recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee Japanin aluetta Saitaman prefektuurissa. Muista merkityksistä katso täsmennyssivu.*
Näkymä Chichibun allaslaaksoon
**Chichibu** (jap. 秩父) on Japanin alue Honshūn saarella Saitaman prefektuurin länsiosassa. Siihen luetaan kuuluviksi Chichibuvuoret ja Chichibun allaslaakso, jota lukuun ottamatta alue on lähes kauttaaltaan vuoristoinen. Korkeita vuorenhuippuja ovat esimerkiksi Sanpōvuori (2 483 m) ja Kobushivuori (2 475 m). Alueen läpi virtaa Arajoki.

Chichibu muodosti jo muinoin oman piirikuntansa. 700-luvun alussa sieltä löydettiin kuparia. Sittemmin Heian-kaudelta lähtien sitä hallitsivat Chichibu-klaani ja *Musashi-shichidō*-ryhmiin kuuluvat sotilaat. Tärkeä perinteinen elinkeino oli Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla silkin viljely ja kudonta. Nykyisin tuloja alueelle tuovat turismi, kalkkikiven louhinta ja sementin tuotanto sekä konnyakun ja siitakesienten viljely. Kalkkikiveä saadaan Bukōvuorelta. Hallinnollisesti Chichibu jakautuu Chichibun kaupunkiin ja Chichibun piirikuntaan, johon kuuluvat Minanon, Nagatoron, Oganon ja Yokozen maaseutukaupungit sekä Higashi-Chichibun kyläkunta.

Chichibun nähtävyyksiä ovat kauniit vuoristoalueet, ja suuri osa alueesta kuuluukin Chichibun–Taman–Kain kansallispuistoon ja muihin luonnonpuistoihin. Chichibussa sijaitsevat ruskastaan tunnettu Nakatsun rotko, Nagatoron laakso Arajoen varrella, Tamayodon pato ja Hashidaten karstiluola. Aluetta palvelee muun muassa Chichibu-rautatie, jolta on vaihtoyhteys Jōetsu Shinkansen -suurnopeusjunalinjaan Kumagayassa.

Kuvia
-----

* Chichibu-jinjan pyhäkköChichibu-jinjan pyhäkkö
* Nagatoron laaksoaNagatoron laaksoa
* Chichibu-rautatien Paleo Express -höyryjunaChichibu-rautatien Paleo Express -höyryjuna
* BukōvuoriBukōvuori

Lähteet
-------

1. 1 2 3  日本大百科全書: 秩父 Kotobank. Viitattu 25.08.2020.
**Iso-Rommakko** on järvi Kuhmossa Kainuun itäosassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 72 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Iso-Rommakon ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,5 kilometriä ja lounaasta koilliseen 1,1 kilometriä. Marjoniemi jakaa järven kaakkoisosan Talaslahteen ja Lummelahteen. Länsirannan Otanniemen kaakkoispuolella sijaitsee Koppelolahti ja luoteispuolella Tuupasenlahti. Järven luoteisin osa jakautuu Hautalahteen ja Purolahteen. Iso-Rommakon lahdet ovat suultaan avoimia, selkeimmin pääaltaasta erottuu kaakkoisosan Jokilahti. Noin 18 hehtaaria Iso-Rommakosta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven pohjoispuoliskolla. Järven eteläpuolisko on matalaa.

Iso-Rommakon kaakkoisosassa sijaitsee noin sata metriä pitkä Kätkösaari ja luoteisosassa Louhisaari. Järven itäinen ranta rajoittuu metsämaahan ja se on suoalueisiin rajoittuvaa länsirantaa syvempi. Eteläisellä ja itäisellä ranta-alueella on pientaloja. Pohjoisrannalla sijaitsee Rommakko-niminen asutus. Iso-Rommakkoon virtaa useita tulouomia ympäröiviltä soilta. Järvi kääntyy alavirtaan Jokilahden itärannalla, josta alkaa koilliseen Pieni-Rommakkoon (166,6 metriä mpy) laskeva runsaan kilometrin pituinen Rommakonjoki.

Iso-Rommakon vesitilavuus on 11 332 000 kuutiometriä.

Iso-Rommakko (59.914.1.012) kuuluu Mustajärven valuma-alueeseen (59.914), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Ontojärven alue (59.91) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Iso-Rommakko on Mustajärven valuma-alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajimmat ovat Kortejärvi ja Pitkäjärvi. Alueeseen kuuluu 22 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iso-Rommakko, vakavesi, Kuhmo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.11.2022.
3. ↑  Iso-Rommakko. Järviwiki. Viitattu 2.11.2022.
4. ↑  Mustajärven valuma-alue (59.914). Järviwiki. Viitattu 2.11.2022.
**Iso-Suokko** on saareton metsäjärvi Ilomantsin keskustan koillispuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 25,7 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 65 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Iso-Suokon pituus etelästä pohjoiseen on 1,15 kilometriä. Järven eteläosa on yli 300 metriä leveä, keski- ja pohjoisosa ovat kapeampia. Noin viisi hehtaaria Iso-Suokosta on vähintään kymmenen metriä syvä.

Iso-Suokkoa reunustaa metsä- ja suomaa. Järven länsipuolella sijaitsee Suokonsaari ja Suokonsuo. Lounaispuolella on Pieni-Suokko ja eteläpuolella Sakasti. Pohjoisrannalla on muutama pientalo. Iso-Suokon itäpuolella sijaitsee Myllylampi (144,7 metriä mpy). Järviä erottavan kannaksen kapeimmat kohdat ovat noin 100-metrisiä. Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival.

Iso-Suokkoon virtaa tulouoma Sakastista (146,8 metriä mpy).

Iso-Suokon vesitilavuus on 1 863 000 kuutiometriä.

Iso-Suokko (04.922.1.005) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Iso-Suokko (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 25.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 25.4.2023.
3. ↑  Iso-Suokko (04.922.1.005) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 25.4.2023.
4. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 25.4.2023.
**Real Sociedad Canina de España** eli Espanjan kennelliitto on FCI:n jäsen. Se perustettiin nimellä *Real Sociedad Central de Fomento de las Razas Caninas en España* (R.S.C.F.R.C.E.) vuonna 1911. Se on kuulunut "Latinalaiseen Koiraliittoon" (*Alianza Canina Latina*) vuodesta 2018.

Espanjan kennelliiton hyväksymät rodut, joita FCI ei tunnusta ovat alano español, andalusianpodenco, andalusianrottakoira, baskienpaimenkoira, fuerteventuranpaimenkoira (majorero), garafíanpaimenkoira, leóninpaimenkoira, maneto, navarranseisoja, valduezankoira, valencianpodenco ja valencianrottaterrieri. Lisäksi myös muiden Latinalaiseen Koiraliittoon kuuluvien maiden kansallisella tasolla hyväksymät paikallisrodut saavat osallistua virallisiin näyttelyihin Espanjassa.

Registro de Grupos Étnicos Caninos
----------------------------------

*Registro de Grupos Étnicos Caninos* (RGEC) on RSCE:n ylläpitämä rekisteri roduille, joita se ei ole vielä tunnustanut virallisesti, mutta jotka se laskee kuitenkin alkuperäisiin espanjalaisiin koiratyyppeihin tai -populaatioihin. Käytännössä nämä rodut ovat RSCE:n virallisen mielipiteen mukaan tavallaan eräänlaisia paikallisia maatiaisrotuja, joiden tyyppi ei ole vielä täysin yhtenäinen. Jotta rekisterin tunnustamat populaatiot voivat saavuttaa täysvaltaisen virallisen hyväksymisen oikeina koirarotuina, niitä pitää olla rekisteröity ensin RGEC:iin tarpeeksi suuri määrä vähintään kolmen sukupolven ajalta ja rotutyypin pitää olla tarpeeksi homogeeninen (yhtenäinen).

Tällä hetkellä rekisterissä olevat populaatiot:

* aragonianpaimenkoira (rotumääritelmäluonnos)
* espanjandoggi (rotumääritelmäluonnos)
* hierronsusikoira (rotumääritelmäluonnos (Arkistoitu – Internet Archive))
* kastilianpaimenkoira (rotumääritelmäluonnos (Arkistoitu – Internet Archive))
* palmanrottaterrieri (rotumääritelmäluonnos)
* podenco orito (rotumääritelmäluonnos (Arkistoitu – Internet Archive))

Suosituimmat rodut
------------------

Espanjan 20 suosituinta rotua olivat vuonna 2020 RSCE:n rekisterin mukaan:

1. saksanpaimenkoira
2. englanninsetteri
3. chihuahua
4. villakoira
5. labradorinnoutaja
6. mäyräkoira
7. kultainennoutaja
8. maltankoira
9. saksanpystykorva
10. espanjanvesikoira
11. kääpiösnautseri
12. belgianpaimenkoira
13. bretoni
14. espanjanmastiffi
15. bordercollie
16. rottweiler
17. bokseri
18. pointteri
19. ranskanbulldoggi
20. jackrussellinterrieri

Katso myös
----------

* Luettelo espanjalaisista koiraroduista

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Alianza Canina Latina. Real Sociedad Canina de España. Viitattu 29.2.2020
2. ↑  *Reglamento de Grupos Étnicos Caninos*. RSCE, 21.12.2011. (Arkistoitu – Internet Archive) Haettu 6.7.2013
3. ↑  *Comparativo de Inscripciones en L.O.E. Y R.R.C.*. RSCE. Haettu 9.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut
| "Reason to Live"Kiss |
| --- |
| Singlen "Reason to Live" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Crazy Nights* |
|  B-puoli | "Thief in the Night" |
|  Julkaistu | 1. marraskuuta 1987 |
|  Tuottaja(t) | Ron Nevison |
|  Tyylilaji | glam rock, hard rock |
|  Kesto | 08.04 |
|  Levy-yhtiö | Mercury |
| Kissin muut singlet |
| "Crazy Crazy Nights"1987 | "Reason to Live"1987 | "Turn on the Night"1988 |

**Reason to Live** on Kiss-yhtyeen kappale albumilta Crazy Nights *(1987)*. Julkaistiin singlenä vuonna 1987, laulu osoittautui pieneksi hitiksi päästen brittilistoilla Top-40 joukkoon. Singlen b-raitana oli Gene Simmonsin laulama kappale "Thief in the Night".

"Reason to Liven" kirjoitti laulaja/kitaristi Paul Stanley ammattilaislaulutekijä Desmond Childin kanssa. Laulu on tyypillinen heviballadi. Musiikkivideo tehtiin edistämään singlen myyntiä. Video sai pyöritystä suhteellisen hyvin MTV:llä ja sen ohjasi ja Marty Callner.

Kappaleet
---------

1. Reason to Live (säv. Desmond Child, san. ja sov. Paul Stanley)
2. Thief in the Night (säv. Mitch Weissman, san. ja sov. Gene Simmons)

Kokoonpano
----------

* Paul Stanley – rytmikitara, laulu
* Gene Simmons – bassokitara, laulu
* Bruce Kulick – soolokitara
* Eric Singer – rummut
**Lepinkäinen** on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Lepinkäisen ensiesiintyminen tapahtui *Rampaging Hulk* -lehden ensimmäisessä numerossa (tammikuu 1977). Hahmon loivat Doug Moench ja Walt Simonson.

Voimat ja varusteet
-------------------

Lepinkäisellä on suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän voi nostaa arviolta tuhannen kilon verran. Myös Lepinkäisen refleksit, notkeus, kestävyys ja kyky sietää vammoja ovat tehostetut äärirajoilleen. Lepinkäinen voi lentää kirurgisesti häneen istutettujen antigravitaatioyksikköjen avulla (sijaitsevat Lepinkäisen selkärangassa). 

Yksikkö aktivoidaan hermoimpulssien avulla. Laitteen avulla Lepinkäinen voi lentää jopa 128 km/h. Hän kykenee myös kantamaan lentäessään noin 200 kg lastin (mukaan lukien itsensä). Muista Lepinkäisen laitteista mainittakoon hänen pukunsa, joka on tehty kestävästä terässeoksesta. Puvun metalli kestää jopa pienikaliiperisten aseiden tulitusta. 

Lepinkäisen pääasiallinen ase on kuitenkin hänen ranteisiinsa kiinnitetyt voimaiskujen ampujat. Kummassakin rannekkeessa on kaksi käyrää titaaniterää, joilla Lepinkäinen voi helposti viiltää lihaa, puuta tai kevytmetalleja. 

Rannekkeista voi myös ampua korkeataajuuksisen iskun sähköenergiaa (maksimiteho 35 000 volttia). Näiden iskujen maksimietäisyys on hieman yli kymmenen metriä tai 15 metriä mikäli Lepinkäinen ampuu yhteislaukauksen molemmista rannekkeistaan. 

Lepinkäinen on myös kokenut lähitaistelija ja hän on harjoitellut lukuisia eri taistelulajeja, kuten kung fua. Hän on myös harjaantunut veitsien ja tuliaseiden käyttäjä.
Guarneri-suvun sukupuuta

**Guarneri** on italialainen viulunrakentajasuku, joka toimi Cremonassa 1600- ja 1700-luvuilla. Suvun soittimien maine hipoo Amatin ja Stradivarin soittimien tasoa.

**Andrea Guarneri** (n. 1626 – 7. joulukuuta 1698) sai oppinsa Nicolo Amatin viuluverstaalla. Hänen soittimensa noudattavatkin Amatin rakennetta. Andrea Guarneri teki erityisesti hienoja alttoviuluja, joista yksi oli William Primrosen soitin.

Andrean poika **Pietro Giovanni Guarneri** (18. helmikuuta 1655 – 26. maaliskuuta 1720) tunnetaan myös nimellä Pietro da Mantova erotuksena samannimisestä serkustaan. Hän sai oppinsa isänsä verstaalla, mutta toimi itse Mantovassa muusikkona ja viulunrakentajana. Hänen soittimiaan pidetään isän instrumentteja etevämpinä, mutta ne ovat sangen harvinaisia. Joseph Szigetillä oli Andrean tekemä soitin.

Andrean nuorempi poika, **Giuseppe Giovanni Battista Guarneri** (25. marraskuuta 1666 – 1739 tai 1740), jatkoi isänsä verstaan toimintaa Cremonassa. Häntä pidetään yhtenä viulunrakentamisen suurista nimistä, vaikka hän elinaikanaan jäikin Stradivarin varjoon. Kaksi Giuseppen poikaa jatkoi suvun perinteitä. 

Heistä vanhempi **Pietro Guarneri** (Pietro da Venezia) (14. huhtikuuta 1695 – 7. huhtikuuta 1762), toimi soitinrakentajana Venetsiassa ja omaksui sikäläisiä työmenetelmiä. Hänen harvinaisia soittimiaan pidetään suuressa arvossa.

**Bartolomeo Giuseppe Guarneri** (del Gesù) (21. elokuuta 1698 – 17. lokakuuta 1744) sai liikanimensä siitä että hän merkitsi kaikki soittimensa kirjaimilla I.H.S. (iota-eta-sigma) ja ristisymbolilla. Hän kehitti oman persoonallisen tyylinsä joka poikkeaa muista suvun soittimista. Guarneri del Gesù -soittimia pidetään Stradivarin vertaisina, ja jotkut asettavat ne niiden edellekin. Virtuoosi Niccolò Paganinin mielisoitin Cannone Guarnerius oli Guarneri del Gesù vuodelta 1743. Yehudi Menuhin soitti "Lord Wilton" Guarneri del Gesù -viulua vuodelta 1742. Muihin del Gesù -viulujen soittajiin lukeutuvat myös Corey Cerovsek, Arthur Grumiaux, Jascha Heifetz, Leonid Kogan, Isaac Stern ja Henryk Szeryng. Myös Bartolomeo Giuseppe Guarnerin vaimo Katarina Guarneri (o.s. Rota) rakensi viuluja.
**Crawford Trotter Chamberlain** (9. toukokuuta 1821 – 13. joulukuuta 1902) oli brittiläinen kenraali. Hän palveli Brittiläisessä Intiassa ja osallistui useisiin aseellisiin konflikteihin. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1884.

Elämäkerta
----------

Chamberlainin isä oli Yhdistyneen kuningaskunnan Brasilian-konsulina toiminut Henry Orlando Chamberlain. Sotamarsalkka Neville Bowles Chamberlain oli hänen vanhempi veljensä ja kenraalimajuri Thomas Hardy Chamberlain hänen nuorempi veljensä. Hän syntyi Lontoossa 9. toukokuuta 1821 ja sai koulutuksensa yksityiskouluissa ja tuutoroinnilla.

Vuonna 1837 Chamberlain liittyi Bengalin armeijaan Intiassa. Hänen yksikökseen määräytyi ennen pitkää 16. rykmentti. Hän osallistui ensimmäiseen afgaanisotaan ja siinä Ghaznin kaupungin piiritykseen. Vuonna 1845 hän matkusti toipilasmatkalle Kapmaahan, mistä palasi Intiaan seuraavana vuonna. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen sikhisotaan.

Sepoy-kapinan aikana Chamberlain toimi ratsuväkiosaston päällikkönä ja riisui Multanissa aseista kaksi intialaista rykmenttiä, vaikka oli osan ajasta sairas. Hänet ylennettiin kapinan jälkeen everstiluutnantiksi ja myöhemmin vuonna 1862 everstiksi.

Chamberlain ylennettiin kenraaliluutnantiksi lokakuussa 1877 ja kenraaliksi tammikuussa 1880. Hän vieraili samana vuonna Englannissa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1837. Vuonna 1884 hän jäi eläkkeelle. Hänelle myönnettiin Order of the Indian Empire -ritarikunnan korkeimman jäsenluokan jäsenyys vuonna 1897 kuningatar Viktorian hallitusvuosijuhlallisuuksissa.

Chamberlain kuoli Lordswoodissa lähellä Southamptonia 13. joulukuuta 1902. Hänet haudattiin Rownhamsiin.

Perhe
-----

Chamberlain avioitui ensimmäisen kerran Kapmaan siirtokunnassa vuonna 1845 Elizabeth de Wittin kanssa. Tämä kuoli 19. tammikuuta 1894, ja Chamberlain avioitui vuonna 1896 kenraalimajuri John Christien tyttären Augusta Victorian kanssa. Kummastakaan avioliitosta ei syntynyt lapsia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  *Dictionary of National Biography, 1912 supplement*, s. 345-346. Smith, Elder & Co. 1912. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Buckland, C. E.: *Dictionary of Indian Biography*, s. 77. Haskell House Publishers Ltd. 1968 (ensijulkaisu 1906). Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Dresdenin filharmonikot vuonna 2012.
**Dresdenin filharmonikot** (saks. *Dresdner Philharmonie*) on vuonna 1870 perustettu Dresdenissä, Saksassa toimiva sinfoniaorkesteri. Klassisen ja romanttisen ohjelmiston lisäksi se esittää myös nykymusiikkia, jota se on tilannut muiden muassa Sofia Gubaidulinalta, Rodion Štšedriniltä, Gia Qantšelilta ja Michael Nymanilta.

Aikoinaan Johannes Brahms, Pjotr Tšaikovski, Antonín Dvorák ja Richard Strauss johtivat Dresdenin filharmonikkojen kanssa omien teostensa esityksiä. Myöhemmin orkesteria ovat johtaneet muiden muassa Hermann Abendroth, Eduard van Beinum, Fritz Busch, Eugen Jochum, Joseph Keilberth, Erich Kleiber, Hans Knappertsbusch, Franz Konwitschny ja Arthur Nikisch. Viime aikoina orkesterin vieraileviin kapellimestareihin ovat lukeutuneet Marc Albrecht, Dennis Russell Davies, Miguel Harth-Bedoya, Kristjan Järvi, Michail Jurowski, Dmitri Kitajenko, Yakov Kreizberg, Neville Marriner, Wayne Marshall, Kurt Masur, Ingo Metzmacher, Andris Nelsons, Markus Poschner, André Previn, Karl-Heinz Steffens, Juri Temirkanov, Yan Pascal Tortelier, Sebastian Weigle, Simone Young ja Lothar Zagrosek.

Dresdenin filharmonikkojen kanssa ovat esiintyneet solisteina sellaiset artistit kuin Rudolf Buchbinder, Julia Fischer, Kirill Gerstein, Matthias Goerne, Vadim Gluzman, Martin Grubinger, Håkan Hardenberger, Michaela Kaune, Anne-Sophie Mutter, Daniel Müller-Schott, Fazıl Say ja Jean-Yves Thibaudet.

Vuonna 1909 Dresdenin filharmonikoista tuli yksi ensimmäisistä Yhdysvalloissa konserttikiertueen tehneistä saksalaisorkestereista. Sittemmin orkesteri on kiertänyt merkittäviä musiikillisia keskuksia Euroopassa, Amerikoissa ja Aasiassa.

Vuonna 2011 Dresdenin filharmonikkojen pääkapellimestariksi tuli Michael Sanderling.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dresdner Philharmonie: History (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)
**Dresdenin linna** (saks. *Dresdner Residenzschloss*) on linna saksalaisessa Dresdenin kaupungissa. Se toimi 1547–1806 Saksin vaaliruhtinaiden ja 1806–1918 Saksin kuningaskunnan hallitsijoiden asuinpaikkana. Linna on yksi Dresdenin vanhimmista rakennuksista ja rakennushistoriallisesti hyvin tärkeä. Linnassa ovat edustettuina kaikki tyylisuunnat romaanisesta historismiin.

Historia
--------

Alkuperäinen linna oli vuoden 1200 tienoilla rakennettu romaaninen linnake. Linnaketta laajensi rakennusmestari Arnold von Westfalen 1471–1474. 1500-luvun puolivälissä linnaa uudistettiin renessanssin tyylisuunnan mukaisesti. Vuoden 1701 suuren tulipalon jälkeen August II Väkevä uudelleenrakennutti huomattavan osan linnasta barokin tyylisuuntaa edustavaksi. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa linnaa uudistettiin uusrenessanssin hengessä Wettinin dynastian 800-vuotisjuhlien kunniaksi.

Linna kärsi pahoja vaurioita ilmapommituksissa 1945. Vuonna 1946 linnan ylle asennettiin väliaikainen kattorakennelma. Linnan varsinainen jälleenrakentaminen museokokonaisuudeksi suoritettiin 1985–2019.

Kuvagalleria
------------

* Dresdenin linna
* 
* 
* 
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dresdenin linna** Wikimedia Commonsissa

* Tietoa linnasta Dresdenin matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Dresdner Kreuzchor, 2012
**Dresdner Kreuzchor** on saksalainen poikakuoro, jonka historia juontaa juurensa myöhäiselle keskiajalle. Sen toimintaan kuuluvat luterilainen liturginen palvelus Dresdenin Kreuzkirchessä sekä esiintymiset eri puolilla Saksaa ja kansainvälisesti. Kreuzchorin esiintymisiä on nauhoitettu vuodesta 1937, jolloin kuoron johdossa toimi sitä merkittävästi kehittänyt Rudolf Mauersberger. Nykyinen johtaja on Roderich Kreile.

Dresdner Kreuzchorin ohjelmistoon kuuluu eri aikakausien musiikkia Heinrich Schützistä Mikis Theodorakikseen. Sen levyttämään ohjelmistoon kuuluu esimerkiksi Johann Sebastian Bachin *Jouluoratorio*, Johannes Brahmsin *Ein deutsches Requiem*, kansanlauluja ja hengellisiä lauluja. Kuoro on saavuttanut kulttuurilähettilään aseman Dresdenissä ja Saksassa. Kuoron kanssa opetuksessa tekee yhteistyötä Kreuzschule.

Dresdner Kreuzchorissa ovat laulaneet monet musiikin alalla tunnetuiksi tulleet henkilöt, kuten Theo Adam, Peter Schreier, René Pape, Hartmut Haenchen, Hansjörg Albrecht, Carl Heinrich Graun, Johann Gottlieb Graun, Torsten Rasch ja Udo Zimmermann.

Lähteet
-------

1. ↑  Saxony's most famous boys' choirs Sachsen: Land, Leute und Regionen
2. 1 2 3  Dresdner Kreuzchor (Arkistoitu – Internet Archive) Berlin Classics

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dresdner Kreuzchor**.
* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)
**Dreamtime (spacesynth)** on suomalaisen Lauri Turjansalon perustama spacesynth-musiikkiprojekti.
Turjansalo alkoi tehdä 90-luvulla musiikkia tracker-ohjelmilla. Silloin hän miksasi paljon vanhaa peli- ja demoskene-musiikkia nimellä ***Cirdan***. Vuonna 2000 Lauri tutustui MIDI:iin ja syntetisaattoriin.
Tästä hän kehittyi Dreamtime-muusikoksi. Lauri innostui Laserdancen musiikista. Hän on myös yksi spacesynth.net 
sivuston perustajista. Turjansalo on tuottanut musiikkia myös muulla kuin Dreamtime-nimellä.

Levyjä
------

*Farout 2009*

*Innerstellar Jam* 2013

*Particles* 2015

*Level 2* 2015

Musiikilliset vaikutteet
------------------------

Dreamtimen musiikkiin ovat vaikuttaneet mm. seuraavat yhtyeet.

1. Global Communication
2. Ozric Tentacles
3. Shpongle
4. Paul Lawler (sama kuin Arcane, Max Van Richter)
5. Iron Maiden
6. Angelo Badalamenti
7. Jerry Goldsmith
8. AIR
9. Mark Shreeve
10. Chris Hülsbeck
11. John Carpenter
12. Klaus Schulze
13. Vince DiCola
14. Depeche Mode

Lähteet
-------

1. ↑  Dreamtime *Discogs*. Viitattu 2.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Lauri Turjansalo *Discogs*. Viitattu 2.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Farout Music
**Ion** (m.kreik. Ἴων) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ksuthoksen ja Kreusan poika. Hänen isänsä sai Peloponnesoksen omalta isältään Helleniltä, jossa asuvat joonialaiset ovat saaneet nimensä Ionin mukaan.

Euripideen *Ion*
----------------

Euripides kertoo näytelmässään *Ion*, että Ion olisikin ollut Kreusan avioton lapsi, jonka tämä sai Apollonin kanssa. Äidin hylättyä lapsensa Apollon pyysi Hermestä pelastamaan lapsen, ja tämä veikin Ionin Delfoin oraakkelin luo Apollonin temppeliin, jossa papittaret huolehtivat lapsesta.

Myöhemmin oraakkeli kertoi Ksuthokselle, että ensimmäinen, jonka hän tapaisi lähdettyään, olisi tämän poika. Vastaantullut henkilö oli Ion, mutta Ksuthos luuli olevansa tämän biologinen isä, kun taas oraakkeli tarkoitti hänen olevan adoptioisä.

Kreusa suunnitteli tappavansa Ionin, koska hän oli mustasukkainen siitä, että Ksuthoksella oli poika mutta hän itse oli lapseton. Samaan aikaan Ion suunnitteli vahingoittavansa Kreusaa. Lopulta Kreusalle selvisi, että Ion on hänen poikansa ja Ksuthos ainoastaan adoptoi tämän.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Kirjasto* 1.7.3 (engl. käännös).
2. ↑  Euripides: *Ion* (engl. käännös).
| "Little Red Corvette"Prince |
| --- |
| Singlen "Little Red Corvette" kansikuva |
| Skandinavian painoksen kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *1999* |
|  Äänitetty  | 1982Sunset Sound |
|  Julkaistu | 9. helmikuuta 1983 |
|  Formaatti | 7"- ja 12" vinyyli |
|  Tekijä(t) | Prince |
|  Tuottaja(t) | Prince |
|  Tyylilaji | uusi aalto, synthpop, pop rock, R&B |
|  Kesto | 03.08 |
|  Levy-yhtiö | Warner Bros. |
| Princen muut singlet |
| "1999"1982 | "Little Red Corvette"1982 | "Delirious"1983 |

**Little Red Corvette** on Princen kappale vuodelta 1982. Se julkaistiin singlenä albumilta *1999*, ja se oli Princen ensimmäinen top 10 -hitti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistalla, jolla se ylsi kuudennelle sijalle.

"Little Red Corvette" kertoo näennäisesti "pienestä punaisesta autosta", mutta sen sanoituksessa on paljon seksuaalisia viittauksia. Kappaleesta tehdystä musiikkivideosta tuli suosittu vähän aiemmin perustetulla Music Television -kanavalla. Kappaleen kitarasoolon on soittanut Dez Dickerson, ja muut kappaleen instrumenttiosuudet ovat Princen itsensä soittamia.
**BotniaTV** oli Vaasassa toiminut VLP:n (Vaasan Läänin Puhelin), PSP:n (Pietarsaaren Seudun Puhelin) sekä KOPU:n (Kokkolan Puhelin) kaapeliverkoissa näkynyt paikalliskanava, joka näkyi jokaisessa kaapelitaloudessa Vaasan, Seinäjoen ja Kokkolan muodostaman "kolmion" sisällä. BotniaTV lakkautettiin kesäkuussa 2013 .

Ohjelmat koostuivat Vaasan ja Mustasaaren kaupungin/kunnanvaltuuston kokouksista, kahdella kielellä esitettävistä paikallisuutisista (ti-pe), sekä sekalaisista ohjelmista ruoanlaitosta fitness-ohjelmiin. Osa ohjelmista oli omatuotantoa ja osa saatu/ostettu Turku-TV:ltä tai Jyväskylän paikallistelevisiolta. Ohjelmaa oli pääosin klo 18–22 välillä sekä perjantai- ja lauantaiöisin näytettiin juonnettua tekstiviestichattia. Päivisin näytettiin infokehää. Kanavalla oli myös oma tekstitelevisio.

Erikoisuutena kanavalla oli puhelimella ohjattava citykamera, jolloin soittaja oli voinut ohjata Vaasan keskustassa olevan linkkitornin huipulla olevaa kameraa ja nähdä kameran kuvaa kanavalta (mikäli ei ollut muuta ohjelmaa).

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* BotniaTV[vanhentunut linkki]
**Norsunluurannikon koripallomaajoukkue** edustaa Norsunluurannikkoa koripallon maajoukkuekilpailuissa.

Historia
--------

Norsunluurannikko pääsi ensimmäistä kertaa Afrikan-mestaruuskilpailuihin vuonna 1978. Joukkue selviytyi heti loppuotteluun saakka mutta hävisi sen Senegalille ja saavutti hopeaa. Kolme vuotta myöhemmin maa saavutti ensimmäisen Afrikan-mestaruutensa voittaessaan loppuottelussa Egyptin. Maanosamestaruuden ansiosta Norsunluurannikko pääsi vuoden 1982 MM-kilpailuihin. Kisoissa maa hävisi kaikki ottelunsa ja sijoittui turnauksessa viimeiseksi. Toisen maanosamestaruutensa Norsunluurannikko voitti vuonna 1985, jolloin se voitti loppuottelussa Angolan. Mestaruuden myötä maa osallistui toisen kerran MM-kilpailuihin vuonna 1986, mutta tällöinkin se jäi voitoitta. Seuraavan kerran maa saavutti mitalin Afrikan-mestaruuskisoissa vuonna 2009, jolloin se voitti hopeaa. Täten maa selviytyi vuoden 2010 MM-kisoihin, joissa se voitti viidestä alkulohko-ottelustaan vain yhden, eikä tuo voitto Puerto Ricosta riittänyt jatkopaikkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranking men after FIBA Basketball World Cup 2019 Qualifiers Window 6 *fiba.basketball*.  26.2.2019. Viitattu 31.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  Men: African Championships 1978 at Dakar (sen) Sports 123. Viitattu 31.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Men: African Championships 1981 at Mogadishu (som) Sports 123. Viitattu 31.8.2010. (englanniksi)
4. ↑  1982 World Championship for men FIBA. Viitattu 31.8.2010. (englanniksi)
5. 1 2  History FIBA. Viitattu 31.8.2010. (englanniksi)
6. ↑  1986 World Championship for men FIBA. Viitattu 31.8.2010. (englanniksi)
7. ↑  MM-koripallo: Kroatia ja USA samaan alkulohkoon  15.12.2009. Yleisradio. Viitattu 31.8.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Norsunluurannikon koripalloliitto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)

FIBA African maajoukkueet
Algeria | Angola | Benin | Botswana | Burkina Faso | Burundi | Djibouti | Egypti | Eritrea | Etelä-Afrikka | Etelä-Sudan | Etiopia | Gabon | Gambia | Ghana | Guinea | Guinea-Bissau | Kamerun | Kap Verde | Kenia | Keski-Afrikan tasavalta | Komorit | Kongon demokraattinen tasavalta | Kongon tasavalta | Lesotho | Liberia | Libya | Madagaskar | Malawi | Mali | Mauritania | Mauritius | Marokko | Mosambik | Namibia | Niger | Nigeria | Norsunluurannikko | Päiväntasaajan Guinea | Ruanda | São Tomé ja Príncipe | Senegal | Seychellit | Sierra Leone | Somalia | Sudan | Swazimaa | Tansania | Togo | Tšad | Tunisia | Uganda | Zambia | Zimbabwe
**Kasvibiologia** on kasvitieteen osa-alue, joka tutkii kasvien solukkoja ja elintoimintoja biologisesta näkökulmasta. Kasvisolut eroaa eläinsoluista siten, että niissä on soluseinät ja solunestettä kerääviä vakuoleja. Kasvin elintoimintoihin kuuluvia seikkoja on se, että se ottaa juurillaan ravinteita ja vettä maasta, jotka kulkeutuvat varren johtojänteitä myöten lehtiin. Lehdissä tapahtuu yhteyttäminen, jonka jälkeen yhteyttämistuotteet kulkeutuvat johtojänteitä myöten muihin kasvinosiin. Kukka puolestaan käsittää kasvin lisääntymiselimistön.

Kasvisolussa soluseinä on uloin osa ja sen sisäpuolella on solukalvo. Soluseinä sisältää hemiselluloosaa ja pektiiniaineita. Lehdissä on viherhiukkasia, joiden avulla yhteyttäminen tapahtuu. Kasvisoluissa on myös värihiukkasia, jotka ovat rusohiukkasia. Niitä on kukissa, hedelmissä ja syyslehdissä. Kasvin varastoelimissä, kuten mukuloissa on valkohiukkasia. Valkohiukkasista muodostuu tärkkelysjyväsiä, joita on tärkkelystä sisältävissä varastoelimissä.

Kasvien solukkoihin kuuluu kasvusolukot, joissa tapahtuu kasvamiseen liittyvät prosessit. Jälkikasvusolukkoa on täysi-ikäisissä kasveissa ja myöskin jo erilaistuneiden solukoiden keskellä, minne sitä muodostuu kasvin vioittumisen jälkeen. Kasvusolukot jakautuvat väli-, sivu- ja kärkikasvusolukoihin. Kärkikasvusolukon uloimmassa kärjessä on kasvupiste. Muita kasvin solukkoja ovat yhteyttämissolukko ja varastosolukko. Pintasolukon muotoja ovat päällysketto ja korkki. Joskus kasveilla on tukisolukkoja, joita ovat paksusoppisolukot, niinisyyt ja kivisolukot. Johtosolukoista muodostuvat siiviläputket ja johtojänteet, joita myöten tapahtuu kasvin aineenvaihdunta. Johtosolukoista muodostuvat putkisolut ja putkilot. Lisäksi kasveilla on eritesolukkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvibiologiaa Peda.net. Viitattu 21.4.2023.
2. ↑  Antero Pankakoski: *Puutarhurin kasvioppi*, s. 9-36. Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.
**Laukkosken työväentalo** on Pornaisissa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Laukkosken työväenyhdistys perustettiin Pornaisten kunnan alueella seppä Jussi Hagelinin asunnossa 14.1.1906. Virallinen perustamispäivä on 28.1.1906, ja SDP:n jäseneksi yhdistys merkittiin 28.5.1906. Arkistotietojen mukaan yhdistys oli perustettu jo vuonna 1904, mutta lakkautettu viranomaisten toimesta. Lakkautetun yhdistyksen varat saatiin takaisin Laukkosken yhdistyksen käyttöön. Asessori Lundenilta kesäkuussa 1906 ostettu rakennus purettiin ja siirrettiin marraskuussa 1906 Siivolan maista vuokratulle tontille. Talo valmistui 1907.

Rakennus
--------

Laukkosken työväentalon vihkiäisiä vietettiin 16.8.1907. Vuonna 1911 vain salin ja keittiön käsittäneeseen taloon rakennettiin lisää uusi juhlasali. Vuonna 1918 rakennus takavarikoitiin ja toiminta pysähtyi. Talo vapautettiin jo vapuksi 1919. Vuosina 1927 ja 1929 rakennusta remontoitiin monta kertaa. Vuonna 1946 yhdistys osti Kotojärven kartanon maista Haapalan tontin. Vuonna 1950 päätettiin siirtää vanha rakennus tukkitalkoin sille uudelle lunastetulle omalle tontille osoitteeseen Vanhatie 1, 07150 Laukkoski. Saliin lisättiin uusi näyttämö, ja entinen sali muuttui talon ravintolaksi. Valtion rakennusavustuksia on saatu vuosina 1981–1984 sekä vuonna 1997.

Toimintaa
---------

Ensimmäisen perustamisen jälkeen vuonna 1904 yhdistyksessä oli jäseniä 70 ja kirjastossa kirjoja 149 kappaletta. Vappujuhlat päästiin järjestämään jo vappuna 1919 omassa talossa. Toiminta rakennuksessa jatkui iltamien, juhlien ja järjestöjen toimintojen merkeissä. Uudessa talossa toiminta on jatkunut vilkkaana. Maarianpäivän juhlat ja kuusijuhlat ovat perinteenä. Mukana ovat olleet naisjaosto ja urheiluseura Taimi sekä yhdistyksen jäsenperheet talkoovoimin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Työn ja aatteen talot: työväentalojen historiaa Uudellamaalla, Olavi Hurri, Vuokko Marttala-Hurri. Uudenmaan sosialidemokraattinen piiri, 1997 ISBN 952-90-8468-4
Kauppaneuvos Jaakko Paalasmaa (1982)
**Jaakko Samuli Paalasmaa** (19. joulukuuta 1924 Helsinki – 15. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Paalasmaan vanhemmat olivat rovasti Väinö Gunnar Paalasmaa, aiemmin Solin, ja Aino Aleksandra Bäckman ja puoliso vuodesta 1945 Ellen Elina Taskila. Paalasmaa kävi kansakoulun ja neljä luokkaa keskikoulua, mutta suoritti sittemmin monia kursseja ja ammattitutkintoja. Hän oli Valtion turveteollisuuden keskusvaliokunnan Oulun ja Lapin läänien aluevalvoja 1945–1947, työntutkija Oulun Kauppa Oy:ssä, Oy H. W. Snellman Ab:ssa, Osuuskauppa Arinassa ja Ville Mattinen Oy:ssä 1948 ja Tehomenekki-konsultti 1949–1950.

Keskon palveluksessa Paalasmaa oli työntutkija pääkonttorin neuvontaosastolla 1950–1952, rationalisointi- ja koulutustoimiston päällikkö 1953–1954, järjestelyosaston apulaisosastonjohtaja, henkilökunnan päällikön apulainen 1955–1957, Iisalmen konttorin johtaja 1957–1968, keskusvaraston johtaja 1968–1976 ja Joensuun konttorin johtaja vuodesta 1976. Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen Paalasmaa oli 1965–1968, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Uuden Valamon ystävänä tunnettu Paalasmaa oli luostarin taloudellinen neuvonantaja 1977–1996 ja Valamo-säätiön asiamies 1988–1992. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Paalasmaa sai kauppaneuvoksen arvonimen 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Jaakko Paalasmaa (1924–2002). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.12.2022.
2. 1 2 3  Jaakko Paalasmaa *Biografiasampo*. Viitattu 10.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Aluejohtaja viihtyi Uudessa Valamossa. Jaakko Paalasmaa. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  17.3.2002. Viitattu 10.12.2022.
Franz Lisztin musiikkiakatemia.
**Franz Lisztin musiikkiakatemia** (unk. *Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem*, *Zeneakadémia*) on musiikkiyliopisto Budapestissa Unkarissa. Sen perusti säveltäjä ja pianovirtuoosi Franz Liszt vuonna 1875. Musiikkiakatemia toimi ensin Lisztin asunnossa, kunnes se sai oman rakennuksen Andrássy útin varrelle vuonna 1879. Nykyiseen, jugend-tyyliseen rakennukseen musiikkiakatemia muutti vuonna 1907.

Akatemia on ollut perustamisestaan lähtien Unkarin arvostetuin musiikkiyliopisto. Siellä vaikuttivat "ensimmäisellä kultakaudella" 1900-luvun alussa muun muassa Béla Bartók, Zoltán Kodály, Jenő Hubay, Ernő Dohnányi ja Leó Weiner. Toisen maailmansodan ja Unkarin kansannousun jälkeen monet opettajat ja opiskelijat lähtivät maasta. Kodály jäi kuitenkin Unkariin, ja hänen ansiostaan Unkarin musiikkipedagogiikka kehittyi radikaalisti.

1960-luvulla Franz Lisztin musiikkiakatemiassa uransa aloittaneita ovat György Ligeti, György Kurtág, Péter Eötvös, Miklós Perényi ja Éva Marton, 1970-luvulla Zoltán Kocsis, András Schiff ja Dezső Ránki. Akatemiassa on nykyään noin 900 opiskelijaa.

Lähteet
-------

* Introduction The Liszt Academy of Music. Viitattu 25.1.2012. (englanniksi)
* Franz Liszt Academy of Music *Musicathlon*. Viitattu 25.12.2012. (englanniksi)
**Franz-Theodor Reizenstein** (7. kesäkuuta 1911 Nürnberg – 15. lokakuuta 1968 Lontoo) oli saksalaissyntyinen, brittiläistynyt säveltäjä ja pianisti.

Elämä
-----

Reizenstein opiskeli pianonsoittoa Leonid Kreutzerin ja sävellystä Paul Hindemithin johdolla Berliinissä vuosina 1930–1934. Juutalaisperheeseen syntyneenä hän pakeni kansallissosialismia vuonna 1934 Englantiin. Reizenstein jatkoi sävellysopintojaan Royal College of Musicissa opettajanaan Ralph Vaughan-Williams ja omaksui uudessa asuinmaassaan englantilaisia musiikkivaikutteita. Myöhemmin hän sai pianonsoitossa opetusta Solomonilta. Reizenstein joutui kuitenkin toisen maailmansodan aikana (1940) internoiduksi Mansaarella vihollismaasta tulleena. Vuosina 1958–1968 hän toimi pianonsoiton professorina Royal Academy of Musicissa ja vuosina 1962–1968 Royal Northern College of Musicissa. Tammikuusta kesäkuuhun 1966 hän oli vierailevana sävellysprofessorina Bostonin yliopistossa.

Reizenstein meni Englannissa naimisiin ja sai pojan. Hän kuoli äkillisesti lokakuussa 1968.

Sävellystuotanto ja työ pianistina
----------------------------------

Reizensteinin musiikille ominaisia ovat pitäytyminen romanttisessa tyylissä ja polytonaalisuus. Hänen 48:sta opusnumeroidusta teoksestaan kolme neljäsosaa edustaa piano- ja kamarimusiikkia. Kamarimusiikkiteoksista suurimuotoisin on pianokvintetto (op. 23), joka sai suosiollisen vastaanoton samoin kuin sellosonaatti (op. 22). Reizensteinin tuotantoon kuuluu myös orkesteriteoksia, kuten kaksi konserttoa pianolle, ja elokuvamusiikkia.

Reizensteinin kuorotuotanto on suppea, mutta kantaatti *Voices of Night* (op. 27, 1950/51, kantaesitys 1952) sai niin hyvän vastaanoton, että seurasi kaksi uutta tilausta. Näiden tuloksina syntyivät radio-ooppera *Anna Kraus* (op. 30) ja oratorio (op. 35). Kaikkien näiden teosten sanat ovat Reizensteinin ystävän, runoilija Christopher Hassallin käsialaa. Humoristista musiikkia Reizenstein teki yhteistyössä Gerard Hoffnungin kanssa.

Reizenstein soitti omien teostensa lisäksi perinteistä ohjelmistoa. Hän konsertoi ja piti radioesityksiä usein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Franz-Theodor Reizenstein Royal College of Music
2. 1 2 3 4 5 6  Franz Theodor Reizenstein Musiques régénérées


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rivendellin sijainti punaisella vuonna 3019 Keski-Maan kolmatta aikaa.
**Rivendell** on haltioiden asuinpaikka Keski-Maassa J. R. R. Tolkienin kirjoissa *Hobitti eli sinne ja takaisin* sekä *Taru sormusten herrasta*. Meren länsipuolella Valinorissa sitä kutsutaan myös nimellä "Viimeinen Kotoisa Koti Meren Itäpuolella". Sen perusti Elrond Puolhaltia Auringon Toisella Ajalla (neljä tai viisi tuhatta vuotta ennen *Taru sormusten herrasta* -kirjan tapahtumia). Elrondin lisäksi Rivendellissä asuu muitakin haltiaylimyksiä, kuten Arwen Undomiel ja Glorfindel. 

Kirjassa *Hobitti eli sinne ja takaisin* hobitti Bilbo Reppuli pysähtyi kääpiöiden kanssa Rivendellissä matkalla Yksinäiselle Vuorelle ja myös palatessaan Kontuun Gandalfin kanssa.

*Tarussa sormusten herrasta* Frodo Reppuli ja hänen ystävänsä matkaavat Rivendelliin, missä he tapaavat syntymäpäiväjuhliensa jälkeen sinne muuttaneen Bilbon. Myös monet muut haltiat, kääpiöt ja ihmiset ovat saapuneet Rivendelliin eri teitä; Elrondin neuvostossa he kaikki saavat tietää Valtasormuksesta, ja heidän täytyy päättää, mitä sille tehdään. Lopulta hobitti päättää sen kysymyksen.

Rivendell sijaitsee lähellä Bruinenjokea (yksi Bruinenin haara tulee lähelle Rivendelliä) hyvin kätkettynä Sumuvuorten juurikukkuloille.

Rivendellin nimi sindariksi on *Imladris*, joka tarkoittaa "syvää laaksoa kuilussa".
**NRP Afonso de Albuquerque** oli Portugalin laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Afonso de Albuquerque -luokan aviso.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Afonso de Albuquerque -luokka*
Alus tilattiin Hawthorn Leslieltä. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1934.

Palvelus
--------

Aluksen miehistö nousi 9. syyskuuta 1936 Lissabonin satamassa kapinaan *Dãon* miehistön kanssa. Alus joutui merelle pyrkiessään Tejon estuaarissa rannikkolinnakkeiden tuleen, jolloin alus jouduttiin ajamaan matalikolle uppoamisen estämiseksi. Osa miehistöstä sai paetessaan surmansa, mutta pääosa vangittiin. Vangit lähetettiin rangaistussiirtolaan Tarrafaliin Kap Verdelle.

Intian laivaston kevyt risteilijä *INS Mysore* ja sen tukena ollut hävittäjä upottivat 18. joulukuuta 1961 *Afonso de Albuquerquen* Intian vallatessa ja liittäessä itseensä Portugalin hallinnoiman Goan.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1947-1995 s. 317
Kenraalimajuri Colin Gubbins oli SOE:n johdossa vuosina 1943–1946.
Pääasiassa SOE:n käyttöön valmistettu äänenvaimennettu Welrod-pistooli.
**Special Operations Executive** (**SOE**) oli brittiläinen vapaaehtoisista koostunut salainen agenttiyksikkö, jonka oli määrä taistella saksalaisia vastaan sabotaasein ja kommandoiskuin. Yksikkö perustettiin 1940 ja hajotettiin 1946.

Agentit hyödynsivät tehtävissään erilaisia erikoisvarusteita, esimerkiksi kuulakärkikynäksi tai sikariksi naamioituja kertalaukauspistooleita. Agenttien odotettu elinikä oli todella lyhyt, sillä kiinni jääneet agentit joutuivat yleensä SS:n tai Gestapon kuulusteltaviksi ja heitä yleensä kidutettiin paljastamaan tietoja muista agenteista. Brittien sodanjohto myös uhrasi häikäilemättömästi tuoreita agenttejansa vuonna 1944 lähettämällä näitä jäämään kiinni muun muassa Pohjois-Ranskassa mukanaan vääriä tietoja vastarinta-operaatioista tulevan maihinnousun suhteen. 

SOE:n agenttien merkittävimmistä saavutuksista ensimmäinen oli kesällä 1941, jolloin he räjäyttivät ranskalaisen Pessacin voimalaitoksen. Sähkönjakelun häiriintyminen aiheutti Bordeaux’n sukellusvenetukikohdan sekä lähistön sähköisen junaliikenteen lamaantumisen. 

Vuonna 1942 agentit surmasivat Tšekkoslovakiassa Böömin ja Määrin protektoraatin käskynhaltijan *Obergruppenführer* (kenraali) Reinhard Heydrichin. Tämän SS kosti murhaamalla lähistöllä sijaitsevan Lidicen asukkaat ja polttamalla kylän. 

Agentit estivät myös saksalaisten ydinaseaikeet, sabotoimalla operaatio Gunnersidessa raskaan veden tuotantoa Vemorkin vesivoimalassa Telemarkin läänissä Norjassa vuonna 1943. SOE:n menestyksekkäin ja mahdollisesti merkittävin saavutus oli SS-divisioona Das Reichin kuljetuksen sabotointi vuonna 1944, minkä seurauksena divisioonan siirtyminen Normandiaan myöhästyi ratkaisevasti.

SOE sai ansaitsemansa tunnustuksen sodan päätyttyä, kun yhdysvaltalainen kenraali Dwight D. Eisenhower kirjoitti vastarintamiesten ja erikoisagenttien toiminnan vaikuttaneen olennaisesti liittoutuneiden etenemiseen Ranskassa.

Toisaalta monet SOE:n operaatioista myös epäonnistuivat totaalisesti, esimerkiksi Alankomaissa SOE päätyi yhteistyöhön vastarintaliikkeen sijaan saksalaismiehittäjien kanssa, toimittaen viranomaisille vuosina 1942 ja 1943 kymmenittäin agentteja varmaan kuolemaan nimellä *Englandspiel* tunnetussa tapahtumasarjassa. Kun SOE:n hollantilaisagenttien Pieter Dourleinin ja John Ubbinkin onnistui paeta keskitysleiriltä vuonna 1943 Lontooseen ennen teloitustaan ja varoittaa brittejä traagisesta erehdyksestä, vangittiin heidät itsensä pettureina.

Lähteet
-------

1. ↑  Morris N: The Special Operations Executive 1940–1946  2001. BBC History. Viitattu 21.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Special Operations Executive** Wikimedia Commonsissa
**Sasori** (蠍) on Naruto-mangasarjassa esiintyvän Akatsuki-rikollisjärjestön jäsen.

Nuoruus
-------

Sasori eli nuoruutensa isoäitinsä hoivissa sen jälkeen kun Hatake Sakumon (eli Konohan valkea raateluhammas) tappoi hänen vanhempansa. Isoäiti opetti hänelle kaiken nukeista, joita voi käyttää taisteluissa. Sasori teki ensimmäiset nukkensa vanhempiensa näköisiksi, sillä hän tahtoi tuntea uudestaan vanhempiensa rakkauden. Lähtiessään kotikylästään hän hylkäsi myös nukkensa.

Akatsuki
--------

Liittyessään Akatsukiin Sasori sai Orochimarun parikseen. Orochimarun pettäessä ja lähtiessä Akatsukista Sasori otti tehtäväkseen etsiä hänet, selvittää hänen suunnitelmansa ja lopulta tuhota hänet. Sasorilla oli hieman parempi suhde uuteen työkumppaniinsa Deidaraan, joka ihaili parinsa kykyjä. Vaikka heillä oli melko erilaiset käsitykset taiteesta, Deidara kohteli Sasoria mestarinaan loppuun asti.

Nuket
-----

Sasorin omasta ruumiista valmistettu nukke-Sasori oli erikoistunut valmistamaan nukkeja kuolleista ihmisistä. Hiruko oli Sasorin eniten käyttämä nukke, jonka sisällä Sasori usein oli. Taistelutarkoitukseen hän käytti suosikkinukkeaan Kolmatta Kazekagea, josta hän oli tehnyt nuken. Koska Kolmas oli ollut elävä nukkea tehtäessä, hänen kykynsä säilyivät vahingoittumattomina ja Sasori pystyi käyttämään niitä hyödykseen. Sasorin monipuolisin nukke oli kuitenkin hän itse. Koska nuket eivät ikäänny, hän pysyi teini-ikäisen näköisenä, vaikka hän oli oikeasti jo yli kolmenkymmenen. 

Koska Sasori tarvitsee osan alkuperäisestä kehostaan, jotta voisi hallita nukkeja, hän säilöi sydämensä rintaansa lieriön muotoiseen osaan. Sasori selviytyy mistä tahansa hyökkäyksestä, kunhan hänen sydämensä pysyy vahingoittumattomana. Hän pystyy jopa siirtämään itsensä uuteen nukkeen sydäntä siirtämällä. Hän kykenee hallitsemaan yhtä aikaa satojakin nukkeja, ja siksi hän on kova vastus. 

Kaikissa aseissa, joita Sasorin nuket käyttävät, on hänen itse tekemäänsä myrkkyä. Myrkky ottaa nopeasti hallinnan uhrinsa kehosta ja tappaa tämän lopulta muutaman päivän päästä. Ainakin Haruno Sakura osaa kuitenkin valmistaa tehokasta antibioottia, joka kumoaa myrkyn vaikutuksen mutta jonka valmistamiseen vaaditaan hyvin harvinaisia kasveja. 

Myös Kankuron nuket Karasu (Korppi), Sanshouuo (Salamanteri) ja Kuroari (Musta Muurahainen) ovat Sasorin käsialaa, ja osaksi siksi hän voitti nuorukaisen*selvennä* helposti näiden taistellessa.

Kuolema
-------

Sasorin kukistivat pitkän taistelun jälkeen hänen isoäitinsä ja Haruno Sakura. Viimeisinä hetkinään hän koki vanhempiensa rakkauden, nimittäin juuri heitä esittävät Chiyon käyttämät nuket lävistivät hänen sydämensä. Hän kuitenkin kertoo vielä sopimastaan tapaamisesta Orochimarun alaiseksi soluttautuneen vakoojansa kanssa Maan ja Taivaan sillalla kolmen päivän kuluttua. Akatsukissa Sasorin korvaa Tobi.
**Konstantin (Konsta) Vesa** (11. tammikuuta 1885 Länsi-Teisko – 19. marraskuuta 1968) oli suomalainen metsätyönjohtaja ja maastohiihtäjä. Hänen veljensä Heikki ja Seth Vesa olivat myös tunnettuja hiihtäjiä.

Konsta Vesan vanhemmat olivat Teiskon Yli-Rantalan torppari Juho Vesa ja Karoliina Vesa. Perheessä oli kahdeksan poikaa ja kolme tytärtä. Juho Vesa otti Teiskossa Ala-Rantalan tilan vuokralle kahdeksikymmeneksi vuodeksi ja hän toimi myös puuseppänä valmistaen veneitä ja ajokaluja.

Konsta Vesa sijoittui 1905 Pohjoismaisissa hiihdoissa kolmanneksi Kalle Jussilan ollessa voittaja. Samoissa kisoissa hänen veljensä Heikki Vesa jäi 60 kilometrin hiihdossa toiseksi hävittyään Antti Aholalle. Konsta Vesa voitti vuonna 1906 Oulun hiihdon 30 kilometriä ajalla 2.01,29. Vuonna 1908 hän oli Oulussa 30 kilometrillä toinen ja 60 kilometrillä kolmas. Helsingin kansainvälisissä hiihdoissa 1906 Konsta Vesa oli viidentenä 60 kilometrin hiihdossa veljensä Heikki Vesan voittaessa kilpailun. Seuraavana päivänä pidetyn 30 kilometrin kilpailun Konsta Vesa voitti Heikki Vesan jäädessä toiseksi. Samana vuonna Riihimäellä ja Tampereella pidetyissä 30 kilometrin hiihdoissa Heikki Vesa oli ensimmäinen ja Konsta Vesa toinen. Vuonna 1907 Konsta Vesa voitti Iisalmessa 30 kilometrin hiihdon mutta samana talvena pidetyissä Helsingin kansainvälisissä kilpailuissa hän jäi toiseksi Heikki Vesan ollessa kilpailun voittaja. Vuonna 1910 Viipurissa pidetyissä kilpailuissa Konsta Vesa jäi toiseksi Eetu Niskan voittaessa kilpailun.

Konsta Vesa kävi 1923 Evon metsäkoulun. Hän oli työnjohtajana Kurussa Leppälahden sahalla viiden vuoden ajan, Kähmän sahalla kahden vuoden ajan ja sitten Teiskon Metsänhoitoyhdistyksen ja Keskusmetsäseura Tapion suonkuivaustyönjohtajana. Vuonna 1933 Vesa tuli Kurun pappilan metsätyönjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Sukututkimusseura: Konstantin Vesa, hautakivitietokanta, Ylöjärvi, Ylöjärven hautausmaa *sukuhaku.genealogia.fi*. Viitattu 1.2.2023.
2. 1 2 3  Hiihtäjäveteraani Konsta Vesa 50-vuotias, Kurun Sanomat, 10.01.1935, nro 2, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Jussi Kirjavainen : Pohjois-hämäläisiä hiihtäjiä IV. Maailman paras suurhiihtäjä-veljeskolmikko: Heikki, Konsta ja Seth Vesa, Aamulehti, 09.02.1936, nro 38, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Konsta Vesa 50 v. Metsämies : Suomen metsänhoitoammattimiesyhdistyksen aikakauskirja, 01.01.1935, nro 1, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2  Jussi Kirjavainen : Pohjoishämäläisiä hiihtäjiä V. Konsta Vesa, Aamulehti, 16.02.1936, nro 45, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Kirjallisuutta
--------------

* Jussi Kirjavainen : *Suomalaiset suurhiihtäjät Aappo Luomajoesta Jussi Niskaan : katsaus vanhimpien suurhiihtäjien tekoihin ladulla sekä vilkaisuja heidän elämänsä vaiheisiin*. WSOY 1938