recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mary Margaret O'Hara** (s. 1950-luvun lopulla) on kanadalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja näyttelijä. Hän syntyi irlantilaiskatolilaiset juuret omaavaan perheeseen Torontossa, ja samaan perheeseen kuuluu myös näyttelijä Catherine O'Hara.

Mary Margaret O'Hara tunnetaan parhaiten albumistaan *Miss America*, jonka Virgin Records julkaisi vuonna 1988. Levynteko oli useiden tuottajien kanssa tapahtunut pitkä prosessi: albumi oli valmis jo vuonna 1984, mutta Virgin ei ollut tyytyväinen. Osa siitä äänitettiin lopulta uudelleen lopullista julkaisua varten.

Miss Americaa on pidetty poikkeuksellisena levynä, jolla on monia epätavallisia laulu- ja soitinratkaisuja, balladeja ja rosoisia reunoja. O'Haralla onkin sen pohjalta kulttisuosiota. Hän ei kuitenkaan ole koskaan tehnyt varsinaista kakkosalbumia. Omien sanojensa mukaan: vaikka hänellä onkin ideoita, niin jokin estää.

O'Hara julkaisi vuonna 2001 albumin nimeltään *Apartment Hunting*, joka oli samannimisen elokuvan soundtrack, ja jolla on muutama *Miss America* -albumin tyylinen kappale. Hän myös näytteli tässä elokuvassa. Hän on jatkanut satunnaisia esiintymisiään konserteissa ja festivaaleilla, viimeksi Le Guess Who? -festivaaleilla Alankomaissa vuonna 2017.

Diskografia
-----------

* *Miss America* (albumi, 1988)
* *Christmas* (EP, 1991)
* *Apartment Hunting* (albumi, 2001)
* *This Is What I Want* (single, 2014)

Lähteet
-------

1. ↑  Mary Margaret O'Hara Biography *thegreatrockbible.com*.  Arkistoitu 18.2.2020. Viitattu 7. marraskuuta 2019.
2. 1 2  Graeme Thomson: Cult heroes: Mary Margaret O'Hara – the genius for whom one album was enough *The Guardian*.  19.4.2016. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Chris Willman: The Eccentricities of 'Miss America' *Los Angeles Times*.  6.5.1990. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Jude Rogers: Christmas wishes from Canada's psychic singer-songwriter *The Guardian*.  5.12.2008. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)
5. ↑  Le Guess Who? *leguesswho.com*. Viitattu 9.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Mary Amelia Ingalls (1865–1928).
**Mary Amelia Ingalls** (10. helmikuuta 1865 Pepin, Wisconsin – 20. lokakuuta 1928 De Smet, Etelä-Dakota) oli yhdysvaltalaisen kirjailija Laura Ingalls Wilderin isosisko ja Charles ja Caroline Ingallsin vanhin lapsi. Ingalls tunnetaan nuoremman sisarensa Lauran kirjoittamien *Pieni talo preerialla* -lasten- ja nuortenkirjojen henkilöhahmona.

Ollessaan neljäntoista ikäinen Ingalls sairastui tuhkarokkoon sekä kuumeeseen ja sai kohtauksen, joka aiheutti elinikäisen sokeutumisen. Vuosina 1881–1889 Ingalls opiskeli näkövammaisille tarkoitetussa Iowa Braille and Sight Saving Schoolissa Vintonissa, Iowassa. Tuntemattomasta syystä Ingallsilta jäi yksi kouluvuosi väliin, mutta hän valmistui seitsenvuotisesta koulusta vuonna 1889 ja muutti takaisin vanhempiensa luokse De Smetiin, Etelä-Dakotaan, jossa hän eli vanhempiensa kuolemaan saakka auttaen perhettä taloudellisesti myymällä valmistamiaan hevosille tarkoitettuja kärpäsverkkoja. Ingalls ei mennyt koskaan naimisiin eikä saanut lapsia.

Äitinsä kuoleman jälkeen Ingalls asui nuorempien sisarustensa luona aina kuolemaansa saakka. Ingalls menehtyi keuhkokuumeen ja kohtauksen aiheuttamiin komplikaatioihin vuonna 1928 ollessaan 63-vuotias. Hänet on haudattu De Smetin hautausmaalle Ingallsien perhehautaan.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Mary Ingalls esiintyy henkilöhahmona Laura Ingalls Wilderin kirjoittamissa Ingallsin perheen tarinaa kuvaavissa lasten- ja nuortenkirjoissa, lukuun ottamatta teoksia *Farmarin lapset* ja *Neljä ensimmäistä vuotta*.

Televisiosarjassa *Pieni talo preerialla* Mary Ingallsia esitti Melissa Sue Anderson. Todellisista tapahtumista poiketen televisiosarjassa hahmo meni naimisiin Adam Kendall -nimisen kuvitteellisen hahmon kanssa, ja he saivat myös yhteisen lapsen, joka kuitenkin menehtyi Walnut Groven sokeainkoulun tulipalossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Benge, Janet and Geoff (2005). *Laura Ingalls Wilder: A Storybook Life*. YWAM Publishing, 180.
2. 1 2  Vinton School for the Blind: Mary Ingalls Era *laurasprairiehouse.com*. Viitattu 27.9.2012. (englanniksi)
3. ↑  Mary Amelia Ingalls *Findagrave.com*. Viitattu 27.9.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mary Ingalls** Wikimedia Commonsissa
**Egyptin koripallomaajoukkue** edustaa Egyptiä koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa.

Egypti on pelannut olympialaisissa seitsemän kertaa. Parhaat sijoitukset ovat vuosien 1952, 1976, 1984 ja 1988 kesäolympialaisista, jolloin maa sijoittui kahdenneksitoista. 

Egypti pelasi myös koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joihin maa osallistui neljä kertaa. Vuoden 1947 kisoissa Egypti oli ensimmäistä kertaa mitaleilla, sillä maa sijoittui pronssille. Kotikisoissa vuonna 1949 maa voitti Euroopan-mestaruuden jättäen Ranskan toiseksi ja Kreikan kolmanneksi.

Egypti siirtyi pelaamaan Afrikan-mestaruuskilpailuihin, joissa alkoi tulla pian menestystä. Vuonna 1962 pidettiin ensimmäiset Afrikan-mestaruuskilpailut, jotka maa voitti puhtaalla pelillä. Viimeisen Afrikan-mestaruuden maa voitti vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranking men after FIBA Basketball World Cup 2019 Qualifiers Window 6 *fiba.basketball*.  26.2.2019. Viitattu 31.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  European Championship for Men 1947 *fibaeurope.com*. Viitattu 30.10.2009. (englanniksi)
3. ↑  European Championship for Men 1949 *fibaeurope.com*. Viitattu 30.10.2009. (englanniksi)
4. ↑  1962 African Championship for men *fiba.com*. Viitattu 30.10.2009. (englanniksi)

FIBA African maajoukkueet
Algeria | Angola | Benin | Botswana | Burkina Faso | Burundi | Djibouti | Egypti | Eritrea | Etelä-Afrikka | Etelä-Sudan | Etiopia | Gabon | Gambia | Ghana | Guinea | Guinea-Bissau | Kamerun | Kap Verde | Kenia | Keski-Afrikan tasavalta | Komorit | Kongon demokraattinen tasavalta | Kongon tasavalta | Lesotho | Liberia | Libya | Madagaskar | Malawi | Mali | Mauritania | Mauritius | Marokko | Mosambik | Namibia | Niger | Nigeria | Norsunluurannikko | Päiväntasaajan Guinea | Ruanda | São Tomé ja Príncipe | Senegal | Seychellit | Sierra Leone | Somalia | Sudan | Swazimaa | Tansania | Togo | Tšad | Tunisia | Uganda | Zambia | Zimbabwe
**Nemo Patrik Johannes Nokkosmäki** (s. 6. elokuuta 1970 Helsinki) on suomalainen jääkiekko- ja rullakiekkovalmentaja sekä uransa lopettanut jääkiekkoilija ja rullakiekkoilija.

Nokkosmäki pelasi urallaan yhteensä 108 ottelua SM-liigassa ja 188 ottelua Ranskan jääkiekon pääsarjassa Ligue Magnuksessa. Hän on lisäksi pelannut aktiivisesti rullakiekon SM-liigassa, voittaen muun muassa runkosarjan parhaan puolustajan palkinnon Simo Saarinen Trophyn vuonna 1999.

Jääkiekkoura
------------

Nokkosmäki on Tikkurilan Jää-Veikkojen kasvatti. Hän pelasi A-nuorten SM-liigaa Jokereiden joukkueessa vuosina 1987–1991, samaan aikaan muun muassa Teemu Selänteen ja Keijo Säilynojan kanssa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa kaudella 1989–1990.

Nokkosmäki ei koskaan vakiinnuttanut paikkaansa SM-liigajoukkueen puolustajana, eikä missään vaiheessa pelannut kokonaista kautta SM-liigassa. Hän pelasi Jokereissa yhteensä vain yhdeksän ottelua ilman tehopisteitä. Kauden 1991–1992 Nokkosmäki pelasi I-divisioonassa Vantaan Hockey Teamissa, kunnes siirtyi Ässiin liigakaudeksi 1992–1993.

Ässissä Nokkosmäki pelasi yhteensä kolmella kaudella 99 ottelua tehoin 10+14=24. Kausina 1993–94 ja 1994–95 Nokkosmäki pelasi myös Hermeksessä I-divisioonassa 18 ottelua tehoin 8+6=14.

Kaudeksi 1995–1996 Nokkosmäki siirtyi Grenobleen, Ranskan Ligue Magnukseen, missä hän vakiinnutti paikkansa. Hän pelasi Grenoblessa yhteensä viisi kautta, ja voitti Ranskan mestaruuden kerran kaudella 1997–1998. Hän pelasi Ranskassa myös yhden kauden Rouenissa, ennen kuin päätti uransa Grenoblessa kauteen 2000–2001.

Valmennusura
------------

Nokkosmäki on toiminut aiemmin muun muassa Suomen rullakiekon maajoukkueen päävalmentajana 2007–2013.

Nykyisin Nokkosmäki toimii juniorijääkiekkoseura REDS Helsingin valmennuspäällikkönä ja hallituksen jäsenenä. Hän on aiemmin toiminut useiden muiden HIFK:n junioriseurojen päävalmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Nemo Nokkosmäki *Rullakiekko.fi*.  Arkistoitu. Viitattu 16.3.2019.
2. ↑  Suomi avasi MM-rullakiekon lyömällä Slovenian *Yle Urheilu*.  28.6.2010. Viitattu 16.3.2019.
3. ↑  Suomi taisteli rullakiekon MM-välieriin *MTV Uutiset*.  11.6.2009. Viitattu 16.3.2019.
4. ↑  Seuran toimihenkilöt *REDS Helsinki*. Viitattu 16.3.2019.

Nemo Nokkosmäki *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

Nemo Nokkosmäki SM-liigan tilastopalvelussa
1300-luvun mosaiikki, joka esittää Nasaretia (Kahrié-Djami -kirkko, Istanbul)
**Nemo propheta in patria (sua)** on latinankielinen sananparsi, joka tarkoittaa "kukaan ei ole profeetta omalla maallaan".

Alkuperä
--------

Lause on peräisin Raamatun latinankielisestä käännöksestä *Vulgata,* missä se esiintyy kaikissa neljässä evankeliumissa (Matteus 13:57, Markus 6:4, Luukas 4:24 ja Johannes 4:44) muodossa *nemo propheta acceptus est in patria sua*. Puhuja on Jeesus Nasaretilainen, joka näillä sanoilla kommentoi maanmiehiltään saamaansa kylmää kohtelua.

Merkitys
--------

Ilmaisu viittaa siihen, että henkilön on vaikea saada tunnustusta ympäristössä, joka tuntee hänet hyvin.

Käyttö
------

Arkkitehti Alvar Aalto antoi Säynätsalossa rakentamalleen veneelle nimeksi *Nemo propheta in patria.* Nimen on tulkittu viittaavan väheksyntään, jota Aalto koki saaneensa osakseen kotimaassaan. 

Ranskalainen *salonnière* Anne-Marie Bigot de Cornuel (1605–1694) käytti lausetta muunnetussa muodossa: *Kukaan ei ole sankari kamaripalvelijalleen.*

Lähteet
-------

1. ↑  The Latin Vulgate *Bible*. Salem Web Network. Viitattu 21.12.2020.
2. 1 2 3  nemo propheta in patria *Treccani. Vocabulario on line*. Viitattu 25.5.2022.
3. ↑  Himberg, Petra: Alvar Aallon uppoava vene *Yle. Elävä arkisto*.  31.5.2011. Viitattu 21.12.2020.
4. ↑  „Nessuno è eroe per il suo cameriere." *Citazioni e frasi celebri*. Viitattu 25.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nemo propheta in patria**.
* Vulgata. The Latin Library. (latinaksi)
**Kääpiöpallokala** (*Carinotetraodon travancoricus*) on pienikokoinen makean veden pallokalalaji. Sitä on aiemmin kutsuttu suomeksi myös sinipallokalaksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kääpiöpallokala jää alle kaksi ja puoli senttiä pitkäksi; se on pallokalalajeista pienikokoisin. Lajin pohjaväri on kellertävä, ja kylkiä ja selkää kuvioivat tummanvihreät läikät. Aikuisella koiraalla on silmien ympärillä juovia, ikään kuin huoliryppyjä. Koiraan vatsassa kulkee tumma viiva leuasta pyrstöön. Stressaantuneilla tai nuorilla yksilöillä näiden värituntomerkkien erottaminen on tavallistakin vaikeampaa.

Alkuperä
--------

Kääpiöpallokala on endeeminen laji Intiassa Pamba-joessa Keralan osavaltiossa. Toisin kuin useimmat pallokalalajit, se ei elä meri- eikä murtovedessä.

Käyttäytyminen
--------------

Kääpiöpallokalakoiraat voivat olla aggressiivisia toisilleen, varsinkin kutuaikana. Niinpä niitä pidetään tyypillisesti haaremeina, joissa on yhden koiraan lisäksi kaksi tai kolme naarasta. Kääpiöpallokaloja ei suositella huntueväisten kalojen seuraan, sillä varsinkin nälissään ne nyppivät muiden kalojen eviä. Kääpiöpallokala on akvaarioharrastajien suosiossa, koska se syö kiusallisia pieniä kotiloita. Kääpiöpallokala ei tarvitse erikoisruokavaliota, sillä sen hampaat eivät kasva samalla tavalla kuin muilla pallokaloilla.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Kääpiöpallokala elää luonnossa jokivedessä. Akvaariossa se tarvitsee suolatonta, melko pehmeää vettä, jonka pH on 6,5–7,5 ja lämpötila 24–28 °C. Pienen kokonsa vuoksi kääpiöpallokalahaaremi sopii jo 40-litraiseen akvaarioon. Isompaan akvaarioon voi jo laittaa useampia uroksia.

Kääpiöpallokala syö pienikokoisia eläviä tai pakastettuja eläimiä. Moni yksilö ei huoli akvaariokalojen hiutaleruokaa lainkaan, eikä hiutaleruoka muutoinkaan riitä pallokalojen ainoaksi ravinnoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Dahanukar, N.: *Carinotetraodon travancoricus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.08.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Harrastajan sivu
3. ↑  *Carinotetraodon travancoricus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
4. ↑  Faunatar (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Viherkala (Arkistoitu – Internet Archive) (akvaarioliikkeen sivu)
* Pallokalat (harrastajan sivu)
* Dwarf Puffer / Pygmy Puffer Tropical Tank
* Dwarf Puffers (Arkistoitu – Internet Archive) kääpiöpallokalaharrastajien sivusto ja foorumi (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q175560
* Wikispecies: Carinotetraodon travancoricus
* ARKive: carinotetraodon-travancoricus
* BOLD: 387769
* CoL: RDRH
* EoL: 222209
* FishBase: 25293
* GBIF: 2407801
* iNaturalist: 96797
* IRMNG: 10852069
* ITIS: 646287
* IUCN: 166591
* NCBI: 1220767
* WoRMS: 1014801

 |

 |
**Oswald Morris** (22. marraskuuta 1915 Ruislip – 19. maaliskuuta 2014 Dorset) oli brittiläinen Oscar-palkittu elokuvaaja.

Morris aloitti elokuvauransa jo teini-ikäisenä, kun hän meni töihin Wembleyn studioille. Morris vastasi uransa aikana kymmenien elokuvien kuvauksesta. Hän oli kuvaamassa muun muassa elokuvia *Kuninkaan suosikki*, *Nuori viha*, *Navaronen tykit*, *Naisen orja*, *007 ja kultainen ase*, *Equus* sekä *Muppetit ja jalokiviliiga*.

Morrisille myönnettiin Oscar-palkinto elokuvasta *Viulunsoittaja katolla* (1971) ja hän oli ehdolla Oscar-gaalassa elokuvista *Oliver!* ja *Taikuri Oz*. Hänelle myönnettiin Bafta-palkinto elokuvista *Vakoilija kylmästä*, *Kukkula* ja *Neljäs avioliittoni*. Morrisista tuli Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsen vuonna 1997 ja Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1998. American Society of Cinematographers myönsi hänelle kansainvälisen palkinnon vuonna 2000 ja elämäntyöpalkinnon vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  R.I.P. Cinematographer Oswald Morris *Deadline*.  18.3.2014. Los Angeles & New York:  Penske Business Media. Viitattu 2.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oswald Morris Lontoo:  British Film Institute.  Arkistoitu 16.9.2015. Viitattu 2.1.2016. (englanniksi)
* Oswald Morris *Internet Movie Database*. Seattle:  Amazon.com.  (englanniksi)
* Oswald Morris *AllMovie*. San Francisco:  All Media Network.  (englanniksi)
* Oswald Morris *Elonet*. Helsinki:  Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tapani Talarin Kuntaliitolle suunnittelema Pielisensuun kunnan epävirallinen perinnevaakuna.
**Pielisensuu** oli Pohjois-Karjalassa sijainnut Suomen kunta. Se liitettiin Joensuun kaupunkiin vuonna 1954. Tällöin Joensuun asukasluku kasvoi yli kaksinkertaiseksi (1953: 9 553 asukasta, 1954: 23 748 asukasta).

Pielisensuun kunta syntyi vuonna 1922, kun se irtautui Kontiolahdesta. Pielisensuussa oli vuonna 1930 5 377 asukasta ja vuonna 1952 asukasluku oli 12 442. Tämä on selvästi enemmän kuin Joensuun kaupungissa tuolloin. Ennen kuntaliitosta Joensuun kaupunki käsittikin lähinnä vain taajama-alueen keskustan, ns. ruutukaava-alueen. Pielisensuun kunta ei siksi ollut loppuvaiheissaan varsinainen maalaiskunta, vaan se muodostui pääasiassa Joensuun ympärillä olleista pientaloalueista, joista osa tunnettiin työläisväestöstään. 

Kuntaliitoksen myötä Joensuun kaupunki sai muun muassa Hukanhaudan, Karsikon, Mutalan ja Noljakan kaupunginosat. Erikoislaatuista oli myös se, että Pielisensuun kirkko valmistui vasta kunnan lakkauttamisen jälkeen vuonna 1960. Sitä ennen Pielisensuun seurakunnan pääkirkkona olikin Utran kirkko.

Katso myös
----------

* Pielisensuun seurakunta
* Pielisensuun kirkko

Lähteet
-------

* Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*. Juva:WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

### Viitteet

1. ↑  Suomen tilastollinen vuosikirja 1953 (PDF) (sivu 20) Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 26.4.2016.
2. ↑  Rantanen, Saara: Kuntavaakunakokoelma vihdoin täydellinen – kymmenen perinnevaakunaa ripustettiin *mtvuutiset.fi*.  13.11.2017. Viitattu 16.11.2021.
3. ↑  Ahonen, Kalevi ym.: *Joensuun kaupunki 1921–1953*, s. 419. Joensuu: , 1986.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Karjalan maakunnan kunnat |
| --- |
|  |
| Nykyiset kunnat | 
* Heinävesi
* Ilomantsi
* Joensuu
* Juuka
* Kitee
* Kontiolahti
* Lieksa
* Liperi
* Nurmes
* Outokumpu
* Polvijärvi
* Rääkkylä
* Tohmajärvi

 |
|  |
| Entiset kunnat | 
* Eno
* Kesälahti
* Kiihtelysvaara
* Nurmeksen maalaiskunta
* Pielisensuu
* Pielisjärvi
* Pyhäselkä
* Tuupovaara
* Valtimo
* Värtsilä

 |

 |
**Oswald Renkonen** (vuoteen 1940 **Streng**, 6. syyskuuta 1872 Heinola – 7. syyskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Renkonen oli Helsingin yliopiston bakteriologian ja serologian ylimääräinen professori 1911–1921 ja professori 1921–1940 sekä lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1930–1940. Hänelle myönnettiin arkkiatrin arvo 1943. Renkonen oli Suomen sero-bakteriologisen tutkimuksen varsinainen aloittaja.

Renkosen puoliso oli Helena Emilia Brotherus. Heidän poikansa oli lääketieteen professori Olli Renkonen (1905–1986). Toinen poika Harry Osvald Renkonen (s. 1906) oli kirurgiaan erikoistunut lääkäri, jonka ensimmäinen puoliso oli kirjailija Santeri Ivalon tytär Taina Elinor Ivalo. Oswaldin pikkuveli oli kielitieteilijä ja professori Walter Renkonen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 417
2. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 529. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jaakko Juhani Helenius** (14. toukokuuta 1933 Hämeenlinna – 19. joulukuuta 2010) oli suomalainen ratameloja ja shakinpelaaja.

Helenius kilpaili kahdesti kesäolympialaisissa. Melbournessa 1956 hän kilpaili kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä Pentti Raaskosken parina. Kaksikko hylättiin alkuerissä. Roomassa 1960 hän kuului Suomen 4×500 metrin kajakkiyksikköviestijoukkueeseen Torbjörn Blomqvistin, Paavo Vaskion ja Rolf Björklundin kanssa. Kyseisellä matkalla kilpailtiin ainoan kerran olympiahistoriassa. Suomen nelikko jäi alkueränsä viimeiseksi mutta eteni keräilyerän kautta välieriin, missä se karsiutui loppukilpailusta.

Helenius saavutti Pohjoismaiden mestaruuden Pentti Raaskosken parina vuonna 1957 Hämeenlinnassa kajakkikaksikkojen 1 000 metrillä ja 10 000 metrillä. Suomen mestari hän oli vuonna 1957 K-2:n 10 000 metrillä, vuosina 1959 ja 1960 K-1:n 500 metrillä ja piti aikoinaan hallussaan Suomen ennätyksiä K-1:n 500 metrillä ja K-2:n 10 000 metrillä ja K-1:n viestissä..

Myöhemmin Helenius harrasti shakkia, jossa hän saavutti Hämeenlinnan mestaruuden normaalissa ja pikapelissä sekä Hämeen piirin mestaruuden. Heleniuksen pelityyli oli riskejä kaihtamaton voiton tavoittelu, jonka yksi ilmentymä oli kevyen upseerin varhainen uhraaminen f7:ään (tai f2:een), joka edelleen tunnetaan Suomen shakkielämässä "jussiuhrauksena". Helenius opetti shakin pelaamisen kaikille kolmelle pojalleen. Yksi pojista Martti Helenius, ylsi shakkimestariksi asti.

Ammatiltaan Helenius oli tullivartija. Hän edusti melonnassa Vanajaveden Vesikkoja ja shakissa Hämeenlinnan shakkikerhoa, jonka kunniajäsen hän oli.

Lähteet
-------

* Juhani Helenius *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Suomen Shakkiliitto: Suomen Keskusshakkiliiton hallituksen kokous, pöytäkirja 5§ *shakkiliitto.fi*.  15.1.2011. Viitattu 21.5.2022.
2. 1 2 3  Hannu Filen ja Simo Torkkola, Juhani Helenius in memoriam, Suomen Shakki 2/2011, sivu 47
3. 1 2 3  Urheilumme Kasvot Osa 4, Helenius, Jaakko Juhani, sivu 84, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1976
4. ↑  Olympedia
Psiheja
**Psiheja**, ven. Психея, on venäläinen alternative/cybercore-yhtye.

Yhtye perustettiin Kurganissa, Venäjällä, vuonna 1996. Alkuperäisessä kokoonpanossa olivat Dmitri Porubov, Andrei Efimov ja Anatoli Kacharin. Vuoden 1997 lopussa yhtyeeseen liittyi Aleksei Kinerejš.

Vuonna 1998 Dmitri Porubov uusi Psihejan kokoonpanoa. Uudessa kokoonpanossa oli Igor Statnyh, Aleksei Kinerejš alkuperäisestä kokoonpanosta ja Andrei Zyrjanov. Laajan keikkailun aikana yhtyeeseen löysi tiensä myös Aleksandr Jakovlev.

Yhtyeen oli tarkoitus muuttaa Pietariin, mutta Zyrjanov ei voinut lähteä mukaan. Niinpä hänen tilalleen otettiin Andrej Opletajev. Vuonna 2000 kaikki jäsenet muuttivat Pietariin. Tässä vaiheessa Zyrjanov oli taas mukana yhtyeen toiminnassa.

Vuonna 2001 rumpali Kinerejšin paikalle tuli Vjatšeslav Kotšarin. Vuonna 2004 yhtye sai lopullisen kokoonpanonsa, kun Jevgeni Lure liittyi bändiin.

Igor Statnyh poistui yhtyeestä vuonna 2007 ja perusti Andrei Zyrjanovin kanssa yhtyeen nimeltä PROdukty24. Zyrjanov pysyi kuitenkin mukana Psihejan toiminnassa.

Nykyinen kokoonpano
-------------------

* Dmitri Porubov - *laulu, kitara*
* Andrej Zyrjanov - *basso, laulu, lyömäsoittimet*
* Jevgeni Lure - *DJ, scratch*
* Vjatšeslav Kotšarin - *rummut*
* Slava Galašin - *kitara*

Tuotanto
--------

Psihejan kahdeksan albumia ovat ilmestyneet seuraavassa järjestyksessä:

* "Психея"
* "Каждую Секунду Пространства"
* "Навсегда"
* "Шлюха"
* "Герой Поколения Бархат"
* "La Romantique Collection"
* "Мишень"
* "ПЕСНИТРУЩОБНАДЕЖДЫРАЗБИТЫХСЕРДЕЦ"

Muuta
-----

Psiheja on venäjää ja tarkoittaa psyykeä.

Aiheesta muualla
----------------

* Psihejan MySpace-sivusto
* Psihejan kotisivut

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Психея (группа)
**Myrtha Garbarini** (1926 – 6. tammikuuta 2015 Buenos Aires) oli argentiinalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Garbarini aloitti lauluopintonsa 14-vuotiaana altto Lydia Kindermannin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Kansallisessa Carlos López Buchardo -konservatoriossa. Garbarini lauloi lyyrisenä sopraanona Teatro Argentino de La Platassa ja Teatro Colónissa. Hän esiintyi muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartn, Giacomo Puccinin, Giuseppe Verdin, Christoph Willibald Gluckin, Francesco Cavallin, Luigi Cherubinin, Henry Purcellin, Joseph Haydnin, Gioacchino Rossinin, Benjamin Brittenin, Jules Massenet'n, Georges Bizet'n ja Niccolò Piccinin teoksissa. Garbarini osallistui myös argentiinalaisten oopperoiden esityksiin. Näihin kuuluivat Valdo Sciammarellan *Marianita Limeña*, Carlos López Buchardon *El sueño de alma* ja Juan José Castron *La zapatera prodigiosa*. Garbarini esiintyi paitsi lukuisissa Argentiinan kaupungeissa, myös muualla Amerikan mantereella ja Euroopassa eri näyttämöillä ja festivaaleilla.

Garbarini lauloi myös kamarimusiikkia. Suurista kuoroteoksista hänen ohjelmistoonsa kuuluivat esimerkiksi Johann Sebastian Bachin *Johannes-passio*, *Matteus-passio* ja *H-mollimessu*, Joseph Haydnin *Luominen*, Georg Friedrich Händelin *Messias-oratorio*, Johannes Brahmsin *Saksalainen sielunmessu*, Gabriel Faurén *Requiem*, Wolfgang Amadeus Mozartin *Requiem*, Ludwig van Beethovenin *Missa Solemnis* ja *Sinfonia nro 9* sekä Giovanni Battista Pergolesin *Stabat Mater*.

Garbarini sai Buenos Airesin kaupungin kunnallisen musiikkipalkinnon ja kriitikkopalkinnon. Hän oli mukana perustamassa kamarioopperaa (*Opera de Cámara*) Teatro Colóniin. Garbarini teki opetustyötä Kansallisessa Carlos López Buchardo -konservatoriossa, Teatro Colónin omassa oppilaitoksessa (*Instituto Superior de Arte del Teatro Colón*) ja Centro altos estudios musicales Franz Lisztissä. Hän istui useiden kansainvälisten kilpailujen tuomaristojen jäsenenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Myrtha Garbarini (Soprano) Bach-Cantatas.com, viitattu 29.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Maailmankirjallisuuden kultainen kirja** on 7-osainen suomalainen kirjallisuusantologia, joka julkaistiin vuosina 1930–1954. Teossarjaan koottiin näytteitä maailmankirjallisuudesta. Sarjan päätoimittajina olivat Rafael Koskimies ja Martti Haavio, ja teoksen kustansi WSOY.

Taustaa
-------

Käännöskirjallisuus oli toiminut 1800-luvun kansallisessa snellmanilaisessa hankkeessa oman suomalaisen kansalliskirjallisuuden edistämiskeinona. Maailmankirjallisuuden keskeisiä teoksia pyrittiin suomentamaan järjestelmällisesti ja siten edistämään sivistystä ja kansanvalistusta. Voimavarojen vähäisyys ja 1930-luvun talouspula kuitenkin rajoittivat laajamittaisia suomennoshankkeita. Niinpä 1920-luvulta lähtien alettiin julkaista erilaisia kirjallisia antologioita, kuten *Suomen kansalliskirjallisuus* (15 osaa) ja *Suomen kansan aikakirjat* (10 osaa). Antologioiden avulla voitiin tarjota nopeasti laaja valikoima parasta luettavaa.

*Maailmankirjallisuuden kultainen kirja* sai alkunsa 1920-luvulla, ja viisi ensimmäistä osaa julkaistiin 1930-luvun aikana. Sarjan laatua edesauttoi se, että WSOY oli selvinnyt lamavuosista paremmin kuin muut suomalaiset kustantamot ja osien toimittajiksi saatiin akateemisesti koulutettuja kirjallisuustieteilijöitä. Sarjan teoksiin otettiin olemassa olevia suomennoksia sekä käännettiin runsaasti näytteitä. Naisten osuus teossarjan tekijäkunnassa oli huomattava, ja esimerkiksi Elina Vaaran ja Aale Tynnin kääntäjänura alkoi *Maailmankirjallisuuden kultaisesta kirjasta*.

Osien rakenne
-------------

Sarjan kukin osa keskittyy tietyn kielialueen kirjallisuuteen, ja osaan on koottu runsaasti näytteitä eri kirjailijoilta: runoja, proosa- ja näytelmäkatkelmia. Jokaisessa osassa on esipuhe, ja jokainen kirjailija esitellään lyhyesti. Näytteet on järjestetty kirjailijoiden syntymävuoden mukaan.

Maantieteelliset alueet muodostavat oman osionsa. Esimerkiksi *Englannin kirjallisuuden kultaisessa kirjassa* brittiläiset kirjailijat ja yhdysvaltalaiset kirjailijat esitellään erikseen.

Osien luettelo
--------------

Maailmankirjallisuuden kultainen kirja
* *Saksan kirjallisuuden kultainen kirja.* Toimittanut Rafael Koskimies. 824 sivua. 1930
* *Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja.* Toimittaneet Anna-Maria Tallgren, Martti Haavio, Kalle Sandelin. 1 143 sivua. 1930
* *Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja.* Toimittanut Eino Railo. 1 019 sivua. 1933 digitoituna Projekti Lönnrotissa (zip)
* *Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja.* Toimittanut Anna-Maria Tallgren. 813 sivua. 1934
* *Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja.* Toimittanut V. K. Trast. 917 sivua. 1936
* *Italian kirjallisuuden kultainen kirja.* Toimittanut Tyyni Tuulio. 743 sivua. 1945
* *Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja*. Toimittanut Tyyni Tuulio. 735 sivua. 1954

Lähteet
-------

* Niemi, Juhani: "Antologioiden kulta-aika", *Suomennoskirjallisuuden historia 1*, s. 371–376. Päätoimittaja H. K. Riikonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Toimituksia, 1084. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISSN 0355-1768. ISBN 978-951-746-836-7.
*Tämä artikkeli käsittelee troijalaista pappia. Laokoon oli myös yksi argonauteista. Veistoksesta katso Laokoon-ryhmä.*
*Laokoon ja hänen poikansa*, n. 200 eaa. Nykyisin Vatikaanin museoissa Roomassa.
**Laokoon** (kreik. Λαοκοων, lat. *Laocoon*), Ankhiseen veli, oli Apollonin pappi Troijassa. Vergiliuksen mukaan hän yritti varoittaa troijalaisia viemästä kaupunkiin puuhevosta, jonka kreikkalaiset olivat jättäneet rannalle. 

Vergiliuksen *Aeneis*-teoksen mukaan Laokoon sanoi seuraavat sanat *Equo ne credite, Teucri / Quidquid id est, timeo Danaos et dona ferentis*, eli "Älkää luottako hevoseen, troijalaiset / mitä tahansa se onkaan, epäilen kreikkalaisia silloinkin, kun he tuovat lahjoja."

Troijalaiset eivät noudattaneet neuvoa, ja siitä vihastuneena Laokoon heitti hevosta keihäällä. Poseidon, joidenkin mukaan Pallas Athene, joka tuki kreikkalaisia, lähetti merikäärmeitä kuristamaan Laokoonin ja hänen kaksi poikaansa Antiphanteen ja Thymbraeuksen. Eräiden lähteiden mukaan Apollon lähetti merikäärmeet tuohon tapaukseen liittymättömän loukkauksen johdosta, ja vain onneton ajoitus sai troijalaiset tulkitsemaan tapahtuman seuraukseksi hevosen vahingoittamisesta. Itse asiassa Poseidon olisi rankaissut Laokoonia siveettömästä käyttäytymisestä Poseidonille pyhitetyllä maaperällä. 

Laokoonin kuolema kuvataan monumentaalisessa veistoksessa, joka tunnetaan nimellä *Laokoon-ryhmä* tai *Laokoon ja hänen poikansa*. Sen tekijöinä pidetään rhodoslaisia kuvanveistäjiä Agesandros, Athenodoros ja Polydoros. Veistos on Vatikaanin museossa.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Helsingissä: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castren & Pietilä-Castren 2000, s. 294

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laokoon**.
* Aeneis (nimellä Aeneid) Project Gutenbergissä kokotekstinä englanniksi ja latinaksi
**Herttoniemen Urheilijat** (HerU) on helsinkiläinen, vuonna 1957 perustettu urheiluseura.

Seura pelasi jalkapalloa Suomensarjassa viisi kautta vuosina 1964–1968. Vuonna 1967 se vaihtoi nimekseen Helsingin Herttua. Seuran paras sijoitus Suomensarjassa oli kaudella 1966 saavutettu kolmas sija. Kauden 1968 päätteeksi seura sijoittui lohkonsa viimeistä edeltäväksi ja putosi sarjasta.

Seura pelasi myös pesäpallon suomensarjassa 1963-1976. Vuonna 1966 se oli lähellä jopa mestaruussarjaan nousua. Lohkovoiton ja nousun ratkaisseessa uusintaottelussa se kuitenkin hävisi Puna-Mustille. Seura luovutti suomensarjapaikkansa 1977 Helsinki-Pesikselle. B-poikien Suomen mestaruuden HerU voitti vuonna 1966.

Junioritoiminta
---------------

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit |
| --- |
| Joukkue | Mitalit | Vuodet | Yhteensä |
| A-pojat |
| Pronssia **Pronssia** | 1961 | 1 |
| B-pojat |
| Kultaa **Kultaa** | 1966 | 1 |
| Yhteensä: | **2** |

Lähteet
-------

1. ↑  Pietarinen, Heikki: Finland - Divisional Movements 1930-2010 RSSSF. Viitattu 13.8.2010. (englanniksi)
2. ↑  Pietarinen, Heikki: Finland - List of League Second Level Tables RSSSF. Viitattu 13.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Miesten suomensarjan ottelut 1945-2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Helsinkiläisiä pesisseuroja sivu 8, Matti Rasilainen
**Maailmankieli** on kieli, jonka asema on erittäin tärkeä ja määräävä kansainvälisessä toiminnassa. Maailmankieliksi mielletään muun muassa englanti ja ranska, mutta esimerkiksi YK:n virallisina työkielinä ovat myös espanja, kiina, venäjä ja arabia.

Englanti
--------

Englanti on tunnetuin globaaleista kielistä. Sitä opetetaan yleisesti niissäkin maissa, joissa englanti ei ole virallisena kielenä. Tämän vuoksi sitä käytetään kansainvälisessä viestinnässä yhä enemmän. Englannin osaaminen on länsimaissa nykyisin varsin tärkeää. Englantia puhuvia voidaan laskutavasta riippuen sanoa olevan hieman yli miljardista kahteen miljardiin.

Ranska
------

Ranskaa pidetään myös yhtenä maailmankielenä. Sitä puhuu arviolta noin 200 miljoonaa ihmistä viidessä maanosassa, joko äidinkielenä tai työkielenä. Ranska on historiallisista syistä virallinen diplomaattien ja kansainvälisen postilaitoksen käyttämä kieli. Ranska on myös tärkeä kieli myös EU:ssa, jossa useat viralliset tekstit laaditaan ensin ranskaksi ja vasta sitten käännetään muille kielille. Ranska on kuitenkin menettänyt globaalia asemaansa englantiin nähden.

Arabia
------

Arabia on seemiläinen kieli, jota puhuu noin 200–300 miljoonaa ihmistä. Se on kuitenkin jakautunut useisiin murteisiin, joiden keskinäinen ymmärrettävyys vaihtelee. Arabia on rituaalisesti tärkeä kieli islamilaisessa maailmassa, koska se on Koraanin kieli ja valtaosa uskontoon liittyvistä käsitteistä on arabiankielisiä. Valtaosa maailman muslimeista ei osaa arabiaa, mutta osaa silti ulkoa uskonnonharjoittamiseen ja rukouksiin kuuluvia tekstejä, joita opetetaan jo lapsille koraanikouluissa. Arabian opettelu kuuluu islamilaisen uskonoppineen koulutukseen.

Englanti ja ranska kansainvälisissä organisaatioissa
----------------------------------------------------

Englanti ja ranska ovat virallisia työskentelykieliä seuraavissa kansainvälisissä organisaatioissa 

* Nato
* OECD
* International Labor Bureau
* Kansainvälinen Olympiakomitea
* Kansainvälinen postiliitto
* Punainen Risti
* Union of International Associations (UIA)

Katso myös
----------

* Kansainvälinen apukieli
* Lingua franca

Aiheesta muualla
----------------

* Englanti - maailmankieli (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Miksi ranska on globaali kieli? (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jyrki Tenni** on suomalainen säestäjä, pianisti ja oppikirjailija, joka on erikoistunut vapaaseen säestykseen ja sen opettamisen kehittämiseen. Hän on kirjoittanut Ralph Abeleinin kanssa säestyksestä oppikirjan nimeltä *Vapaan säestyksen käsikirja*, joka pohjautuu v. 2004 ilmestyneeseen *Vapaa säestys ja improvisointi* -kirjaan**.** Kirja on alun perin ilmestynyt saksaksi vuonna 2013 nimellä *Liedbegleitung und Klavierimprovisation*. Lisäksi Tenni on tehnyt F-kustannukselle *Pianohitit* – *Komppaa itse* -sarjaa, jossa kappaleisiin on liitetty tyylinmukaiset säestysehdotukset. 

Tenni on soittanut yhtyeissä (muun muassa Tuomisalonkiorkesteri, Juuso Salowaara Sextet, Makea Elämä, Sweet Life) ja teattereissa (esimerkiksi Pieni Suomi ja Kouvolan teatteri) sekä opettanut eri oppilaitoksissa.

Teokset
-------

* *Vapaa säestys ja improvisointi* (Otava 2004)
* *Vapaan säestyksen käsikirja* (Helsingin Studiopalvelut 2016)
* *Pianohitit 1 – Komppaa itse!* (F-kustannus 2011)
* *Pianohitit 2 – Komppaa itse* (F-kustannus 2012)
* *Pianohitit – Poppia ja balladeja* (F-kustannus, 2013)
* *Joulun klassikot ja hitit* (F-kustannus, 2014)
* *Ekat Pianohitit* (F-kustannus, 2015)
* *Pianohitit: Lastenlauluja* (F-kustannus, 2015)
* *Keyboard Accompaniment and Improvisation - A Handbook of Practical Piano Skills* (Helbing Verlag, 2017)

Lähteet
-------

1. ↑  Liedbegleitung und Klavierimprovisation
2. ↑  Tenni Jyrki: Pianohitit-sarja *Pianohitit 1*. F-kustannus Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Jyrki Tennin kotisivut
**Sörnäisten työväentalo** oli Helsingissä Vallilan kaupunginosassa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Sörnäisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1895. Saman vuoden lopulla yhdistyksessä oli 233 jäsentä, mutta muutaman vuoden päästä jäseniä oli enää 63. Yhdistys kokoontui Sörnäisten kansankodissa, ja sen ahdasmielisiä sääntöjä pidettiin jäsenmäärän laskun syynä. Laulua, soittoa ja esitelmiä sai olla, mutta ei kuvaelmia tai muuta sen tapaista. Työväenyhdistys vuokrasi vuonna 1898 toimitilakseen lähellä sijainneen Vuorelan. Talon saliin mahtui 400 henkilöä, mutta talo koettiin muuten epäkäytännölliseksi. Yhdistys sai lunastettua talon ja tontin itselleen 1900-luvun alkuvuosina..

Uuden talon hankkimista suunniteltiin, mutta siihen ei ollut taloudellisia mahdollisuuksia vuosikymmeniin. Vuorela myytiin vuonna 1928. Uuden, suurikokoisen talon rakentaminen aloitettiin Vallilassa osoitteessa Sturenkatu 27. Uuden talon rakentaminen oli Sörnäisten työväenyhdistykselle yksin taloudellisesti liian raskas taakka. Helsingin työväenyhdistyksen kanssa perustettiin Vallilan Työväentalo Oy, jonka omistukseen työväentalo siirtyi. Työväentalo jatkoi toimintaansa Vallilan työväentalona.

Kansalaissodan jälkeen Sörnäisten työväenyhdistys erosi Sosialidemokraattisesta puolueesta. Yhdistys ei kuitenkaan liittynyt Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, vaan siitä muodostettiin niin kutsuttu taloudellinen yhdistys. Työväenyhdistys lakkautettiin vuonna 1932 kommunistilakien perusteella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Nemesios Emesalainen** (n. 390) oli kristitty filosofi ja Emesan piispa Syyriassa.

Nemesios kirjoitti teoksen *De natura hominis* ("Ihmisluonnosta"). Hänen elämästään ei tiedätä juuri muuta, ja jopa hänen ajoituksensa on epävarma. Tekstinsisäinen todistusaineisto osoittaa apollinarismi-kiistan jälkeiseen aikaan ja ennen Eutykheen ja Nestorioksen nimiin liittyviä kiistoja, toisin sanoen 300-luvun loppupuolelle.

Nemesioksen teos on mielenkiintoinen yritys koostaa antropologinen järjestelmä kristillisen filosofian näkökulmasta. Mooses ja Paavali esitetään vieri vieressä Aristoteleen ja Menandroksen kanssa, ja teos kallistuu platonilaisiin oppeihin muun muassa sielun ennaltaolemisen ja metempsykoosin suhteen. Fysiologisissa kysymyksissä Nemesios seuraa Aristotelesta ja Galenosta. Kaiken kaikkiaan teos on osoitus kristinuskon ja hellenismin yhtäaikaisesta vaikutuksesta 300-luvulla. Johannes Damaskolainen, Albert Suuri ja Tuomas Akvinolainen pitivät Nemesiosta suuressa arvossa ja uskoivat hänen teoksensa olevan Gregorios Nyssalaisen kirjoittama, sillä heidän kirjoituksillaan on paljon yhteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Encyclopaedia Britannica 11th ed. (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti
Sörnäsin tontti Vallilassa vuonna 1908.
**Sörnäs Aktiebolag** (nimi vuoteen 1916 **Sörnäs Snickeri Aktiebolag**) oli sahatavaraa, puulaatikoita ja höylättyä puutavaraa valmistanut yritys, joka oli 1920-luvulla yksi Suomen suurimpia teollisuusyrityksiä. Se toimi pääosin Helsingin Sörnäisissä. Yhtiö perustettiin vuonna 1892, neljä vuotta aiemmin perustetun *Sörnäs ånghyfleri och snickerifabriksbolag*-nimisen yhtiön seuraajaksi.

Sörnäs A.B. toimi aluksi puusepäntehtaana mutta laajentui sitten tuottamaan sahatavaraa, puulaatikoita, parkettia ja höylättyä puutavaraa. Yhtiö oli Suomen suurin puulaatikoiden valmistaja ja se tuotti sahatavaraa parhaimmillaan noin 25 000 standarttia vuodessa. Vuonna 1927 yhtiön palveluksessa oli 1 200 työntekijää ja sen myynti oli 100 miljoonaa markkaa. Yhtiö oli vielä 1920-luvulla norjalaisomistuksessa mutta 1930-luvulla Helsingin Osakepankin omistus yhtiössä kasvoi kunnes se oli yhtiön toiminnan päättyessä vuonna 1937 jo 90 %.

Sörnäs A.B. hankki 1897 omistukseensa Sörnäisten Isoon Verkkosaareen vuonna 1883 perustetun neliraamisen höyrysahan, jossa oli enimmillään 300 työntekijää. Saha paloi rakennuksineen vuonna 1928, eikä sen toimintaa enää jatkettu. Vuonna 1923 yhtiö perusti Riihivuoren sahan Keski-Suomeen Suolahteen. Riihivuoren saha jonka vuosituotanto oli 6000 std sahatavaraa myytiin 1936 Lahti Oy:lle jonka kautta se myöhemmin joutui Rauma-Repola Oy:n haltuun. Riihivuoren sahan toiminta päättyi vuonna 1992. Yhtiön kolmas saha oli Kymijoen suulla sijainnut vuonna 1874 perustettu Sunilan saha, joka oli ostettu vuonna 1917 Hackman & Co.:lta. Tämä saha myytiin 1928 uudelle Sunila Oy:lle, joka lopetti pian sahan toiminnan ja rakensi paikalle 1936–11938 sulfiittiselluloosatehtaan.

Toiminnan päättyminen
---------------------

Vuonna 1937 Sörnäs A.B.:n yhtiökokous päätti lopettaa yhtiön toiminnan. Kauppaneuvos Arthur E. Nikander, joka oli ostanut Helsingin Osakepankilta Jokelan tiilitehtaan, siirsi vuonna 1937 Helsingin Vallilassa toimineen Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan koneet ja irtaimiston Jokelaan. Tehtaan toiminta jatkui Jokelassa uuden Nikanderin omistaman yhtiön *Oy Sörnäs Ab*:n nimissä. Tämä yhtiö oli olemassa vuoteen 1975 saakka, jolloin se fuusioitiin *Oy Machine-Tool Co*-nimiseen yhtiöön. Yhtiö ei enää loppuvuosina harjoittanut teollista toimintaa, vaan sen hallussa oli lähinnä tonttimaata.

Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan rakennukset purettiin kesällä 1937, muun muassa tehtaan 60 metriä korkea savupiippu kaadettiin 15. heinäkuuta 1937.

Lähteet
-------

* Pörssitieto G. Kock : Entisten pörssilistayhtiöiden historiaa : Sörnäs Aktiebolag (vanha)
* Arthur Nikander

1. ↑  Tehtaanpiipun kaataminen, Helsingin Sanomat, 16.07.1937, nro 187, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Sören Hermansson** (s. 1956 Upplands-Väsby) on ruotsalainen käyrätorvensoittaja. Hän on työskennellyt muun muassa käyrätorvensoiton professorina Michiganin yliopiston musiikkikoulussa Ann Arborissa vuosina 1999–2006.

Hermansson opiskeli Wilhelm Lanzky-Otton johdolla Tukholmassa vuosina 1972–74 ja sai juuri ennen 18-vuotispäiväänsä paikan käyrätorvensoittajana Norrköpingin sinfoniaorkesterista. Vietettyään orkesterissa neljä vuotta hän jatkoi opintojaan Adriaan van Woudenbergin johdolla Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa. Vuosina 1979–81 häntä opetti Gerd Seifert Berliinin Karajan-akatemiassa. Tänä aikana hän myös esiintyi useissa konserteissa Herbert von Karajanin johtamien Berliinin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 1981 hän oli yksi Berliinin radion sinfoniaorkesterin solisteista ja esitti Richard Straussin toisen käyrätorvikonserton. Vuosina 1982–88 Hermansson soitti Neeme Järven johtamassa Göteborgin sinfoniaorkesterissa.

Vuoden 1988 jälkeen Hermansson on omistanut aikansa soolouralle ja opettamiselle. Hän on esiintynyt solistina monien orkesterien kanssa Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa, Englannissa, Argentiinassa, Yhdysvalloissa ja Puerto Ricossa. Kamarimuusikkona hän on esiintynyt Ranskassa, Saksassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Skandinaviassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Brasiliassa.

Hermansson on tilannut ja kantaesittänyt kymmeniä käyrätorviteoksia. Hän on levyttänyt monia näistä teoksista; ensilevytyksiin kuuluvat tulkinnat Gordon Jacobin, Anders Eliassonin, Folke Raben ja Pehr Henrik Nordgrenin konsertoista. Vuonna 1999 hän oli Ruotsin radion sinfoniaorkesterin solistina Bengt Hambraeuksen konserton kantaesityksessä ja televisiotuotannossa. BIS-levymerkille hän on levyttänyt käyrätorvelle ja harpulle sävellettyä ohjelmistoa, ja hän perusti Erica Goodmanin kanssa Horn and Harp Odyssey -kokoonpanon. Hän on esiintynyt säännöllisesti uppsalalaisen Linnékvintettenin kanssa. Hermanssonin kiinnostut erilaisia soitinkokoonpanoja kohtaan on johtanut useiden konserttien pitämiseen lyömäsoitinyhtye Kroumatan kanssa. Hänen muihin yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Michael Gould, Eduardo Gianisella, Mogens Dahl ja Hans-Gunnar Pettersson.

Lähteet
-------

1. ↑  Erica Goodman: Sören Hermansson (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Opera Musica: Sören Hermansson[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Alexander Georg Nicolas Schallenberg** (s. 20. kesäkuuta 1969) on itävaltalainen diplomaatti, juristi ja poliitikko, joka on toiminut Itävallan ulkoministerinä vuodesta 2021 lähtien. Schallenberg oli Itävallan liittokansleri 11. lokakuuta 2021 – 6. joulukuuta 2021. Hän toimi ulkoministerinä Sebastian Kurzin hallituksessa 2019–2021.

Lähteet
-------

1. ↑  YLE: Itävallan johto vaihtui: Historian nuorinta liittokansleria Kurzia seuraa Sveitsissä syntynyt aatelisdiplomaatti

Itävallan valtiolippuItävallan toisen tasavallan liittokanslerit (1945–)
Karl Renner (1945) | Leopold Figl (1945–1953) | Julius Raab (1953–1961) | Alfons Gorbach (1961–1964) | Josef Klaus (1964–1970) | Bruno Kreisky (1970–1983) | Fred Sinowatz (1983–1986) | Franz Vranitzky (1986–1997) | Viktor Klima (1997–2000) | Wolfgang Schüssel (2000–2007) | Alfred Gusenbauer (2007–2008) | Werner Faymann (2008–2016) | Christian Kern (2016–2017) | Sebastian Kurz (2017–2019) | Brigitte Bierlein (2019–2020) | Sebastian Kurz (2020–2021) | Alexander Schallenberg (2021) | Karl Nehammer (2021–) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Like a Fragonard** on Heikki Sarmanto Serious Music Ensemblen albumi vuodelta 1971.

Studioalbumi muodostuu englanninkielisestä jazzvesperistä, joka esitettiin myös Helsingin Juhlaviikoilla kesällä 1971 Temppeliaukion kirkossa.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* jazzkriitikon Lauri Karvosen mielestä *Like a Fragonard* oli ilmestyessään "kaikin puolin edustuskelpoinen albumi, jota pitäisi kaikin voimin yrittää puffata ulkomailla". Laulusolisti Maija Hapuojaa hän kehui mielenkiintoiseksi ja harvinaiseksi esimerkiksi "klassisen koulutuksen saaneesta laulajattaresta, joka silti tajuaa jazzin vaatimukset". Brittiläinen musiikkiarvostelija Ed Martin nimesi Sarmannon albumit *Counterbalance* ja *Like a Fragonard* vuoden 1971 parhaiksi äänilevyiksi ja ihmetteli samalla, miksei niitä ollut julkaistu Britanniassa vaikka levy-yhtiö EMI on brittiläinen. Martin ei kuitenkaan ollut varma, voiko tämän albumin musiikkia kutsua jazziksi.

Kappaleet
---------

### A-puoli

1. Psalm – 2.59 (säv. Heikki Sarmanto)
2. Like a Fragonard – 7.32 (säv. Sarmanto)
3. Ibiza / Grassdream – 12.59 (säv. Sarmanto)

### B-puoli

1. 
2. Wolf – 7.05 (säv. Sarmanto)
3. Le Petit Soldat – 6.11 (säv. Sarmanto)
4. Broadway 5821 (Albright) – 5.56 (säv. Sarmanto)
5. Falle Grace – 5.45 (säv. Sarmanto)

Muusikot
--------

* Heikki Sarmanto – Fender Rhodes
* Pekka Sarmanto – basso
* Juhani Aaltonen – huilu, tenorisaksofoni
* Lance Gunderson – kitara
* Craig Herndon – rummut
* Maija Hapuoja – laulu

### Tuotanto

* Raimo Henriksson – tuottaja
* Kari Tamminen – ääinitys

Lähteet
-------

1. 1 2  Karvonen, Lauri: Sarmanto paras.  *Helsingin Sanomat*, 3.3.1972, s. 23. HS Aikakone (digitilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

* Like a Fragonard discogs.com -sivustolla
* Albumi Fono.fi:in tietokannassa

Lähteet
-------
**Alexander Sällinen** (23. tammikuuta 1848 – 26. maaliskuuta 1911 Batum, Kutaisin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Alexander Sällisen isä oli Karl Sällinen. Alexander Sällinen ylennettiin vuonna 1895 everstiluutnantiksi ja määrättiin pataljoonankomentajaksi 80. Kabardan, kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Barjatinskin jalkaväkirykmenttiin Pohjois-Kaukasukselle. Everstiksi hänet ylennettiin 1899 ja siirrettiin vuoden 1900 viimeisenä päivänä Port Arthurin linnoitusjalkaväkirykmentin komentajaksi Guangdongin niemimaalle. Lokakuussa 1903 Sällinen määrättiin Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi, heinäkuussa 1904 hänet nimitettiin Malmyzin piirikunnan sotilaskäskynhaltijaksi Vjatkan kuvernementtiin Itä-Venäjälle. Vuonna 1905 Sällinen siirrettiin 36. Orjolin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi helmikuussa 1909 ja siirrettiin 30. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi, missä tehtävässä hän palveli kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Sällinen *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 1.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |