recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rubiinisatakieli** (*Calliope calliope*) on sieppoihin kuuluva varpuslintu, joka luokiteltiin ennen rastaaksi (Turdidae).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 22,5–26 cm ja paino tavallisimmin 20–25 g. Kooltaan rubiinisatakieli on hieman punarintaa suurempi. Se on selkäpuolelta ruskea ja vatsapuolelta ruskeanharmaa. Koiraalla on valkoinen silmäkulmanjuova ja viiksijuova, ja sen kurkku on (rubiinin)punainen. Naaraan kurkku on valkoinen ja sen silmäkulmanjuova on likaisenvalkoinen. Nuori lintu muistuttaa muuten peruspukuista aikuista mutta sen siipien isoissa peitinhöyhenissä voi olla ruskeat kärjet ja naaman sekä kurkun kuviointi on himmeämpi. Rubiinisatakielen laulu muistuttaa lehtokertun laulua, mutta on voimakkaampi.

Esiintyminen
------------

Rubiinisatakieli elää Venäjällä Siperiassa ja Kaukoidässä, Kiinassa ja Japanin pohjoisimmilla saarilla. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja Euroopan populaation koko 1 600–2 000 yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa, Suomessa kolmasti vuoden 2005 loppuun mennessä.

Elinympäristö
-------------

Rubiinisatakieli korvaa punarinnan Uralilta itään, ja pesii samantapaisissa tiheissä ja pensaikkoisissa metsissä. Suosii ryteikköisiä, hoitamattomia sekametsiä. Talvehtimisalueilla se viihtyy pensaikoissa, pensasaidoissa, tienvarsipusikoissa ja teepensasviljelmillä, mielellään vesistön läheisyydessä.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on maassa mättään kupeessa tai tiheän pensaan tyvellä. Naaras munii tavallisimmin viisi munaa, joita se (ilmeisesti) hautoo yksin. Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesii vain kerran kesän aikana.

Ravinto
-------

Rubiinisatakielen ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

1. ↑  BirdLife International: *Calliope calliope* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.2.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Calliope calliope | 
* Wikidata: Q27075678
* Wikispecies: Calliope calliope
* ABA: sibrub
* Avibase: 786B0F98D1EE4C54
* BirdLife: 22709701
* BOLD: 745451
* BOW: sibrub
* eBird: sibrub
* GBIF: 6090081
* GNAB: siberian-rubythroat
* iNaturalist: 145064
* IUCN: 22709701
* NatureServe: 2.105086
* NBN: NHMSYS0021004122
* NCBI: 229100
* Observation.org: 18361
* Xeno-canto: Luscinia-calliope
* Laji.fi: MX.32805

 |
|  |
| Motacilla calliope | 
* Wikidata: Q28731135
* EUNIS: 16070

 |

 |
**Saksan metsät** kattavat 32% Saksan maapinta-alasta. 48% metsistä omistavat yksityiset metsänomistajat, joista puolet omistavat pieniä metsäalueita. Metsänomistajien kesken on muodostettu yhteisöjä, joiden kautta metsien hoitoa suunnitellaan yhteisesti. Puuston ja puun käytön suhteen Saksa on Euroopan johtava maa. 1800-luvulta alkaen Saksassa on uudelleen istutettu aiemmin kaadettuja metsiä. 1900-luvulla metsätalouden suosima puulaji oli kuusi ja täten kuusen viljely oli yleistä. Nyttemmin suosioon ovat tulleet sekametsät. Nykyään on myös ryhdytty arvostamaan luonnonmukaisia metsänhoitotoimia, joita ovat luonnollinen hakkuu ja luonnollinen istuttaminen.

Schwarzwaldin vuoriston metsät ovat suosittu turistikohde. Tšekin rajaseudulla sijaitsevan Erzgebirgen vuoriston alue on lähes asumaton ja alueella kasvaa tiheää metsää. Thüringenin metsään kuuluu ylängöllä sijaitseva metsäalue, joka on Saksan luonnontilaisimpia metsiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Saksa *Aitoluonto.fi*. Suomen luontoyrittäjyysverkosto. Viitattu 15.8.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Jari Parviainen: Saksan metsävarat ovat Euroopan suurimmat  4.1997. Metsätieteen aikakauskirja, Tieteen tori.  Arkistoitu 20.5.2023. Viitattu 15.8.2023.
3. ↑  Juuso Aarnio: *501 luonnonihmettä*, s. 279, 281, 285. Read.me, 2010. ISBN 978-952-220-248-2.
**Nokitasku** (*Saxicola caprata*) on Aasiassa esiintyvä sieppoihin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Koiras.
Linnun pituus on noin 13,5 cm, siipien kärkiväli 21–23 cm ja paino 12–26 g, tavallisesti 15–17 g. Kooltaan nokitasku on kuin pensastasku. Sen höyhenpuku on tumma: juhlapukuinen koiras on musta paitsi vatsa, alaperä, yläperä ja siipilaikku ovat valkoiset. Peruspukuisen ja nuoren koiraan höyhenpuku on hieman kirjavampi. Naaraan väritys vaihtelee vaaleanruskeasta tummanruskeaan ja senkin vatsa on usein valkoinen, mutta valkoinen siipilaikku siltä puuttuu.

Levinneisyys
------------

Nokitasku elää laajalla alueella Keski- ja Etelä-Aasiassa, lännessä Iranista Pakistanin ja Pamirin kautta Intiaan, Filippiineille, Indonesiaan (puuttuu Borneosta) ja Uuteen-Guineaan. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on enimmäkseen lyhyen matkan muuttolintu esiintymisalueen länsiosissa ja talvehtii Kaakkois-Iranissa ja Irakissa. Itäiset trooppiset populaatiot ovat paikkalintuja. Lajista tunnetaan useita alalajeja.

Elinympäristö
-------------

Nokitasku asuu avomaiden ja kukkulanrinteiden pensaikoissa, mielellään purojen, jokien tai kosteikkojen reunamilla, missä kasvaa pajukkoa tai korkeaa ruohokasvillisuutta. Laji viihtyy myös puutarhoissa ja laitumilla, mutta se välttelee metsiä, vuoristoa ja kuivia aroja.

Lisääntyminen
-------------

Nokitasku rakentaa pesänsä maahan tai matalalle kiven, kallion tai muurin rakoseen. Naaras munii 2–5 munaa. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto
-------

Nokitaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Saxicola caprata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.2.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* YLE 9.10.2010: Suomesta löydettiin taas uusi lintulaji
* Oiseaux (kuvia)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q864893
* Wikispecies: Saxicola caprata
* ADW: Saxicola\_caprata
* ARKive: saxicola-caprata
* Avibase: A64A1FA22261FA10
* BirdLife: 22710209
* BOLD: 117806
* CoL: 6Y3BP
* BOW: piebus1
* eBird: piebus1
* EUNIS: 101092
* EURING: 11410
* Fauna Europaea: 97194
* Fauna Europaea (new): 95b3b886-eed3-4d74-9bb3-69ae55c24ddb
* GBIF: 2492519
* iNaturalist: 12910
* IRMNG: 10215930
* ITIS: 562829
* IUCN: 22710209
* NCBI: 491955
* Observation.org: 76303
* Open Tree of Life: 811035
* Xeno-canto: Saxicola-caprata
* Laji.fi: MX.32956

 |

 |
**Rupert Arnold "Wray" Downes** (14. tammikuuta 1931 Toronto – 18. maaliskuuta 2020) oli kanadalainen jazzpianisti.

Downes opiskeli Lontoon Trinity Collegessa ja Pariisin konservatoriossa. Hän siirtyi jazzin pariin vuonna 1953 ja suoritti opintoja Dizzy Gillespien sekä Mary Lou Williamsin johdolla. Hän pääsi tekemään yhteistyötä yhdysvaltalaismuusikkojen, kuten Sidney Bechetin, Buck Claytonin ja Bill Colemanin kanssa. Palattuaan Kanadaan Downes täydensi piano-opintojaan Oscar Petersonin johdolla ja osallistui Neil Chotemin järjestämään sävellysopetukseen.

Urallaan Downes soitti muiden muassa Roy Eldridgen, Billie Holidayn, Coleman Hawkinsin, Buddy Taten, Clark Terryn, Eddie Vinsonin ja Lester Youngin sidemanina. Kanadalaisista hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat Peter Appleyard, Dave Young, Ed Bickert, Reg Schwager, Archie Alleyne, Moe Koffman ja Don Thompson.

Vuonna 1990 Downes asettui Montrealiin ja aloitti opettamisen Concordia-yliopistossa. Hänellä oli vaimo Madeleine ja kuusi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Le pianiste Wray Downes nous a quitté sortiesJAZZnights.com
2. ↑  Wray Downes The Canadian Encyclopedia
3. 1 2 3  Canadian jazz pianist Wray Downes dies at 89 JazzFM


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Vahva emäs** on aine, jonka voi tasapainotilassa olettaa neutraloivan hapon täysin. Täsmällinen määritelmä on vahvaa happoa monimutkaisempi ja riippuu siitä, mitä teoriaa käytetään:

* Arrheniuksen määritelmän mukaan vahva emäs on sellainen, joka hajoaa vesiliuoksessa täysin konjugaattihapoksi **Mn+** ja hydroksidi-ioniksi **OH–**. Määritelmä sopii lähinnä yksinkertaisiin emäksiin, kuten natriumhydroksidi **NaOH**:
	+ Reaktio **NaOH → Na+ + OH–** menee loppuun asti, eikä liuokseen jää yhtään NaOH-muotoa itseään.
* Brønstedin määritelmän mukaan vahva emäs on sellainen, joka tasapainotilassa sitoo yhtä monta vetyionia kuin sitä liuokseen lisätään.
	+ Reaktio **NH2– + H+ → NH3** menee loppuun asti, missä **NH2–** on vahva emäs amidi.
* Lewisin määritelmän mukaan vahva emäs luovuttaa elektroniparin aina.

Superemäkselle ei ole varsinaista tarkkaa määritelmää, toisin kuin superhapolle. Usea laboratoriomittakaavan orgaanisessa synteesissä käytetty emäs on niin vahva, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska amfoteerisena aineena vesi alkaa käyttäytyä happona. Moni yleisesti synteesissä käytetty vahva emäs yleensä reagoi veden kanssa niin, ettei kumpaakaan jää jäljelle. Esimerkiksi alkoksidit, kuten natriumbutoksidi **NaOC4H9** ovat näin vahvoja emäksiä:

NaOC4H9 + H2O → Na+ + OH– + C4H9OH
Tuloksena on natriumhydroksidia ja butanolia.

Voimakkaasti hydridillä pelkistävät aineet alkavat toimia emäksinä "vetisten" aineiden kanssa. Esimerkiksi metallihydridit ja metallihydridi-ionit ovat niin emäksisiä, että kaikki liuoksessa olevat vähänkin vetyioneja (H+) päästävät eli happamat aineet, kuten vesi tai enolaatteja muodostavat aineet, neutraloituvat, ja syntyy vetykaasua. Hydridejä käytetäänkin vahvoina emäksinä esimerkiksi enolaattien muodostamiseksi:



Vain hyvin vahva emäs, kuten hydridi, pystyy kokonaan neutraloimaan enolista irtoavan vetyionin.
**ABB Arena** on yhteisnimitys kahdelle Västeråsin Rocklundan urheilupuistossa sijaitsevalle areenalle. Näistä ABB Arena Syd on vuonna 2007 valmistunut monitoimihalli, joka toimii pääasiassa jääpallohallina. Abb Arena Nord toimii jääkiekkoilijoiden käytössä, ja se on alkujaan vuonna 1965 valmistunut Rocklundahallen, joka uusittiin ja nimettiin uudelleen vuonna 2007.

ABB Arena Syd
-------------

Juriorijääpalloa ABB Arenalla.
ABB Arena Syd avattiin lokakuussa 2007 ja se on yleisökapasiteetiltaan Ruotsin suurin pääasiassa jääpallokäytössä oleva halli. Suurempia ovat Ruotsin jääpallofinaaleiden pelipaikkoina olleet Friends Arena ja Tele2 Arena, mutta ne eivät ole pääasiallisesti jääpalloareenoita. Hallin yleisökapasiteetti jääpallo-otteluissa on 9 000 ja konserteissa 16 000. Rakennuksen pinta-ala on 16 000 m². Hallia käyttävät kotikenttänään västeråslaiset jääpalloseurat Västerås SK ja Tillberga IK. Valmistuessaan vuonna 2007 ABB Arena Syd korvasi Rocklunda IP:n tekojääradan kaupungin jääpalloseurojen kotiareenana. Rocklundaan valmistui Ruotsin ensimmäinen tekojäärata vuonna 1956.

ABB Arena Syd on toiminut vuoden 2009 Jääpallon MM-kilpailujen pääpelipaikkana.

ABB Arena Nord
--------------

ABB Arena Nord korvasi valmistuttuaan vuonna 2007 vanhan 1965 rakennetun Rocklundahallenin. Halli toimii Västeråsin jääkiekkoseuran VIK Västeråsin kotiareenana. Hallin yleisökapasiteetti on 4 902 katsojaa. Hallissa on ravintola ja kahvilatilat, sekä konferenssitilat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arenorna på Rocklunda rocklunda.com.  Arkistoitu 1.2.2020. Viitattu 29.3.2017. (ruotsiksi)
2. 1 2  ABB Arena strangbeton.se. Viitattu 29.3.2017. (ruotsiksi)
3. 1 2  Tolv bandyhallar i Sverige upplevbandy.se.  Arkistoitu 30.3.2017. Viitattu 29.3.2017. (ruotsiksi)
4. ↑  Tele2 Arena vinner mot Friends arena idrottensaffarer.se. Viitattu 29.3.2017. (ruotsiksi)
5. ↑  VSK Bandy: Historia *vskbandy.se*. Viitattu 29.3.2017. (ruotsiksi)
6. ↑  VIK Västerås HK eliteprospects.com. Viitattu 29.3.2017. (englanniksi)
**Musta sota** tarkoittaa brittiläisten kolonialistien ja Tasmanian aboriginaalien välisiä konflikteja Tasmaniassa (tuolloin Van Diemenin maa) vuosina 1804–1830. Vajaassa 30 vuodessa britit surmasivat saarta 35 000 vuotta asuttaneen alkuperäiskansan, jonka suuruus oli 1800-luvun alussa noin 5 000 henkeä.

Mustan sodan aikaan julkaistu juliste, jonka tarkoituksena on välittää Tasmanian alkuperäiskansalle tietoa varakuvernööri Thomas Daveyn ystävyyteen tähtäävästä politiikasta aboriginaalien ja kolonialistien välillä. Kahdessa alemmassa kuvassa kerrotaan, että jos aboriginaali tappaa kolonialistin, hänet hirtetään. Samoin käy, jos kolonialisti tappaa aboriginaalin.
Sodan lopussa tapahtui saaren silloisen kuvernöörin George Arthurin käskystä mustana linjana tunnettu yritys saartaa ja pakkosiirtää saaren viimeiset aboriginaalit 2 000 sotilaan muodostaman saartorenkaan avulla. Yritys epäonnistui ja sotilaat onnistuivat saamaan kiinni vain kaksi aboriginaalia. Koko yrityksen hinta oli 25 000 puntaa. Jo aiemmin Arthur oli tarjonnut aboriginaalien kiinniotosta viiden punnan palkkion aikuisesta ja kaksi puntaa lapsesta. Lopulta suurin osa aboriginaaleista siirrettiin Flindersinsaarelle Tasmanian pohjoispuolelle.

Lähteet
-------

* Rasismi (Racism) (Kolmiosaisen dokumenttisarjan toinen osa) Yle/BBC.  Arkistoitu 15.3.2008. Viitattu 27.2.2008.
* Richard Nile, Christian Clerk: *Cultural Atlas of Australia, New Zealand and South Pacific*. New York: Facts On File, 1996. (englanniksi)
**Ksenija Boguslavskaja** (ven. Ксения Богуславская; 1892–1973) oli venäläinen taidemaalari, kuvittaja, suunnittelija ja organisaattori.

Ksenija Boguslavskaja syntyi 1892. Hänen äitinsä oli kreikkalaistaustainen, ja hänen isänsä oli Venäjän keisarillisen armeijan korkea-arovinen upseeri.

Boguslavskaja opsiskeli taidetta Pietarissa ja sitten Napolissa vuonna 1910 ja Pariisissa 1911–1913. Pariisissa hän tutustui muihin venäläisiin maanpakolaisiin ja elätti itsensä vaatesuunnittelulla ja kukkakorttien piirtämisellä.

Boguslavskaja pystyi vuonna 1913 palaamaan Pietariin ja meni siellä naimisiin taidemaalari Ivan Punin kanssa. Heidän kodistaan tulee venäläisten avantgardistien kokoontumispaikka. Boguslavskaja järjestää ja rahoittaa futuristisen antologian sekä ryhmänäyttelyt "Raitiovaunu V" ja "0,10", johon hän myös tekee miehensä kanssa maalauksia. Boguslavskaja oli myös allekirjoittamassa suprematismistista manifestia.

Boguslavskaja ja Puni opettivat vuonna 1919 hetken vitebskiläisessä taidekoulussa, johon heidät houkutteli koulun johtaja Marc Chagall. Vielä samana vuonna he joutuivat pakenemaan Venäjältä jään yli Suomeen Kuokkalaan. Heidät ensin internoitiin, mutta päästettiin lähtemään. 

Bogulavskaja ja Puni päätyivät vuonna 1924 Pariisiin. Bogulavskaja oli perheen elättäjä, ja hän toimi vaate- ja tekstiilisuunnittelijana hänen miehensä saadessaan mainetta taiteilijana. Bogulavskaja jättäytyi omalta uraltaan 1930-luvulla ja alkoi keskittyä miehensä työn edistämiseen. Hän järjesti näyttelyitä ja julkaisi 1972 Punin töiden katalogin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Xenia Boguslawskaja *Fembio*. Viitattu 3.4.2024. (saksaksi)
2. 1 2  Xenia Boguslavskaya *RusArtNet.com*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Jyrki Siukonen: *Humpuukia ja hulluutta*, s. 153. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2023. ISBN 978-951-858-599-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**August Hugo Lignell** (5. huhtikuuta 1841 Saltvik, Ahvenanmaa – 3. toukokuuta 1890 Kuopio) oli suomalainen kauppias, proviisori ja alkoholijuomia valmistavan kuopiolaisen Lignell & Piispanen -yrityksen perustaja.

Lignellin vanhemmat olivat Saltvikin kruununnimismies Pehr August Lignell ja Fredrika Bomansson. Hän oli harjoittelijana apteekeissa Turussa, Salossa, Helsingissä ja Sortavalassa sekä suoritti farmaseutin tutkinnon 1861 ja proviisorin tutkinnon 1865. Vuonna 1872 Lignell osti yhdessä August Piispasen kanssa Kuopion kanta-apteekin oikeudet, ja vuonna 1875 he perustivat toiminimen *Lignell & Piispanen*, joka keskittyi alkuvaiheissa sekatavarakaupan harjoittamiseen. Vuonna 1882 toiminimi aloitti alkoholijuomien valmistuksen ja tuonnin, ja siitä kehittyikin pian sen päätoimiala.

Lignell alkoi 1880-luvulla kehitellä uusia alkoholijuomia, ja hän sai 1888 kehittämästään mesimarjalikööristä palkinnon Kööpenhaminassa järjestetyssä näyttelyssä. Toiminimi Lignell & Piispanen aloitti näihin aikoihin myös mesimarjaliköörin valmistuksen ja viennin. Lignell keskittyi tähän puoleen, ja vuonna 1886 hän jätti apteekkipuolen Piispasen hoitoon. Lignelillä oli Kuopiossa myös Lahdentaan oluttehdas, ja vuonna 1884 hän perusti lyhytikäiseksi jääneen voinvientiyhtiön yhdessä muiden kuopiolaisten kauppiaiden kanssa. Lignell sai kauppaneuvoksen arvon 1890.

Lignell toimi Kuopion kaupunginvaltuusmiehenä 1875–1890. Hänen aloitteestaan kaupunkiin rakennettiin katuvalaistus 1876. Lignell oli mukana perustamassa *Kuopion Wapaaehtoista Pelastus- ja Sammutuskuntaa* (vapaapalokunta) 1877 ja Kuopion kauppakoulua 1887. Lignell oli myös Kuopion kauppaseuran puheenjohtajana.

Lignell oli naimisissa vuodesta 1871 Johanna (Hanna) Gustava von Pfalerin kanssa.

Lähteet
-------

* Matti Rautiainen ja Susanna Niiranen: Kauppaneuvos Hugo Lignell (1841–1890). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Juhan Suku-uutiset blogi 1.6.2008 : Lignell-suvusta
Arturo Schwarz
**Arturo Schwarz** (1924 Alexandria, Egypti – 23. kesäkuuta 2021) oli italialainen taidehistorioitsija, professori, taidekonsultti ja kansainvälisten näyttelyjen kuraattori. Hän keräsi laajan kokoelman Marcel Duchampin, André Bretonin, Man Rayin ja Jean Arpin sekä muiden 1900-luvun taiteilijoiden teoksia. Hän oli myös kirjailija ja runoilija. Schwarz käsitteli kirjoituksissaan Marcel Duchampia, Man Rayta, surrealisteja ja dadaisteja.

Schwarz karkotettiin poliittisen aktivismin vuoksi Egyptistä 1949. Hän asettui Italiaan Milanoon ja aloitti silloin taiteenkeräämisen. Hänen yhteistyönsä Jerusalemissa sijaitsevan Israel-museon kanssa alkoi 1972, jolloin hän lajoitti museolle 13 Duchampin teosten kopioita, jotka hän oli tehnyt 1964 Duchampin kanssa. 1991 hän lahjoitti laajan arkistonsa. Vuonna 1998 hän lahjoitti museolle 800-teoksen kokoelma dadan ja surrealismin taidetta. Kokoelmasta oli Gettyn museo tarjonnut hänelle suuret summat.

Israelin museon peruskorjaustyön aikana kokoelmasta kiersi maailmalla 250 teosta, ja ne ovat esillä Helsingissä Taidemuseo Tennispalatsin näyttelyssä *Suuntana surrealismi – mestariteoksia Jerusalemin Israel-museosta* 22.9.2009 saakka.

Teokset (valikoima)
-------------------

* (toim.) *The Complete Works of Marcel Duchamp*, H. N. Abrams (New York, NY), 1969, reprinted, Delano Greenidge (New York, NY), 1997.
* *Marcel Duchamp: Sixty-six Creative Years; From the First Painting to the Last Drawing*, Gallery Schwarz (Milan, Italy), 1972.
* *New York Dada: Duchamp, Man Ray, Picabia*, Prestel Verlag (Munich, Germany), 1973.
* *Almanacco dada: Antologia letteraria-artistica, cronologia e repertorio delle riviste*, Feltrinelli (Milan, Italy), 1976.
* *Man Ray: The Rigour of Imagination*, Rizzoli International (New York, NY), 1977.
* *André Breton, Trotsky, et l'anarchie*, Union Generale d'Editions (Paris, France), 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  Addio ad Arturo Schwarz, il mondo dell’arte e della cultura perde uno dei suoi testimoni più acuti *exibart.com*. Viitattu 4.1.2022. (italiaksi)
2. 1 2 3  Israel21c, "Arturo Schwartz - benefactor to art and Israel", Rick Radin, 20.4.2002; viitattu 26.6.2009
3. 1 2  Anu Uimonen: Surrealismin kummisetä ei usko Dalíin.  *Helsingin Sanomat*, 26.6.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Daniel F. Galouye.
**Daniel Francis Galouye** [galui] (11. helmikuuta 1920 New Orleans – 7. syyskuuta 1976 New Orleans) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja lehtimies. Hän käytti ajoittain salanimeä **Louis G. Daniels**.

Galouye opiskeli Louisianan osavaltionyliopistossa ja työskenteli toimittajana useissa sanomalehdissä, muiden muassa *The States-Item* -lehdessä vuosina 1946–1967. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltain laivaston lentojoukoissa koelentäjänä. Hän vammautui ja kärsi lopun ikäänsä terveysongelmista.

Galouye aloitti tieteiskirjailijanuransa vuonna 1952, ja hän julkaisi runsaasti novelleja sekä viisi romaania vuosina 1961–1973. Ensimmäinen romaani *Dark Universe* oli ehdolla Hugo-palkinnon saajaksi. Galouyen romaaneista tunnetuin lienee *Simulacron-3* vuodelta 1964, sillä siitä on tehty kaksi elokuvasovitusta: Rainer Werner Fassbinderin *Welt am Draht* (1973) ja Josef Rusnakin *13. kerros* (1999). Romaani käsittelee virtuaalitodellisuutta, ja se ennakoi myöhempiä tieteiselokuvia *Tron* ja *The Matrix*.

Galouyen puoliso oli vuodesta 1945 Carmel Barbara Jordan; heille syntyi kaksi tytärtä.

Teoksia
-------

### Romaaneja

* *Dark Universe* (1961)
* *Lords of the Psychon* (1963)
* *Simulacron-3* (1964), Britanniassa nimellä *Counterfeit World*
* *A Scourge of Screamers* (1968), Britanniassa nimellä *The Lost Perception*
* *The Infinite Man* (1973)

### Novellikokoelmia

* *The Last Leap and Other Stories of the Supermind* (1964)
* *Project Barrier* (1968)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Luther-Agricola-Seura** on vuonna 1940 perustettu suomalainen tieteellinen seura, joka keskittyy erityisesti systemaattisen teologian ja kirkkohistorian julkaisu- ja kustannustoimintaan. Seura perustettiin edistämään saksalais-suomalaista kulttuurivaihtoa teologian alalla. Seuran vanhimmat kokouspöytäkirjat ovat kadonneet, mahdollisesti jopa hävitetty kansallissosialististen yhteyksien takia. Seuran ensimmäinen julkaisu oli Saksan evankelisen kirkon ulkoasianosaston johtaja Theodor Heckelin kirjoittama *Luthers Kleiner Katechismus und die Wirklichkeit* ja toinen Jaakko Gummeruksen kirjoittaman Agricola-elämäkerran saksankielinen käännös. Nykyaikana Luther-Agricola-Seura kuuluu Tieteellisten seurain valtuuskuntaan ja kääntää suomalaista tutkimusta saksaksi ja englanniksi.

Seura julkaisee vuosittain yhden tai kaksi kirjaa sekä kahta tieteellistä julkaisusarjaa. Seuran julkaisusarjoista *Schriften der Luther-Agricola-Gesellschaft* keskittyy vieraskieliseen teologiseen tutkimukseen saksaksi ja englanniksi. *Studia missiologica et oecumenica Fennica* -julkaisu puolestaan käsittelee missiologiaa ja ekumeniikkaa. Jälkimmäisen julkaisemisen seura aloitti 1990-luvulla, kun Missiologian ja ekumeniikan seura lopetti toimintansa ja yhdistyi Luther-Agricola-Seuran kanssa. Vuonna 2020 seura aloitti aineistonsa digitoinnin.

Luther-Agricola-Seuralla oli noin 160 jäsentä vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Saukko, Olli: Tieteelliset seurat: Luther-Agricola-Seura on kansainvälinen tiedekustantamo, jonka historian alkuvaiheet ovat osittain pimennossa *Teologia*.  29.4.2020. Viitattu 13.10.2023.
2. ↑  Murtorinne, Eino: *Veljeyttä viimeiseen saakka: Suomen ja Saksan kirkkojen suhteet toisen maailmansodan aikana 1940–44*, s. 62–63. Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1975. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 13.10.2023).
3. 1 2 3  Kuukauden jäsenseurana on Luther-Agricola-Seura *Tieteellisten seurain valtuuskunta*.  4.5.2020. Viitattu 13.10.2023.
4. ↑  Seuran esittely *Luther-Agricola-Seura*. Viitattu 13.10.2023.
5. ↑  Lindberg, Johan: Luther-Agricola-sällskapet *Uppslagsverket Finland*.  19.1.2011, päivitetty 20.6.2023. Viitattu 13.10.2023. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Clémence de Grandval
**Clémence de Grandval** (21. tammikuuta 1828 Saint-Rémy-des-Monts, Sarthe – 15. tammikuuta 1907 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.

De Grandval oli aristokraattisen perheen nuorin tytär. Hänen isänsä harrasti pianonsoittoa ja kirjoittamista. Vanhempiensa linnassa de Grandval tutustui hänelle pianonsoittoa opettaneeseen Friedrich von Flotowiin ja hänen innoittajanaan toimineeseen Frédéric Chopiniin. Vuonna 1851 hän meni naimisiin Charles-Grégoire de Grandvalin kanssa. Sävellysopintonsa hän aloitti tässä vaiheessa Camille Saint-Saënsin johdolla. 1850-luvulta alkaen de Grandval alkoi saada mainetta säveltäjänä. Heugel-kustantamo julkaisi hänen teoksensa *Deuxième Grand Trio* (pianotrio, 1853). Sekä *Messe* että *Stabat Mater* pääsivät monien kirkkojen ohjelmistoon. Vuosina 1859–1869 de Grandval keskittyi näyttämömusiikkiin ja sävelsi eri pseudonyymeillä oopperoita. Hänen käyttämiään pseudonyymejä olivat Caroline Blangy ja Clémence Valgrand.

1870-luvulla de Grandval kiinnostui jälleen instrumentaalimusiikista ja osallistui Société nationale de musiquen toimintaan. Hänen teostensa joukossa on konsertto oboelle ja orkesterille. Vuonna 1880 de Grandval sai Prix Rossinin oratoriolla *La Fille de Jaïre*. Hänen kamarimusiikkituotantonsa toi hänelle Prix Chartierin vuonna 1890. De Grandvalin viimeinen suurimuotoinen teos oli ooppera *Mazeppa*, joka kantaesitettiin Bordeaux'ssa vuonna 1892.

Lähteet
-------

1. 1 2  Clémence de Grandval (1828-1907) Bibliothèque nationale de France
2. 1 2  GRANDVAL, CLÉMENCE DE (1828-1907)[vanhentunut linkki] Bru Zane Mediabase

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Venturi- ja Coanda-ilmiö
**Coandă-ilmiö** on virtauksen pyrkimys kääntyä kohti sitä lähellä olevaa pintaa.  Ilmiötä tutki ensimmäisenä tieteellisesti romanialainen Henri Coandă 1900-luvun alussa, joka sai vuonna 1934 ranskalaisen patentin "Method and apparatus for deviation of a fluid into another fluid" -tutkimuksestaan. 

Ilmiö johtuu siitä, että kun virtaus ei rakenteen kohdalla pysty aikaansaamaan nesteen ylöstaitetta, virtaus kääntyy itse kohden rakennetta. 

Coandă-ilmiötä käytetään nostovoimaa lisäävissä laipoissa. Ilman sitä virtaus irtoaisi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tritton, D.J. Physical Fluid Dynamics, Van Nostrand Reinhold, 1977 (reprinted 1980), Section 22.7, The Coanda Effect.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Coandă-ilmiö**.
* A page with a video of the Coandă effect in action
* Information on the patents of Coanda
* New UK based UAV project utilising the Coandă effect
* Report on the Coandă Effect and lift (Arkistoitu – Internet Archive)
* How to see the Coandă effect at home (www.physics.org comic)
Bernard-Henri Lévy
**Bernard-Henri Lévy** (usein **BHL**, alk. **Bernard Levy**, s. 5. marraskuuta 1948 Beni-Saf, Ranskan Algeria) on ranskalainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja toimittaja, joka tunnetaan kansainvälisesti. Hän oli vuonna 1976 uuden filosofian kärkihahmoja. Hänen varakas isänsä oli puutavarayhtiön perustaja.

Lévy opiskeli eliittiyliopisto École Normale Supérieuressa, jossa hänen opettajinaan olivat muun muassa Jacques Derrida ja Louis Althusser. Hän suoritti loppututkinnon filosofiassa. Uransa alussa hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana Combatissa, jonka Albert Camus oli perustanut, kun natsit valtasivat Ranskan. 1971 hän oli Intiassa ja Bangladeshissa, missä hän seurasi Pakistanin kanssa käytyä sotaa. Se oli hänen 1973 ilmestyneen ensimmäisen kirjansa *Bangla-Desh, Nationalisme dans la révolution* aihe. Palattuaan Pariisiin hän oli perustamassa 'uusien filosofien' koulukuntaa. Uusi filosofia suhtautui kriittisesti marxismiin ja sosialismiin kauan ennen Neuvostoliiton hajoamista.

1977 hän esiintyi ensi kerran julkisesti uuden filosofian edustajana yhdessä André Glucksmannin kanssa. Samana vuonna ilmestyi hänen teoksensa *La barbarie à visage humain*, jossa hän sanoi että marxismi oli pohjimmiltaan epämoraalista. 1981 ilmestyi *L'Idéologie française*, jota pidetään hänen pääteoksenaan. 

Pierre Bourdieu on pitänyt häntä malliesimerkkinä konservatiiveja hännystelevästä pseudofilosofista.

Hän on naimisissa Arielle Dombaslen kanssa. Hänen tyttärensä Justine Lévy hänen ensimmäisestä avioliitostaan on menestyskirjailija. Hänellä on myös poika Antonin-Balthazar Lévy toisesta avioliitosta. Kun hänen isänsä kuoli 1995, hän peri tämän yrityksen ja toimi sen johdossa kunnes myi sen 1997 François Pinault'lle 750 miljoonasta frangista.

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Immonen: Median kertakäyttöajattelijat


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
	+ 2
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**7 oikein** on vuonna 1989 perustettu suomalainen totopelien vihjelehti, joka sisältää myös kaikkien Suomessa järjestettävien ravikilpailujen lähtölistat. Lehteä julkaisee Suomen Hippos ry:n tytäryhtiö Suomen Hevosurheilulehti Oy, joka omistaa myös *Hevosurheilu*-lehden. *7 oikein* -lehden lähtölistat toimivat usean suomalaisen raviradan virallisena käsiohjelmana, koska ne ovat luopuneet omien käsiohjelmien julkaisusta.

Historia
--------

*7 oikein* perustettiin vuonna 1989 nimellä *Viisi oikein* Veikkauksen järjestämän valtakunnallisen V5-ravipelin mukaan. Lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa kesäkuussa 1989. Uuden V65-pelin myötä lehti ilmestyi vuodesta 1991 lähtien nimellä *Kuusi oikein*, ja nykyinen nimi otettiin käyttöön V75-pelin myötä vuonna 2001. Alun perin lehteä julkaisi turkulainen Ravialfa Oy, kunnes Ilpo Pitkänen (1962-2013) osti yhtiön 2000-luvun alussa. Pitkäsen kustantamana 7 oikein -lehdestä tuli suomen suosituin ravivihje-lehti. Hän kasvatti myös itse ravihevosia – joiden tunnuspiirre ovat hauskat kaksimieliset nimet. Leski Tiina Pitkänen myi *7 oikein* -lehden henkilökuntineen Suomen Hevosurheilulehdelle lokakuussa 2015.  Myöhemmin Hevosurheilulehti teki päätöksensä ja lehden koko kahdeksanhenkinen toimitus irtisanottiin ja vuoden 2016 alusta se yhdistettiin Suomen Hippoksen vuodesta 2012 julkaiseman *Toto*-vihjelehden kanssa. Ennen yhdistämistä *7 oikein* -lehden levikki oli laskenut Ilpo Pitkäsen poismenon johdosta noin 8 200 kappaleeseen.

Vuodesta 2017 lähtien *7 oikein* on ilmestynyt myös digiversiona.

Aiheesta muualla
----------------

* 7 oikein -lehden digiversio
* 7 oikein -lehden facebook-sivu

Lähteet
-------

1. ↑  Egil Englund: Tekniset tiedot  7.1.2021. Hevosurheilu. Viitattu 24.4.2022. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Unkuri, Jarno: Hevosurheilu osti 7 oikein -lehden  30.10.2015. Hevosurheilu. Viitattu 22.9.2017.
3. ↑
4. ↑  Haku Suomen kansallisbibliografia Fennica.  Arkistoitu 14.6.2018. Viitattu 22.9.2017.
5. ↑  Juha-Pekka Tikka: On To Win, We Sign, We May Sex… – hoksaatko tämän tallin hevosten mainiot sanaleikkinimet? *verkkouutiset.fi*. Viitattu 11.2.2019.
6. ↑  Salomaa, Janne: Hevosurheilun toimitus ahdistui  26.2.2016. Journalisti.  Arkistoitu 22.9.2017. Viitattu 22.9.2017.
7. ↑  Sipakko, Tero: 7 oikein digiaikaan  4.5.2017. Hevosurheilu. Viitattu 22.9.2017.
**Kasper Alhoniemi** (1999 Tampere – 10. kesäkuuta 2023 Lobkove, Ukraina) oli ensimmäinen Ukrainan puolella taistellut suomalainen vapaaehtoinen, joka kaatui Ukrainan sodassa.

Alhoniemi liittyi Ukrainan asevoimien perustamaan Kansainväliseen legioonaan sodan alussa. Taisteluissa hän osallistui muun muassa Harkovan vapautukseen syksyllä 2022.

Alhoniemi palasi hetkeksi Suomeen, mutta matkusti takaisin Ukrainaan huhtikuussa 2023. Hän liittyi Ukrainan sotilastiedustelu HUR:n alaisiin erikoisjoukkoihin. Samassa yksikössä palveli myös kaksi muuta suomalaista. Ukrainan armeija palkitsi Alhoniemen ryhmän toimistaan mitaleilla, ja hänet ylennettiin ryhmänjohtajaksi.

Hän kuoli kesäkuun 10. päivänä 2023 lähellä Lobkoven kylää Zaporižžjan rintamalla panssarivaunun tulituksessa. Samassa taistelussa kuoli myös ukrainalainen sotilas ja useita taistelijoita haavoittui, mukaan lukien toinen suomalainen vapaaehtoinen. Alhoniemi oli kuollessaan 23-vuotias. Hänen ruumiinsa pystyttiin noutamaan alueelta vasta elokuussa. Suomeen hänet kuljetettiin marraskuussa, kun Suomi-Ukraina-maanpuolustusyhdistyksen oli saanut järjestetttyä kuljetuksen varat kansalaiskeräyksellä.

Siviilissä Alhoniemi työskenteli koneenasentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kasper Alhoniemi, 23, kaatui taistellessaan Ukrainan puolesta – tämä on hänen tarinansa *Yle Uutiset*.  18.2.2024. Viitattu 20.2.2024.
2. ↑  Venäjän hyökkäys | Ukrainassa kesäkuussa kaatunut suomalaissotilas haudattiin Tampereella *Helsingin Sanomat*.  9.12.2023. Viitattu 20.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* MOT: Taistelijan kotiinpaluu, Yle Areena, televisio-ohjelma suomalaisista vapaaehtoisista
**Nordic Air Meet** on vuosittain järjestettävä Pohjoismaiden, Ison-Britannian, Sveitsin ja Yhdysvaltain ilmavoimien ja sotilaallinen lentotoimintaharjoitus. Sen tarkoituksena on tutustuttaa kyseisten maiden hävittäjälentäjiä kansainväliseen lentotoimintaan.

Harjoitus on järjestetty Norjan Örlannissa vuosina 2001, 2002, 2003 ja 2005. Se järjestettiin Ruotsissa Kallaxissa vuosina 2004 ja 2007. Vuoden 2007 harjoitus järjestettiin lentolaivue 21:n tukikohdassa Luulajassa. Tällöin varakenttinä olivat Oulu ja Rovaniemi.

Ilmatankkaus
------------

Yhdysvaltain KC-135 Stratotanker tankkaa F-22 Raptoria - kuva ei liity Nordic Air Meet'iin.
Harjoitukseen osallistuu myös kaksi yhdysvaltalaista KC-135 Stratotanker -ilmatankkauslentokonetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Nordic Air Meet päättyi, mutta pohjoismainen harjoitusyhteistyö jatkuu Lapissa. *Ilmavoimat, Lapin lennosto*.  23.8.2012.  Arkistoitu 1.4.2014. Viitattu 30.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen ilmavoimat:  (Arkistoitu – Internet Archive) Nordic Air Meet
* Norjan puolustusvoimat:  Weeks 39–40: Nordic Air Meet
* Militaryphotos.net:  2004 Photographs.
*Omakuva*, noin 1660
**Robert Nanteuil** (1623–1678) oli ranskalainen kuparipiirtäjä. Nanteuil oli arvion mukaan 1600-luvun Ranskan merkittävin muotokuvakaivertaja. Toimiessaan Ludvig XIV:n hovitaiteilijana hän kaiversi arvossapidettyjä muotokuvia. Nanteuilin ansioista Ludvig XIV antoi vuonna 1660 ediktin, jonka vaikutuksesta kuparinpiirrännästä tuli Ranskassa ammattikuntasäännöksistä riippumaton "vapaa taide." Hänen töitään on yli 200. Aiheina ovat mm. Ludvig XIV, Mazar ja Colbert, jotka Nanteuil kuvasi monta kertaa. Myös pastellimaalaajana Nanteuil jonkin verran työskenteli.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Factum, osa 5*, s. 170. Espoo: Weilin & Göös, 2004. ISBN 951-35-6644-7.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 6*, s. 235. Helsinki: Otava, 1963.
3. ↑  Tietosanakirja, osa 6 vuodelta 1914, s. 1001

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Nanteuil**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* KulturNav
* National Gallery of Canada
* Victoria
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**M/S *Ship I*** oli vuonna 1975 rakennettu 177,2-metrinen junalautta. Laivan rakensi Rickmers Rhederei GmbH Rickmers Werftin telakka Bremerhavenissa Saksassa. Alun perin alus oli nimeltään *Railship I*. Alus romutettiin syyskuussa 2001 Alangissa Intiassa.

Käyttöhistoria
--------------

Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1974 ja 10. helmikuuta 1975 alus sai nimen *Railship I*. Seuraavana päivänä alus luovutettiin Partenreederei m.s. "Railship I":n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Lyypekki. *Railship I* aloitti 15. helmikuuta liikennöinin junalauttana Saksan Travemünden ja Suomen Hangon välillä. Elokuussa 1979 alus oli pidennettävänä 27,18 metrillä A.G. Weserin telakalla Bremenissä Saksassa. Railship Oy AB osti aluksen 5. huhtikuuta 1994 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotipaikaksi tuli Hanko. Vuonna 1995 alus siirtyi Travemünden ja Turun välille. Heinäkuussa 2001 Blue Admiral Group Ltd. osti aluksen ja rekisteröi sen *Ship I* -nimisenä Komorien lipun alle. *Ship I* saapui Alangiin Intiaan romutettavaksi 1. syyskuuta 2001.

Katso myös
----------

* M/S *Baltijsk*
* M/S *Runner*

Lähteet
-------

1. 1 2  M/S RAILSHIP I Fakta om Fartyg. Viitattu 14.5.2010. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S *Railship I* (ruotsiksi)
**Institut national des sciences appliquées de Lyon** (INSA Lyon) on suuri ranskalainen koulu ja insinöörikoulu. Yliopisto sijaitsee La Doua - LyonTechin kampuksella tiede- ja teknologiayliopistojen ja *Grandes écoles*in klusterissa. La Doua sijaitsee Villeurbannessa, Lyonin esikaupunkialueella.

Koulu perustettiin vuonna 1957 kouluttamaan korkeasti koulutettuja insinöörejä, tukemaan täydennyskoulutusta ja tekemään tutkimusta. Viiden vuoden opetussuunnitelman tavoitteena on kouluttaa insinöörejä, joilla on inhimillisiä ominaisuuksia ja jotka ovat perehtyneet tieteen ja tekniikan pääalueisiin. Opiskelijat voivat suorittaa tohtorin tutkinnon 5-vuotisen opetussuunnitelman päätyttyä. INSA-tutkinnon suorittaneita Lyonissa kutsutaan *Insaliens*iksi.

Kuuluisia valmistuneita
-----------------------

* Elyes Fakhfakh, tunisialainen poliitikko ja entinen Tunisian pääministeri
* Toivo Katila, suomalainen fyysikko ja emeritusprofessori

Lähteet
-------

1. ↑  Institut national des sciences appliquées (INSA) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Le Jour­nal Éco #88, avec Frédé­ric Fotiadu (INSA Lyon) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* INSA Lyon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Institut national des sciences appliquées de Lyon**.
Gunibin piiri Dagestanin kartalla.
**Gunibin piiri** (ven. Гуни́бский райо́н, *Gunibski raion*, avaariksi Гъуниб район, *Gunib raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 610 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).

Gunibin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Hunzahin, koillisessa Gergebilin, idässä Levašin, kaakossa Lakin, etelässä Tšarodan ja lännessä Šamilin piireihin.

Piiriin kuuluu 18 maalaiskuntaa: Batsada, Buhty, Gonoda, Gunib, Hindah, Hototš, Keger, Koroda, Kudali, Kujada, Megeb, Oboh, Rugudža, Salta, Šangoda, Sogratl, Šulani ja Tšoh. Hallinnollinen keskus on Karakoisujoen rannalla sijaitseva Gunibin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 67. Asukkaista 94 % on avaareja ja 5 % dargeja.

Gunibista on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 150 kilometriä.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon. Teollisuutta edustavat säilyketehdas, vesivoimalaitos, leipomot ja myllyt.

Piirin alueella on yli 300 kulttuurihistoriallista ja arkkitehtonista muistomerkkiä, Verhni Gunib -luonnonpuisto, Venäjän tiedeakatemian Dagestanin tiedekeskuksen kasvitieteellinen puutarha, lasten parantola ja lomahotelli. 1800-luvulla käyty Kaukasian sota päättyi imaami Šamilin vangitsemiseen Gunibissa.

Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Gunib*.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Letopis petšati Dagestana za 2008 g.: Gosudarstvennyi bibliografitšeski ukazatel Mahatškala:  Natsionalnaja biblioteka Respubliki Dagestan, 2008. Viitattu 23.9.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Gunibin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Pakkalan kenttä** on jääpallokenttä ja pikaluistelurata Oulussa. 1997 valmistunut kenttä sijaitsee Raksilan urheilukeskuksessa. Oulun kaupunki käyttää kentästä nimeä *Raksilan tekojääkenttä*. Kenttää kutsutaan lyhyemmin *Pakkalaksi*. Pakkalan kenttä on Oulun Luistinseuran, Oulun Palloseura, IFK Uleåborgin ja Lennex BK:n jääpalloilijoiden kotikenttä. Pikaluisteluun kenttää käyttää Oulun Tarmo. 

Pakkalan kentän jääpallokentän koko on 70 m × 120 m ja pikaluisteluradan pituus 250 metriä. 2008 Pakkalan kentän luoteissivulle valmistui katsomorakennus, jossa on 1 200 katettua istumapaikkaa. Kentälle on asennettu jäädytysjärjestelmä, ja se on valaistu valomastoilla.

Kentällä on kesäisin rullaluistelurata, kaksi katukoripallokenttää ja RC-rata

Pakkalan kentän nimi juontaa juurensa ennen Raksilan pesäpallostadionin ja nykyisen Pakkalan kentän rakentamista alueella sijainneista Pakkalan kentistä.

Vuoden 2001 jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden toisena pelipaikkana toimi Pakkalan kenttä, jolla järjestettiin myös turnauksen finaaliottelu Ruotsi–Venäjä. Pakkalan kentällä on pelattu jääpallon Suomen mestaruusloppuottelu Oulun Luistinseuran ja Tornion Palloveikkojen välillä vuosina 2001, 2002, 2003 ja 2004. Vuosina 2009 ja 2010 kentällä käytiin loppuottelu OLS:n ja Helsingin IFK:n välillä.

Lähteet
-------

* Raksilan tekojäärata Oulun Tarmo.  Arkistoitu 20.3.2005. Viitattu 23. elokuuta 2011.
* Raksilan tekojääkenttä Oulun kaupunki. Viitattu 23. elokuuta 2011. [vanhentunut linkki]
* Uusi katsomorakennus nousee Pakkalaan (pdf) *17. lokakuuta 2008*. Oulun Luistinseura. Viitattu 23. elokuuta 2011. [vanhentunut linkki]
Satakunnan laivasto talvehtimassa talvella 1917 Mustanlahden satamassa Tampereella
**Satakunnan laivasto** (ven. Сатакундская флотилия, *Satakundskaja flotilija*) oli Venäjän keisarillisen laivaston yksikkö, joka operoi Näsijärvellä keväästä 1916 talveen 1917. Yksikön nimen tarkka käännös olisi **Satakunnan lippue**, jota ei kuitenkaan ole perinteisesti käytetty.

Laivue perustettiin keväällä 1916, jolloin venäläinen sotilaskomissio pakko-otti Näsijärvellä linjaliikenteessä olleet matkustajalaivat Tarjanteen, Kurun ja Pohjolan sekä hinaajat Muroleen ja Näsijärven Venäjän laivaston käyttöön. Lisäksi käyttöön otettiin moottoriveneitä. Laivoissa oli suomalainen miehistö, jota komensi venäläisen päällikön alaisena aluksen suomalainen kapteeni. Matkustajalaivoihin oli asennettu 75 mm laivatykit, joita käyttivät venäläiset matruusit. Laivueen komentajana toimi 2. luokan kapteeni Sablin lippulaivanaan *Tarjanne*. Venäläisen miehistön kokonaislukumäärä oli noin sata miestä. Nämä oli majoitettu rannalla olleeseen tavaramakasiiniin.

Laivasto ei joutunut olemassaolonsa aikana taistelutoimiin. Matkustajalaivoja ei ollut suunniteltu toimimaan tykkien alustoina, joten niiden rakenteita ei haluttu rasittaa tykkejä käyttämällä. Sen sijaan harjoiteltiin joukkojen kuljetuksia Näsijärvellä. Mahdollisen saksalaisen maihinnousun sattuessa Satakunnan laivue olisi todennäköisesti estänyt saksalaisia käyttämästä Näsijärveä ja kyennyt huoltamaan ja siirtämään joukkoja tämän sata kilometriä pitkän järven alueella.

Keväällä 1917 laivue lamautui maaliskuun vallankumouksen romuttaessa Venäjän armeijan ja laivaston kurin. Purjehduskaudella 1917 laivue ei toiminut mainittavasti ja se siirtyi pois Tampereelta lokakuussa 1917. Matkustajalaivojen tykit jäivät aluksiin, ja niitä käytettiin talvella 1918 Suomen sisällissodassa ensin punaisten, sitten valkoisten puolella.

Lähteet
-------

* Koskesta voimaa -sivuston artikkeli aiheesta

Aiheesta muualla
----------------

* Suuriruhtinas Kiril tarkastuskäynnillä Satakunnan laivastossa 8.10.1916, Museokeskus Vapriikki (Finna)
* Pohjola ja Tarjanne Satakunnan laivaston palveluksessa 1916 Tampereen Mustanlahden satamassa Museokeskus Vapriikki (Finna)
* Venäjän laivaston autoja Mustanlahden satamassa 1916 Museokeskus Vapriikki (Finna)
* Venäjän laivaston kuormastoa Mustanlahden satamassa 1916 Museokeskus Vapriikki (Finna)