiltaan pitkälti melko tasapohjainen, joskin kapea ja reunoilta hyvin jyrkkä ja syvä U-laakso. Laakson pohja on suurelta osalta lähes merenpinnan tason korkeudella, mutta ympäröivät vuorenseinämät ja huiput yltävät noin 1 000–1 500 metrin korkeuteen. Laaksossa virtaa Nærøydalselvi-joki, ja ympärillä on useita korkeita vesiputouksia ja vuoripuroja. Eräät merkittävät putoukset, Stalheimsfossen ja Sivlefossen, sijaitsevat laakson länsipäässä. Vesi laskee idässä Unescon maailmanperintöön kuuluvaan Nærøyfjorden-vuonoon, joka on jatkoa laaksolle sekä yhteydessä Sognevuonoon.

Liikenne
--------

Laakson läpi kulkee E16-maantie, joka jatkuu lännessä aina Bergeniin saakka. Itään päin E16 kulkee tunneleiden läpi Aurlandsfjorden-vuonon puolelle Flåmiin ja Aurlandsvangeniin, jonka jälkeen pitkän Lærdalin tunnelin läpi pidemmälle itään ja etelään kohti Osloa. Laakson pohjoispäästä, Nærøyfjorden-vuonon perukalta Gudvangenista on pitkä lauttayhteys pohjoisempana sijaitseviin Frønningeniin, Kaupangeriin ja Lærdalsøyriin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karttadata: Norkart: Virtuaalinen Norjan kartta Sesam.  Arkistoitu 4.5.2009. Viitattu 16.08.2011. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nærøydalen** Wikimedia Commonsissa
**Radio Kénédougou** on paikallisradioasema Sikasson kaupungissa Malissa.

Historiallisen Kénédougoun alueen mukaan nimetty asema on perustettu lokakuussa 1992. Se oli Sikasson alueen ensimmäinen yksityinen radioasema. Radio Kénédougoun tavoitteena on maaseudun kehittäminen tiedonvälityksen ja valistuksen keinoin. Se pyrkii tarjoamaan kuuntelijoilleen puolueetonta ja luotettavaa tietoa, edistämään talouden, yhteiskunnan ja kulttuurin kehitystä, tukemaan paikallisia pyrkimyksiä sekä lujittamaan rauhaa, kansallista yhtenäisyyttä ja demokratiaa. Lähetysten kielet ovat bambara, senufo, fulani, samogo ja ranska.

Aseman toimitilat sijaitsevat Sikasson Bougoula-Villen kaupunginosassa toriaukiolla vastapäätä Odéhoudin bulevardia. Sillä on kaksi 500 watin ULA-lähetintä. Kuuluvuusalue ulottuu yli 90 kilometrin päähän Sikassosta ja kattaa lähes koko Sikasson piirin, osia Kadiolon, Koutialan ja Yorosson piireistä sekä Burkina Fason länsiosasta. Alueella on 400 000 asukasta.

Radio Kénédougou on Malin vapaiden radio- ja televisioasemien liiton URTEL:in, maailman yhteisöradioiden yhdistyksen AMARC:in sekä Malin, Burkina Fason ja Norsunluurannikon rajat ylittävän Kurumba-SKBO -verkoston jäsen. Aseman toimintaa tukee vuonna 1999 perustettu kuuntelijakerho, johon kuuluu 600 jäsentä yli 200 kylästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Qui sommes-nous? *Radio Kénédougou*.  Arkistoitu 9.1.2019. Viitattu 9.1.2019.
2. ↑  Kurumba: Naissance d'un réseau transfrontalier de radios *OECD*. Viitattu 9.1.2019.
3. ↑  Le Club des Auditeurs *Radio Kénédougou*.  Arkistoitu 9.1.2019. Viitattu 9.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio Kénédougou (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Kaarlo Elias (Kalle) Kontro** (s. 9. heinäkuuta 1886 Suistamo – 21. maaliskuuta 1928 Helsinki
) oli suomalainen liikemies.

Kontro oli kansakoulun käytyään aluksi erään kauppaliikkeen palveluksessa Sortavalassa. Hän lähti opiskelemaan Katrineholmin kauppaopistoon Ruotsiin ja oli sittemmin työssä kirjeenvaihtajana ja kauppamatkustajana Buck & Willmannin vientiliikkeessä Lyypekissä Saksassa. Palattuaan Suomeen Kontro oli vuoden verran helsinkiläisen toiminimi Otto Lumme & Kumppanin palveluksessa, kunnes perusti tammikuussa 1914 oman yrityksen Toiminimi Kontro & Kuosmanen yhdessä Juho Kuosmasen kanssa.

Toiminimi Kontro & Kuosmanen toimi pääasiassa kahvi- ja vilja-agentuurina. Sillä oli liikesuhteita muun muassa suurten brasilialaisten kahvinvientiliikkeiden kanssa ja se toi Suomeen viljaa sekä välitti brasilialaista kahvia. Vuonna 1918 Toiminimi Kontro & Kuosmanen ja Suomen Kahvituonti Oy yhdistyivät uudeksi yhtiöksi nimeltä Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy (myöhemmin Valtameri Oy). Tässä yhtiössä oli osakkaina myös useita suomalaisia tukkuliikkeitä. Toiminimi Kontro & Kuosmasen kaupallinen toiminta päättyi tammikuussa 1919, ja osakkaista Kuosmanen siirtyi Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi. Kontro sitä vastoin siirtyi puunjalostusteollisuuden palvelukseen. 

Kontro ja Kuosmanen ostivat 1917 Reposaaren Höyrysaha Osakeyhtiön osakkeet Alfred Kordelinin kuolinpesältä. Jo vuonna 1914 he olivat ostaneet Wiipurin Saha Osakeyhtiön osake-enemmistön. Kontro toimi molempien yhtiöiden toimitusjohtajana, ja 1920-luvun loppuun mennessä yhtiöiden osakkeet siirtyivät hänelle.

Kontro lahjoitti 1921 rahaa Viipurin Sahateollisuuskoulun perustamiseen, ja hän tuki rahallisesti myös Kauppakorkeakoulua ja Turun yliopistoa. Kontro oli myös perustamassa yhdessä toisen sahanomistajan Pekka Supisen kanssa yksityissahojen yhdistystä Suomen Puunjalostusliittoa joka jäi kuitenkin lyhytikäiseksi.

Lähteet
-------

* Elinkeinoelämän Keskusarkisto : T:mi Kontro & Kuosmanen 1914–1981 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pörssitieto G. Kock : 1912–72 poistuneet suomalaiset pörssiyhtiöt : Reposaaren Höyrysaha Oy
* Kymenlaakson AMK : Puualan opetuksesta laaja historiikki

### Viitteet

1. 1 2 3  Elinkeinoelämän Keskusarkisto : T:mi Kontro & Kuosmanen 1914–1981 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Karjalasta kaukomaille -kirjan hakutuloksessa on nimi ja kuolinaika[vanhentunut linkki]
3. ↑  K. E. Kontron kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 22.03.1928, nro 81, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.03.2018.
4. 1 2 3 4 5  K. E. Kontro.  *Helsingin Sanomat*, 22.03.1928, nro 81, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.03.2018.
**Arvid Alexander Nordenstreng** (31. joulukuuta 1870 Hämeenlinna – 1. syyskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen juristi, asianajaja ja Hangon pormestari.

Nordenstrengin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraaliluutnantti Hjalmar Sebastian Nordenstreng ja Helena Sofia Lovisa Jägerhorn. Hän pääsi ylioppilaaksi Haminan kadettikoulusta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon vuonna 1892. Nordenstreng sai varatuomarin arvon 1895.

Nordenstreng toimi asianajajana Lahdessa 1897–1902 ja oli oikeusneuvosmiehenä Porissa 1902–1908. Hän oli Hangon pormestarina 1908–1940. 

Nordenstreng oli Hangossa vapaapalokunnan päällikkönä ja johtokunnan puheenjohtajana. Hän kuului Hangon Uimaseuran perustajiin ja oli seuran puheenjohtajana. Nordenstreng oli myös Hangon Säästöpankin hallituksen puheenjohtajana.

Arvid Nordenstreng oli naimisissa vuodesta 1897 Maria (Maju) Blåfieldin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Pormestari Arvid Nordenstreng, Hangon Sanomat, 31.12.1930, nro 77, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Krasin
КРАСИН |
| --- |
| Aluksen laji | Polaarijäänmurtaja |
| Tunnuskirjaimet | UPGK |
| Rakennustelakka | Wärtsilä Helsingin telakka |
| Rakennusnumero | 400 |
| Tilattu | 29. huhtikuuta 1970 |
| Kölinlasku | 9. heinäkuuta 1974 |
| Vesillelasku | 18. huhtikuuta 1975 |
| Luovutus | 28. huhtikuuta 1976 |
| Suurin pituus | 134,83 m |
| Suurin leveys | 26,07 m |
| Syväys | 11,00 m |
| Uppouma | 20 241 t |
| Bruttovetoisuus | 12 231 |
| Kantavuus | 7 560 t |
| Akseliteho | 26 500 kW |
| Nopeus | 20,25 solmua (38 km/h) |
| Vetovoima paalussa | 3 000 MN |
| Miehistö | 118 |

**Krasin** on venäläinen napajääkykyinen jäänmurtaja, joka on viimeinen kolmen murtajan sarjasta. Sen sisaraluksia ovat Jermak (1974) ja Admiral Makarov (1975). Murtajan kastoi luovutuksen yhteydessä Neuvostoliiton Suomen suurlähettiläs Vladimir Stepanov. Murtajan nimellä on perinteitä Venäjän jäänmurtajalaivastossa, sillä 1917 valmistui samanniminen höyrykäyttöinen jäänmurtaja.

Koska polaarijäänmurtajan on tarkoitus olla pitkiä aikoja merellä, on miehistön viihtyvyys otettu erityisesti huomioon. Laivassa on sadan hengen elokuvateatteri, sauna, uima-allas, kuntosali ja sairasosasto, jossa on vastaanottotilojen lisäksi leikkaussali.

Koneisto
--------

Krasinissa on dieselsähköinen koneisto, jonka pääteho saadaan yhdeksästä Turussa valmistetusta Wärtsilä-Sulzer 12 ZH 40/48 -dieselmoottorista. Näiden 12-sylinteristen moottorien sylinterien halkaisija on 400 mm, iskun pituus 480 mm ja yhteisteho 30 452 kilowattia. Kukin moottori pyörittää omaa 3 080 kW Strömberg-generaattoria. Generaattorien tuottamalla virralla käytetään kolmea Strömberg-potkurimoottoria, joista kunkin teho on 8 827 kW. Aluksen kolme potkuria ovat kaikki perässä.

Apukoneistona on kuusi Wärtsilä 824 TS -dieselmoottoria, joista kunkin teho on 896 kW. Moottorit pyörittävät Strömberg-generaattoreita, jotka tuottavat 400 volttista, 50 hertsistä vaihtovirtaa. Jäissäkulkua helpottavan ilmapuhallusjärjestelmän kompressoreita käyttää vielä kaksi Wärtsilä 824 TS -moottoria. Kaikki apumoottorit on valmistanut Wärtsilän Vaasan tehdas.

Lähteet
-------

* Navigator 1976:5 s. 31 ja 1976:8 s. 14
**Asteekkiaratti** (*Eupsittula nana*) on keskiamerikkalainen papukaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Asteekkiaratin pituus on noin 26 senttimetriä ja paino 73–85 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, kurkku ja rinta oliivinvihreät. Siipisulkien reunat ovat siniset, siiven alapeitinhöyhenet harmaat ja pyrstön alapinta oliivinkeltainen. Silmän ympärillä oleva paljas alue on valkoinen. Nokka on sarvenvärinen, iiris oranssi ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kuten aikuinen, mutta iiris on ruskea.

Esiintyminen
------------

Asteekkiaratti elää Keski-Amerikassa Meksikon Tamaulipaksesta Panamaan ja Jamaikalla. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista *nana* elää Jamaikalla, *astec* (joka joskus luetaan omaksi lajiksi) pääosassa Keski-Amerikkaa, ja *vicinalis* Meksikon pohjoisemmassa osassa. Se on paikoin yleisin papukaijalaji. Laji on lemmikkilintuna harvinainen. Nicholas Aylward Vigors kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta vuonna 1830.

Elinympäristö
-------------

Asteekkiaratit asuvat monen tyyppisissä trooppisissa metsissä ja pensaikoissa, eivät kuitenkaan korkealla vuoristossa.

Lisääntyminen
-------------

Asteekkiaratin pesä on puunkolossa. Munia on tavallisesti neljä tai viisi, ja haudonta-aika on noin 25 päivää. Poikaset jättävät pesän noin kahdeksan viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Asteekkiaratit syövät siemeniä, hedelmiä, marjoja, kukkia ja mahdollisesti muitakin kasvinosia. Paikoitellen ne ovat maanviljelijöiden riesana syömällä viljaa.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Eupsittula nana* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-1*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 4.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  IBC (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1078636
* Wikispecies: Eupsittula nana
* BirdLife: 22685735
* CoL: G65V
* GBIF: 2479107
* IBC: olive-throated-parakeet-aratinga-nana
* IRMNG: 10762032
* ITIS: 177687
* Species+: 9864
* TSA: 2169
* Xeno-canto: Eupsittula-nana

 |

 |
Jenny Offill vuonna 2014.
**Jenny Offill** (s. 1968) on yhdysvaltalainen kirjailija. Kirjailijantyönsä ohella hän opettaa kirjoittamista Columbian yliopistossa

Muun muassa *The New York Times* nosti Offillin teoksen *Syvien pohdintojen jaosto* vuonna 2018 yhdeksi niistä 15 teoksesta, jotka muuttavat tapaamme lukea ja kirjoittaa. Se oli ehdolla mm. Folio Prizen, Pen Faulkner Awardin ja International Dublin Awardin saajaksi, ja siitä ollaan sovittamassa elokuvaa.

Offillini uudempi romaani *Ilmastoja* kertoo Donald Trumpin valinnan jälkeisestä ajasta Yhdysvalloissa, ja se valittiin Women’s Prize For Fiction -ehdokkaaksi.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Syvien pohdintojen jaosto* (2018)
* *Ilmastoja* (2020)

Lähteet
-------

1. ↑  Jenny Offillin Syvien pohdintojen jaosto on kaunokirjallisuuden suunnannäyttäjä *Gummerus Kustannus*. Viitattu 14.7.2021.
2. ↑  Jenny Offillin odotettu Ilmastoja on oivaltavan tarkkanäköinen kuvaus newyorkilaisesta perhe-elämästä lopun aikojen alussa *Gummerus Kustannus*. Viitattu 14.7.2021.
3. ↑  Jenny Offill *Gummerus Kustannus*. Viitattu 14.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lise de la Salle** (s. 8. toukokuuta 1988 Cherbourg) on ranskalainen pianisti.

De la Salle aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja piti 9-vuotiaana ensikonserttinsa, jonka välitti suorana Radio France. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa; opettajana oli vuosina 1998–2006 Pascal Nemirovski. De la Salle osallistui myös Bruno Rigutton mestarikurssille, ja Geneviève Joy toimi pitkään hänen neuvonantajanaan.

Ensimmäisen esiintymisensä orkesterin kanssa De la Salle teki 13-vuotiaana soittamalla Ludwig van Beethovenin toisen pianokonserton solistiosuuden. Hän voitti vuonna 2004 Young Concert Artists International Auditions New Yorkissa. De la Salle sai myös ensipalkinnon ja Bärenreiter-palkinnon Ettlingenin kansainvälisessä pianokilpailussa Saksassa. Lisäksi hän on voittanut useita ranskalaisia pianokilpailuja. De la Salle on esiintynyt eri Euroopan maiden, Yhdysvaltain ja Aasian johtavien orkesterien kanssa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Charles Mackerras, Aleksandr Dmitrijev, George Pehlivanian, Lan Shui, Ruben Gazarian, Karl-Heinz Steffens, Keith Lockhart, Lawrence Foster, Herbert Blomstedt, Fabio Luisi, James Conlon, Krzysztof Urbański, Antonio Pappano, Rafael Payare, Karina Canellakis, Andrés Orozco-Estrada, Lioner Bringuier, Fabien Gabel, Marek Janowski, Robin Ticciati, Osmo Vänskä, James Gaffigan, Semjon Bytškov ja Dennis Russell Davies.

De la Salle aloitti vuonna 2002 yhteistyön Naïve-levy-yhtiön kanssa ensilevytyksellään, joka oli omistettu Maurice Ravelin ja Sergei Rahmaninovin sävellyksille. Hän on saanut levytyksillään monia palkintoja ja tunnustuksia. Esimerkiksi kuudes, Franz Lisztin 200-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistu albumi toi pianistille Diapason d'Orin ja Gramophonen Editor's Choicen. De la Salle on levyttänyt myös Sony Classicalille ja Deutsche Grammophonille.

Vuonna 2014 De la Salle sai Zürichin oopperan ensimmäisen taiteilijaresidenssin. Samana vuonna hän esiintyi Wienin sinfoniaorkesterin kanssa New Yorkin Lincoln Centerin Great Performers -sarjassa. De la Salle on pitänyt mestarikursseja monissa niistä kaupungeista, joissa on esiintynyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Lise De La Salle ArtistInfo
2. 1 2 3 4 5  Lise de la Salle HarrisonParrott
3. 1 2 3 4 5  Lise de la Salle[vanhentunut linkki] Nordic Artists Management


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aarne Toivanen** (25. heinäkuuta 1936 Rautavaara – 8. elokuuta 2021) oli suomalainen teologi ja eksegeetti. Hän oli mukana komiteassa, joka käänsi Raamatun nykysuomeksi 1974–1992.

Toivanen toimi vuonna 1992 käyttöön otetun virallisen Raamatun suomennoksen valmistaneen komitean pääsihteerinä vuodesta 1974. Hän laati useita modernin käännösteorian ja -tekniikan (dynaaminen vastaavuus) esittelyjä ja hakusanakirjoja. Toimiessaan Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan opetustehtävissä hän suomensi ja toimitti vuosikymmeniä oppikirjana palvelleen johdatuksen Uuden testamentin kreikkaan. Toivanen kirjoitti arviointeja Vanhan testamentin apokryfikirjojen uudesta suomennoksesta, jota käsiteltiin marraskuun 2006 kirkolliskokouksessa.

Vuosina 1994–2001 Aarne Toivanen toimi Suomen Lähi-idän (ent. Jerusalemin-) instituutin säätiön asiamiehenä ja vuosina 1991–1999 Suomen Pipliaseuran hallituksen puheenjohtajana. Hän oli Vantaan kaupungin historiatoimikunnan jäsen ja Suomen Lähi-idän instituutin säätiön ystävien kunniajäsen 2004. Hän johti lukuisia opintomatkoja Lähi-idän maihin ja Etiopiaan.

Tuotantoa
---------

* Dikaiosyne-sanue Paavalin kielenkäytössä. (Väitöskirja). Suomen Eksegeettinen seura 1975.
* Luemme Novumia. Gaudeamus 1980.
* Ajankohtainen raamatunsuomennos. Kirjaneliö 1985.
* Sanotaan se suomeksi. Uudistuva raamatunkäännös,UT. Kirjapaja 1989.
* Sanotaan se suomeksi. Uudistuva raamatunkäännös, VT 1. Kirjapaja 1990.
* Sanotaan se suomeksi. Uudistuva raamatunkäännös, VT 2. Kirjapaja 1991.
* Rautavaaran raitilta piplioiden pariin. Dark, Vantaa 2005 (omakustanne).

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 11.9.2021, s. C 19

Aiheesta muualla
----------------

* Aarne Toivasen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Brittiläinen lastenvaatteiden loppuunmyynti.
**Loppuunmyynti** (myös *poistomyynti*) tarkoittaa, että kauppa on lopettamassa toimintaansa ja myy tuotteita halvemmalla kuin tavallisesti eli alennusmyynnillä. Loppuunmyynti voi tarkoittaa myös kauden lopussa valikoimasta poistuvien tuotteiden myymistä. Usein loppuunmyyntiä mainostetaan väitteellä, ettei samaan kauppaan tule enää uudestaan samoja tuotteita. Kun liikkeessä on loppuunmyynti, kuluttajat odottavat myynnissä olevien tuotteiden hintojen olevan erityisen halpoja.

Loppuunmyynti-ilmaisun käyttö markkinoinnissa on yleensä lainsäädännössä tai viranomaisohjeissa kielletty, ellei loppuunmyynnille ole todellista perustetta. Suomessa hyväksyttäviksi katsottuja perusteita ovat liikkeen tai toimipisteen lopettamisen ohella luopuminen loppuunmyynnin kohteena olevasta mallistosta tai tuoteryhmästä, liikkeessä tapahtunut onnettomuus (esimerkiksi vesivahinko tai tulipalo) tai liikehuoneiston korjaaminen sekä tuotteiden pilaantumisen vaara. Syy on ilmoitettava myyntikampanjan markkinoinnissa. Esimerkiksi konkurssien yhteydessä puhutaan usein *konkurssiloppuunmyynnistä* ja erilaisten korjausten yhteydessä *remonttiloppuunmyynnistä*. Muita ilmaisuja, jotka viranomaiset katsovat loppuunmyyntiin verrattaviksi ja siten samojen sääntöjen alaisiksi, ovat esimerkiksi *muuttomyynti*, *remonttimyynti*, *poistomyynti* sekä *tulipalomyynti*.

Liikkeen konkurssin yhteydessä loppuunmyynnin järjestäminen on yksi konkurssiasiamiehen suositusten mukaisista ensisijaisista omaisuuden realisointitavoista. Sen sijaan konkurssipesältä ostetun tavaravaraston myyntiä ei markkinatuomioistuimen päätösten mukaan kuitenkaan saa kutsua loppuunmyynniksi.

Suomessa viranomaisten ohjeet edellyttävät, että huomattava osa tuotevalikoimasta on loppuunmyynnissä myytävä alennettuun hintaan ellei myyntiä ole rajattu koskemaan jotakin tuoteryhmää. Alennuksien suuruutta koskevat samat säännöt kuin alennusmyynneissä, ja loppuunmyyntihinnoin myytävät tuotteet on tarvittaessa erotettava selvästi muusta myyntivalikoimasta. Loppuunmyynnin kohteena olevien tuotteiden varastoa ei saa myöskään täydentää enää loppuunmyynnin aloittamisen jälkeen. Loppuunmyynti saa Suomessa kestää enintään kuusi kuukautta, jos liike tai toimipiste lopetetaan, ja muussa tapauksessa korkeintaan kaksi kuukautta. Säännökset ovat hyvin samankaltaisia esimerkiksi Ruotsissa, jossa perussäännöt on kirjattu suoraan lakiin.

Lähteet
-------

* Loppuunmyynti. Kuluttajavirasto
* Kuluttajan oikeudet: Mitä loppuunmyynti on? European University Continuing Education Network[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Kuluttajaoikeuden linjaus: Hintailmaisut markkinointikeinona. Kuluttajavirasto, 2010
2. ↑  Paloranta, P. 2008. Markkinointioikeus käytännössä. Helsinki, Talentum. S. 63–64.
3. ↑  Realisointi. Konkurssiasiamiehen toimisto, suosituksia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Marknadsföringslagen (2008:486) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Markkinointiohjeet alennus- ja loppuunmyynnissä. Aluehallintovirasto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Los Alamosin esisolu** on Los Alamosin kansallisessa laboratoriossa tuotettu muutaman molekyylin joukko, joka osaa valmistaa valoenergian avulla omaa kalvoaan valmiista osista. Koska siinä on vain yksi toiminto se ei muistuta nykyisiä eläviä soluja. Silti se saattaa havainnollistaa elämän syntyä aineen itsejärjestymisen kautta.

Steen Rasmussenin johtama Los Alamosin esisoluhanke on tuottanut Los Alamosissa kolmentyyppisistä molekyyleistä rakenteen, joissa on muutamia solun piirteitä.

Rakenne on miljoona kertaa bakteeria pienempi, kooltaan noin 5×15 nanometriä. Se on kahden lipidipisaran nostopainomainen kuplapari, missä on pinnalla PNA:ta ja valoenergiaa kemialliseksi energiaksi muuttava aineenvaihduntamolekyyli. Esisolu pystyy tuottamaan omia lipidejään valoenergian avulla. Elävästä solusta se eroaa siinä, ettei se kykene jakautumaan. Se myös edellyttää lipidien ja PNA:n osasten olevan valmiina kasvuympäristössään.

Vallitsevan näkemyksen mukaan minimaalisen elämänmuodon määrittelee kolme ominaisuutta:

* Säiliö, joka määrittelee eliön fyysiset mittasuhteet.
* Aineenvaihdunta, joka tuottaa raaka-aineista ja energiasta eliön tarvitsemia ainesosia.
* Lisääntymiskyky, joka mahdollistaa eliön uusien kopioiden tuottamisen.

Nykyisessä Los Alamosin esisolussa yhdistyy näistä vain kaksi ensimmäistä.

Jatkossa hanke pyrkii kehittämään jakautuvan, mikroskooppisen pienen molekyylirakenteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Can (Non-Biological) Life be Created de novo?, BioZoom, nr. 3, 2006, Peter E. Nielsen, IMBG, University of Copenhagen, Denmark, pen@imbg.ku.dk; Goran Goranovic, MEMPHYS-Center for Biomembrane Physics, University of Southern Denmark, goran@memphys.sdu.dk; and Steen Rasmussen, Los Alamos National Laboratory, USA.
2. ↑  , Assembling Life From Scratch,Benjamin Somers, December 2005

Aiheesta muualla
----------------

* The Los Alamos Bug (arkistoitu versio Wayback Machinessa) (englanniksi)
* Quantum Self-assembly in Artificial Minimal Living Cells (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Giuseppe Sacconi
**Giuseppe Sacconi** (5. heinäkuuta 1854, Montalto delle Marche - 23. syyskuuta 1905, Collegigliato). Hänet tunnetaan parhaiten Viktor Emanuel II:n monumentin suunnittelijana.

Sacconin isä oli kreivi Luigi Sacconi ja äitinsä Teresa Mazzi. Nuori Giuseppe oli aluksi kotiopetuksessa Montaltossa ja kävi sen jälkeen koulua Fermon kansallisessa sisäoppilaitoksessa, jonka joutui jättämään kesken taloudellisista syistä. Hän kävi sen jälkeen lukiota yksityisoppilaana. Hän alkoi samalla opiskella Fermon taide- ja käsityöinstituutissa. Vuonna 1874 Sacconi muutti Roomaan, jossa hän opiskeli Kuvataideinstituutissa maalausta, kuvanveistoa ja arkkitehtuuria. Tutkinnon suoritettuaan Sacconi työskenteli Rooman Santa Maria di Loretonn kirkon restaurointitöissä ja avusti Manfredo Manfredia Rooman uuden oikeuspalatsin suunnittelukilpailun piirustusten laatimisessa. Sacconi perehtyi antiikin arkkitehtuuriin ja kartoitti pääkaupungin muistomerkkejä ja rakennelmia. Giuseppe Sacconi suunnitteli myös Monzan sovituskappelin sekä Rooman Piazza Venezian Palazzo Assicurazioni Generali -rakennuksen julkisivun. Vuosina 1878-1883 Sacconi johti Sant Emidion katedraalin restaurointia. Sacconi toimi vuosina 1891–1905 Ascolin, Picenon ja Umbrian muistomerkkien ylitarkastajana, ja hän toteutti useita restaurointitöitä näillä alueilla sekä Roomassa.

Viktor Emanuel II:n monumentti
------------------------------

Vuonna 1880 Giuseppe Sacconi meni naimisiin varakkaasta perheestä olleen Luigia Donatin kanssa. Avioliitto antoi hänelle tarvittavan taloudellisen turvan osallistua Viktor Emmanuel II:n muistomerkin suunnittelukilpailuun, joka julistettiin vuonna 1880.

Kilpailun voittajaksi valittiin ranskalaisen Henri-Paul Nénotin ehdotus. Valinnasta syntyi kuitenkin mittava kiista, ja tulos mitätöitiin. Sen jälkeen julistettiin uusi kilpailu, jossa muistomerkin paikaksi päätettiin Capitolium-kukkulan rinne. Kilpailuehtojen mukaan rakennuksessa tuli olla portaikko. Lisäksi esitettävään suunnitelmaan tuli kuulua ratsastajapatsas.

Giuseppe Sacconin ehdotus voitti vuonna 1884 uuden kilpailun. Muistomerkin rakennustyöt aloitettiin 22. maaliskuuta 1885 Sacconin johdolla. Projektista tuli pitkä, sillä Sacconin uusklassinen suunnitelma oli mittasuhteiltaan valtava. Rakennustyömaalla oli lisäksi monia ongelmia. Sacconi ei itse ehtinyt nähdä muistomerkkiä valmiina, sillä hän kuoli vuonna 1905 aivoverenvuotoon. Rakennustyöt jatkuivat Sacconin kuoleman jälkeen G. Kochin ja P. Piacentin johdolla, ja rakennuksen vihkiäiset pidettiin vasta vuonna 1911.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Sacconi, Giuseppe *Dizionario Biografico*. Treccani. Viitattu 31.8.2023. (italiaksi)
2. 1 2 3  Curl, s. 579
**Arto Pekka Vilho Räihä** (s. 20. marraskuuta 1944 Kajaani) on suomalainen eläköitynyt juristi ja yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Räihä syntyi varatuomari Pentti Vilho Räihän ja toimittaja Eeva Maria Kauppisen peheeseen ja avioitui 1967 laamanni, varatuomari Aino Kaija Kyllikki Penttilän kanssa. Ylioppilaaksi Räihä tuli Kajaanin lyseosta 1963 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1968. Varatuomarin arvon hän sai 1970. Räihä oli Puolangan piirin vt. nimismies 1966 ja 1967, Kajaanin vt. kaupunginviskaali ja -vouti 1969, Kajaanin tuomiokunnan päätoiminen apulainen ja tuomiokunnan notaari 1968–1969, laki- ja asiaintoimiston omistaja ja asianajaja Kajaanissa 1969–1977 ja *Kainuun Sanomia* julkaisevan Kainuun Sanomain Kirjapaino Oy:n hallituksen jäsen 1971–2002, varatoimitusjohtaja 1977–1978 ja toimitusjohtaja 1978–1999. Hänellä oli työuransa aikana myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Työuransa jälkeen hän toimi muun muassa Itävallan kunniakonsulina Kajaanissa. Kauppaneuvoksen arvonimen Räihä sai 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilmi, Jorma: Kauppaneuvos Pekka Räihä (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 1.9.2023.
2. ↑  50-vuotias. Lehtialan kainuulainen vaikuttaja.  *Helsingin Sanomat*, 20.11.1994, s. A4. Tilaajille. Viitattu 1.9.2023.
**Siirtokansa** oli Helsingissä vuonna 1941 ilmestynyt karjalaiselle siirtoväelle tarkoitettu lehti, jonka taustalla oli välirauhan aikana aktiivisesti toiminut Suomen Kommunistinen Puolue.

Viipurilaisten kommunistien perustaman Karjalaisten siirtolaisten yhdistyksen lehden rahoitus tuli Neuvostoliitosta Artturi Rönnqvistin ja ilmeisesti Hertta Kuusisen kautta. Sen päätoimittaja oli torikauppias Armas Mäkelänen. Muut toimittajat olivat Anton Junnola, nimimerkillä Evakko pakinoinut Rönnqvist ja neuvostolehdistöstä sotakatsauksia kääntänyt Reino Leander.

Karjalaisen siirtoväen asioihin erikoistunut *Siirtokansa* oli luonteeltaan eräänlainen sanoma- ja aikakauslehden välimuoto. Sitä ilmestyi huhti–kesäkuussa 1941 kerran tai kahdesti viikossa yhteensä 11 numeroa. Laillisesti julkaistu, 5 000 kappaleen levikkiin yltänyt *Siirtokansa* oli SKP:lle huomattava saavutus, mutta lehden sisältö oli niin varovaista, että sen vasemmistolaisuutta oli vaikeaa havaita. 

Lähinnä Helsingin ja Kuopion seuduille levinneen *Siirtokansan* vaikutus karjalaisten keskuudessa jäi vähäiseksi. Sen viimeinen numero ilmestyi 17. kesäkuuta 1941. Jatkosodan alettua toimittajat piiloutuivat ja lehden rahoitus lakkasi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 24. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2 3 4  Rentola, Kimmo: *Kenen joukoissa seisot? Suomalainen kommunismi ja sota 1937–1945*, s. 310–311. Porvoo–Helsinki–Juva: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1994. ISBN 951-0-19201-5.
**Louisa Catherine Johnson Adams** (12. helmikuuta 1775 – 15. toukokuuta 1852) oli Yhdysvaltain presidentti John Quincy Adamsin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1825–1829.

Louisa Catherine Adams syntyi Lontoossa, hänen äitinsä oli englantilainen mutta isänsä amerikkalainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin vasta neljä vuotta sen jälkeen kun oli mennyt naimisiin John Quincy Adamsin kanssa. He tapasivat Lontoossa vuonna 1794, kun John Quincy Adams oli diplomaattina Euroopassa sijoituspaikkanaan Alankomaat. Kolme vuotta myöhemmin he menivät naimisiin ja muuttivat Berliiniin. He ehtivät asua vielä Moskovassa, Ghentissä ja Lontoossa, ennen kuin James Monroe kutsui John Quincy Adamsin ulkoministerikseen ja Adamsit muuttivat Washingtoniin vuonna 1817.

Presidenttikausi oli raskas, koska vaaleja varjostivat vilppiepäilyt ja poliittiset kiistat, ja Louisan terveys oli hauras. Hän kärsi masennuksesta ja vietti mieluiten aikaansa kotonaan. Presidenttikauden päätyttyä hän oli toivonut muuttoa perheen maatilalle Massachusettsiin, mutta John Quincy Adams oli vielä 17 vuotta edustajainhuoneen jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Allida Black: Louisa Catherine Johnson Adams *The First Ladies of the United States of America*.  2009. Viitattu 28.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2

 |

 |
**Lucy Ware Webb Hayes** (28. elokuuta 1831 Chillicothe, Ohio – 25. kesäkuuta 1889 Fremont, Ohio) oli Yhdysvaltain 19. presidentin Rutherford B. Hayesin puoliso ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen.

Lucy Webbin isä oli lääkäri James Webb ja äiti Maria Cook Webb. James kuoli tyttärensä ollessa vasta kaksivuotias ja Maria kasvatti lapsensa yksin. Maria Webb arvosti koulutusta, minkä ansiosta Lucy pääsi Ohio Wesleyan Female Collegeen. Naisten korkea kouluttautuminen oli tuohon aikaan Yhdysvalloissa harvinaista ja Lucy Webbistä tulikin Valkoiseen taloon päästyään ensimmäinen Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, joka oli valmistunut collegesta. Webb tapasi lakimiehenä työskennelleen Rutherford B. Hayesin vuonna 1850, ja pari avioitui 30. joulukuuta 1852. Pariskunta sai yhteensä kahdeksan lasta, joista viisi selvisi aikuisikään asti.

Puolisonsa päästessä ensin Yhdysvaltain kongressiin ja myöhemmin Ohion kuvernööriksi Lucy Hayes osallistui itsekin aktiivisesti kongressin debatteihin ja teki paljon hyväntekeväisyystyötä. Hyväntekeväisyystyönsä ansiosta Lucy Hayes nautti ohiolaisten suosiota. Rutherford Hayesin presidentinvaalivoiton myötä Lucysta tuli vuonna 1877 Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Valkoisessa talossa Lucy Hayes muistetaan päätöksestään tarjoilla Valkoisen talon vieraille vain alkoholittomia juomia, mistä hän sai liikanimen "**Limonadi-Lucy**" (engl. *Lemonade Lucy*). Lucy Hayes ei kuitenkaan kannattanut alkoholin kieltolakia eikä vastustanut muiden alkoholinkäyttöä, vaan Valkoisen talon alkoholikielto otettiin käyttöön poliittisista syistä: kansalaiset kannattivat alkoholikieltoa ja kielto toi Rutherfordille uusia äänestäjiä. Alkoholikiellon lisäksi Lucy Hayes muistetaan lapsille vuosittain Valkoisen talon takapihalla järjestettävän munanvierityskilpailun aloittajana.

Rutherford B. Hayesin presidenttikauden päätyttyä 1881 pariskunta vetäytyi kotitilalleen Ohion Fremontiin, jossa Lucy vietti viimeiset vuotensa. Hän kuoli syöpään 25. kesäkuuta 1889. Hänet on haudattu lähelle Fremontin-kotiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  "Hayes, Lucy." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
**Trooppinen sykloni Phailin** oli trooppinen hirmumyrsky, joka aiheutti lokakuussa 2013 tuhoa Intian Odishan ja Andhra Pradeshin osavaltioissa. Perjantaina 11. lokakuuta se oli voimakkuudeltaan korkeimmassa eli 5. luokassa Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla.

Samoilla alueilla teki vuonna 1999 tuhojaan Orissan sykloni.

Meteorologia
------------

Phailin on vuoden 2013 Intian valtameren hirmumyrskykauden toinen nimetty myrsky.

Phailin rantautui 12. lokakuuta klo 21 aikoihin Odishaan Gopalpurin kaupungin lähelle. Ganjamin alueella mitattiin yli 66 m/s tuulen nopeuksia. Intian ilmatieteen laitoksen johtajan L. S. Rathoren mukaan tuulen osuessa rannikolle sen nopeus oli 58 m/s eli lähellä Intian omaa ennustetta 61 m/s. Odishan pääkaupungissa Bhubaneswarissa satoi vuorokaudessa 130 mm vettä. Myrsky nostatti rannikolla laajalla alueella yli 3 metrin myrskyvuoksen.

Vaikutukset
-----------

Myrskyn lähestyessä Intian rannikkoa 720 000 ihmistä evakuoitiin kodeistaan. Evakuointien ansiosta kuolonuhrien määrä jäi paljon pelättyä pienemmäksi. Myrsky tuhosi rannikkoseudulla taloja, kaatoi puita ja katkoi sähkö- ja tietoliikennelinjoja sekä maanteitä ja rautateitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  India's Cyclone Phailin leaves trail of destruction BBC. Viitattu 13.10.2013.
2. 1 2  Dangerous Tropical Cyclone Phailin Plowing into India Accuweather.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 12.10.2013. (englanniksi)
3. ↑  Vuoden 1999 myrsky tappoi yli 8 000 ihmistä Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 15.10.2013. Viitattu 12.10.2013.
4. 1 2  Cyclone Phailin: Over seven lakh evacuated in Odisha, officials on high alert NDTV. Viitattu 12.10.2013. (englanniksi)
5. ↑  Tiina Länkinen, Intian oma, maltillisempi sykloniennuste oli tarkin, Yle.fiuutiset, 13.10.2013
6. ↑  Cyclone Phailin hit land near Gopalpur in Odisha on Saturday night with a windspeed of around 200kmph Times of India. Viitattu 13.10.2013. (englanniksi)
7. ↑  India hammered as Cyclone Phailin races inland BBC. Viitattu 13.10.2013. (englanniksi)
8. ↑  Cyclone Phailin: Mass evacuations in eastern India  12.10.2013. BBC. Viitattu 12.10.2013. (englanniksi)
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 70. | 1 | 0 | 1 | 2 |

**Senegal** on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983–2015 ja 2019–2022. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia, jotka molemmat ovat neljännesmaileri Amy Mbacke Thiamin saavuttamia. Hän voitti kultaa Edmontonissa 2001 ja saavutti pronssia kaksi vuotta myöhemmin Pariisin kisoissa. Senegalin miesten paras MM-kisasaavutus on Amadou Dia Ban viides sija 400 metrin aitajuoksussa Roomassa 1987. Dia Ba sijoittui Helsingissä 1983 seitsemänneksi ja hänen lisäkseen pistesijoille ovat yltäneet Cheikh Touré seitsemänneksi pituushypyssä 1997, 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue seitsemänneksi 1999, Kéné Ndoye kuudenneksi kolmiloikassa ja Amy Mbacke Thiam kahdeksanneksi 400 metrillä 2005, Ndiss Kaba Badji seitsemänneksi pituushypyssä 2007 sekä Mamadou Kasse Hanne seitsemänneksi 400 metrin aitajuoksussa 2013. Lontoon MM-kilpailuista 2017 Senegal jäi viime hetkellä pois kisoihin valitun pikajuoksijan Moulaye Sonkon loukkaannuttua.

Senegalin MM-mitalit kisoittain
-------------------------------

| Kisavuosi ja -paikka | Miehet | Naiset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Kulta | Hopea | Pronssi | Kulta | Hopea | Pronssi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitusmitalitilastossa |
| 1983–1999 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2001 Edmonton | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 20. |
| 2003 Pariisi | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 40. |
| 2005–2022 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| **Yhteensä** | **0** | **0** | **0** | **1** | **0** | **1** | **1** | **0** | **1** | **2** | **70.** |

Senegalin MM-mitalit lajeittain
-------------------------------

### Naiset

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin juoksu | 1 | 0 | 1 | 2 |

Senegalin MM-mitaliurheilijat
-----------------------------

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Amy Mbacke Thiam | 1 | 0 | 1 | 2 | 2001–2003 |

Lähteet
-------

* Butler, Mark (toim.): IAAF World Championships – London 2017 – Statistics Handbook (s. 51–70, 150, 151, 169, 171, 231, 252, 253, 312, 544) IAAF. Viitattu 1.10.2017. (englanniksi)
* Senegal Moskovan MM-kilpailuissa 2013 IAAF. Viitattu 19.8.2013. (englanniksi)
* Senegal Pekingin MM-kilpailuissa 2015 IAAF. Viitattu 2.10.2015. (englanniksi)
* Senegal Dohan MM-kilpailuissa 2019 IAAF. Viitattu 11.10.2019. (englanniksi)
* Senegal Eugenen MM-kilpailuissa 2022 World Athletics. Viitattu 31.7.2022. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  IAAF London championship: Injury rules out Senegal 100m sprinter *apanews.net*.  4.8.2017. Apanews.net.  Arkistoitu 16.11.2018. Viitattu 1.10.2017.
**Kongon demokraattisen tasavallan historia** käsittelee Kongon demokraattisen tasavallan historiaan liittyviä asioita. Albertinjärven, Edwardinjärven ja Semlikijoen seudulla oli ihmisasutusta jo 90 000 vuotta sitten. Näiltä alueilta on löydetty tuolta ajalta peräisin olevia kalastuksessa käytettyjen keihäiden kärkiä. Kongojoen varrella eli esihistoriallisena aikana bambutikansoja eli pygmejä. Noin 2000 vuotta sitten alueelle tuli bantuja. Nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan alueella oli noin 1400-1890 paikallisvaltioita, joita olivat Luban, Lundan ja Kuban valtakunnat. Kongon jokisuun seudulla vallitsi Kongon kuningaskunta 1300-luvun loppupuolelta 1850-luvulle. Tämä kuningaskunta kävi kauppaa Portugalin kanssa 1500-luvulta alkaen. Orjakauppa oli merkittävin kaupankäynnin muoto.Kongon demokraattisen tasavallan alueesta tuli Belgian protektoraatti 1885 ja alueesta tuli kokonaan Belgian hallinnoima 1908. Belgialaisia kiinnostivat maan luonnonvarat, kuten norsunluu ja luonnonkumi. Tähän liittyen alueen alkuperäisiä asukkaita kohdeltiin erittäin huonosti. Tämän vuoksi ihmisiä kuoli niin paljon, että jotkut alueet autioituivat. Alue itsenäistyi Kongon nimisenä 1960. 1965 tapahtui sotilasvallankaappaus, jonka johtajasta, entisestä vääpelistä, Joseph Mobutusta tuli presidentti. Hän muutti maan nimen Zaireksi. Hän johti maata vuoteen 1997 saakka, jolloin hänet syrjäytettiin ja karkoitettiin maasta. Tällöin maan nimi muutettiin Kongon demokraattiseksi tasavallaksi. Seuraavana vuonna alkoi sisällissota, jonka myötä syntyi useiden valtioiden laajuinen konflikti. Levottomuudet levisivät suureen osaan keskistä Afrikkaa ja tästä seurasi pakolaisaalto.

Lähteet
-------

1. ↑  Kongon demokraattinen tasavalta *Globalis*.  12.7.2022. Suomen YK-liitto. Viitattu 21.7.2023.
2. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 142. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Karjalan Ääni** oli Sortavalassa vuosina 1918–1940 ilmestynyt sanomalehti.

Maalaisliittolaiset ja tasavaltalaiset nuorsuomalaiset perustivat *Karjalan Äänen* vuoden 1918 hallitusmuototaistelussa monarkismia kannattaneen *Laatokan* vastapainoksi. Vuonna 1919 siitä tuli yksinomaan maalaisliiton äänenkannattaja. Ahtailla markkinoilla kilpailleen *Karjalan Äänen* merkitys jäi vähäiseksi. Sen ilmestyminen päättyi talvisotaan.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajina työskentelivät Wäinö Mäkinen (vastaava toimittaja 1918), Heikki Hyppönen (1919), K. H. Jousimaa (1919), Vihtori Alava (1919–1920), Heikki Tunkkari (1920–1921), L. J. Haaranen (1921–1922), Juho Poutanen (1922–1926) ja Toivo Lankinen (1926–1940).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 301–302. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Karjalan Ääni* digitoituna kansalliskirjastossa
**Pergine Valsugana** on kunta Trenton maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella Pohjois-Italiassa. Kaupungin keskiaikainen linna *Castel Pergine* toimii nykyään hotellina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   www.tuttitalia.it
2. ↑    Kunnan kotisivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pergine Valsugana**.
Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Pontcysyllten akvedukti** (kymriksi *Traphont Ddŵr Pontcysyllte*) on vesiliikenteeseen soveltuva akvedukti, jota pitkin Llangollenin kanava ylittää Deejoen laakson. Vuonna 1805 valmistunut rakennelma sijaitsee Walesissa, lähellä Wrexhamin kaupunkia.

Historia
--------

Britanniassa päätettiin 1790-luvulla Ellesmeren kanavan rakentamisesta. Kanavan tarkoituksena oli yhdistää Chester ja Merseyjoen estuaari Severnjokeen ja Midlandsin alueen kanavaverkostoon. Kanavaan suunniteltiin aluksi kolme haaraa, mutta siihen päätettiin yhdistää lisäksi haara Dee- ja Ceiriogjokiin, joiden laaksoissa oli mittavat kivihiili- ja kalkkikivivarannot. Deejoen pohjoispuolen yhdistäminen Ellesmeren kanavaan oli haaste, sillä Dee- ja Ceiriogjokien laaksot olivat syviä.

Kanavainsinööri William Jessop oli suositellut läntistä reittiä, mihin tarvittiin akveduktin rakentaminen. Hän suunnitteli myös Deen ylittävän akveduktin ja ehdotti siltaa, joka olisi noin seitsemän metriä kanavan alapuolella. Silta yhdistettäisiin kanavaan sen molemmissa päissä kolmella sululla. Kanavan rakennustöitä valvonut Thomas Telford vastusti kuitenkin suunnitelmaa ja ehdotti valurautaista akveduktia. Rakennustyöt alkoivat elokuussa 1795. Työt takeltelivat ja viisi vuotta myöhemmin akveduktin tiilipilarit olivat vielä kesken. Lisäksi kanavahankkeen järkevyyttä alettiin epäillä ja vaihtoehtoiseksi ratkaisuksi harkittiin rautatietä. Pontcysyllten akvedukti valmistui kuitenkin 26. marraskuuta 1805. Avausseremonioihin osallistui noin 8 000 ihmistä. Akvedukti tuli lopulta maksamaan 47 000 puntaa.

Rakennelma
----------

Akveduktin kanava on kapea.
Pontcysyllten akveduktia kannattelee 19 valurautaista kaarta, jotka lepäävät korkeiden muurattujen pylväiden päällä. Akvedukti on kaikkiaan yli 300 metriä pitkä. Jokaisen kaaren pituus on noin 13,7 metriä ja pylväiden korkeus noin 35,4 metriä. Akveduktissa on noin 1,5 miljoonaa litraa vettä. Kanavan leveys on noin 3,4 metriä ja syvyys noin 1,6 metriä.

Lähteet
-------

* ICOMOS: Advisory Body Evalution: Pontcysyllte (pdf) *World Heritage Centre*.  10.3.2009. United Nations. Viitattu 24.5.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Advisory Body Evalution, s. 2.
2. ↑  The Pontcysyllte Aqueduct *Waterscape.com*. Viitattu 24.5.2011. (englanniksi)
3. ↑  Llangollen Canal And Pontcysyllte Aqueduct Llangollen.  Arkistoitu 15.6.2011. Viitattu 24.5.2011. (englanniksi)
4. ↑  Advisory Body Evalution, s. 1.
5. ↑  The Pontcysyllte Aqueduct in North Wales *Waterscape.com*. Viitattu 24.5.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pontcysyllten akvedukti**.
* Pontcysyllten akvedukti Maailmanperintökomitean sivuilla (englanniksi)