*Hakusana "SPD" ohjaa tänne. Sanan muista merkityksistä kerrotaan SPD (täsmennyssivu).*

|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Sosiaaliliberalismi |
|  |
| Käsitteet
* Ammattiliitto
* Egalitarismi
* Fair Deal
* Internationalismi
* Hyvinvointivaltio
* Kansalaisoikeudet
* Keynesiläinen taloustiede
* Kolmas tie
* Klassinen taloustiede
* Kulttuuriliberalismi
* New Deal
* Osuuspankki
* Oikeudenmukaisuusteoria
* Progressivismi
* Progressiivinen vero
* Tasa-arvo
	+ Samaa sukupuolta olevien avioliitto
* Sekatalous
* Solidaarisuus
* Sosiaalidemokratia
* Sosiaalinen markkinatalous
* Suhdannevaihtelu
* Talousliberalismi
* Työväenliike
* Utilitarismi
* Valtiososialismi
* Vapaakauppa

 |
| Filosofit
* Arnold
* Brentano
* Bentham
* Beveridge
* Bobbio
* Bosanquet
* Carlyle
* Clark
* Dewey
* Dickens
* Durkheim
* Dworkin
* Fouillée
* Hill Green
* Hobhouse
* Hobson
* James
* Kant
* Kelsen
* Keynes
* Krugman
* Mill
* Nussbaum
* Popper
* Rawls
* Sen
* Spencer
 |
| Poliitikot
* Abzug
* Addams
* Atatürk
* Biden
* Brandeis
* Bourgeois
* Carter
* B. Clinton
* H. Clinton
* Conyers
* Du Bois
* Dukakis
* Friedan
* Galbraith
* Gore
* J. Jackson
* Johnson
* King Jr.
* J. F. Kennedy
* La Follette
* Lewis
* Lloyd George
* Long
* McGovern
* Moore
* Mossadeq
* Nader
* Obama
* Pelosi
* Reich
* Reuther
* Roh
* F. D. Roosevelt
* T. Roosevelt
* Schlesinger
* Sontag
* Steinem
* Trudeau
* Truman
* Vidal
* Wallace
* Wilson

 |
| Organisaatiot
* AFL-CIO
* ACLU
* AHA
* DDP
* FPO
* NAACP
* SDP (Saksa)
* STCC
* Työväenpuolue
* Uudet demokraatit
* Yhdysvaltain demokraattinen puolue

 |
| Katso myös
* Poliittinen keskusta
* Progressiivisuuden kausi
* Keskusta-vasemmisto
* Kristillisdemokratia
* Sosiaalidemokratia

 |
| * n
* k
* m
 |

**Saksan sosiaalidemokraattinen puolue** (myös kirjoitusmuodossa **Saksan sosialidemokraattinen puolue**) (saks. *Sozialdemokratische Partei Deutschlands*, lyh. **SPD**) on Saksan toiseksi vanhin poliittinen puolue ja toinen maan kahdesta pääpuolueesta kristillisdemokraattisen CDU/CSU:n ohella.

Historia
--------

### Vuosina 1863–1914

Wilhelm Liebknecht.
Saksan sosiaalidemokraattinen puolue pitää perustamispäivänään 23. toukokuuta 1863, jolloin Ferdinand Lassalle perusti Saksan yleisen työväenyhdistyksen (saks. *Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein*, ADAV). Vuonna 1869 August Bebel ja Wilhelm Liebknecht perustivat Sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (saks. *Sozialdemokratische Arbeiterpartei*), joka yhdistyi työväenyhdistyksen kanssa 1875. Samana vuonna laadittiin puolueen ensimmäinen toimintaohjelma, Gothan ohjelma.

Sosiaalidemokraattien kannatus nousi Saksassa seuraavina vuosikymmeninä nopeasti. Puolueen toimintaa rajattiin 1878 vallankumoukselliseksi ymmärretyn luonteensa vuoksi, mutta toimintaoikeudet palautettiin 1890. Vuoden 1891 Erfurtin ohjelmassa linjattiin puolueen tavoitteeksi siirtyminen sosialismiin. Kapitalismin tuho ja sosialistinen vallankumous olivat joka tapauksessa lähellä, joten riittäisi, kun sosiaalidemokraatit pyrkisivät sitä odottaessaan parantamaan työväenluokan asemaa laillisten uudistusten avulla. Kysymys vallankumouksesta ja kapitalismin romahtamisesta jakoi pian ohjelman julkaisun jälkeen sosiaalidemokraatit kolmeen leiriin.

Yhtäällä oli Eduard Bernsteinin edustama revisionismi, joka sai aikaa myöten yhä enemmän kannatusta. Bernstein lakkasi uskomasta kapitalismin pikaiseen romahtamiseen ja pyrki osoittamaan, ettei ortodoksimarxilainen tulkinta enää pitänyt paikkaansa. Bernsteiniläinen suuntaus tuli tunnetuksi myös nimellä oikeistososiaalidemokratia ja vastaa perinteisistä suuntauksista parhaiten SPD:n nykylinjaa.

Häntä vastaan asettui puolueen keskitietä edustanut Karl Kautsky. Kautsky oli hyvin keskeinen hahmo sosialistisessa liikkeessä. Hän laati laajalle levinneen virallisen *Luokkataistelu*-kommentaarin puolueen Erfurtin ohjelmaan, jonka lokakuun vallankumoukseen 1917 asti katsottiin edustavan oikeaoppista sosialistista teoriaa. Kautsky uskoi vahvasti kapitalismin romahdukseen, mutta vaati SPD:n pitäytyvän reformistisessa roolissa. 

Näistä molemmista vasemmalle sijoittui Rosa Luxemburgin johtama ryhmä, joka piti vallankumouksellisen toiminnan hylkäämistä pahana virheenä ja porvarillisen valtion myötäilynä. Luxemburg piti myös kapitalismia tuhoon tuomittuna, mutta revisionistista uudistuspolitiikkaa korkeintaan sen elinikää pitkittävänä toimintana.

Saksan sosiaalidemokraattinen puolue oli Toisen internationaalin merkittävin puolue ja suurin kansallinen jäsenjärjestö. Internationaalin sodanvastainen toiminta sai paljon kiitosta ensimmäistä maailmansotaa edeltäneinä vuosina. Kuitenkin suursodan syttyessä monet sosiaalidemokraattiset puolueet, SPD etunenässä, päätyivät tukemaan hallitustensa sotapolitiikkaa. Tämä johti Toisen internationaalin hajoamiseen vuonna 1915.

### Maailmansotien aikana

Elokuussa 1914 Saksa julisti sodan Venäjälle. Valtiopäivien tarkoituksena oli sen jälkeen myöntää sotaluotot armeijan varustamiseksi. Tästä luotonannosta päätettäessä sosiaalidemokraatit jakautuivat kahtia: Karl Liebknecht ja Rosa Luxemburg kannattajineen vastustivat Saksan keisarikunnan sotapolitiikan tukemista, kun taas Karl Kautsky (huomattavasti monilukuisimpine) kannattajineen tuki sitä. Sosiaalidemokraattien valtiopäiväryhmä päätyi tukemaan sotaluottoja yksimielisesti. Puolueen linjasta ja sen julistamasta linnarauhasta (saks. *Burgfrieden*) huolimatta lukuisat sosiaalidemokraatit säilyttivät pasifistisen asenteensa sotaan, heidän joukossaan Eduard Bernstein. Puolueen sodanvastainen vasen siipi erosi lopulta Hugo Haasen johdolla ja perusti vuonna 1917 Saksan itsenäisen sosiaalidemokraattisen puolueen (USPD), johon monet SPD:stä siirtyivät.

Sotaa vastustaneista vasemmistososialisteista muodostui lisäksi SPD:n ulkopuolelle äärivasemmistolainen Spartakistiliitto. Spartakistit pitivät 29. joulukuuta – 31. joulukuuta 1918 valtakunnallisen kokouksen, jonka perusteella perustettiin Saksan kommunistinen puolue (KPD) 1. tammikuuta 1919. Vasemmistososiaalidemokraattien USPD hajosi, kun osa sen jäsenistä liittyi kommunisteihin vuonna 1920 ja loput palasivat emopuolueeseen vuonna 1922.

Keisarikunnan romahtaessa sodan lopussa 9. marraskuuta 1918 valta käytännöllisesti katsoen ojennettiin SPD:lle. Jo ennen sotaa suurimman valtiopäiväryhmän muodostanut puolue sai hallitusvallan käsiinsä, kun Friedrich Ebert muodosti uuden tilapäisen hallituksen, kansanvaltuutettujen neuvoston. Kun spartakistit yrittivät tammikuussa 1919 sosialistista vallankumousta, hallitus torjui sen armeijan ja porvarillisten järjestyskaartien avulla. Spartakistien johtajat Karl Liebknecht ja Rosa Luxemburg murhattiin kansalaislevottomuuden lopussa. Poliittisessa vastuussa spartakistien kapinan tukahduttamisesta oli puolustusministerinä toiminut sosialisti Gustav Noske. Spartakistien kapinan tukahduttaminen teki sosialistien ja entisten vasemmistososialistien, sittemmin kommunistien väleistä sovittamattomat Weimarin tasavallan loppuajaksi. Kommunistisesta näkökulmasta Noske oli luokkapetturi, mikä loi käsitteen noskelaisuus: ministerisosialistit voivat käyttää aseellista voimaa kommunisteja vastaan näiden yrittäessä sosialistista vallankumousta.

SPD oli merkittävä puolue koko Weimarin tasavallan ajan. Yhdessä poliittisen keskustan puolueiden kanssa se muodosti niin sanotun Weimarin koalition, joka tuki tasavaltaista hallitusmuotoa ja oli hallitusvallassa katkonaisesti vuosien 1919 ja 1930 välillä. Ebert oli tasavallan ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1919–1925. Sosiaalidemokraateista valtakunnankanslereina toimivat Philipp Scheidemann (1919), Gustav Bauer (1919–1920) ja Hermann Müller (1920, 1928–1930).

Sisäisten ristiriitaisuuksien repimän Weimarin tasavallan romahdus alkoi, kun valtakunnankansleri Franz von Papen syrjäytti poikkeussäädöksellä sosiaalidemokraatti Otto Braunin johtaman Preussin hallituksen 20. heinäkuuta 1932 ja nimesi itsensä tilapäiseksi Preussin hallituksen johtajaksi. Seuraavana vuonna Adolf Hitler nimitettiin valtakunnankansleriksi ja hänen pyrkiessään hankkimaan laajemmat valtaoikeudet, SPD oli ainoa puolue, joka 23. maaliskuuta 1933 äänesti valtalakia (saks. *Ermächtigungsgesetz*) vastaan. SPD:n edustusto ei kuitenkaan kyennyt estämään tätä prosessia ja natsit kielsivät puolueen 1933. Seuraavat kaksitoista vuotta puolueen aktiivit viettivät vainottuina tai maanpaossa.

SPD:n roolista vuosina 1914–1933 on esitetty useita näkemyksiä. Puoluetta on ennen kaikkea vasemmalta katsoen pidetty "opportunistisena" ja sitä on syytetty sosialististen aatteiden myymisestä antaessaan tukensa keisarikunnan sodalle. Toisaalta sosiaalidemokraatit ottaessaan hallitusvastuun vaikeina sodanjälkeisinä vuosina, ja profiloituessaan kansalliseksi puolueeksi internationalistisen kustannuksella, saivat ottaa niskoilleen Saksan toistuvat arvovaltatappiot, jotka seurasivat ensimmäistä maailmansotaa ja Versailles’n rauhaa.

### Kylmän sodan aikana

Willy Brandt ja Richard Nixon 1970-luvun alussa.
SPD luotiin uudelleen toisen maailmansodan jälkeen. Uudelleenperustettu puolue piti tärkeänä korostaa omaa kansallismielisyyttään. Sen tavoitteena oli Saksan kaikkien miehitysvyöhykkeiden yhdistäminen, kun taas vallassa ollut poliittinen oikeisto ajoi ennen kaikkea Länsi-Saksan sitomista länteen. Sodanjälkeisen Saksan liittotasavallan suurimmat erot olivatkin enemmän ulko- kuin sisäpoliittisia. 

SPD:n imagoa uudistettiin muutenkin voimakkaasti sodanjälkeisinä vuosina. Puolue poisti pitkään kuolleena kirjaimena säännöissään mainitun vallankumouksellisuuden periaatteen vuonna 1956. Imagonkohennus kantoi hedelmää vuonna 1966, kun kristillisdemokraattien (CDU) ja vapaiden demokraattien (FDP) valtaa pitänyt koalitio hajosi ja CDU otti SPD:n hallituskumppanikseen. 

Liittokansleriksi valittiin kristillisdemokraatti, entinen natsi Kurt Georg Kiesinger, jonka takia sosiaalidemokraatteja kritisoitiin vasemmiston piirissä hallitukseen menosta. Yhteishallitus jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, kun seuraavissa, vuoden 1969 vaaleissa SPD nousi suurimmaksi puolueeksi ja pääsi FDP:n tuella maan johtoon. Puolue säilytti asemansa kanslereiden Willy Brandt ja Helmut Schmidt aikana vuosina 1969–1982. Vuoden 1982 vaaleissa CDU–FDP-koalitio palasi valtaan ja piti sitä hallussaan Saksojen yhdistymiseen asti.

Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeellä olleet SPD:n osastot liitettiin siellä toimiviin Saksan Kommunistisen Puolueen osastoihin 1946 ja uuden puolueen nimeksi tuli Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue. Sen sijaan Neuvostoliiton Berliinin-miehitysvyöhykkeellä (Itä-Berliini) sosiaalidemokraatit kieltäytyivät yhdistymästä kommunisteihin ja siellä toiminta kiellettiin. Saksan demokraattisen tasavallan ilmapiirin vapautuessa vuoden 1989 lopulla sosiaalidemokraattinen puoluetoiminta alkoi uudelleen sulautuen Saksojen yhdistyttyä vanhaan SPD:hen.

### Saksojen yhdistymisen jälkeen

Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 SPD pysyi oppositiopuolueena idästä tulleista äänestäjistä huolimatta. Puolueen puheenjohtaja Oskar Lafontaine pettyi sosiaalidemokraatteihin vuonna 1995, erosi marraskuussa ja siirtyi huomattavasti vasemmalle. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Gerhard Schröder, joka johti puolueen voittoon syyskuussa 1998 järjestetyissä vaaleissa 40,9 % äänisaalilla. Syyskuun 2002 vaaleissa SPD sai 38,5 % äänistä ja voitti niukasti.

Schröder aloitti vuonna 2003 *Agenda 2010* -uudistusohjelman, jonka tavoitteena on uudistaa Saksan sosiaaliturvaa ja työmarkkinoita. Siihen kuuluivat veroleikkaukset ja sosiaaliturvan, eläkkeiden ja työttömyyskorvauksien leikkaukset. Ohjelmaa pidettiin oikeistolaisena ja osa SPD:n jäsenistöstä jätti puolueen, näkyvimpänä Lafontaine. Eronnut vasemmisto muodosti 2005 WASG-vaalilistan ja yhdistyi PDS:n kanssa Vasemmisto-puolueeksi 2007. Entisen Itä-Saksan SED:in seuraajana pidetyn Vasemmisto-puolueen kanssa tehtävän yhteistyön mahdollisuutta pidettiin varsinkin Länsi-Saksassa pitkään tabuna.

Eurovaalit 2004 olivat SPD:lle katastrofi, vaivainen 21,5 % äänisaalis oli alhaisin vuosikymmeneen.

Syyskuun 2005 vaaleissa SPD (222 paikkaa) tai CDU/CSU (226) eivät kumpikaan saaneet tarpeeksi paikkoja muodostaakseen hallituksen kumppaniensa kanssa, eikä SPD suostunut yhteistyöhön Die Linkspartei/PDS:n kanssa, mikä pakotti kaksi suurinta puoluetta muodostamaan hallituksen keskenään, ns. suuren koalition. Schröder ilmoitti jäävänsä hallituksen ulkopuolelle. Hallituksen kansleriksi tuli kristillisdemokraatti Angela Merkel.

Heikon kannatuksen kanssa kamppaileva SPD piti syyskuun 2008 alussa ylimääräisen puoluekokouksen, jonka jälkeen ilmoitettiin että puolueen ehdokas kansleriksi on ulkoministeri Frank-Walter Steinmeier. Puheenjohtaja Kurt Beck ilmoitti seuraavana päivänä erostaan.

Vaikka puolueen kannatus on vaihdellut dramaattisestikin vuosien saatossa, on sillä ollut aina vahva tukijoukko suurissa kaupungeissa ja teollistuneissa osavaltioissa. SPD on maailman vanhimpia sosiaalidemokraattisia puolueita ja sitä on jo toista vuosisataa pidetty sosiaalidemokraattisen liikkeen tärkeänä suunnannäyttäjänä.

Etenkin suhteet Vasemmisto-puolueeseen ovat olleet kiistakysymys SPD:ssa. 

Hessenin tammikuun 2008 vaaleissa tulos päättyi niukkaan SPD:n voittoon. Pääministeriehdokas Andrea Ypsilanti sopi Die Linken tukevan SPD:n ja vihreiden hallitusta. Sopimuksen jälkeen neljä SPD:n ehdokasta kaatoi hallitusyhteistyön. Jumiutuneen tilanteen vuoksi päädyttiin uusiin vaaleihin tammikuussa 2009, jossa sosiaalidemokraattien kannatus romahti keskinäisen riitelyn jälkeen.
Ennen elokuun 2009 osavaltiovaaleja Steinmeier ilmoitti julkisesti hallitusyhteistyön Vasemmiston kanssa olevan mahdollista osavaltiotasolla.

Vuonna 2011 järjestetyissä osavaltiovaaleissa SPD:n kannatus nousi. Esimerkiksi Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiossa SPD:n äänisaalis nousi noin 37 prosenttiin. Myös Vasemmisto-puolue ja Vihreät lisäsivät kannatustaan. Kaikissa osavaltiovaaleissa kristillisdemokraattien johtama oikeistohallitus koki tappion ja liberaalidemokraattinen FDP menetti runsaasti paikkoja.

SPD:n puheenjohtajaksi valittiin tehtävästä luopuneen Sigmar Gabrielin tilalle maaliskuussa 2017 Martin Schulz. Syyskuussa 2017 pidettiin liittopäivävaalit, joissa CDU ja CSU keräsivät yhteensä 33 prosenttia äänistä ja saavat liittopäiville 246 paikkaa. Paikkoja liittopäiville tuli yhteensä 709. Toiseksi eniten ääniä sai sosiaalidemokraattinen puolue SPD, joka sai 20,5 prosenttia äänistä ja 153 paikkaa. Tulos oli puolueelle huonoin sitten toisen maailmansodan. Maaliskuun 2018 alussa SDP:n jäsenet päättivät hyväksyä yhdessä CDU:n kanssa neuvotteleman hallitusohjelman, joka tarkoitti samalla Merkelin jatkamista liittokanslerina. Schulzin seuraajaksi tuli huhtikuussa 2018 Andrea Nahles, joka kuitenkin ilmoitti 2. kesäkuuta 2019 eroavansa puolueen europarlamenttivaaleissa kärsimän tappion (sai 15,8 prosenttia äänistä) vuoksi.

Vaalitulokset
-------------

| Liittopäivävaalit |
| --- |
| Vaalit | Äänet |  % | Paikat | Johtaja |
| 1949 | 6.934.975 | 29,2% | 131 / 402
 | Kurt Schumacher |
| 1953 | 7.944.943 | 28,8% | 151 / 509
 | Erich Ollenhauer |
| 1957 | 9.495.571 | 31,8% | 169 / 497
 | Erich Ollenhauer |
| 1961 | 11.427.355 | 36,2% | 190 / 521
 | Willy Brandt |
| 1965 | 12.813.186 | 39,3% | 202 / 496
 | Willy Brandt |
| 1969 | 14.065.716 | 42,7% | 224 / 496
 | Willy Brandt |
| 1972 | 17.175.169 | 45,8% | 225 / 496
 | Willy Brandt |
| 1976 | 16.099.019 | 42,6% | 214 / 496
 | Helmut Schmidt |
| 1980 | 16.260.677 | 42,9% | 218 / 497
 | Helmut Schmidt |
| 1983 | 14.865.807 | 38,2% | 193 / 498
 | Hans-Jochen Vogel |
| 1987 | 14.025.763 | 37,0% | 186 / 497
 | Johannes Rau |
| 1990 | 15.545.366 | 33,5% | 239 / 662
 | Oskar Lafontaine |
| 1994 | 17.140.354 | 36,4% | 252 / 672
 | Rudolf Scharping |
| 1998 | 20.181.269 | 40,9% | 298 / 669
 | Gerhard Schröder |
| 2002 | 18.488.668 | 38,5% | 251 / 603
 | Gerhard Schröder |
| 2005 | 16.194.665 | 34,2% | 222 / 614
 | Gerhard Schröder |
| 2009 | 9.990.488 | 23,0% | 146 / 622
 | Frank-Walter Steinmeier |
| 2013 | 11.252.215 | 25,7% | 193 / 630
 | Peer Steinbrück |
| 2017 | 9.538.367 | 20.5% | 153 / 709
 | Martin Schulz |
| 2021 | 11.949.756 | 25.7% | 206 / 736
 | Olaf Scholz |

Puheenjohtajat
--------------

### Saksan sosialistinen työväenpuolue (SAP)

| Puheenjohtaja | Kausi |
| --- | --- |
| Wilhelm Hasenclever, Georg Wilhelm Hartmann | 1875–1876 |
| Wilhelm Liebknecht, August Bebel, Wilhelm Hasenclever, Georg Wilhelm Hartmann | 1876–1878 |

### Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD)

| Puheenjohtaja | Kausi |
| --- | --- |
| Paul Singer, Alwin Gerisch | 1890–1892 |
| August Bebel, Paul Singer | 1892–1911 |
| August Bebel, Hugo Haase | 1911–1913 |
| Friedrich Ebert, Hugo Haase | 1913–1916 |
| Friedrich Ebert | 1916–1917 |
| Friedrich Ebert, Philipp Scheidemann | 1917–1919 |
| Hermann Müller, Otto Wels | 1919–1922 |
| Hermann Müller, Otto Wels, Arthur Crispien | 1922–1928 |
| Otto Wels, Arthur Crispien | 1928–1931 |
| Otto Wels, Arthur Crispien, Hans Vogel | 1931–1933 |
| Otto Wels, Hans Vogel | 1933–1939 |
| Hans Vogel | 1939–1945 |
| Otto Grotewohl | 1945–1946 |
| Kurt Schumacher | 1946–1952 |
| Erich Ollenhauer | 1952–1963 |
| Willy Brandt | 1964–1987 |
| Hans-Jochen Vogel | 1987–1991 |
| Björn Engholm | 1991–1993 |
| Johannes Rau | 1993 |
| Rudolf Scharping | 1993–1995 |
| Oskar Lafontaine | 1995–1999 |
| Gerhard Schröder | 1999–2004 |
| Franz Müntefering | 2004–2005 |
| Matthias Platzeck | 2005–2006 |
| Kurt Beck | 2006–2008 |
| Frank-Walter Steinmeier | 2008 |
| Franz Müntefering | 2008–2009 |
| Sigmar Gabriel | 2009–2017 |
| Martin Schulz | 2017–2018 |
| Andrea Nahles | 2018–2019 |
| Norbert Walter-Borjans, Saskia Esken | 2019–2021 |
| Saskia Esken, Lars Klingbeil | 2021– |

Lähteet
-------

1. ↑  Germany *Parties and Elections in Europe*.  2013. Viitattu 25.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  Parliamentary groups in German Bundestag Saksan liittopäivät. Viitattu 6.9.2019. (saksaksi, englanniksi)
3. ↑  MEPs: Germany *europarl.europa.eu*. Euroopan parlamentti. Viitattu 6.9.2019. (englanniksi)
4. ↑  Inter-Active Terminology for Europe (IATE ID: 113716, sitaatti 1: "Saksan sosiaalidemokraattinen puolue" ja sitaatti 2: "Luotettavuus, 2 (Melko luotettava)")  7.8.2014. Euroopan unionin elinten käännöskeskus. Viitattu 23.8.2018.
5. ↑  Olberg, Paul: Saksan sos-dem puoluekokous – sosialidemokratian voimannäyte. (Sitaatti: "Tämän lisäksi on valtakunnassa, valtiossa ja kunnissa lukuisia virkamiehiä. Saksan sosialidemokraattinen puolue on siis valtava välttämätön tekijä tasavallassa.") *Sosialisti*, 6.6.1929  , nro 128, s. 8. Turku:  Sosialistin Kirjapaino Oy. ISSN fk10461. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.8.2018  .
6. ↑  Kurt Beck Resigns as SPD Head Spiegel. Viitattu 7.9.2008. (englanniksi)
7. ↑  Toveri ja vihollinen, Demari.fi 10.12.2008 (Archive.org)
8. ↑  CDU trounces SPD in Hesse state poll, Thelocal.de 18.1.2009 (englanniksi)
9. ↑  Demari.fi (vanhentunut linkki, ei Archive.orgissa)
10. ↑  Steinmeier schließt Bündnis mit der Linken aus, Die Welt 11.08.2009 (saksaksi)
11. ↑  Merkel's Conservatives Suffer Heavy Losses in State Elections, Spiegel Online Internationl 30.8.2009 (englanniksi)
12. ↑  Aishi Zidan ja Minna Pye: Martin Schulz valittiin SPD:n johtoon *Yle.fi, uutiset*.  19.3.2017. Viitattu 20.3.2017.
13. ↑  Tässä on Saksan liittopäivien paikkajako ja lopullinen vaalitulos: Populisteille lähes sata paikkaa *Yle Uutiset*. Viitattu 24.2.2020.
14. ↑  Angela Merkelin jatkokausi varmistui *Uusi Suomi*.  4.3.2018. Viitattu 7.3.2018.
15. ↑  Anna-Liina Kauhanen: Saksan sosiaalidemokraattien puoluejohtaja Andrea Nahles eroaa. Hs.fi 2.6.2019. Viitattu 3.6.2019 (Archive.org)
16. ↑  Pauli Lahti: Merkelin hallituskoalitio joutuu kovalle koetukselle – Saksan demarit valitsivat uuden johtajakaksikon *yle.fi, uutiset*.  30.11.2019. Viitattu 7.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan sosiaalidemokraattinen puolue**.
* SPD:n kotisivu (saksaksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Saksa Saksan puolueet |
| --- |
|  |
| Liittopäivät | 
* SPD (206)
* Unioni (197)
	+ CDU (152)
	+ CSU (45)
* Liittouma 90/Vihreät (118)
* Vapaa demokraattinen puolue (92)
* Vaihtoehto Saksalle (83)
* Vasemmisto (39)
* SSW (1)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Euroopan sosiaalidemokraattinen puolue (PES) |
| --- |
|  |
| Parlamenttiryhmä: Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmä |
|  |
| Puolueet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Jäsenpuolueet | 
* Alankomaat PvdA
* Belgia PS, Vooruit
* Bulgaria BSP
* Espanja PSOE
* Irlanti LP
* Italia PD, PSI
* Itävalta ÖSP
* Kreikka PASOK
* Kroatia SDP
* Kypros EDEK
* Latvia SDPS
* Liettua LSDP
* Luxemburg LSAP
* Malta PL
* Norja AP
* Portugali PS
* Puola SLD, UP
* Ranska PS
* Romania PSD
* Ruotsi S
* Saksa SPD
* Slovakia SMER
* Slovenia SD
* Suomi SDP
* Tanska A
* Tšekki ČSSD
* Unkari MSZP
* Viro SDE
* Yhdistynyt kuningaskunta LP, SDLP

 |
|  |
| Liitännäisjäsenet | 
* Albania PS
* Bosnia ja Hertsegovina SDP
* Bulgaria PBSD
* Islanti S
* Moldova PDM
* Montenegro DPS, SDP
* Pohjois-Makedonia SDSM
* Serbia DS
* Sveitsi SP
* Turkki CHP, HDP

 |
|  |
| Tarkkailijajäsenet | 
* Andorra PS
* Armenia ARF
* Egypti ESDP
* Georgia GD
* Israel HaAvoda, Meretz, Fatah
* Kypros CTP
* Latvia LSDSP
* Marokko USFP
* San Marino PSD
* Tunisia FDTL

 |

 |
|  |
| Puolueen puheenjohtajat | 
* Wilhelm Dröscher
* Robert Pontillon
* Joop den Uyl
* Vítor Constâncio
* Guy Spitaels
* Willy Claes
* Rudolf Scharping
* Robin Cook
* Poul Nyrup Rasmussen
* Sergei Stanišev

 |
|  |
| Europarlamentinryhmäpuheenjohtajat | 
* Guy Mollet
* Hendrik Fayat
* Pierre Lapie
* Willi Birkelbach
* Käte Strobel
* Francis Vals
* Georges Spénale
* Ludwig Spénale
* Ernest Glinne
* Rudi Arndt
* Jean-Pierre Cot
* Pauline Green
* Enrique Barón Crespo
* Martin Schulz
* Hannes Swoboda
* Gianni Pittella
* Udo Bullmann
* Iratxe García
* **katso Euroopan parlamentti**

 |
|  |
| Komissaarit | 
* Frans Timmermans
* Josep Borrell
* Maroš Šefčovič
* Nicolas Schmit
* Paolo Gentiloni
* Elisa Ferreira
* Helena Dalli
* Ylva Johansson
* Jutta Urpilainen
* **katso Von der Leyenin komissio**

 |
|  |
| Hallitusten päämiehetEurooppa-neuvostossa | 
* Pedro Sánchez (Espanja)
* Robert Abela (Malta)
* António Costa (Portugali)
* Olaf Scholz (Saksa)
* Sanna Marin (Suomi)
* Mette Frederiksen (Tanska)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- |
|  |
| Kansainväliset järjestöt | 
* International Socialist Bureau
* International Federation of Socialist Young People's Organizations
* Women's International Council of Socialist and Labour Organizations

 |
|  |
| Jäsenet | 
* Saksan sosiaalidemokraattinen puolue
* Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
* Työväeninternationaalin ranskalainen osasto
* Italian sosialistinen puolue
* Italian työväenpuolue
* Espanjan sosialistinen työväenpuolue
* Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
* Sosialistivallankumouksellinen puolue
* Bolševikit
* Menševikit
* Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto
* Sionistinen työväenpuolue
* Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue
* Belgian työväenpuolue
* Puolan sosialistipuolue
* Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue
* Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue
* Amerikan sosialistinen työväenpuolue
* Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
* Norjan työväen puolue
* Sosiaalidemokraatit (Tanska)
* Suomen sosialidemokraattinen puolue
* Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue

 |

 |