recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Keskivero** (ruots. *mediumränta*) oli Ruotsin vallan aikana 1762–1775 Pohjois-Karjalassa kannettu ylimääräinen vuosittainen vero, jonka suuruus määräytyi pitäjittäin 15 viimeisen vuoden verojen keskiarvon mukaan. Jokaisesta pitäjästä valittiin muutama henkilö, jotka jakoivat verot maksajien kesken. Verosta vastattiin pitäjittäin kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta periaatteella.

Keskivero otettiin käyttöön entisen epätasaisen ja mielivaltaisena pidetyn vuosittaisen arvioveron sijaan. Siitä määrättiin kuninkaallisella kirjeellä kamarikollegiolle 27. heinäkuuta 1762. Uutta verotustapaa ei saatu heti toimeenpannuksi epätäydellisen maanmittauksen ja epävarmojen rajojen vuoksi. Rahvaan valituksiin antamansa päätöksen 9. joulukuuta 1766 19 pykälän mukaan kuningas määräsi, että keskivero oli heti määrättävä ja laskettava vuosien 1750–1764 verojen mukaan. Kuninkaan käskyä noudatettiin, vaikka siitä tehtiinkin useita valituksia. Keskiveroa kannettiin siihen saakka, kunnes Kustaa III antoi 28. kesäkuuta 1775 uuden asetuksen Savon ja Karjalan verotusta varten.

Lähteet
-------

* Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1912
**Nam Thien Le** (s. 10. syyskuuta 1980 Irvine, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. WPT-voittaja Tuan Le opetti Namille pokerinpeluun. He eivät samasta sukunimestään huolimatta ole sukua.

Nam Len suurin turnausvoitto on World Poker Tourin neljännen kauden Bay 101 Shooting Star -turnauksen voitto 3. maaliskuuta 2006. Sen ykköspalkinto oli 1 198 300 dollaria. WSOP:ssä Len toistaiseksi paras sijoitus on 2000 dollarin no limit hold'em -turnauksen 401 647 dollarin arvoinen kakkostila vuodelta 2006. Vuonna 2007 hän oli WSOP:n 1 500 dollarin no limit -turnauksen 2 541 osallistujan joukossa kolmas ansaiten 239 230 dollaria.

Marraskuussa 2007 Nam Le voitti World Poker Finalsin 910 dollarin turnauksen ja 145427 dollaria. Vuonna 2008 hän oli WPT-kiertueella rahasijoilla kuusi kertaa ollen neljäs L.A. Poker Classicissa (palkintosumma 411 470 dollaria) ja toinen 6th Annual Festa Al Lago Classicissa (943 215 dollaria). Samana vuonna hän myös voitti APPT Macaun high rollers eventin ansaiten 3,7 miljoonaa Hongkongin dollaria. Seuraavana vuonna hän oli vastaavassa turnauksessa kakkosena.

Syyskuussa 2010 Nam Len pokeriuran turnausansiot ylittivät 6,0 miljoonaa dollaria. Hän asuu Huntington Beachilla, Kaliforniassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nam Le NBC Sports.  Arkistoitu 28.12.2009. Viitattu 19.1.2010. (englanniksi)
2. ↑   : Nam Le WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 2. syyskuuta 2010.
3. ↑   : Nam Le WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 2. syyskuuta 2010.
4. ↑  CardPlayer.com:n haastattelu
5. ↑
6. ↑   : Name Le stats The Hendon Mob. Viitattu 2. syyskuuta 2010.

Aiheesta muualla
----------------

* PokerPages.com:n profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* WPT:n profiili
* Nam Le The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
**Manuel Baum** (s. 30. elokuuta 1979) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti.

Ura
---

Baum pelasi urallaan maalivahtina Saksan alasarjajoukkueissa. Hän aloitti uransa TSV 1860 Münchenin juniorijoukkueessa ja pelasi myöhemmin FC Ismaningin ja FC Unterföhringin joukkueissa.

Valmennusuransa Baum aloitti FC Unterföhringin pelaavalmentajana vuonna 2006. Hän luotsasi seuraa kolme vuotta ja lopetettuaan aktiivuransa Baum siirtyi kesällä 2009 FT Starnbergin päävalmentajaksi. Vuonna 2011 ura jatkui SpVgg Unterhachingissa ensin Heiko Herrlichin apuvalmentajana sekä sittemmin joukkueenjohtajana ja lyhyen aikaa päävalmentajana tammikuusta maaliskuuhun 2014.

Kesällä 2014 Baum siirtyi FC Augsburgin organisaatioon juniorivalmentajaksi. Hän toimi marras-joulukuussa 2015 lyhyesti Augsburgin reservijoukkueen päävalmentajana. Joulukuussa 2016 Baumista tuli Augsburgin edustusjoukkueen päävalmentaja. Baumin johdolla Augsburg säilytti kaudella 2016/17 sarjapaikkansa ja sijoittui lopulta Bundesliigassa sijalle 13. Baum luotsasi seuraavalla kaudella pykälää korkeammalle. Hän sai potkut seurasta huhtikuussa 2019.

Kesällä 2019 Baumin ura jatkui Saksan alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän valmensi lyhyen aikaa myös Saksan alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta, kunnes palasi syyskuussa 2020 Bundesliigaan kriisiseura Schalken päävalmentajaksi kesään 2022 ulottuvalla sopimuksella. Baum ei saanut joukkueen peliesityksiä parantumaan, vaan tappioputki venyi 28 perättäiseen otteluun. Seurajohto erotti hänet joulukuussa 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  Spieler: Manuel Baum Transfermarkt. Viitattu 20.12.2020.
2. ↑  Baum nun alleinverantwortlicher Coach Kicker.de. Julkaistu 4.1.2014. Viitattu 20.12.2020. (saksaksi)
3. 1 2  Trainer: Manuel Baum Transfermarkt. Viitattu 20.12.2020.
4. ↑  Augsburg entlässt Trainer Schuster DFB.de. Julkaistu 12.12.2016. Viitattu 20.12.2020. (saksaksi)
5. ↑  FCA stellt Manuel Baum, Jens Lehmann und Stephan Schwarz frei FC Augsburg. Julkaistu 9.4.2019. Viitattu 20.12.2020. (saksaksi)
6. ↑  Manuel Baum to take over as U20 head coach DFB.de. Julkaistu 21.6.2019. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
7. ↑  Manuel Baum appointed as new head coach of FC Schalke 04 (Arkistoitu – Internet Archive) Schalke 04. Julkaistu 30.9.2020. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)
8. ↑  Schalke 04 relieve head coach Manuel Baum of his duties Schalke 04. Julkaistu 18.12.2020. Viitattu 20.12.2020. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Dirk Schuster** | **FC Augsburgin päävalmentaja**12/2016–4/2019 | Seuraaja:**Martin Schmidt** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**David Wagner** | **Schalken päävalmentaja**9–12/2020 | Seuraaja:**Huub Stevens** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Namer** (hepr. ‏נמ"ר‎, leopardi) on israelilainen miehistönkuljetusvaunu, joka suunniteltiin Merkava-taistelupanssarivaunun pohjalta. Namerin käyttöönotto Israelissa alkoi vuonna 2008.

Suunnittelu
-----------

Merkava IV -panssarivaunu, jonka pohjalta Namer suunniteltiin.
Namerin suunnittelussa otettiin huomioon korjaamisen helpottaminen, jonka takia ajoneuvossa on modulaarinen panssarointi. Ajoneuvossa on myös V-muotoinen alusta ja NBC-suojaus. Ajoneuvosta on myös sotilasambulanssiversio.

Aseistus
--------

Namer aseistetaan Samson RCWS -asejärjestelmällä, jossa on joko M2 Browning -konekivääri tai Mk 19 -kranaattikonekivääri. Toissijaisena aseistuksena voi olla FN MAG -konekivääri, 60 mm kranaatinheitin tai 12 savukranaattia.

Moottori
--------

Namerissa on Teledyne Continentalin 1 200 hevosvoiman (895 kW) 12-sylinterinen, ilmajäähdytteinen dieselmoottori. Voimakkaan moottorin ansiosta 60 000 kg painava ajoneuvo pystyy liikkumaan vaikeassakin maastossa.

Tekniset tiedot
---------------

* Alkuperämaa: Israel
* Suunnittelija: Israel Military Industries
* Valmistaja: IDF Ordnance
* Yksikköhinta: 3 miljoonaa USD
* Paino: 60 000 kg
* Miehistö: 3 (komentaja, ohjaaja, asejärjestelmän käyttäjä) ja jopa 12 sotilasta
* Toimintakantama: 500 km
* Nopeus: 60 km/h

Käyttäjävaltiot
---------------

* Israel
* Azerbaidžan
* Kolumbia

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Gainas** oli Rooman armeijassa komentajana palvellut gootti, jolla oli vaikutusvaltainen asema Itä-Rooman valtakunnassa vuosina 399–400, kunnes hänet karkotettiin.

Gainas syntyi goottien alueella Tonavan pohjoispuolella ja aloitti uransa tavallisena sotilaana. Hän palveli keisari Theodosius I:n joukoissa vuoden 394 sodassa vallantavoittelija Eugeniusta vastaan. Sen jälkeen hän oli komentajana Länsi-Rooman ylipäällikön Stilichon armeijassa vuoden 395 sotaretkellä Alarikin johtamia visigootteja vastaan. Kun Itä-Rooman keisari Arcadius vaati Stilichoa lähettämään osan joukoistaan Konstantinopolin turvaksi, Stilicho antoi nämä joukot Gainaksen komentoon. Saavuttuaan Konstantinopoliin Gainaksen joukot murhasivat joulukuussa 395 Arcadiuksen holhoojana ja Itä-Rooman tosiasiallisena vallankäyttäjänä toimineen Rufinuksen, mahdollisesti Stilichon käskystä.

Gainas oli vuosina 395–399 *comes rei militaris*. Kun Itä-Rooman palveluksessa olleet goottijoukot kapinoivat vuonna 399 Vähässä-Aasiassa Tribigildin johdolla, Gainas lähetettiin tukahduttamaan kapinaa, mutta hän liittyikin kapinallisiin, jotka sen jälkeen painostivat Rufinuksen seuraajan Eutropiuksen ja joukon muita johtomiehiä eroamaan. Muun muassa Aurelianus karkotettiin. Keisari Arcadius joutui antamaan Gainakselle ylipäällikkyyttä vastanneen arvon *magister utriusque militiae*. Gainas oli nyt Itä-Rooman vahva mies, ja Arcadius nimitti hänet vuoden 400 konsuliksi. Gainas esitti Arcadiukselle vaatimuksia, kuten että gootteja varten olisi perustettava oma areiolainen kirkko, mitä arkkipiispa Johannes Khrysostomos vastusti.

Kun Konstantinopolin asukkaat kapinoivat goottijoukkoja vastaan tuhoamalla näiden kasarmin, Gainas määräsi 12. heinäkuuta 400 sotilaansa tyhjentämään pääkaupungin. Kun levisi huhu, että hän aikoi ryöstää ja polttaa Konstantinopolin, kaupungin asukkaat nousivat entistä suurempaan kapinaan ja surmasivat ylläköllä noin 7 000 goottisotilasta. Monet poltettiin elävältä kirkkoihin, joihin he olivat paenneet. Toinen goottisyntyinen sotilaskomentaja, Fravitta, karkotti loput Gainaksen joukoista. Gainas pakeni Tonavan pohjoispuolelle, jossa hunnit surmasivat hänet. Hän kuoli tammikuuhun 401 mennessä.

Konstantinopoliin pystytettiin Gainaksen ja tämän goottiarmeijan karkottamisen muistoksi Arcadiukselle omistettu voitonpylväs. Pylväs pysyi pystyssä yli tuhat vuotta, mutta on sittemmin tuhoutunut. Synesios Kyreneläinen kuvasi runoissaan Gainasta vastaan käytyä sotaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gainas (englanniksi) *The Oxford Dictionary of Byzantium* (2005), Oxford Reference. Viitattu 17.12.2021.
2. 1 2 3 4  Gainas (englanniksi) *The Oxford Dictionary of Late Antiquity* (2018), Oxford Reference. Viitattu 17.12.2021.
3. ↑  Arto Kivimäki & Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*, s. 380–384. Karisto, Hämeenlinna 2001.
4. ↑  E.A. Thompson: Flavius Stilicho (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 17.12.2021.
5. 1 2 3 4  Maijastiina Kahlos: *Roomalaiset ja barbaarit*, s. 138–139. Otava, Helsinki 2020.
**Kipsilastulevy** on kipsimassasta ja puulastuista valmistettu rakennuslevy. Rakenteessa puulastu vahvistaa levyä ja tuo taivutuslujuutta sekä sitkeyttä, joka kipsimateriaalilta puuttuu. Kipsi puolestaan antaa hyvät palonkesto- ja ääneneristysominaisuudet sekä helpon pintakäsittelyn. Levy muistuttaa ominaisuuksiltaan kipsilevyä ja lastulevyä, myös käyttökohteet ovat sisärakentamisessa samat. 

Kipsilastulevy on raskaampaa, iskunkestävämpää ja lujempaa kuin kipsilevy, ja sen palonkesto-ominaisuudet ovat selvästi paremmat kuin lastulevyssä. Näistä ominaisuuksista johtuen kipsilastulevy sopii parhaiten käytettäväksi rakennusten sisäseinissä, joissa levyn hyvä maalattavuus ja pinnoitettavuus pääsevät myös oikeuksiinsa. Levyn suuri paino sekä kipsi- ja lastulevyä jonkin verran hankalampi työstettävyys ovat vähentäneet levyn suosiota rakennusten yleislevynä, mutta levystä kehitetyt sisäseinäjärjestelmät ovat varsin suosittuja julkisten tilojen sisäseinien verhoiluratkaisuina. 

Levyn ja sen tuotantoteknologian on kehittänyt saksalainen yritys Bison Werke Bähre&Greten GmbH 1980-luvulla. Kyseisellä teknologialla valmistettiin levyä Suomessa, Kuopiossa sijaitsevalla Sasmox Oy:n tehtaalla, 2009 huhtikuuhun saakka. Levystä oli saatavilla useita eri paksuuksia ja reunamuotoja, esimerkiksi myös lattialevy. Lisäksi levy voi olla tehtaalla valmiiksi pinnoitettu, esimerkiksi valmiiksi viilutettu. Viilutuksen teki Oy Puu-Component Ab nykyisin Oy Puucomp Ab.

Hinnallisesti puukipsilevyrakenne on yleensä kipsi- ja lastulevyrakennetta kalliimpi siihen sisältyvän suuremman työmäärän sekä levyn kalliimman hinnan vuoksi. Toisaalta esimerkiksi levyn iskunkesto sekä muut lujuusarvot ovat selvästi tavallista kipsilevyä parempia.

Aiheesta muualla
----------------

* Sasmox
**Spartián temppeli** on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta Herakleelle ja Alkmenelle omistetusta kreikkalaisesta temppelistä Magnesiassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Vóloksen kunnassa Spartián kukkulalla lähellä Sésklon kylää.

Temppeli oli rakennettu klassisella kaudella noin 400- tai 300-luvulla eaa. Sen paikalla on mahdollisesti ollut varhaisempi temppeli. Pyhäkkö sijaitsee noin 14 kilometriä länteen Vóloksen kaupungista alueella, josta on löydetty aikaisemmin neoliittisen kauden niin kutsutun Sésklon kulttuurin asutus ja myös antiikin ajan ja bysanttilaisen kauden asutukset. Paikallinen Herakleen kultti on liittynyt Ferain kaupunkiin sekä Euripideen näytelmistä tunnettuun Alkestiin ja Admetoksen myyttiin.

Ensimmäiset löydöt temppelin paikalla tehtiin kaasuputken rakentamisen yhteydessä. Itse temppelistä on löytynyt joitakin rakenneosia, joista sen olemassaolo on voitu päätellä, kuten metoopin osia sekä muun muassa osa marmorisen veistoksen kädestä. Lisäksi paikalta on löydetty paljon votiivilahjoja, kuten pronssiastioita, aseita, rautaisia työkaluja sekä lyijyisiä ja savisia figuriineja ja muita esineitä. Eräässä navan muotoisessa pronssiastiassa on paikallisella arkaaisella aakkostolla tehty piirtokirjoitus, jossa lukee "Telefilos omisti minut Herakleelle", minkä perusteella pyhäkkö on voitu päätellä Herakleelle omistetuksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ιερό του Ηρακλή στη Μαγνησία *Καθημερινή*.  8.9.2007. Viitattu 28.11.2016.
2. 1 2 3  Στη Μαγνησία στους αρχαίους χρόνους λάτρευαν τον Ηρακλή *tovima.gr*.  8.9.2007. Viitattu 28.11.2016.
**SMS Erzherzog Ferdinand Max** oli Itävallan keisarikunnan ja myöhemmin Itävalta-Unkarin laivaston Erzherzog Ferdinand Max -luokan ironclad. Sisaraluksensa tavoin sen suunnittelussa oli otettu mallia Ranskan laivaston *Gloiresta*. Se oli 1866 amiraali Wilhelm von Tegetthoffin lippulaivana Lissan taistelussa, jossa se upotti törmäämällä Regia Marinan RN *Re d’Italian*.

Valmistus
---------

Aluksen suunnitteli Joseph von Romako. Se tilattiin Stabilimento Tecnico Triestinolta ja otettiin palvelukseen 1865. Käyttövoimana aluksessa oli yhdyskoneistolla varustettu moottori, joka pyöritti yhtä potkuria ja jonka valmistaja oli rijekalainen Robert Whiteheadin johtama Stabilimento Tecnico Fiume. Aluksella oli painoa noin 5 100 tonnia. Aluksen nimi oli kunnianosoitus arkkiherttua Ferdinand Maximilian Josefille, joka komensi Itävallan laivastoa 1854–1864 ja josta myöhemmin tuli Meksikon keisari.

Palvelus
--------

Alukseen oli tarkoitus asentaa kaksi Kruppin kahdeksan tuuman tykkiä, mutta Preussin–Itävallan sodan alettua Preussi esti kaupat suojatakseen liittolaismaataan Italiaa. Amiraali Wilhelm von Tegetthoff määräsi siksi *Erzherzog Ferdinand Maxin* varustettavaksi kuudellatoista rihlaamattomalla 48 naulan tykillä.

Alus osallistui 20. heinäkuuta 1866 von Tegetthoffin lippulaivana Lissan taisteluun. Sen päällikkönä oli Maximilian Daublebsky von Sterneck. Ennen taistelun alkua von Tegetthoff oli kehottanut upseereitaan käyttämään hyväkseen kaikki tilaisuudet törmätä vihollisaluksiin. Noin kello 11:40 *Erzherzog Ferdinand Max* törmäsi Regia Marinan *RN Re d’Italiaan*, joka upposi törmäyksen jälkeen kahdessa minuutissa. Taistelu käytännössä päättyi tähän.

Lissassa kärsimiensä vaurioiden korjaamiseksi alus käytettiin brittiläisellä telakalla Maltalla. Sille asennettiin suunnitellut kahdeksan tuuman tykit 1869. Se oli palveluksessa vuoteen 1886, jolloin se muunnettiin proomuksi koululaivalle. Se romutettiin 1916.

Lähteet
-------

* Paine, Lincoln P.: *Warships of the World to 1900*. Boston/New York: Houghton Mifflin Harcourt, 2000. ISBN 0-395-98414-9. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Sondhaus, Lawrence: *The Naval Policy of Austria-Hungary, 1867-1918: Navalism, Industrial Development, and the Politics of Dualism*. West Lafayette, Indiana: Purdue University Press, 1994. ISBN 1-55753-034-3. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Paine 2000, s. 54
2. 1 2 3  Sondhaus 1994, s. 6
3. ↑  Sondhaus 1994, s. 5
4. ↑  Sondhaus 1994, s. 9
5. 1 2  Paine 2000, s. 55

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SMS Erzherzog Ferdinand Max (1865)** Wikimedia Commonsissa
**Koiramme Firenzessä** (saks. *Der Hund von Florenz*) on Felix Saltenin kirjoittama romaani vuodelta 1923. Romaani on innoittanut The Walt Disney Companyn elokuvia *Koiruutta kerrakseen* (1959) ja *Takkuturkki* (1976) ynnä jatko-osia.

*Koiramme Firenzessä* on seikkailutarina, johon sisältyy taianomaisia aineksia. Tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun alun Itävaltaan ja Italiaan. Nuori Lucas Grassi on jäänyt orvoksi ja elää köyhänä Wienissä. Hän haluaisi matkustaa isänsä kotimaahan opiskelemaan taiteita ja hankkimaan ammatin. Hänen toiveensa toteutuu taianomaisesti ja hän saa matkustaa arkkiherttua Ludwigin seurueessa Firenzeen, mutta joka toinen päivä hänen on elettävä arkkiherttuan koiran Kambyseen hahmossa. *Koiramme Firenzessä* on ainut Saltenin tarina, jossa esiintyy yliluonnollisia aineksia, ja niissä näkynee E. T. A. Hoffmannin vaikutus.

Romaanin taustalla on "avoimia" omaelämäkerrallisia aineksia. Työskennellessään Wienissä hovitoimittajana Salten oli tutustunut arkkiherttua Leopold Ferdinandiin, ja romaanissa Salten kuvaa arkkiherttuaa ja tämän veljiä. Hän hautoi tarinaa 25 vuotta, ennen kuin uskalsi julkaista romaanin. Vuonna 1907 hän oli maininnut Arthur Schnitzlerille, että käsikirjoitus oli valmistumassa, mutta se valmistui vasta vuonna 1921. *Koiramme Firenzessä* julkaistiin vuonna 1923, samana vuonna kuin Saltenin tunnetuin teos *Bambi: Tarina metsästä*.

Tietyt Saltenin tuotannon perusaiheet toistuvat myös romaanissa *Koiramme Firenzessä*: köyhien ja rikkaiden välinen juopa sekä aatelin arvostelu.

Elämäkerturi Beverley Driver Eddyn mukaan romaanin vahvuus piilee koira Kambyseen kuvauksessa, jota Eddy pitää "loistavana". Hänen mukaansa *Koiramme Firenzessä* on Saltenin kiinnostavimpia teoksia. Salten itse oli koiraihmisiä, ja hän piti koiria enimmän osan elämäänsä.

Romaanista julkaistiin vuonna 1930 Yhdysvalloissa englanninkielinen käännös *The Hound of Florence*, jonka loppu eroaa olennaisesti saksankielisestä alkuteoksesta. *Der Hund von Florenz* on tragedia, ja se päättyy Lucaksen kuolemaan, mutta amerikkalaisessa julkaisussa on onnellinen loppu. Ei tiedetä, onko vaihtoehtoinen loppu Saltenin kirjoittama tai hyväksymä. — Suomenkielinen käännös sisältää molemmat loppuratkaisut.

Lähteet
-------

1. ↑  Eddy, Beverley Driver: *Felix Salten: Man of Many Faces*, s. 309. Riverside (Ca.): Ariadne Press, 2010. ISBN 978-1-57241-169-2.
2. ↑  Ehness, Jürgen: *Felix Saltens erzählerisches Werk: Beschreibung und Deutung*, s. 221. Frankfurt am Main: Peter Lang, 2002. ISBN 3-631-38178-6.
3. ↑  Eddy (2010), s. 33, 87–89, 131, 195–196, 204–205.
4. ↑  Ehness (2002), s. 219.
5. ↑  Eddy (2010), s. 195.
6. ↑  *Koiramme Firenzessä*, s. 158 (jälkisanat).
7. ↑  Eddy (2010), s. 33.
8. ↑  Salten, Felix: *The Hound of Florence: A Novel*. (Der Hund von Florenz, 1923.) Translated by Huntley Paterson. Illustrated by Kurt Wiese. New York: Simon and Schuster, 1930.
**Koiran kylkiluut** (engl. *Dogrib*, ransk. *Flancs-de-chien*) on Kanadan Luoteisterritorioissa elävä intiaanikansa, jonka perinteiset asuinalueet ulottuvat Ison Karhujärven etelärannikolta Ison Orjajärven North Arm-lahden rannoille. Heitä on arviolta 3 220 ja suuri osa heistä, 2 110 henkilöä, puhuu edelleen dogribin kieltä, joka kuuluu athabasca-kieliin. Koiran kylkiluiden nimitys tulee tarusta, jonka mukaan he polveutuivat mieheksi muuttuvasta koirasta. Sama tarina on tosin yleinen muillakin alueen intiaaneilla. Omakielinen nimitys on "Tłı̨chǫ".

Historia
--------

Koiran kylkiluiden kotia vuodelta 1907.
Koiran kylkiluut eli tłichot olivat aikoinaan ojibwayiden ja keltaveisten vihollisia. Koiran kylkiluut voittivat keltaveitset vuonna 1823 jota seurasi vuonna 1830 solmittu rauha. Keltaveitset vetäytyivät etelään ja koiran kylkiluut asettuivat heidän alueilleen osan keltaveitsistä sulautuessa heihin. Katoliset lähetyssaarnaajat kastoivat vuonna 1859 kristinuskoon ensimmäiset koiran kylkiluut. Koiran kylkiluita oli vuonna 1825 760, mutta määrä laski vuoteen 1881 mennessä 620:een. 1900-luvulla heidän määränsä on ollut nousussa. Vuonna 2005 koiran kylkiluut saivat itsehallinnon 39 000 km2 suuruisella alueella. Sopimus on ensimmäinen laatuaan Kanadan Luoteisterritorioissa.

Kulttuuri
---------

### Elinkeinot

Koiran kylkiluut elättivät itsensä perinteisesti karibun metsästyksellä, jota harjoitettiin heidän alueensa pohjoisosien tundralla. Muita tärkeitä ravinnonlähteitä olivat kalat, joista tärkeimpiä olivat siika ja taimen. Vielä nykyäänkin suuri osa koiran kylkiluista elättää itsensä karibun ja erilaisten turkiseläinten metsästyksellä.

### Asuminen ja perhe

Koiran kylkiluut asuivat kartiomaisissa peurannahalla verhotuissa kodissa. Erityisen kylminä talvina saatettiin myös asua satulakaton muotoisissa hirsimajoissa. Vanhat tai raihnaat henkilöt saatettiin jättää heitteille, mutta lapsien kohdalla heitteillejättö ei ollut yleistä. Perheen sisällä sisaren ja veljen tuli ujostella toisiaan ja he eivät esimerkiksi katsoneet toisiaan silmiin tai pilailleet keskenään. Naisten asema oli joihinkin muihin intiaaniryhmiin nähden hyvä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pentti Virrankoski: *Yhdysvaltain ja Kanadan intiaanit*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994. ISBN 951-717-788-7.
2. ↑  Dogrib - A language of Canada *Ethnologue*. Viitattu 20.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  The Tåîchô Agreement Tåîchô Government.  Arkistoitu 28.8.2011. Viitattu 20.10.2010. (englanniksi)
Letrasetin siirtokirjainarkkeja.
**Letraset** oli vuonna 1959 perustettu brittiläinen yritys, joka valmisti siirtokirjaimia ja siirtokuvia sekä harrastelijoiden että ammattilaisten käyttöön. Yhtiö kehitti siirtokirjainten valmistusmenetelmän vuonna 1961. Letrasetin kirjaimia käytettiin muun muassa saksitaitossa. Colin Brignallin johdolla Letraset kehitti laajan valikoiman otsikko- ja mainostarkoituksiin sopivia kirjaintyyppejä. Tietokoneiden yleistyttyä Letraset digitoi merkittävimmän osan kirjaintyypeistään.

Esselte osti Letrasetin vuonna 1981. Esselte puolestaan myi Letrasetin vuonna 2001 Martin Gibbsille ja Mike Traversille. Uusi yritys nimeltään Letraset Limited kehitti ja myi fontteja tuotemerkillä Fontek. Letraset alkoi myös myydä sarjakuvien piirtämiseen tarkoitettuja Promarker-tusseja. Vuonna 2012 ColArt Group osti Letrasetin.

Katso myös
----------

* Mecanorma

Lähteet
-------

1. ↑  Letraset - About us *Letraset.com*.  Arkistoitu 4.11.2016. Viitattu 4.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Letraset *Identifont*. Viitattu 4.8.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Letraset *Myfonts.com*. Viitattu 4.8.2019. (englanniksi)
4. ↑  ColArt Group Acquires Letraset *Craft Business Magazine*. Viitattu 4.8.2019.
**Spaspet** (georg. სპასპეტი) oli feodaalivirka Georgiassa. Se sai alkunsa muinaisen Iberian aikaan ja syntyi armenialaisen vastineensa *sparapetin* tavoin sassanidien Persian *spahbod*-viran vaikutuksesta. Toisin kuin spahbod, se ei kuitenkaan ollut perinnöllinen virka ja sen haltijan tehtäviin kuului sekä sotilaallisia että siviilihallinnon tehtäviä.

Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan spaspet-viran otti käyttöön Iberian ensimmäinen kuningas Parnavaz I 200-luvulla eaa. Spaspet toimi samanaikaisesti sisä-Iberian eli Mtskhetan ja Uplistsikhen ympäristön herttuana (eristavi). Vaikuttaa siltä, että virassa todellakin oli Iberian kuningassuvun jäsen tai erittäin korkeassa asemassa kuninkaasta seuraavana ollut henkilö. Strabonin (63/4 eaa.–24 jaa.) mukaan Iberian kuninkaallisessa hierarkiassa "hallitsijasta seuraava jakaa oikeutta ja komentaa armeijaa". Nämä korkea-arvoiset viranhaltijat on myös mahdollista liittää Iberian varakuninkaisiin (pitiakhš), joiden nekropoli on löydetty Armazista.

Virka säilyi muunneltuna keskiajan ja uuden ajan Georgiaan aina siihen saakka, kunnes Venäjän keisarikunta liitti Georgian itseensä 1800-luvun alussa.

Katso myös
----------

* Amirspasalar

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Bedrosian: "Sparapet" teoksessa Joseph Reese Strayer: *Dictionary of the Middle Ages*, s. 460. Scribner, 1983. ISBN 0684167603.
2. ↑  David M. Lang: "Iran, Armenia and Georgia" teoksessa W.B. Fischer, Ilya Gershevitch, Ehsan Yarshster: *The Cambridge History of Iran*, s. 515. Cambridge University Press, 1993. ISBN 052120092X.
**Spartan gladiaattorit** (ital. *La rivolta dei sette*, "Seitsemän miehen kapina") on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alberto De Martino. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Tony Russel.

Juoni
-----

Pieni kapinallisjoukko on saanut haltuunsa todisteen siitä, että Spartan kuningas Milo aikoo pettää akhaialaisliiton. Milon vaimoon Aspasiaan rakastunut Keros saa tietää todistuskappaleen sijainnin ja liittyy gladiaattoriystävineen kapinallisiin. Kiertävän teatteriseurueen matkassa he lähtevät viemään tietoa petoksesta Ateenaan.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Tony Russel  | … |  Keros
  |
|  Massimo Serato  | … |  Baxo
  |
|  Nando Gazzolo  | … |  Milo
  |
|  Livio Lorenzon  | … |  Nemete
  |
|  Piero Lulli  | … |  Silone
  |
|  Renato Rossini  | … |  Croto
  |
|  Pietro Capanna  | … |  Mardok
  |
|  Helga Liné  | … |  Aspasia
  |
|  Paola Piretti  | … |  Elea
  |
|  Nando Angelini  | … |  vakoileva gladiaattori
  |
|  Walter Maestosi  | … |  Critone
  |
|  Gaetano Quartararo  | … |  gladiaattorien päällikkö
  |
|  Dakar  | … |  Kabur
  |

Tuotanto
--------

Yhdysvaltalaisen Metro-Goldwyn-Mayerin rahoittama ja levittämä *Spartan gladiaattorit* on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on eräänlainen jatko-osa Alberto De Martinon edellisenä vuonna julkaistulle elokuvalle *Gli invincibili sette* ("Voittamaton seitsikko"). Elokuvat on tehty osittain samalla miehityksellä ja niissä käytetään samaa kuvamateriaalia.

Elokuva on hyvin yksinkertainen mutta harmiton ja viihdyttävä toimintaseikkailu. Sen juonen puutteita selittää osittain se, että näyttelijä Massimo Serato vietti kuvausten aikana kuukauden vankilassa, minkä takia käsikirjoitusta jouduttiin muuttamaan ja paikoin Seratoa korvaa gladiaattorimaskin taakse piiloutuva toinen näyttelijä. Peplum-elokuvien vakioroistolla Livio Lorenzonilla on poikkeuksellisesti koominen rooli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Della Casa, Steve; Giusti, Marco: *Il grande libro di Ercole*, s. 259–260. Roma: Centro Sperimentale di Cinematografia, Edizioni Sabinae, 2013. ISBN 978-88-98623-051.
2. ↑  Anica: Archivio del Cinema Italiano *archiviodelcinemaitaliano.it*. Viitattu 13.4.2014. (italiaksi)
3. ↑  Casadio, Gianfranco: *I mitici eroi*, s. 149. Ravenna: Longo Editore, 2007. ISBN 978-88-8063-529-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Spartan gladiaattorit* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Jay Harrison** (s. 3. marraskuuta 1982) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Chicago Blackhawksin organisaatiossa. Aiemmin hän on pelannut myös Winnipeg Jetsissä, Toronto Maple Leafsissa sekä Carolina Hurricanesissa.

Ura
---

Toronto Maple Leafs varasi Harrisonin NHL:ään kolmannella kierroksella numerolla 82 NHL:n vuoden 2001 varaustilaisuudessa. Neljän Toronton farmijoukkueessa AHL:ssä pelatun kauden jälkeen hän pääsi tekemään NHL-debyyttinsä 27. tammikuuta 2006 Montreal Canadiensia vastaan. Hän sai samassa ottelussa myös uransa ensimmäisen syöttöpisteen.

16. kesäkuuta 2008 Harrison teki vuoden mittaisen sopimuksen sveitsiläisen NLA:ssa pelanneen EV Zugin kanssa, mutta 27. marraskuuta 2009 hän palasi loppukauden mittaisella sopimuksella Torontoon.

9. heinäkuuta 2009 Harrison teki kaksisuuntaisen sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Ensimmäisen NHL-maalinsa Harrison teki 9. lokakuuta 2009, kun Carolina voitti Florida Panthersin 7–2.

Kaudella 2014–2015 joulukuussa Harrison siirtyi Carolinasta loukkaantumisista kärsineeseen Winnipeg Jetsiin, joka antoi tilalle kuudennen kierroksen varausvuoron vuoden 2015 varaustilaisuuteen.

26.2.2016 Harrison myytiin Andrew Laddin ja Matt Fraserin kanssa Chicagoon vaihdossa Marko Danoon ja 1.kierroksen varausvuoroon 2016.

Lähteet
-------

* Jay Harrison *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jets-puolustuksen loukkaantumiset jatkuvat, Harrison hankittiin korvaajaksi  19.12.2014. Jatkoaika.com. Viitattu 20.12.2014.
2. ↑  Siirtohulinat alkoivat virallisesti – Ladd Blackhawksiin  26.2.2016. Jatkoaika.com. Viitattu 26.2.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jay Harrison
Fushimin linna.
**Fushimin linna** (jap. 伏見城, *Fushimi-jō*), myös **Momoyaman linna** (jap. 桃山城, *Momoyama-jō*) tai **Fushimi-Momoyaman linna**, on linna Fushimin suuralueella Kiotossa, Japanissa. Nykyinen rakennus on vuonna 1964 valmistunut kopio alkuperäisestä Toyotomi Hideyoshin rakentamasta linnasta. Alun perin linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1592, vuosi sen jälkeen, kun Hideyoshi oli jäänyt eläkkeelle sijaishallitsijan virasta.*lähde?* Linna valmistui vuonna 1594. Sitä oli rakentamassa 20 000–30 000 työläistä 20 Japanin provinssista. 

Vaikka ulkoapäin rakennus vaikutti sotilaalliselta linnalta, se oli tarkoitettu Hideyoshin eläkepalatsiksi ja sisustettiinkin se mukaiseksi. Se on erityisen tunnettu teeseremoniahuoneestaan, jossa sekä seinät että välineet oli peitetty lehtikullalla.*lähde?* Linnan oli tarkoitus isännöidä Hideyoshin ja kiinalaisten diplomaattien välisiä rauhanneuvotteluita, joissa yritettiin päättää seitsenvuotinen sota Korean kanssa, mutta maanjäristys tuhosi linnan täydellisesti vain kaksi vuotta sen valmistumisen jälkeen.

Linna rakennettiin kuitenkin pian uudelleen, ja sen sai hallintaansa Torii Mototada, Tokugawa Ieyasun vasalli. Vuonna 1600 linna kukistui kuuluisassa piirityksessä, jota johti Ishida Mitsunari. Torii Mototada puolusti linnaa urhoollisesti yhdentoista päivän ajan, viivyttäen Ishidan joukkoja ja antaen herralleen aikaa koota oma armeijansa. Sillä oli ratkaiseva vaikutus Sekigaharan taisteluun, joka käytiin pian piirityksen jälkeen ja joka merkitsi Tokugawa Ieyasun lopullista voittoa kilpailijoistaan.

Vuonna 1623 linna hajotettiin ja monet sen huoneet ja rakennukset liitettiin muihin linnoihin ja temppeleihin ympäri Japania. Kiotolaisessa Yōgen-inin temppelissä on veritahrainen katto, joka oli ollut käytävän lattia Fushimin linnassa paikalla, jossa Torii Mototada oli tehnyt muiden linnan puolustajien kanssa Seppukun eli rituaalisen itsemurhan. Linnaa ei rakennettu uudelleen ennen kuin vuonna 1964, kun siitä tehtiin kopio pääosin betonista aivan alkuperäisen paikan lähelle. Uusi rakennus toimi Toyotomi Hideyoshin elämää esittelevänä museona, mutta se suljettiin yleisöltä vuonna 2003.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stephen Turnbull: *Japanese Castle 1540–1640*, s. 56–57. Osprey Publishing, 2003. ISBN 1-84176-429-9. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fushimi Castle
**SMS Augsburg** oli Saksan keisarikunnan laivaston Kolberg-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Kolberg-luokka*
Alus tilattiin Kielin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1908 telakkanumerolla 34. Alus laskettiin vesille 10. heinäkuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1910.

Palvelus
--------

Alus oli tykistökoululaivana 1912 ja siirrettiin 1914 rannikkopuolustukseen.

Alus aseistettiin uudelleen 1916–1917 kuudella 150 millimetrin SKL 45 pituuskaliiperin tykillä ja aseistusta vahvennettiin 1918 kahdella 88 millimetrin 45 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykillä ja kahdella 500 millimetrin torpedoputkella.

Syyskuussa 1920 ensimmäisen maailmansodan jälkeen alus luovutettiin sotakorvauksena Japanille aluksena *Y3*, jota ei kuitenkaan vastaanotettu ja romutettiin Dordrechtissä 1922.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Gardner, Robert s. 159
2. ↑  Gröner, Erich s. 107

*Kolberg* -luokan kevyet risteilijät

|  |
| --- |
| *Kolberg* – *Cöln* – *Mainz* – *Augsburg* |
| Edeltäjä: Dresden-luokka – Seuraaja: Magdeburg-luokka |
**Karim Dembélé** (1939 Koutiala – 15. syyskuuta 2010 Yhdysvallat) oli malilainen sotilas ja poliitikko.

Dembélé opiskeli vuosina 1962–1964 Katin sotakoulussa, jossa hänestä tuli lentosuunnistukseen erikoistunut laskuvarjoupseeri. Dembélén mukaan hänet valittiin Malin sotilasjuntan jäseneksi vasta vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen. Hän toimi kabinettipäällikkönä Yoro Diakitén hallituksessa ja vuodesta 1969 aina pidätykseensä saakka liikenneministerinä. Dembélé ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1976.

Dembélé vangittiin yhdessä Kissima Doukaran ja Tiécoro Bagayokon kanssa helmikuussa 1978 syytettynä Moussa Traorén vastaisen vallankaappauksen valmistelusta. Hänet tuomittiin lokakuussa 1978 kahdeksikymmeneksi ja tammikuussa 1979 kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Dembélé vietti vankeusaikansa Taoudenissa, josta hänet vapautettiin vuonna 1988. Hän sai oikeutensa takaisin Moussa Traorén hallinnon kaaduttua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*. Viitattu 23.11.2019.
2. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 77. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
**Sean Dyche** (s. 28. kesäkuuta 1971 Kettering) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Evertonin päävalmentajana.

Ura
---

### Ura pelaajana

Pelaajaurallaan Dyche oli puolustaja. Hän edusti Nottingham Forestia, Chesterfield FC:tä, Bristol Cityä, Luton Townia, Millwall FC:tä, Watford FC:tä ja Northampton Townia. Pisimpään, vuodet 1990–1997, Dyche edusti Chesterfieldiä, jossa hän pelasi 231 ottelua tehden kahdeksan maalia. Kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla tuolloin pelannut seura selviytyi vuonna 1997 Dychen kipparoimana FA Cupin semifinaaliin. Kaudella 1989–1990 Dyche kuului kasvattajaseuransa Nottingham Forestin pääsarjakokoonpanoon, muttei pelannut otteluakaan. Korkeimmillaan Dyche pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, jossa hän edusti Bristol Cityä, Millwall FC:tä ja Watford FC:tä.

### Ura valmentajana

Dychestä tuli vanhan seuransa Watford FC:n valmentaja kesäkuussa 2011. Hän valmensi seuran toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Englannin mestaruussarjassa sijalle 11 kaudella 2011–2012, mutta sai lähteä kauden jälkeen omistajan vaihduttua. 

Lokakuussa 2012 Dyche siirtyi Mestaruussarjan Burnley FC:n valmentajaksi. Kaudella 2013–2014 hänet valittiin kolmesti kuukauden valmentajaksi, syyskuussa 2013, lokakuussa 2013 ja huhtikuussa 2014. Kausi päättyi Burnleyn toiseen sijaan ja nousuun Valioliigaan. Burnley putosi Valioliigasta kauden 2014–2015 päätteeksi. Sean Dychen johdolla Burnley kuitenkin voitti liigamestaruuden kaudella 2015-2016, ja palasi takaisin valioliigaan pelattuaan kaksi kautta mestaruussarjassa. Kaudella 2017-2018 valioliigassa Burnley sijoittui Dychen johdolla seitsemänneksi ja sai osallistumisoikeuden eurooppa-liigan alkukarsintakierroksille. Burnley ei edennyt eurooppa-liigan lohkovaiheeseen vaan hävisi kaksiosaisen alkukarsintafinaalin olympiacosia vastaan yhteismaalein 2-4.

Valioliigan sen hetkinen pitkäaikaisin valmentaja Sean Dyche erotettiin Burnleyn valmentajan paikalta huhtikuussa 2022, kun joukkue oli putoamisviivan alapuolella kahdeksan kierrosta ennen sarjan päättymistä.

Tammikuun lopussa 2023 Dyche teki 2,5 vuoden sopimuksen Valioliigassa putoamiskamppailuun juuttuneen Evertonin kanssa.

Meriitit
--------

### Pelaajana

* Englannin 2. divisioona: 2001

### Valmentajana

* Englannin Mestaruussarja: 2016

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑  Jalkapallo | Sean Dyche sai potkut, ehti valmentaa Valioliigassa lähes kymmenen vuotta *Helsingin Sanomat*.  15.4.2022. Viitattu 16.4.2022.
4. ↑  Dyche Named New Everton Manager *Everton*.  30.1.2023. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Malky Mackay** | **Watfordin päävalmentaja**2011–2012 | Seuraaja:**Gianfranco Zola** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Eddie Howe** | **Burnleyn päävalmentaja**10/2012–4/2022 | Seuraaja:**Mike Jackson** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Frank Lampard** | **Evertonin päävalmentaja**1/2023– | Seuraaja:**–** |
**Hilakaktukset** (*Pelecyphora*) on meksikolainen kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi perustuu kreikankielisiin sanoihin, jotka tarkoittavat kirveen kantajaa, mikä viittaa varren kyhmyjen muotoon.

Tuntomerkit
-----------

Hilakaktusten pallomainen tai hieman päältä litistynyt ja vihertävä tai kellanvihertävä varsi nousee tuskin maanpinnan yläpuolelle, se on 1-4 cm korkea. Joskus ne ovat monivartisia. Niiden juuret ovat sukkulamaiset. Varren kyhmyt ovat järjestyneet kierteisesti ja niissä on dimorfiset areolit. Se osa, jossa piikit ovat, on kyhmyn uloimmassa osassa, ja se osa, johon kukat kehittyvät on tyviosassa. Piikkejä on 7-60 ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän kampamaisen kuvion. Kasvit kukkivat päivällä, ja kukat ovat kellomaisia tai suppilomaisia, magentanpunaisia, leveydeltään 13-30 mm. Kukkapohjus on paljas, vailla karvoja tai muitakaan ulokkeita. Hedelmä on pallomainen, vihertävän ruskea, kypsänä kuiva, avautumaton ja pinnaltaan paljas. Se sisältää munuaismaisia, punertavan ruskeita siemeniä, joiden kuoressa on verkkomainen kuviointi.

Levinneisyys
------------

Hilakaktukset ovat kotoisin Meksikon Nuevo León, Tamaulipas ja San Luis Potosí -nimisten osavaltioiden alueelta.

Lajit
-----

Hilakaktusten suvussa on kaksi lajia: *Pelecyphora aselliformis* ja *Pelecyphora strobiliformis*.

Lähteet
-------

* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
* Kasvien suomenkieliset nimet: Hilakaktukset (*Pelecyphora*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* ITIS: Pelecyphora (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Anderson 2001:560
2. ↑  Anderson 2001:560s

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q134472
* Wikispecies: Pelecyphora
* BioLib: 105619
* CoL: 6K8G
* EoL: 5194676
* EPPO: 1PYPG
* GBIF: 3231951
* GRIN: 8989
* iNaturalist: 186837
* IPNI: 30051824-2
* IRMNG: 1359919
* ITIS: 907032
* NCBI: 130165
* Open Tree of Life: 493245
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30051824-2
* Tropicos: 40003147
* uBio: 5758975
* WFO: wfo-4000028461

 |

 |
**Sophie Gengembre Anderson** (1823 Pariisi – 10. maaliskuuta 1903 Fallmouth) oli ranskalais-englantilainen taiteilija, joka tunnetaan erityisesti naisia ja lapsia esittävistä maalauksistaan.

Elämänvaiheita
--------------

Gengembre Andersonin elämän alkuvaiheista ei ole kovinkaan paljoa tietoa. Syntymäpäivää ja -kuukautta ei tiedetä. Hänen isänsä oli Charles Antoine Colomb Gengembre oli ranskalainen, arkkitehti joka harrasti maisemamaalausta ja tunsi taidemaalareita ja näyttelijöitä. Hänen äitinsä Marianne Hubert oli englantilainen. Vuonna 1829 perhe muutti Pariisista paikkaan, jonka nimeä ei ole löydetty dokumenteista.

Tavattuaan kiertelevän muotokuvamaalarin Gengembre Anderson päätti ryhtyä taiteilijaksi. Vuonna 1843 hän pääsi opiskelemaan Pariisiin taidetta. Hän ystävystyi muiden naisopiskelijoiden kanssa, ja he ryhtyvät etsimään itselleen parempaa opetusta kuin monet naisten taideopiskeluun torjuvasti suhtautuvat opettajat antavat. Taiteilijana Gengembre Anderson oli enimmäkseen itseoppinut.

Ranskassa oli vuonna 1848 helmikuun vallankumous ja paljon poliittista levottomuutta. Gemgembren perhe päätti siirtyä Yhdysvaltoihin. 

Yhdysvalloissa perhe asettui Cincinnatiin, missä Sophie maalasi muotokuvia ja teki kuvituksia. Hän piti myös hyvät arvostelut saaneen näyttelyn. Cincinnatista perhe muutti Pennsylvaniaan, missä Sophie solmi avioliiton Walter Andersonin, englantilaisen taidemaalarin ja litografistin kanssa. Pariskunta muutti Englantiin vuonna 1854. Yhdysvaltoihin he palasivat vuonna 1858 alun perin perhevierailulle, mutta palasivat Englantiin vasta viisi vuotta myöhemmin.

Palattuaan Englantiin pariskunta päätti muutta Caprille, missä asuttiin vuodet 1878–1887. Kun pariskunta palasi Englantiin, Sophie Genberge Andersonin ura lähti nyt toden teolla käyntiin ja hän sai töitään moniin näyttelyihin. Pariskunta asui Cornwallissa. 

Sophie Genberge Andersonia auttoi se, että myös hänen aviomiehensä oli taiteilija. Hienoissa perheissä avioituneet naiset eivät työskennellet. Sophien työt kävivät hyvin kaupaksi, ja niitä ostivat museot ja yksityishenkilöt. Hänen työnsä tyyli muistuttaa prerafaeliitteja, ja niissä on paljon yksityiskohtia ja osa on lähes valokuvamaisia.

Teoksia
-------

* Caprilainen tyttö ja kukkia*Caprilainen tyttö ja kukkia*
* Odottakaa minua*Odottakaa minua*
* Tyttö korjaa hiuksiaan*Tyttö korjaa hiuksiaan*
* Kevätkaunotar*Kevätkaunotar*
* Hänen suosikkinsa*Hänen suosikkinsa*
* Lasten kirja*Lasten kirja*
* Nymfi*Nymfi*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2
4. 1 2 3
5. 1 2 3
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Sophie Mannerheim Helsingin yliopiston promootion seppeleensitojattarena 1919.
**Sofia "Sophie" Mannerheim** (7. heinäkuuta 1895 Pietari – 8. helmikuuta 1963 Pariisi) oli Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin ja vapaaherratar Anastasia Mannerheimin nuorin tytär. Hänet oli nimetty isänpuoleisen tätinsä, ylihoitaja Sophie Mannerheimin mukaan. Hänellä oli sisar nimeltä Anastasie.

Gustaf ja Anastasia Mannerheim erosivat virallisesti 1919, mutta jo vuonna 1903 Anastasia Mannerheim oli lähtenyt lasten kanssa Yhdysvaltojen kautta Kiinaan ja sieltä edelleen Eurooppaan. Sophie kävi Ranskassa katolilaista sisäoppilaitosta ja sai ranskalais-englantilaisen kasvatuksen. Vuonna 1913 hän siirtyi sukulaisten hoiviin Suomeen, koska isä asui virkatehtävissä Varsovassa eikä voinut ottaa lapsia hoiviinsa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Sophie asui Sveitsissä ja Britanniassa.

Vuonna 1918 Sophie Mannerheim muutti isänsä kanssa Suomeen. Hänet nimitettiin 1919 Helsingin yliopiston promootion yleiseksi seppeleensitojattareksi. Samassa promootiossa Gustaf Mannerheim sai filosofian kunniatohtorin arvon. Sophie ei kuitenkaan viihtynyt Suomessa vaan muutti Pariisiin, josta Gustaf Mannerheim oli ostanut tyttärelleen asunnon. Sophie asettui Pariisiin loppuelämänsä ajaksi. Sophie Mannerheimin läheisin ystävätär Alexandra "Alix" Demidoff-Depret-Bixio oli myös hänen elämänkumppaninsa.

Sophie kuoli naimattomana vuonna 1963 ja testamenttasi koko omaisuutensa Alixille. Kuoltuaan vuonna 1989 Alix haudattiin Sophie Mannerheimin viereen yhteisen muistomerkin alle Pariisin venäläiselle hautausmaalle.

Sophie Mannerheim oli Suomelle arvokas suhdetoimintahenkilö talvisodan aikana Ranskan suunnitellessa Suomen avustamista. Sophie pyrki hankkimaan humanitaarista apua Suomelle muun muassa järjestämällä mediakampanjan. Belgialainen *Nation Belge* -lehti raportoi 12. huhtikuuta 1940 "elegantista, solakasta ja savuketta polttavasta paronitar Mannerheimista".

Katso myös
----------

* Mannerheim (suku)

Lähteet
-------

* Mannerheimin perhe
* Mannerheim-museo (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Mannerheim-museo. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Pallaste, Tuija: Nuorempi tytär haudattiin ystävättärensä viereen.  *Helsingin Sanomat, Kuukausiliite*, heinäkuu 2013.  Helsingin Sanomat. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.7.2013.
3. ↑  Pallaste, Tuija: Stasie ja Sophy.  *Helsingin Sanomat, Kuukausiliite*, marraskuu 2017, s. 50–59. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Mannerheimin perhe
5. ↑  Find a Grave: Sophia Mannerheim *findagrave.com*. Viitattu 7.7.2013.
6. ↑  Find a Grave: Alix Demidoff Depret-Bixio *findagrave.com*. Viitattu 7.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Martti Valdemar Lahtinen** (10. heinäkuuta 1914 Hämeenlinna – 28. syyskuuta 1982) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.

Lahtinen syntyi Hämeenlinnassa, kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja opiskeli teatterialaa Hilda Pihlajamäen johdolla sekä Teatterijärjestöjen Keskusliiton kesäkursseilla. Hän opiskeli myös musiikkia Helsingin Konservatoriossa. Vuosina 1941–1947 hän toimi näyttelijänä ja lavastajan apulaisena Turun Työväen Teatterissa ja kaupunginteatterissa, sitten näyttelijänä, ohjaajana ja apulaisjohtajana Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1947–1955, ohjaaja-näyttelijänä ja johtajana Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1955–1961 ja sitten Porin Teatterin taiteellisena johtajana ja teatterinjohtajana vuoteen 1967 saakka.

Lahtinen sai Pro Finlandia -mitalin 1966 ja Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen ansiomerkin 1975.

Lähteet
-------

1. ↑  Martti Lahtinen Elonetissä.
2. 1 2  Verneri Veistäjä (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 241–242. Helsinki: Tammi, 1965.
3. ↑  *Porilaista teatteria 140 vuotta*, s. 7. Aikamatka Satakunnassa -sivusto.
4. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin (SL PF) kotimaiset saajat aakkosjärjestyksessä Ritarikunnat. Viitattu 19.11.2017.
5. ↑  Kultaiset ansiomerkit 1965–2014 (PDF) Teatterijärjestöjen Keskusliitto.  Arkistoitu 19.11.2016. Viitattu 22.11.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**RN Trento** (ital. *Regia Nave Trento*) oli Italian kuninkaallisen laivaston Trento-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa. Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene *HMS Umbra* upotti torpedoimalla *Trenton* vuonna 1942.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Trento-luokka*
Alus tilattiin 18. huhtikuuta 1924 vuosien 1923-1924 laivasto-ohjelmassa OTO:n Livornon telakalta, missä köli laskettiin 8. helmikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 4. lokakuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 3. huhtikuuta 1929.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin risteilijälaivueen lippulaivaksi. Kesäkuussa 1929 alus lähti laivastovierailuille Etelä-Amerikkaan, mistä se palasi vasta 10. lokakuuta. Alus siirrettiin vuoden 1932 alussa Kauko-itään pienen osaston kanssa Kiinan levottomuuksien vuoksi valvomaan Italian etuja alueella. Osasto palasi Italiaan 30. kesäkuuta, jonka jälkeen alus palasi La Speziaan.

Kesäkuun puolivälissä 1942 alus lähti laivasto-osaston mukana torjumaan Aleksandriasta Maltalle pyrkivää saattuetta. Aamulla 15. kesäkuuta siihen osui Britannian kuninkaallisten ilmavoimien 217. laivueen Beaufortin laukaisema torpedo, joka osui kattilahuoneeseen pysäyttäen aluksen. Nelisen tuntia myöhemmin Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene *HMS Umbra* laukaisema torpedo räjäytti *Trenton* ammusvaraston ja alus upposi nopeasti.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RN Trento (1927)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Greene, Jack & Massignani, Alessandro: *The Naval War in the Mediterranean 1940-1943*. Lontoo: Chatham Publishing, 2002. ISBN 1-86176-190-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Whitley, M. J. s. 147
2. ↑  Whitley, M. J. s. 145
3. ↑  Whitley, M. J. s. 148

*Trento*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Trento* – *Trieste* – *Bolzano* |
| Edeltäjä: ei – Seuraaja: *Zara-luokka* |