recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grizabella** on eräs *Cats*-musikaalin hahmoista. Hahmo ei esiinny T. S. Eliotin runoteoksessa *Kissojen kielen kompasanakirja*, johon musikaali perustuu, mutta on Andrew Lloyd Webberin tekemän näyttämösovituksen keskeisimpiä hahmoja.

Grizabella on iän kuihduttama hyvin vanha kissa. Hän ei enää muistuta sitä ylpeää, huoletonta ja sädehtivää tanssijaa, joka oli nuorena. Nuoremmat kissanaaraat ovat kateellisia Grizabellalle ja ovatkin melko mielissään nähdessään hänen epäsiistin olemuksensa. Hän on joutunut elämään kovia aikoja pitkän elämänsä varrella, eikä kaipaa mitään muuta niin paljon kuin sitä, että toiset hyväksyisivät hänet taas joukkoonsa.

Old Deuteronomy (suomennettu musikaalin VHS-versiossa vanhaksi Mooses-kissaksi), joka on kissojen henkinen johtaja, sallii Grizabellan syntyä uudelleen Heaviside Layer -tasolle, joka on eräänlainen kissojen versio taivaasta. Muutoksen aikana Grizabella laulaa kappaleen "Memory", jota katsojat ovat pitäneet koskettavana, syvänä ja jopa mystisenä sävellyksenä.*lähde?*
**Armas Uno Rankka**, aik. *Krank* (19. elokuuta 1878 Tammela – 26. marraskuuta 1953) oli suomalainen arkkitehti.

Armas Rankan vanhemmat olivat rovasti, Janakkalan kirkkoherra Adolf Krank (1841–1940) ja Kristina Sofia Hedström (1849–1927). Rankka kävi Hämeenlinnan klassillista lyseota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1900. Arkkitehtitutkinnon hän suoritti Polyteknillisessä opistossa 1905. Rankka teki opintomatkoja Saksaan, Italiaan ja Ranskaan 1910–1911. 

Rankka oli ylimääräisenä piirtäjänä yleisten rakennusten ylihallituksessa 1905–1908, apulaisarkkitehtina Kuopiossa sekä v.t. ja myöhemmin vakinaisena lääninarkkitehtina Mikkelissä 1911–1924. Vuonna 1924 hän siirtyi vakinaiseksi lääninarkkitehdiksi Uudenmaan lääniin ja samana vuonna hänet nimitettiin rakennushallituksen Helsingin piirin piiriarkkitehdiksi. Rankka johti rakennustöitä Perttulan kasvatuslaitoksella 1910–1911. Hän suunnitteli useita huvilarakennuksia sekä muun muassa Mikkelin postitalon. Rankka oli Mikkelissä asuessaan Mikkelin kaupungin rakennuslautakunnan jäsenenä. Hän toimi muun muassa Ada Äijälän koulu Oy:n toimitusjohtajana ja Teosofisen Seuran puheenjohtajana.

Rakennuksia
-----------

Graniittitalo on toiminut Mikkelin taidemuseona.
* Hämeenlinnan satamakonttori. 1911
* *Graniittitalo*, Mikkeli 1912
* Savonlinnan yleisen sairaalan lisärakennus 1923 sekä konehuone- ja pesularakennus 1924

Lähteet
-------

1. 1 2  Ansedel Armas Uno Rankka (f. Krank) 1878-1953  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Juahni Kerkkosen GeneaNet-sivut : Uno Armas\* Krank
3. 1 2 3  60-vuotias. Piiriarkkitehti U. Armas Rankka, Helsingin Sanomat, 19.08.1938, nro 221, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Hämeenlinnan Lydia : Satamakonttori laivarannassa
5. ↑  Aikalaiset ylistivät mestariteokseksi, punalentäjät tuhosivat pommeilla — Graniittitalon historiassa riittää käänteitä, Länsi-Savo 23.4.2017
6. ↑  Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta, Savonlinna : Uimahallinkatu 1, entinen sairaala
**Suomussalmen Rasti** on vuonna 1952 perustettu suomussalmelainen urheilun yleisseura, jonka lajeihin kuuluvat frisbeegolf, hiihto, kiipeily, karate, tanssi, voimistelu, pesäpallo, suunnistus, triathlon, uinti ja yleisurheilu.

Historia
--------

Suomussalmen Rasti on perustettu vuonna 1952,. Vuonna 1906 perustettuun nuorisoseuraan syntyi urheilujaosto vuonna 1908. Silloin voimisteluharjoituksia pidettiin sunnuntaiaamuisin seitsemältä ja Kiantajärven jäällä pidettiin hiihtokilpailuja.

Vuonna 1931 perustettu Kiannan Yritys oli alueen ensimmäinen varsinainen urheiluseura. Hankilan koululle perustettiin 1938 urheiluseura Ilves. Ensimmäinen urheilukenttä avattiin 1930 kirkon pihalle ja Kiannan kenttä valmistui 1936. Suomussalmen Rasti perustettiin 26. tammikuuta 1952 pitäjäseuran perustamistoimikunnan kokouksessa matkustajakoti Kalevassa. Rasti viittaa Suomussalmen paikkaan risteyspaikkana. Seuran jäsenmäärä ensimmäisenä vuotena oli 576.

Lähteet
-------

* Seuran kotisivut

### Viitteet

1. 1 2  Seuran esittely *suomussalmenrasti.fi*.  11.10.2019. Suomussalmen Rasti ry. Viitattu 18.5.2021.
2. ↑  Seuran jaostot *suomussalmenrasti.fi*.  7.4.2021. Suomussalmen Rasti ry. Viitattu 18.5.2021.
3. 1 2  Seuran historia *suomussalmenrasti.fi*.  16.2.2017. Suomussalmen Rasti ry. Viitattu 18.5.2021.
Suomalainen rannikkopanssarilaiva *Väinämöinen*.
Ruotsalainen rannikkopanssarilaiva *HMS Oden*.
Saksalainen rannikkopanssarilaiva *SMS Oldenburg*.
Norjalainen rannikkopanssarilaiva *KNM Tordenskjold*.
**Rannikkopanssarilaivalla** tarkoitetaan useimmissa tapauksissa uppoumaltaan risteilijän kokoista, mutta hitaampaa, voimakkaasti aseistettua ja panssaroitua sota-alusta, joka on suunniteltu ensisijaisesti rannikko- ja saaristo-olosuhteisiin.

Aluksia käytettiin yleisimmin rannikon puolustukseen, mihin viittaa myös tyypistä useissa kielissä käytetty nimitys (saks. *Küstenpanzerschiff*, engl. *Coastal Defence Ship*, rannikkopuolustusalus). Niitä kutsuttiin myös vaihtelevasti *panssarilaivoiksi*. Alusten raskas varustelu ja panssarointi suhteelliseen pieneen kokoon nähden tekivät niistä varsin hitaita. Alustyyppi sopi huonosti avomerelle, ja yleensä niitä käytettiinkin liikkuvana rannikkotykistönä. Toisaalta ne olivat omiaan saarien rikkomilla rantaviivoilla.

Useimmat panssarilaivat rakennettiin 1860–1920-luvuilla. Viimeiset panssarilaivat poistettiin käytöstä vasta 1970-luvulla.
Toimistorakennus Yōgan bisnesaukiolla.
**Yōga** (jap. 用賀) on Tokion kaupunginosa Setagayan erillisalueella. Se sijaitsee sisämaassa Tamajoen lähistöllä erillisalueen eteläosassa. Kaupunginosa on rakentunut Tōkyū-rautateiden Den’entoshi-linjan Yōgan rautatieaseman ympärille. Sen läpi kulkee myös Tokion kaupunkimoottoritien reitti 3 (Shibuya-linja).

Yōga jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka ovat Yōga 1-chōme, Yōga 2-chōme, Yōga 3-chōme ja Yōga 4-chōme. Niissä on yhteensä 15 376 asukasta (tammikuussa 2021). Kaupunginosan pinta-ala on 0,91 kilometriä ja väestötiheys lähes 17 000 asukasta neliökilometrillä.

Yōga on lähinnä asuinaluetta, ja siellä on myös päivittäistavarakauppoja ja muita liikkeitä. Lähistöllä sijaitsee Kinutan puisto, jossa on museo ja kuntoilumahdollisuuksia.

Kaupunginosan nimen arvellaan olevan peräisin sanskritin sanasta *yuga*, sillä sinne perustettiin Kamakura-kauden alkuvaiheilla joogan harjoittelupaikka (*dōjō*). Myöhemmin paikalle rakennettiin Shinpuku-jin buddhalainen temppeli. Meiji-kaudelta 1800-luvun lopulta lähtien alue kuului Tamagawan kyläkuntaan, ennen kuin se liitettiin Tokion kaupunkiin vuonna 1932.

Kuvia
-----

* Yōga-jinjan šintolainen pyhäkköYōga-jinjan šintolainen pyhäkkö
* Yōgan katukuvaaYōgan katukuvaa
* Shinpuku-jin temppelin edustaaShinpuku-jin temppelin edustaa
* Yōgan rautatieaseman sisäänkäyntiYōgan rautatieaseman sisäänkäynti

Lähteet
-------

1. ↑  地区の地図 Setagaya City.  Arkistoitu 29.1.2021. Viitattu 21.01.2021.
2. ↑  令和3年（2021年）の世田谷区の町丁別人口と世帯数 Setagaya City.  Arkistoitu 29.1.2021. Viitattu 21.01.2021.
3. ↑  Yoga, tokyocheapo.com, viitattu 21.1.2021 (englanniksi)
4. ↑  地名の由来（瀬田・玉川・用賀・上用賀・玉川台） Setagaya City. Viitattu 21.01.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yōga** Wikimedia Commonsissa
**Matti Försti** (s. 14. helmikuuta 1963 Evijärvi) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen pelaaja.

Förstin valmennusura alkoi 1990-luvun alussa ja ensimmäinen merkittävä pesti oli vuonna 1995, kun hän astui pietarsaarelaisen Jeppis Wolleyn peräsimeen. Sen jälkeen hän siirtyi valmentamaan Kannuksen Uraa supersarjaan, joka oli aikanaan Suomen toiseksi korkein sarjataso. Försti valmensi Uraa kolmen vuoden ajan, minkä jälkeen hän siirtyi Kokkolan Tiikereiden naisten kakkossarjajoukkueen valmentajaksi. Försti luotsasi Jymyä kolmen vuoden ajan ja nosti Jymyn ykkössarjaan. Nurmon-vuosien jälkeen hän on valmentanut Lännen aluejoukkuetta.

Kokkolan Tiikerit nousi miesten ykkössarjaan monien vaikeiden vuosien jälkeen. Heti ensimmäisen kauden jälkeen kaudeksi 2009–2010 Tiikerit palkkasi kokeneen valmentajan Matti Förstin, joka valmensi Tiikerit aina hopealle asti. Liigakarsinnoissa Tiikerit hävisivät Hurrikaanille. Seuraavana kautena Tiikerit voittivat sarjan ja liigakarsinnoissa Joensuun Riennon otteluvoitoin 3–2. Liigakaudella 2011–2012 Försti valmensi Tiikereitä kauden alussa, kunnes luopui tehtävästään.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Monacon automuseo** (*La collection de voitures anciennes*) on Monacossa oleva automuseo, jossa esillä olevat autot ovat Monacon hallitsijoiden keräämiä. Museon perustana on ruhtinas Rainierin yksityiskokoelma, jonka hänen poikana  ruhtinas Albert järjesteli uudelleen vuonna 2012.

Museossa on näytteillä musta Chrysler Imperial V8, joka oli vastassa Grace Kellyä Monacon satamassa 12. huhtikuuta 1956 hänen saapuessaan häihinsä. Näytteillä on myös Sunbeam Alpine, jolla Grace Kelly ja Cary Grant ajoivat elokuvassa Varkaitten paratiisi.

Suomalaisiin liittyviä autoja museossa ovat Kimi Räikkösen ajama McLaren MP4-19 vuodelta 2004, sekä Ari Vatasen ja Terry Harrymanin MM-rallia vuonna 1985 ajama Peugeot 205 turbo 16.

* Le Zèbre 1911.Le Zèbre 1911.
* Bellanger 1921.Bellanger 1921.
* Packard 1926.Packard 1926.
* Nash-Healey 1952.Nash-Healey 1952.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pitkänen, Kari: Monacon ruhtinaiden autotallissa.  *Aamulehti*, 25.7.2015, s. B22-B23.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monacon automuseo** Wikimedia Commonsissa
Valto Kokko 1960-luvun puolivälissä.
**Valto Kokko** (26. toukokuuta 1933 – 25. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen muotoilija, joka suunnitteli valaisimia ja lasiesineitä etenkin Iittalalle.

Maanviljelijäperheessä Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnassa (nyk. Outokumpu) varttunut Valto Kokko opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa metallitaidetta vuodesta 1958 vuoteen 1961. Kokko suunnitteli 1960-luvun alussa muovivalaisimia lohjalaiselle Oy Plastex Ab:lle. 1960-luvun puolenvälin vaiheilla hän siirtyi Iittalan lasitehtaalle muotoilemaan yrityksen ensimmäistä valaisinmallistoa, joka esiteltiin 1966 Finnish Design Centerin *Valomentti*-näyttelyssä.

Iittalan valaisinosastosta muodostettiin vuonna 1971 oma yrityksensä, i-Valo. Valto Kokko nimitettiin samana vuonna lasitehtaan visuaalisen osaston päälliköksi. Kokon oma käyttölasituotanto ajoittuu 1970-luvun lopulta vuoteen 1993, jolloin hän jäi eläkkeelle.

Kokon vuonna 1978 suunnittelema *Otso*-lasisto on valittu New Yorkin modernin taiteen museon kokoelmiin. Hänen muita tunnettuja esineitään ovat kullatut ja hopeoidut *Eleglans*-pallovalaisimet 1960-luvulta, suorakulmainen *Saana*-maljakko 1980-luvun alusta sekä jalalliset *Avec*-lasit.

Lähteet
-------

1. 1 2  Muotoilija-lasitaiteilija Valto Kokko kuollut *Karjalainen*.  14.6.2017.  Arkistoitu 14.6.2017. Viitattu 14.6.2017.
2. 1 2  Valto Kokko: Muotoilija Suomen lasimuseo. Viitattu 3.11.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Anna-Kaisa Huusko ja Pekka Järveläinen: *Muotoilun aarteet: Suomalaisia valaisimia*. Painettu EU:ssa: WSOY, 2012. ISBN 978-951-0-37040-7.
4. ↑  Valto Kokko Iittala.  Arkistoitu 20.2.2012. Viitattu 3.11.2012.  (Internet Archivessa)
5. ↑  Valto Kokko katsoo maailmaa muotoilijan silmin  12.05.2006. Hämeen Sanomat.  Arkistoitu 4.9.2017. Viitattu 3.11.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Matiskainen, Heikki – Honkasalo, Juha – Koivisto, Kaisa: *Valto Kokko*. Riihimäki: Suomen lasimuseo, 2006. ISBN 9789525571110.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |

 |
**Pyhän Klaaran kirkko** (ruots. *S:ta Clara kyrka*) tai  **Klaaran kirkko** (ruots.  *Klara kyrka*) on kirkkorakennus Tukholman ydinkeskustassa, lähellä Tukholman keskusrautatieasemaa. Kirkko kuuluu Tukholman tuomiokirkkoseurakunnalle. Kirkon nimi viittaa Klaara Assisilaiseen.

Historia
--------

 Klarissalaisluostari perustettiin 1280-luvulla todennäköiseti nykyisen kirkon paikalle. Vuonna 1527 kuningas Kustaa Vaasa kuitenkin määräsi kivisen luostarin purettavaksi, koska tarvitsi kiviä kaupunginmuurin materiaaliksi. Uuden kirkkorakennuksen rakentamisen aloitti Juhana III vuonna 1572, koska kaikki paikalliset asukkaat eivät enää mahtuneet Suurkirkkoon. Alkuperäisenä arkkitehtina toimi hollantilainen Willem Boy. Kirkkoa on tämän jälkeen laajennettu useaan otteeseen aina 1900-luvulle saakka. Sisustus ja katto jouduttiin uusimaan 1700-luvun jälkipuoliskolla alkuperäisten tuhouduttua tulipalossa. Suunnittelijoina olivat muun muassa Carl Hårleman, Carl Fredrik Adelcrantz ja Jean Eric Rehn. Nykyinen, 105 metriä korkea torni rakennettiin 1884–1888 Helgo Zettervallin piirustusten mukaan. Rakennusta on restauroitu 1906–1907 ja 1965.

Klaaran kirkko on ympäröivän alueen näkyvä maamerkki. Seinät on päällystetty punaisilla ja mustilla klinkkerilaatoilla.

Haudat
------

Klaaran kirkkoa ympäröivällä kirkkopihlla on Carl Michael Bellmanin, Anna Maria Lenngrenin, Carl Gustaf af Leopoldin, Gustaf Åkerhielmin sekä Cajsa Wargin haudat. Kirkon sisäpuolella on lisäksi useita epitafeja. Kirkkopiha on aidattu rauta-aidoituksella.

Lähteet
-------

1. ↑  Leif Stenudd: S:ta Klara kloster (html) *norrmalm.myor.se*.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 5.1.2014. (ruotsiksi)
2. ↑  Elisabet Jermsten: S:ta Clara kyrka (pdf) Tukholman hiippakunta 2006. Viitattu 5.1.2014. (ruotsiksi)
3. 1 2  Fredric Bedoire: *Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild*, s. 99. Norstedts, Tukholma 2012.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Klaaran kirkko (Tukholma)**.
* Tukholman tuomiokirkkoseurakunta

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Klara\_kyrka
**Grandpré** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aire-joen varrella, noin 17 kilometriä Vouziers’n kaupungista kaakkoon.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016. Tällöin kaksi kuntaa Grandpré ja Termes yhdistyivät muodostaen uuden Grandprén kunnan.

Kunnan keskustassa oleva barokkityylinen linna *Château de Grandpré* on peräisin Ludvig XIII:n ajalta vuodelta 1618. Linna kuului Joyeusen suvulle, ja sitä kutsutaan myös Joyeusen kreivien linnaksi. Linnan sisäänkäynti on monumentaalisen portin kautta, joka on nimeltään oikeuden portti, *Porte de la Justice*. Linnan ympäristöön pääsee tutustumaan ympäri vuoden, mutta sisätiloihin ainoastaan kesäisin. Saint-Médardin kirkon vanhimman osat ovat peräisin 1200-luvulta. Kirkon laiva ja kuori ovat 1400-luvulta. Kirkon sisällä on paikallisen suurmiehen Claude de Joyeusen mausoleumi.

  

* Saint-Médardin kirkkoSaint-Médardin kirkko
* Claude de Joyeusen mausoleumiClaude de Joyeusen mausoleumi

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 2.2.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Château des Comtes de Joyeuse Ardennes Tourism.  Arkistoitu 2.2.2023. Viitattu 2.2.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Eglise Saint-Médard Ardennes Tourism. Viitattu 2.2.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grandpré (Ardennes)** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee hidastusmutkaa; oikeustieteellistä termiä käsittelee artikkeli Šikaanikielto.*
Šikaani Le Mansin kilparadalla.
**Šikaani** (ransk. *chicane*) on urheilussa tarkoituksella rakennettu hidastusmutka, johon tultaessa urheilijan on pakko hidastaa vauhtiaan. Šikaanit ovat yleensä jyrkkiä ja s-kirjaimen muotoisia.

Virtuaalinen šikaani on alue, jossa kilpailijan on hidastettava tiettyyn nopeuteen. Virtuaalisella šikaanilla korvataan esimerkiksi heinäpaaleista rakennetut väliaikaiset hidasteet, jolla hidastetaan autoja pitkillä suorilla tai erityisen vaarallisissa paikoissa. Virtuaalisten šikaanien käyttöön rallissa vaikutti tapaus, jossa traktori oli reitillä kesken kilpailun.

Lähteet
-------

1. ↑  MOT Kielitoimiston sanakirja 2.0. Helsinki. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2008.
2. ↑  David Evans: FIA under pressure to introduce 'virtual chicanes' in WRC *motorsport.com*.  20.11.2018. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Finland to test virtual chicanes on high speed rallies *rallysportmag.com*.  23.10.2018. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  David Evans: Virtual chicanes 'would work perfectly' - leading Rally GB figure *autosport.com*.  29.11.2018. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)
5. ↑  Competitor User Manual (PDF) *zuiderzeerally.nl*. Viitattu 30.7.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šikaani** Wikimedia Commonsissa
**Perstorp Group** on ruotsalainen kemianteollisuusyritys, joka on erikoistunut eri toimialojen tarvitsemiin hienokemikaaleihin. Vuoden 2021 paikkeilla sillä oli seitsemän tehdasta ja kolme tuotekehityskeskusta eri puolilla maailmaa. 1900-luvulla Perstorp tunnettiin muun muassa etikasta sekä muovi- ja laminaattituotteista. 

Yritys toimi alun perin nimillä *Stensmölla Kemiska Tekniska Industri* ja *Skånska Ättikfabrik*. Wilhelm Wendtin eteläruotsalaiseen Perstorpin kuntaan vuonna 1881 perustama yritys tuotti aluksi etikkaa, tervaa ja puuhiiltä, joiden raaka-aine saatiin seudun pyökkimetsistä. Kemiantuotanto laajeni formaliiniin, etanoliin ja vuonna 1917 fenolihartsiin, joka oli varhaisen muoviteollisuuden tärkeä raaka-aine. Perstorp tuli tunnetuksi bakeliitin kaltaisesta isoliitista, monenlaisista muovituotteista sekä erilaisista paperia ja muovia yhdistävistä laminaateista. 1960-luvulla tuotenimestä *Perstorpsplattan* tuli Ruotsissa laminaattilevyjen yleisnimitys (samoin kuin Suomessa Iki-levystä), ja 1970-luvulla yritys kehitti maailman ensimmäisen laminaattilattian tuotemerkillä Pergo.

1960-luvun alussa 1 800 ihmistä työllistäneeseen tehdaskokonaisuuteen kuului muovituotetehtaiden lisäksi myös saha, lasitehdas ja huonekalutehdas. Nykyisin Perstorp on myynyt monia liiketoimintojaan pois ja keskittynyt teollisuuden erikoiskemikaaleihin. Etikkatuotanto myytiin ruotsalaiselle Kavlille, hartsit suomalais-ruotsalaiselle Dynealle, laminaattilevyt monikansalliselle Formica Groupille ja lattialaminaatit belgialaiselle Unilinille.

Vuoteen 2005 Perstorp Groupin omisti ruotsalainen Industri Kapital, sitten ranskalainen PAI Partners, kunnes vuonna 2022 sen osti malesialainen öljy- ja kaasujätti Petronas 1,54 miljardilla eurolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Petronas Chemicals acquires Perstorp for RM7b in landmark deal *The Sun Daily (Malesia)*.  18.5.2022. Viitattu 28.7.2023.
2. 1 2  Scott, Alex: Petronas agrees to acquire specialties maker Perstorp *Chemical & Engineering News*.  18.5.2022. Viitattu 28.7.2023.
3. 1 2  Nykänen, Pertti: "Kaikki alkoi etikasta".  *Helsingin Sanomat*, 11.10.1961, s. 23. Näköislehti (maksullinen).
4. 1 2  En klassiker lämnar Perstorp *Expressen*.  4.7.2007. Viitattu 28.7.2023.
5. 1 2  Perstorp – ajaton, skandinaavisuutta huokuva mallisto *pergo.fi*. Viitattu 28.7.2023.
6. ↑  Perstorp Ättika *kavlifoodservice.se*. Viitattu 28.7.2023.
7. ↑  Alajoki, Sanna: Innovatiivisilla liimahartseilla maailman ykköseksi.  *Kemia-lehti*, 2010, nro 8, s. 7–9. Lehden verkkoversio (pdf). Viitattu 17.7.2013.  (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  History *perstorp.com*. Viitattu 27.7.2023.
**Voldemar Matvejevitš Virolainen** (ven. Вольдема́р Матве́евич Вирола́йнен, 1901 Pietari – 1983 Leningrad) oli pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko.

Virolainen työskenteli Suomen ja Lokakuun rautateillä vuosina 1919–1934 ja Ašhabadin rautatien apulaispäällikkönä vuosina 1934–1939. Hän valmistui Neuvostoliiton rautatieakatemiasta vuonna 1939. Vuosina 1940–1947 hän toimi Kirovin rautatien apulaispäällikkönä ja päällikkönä.

Virolainen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvoston jäsen vuosina 1937–1950 ja toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1947–1950. Vuodesta 1947 lähtien Virolainen oli myös Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustaja.

Toukokuussa 1947 Virolainen vieraili korkeimman neuvoston valtuuskunnan jäsenenä Suomen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa, johon liittyi vierailu Tampereelle. Siellä hän tunnisti paikallisliikenteen höyryveturin nro 293 entiseksi Pietarin varikon veturiksi, jolla veturinkuljettaja Hugo Jalava oli auttanut V. I. Leniniä salaisissa rajanylityksissä. Löytö johti veturin lahjoitukseen Neuvostoliitolle vuonna 1957.

Virolainen oli vangittuna vuosina 1950–1954 Karjalan puoluejohtajan Gennadi Kuprijanovin erottamiseen ja Leningradin juttuun liittyen. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Lokakuun rautateiden osastopäällikkönä. Hänet on palkittu isänmaallisen sodan ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.

Virolainen on laatinut vuonna 1977 julkaistun muistelmateoksen *Vihreä valo* (*Zeljonaja ulitsa*), jossa hän kertoo muun muassa suomalaisten rautatieläisten osallistumisesta Venäjän vallankumoustapahtumiin.

Suomennettu teos
----------------

* *Vihreä valo*. Suom. Impi Vauhkonen. Moskova: Progress, 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 213. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.
2. 1 2 3 4  Virolainen Voldemar Matvejevitš *Imena v istorii Karelii*. Viitattu 1.2.2020.
3. ↑  Pekka Linnainen: Siihen aikaan kun Viron neuvostopääministeri "kaksoisveljen" kansanvaltaa juhlisti *Estofennia*.  1.2.2022. Viitattu 2.2.2022.
4. ↑  Hyytiä, Osmo: *Karjalais-Suomalainen neuvostotasavalta 1940–1956 – kansallinen tasavalta?*, s. 119. Helsinki: Suomen Historiallinen Seura, 1999. ISBN 951-710-114-7.
5. ↑  Rudolf Hiltunen: Poltora veka obštšei kolei *Vyborgskije vedomosti*. Viitattu 1.2.2020. [vanhentunut linkki]
**Pasi Antero Pirinen** (s. 1969 Tornio*lähde?*) on suomalainen trumpetisti. 

Pirinen on Helsingin kaupunginorkesterin trumpetin äänenjohtaja vuodesta 2005. Vuonna 2015 Pirinen nimitettiin Suomen ensimmäiseksi vaskisoitinmusiikin professoriksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa. 

Pirinen opiskeli Lontoossa Guildhall School of Music and Drama -korkeakoulussa 1988–1992 opettajanaan John Miller, ja yksityisesti Yhdysvalloissa Michael Sachsin sekä Pariisissa Antoine Curén johdolla. 

Pirinen toimi Radion sinfoniaorkesterin trumpetin äänenjohtaja vuosina 1995–2005 sekä kamariorkesteri Avanti!:n äänenjohtaja vuosina 1997-2020. 

Opintojensa jälkeen hän toimi Argentiinassa San Luisin kamariorkesterin sekä Córdoban sinfoniaorkesterin soolotrumpetistina vuosina 1992–1994. 

Vuonna 2017 Pirinen nimitettiin Pekingissä toimivan China Conservatory -oppilaitoksen vierailevaksi professoriksi. 

Hän voitti 1. palkinnon Ellsworth Smith -trumpettikilpailussa Yhdysvalloissa 1998 ja toisen palkinnon Concertino Praga -kilpailussa 1987. Pirinen valittiin Lieksan Vaskiviikon 'Vuoden Vaskisoittajaksi' vuonna 1999. 

Pasi Pirinen on esiintynyt solistina Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikassa ja Aasiassa, ja on kantaesittänyt lukuisia teoksia trumpetille, muun muassa Erik Bergmanin ja Jouni Kaipaisen trumpettikonsertot. Hän on levyttänyt solistina Ondine-, Alba- ja Jase-merkeille.

Lähteet
-------

* Fazer Artist's Management. Web Archive 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Pasi Pirisen kotisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kalle Salminen** (s. 29. tammikuuta 1996 Helsinki) on suomalainen pituushyppääjä, joka edustaa Joensuun Katajaa. Hänen valmentajansa on Matti Mononen.

Salminen saavutti Suomen-mestaruuskilpailuissa pituushypyssä kultaa 2022 myötätuulituloksella 796 (+2,9 m/s), hopeaa 2021 ja pronssia 2023. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa 2019 ja 2021.

Salminen on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2019 lähtien. Parhaimmillaan hän on sijoittunut toiseksi Suomi−Ruotsi-maaottelussa 2022.

Salminen hyppäsi pituusennätyksensä 778 cm Espoossa 18. elokuuta 2019. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 767 Kuopiossa 17. helmikuuta 2019.

Kolmiloikkaaja Senni Salminen on hänen kaksoissiskonsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kalle Salminen (pituushyppääjä) Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 25.8.2022.
2. ↑  Anssi Silvennoinen: Imatralaislähtöiset kaksoset Senni ja Kalle Salminen ensi kertaa Ruotsi-otteluun, Simo Lipsanen ja tukku muita LUM:n urheilijoita myös komennukselle Tukholmaan *Uutisvuoksi*.  19.8.2019. Viitattu 24.8.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**David Emil Reich** (s. 14. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen geneetikko, joka tunnetaan muinais-DNA:n tutkimuksistaan. Reich on tutkimusryhmänsä kanssa kehittänyt DNA:n tutkimusmenetelmiä ja selvittänyt muinaisten väestöjen muuttoliikkeitä ja geneettisiä taustoja.

Elämä ja ura
------------

David Reichin äiti on kirjailija Tova Reich ja isä professori Walter Reich. Hän kasvoi Washingtonissa.

Reich aloitti sosiologian opinnot Harvardissa mutta vaihtoi fysiikkaan ja sitten lääketieteeseen. Valmistuttuaan hän meni Oxfordin yliopistoon valmistautuakseen opintoihin lääketieteellisessä oppilaitoksessa. Oxfordissa Reich tapasi tohtori David B. Goldsteinin, joka tutki elävien ihmisten DNA:ta saadakseen tietoa heidän kaukaisista esi-isistään. Reich kiinnostui Goldsteinin tutkimusalasta.

Palattuaan Yhdysvaltoihin Reich sai töitä Harvard Medical Schoolista vuonna 2003. Reich ja matemaatikko Nick Patterson alkoivat kehittää uusia tilastollisia menetelmiä etsiäkseen geneettisestä datasta malleja. He keksivät tavan sen selvittämiseksi, periytyykö jokin populaatio kahdesta tai useammasta erillisestä ryhmästä.

Kun Reichin ja Pattersonin menetelmä oli saanut julkisuutta, ruotsalainen geneetikko Svante Pääbo kutsui vuonna 2006 heidät tutkimaan neandertalinihmisen ja nykyihmisen sukulaisuutta neandertalilaisen DNA:n kautta. Seuraavina vuosina Pääbo ja Reich tekivät useita merkittäviä löytöjä neandertalilaisen perimästä, kuten sen, että useimpien nykyihmisten DNA:ssa on risteytymisen seurauksena neandertalilaisen perimää. Reich kollegoineen osoitti myös denisovanihmisen ja nykyihmisen risteytyneen.

Reich perusti vuonna 2013 oman laboratorion. Hän ryhtyi tutkimaan ihmisen muinais-DNA:ta selvittääkseen ihmispopulaatioiden muinaisia liikkeitä. Hän otti käyttöön uudenlaisen menetelmän sekvensoida DNA:ta luunäytteistä. Reichin laboratorio julkaisi vuonna 2015 ensimmäiset tuloksensa 69 muinaisen eurooppalaisen DNA:sta. Sen jälkeen Reichin tutkimusryhmä on julkaissut lukemattomia samankaltaisia löytöjä muinaiskansoista ympäri maailmaa. Tulosten avulla on havaittu useita muinaisia muuttoliikkeitä sekä muinaiskansojen perimän yksityiskohtia.

Teokset
-------

* *Keitä olemme ja miten päädyimme tähän – muinais-DNA ja ihmisen menneisyyden uusi tiede*. (alkuteos *Who We Are and How We Got Here*, 2018). Suomentanut Pietiläinen, Kimmo. Terra Cognita, 2018. ISBN 9789525697926.

Lähteet
-------

1. ↑  David Reich Harvard Medical School. Viitattu 21.1.2019.
2. 1 2 3 4 5  Carl Zimmer: David Reich Unearths Human History Etched in Bone *The New York Times*.  28.3.2018. Viitattu 21.1.2019.
3. ↑  365 days: Nature’s 10: David Reich *Nature*.  17.12.2015. Viitattu 21.1.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* David Reich: Ancient DNA and the New Science of the Human Past | Town Hall Seattle

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Agrínion arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αγρινίου, *Archaiologikó Mouseío Agriníou*) on arkeologinen museo Agrínion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Aitolia-Akarnaniasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu 1960-luvulla ja avautui vuonna 1969. Se toimii Papastrátoksen tupakkatehtailijaveljesten lahjoittamassa rakennuksessa. Aiemmin osassa rakennusta toimi myös kirjasto, mutta nykyisin koko rakennus on museon käytössä. Museossa on kahdeksan salia.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu eri puolilta Aitolia-Akarnanian aluetta löydettyä esineistöä neoliittiselta kivikaudelta 7000-luvulta eaa. roomalaiselle kaudelle 300-luvulle jaa. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, arkipäiväisiä esineitä ja työkaluja, metalliesineitä ja hautakiviä.

Löydöksiä on muun muassa Alyzeian eli Alyzian, Kalydonin ja Stratoksen kaupunkien kaivauksista. Merkittävimpiin yksittäisiin esineisiin lukeutuvat muun muassa Ágios Ilíaksesta Mesolóngin läheltä löydetty mykeneläisaikainen geometrisilla kuvioilla ja kukilla koristeltu kannu 1400-luvulta eaa.; Kalydonin heroonin protome-koristeet, jotka esittävät Heraklesta, Afroditea, Erosta, Zeusta ja Meleagrosta; sekä Alyzeian heroonin marmorinen akroterion-koriste 100-luvulta jaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Αγρινίου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2  Μουσείο Αγρινίου *Archaiologia.gr*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Το αρχαιολογικό μουσείο Αγρινίου *Η Νέα Εποχή*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Papastrateio Archaeological Museum of Agrinio *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
**Vlado Taneski** (1952 – 23. kesäkuuta 2008) oli pohjoismakedonialainen journalisti, joka joutui epäillyksi ainakin kolmen naisen murhasta, kun oli lehtijutuissaan tiennyt asioita, joista poliisi ei ollut kertonut julkisuudessa. Hänet pidätettiin, kun DNA-testi yhdisti hänet tekoihin. Murhat tehtiin Kičevossa vuosien 2003 ja 2008 välillä. Uhrit kaapattiin, pahoinpideltiin ja raiskattiin. Heidän ruumiinsa paloiteltiin ja vietiin muovipusseissa eri puolille kaupunkia. Taneski työskenteli *Nova Makedonijalle*, mutta kirjoitti myös muihin lehtiin. Hänen uhrinsa muistuttivat hänen äitiään. Uhrit myös tunsivat äidin. Kaikki olivat köyhiä, kouluttamattomia siivoojia.

Taneski teki itsemurhan Tetovon vankilassa hukuttautumalla ämpäriin.

Uhrit
-----

Živana Temelkoskan (65) jäänteet löydettiin vuonna 2008. Ljubica Licoska (56) oli löydetty 2007 ja Mitra Simjanoska (64) vuonna 2005. Lisäksi vuonna 2003 kadonnutta 78-vuotiasta naista on epäilty Taneskin uhriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  The Mask of Sanity: On the Trail of a Serial Killer in Macedonia
2. ↑  Toimittaja murhasi kolme naista ja kirjoitti surmatöistä lehteen
3. ↑  Macedonian Murder Suspect Dead in Cell
4. ↑  Tappajatoimittaja löytyi kuolleena
5. ↑  'Serial murder' journalist commits suicide
**Íoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Ίου, *Archaiologikó Mouseío Íou*) on arkeologinen museo Íoksen kylässä eli Chórassa Íoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museon alku on yksityisessä arkeologisessa kokoelmassa, joka sai alkunsa vuonna 1904. Sitä on täydennetty kaivauslöydöillä 1980-luvulta lähtien. Museo toimii nimellä *Amoiradákeio Mégaro* tunnetussa uusklassisessa kartanossa kylän keskusaukion laidalla.

Íokselta löydetty reliefi, joka mainitsee Homeroksen mukaan nimetyn ioslaisen kalenterin kuukauden. Kopio Sýroksen arkeologisessa museossa, alkuperäinen Íoksen arkeologisessa museossa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä eri puolilta saarta. Varhaisimmat esihistoriallisen kauden löydöt ovat Skárkoksesta. Niihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, kiviastioita, työkaluja ja figuriineja Skárkoksen varhaiskykladisesta asutuksesta, sekä keskisen ja myöhäisen helladisen kauden löytöjä samalla paikalla olleelta hautausmaalta.

Antiikin aikaiset eli historiallisen kauden löydöt ovat pääosin peräisin Chóran paikalla sijainneesta antiikin Ioksen kaupungista. Näihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia ja piirtokirjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Ίου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Ίου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 11.8.2020. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Ίου *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Ίου *Ios Info*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Íoksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Direktorio** (ransk. *directoire*) oli Ranskassa toimeenpanovaltaa käyttänyt viisijäseninen neuvosto, joka toimi maan hallituksena 2. lokakuuta 1795 – 9. marraskuuta 1799.

Direktorion valta perustui vuoden III hallitusmuotoon, jota nimitetäänkin direktio-hallitusmuodoksi. Sen mukaan lainsäädäntövalta kuului viidensadan neuvostolle ja vanhojen neuvostolle. Toimeenpanovaltaa käytti viisi direktoria (ransk. *directeur*), jotka valitsi vanhojen neuvosto viidensadan neuvoston laatimasta ehdokaslistasta. Direktorien vaihtuvuus perustui siihen, että joka vuosi yksi heistä oli erovuorossa. Tunnetuimmat direktorit olivat Paul de Barras, Lazare Carnot ja Emmanuel Joseph Sieyès. Direktorio-hallitusmuoto ei täyttänyt siihen asetettuja toiveita ja sen kumosi Napoleonin tekemä brumairen vallankaappaus 9. marraskuuta 1799.

Luettelo direktoreista
----------------------

* Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux 2. marraskuuta 1795 – 18. kesäkuuta 1799
* Étienne-François Le Tourneur 2. marraskuuta 1795 – 26. toukokuuta 1797
* Jean-François Reubell 2. marraskuuta 1795 – 19. toukokuuta 1799
* Paul Barras 2. marraskuuta 1795 – 10. marraskuuta 1799
* Lazare Carnot 4. marraskuuta 1795 – 5. syyskuuta 1797
* François Barthélemy 6. kesäkuuta – 5. syyskuuta 1797
* Philippe-Antoine Merlin de Douai 10. syyskuuta 1797 – 18. kesäkuuta 1799
* Nicolas François de Neufchâteau 10. syyskuuta 1797 – 19. toukokuuta 1798
* Jean-Baptiste Treilhard 20. toukokuuta 1798 – 17. kesäkuuta 1799
* Emmanuel-Joseph Sieyès 20. toukokuuta – 10. marraskuuta 1799
* Louis-Jérôme Gohier 18. kesäkuuta – 10. marraskuuta 1799
* Jean-François-Auguste Moulin 27. kesäkuuta – 10. marraskuuta 1799
* Pierre-Roger Ducos 1. heinäkuuta – 10. marraskuuta 1799

Yleisnimenä
-----------

Yleissanana direktorio (myöhäislatinan *directorium* < latinan *dirigere,* ohjata) tarkoittaa johtokuntaa, jonka muodostavat tehtäväänsä valitut henkilöt, direktorit. Muita direktorioiksi kutsuttuja hallituksia ovat olleet muun muassa vuonna 1918 toiminut Venäjän valkoisten väliaikainen hallitus eli "Ufan direktorio" ja Ukrainan kansantasavaltaa vuosina 1918–1920 hallinnut Ukrainan direktorio.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 739–740. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
4. ↑  France: Executive Directory: 1795–1799 (englanniksi) Archontology.org. Viitattu 12.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Direktorio** Wikimedia Commonsissa
2007 Mercedes-Benz SLR McLaren Roadster
**Mercedes-Benz SLR McLaren** on urheiluauto, joka on saanut superauton luokituksen. Se on kehitetty yhteistyössä DaimlerChryslerin sekä McLaren Automotiven kanssa. Mercedes-Benz SLR McLaren oli ilmestyessään yksi maailman nopeimmista automaattivaihteilla toimivista autoista. Auton lähtöhintana pidetään noin 443 000 euroa. Auto pystyy kiihdyttämään 100 km/h nopeuteen 3,8 sekunnissa ja sen huippunopeudeksi on ilmoitettu 334 km/h.

Tekniikka
---------

### Moottori

SLR:n moottori on käsin tehty, kompressoriahdettu V8. 

Tekniset tiedot:

* Etumoottorirakenne, pitkittäin asennettu
* Alumiinilohko, paino: 232 kg
* Iskutilavuus: 5,439 litraa
* V8, sylinterikulma 90 astetta
* Sylinterimitat 97 mm × 92 mm
* Puristus-suhde 8,8:1
* Mekaaninen ahdin, ahtopaine 0,9 baaria, kaksi välijäähdytintä
* Teho 460 kW @ 6 500 r/min
* Vääntö 780 Nm @ 3 250-5 000 r/min

### Jarrut

Jarrulevyt ovat hiili-keramiikkaseosta, joka mahdollistaa paremman jarrutuskyvyn kuin tavalliset teräslevyt. Ne kestävät jopa 1000 celsiusasteen lämpötilan. Levyn halkaisija edessä on 370 mm ja jarrusylintereitä on kahdeksan. Takajarruissa halkaisija on 360 mm ja sylintereitä on neljä.

Autossa on takana myös jarruilmanohjain (spoileri) joka nousee ylös jarrutettaessa suurilla nopeuksilla, juuri tämän ilmanohjaimen ansiosta auto pysähtyy suurista nopeuksista nopeammin kuin yksikään vastaavanlainen automalli.

SLR:n jarruja on kritisoitu siitä, että ne ovat liian tehokkaat, jotkin kriitikot väittävät että jarrut ovat käytännössä joko päällä tai pois päältä. Jarrutettaessa bensapumppu myös työntää lisää bensaa moottorin jäähdyttämiseksi, ja koska pakoputket on sijoitettu kuljettajan etupuolelle, ohjaamoon tulee välillä palamattoman bensan hajua.

### Vaihteisto

Vaihteisto on viisivaihteinen automaattivaihteisto, jossa on kolme eri tilaa: Sport, Comfort ja Manual. Sport-asentoa käytetään jokapäiväisessä käytössä, Comfort-asennossa liikkeellelähtö tapahtuu kakkosvaihteella töyssyisillä tai liukkailla teillä ja Manuali-asennossa kuljettaja pystyy itse vaihtamaan vaihteita touchpadin avulla. Manual-asennon ollessa käytössä on myös kolme tilaa: Sport, Supersport ja Race. Nämä tarkoittavat lähinnä vaihteen kytkentänopeutta. Samaa vaihteistoa käytetään myös muissa AMG:n urheilumalleissa, kuten Mercedes-Benz SL65 AMG:ssä. 

Vaihteiden välitykset:

* 3.56:1
* 2.19:1
* 1.14:1
* 1.00:1
* 0.831:1

Mitat
-----

Coupe

* Pituus: 4 656 mm
* Leveys: 1 908 mm
* Korkeus: 1 261 mm
* Omamassa: 1 768 kg

Lähteet
-------

1. ↑  199 series SLR McLaren Performance Sports Car, 2004 - 2009 *mercedes-benz-publicarchive.com*. Viitattu 24.7.2023. englanti

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Methónin linna** (kreik. Κάστρο Μεθώνης, *Kástro Methónis*) on linna Methónin kylässä Kreikassa. Se sijaitsee niemessä kylän eteläpuolella Peloponnesoksen niemimaan lounaiskulmassa.

Historia
--------

Linna on venetsialaisten rakentama sen jälkeen kun nämä saivat paikan hallintaansa frankeilta neljännen ristiretken jälkeen vuonna 1209. Se kukoisti 1400-luvulle kestäneen venetsialaisvallan ajan ja oli tuolloin Kreikan merkittävimpiä linnoituksia. Koko kaupunki oli alun perin linnoitusmuurien sisällä. Linnoituskaupunki hyvine satamineen oli keskiajalla tärkeä asemapaikka pyhiinvaeltajien matkalla Länsi-Euroopasta Pyhään maahan sekä merkittävä kauppalaivojen satama idän ja lännen välillä.

Methónin linnan pohjoispuolen sisäänkäyntisilta.
Turkkilaiset osmanit valtasivat linnan piirityksen jälkeen vuonna 1500. Venetsialaiset saivat sen takaisin vuonna 1686. Toinen osmanivallan aika alkoi vuonna 1715. Kreikkalaiset eivät saaneet linnaa vallattua vapaussodan aikana lukuisista yrityksistä huolimatta. Egyptin Ibrahim pašša saapui joukkoineen Methóniin vuonna 1825, ja linna toimi tämän jälkeen egyptiläisten päätukikohtana näiden kreikkalaisten vastaisissa sotatoimissa Peloponnesoksella. Egyptiläiset antautuivat Nicolas Joseph Maisonin johtamille ranskalaisille vuonna 1828. Itsenäisen Kreikan alkuaikoina asutus siirrettiin muurien ulkopuolelle nykyisen kylän paikalle, ja linnoitus autioitui.

Rakennus
--------

Linnaa sisältä.
Linnan pinta-ala on noin 9,3 hehtaaria. Sitä kiertää vallihauta, ja se yhdistyy Methónin kylään vallihaudan ylittävällä 14-kaarisella sillalla, joka johtaa pääportille. Linna voidaan jakaa kahteen osaan. Sen pohjoisosa nykyisen kylän ja pääportin puolella on linnoitettu voimakkaimmin, sillä se on linnoituksen haavoituvin osa. Linnan eteläpuoli taas muodostaa alueen, jossa kaupunki sijaitsi. Näitä kahta osaa erottaa muuri, jossa on viisi tornia.

Pääportin kummallakin puolella on suuret bastionit. Kolmas bastioni on linnan länsisivulla. Pääportin lisäksi linnassa on kuusi muuta porttia, joista kolme oli sataman puolella. Muurin korkeus on pohjoissivulla 11 metriä. Linnan sisäosissa on venetsialaisaikaisten rakennusten raunioita sekä kahden turkkilaisen kylpylän jäänteet. Moskeija oli rakennettu varhaisemman kolmilaivaisen, oletettavasti Johannes Teologille omistetun basilikakirkon paikalle. Alueella on myös venetsialaisaikainen yksilaivainen Vapahtajan kirkastumisen kirkko.

Boúrtzi-merilinnoitus.
Linnan niemen eteläkärjessä olevalla luodolla on pieni merilinnoitus, joka on yhdistetty päälinnaan sillalla. Merilinnoituksessa on kahdeksankulmainen torni, ja se tunnetaan tästä nimellä Boúrtzi, mikä tulee turkin kielen tornia tarkoittavasta sanasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Κάστρο Μεθώνης Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 3.9.2014. Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2 3 4 5 6  Κάστρο Μεθώνης *Καστρολόγος*. Viitattu 1.9.2021.
3. 1 2 3 4  Κάστρο της Μεθώνης *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Methónin linna** Wikimedia Commonsissa
**Maankäyttö- ja rakennuslaki** (SDK 132/1999, ruots. *markanvändnings- och bygglag*) on Suomessa vuonna 2000 voimaan astunut laki, joka säätelee rakentamista ja maankäyttöä. Se korvasi vuoden 1958 rakennuslain, minkä myötä luovuttiin kuntien velvollisuudesta alistaa kaavat valtion viranomaisten vahvistettaviksi. Sen sijaan kunnan pitää taata kuntalaisille mahdollisuus mielipiteen ilmaisemiseen kaavoista ja kaavoituksesta.

Maankäyttö- ja rakennuslaki teki myös kehittämisalueet ja maankäyttösopimukset laillisiksi. Kehittämisalueeksi nimetään alue, jonka rakentamiseksi kunta ja rakennusyhtiö muodostavat yhteisön. Maankäyttösopimus on kunnan ja maanomistajan välinen sopimus kaavan toteuttamiseen liittyvistä asioista, ja se tehdään yleensä silloin, kun kunta ei halua hankkia kaavoitettavia maita omistukseensa. 1960- ja 1970-luvuilla kunnat ja rakennuttajat tekivät aluerakennussopimuksia, vaikka rakennuslaissa niitä ei mainittu.

Kuntalaisten uutta osallistumismahdollisuutta on kritisoitu epämääräisyydestä, ja yksityisen rakennuttajan ja kunnan väliseen sopimukseen perustuva projektirakentaminen voi jopa vähentää vaikuttamismahdollisuuksia. Toisaalta kuulemiskierrosten myötä yksityishenkilöillä on enemmän tilaisuuksia valittaa täydennysrakentamiseen liittyvistä kaavamuutoksista omaisuuden suojan nimissä.

Rakentamismääräyskokoelma sisältää tarkempia rakentamista koskevia määräyksiä ja ohjeita.

Vuoden 2025 alusta lukien lain nimi muuttuu muotoon *alueidenkäyttölaki* (ruots. *lag om områdesanvändning*).

Katso myös
----------

* Suomen rakentamismääräyskokoelma
* Rakennuskaari

Lähteet
-------

1. ↑  Maankäyttö- ja rakennuslaki *Finlex*. Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 10.4.2017.
2. ↑  Markanvändnings- och bygglag *Finlex*. Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 10.4.2017. (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Hyötyläinen, Mika: Uusliberaali kaupunkipolitiikka ja kuntien maankäyttö.  *Yhteiskuntapolitiikka 80*, 2015, s. 625–626. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Suomen rakentamismääräyskokoelma Ympäristöministeriö. Viitattu 7.4.2017.
5. ↑  Laki maankäyttö- ja rakennuslain muuttamisesta (752/2023) *Finlex*. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 14.8.2023.
**Lahja Exner**, o.s. *Kukkula* (s. 15. helmikuuta 1939 Lahti) on ruotsinsuomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka oli vuosina 1979–1994 Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen edustajana Ruotsin valtiopäivillä. Hän oli ensimmäinen Ruotsin valtiopäiville valittu siirtolaisnainen ja ensimmäinen suomalaissyntyinen henkilö Ruotsin valtiopäivillä sitten 1800-luvun.

Kukkula kävi kansa- ja keskikoulun Lahdessa. Monen aikalaisensa tavoin hän lähti Ruotsiin etsimään työtä ja toisaalta seikkailumielellä. Hän sai heti töitä suomalaisen työnvälitystoimiston kautta tekstiiliteollisuuden palveluksessa ja oli samassa työpaikassa Saxylle-Kilsund AB:ssa Boråsissa tekstiilityöntekijänä 1957–1979. Hän avioitui 1958 Ruotsiin siirtolaisena muuttaneen unkarilaisen koneasentaja Lajos Exnerin kanssa. Taloudellisesti niukka arki tasapainotellessa pienten lasten äitiyden ja perheen vuorotyön välillä sai Lahja Exnerin kiinnostumaan työväenliikkeestä. Hän liittyi ammattiliittoon ja samlla maan tavan mukaan sosialidemokraattiseen puolueeseen. 

Exner eteni luottamistehtäviin työpaikallaan, ja pian hän edusti eritoten siirtolaisia. Hän lähti kunnallispolitiikkaan vuonna 1979, ja hänet valittiin ensimmäisenä siirtolaisnaisena valtiopäiville Älvsborgin läänin eteläisestän vaalipiiristä. Hänen merkittävimpiä luottamustehtäviään ovat olleet Siirtolaisuuspoliittisen komitean puheenjohtajuus ja Maahanmuuttoviraston hallituksen jäsenyys. Hän kuului Työmarkkinahallituksen (AMS) ja Valtion siirtolaisviraston (SIV) johtokuntiin. Exner jäi eläkkeelle valtiopäiväedustajan tehtävästä 1994.

Lähteet
-------

* Lotta Weckström: / Lahja Exner *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  15.1.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Exner, Lahja, *Vem är hon : kvinnor i Sverige : biografisk uppslagsbok* (1988), ISBN 91-1-863422-2

Aiheesta muualla
----------------

* Riksdagsförvaltningen: Ledamot *www.riksdagen.se*. Viitattu 2.2.2017. (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Karjala-kustantamo** (ven. Изда́тельство «Каре́лия», *Izdatelstvo "Karelija"*) on Petroskoissa Venäjällä toimiva valtiollinen kirjankustantamo. Sen edeltäjä on Leningradissa ja Petroskoissa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut Kustannusliike Kirja, joka vuonna 1937 muutettiin *Karjalan valtion kustannusliikkeeksi* (ven. Карельское государственное издательство, *Karelskoje gosudarstvennoje izdatelstvo*; lyhenne Каргосиздат, *Kargosizdat*). Vuonna 1940 nimeksi tuli *Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike* (ven. Государственное издательство КФССР, *Gosudarstvennoje izdatelstvo KFSSR*), vuonna 1956 *Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike* (ven. Государственное издательство КАССР, *Gosudarstvennoje izdatelstvo KASSR*) ja vuonna 1964 *Karjalan kirjakustantamo* (ven. Карельское книжное издательство, *Karelskoje knižnoje izdatelstvo*). Nykyisen nimensä kustantamo sai vuonna 1969.

Neuvostoliiton aikana Karjala-kustantamo julkaisi yhteiskunnallista, tieto-, kauno-, lasten- ja oppikirjallisuutta venäjän ja suomen sekä myöhemmin myös karjalan ja vepsän kielillä. Suomessa kirjojen maahantuojana toimi Kansankulttuuri Oy. 1960-luvun alkuun saakka kustantamo julkaisi suomeksi myös venäjästä käännettyä poliittista ja kaunokirjallisuutta, mutta myöhemmin tehtävä siirtyi Moskovassa toimineille vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliikkeille (Progress, Raduga ym.). Suomenkielisen kirjallisuuden osalta Karjala-kustantamon tehtäväksi jäi Karjalan tasavallan kirjailijoiden teosten ja oppikirjojen julkaiseminen. Erityistä huomiota kiinnitettiin venäjänkieliseen kotiseutukirjallisuuteen sekä Karjalan kansojen suullisen kansanperinteen julkaisuihin.

1980–1990-lukujen vaihteessa Karjala tuotti vuosittain yli sata kirjaa, joiden yhteinen painosmäärä oli yli viisi miljoonaa kappaletta. 1990-luvulla toiminta supistui. Nykyään kustantamo julkaisee 10–15 kirjaa vuodessa. Suomen-, karjalan- ja vepsänkielisen kirjallisuuden painaminen on siirtynyt etupäässä Periodika-kustantamon tehtäväksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Karelija: entsiklopedija. Tom 1*, s. 365. Petrozavodsk: PetroPress, 2007. ISBN 978-58430-0123-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Izdatelstvo "Karelija" (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)