recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Osan piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Osan piiri** (ven. Осинский район, *Osinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 2 057 neliökilometriä. Asukkaita on 32 000 henkeä (vuonna 2009).

Osan piiri sijaitsee Permin aluepiirin eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Ohanskin ja Permin, idässä Kungurin, etelässä Bardan sekä lännessä Jelovon ja Tšastyjen piireihin. Pinta-alasta 50,2 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kaasu, hiekka, sora, turve ja kalkkikivi. Kaman muodostama Votkinskin tekojärvi jakaa piirin kahteen osaan.

Piiriin kuuluu Osan kaupunki sekä 9 maalaiskuntaa: Gory, Gremjatša, Komarovo, Krylovo, Kuznetšiha, Novozalesnovo, Pakli (keskuspaikka Permjakovo), Pal ja Verhnjaja Davydovka. Hallinnollinen keskus on Osa. Asutuskeskuksia on yhteensä 78.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 90,1 % venäläisiä sekä 6 % baškiireja ja tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 70,1 %.

Piirin kautta kulkevat Permin ja Tšaikovskin sekä Permin ja Ufan väliset asfaltoidut maantiet. Seudulla on polttoaine-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa.

Piirissä toimii maatalousteknikumi, Permin pedagogisen ja Iževskin teknisen yliopiston filiaalit, opettaja- ja ammattiopisto, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos, kotiseutumuseo sekä paikallinen radio- ja TV-asema. Paikallislehtinä ilmestyvät *Osinskoje Prikamje* ("Osan Kama") ja *Osinski krai* ("Osan seutu").

Nähtävyyksiin kuuluvat Osan kaupungin historialliset rakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Entsiklopedija Permi: Osinski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Portal pravitelstva Permskogo kraja: Osinski munitsipalnyi raion *permkrai.ru*.  Arkistoitu 15.10.2011. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Permski regionalnyi server: Osinski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Osatalokas** eli talonosakas oli yhteisomistuksessa olevan kaupunkitalon tai kaupunkitontin osakas eli osuudenomistaja.[1][2] Kullakin osatalokkaalla oli oma huoneisto samassa talossa yhteisellä tontilla tai oma talo yhteisellä tontilla tai tietty osa yhteisestä talosta ja tontista.[3] Vuoden 1734 lain maakaaren mukaan osatalokkaan myydessä osuutensa oli toisella osatalokkaalla lunastusoikeus. Osuutta oli tarjottava toisen osatalokkaan tai naapurin lunastettavaksi ennen lainhuudatuksen hakemista. Toisella osatalokkaalla oli vieressä asuviin naapureihin nähden etuoikeus lunastukseen. Naapurien riitautuessa etuosto-oikeudesta tuli tuomarin ratkaista kuka eniten tarvitsi myytävää osuutta.[4] Laki lunastustarjousvelvollisuuden lakkauttamisesta tuli voimaan vuoden 1932 alussa.[5]

Vuoden 1931 asemakaavalaki sääti tontinosan lunastusoikeudesta, jos tontin osat olivat eri omistajan hallussa. Jos lunastusta haluavia oli useita, oli sillä etuoikeus, jonka tontinosan kolmihenkinen lautakunta arvioi arvokkaimmaksi. Jos tontinosien arvo arvioitiin yhtäläiseksi, oli lunastusoikeus sillä, joka ensiksi pani vireille lunastusvaatimuksen.[6] Vuoden 1958 rakennuslain mukaan tontinosan omistajalla oli oikeus lunastaa itselleen tontin muu osa vuoden kuluessa tonttijaon vahvistamisesta. Kaupungilla oli lunastusoikeus, jos tontin osat eivät lunastuksella joutuneet yhdelle omistajalle.[7]

Uuden maakaaren (540/1995) tullessa voimaan vuoden 1997 alussa siirtyi osatalokas-nimitys historiaan. Jos osatalokkaan lunastusoikeutta koskeva kanne oli pantu vireille ennen uuden maakaaren voimaantuloa, sovellettiin siihen kuitenkin vanhan maakaaren säännöksiä.[8]

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966.
3. ↑  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919.
4. ↑  Maakaaren 7 luku.
5. ↑  Laki 87/1930, 3 §.
6. ↑  Asemakaavalaki, 145/1931, 26 ja 30 §.
7. ↑  Rakennuslaki, 370/1958, 54 §.
8. ↑  Laki maakaaren voimaanpanosta, 541/1995, 18 §.
**Osborne 1** oli Osborne-yhtiön valmistama vuonna 1981 julkaistu tietokone, joka oli maailman ensimmäinen kaupallisesti menestynyt kannettava tietokone. Tietokonetta myytiin ennakoitua enemmän, mutta johdon ja markkinoinnin virheet johtivat tilausten perumiseen ja yhtiön konkurssiin.

Tietokoneeseen on vaikuttanut merkittävästi Xerox PARCissa kehitetty prototyyppi Xerox Notetaker.

Osborne 1 oli ensimmäinen siirrettävä tietokone, jossa oli näyttö ja muut komponentit samassa.
Tietokoneen suunnitteli Lee Felsenstein.

Kaypro-yhtiö perustettiin kilpailemaan Osbornen kanssa.

Tekniset tiedot
---------------

Tietokoneeseen sai valinnaisen akun jolloin sitä pystyi käyttämään ilman verkkovirtaa.

Tietokoneessa oli Zilog Z80 suoritin ja 64 kilotavua RAM-muistia. Massamuistina oli kaksi levykeasemaa ja siinä oli sisäänrakennettu kuvaputkinäyttö. Käyttöjärjestelmä oli CP/M.
Näyttö oli 5 tuuman mustavalkonäyttö, joka näytti 52 merkkiä 24 rivillä.

Katso myös
----------

* Osborne-vaikutus

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Osborne 1 *history-computer.com*. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Osborne 1 *oldcomputers.net*. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Xerox Notetaker *history-computer.com*. Viitattu 11.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Osborne 1 *computinghistory.org.uk*. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Michael Miller: Before the PC: Remembering Kaypro and Osborne Computers *informit.com*.  27.1.2014. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Osborne 1**.
* Dokumentaatiota bitsavers.org-palvelussa (englanniksi)
**Gabriele "Gabi" Zimmer** (s. 7. toukokuuta 1955 Itä-Berliini, Itä-Saksa) on saksalainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2004 alkaen. Hänet valittiin vuonna 2012 edustamansa Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -parlamenttiryhmän (GUE/NGL) puheenjohtajaksi Euroopan parlamentissa. Kotimaassaan Saksassa hän on Vasemmisto-puolueen jäsen ja sitä ennen Vasemmistoon yhdistyneen Demokraattisen sosialismin puolueen jäsen ja puheenjohtaja vuosina 2000–2003.

Zimmer suoritti tulkin ja kielenkääntäjän tutkinnon vuonna 1977. Hän oli Thüringenin maapäivien jäsen vuosina 1990–2004 sekä silloin edustamansa Demokraattisen sosialismin puolueen osavaltion osaston puheenjohtaja 1990–1998, jonka jälkeen hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi vuosiksi 2000–2003. Puolue yhdistyi vuonna 2007 Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolueen kanssa muodostaen Vasemmisto-puolueen, jonka jäseneksi Zimmer tuli. Hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi Demokraattisen sosialismin puolueen riveistä ensimmäisen kerran europarlamenttivaaleissa 2004. Sittemmin hän on uusinut kautensa vaaleissa 2009 ja 2014.

Ensimmäisellä vaalikaudellaan 2004–2009 Euroopan parlamentissa Zimmer oli jäsenenä muun muassa työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa ja suhteista Kiinan kansantasavaltaan vastaavassa valtuuskunnassa. Toisella vaalikaudellaan 2009–2014 hän oli jäsenenä kehitysyhteistyövaliokunnassa, kunnes tuli valituksi parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi 2012, jolloin hän jätti valiokuntapaikkansa ja siirtyi puheenjohtajakokoukseen. Hän jatkoi tässä kokouksessa ja parlamenttiryhmän puheenjohtajana kolmannella vaalikaudellaan 2014–2019.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  Gabriele ZIMMER Euroopan parlamentti. Viitattu 15.4.2019.
2. 1 2  Gabi Zimmer GUE/NGL.  Arkistoitu 6.4.2019. Viitattu 15.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gabriele Zimmer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Gabriele Hierdeis** on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Frankfurt am Mainin musiikkikorkeakoulussa ja sai maisterinarvot sekä ooppera- että konserttipuolelta. Vuonna 2003 hän suoritti Konzertexamenin, joka vastaa tohtorin arvoa esittävissä taiteissa.

Saksan ulkopuolella Hierdeis on esiintynyt muun muassa Moskovassa, Permissä ja Yhdysvaltain Lincoln Centerissä. Hierdeis on levyttänyt muun muassa CPO:lle, Brilliant Classicsille ja Harmonia Mundille. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokista nykyaikaan ja kattaa yksinlaulujen, kamarimusiikin ja oratorioiden ohella oopperaa. Hierdeis on kantaesittänyt Wolfgang Rihmin, Helmut Lachenmannin, Salvatore Sciarrinon sekä Marc Andrén teoksia ja tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Sylvain Cambrelingin, Beat Furrerin, Franck Ollun, Bernhard Kontarskyn, Frieder Berniusin, Konrad Junghänelin, Michael Schneiderin ja Johannes Debusin kanssa. Kokoonpanoja, joiden kanssa Hierdeis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa La stagione Frankfurt ja Cantus Cölln.

Yksi Hierdeisin ohjelmistoon keskeisesti kuuluva teos on Luciano Berion *Sequenza 3*, jonka hän on levyttänytkin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas.com: Gabriele Hierdeis

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Gabriele von Lutzau** (o.s. Dillmann; s. 15. elokuuta 1954 Wolfsburg, Länsi-Saksa) on saksalainen kuvanveistäjä ja entinen lentoemäntä. Hän oli vuonna 1977 lentoemäntänä Lufthansan lennolla 181, jonka Palestiinan vapautuksen kansanrintaman edustajat kaappasivat, ja häntä pidettiin matkustajien ja muun miehistön kanssa viisi päivää panttivankina, kunnes heidät vapautettiin Mogadishussa. Hänet tunnetaan panttivankitilanteessa osoittamansa rohkeuden vuoksi Mogadishun enkelinä (saks. *der Engel von Mogadischu*). Lennon 181 kaappauksen jälkeen hän lopetti työnsä lentoemäntänä ja ryhtyi kuvanveistäjäksi.

Lennon 181 kaappaus
-------------------

Kaapatun lennon paluu Kölniin. Kuvassa on turvallisuusjoukon jäseniä ja panttivankina olleita matkustajia.
Gabriele Dillmann oli yksi lentoemännistä Lufthansan lennolla 181 Palma de Mallorcasta Frankfurtiin 13. lokakuuta 1977. Koneen kaappasi neljä palestiinalaisterroristia. Kone lensi Rooman, Larnakan, Bahrainin ja Dubain kautta Salalaan, jossa kapteeni ammuttiin. Perämiehen lentämänä lento jatkoi Mogadishuun, jonne se laskeutui aamuyöllä 17. lokakuuta. Paikalle lennätetyt länsisaksalaiset turvallisuusjoukot valtasivat koneen keskiyön jälkeen 18. lokakuuta. Dillmann rauhoitteli matkustajia kaappauksen aikana ja yritti neuvotella kaappaajien kanssa, ja lehdistö antoi hänelle lempinimen "Mogadishun enkeli" (saks. *der Engel von Mogadischu*). Hän loukkaantui kaappauksessa lievästi, kun yksi terroristeista räjäytti käsikranaatin.

Kaappauksen jälkeen Dillmann lopetti työnsä lentoemäntänä ja meni naimisiin miesystävänsä, Lufthansan lentäjä Rüdiger von Lutzaun kanssa.

Taiteilijana
------------

Von Lutzau opiskeli taidetta Strasbourgin yliopistossa vuosina 1984–1995. Hän tekee puisia veistoksia käyttäen liekinheitintä. Hän on osallistunut taidenäyttelyihin muun muassa Berliinissä, Miamissa, Shanghaissa, Luxemburgissa ja New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Die Geiseln von Mogadischu  18.10.2017. SWR.  Arkistoitu 30.7.2018. Viitattu 5.4.2018. (saksaksi)
2. 1 2 3 4 5  Ciesinger, Ruth: Fünf Tage in der Hölle  13.10.2002. Der Tagesspiegel. Viitattu 5.4.2018. (saksaksi)
3. 1 2  Hijacking description Aviation Safety Network. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
4. 1 2  Krischer, Markus: 18. Oktober: „Das Flugzeug ist geknackt"  18.10.2007. Focus. Viitattu 5.4.2018. (saksaksi)
5. 1 2  Lebenslauf Gabriele von Lutzau. Viitattu 5.4.2018. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gabriele von Lutzau** Wikimedia Commonsissa

* Gabriele von Lutzaun kotisivu (saksaksi, englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Bryn Mawrin kampuksen asuntola nimeltä Rock Dorm.
**Bryn Mawr College** [ˌbrɪnˈmɑːr] on Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltiossa sijaitseva, naisille tarkoitettu yksityinen liberal arts college, joka painottuu myös jatko-opintoihin ja tutkijakoulutukseen. Sen perustivat Philadelphian kaupungin lähelle kveekarit vuonna 1885, mutta oppilaitos on toiminut aina tunnustuksettomana. Bryn Mawr on yksi arvostetuimmista liberal arts collegeista Yhdysvalloissa: vuoden 2021 rankingissä se sijoittui tilalle 28. Opiskelijamäärä on noin 1 700.

Oppilaitos tekee tiivistä yhteistyötä läheisten Haverford Collegen ja Swarthmore Collegen sekä Pennsylvanian yliopiston kanssa. Bryn Mawr on yksi yhteisnimellä Seven Sisters tunnetusta perinteisestä naisille tarkoitetusta collegesta Yhdysvaltojen koillisosissa. Muut ovat Radcliffe College (Massachusetts) ja Vassar College (New York), joissa nykyisin opiskelee myös miehiä, sekä naisopiskelijoihin yhä keskittyvät Barnard College New Yorkissa ja Mount Holyoke College, Smith College ja Wellesley College Massachusettsissa.

Bryn Mawr College korostaa perinteisesti muun muassa kirjallisen ilmaisun, väittelytaitojen ja loogisen ajattelun tärkeyttä. Aiemmin luonnontieteisiin suuntautunut oppilaitos on vuosituhannen vaihteesta alkaen panostanut myös taideaineisiin, etenkin luovaan kirjoittamiseen monine Nobel-tason kirjailijavierailuineen.

Oppilaitos tunnetaan muun muassa sosiaalityön master-tason koulutuksen uranuurtajana Yhdysvalloissa. Ylisosiaalineuvos Aulikki Kananoja suoritti tutkinnon siellä 1970-luvun taitteessa ASLA-Fulbright-stipendiaattina. Bryn Mawrissa on 1900-luvun alkupuolelta asti opiskellut monia muitakin suomalaisnaisia eri stipendien turvin.

Tunnettuja Bryn Mawrissa opiskelleita ovat olleet näyttelijä Katharine Hepburn ja perinnöllisyystutkija Nettie Stevens.

Lähteet
-------

1. ↑  Bryn Mawr College, britannica.com. Viitattu 27.1.2021.
2. 1 2 3  Overview of Bryn Mawr College, U.S. News Best Colleges, US News & World Report. Viitattu 27.1.2021.
3. ↑  Karen Heller, Knight Ridder: Bryn Mawr shows creative side as it makes way for arts, Chicago Tribune 1.5.2003. Viitattu 27.1.2021.
4. ↑  Ihminen on nähtävä elämäntilanteessa, Talentia-lehti 18.3.2020. Viitattu 27.1.2021.
5. ↑  Saarinen, Erja: Aulikki Kananoja - Ihmisen näkökulma on minun elämäni missio. Naisten ääni -sivusto. Viitattu 27.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bryn Mawr College** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Bryn Mawr College & en:Seven Sisters (colleges)
**Eddie Mora Bermúdez** (s. 23. helmikuuta 1965 San José) on costaricalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari. Hänen tuotantonsa koostuu enimmäkseen orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksista, joita on esitetty Costa Rican lisäksi Kanadassa, Meksikossa, Alankomaissa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.

Ura
---

Mora Bermúdez opiskeli sävellystä William Porrasin johdolla Costa Rican kansallisessa yliopistossa vuosina 1980–81. Myöhemmin hän täydensi siellä opintojaan myös Benjamín Gutiérrezin ja Luis Diego Herran johdolla. Viulunsoiton opintonsa Mora Bermúdez suoritti Moskovan Tšaikovski-valtionkonservatoriossa vuosina 1983–92 opettajinaan Maja Glizarova ja Olga Voitova; lisäksi hän sai yksityistä sävellysopetusta venäläiseltä Juri Vorontsovilta.

Mora Bermúdez on viulistina esittänyt ensisijaisesti omaa musiikkiaan, mutta hänen ohjelmistoonsa kuuluu myös muiden säveltämää costaricalaista musiikkia. Vuonna 1994 hän aloitti esiintymisen viulu–piano-duossa Mora/Duarte. Vuonna 1995 hän oli mukana perustamassa Camerata Latinoamericana -jousiorkesteria. Vuonna 2003 hänestä tuli Heredian sinfoniaorkesterin taiteellinen johtaja. Costa Rican yliopiston (San Pedro, Montes de Oca) professorina Mora Bermúdez on opettanut vuodesta 1992 kamarimusiikkia, sävellystä ja viulunsoittoa. Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut siellä mukana järjestämässä vuosittaista nykymusiikkiseminaaria.

Palkinnot
---------

Mora Bermúdezille on myönnetty seuraavat palkinnot:

* Kansallinen Aquileo J. Echeverría -palkinto (Costa Rican kulttuuriministeriöltä), neljä kertaa:
	+ 1997, teoksesta *Escenas infantiles* (huilulle, oboelle, klarinetille ja fagotille)
	+ 1998, teoksista *Bagatelas* (neljälle fagotille) ja *Kantaatti* (Federico García Lorcan teksteihin)
	+ 2001, teoksesta *Miniaturas* (viululle ja pianolle)
	+ 2003, teoksesta *Amighetti* (konsertto pianolle, lyömäsoittimille ja jousiorkesterille)
* Costa Rican säveltäjä- ja musiikkikirjailijaliiton palkinto, vuonna 2001 teoksesta *Suite Ausencia* (latino- ja puhallinkokoonpanoista muodostuvalle kamariyhtyeelle)
* Sävellyksen Áncora-palkinto, 2007

Lähteet
-------

1. 1 2  Radio ACAM de Costa Rica: Eddie Mora Bermúdez (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Eddie Mora Bermúdez

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Budan linna. Budapestin historian museo on linnan kaakkoispäässä kuvan oikeassa reunassa.
Museon sisäänkäynti.
**Budapestin historian museon** päätehtävä on Budapestin ja etenkin Budan linnan historiallisten löytöjen tutkimus ja järjestäminen. Museon päänäyttelytila, Linnamuseo, on Budan linnassa. Varsinaisten näyttelytilojen lisäksi museoon kuuluvat myös keskiaikaisen palatsin rauniot.

Linnamuseon pysyvät näyttelyt:

* Budapestin historia esihistoriallisesta ajasta alkaen.
* Budapestin alueen asutuskeskusten kehitys roomalaiskaudelta 1200-luvulle.
* Budan keskiaikainen kuninkaallinen palatsi: käyttöesineitä, aseita ja hautakiviä.
* Kuninkaallisen palatsin goottilaiset veistokset
* Budapest modernilla ajalla: historiallisia välähdyksiä suurkaupungin elämästä.

Budapestin historian museoon kuuluu Linnamuseon lisäksi Aquincumin roomalaiskaupunkia esittelevä Aquincumin museo sekä Kicsellin museo, jossa on Budapestin uusimpaan historiaan liittyviä esineitä ja joka myös laajentaa museon taidekokoelmaa. Museoon kuuluvia näyttelytiloja ovat myös roomalaisaikaiset Herkuleksen huvila ja Aquincumin linnoituksen kylpylä *Thermae Maiores*, keskiaikainen juutalainen kappeli ja turkkilaisvallan aikainen Gül Baban hautamuistomerkki.

Museon vanhimmat näyttelyesineet ovat yli neljä tuhatta vuotta vanhoja. Vuonna 1995 museon eri kokoelmissa oli yhteensä 400 000 esinettä ja historiallista dokumenttia, minkä lisäksi useat tuhannet esineet ovat vielä luetteloitavana. Samana vuonna vierailijoita museon eri osissa oli yhteensä 210 000.

Lähteet
-------

* Budapest History Museum (Museon kotisivut) *btm.hu*.  Arkistoitu 9.8.2009. Viitattu 25.3.2009. (englanniksi)
* *Budapest-opas*, s. 13. Budapestin matkailutoimisto, 2008. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Budapestin historian museo**.
**Darrett Adkins** (s. Huron, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen sellisti. Hän valmistui maisteriksi Oberlin Collegesta, maisteriksi Ricen yliopistosta ja tohtoriksi Juilliard Schoolista. Hänen opettajiaan olivat Joel Krosnick, Norman Fischer ja Cordelia Wikarski-Miedel. Hän on itse kuulunut Juilliardin opettajakuntaan vuodesta 2003 ja opettanut lisäksi Baylorin yliopistossa, Encore School for Stringsissä sekä Oberlin Collegessa.

Su Lian Tan ja Philip Cashian ovat omistaneet Adkinsille konsertot, kuten myös Jeffrey Mumford. Hän piti Harrison Birtwhistlen teoksen *Meridian* ja Franco Donatonin teoksen *Le Ruisseau sur l'escalier* Yhdysvaltain-ensiesitykset. Juuri Adkinsin esittämänä kuultiin New Yorkissa ensimmäistä kertaa Rolf Wallinin *Grund*, Arne Nordheimin *Tenebrae*, Olivier Messiaenin *Konsertto neljälle soittimelle* ja Luciano Berion *Sequenza XIVa*. Berion kappaleen Adkins myös levytti Naxokselle.

Adkins on paitsi esiintynyt lukuisien orkestereiden kanssa, myös toiminut ahkerasti kamarimuusikkona. Flux Quartetin kanssa hän esitti ensimmäistä kertaa Morton Feldmanin toisen kvarteton kokonaisuudessaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Juilliard: Darrett Adkins
2. 1 2 3  Oberlin: Darrett Adkins

Aiheesta muualla
----------------

* Naxos: Darrett Adkins (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Norjassa** pidettiin **parlamenttivaalit** 12. ja 13. syyskuuta **1965**. Vaaleissa valittiin 150 edustajaa Norjan suurkäräjille. Osanotto vaaleihin oli vilkasta ja äänestysprosentti oli 84,4. 

Norjan työväenpuolueen puheenjohtaja Einar Gerhardsen vuonna 1945
Työväenpuolue sai vaaleissa 43,3 %:n kannatuksen ja 68 edustajapaikkaa, konservatiivinen puolue 20,1 %:n kannatuksen ja 31 paikkaa, liberaalinen puolue 10,1 %:n kannatuksen ja 18 paikkaa, keskustapuolue 9,4 %:n kannatuksen ja 18 paikkaa, kristillinen kansanpuolue 7,8 %:n kannatuksen ja 13 paikkaa ja sosialistinen kansanpuolue 6,0 %:n kannatuksen ja 2 paikkaa. Kommunistien kannatus laski 2,9 %:sta 1,4 %:in ja he jäivät ilman edustajapaikkoja.

Vaalitulos merkitsi työväenpuolueen lähes yhtäjaksoisesti 30 vuotta kestäneen valtakauden päättymistä, koska porvarilliset puolueet saavuttivat vaaleissa enemmistön suurkäräjien edustajapaikoista. Porvarillisten puolueiden yhteenlaskettu edustajapaikkojen lukumäärä suurkäräjillä tuli vaalien jälkeen olemaan 80 työväenpuolueen ja sosialistisen kansanpuolueen yhteensä 70 paikkaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 116. Otava, 1966.
Yhdysvaltalainen karpalokahvikakku.
**Kahvikakku** eli **kuivakakku** on makea ja rasvainen leivonnainen, jota tarjotaan viipaleina tyypillisesti kahvin kanssa. 

Suomessa perinteisiin kahvikakkuihin kuuluu muun muassa tiikerikakku, piimäkakku, taatelikakku, hedelmäkakku ja maustekakku. 

Taikinan perusainekset ovat leivinjauhe, rasva, sokeri, kananmuna ja vehnäjauho. Kahvikakut ovat pitkulaisia, pyöreitä tai sydämen tai O-kirjaimen muotoisia, ja saavat muotonsa vuoasta, jossa ne paistetaan. Vuoka on perinteisesti tehty pellistä, nykyisin joskus myös silikonista.

Myös Yhdysvalloissa kahvikakut tyypillisesti maustetaan mausteilla kuten kanelilla tai hedelmällä. Kakku saapui Yhdysvaltoihin saksalaisten uudisasukkaiden mukana.

Katso myös
----------

* suklaakakku
* jäätelökakku
* sifonkikakku

Lähteet
-------

1. ↑  Kahvikakut ja Kuivakakut Valio. Viitattu 30.1.2023.
2. ↑  Kahvikakku Kotikokki. Viitattu 30.1.2023.
3. ↑  Classic Coffee Cake Simply Recipes. Viitattu 30.1.2023. (englanniksi)
**Rättvikin suomalaismetsä** (ruots. *Rättviks finnmark*) sijaitsee Ruotsissa, Amungenin järven rannalla Taalainmaan ja Hälsinglandin maakuntien rajamaastossa Rättvikin kunnan pohjoisosassa. Rättvikin suomalaiskyliksi lasketaan kuuluvan Bingsjö (metsäsuomeksi *Pinsjö*), Dalstuga, Dådran, Finnbacka, Ejheden, Korsåsen ja Håven (metsäsuomeksi *Hoavala*). Alueen metsäsuomi hävisi 1800-luvun loppuun mennessä.

Historia
--------

Ensimmäiset suomalaisasutukset syntyivät Bingsjön alueelle 1620-luvulla, jotka olivat erillään muusta ruotsalaisasutuksesta. Vuonna 1726 Bingsjössä sijaitsi 7 taloa ja vuonna 1817 20 taloa, joissa 120 asukasta. 1900-luvun alussa Finnmarkenissa oli 700 asukasta ja nykyisin asukasluku noin 200. Bingsjössä sijaitsee vuonna 1792 rakennettu kirkko. Carl Axel Gottlund tutki alueen viimeisiä metsäsuomalaisia 1800-luvun alussa. Tuolloin vielä suomea taisi kaksi vanhaa miestä ja kolme naista. Gottlund sai kerättyä runosäkeitä ja lauluja 81-vuotiaalta naiselta Mansgårdenista.

Lähteet
-------

1. ↑  Carl Axel Gottlund: Dagbok öfver dess Resor på Finnskogarne år 1817. Falun 1984, s. 117–152.

Aiheesta muualla
----------------

* Rättvikin suomalaismetsästä ruotsiksi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ohjaajan versio**, **ohjaajan leikkaus** (engl. *director’s cut*) on elokuvasta tehty leikkausversio, joka edustaa ohjaajan hyväksymää näkemystä. Termi on syntynyt siitä, että monet elokuvastudiot muuttelevat ja lyhentävät elokuvia, jotta ne tuottaisivat mahdollisesti enemmän rahaa ja sopisivat suuremmalle yleisölle. Elokuvan juonta saatetaan suoraviivaistaa, jos sen ajatellaan olevan keskivertokatsojalle liian vaikeasti seurattava. Elokuvaan saatetaan jopa kuvata kokonaan uusi, esimerkiksi onnellinen loppu. Ohjaajan versio, joka on yleensä pidempi, julkaistaan myöhemmin. Vain hyvin harvoissa tapauksissa ohjaajan versio on lyhyempi kuin studion versio.

Ohjaajan versiot ilmestyivät markkinoille 1980-luvulla videokasettien myötä. Yksi ensimmäisistä ohjaajan versiona julkaistuista elokuvista oli Ridley Scottin *Blade Runner* (1982). Tässä tapauksessa ohjaajan versiosta on muun muassa otettu pois onnellinen loppu ja kertojanääni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lambie, Ryan: The changing face of the director’s cut: A bit of history *Den of Geek*.  21.6.2012. Viitattu 14.7.2019.
Chloén logo.
Chloén mainos IFC Mallin seinällä Hongkongissa.
**Chloé** on ranskalainen prêt-à-porter-muotitalo, jonka perusti ranskalais-egyptiläinen Gaby Aghion Pariisissa Ranskassa 1950-luvun alkupuolella. Hänellä oli myös yhteistyökumppani Jacques Lenoir, joka tuli vuonna 1953 mukaan. Muotitalon tuotteita ovat naistenvaatteet, asusteet ja hajuvedet.

Gaby tunsi, että hänen oma nimensä kuulosti ennustajalta, joten hän lainasi erään ystävänsä nimeä "Chloé", joka oli hänestä kauniimpi ja naisellisempi kuin hänen oma nimensä.

Chloé tuli vähitellen tunnetuksi vaatemerkiksi. Muun muassa Jacqueline Kennedy, Brigitte Bardot, Maria Callas sekä Grace Kelly käyttivät Chloén vaatteita.

Kun Karl Lagerfeld tuli suunnittelijaksi Chloélle, Chloé nousi 1970-luvun muoti-ikoniksi. Myös Stella McCartney ja Phoebe Philo ovat työkennelleet Chloén pääsuunnittelijoina. Kevääseen 2008 Chloén luova johtaja oli Paulo Melim Andersson, joka on ollut aikaisemmin suunnittelijana Marnilla. Keväästä 2008 lähtien Chloén luova johtaja on ollut Hannah MacGibbon, joka on aiemmin työskennellyt Valentinolla.

Vuosien mittaan Chloén malleina on nähty muun muassa Gisele Bündchen ja Suvi Koponen.

Lähteet
-------

* Yrityksen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kahvia ja tupakkaa** (engl. *Coffee and Cigarettes*) on Jim Jarmuschin ohjaama ja käsikirjoittama amerikkalais-japanilais-italialainen elokuva vuodelta 2003. *Kahvia ja tupakkaa* koostuu yhdestätoista mustavalkoisesta lyhytelokuvasta, jotka ovat valmistuneet yli 17 vuoden aikana pitkien elokuvien lomassa.

Lyhyissä 5–10 minuutin otoksissa näyttelee useita tunnettuja näyttelijöitä ja muusikoita. Kohtauksissa he esittävät usein lähes itseään, istuvat pöydän ääressä, keskustelevat, juovat kahvia ja polttavat tupakkaa.

Jarmusch teki kohtauksista ensimmäisen *Kumma tavata* (engl. *Strange to Meet You*) jo vuonna 1986 Saturday Night Livea varten. Sketsissä italialainen koomikko Roberto Benigni tapaa amerikkalaisen koomikon Steven Wrightin. Miehet keskustelevat kahvin ja tupakan parissa kahvista ja tupakasta. Kohtaus loppuu siihen kun Benigni lähtee Wrightin puolesta hammaslääkäriin.

Lyhyistä episodeista kuuluisin on *Jossain Kaliforniassa* (engl. *Somewhere in California*). Se valmistui vuonna 1992 ja voitti parhaan lyhytelokuvan kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1993. Kohtauksessa muusikot Iggy Pop ja Tom Waits kohtaavat kahvilassa. Miehet keskustelevat väkinäisesti ja juhlistavat tupakoimattomuuttaan tupakoimalla.

Kohtauksista tuoreimmat Jarmusch on kuvannut vuosien varrella tätä kokonaisuutta varten. Kahvin ja tupakan ohella kohtauksissa on useita toistuvia ja episodeja yhteen sitovia elementtejä. Esimerkiksi serkukset ja teslamuuntaja, sekä tärkeimpänä ihmisten välisiä kohtaamisia ja kanssakäymistä leimaava kiusaantuneisuus ja hankaluus.

Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa Rakkautta ja Anarkiaa -festivaaleilla vuonna 2004.

Pääosissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Roberto Benigni  | … |  Roberto
  |
|  Steven Wright  | … |   Steven
  |
|  Cate Blanchett  | … |  Cate/Shelley
  |
|  Alfred Molina  | … |  Alfred Molina
  |
|  Steve Coogan  | … |  Steve Coogan
  |
|  Bill Murray  | … |  Bill Murray
  |
|  Steve Buscemi  | … |  Danny
  |
|  Iggy Pop  | … |  Iggy
  |
|  Tom Waits  | … |  Tom
  |
|  GZA (Wu-Tang Clan)  | … |  
  |
|  RZA (Wu-Tang Clan)  | … |  
  |
|  Meg White  | … |  
  |
|  Jack White  | … |  
  |

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan kotisivut
**Choe Je-u** (McCune-Reischauer **Ch'oe Cheu**, 1824–1864) oli korealainen donghak-liikkeen perustaja. Donghak oli uskonnollinen liike, johon Choe lainasi piirteitä esimerkiksi kristinuskosta, taolaisuudesta ja kungfutselaisuudesta. Yhteis­kunnallisia uudistuksia ajanut liike joutui vainojen kohteeksi, ja Choe teloitettiin vuonna 1864. Donghak-liikkeen opit elävät yhä Koreassa harjoitetussa cheondogyo-uskossa.

Elämäkerta
----------

Choe Je-u syntyi vuonna 1824 ja kärsi avovaimon poikana aikansa yhteiskunnan sosiaalisesta hyljeksynnästä. Choe meni naimisiin vain 13-vuotiaana ulsanilaisen tytön kanssa. Neljä vuotta myöhemmin hänen isänsä kuoli ja Choe alkoi kuljeksia Korean maaseudulla kiinnostuen perinteisestä lääketieteestä, ennustamisesta ja noituudesta. Tarinan mukaan 5. huhtikuuta 1860 hän sai Sangjelta ilmestyksen, joka johti donghakin perustamiseen. Nimi donghak eli itäinen oppi oli vastakohta kristinuskolle, eli "läntiselle" opille. Uuteen uskontoonsa Choe lainasi piirteitä aikaisemmin tutkimistaan aatteista, kuten kungfutselaisuudesta, taolaisuudesta ja kristinuskosta.

Choe oli huolestunut Korean tilanteesta tajuten maata uhkaavan sisäiset ja ulkoiset tekijät. Toinen oopiumisota oli tehnyt selväksi, kunka heikkoja Aasian maat olivat länsimaihin verrattuna. Sodan voittaneet Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska olivat pakottaneet Qing-dynastian Kiinan allekirjoittamaan Tianjinin rauhan. Choe uskoi uskonsa periaatteiden noudattamisen johtavan Korean sosiaalisen ja poliittisen epävakauden päättymiseen ja köyhän maaseutuväestön elinolosuhteiden parantumiseen. Hänen seuraajiensa usko perustui Choen kirjoituksille, kuten *Tonggyǒng taejon* ja *Yongdam yusa*. Donghak-liike kasvoi, ja vuonna 1863 sillä oli yli 3 000 seuraajaa ja 13 kokoontumispaikkaa. Yhteiskunnallisia uudistuksia ajanut liike herätti pelkoa valtiovallassa, ja Choe päätettiin pidättää. Pidätyssuunnitelmista tietoinen Choe opetti tietämänsä seuraajalleen Choe Sihyeongille heinäkuussa 1863, ja samana vuonna 20. marraskuuta Choe pidätettiin yhdessä 30 muun seuraajansa kanssa. Choeta syytettiin harhaopista, ja hänet teloitettiin maaliskuussa 1864. Donghak-liike säilyi Cheun kuoleman jälkeen, ja se vaikuttaa edelleen cheondogyo-uskossa, johon suuri osa alkuperäisistä donghak-liikkeen opinkappaleista lainattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Choe-Wall, Yang Hi; Pettid, Michael J; Mueller, Mark C; Wall, Raymond F: *Encyclopaedia of Korea*, s. 127-128. The Australian National University, 1999. Teos luettavissa ilmaiseksi Open Research (pdf). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo virkanimikkeestä. Rättäriksi on kutsuttu myös kangaskattoista Citroën 2CV -autoa.*
**Rättäri** oli 1500-luvulta 1800-luvulle nimismiehen apulaisena toiminut alempi kruununpalvelija. Sanan taustalla on ruotsin kielen työnjohtajaa ja voutia merkitsevä sana *rättare*. Koska rättärin toimi liittyi kyydityksen järjestämiseen, häntä kutsuttiin myös **kyytirättäriksi** (ruotsiksi *skjutsrättare*). Tointa hoitivat joko pitäjän tilalliset vuorollaan tai he palkkasivat jonkun hoitamaan sitä sivutoimenaan.

Nimismies oli hallintopitäjässä 1500-luvulla valtion edustajana keskeinen henkilö, kun hän toimi välimiehenä kruunun ja pitäjäläisten välillä. Hän järjesti pitäjässään käräjät ja huolehti valtion virkamiesten ja sotilaiden kyydityksestä, kestityksestä ja majoituksesta näiden liikkuessa hänen pitäjässään. Palkkioksi tästä hän sai jokaiselta pitäjän talolliselta nimismiehenveron.

Kyytirättäri toimitti nimismiehen antamat määräykset, esimerkiksi kyyditysmääräykset, pitäjän eri osiin. Hän saattoi myös kestitä ja majoittaa kruunun virkamiehiä. Kyytirättäri sai palkkiokseen osuuden nimismiehenverosta ja joskus vielä erillisiä palkkioita.

Suuria hallintopitäjiä jaettiin 1600-luvulla pienemmiksi ja syntyi kestikievarilaitos huolehtimaan kestityksistä ja kyyditsemisestä. Näiden tehtävien hoitoon ei enää tarvittu kyytirättäreitä. Heidän uudeksi tehtäväkseen tuli vankien kuljettaminen ja vartioiminen. Nämä olivat yleensä tutkintovankeja, sillä vielä 1600-luvulla pidettiin käsittämättömänä, että yhteiskunnan pitäisi käyttää varojaan vankien elättämiseen vankiloissa. Rankaisemiseen oli halvempiakin keinoja. Poliittiset rikolliset olivat tosin tästä poikkeuksia. Kyytirättäri seurasi vankia kuljetettaessa mukana, vaikka itse kuljetus kuului pitäjäläisten velvollisuuksiin, elleivät he suorittaneet siitä jollekin erillistä korvausta.

Vankien kuljetuksen lisäksi kyytirättärin virkatehtäviin kuului 1700-luvulla avustaa nimismiestä ulosotoissa ja rikollisten pidättämisessä. Rättäreitä alettiin käyttää myös käräjillä oikeudenpalvelijoina huutamassa asianosaiset tai todistajat esiin. Myöhemmin se saattoi olla rättärin ainoakin toimi. Kansa alkoi kutsua tällaista oikeudenpalvelijaa **huutorättäriksi**.

Etelä-Pohjanmaalla oli 1700-luvun alussa kyytirättäri joka pitäjässä. Vuosisadan kuluessa toimesta alkoi tulla epäsäännöllisempi ja tilapäisempi. Suomessa kyytirättäreitä oli 1800-luvun lopulla enää Vaasan- ja Oulun lääneissä. Vuoden 1902 alussa kyytirättärin virat lakkautettiin siellä missä sellainen virka vielä oli olemassa. Samalla 14. syyskuuta 1901 annetulla armollisella asetuksella vapautettiin talot antamasta kapallinen viljaa vuosittain rättäreille palkaksi. Rättärien virat vaihtuivat näin lopullisesti poliisikonstaapelin viroiksi.

Joissakin pitäjissä oli **kylärättäreitä**, joiden tehtävät määriteltiin kyläjärjestyksissä. He eivät olleet kyytirättärien kaltaisia valtion virkamiehiä.

Lähteet
-------

* Etelä-Pohjanmaan historia osa 2 sivut 391–392, osa 3 sivut 365–368, osa 4.1 sivu 407.
* Hiidenkivi 4/1995 sivu 50 ja 5/1995 sivu 46.
**XVII talviolympialaisissa** Lillehammerissa vuonna 1994 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä parikelkkailu. Viimeksi mainittu oli ensimmäistä kertaa teoriassa avoin sekä miehille että naisille, mutta kaikki osallistujat olivat edelleenkin miehiä.

Miesten yksinkelkkailu
----------------------


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksa | Georg Hackl | 3.21,571 |
| 2 | Itävalta | Markus Prock | 3.21,584 |
| 3 | Italia | Armin Zöggeler | 3.21,833 |

Parikelkkailu
-------------


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Italia | Kurt BruggerWilfried Huber | 1.36,720 |
| 2 | Italia | Hansjörg RafflNorbert Huber | 1.36,769 |
| 3 | Saksa | Stefan KraußeJan Behrendt | 1.36,945 |

Naisten yksinkelkkailu
----------------------


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Italia | Gerda Weißensteiner | 3.15,517 |
| 2 | Saksa | Susi Erdmann | 3.16,276 |
| 3 | Itävalta | Andrea Tagwerker | 3.16,652 |

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Winter Olympics, 2002 Edition*, s. 175, 178, 181. Aurum Press, 2001. ISBN 1-85410-807-7.

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1994 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Freestylehiihto |
Jääkiekko |
Kaukalopikaluistelu |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty
**Jus ad bellum** (latinaa, tarkoittaa "oikeutettua sotaa") on käsite, jolla kuvataan kriteerejä, jotka tulee täyttää ennen sodan aloittamista, jotta sota olisi oikeutettu.

Jus ad bellum -sääntöjen kohteina ovat valtioiden päämiehet, koska poliittiset johtajat aloittavat sodat ja ovat niistä vastuussa. Rikkoessaan sääntöjä he syyllistyvät sotarikokseen. Sota on oikeutettu vain, jos se täyttää kaikki seuraavat kuusi vaatimusta:

1) Oikeutettu peruste, esimerkiksi itsensä tai muiden puolustaminen ulkoista hyökkäystä vastaan tai väärintekijöiden rankaiseminen; lyhyesti sanoen: aggression vastustaminen. Aggressio on epäoikeutettua väkivaltaa, koska se rikkoo kohteena olevien oikeuksia. Valtiolla, joka kunnioittaa kansalaistensa ihmisoikeuksia on oikeus poliittiseen suvereniteettiin ja alueelliseen koskemattomuuteen. Sillä on myös oikeus aseellisesti puolustaa näitä oikeuksia ja kansalaistensa ihmisoikeuksia. Muilla valtioilla on oikeus liittyä uhrin puolelle sotaan.

2) Oikea tarkoitus on taistelua juuri tuon oikeutetun perusteen puolesta. Tämän täytyy olla valtion todellisena motiivina. Epäoikeutetut sivutavoitteet kuten valta, maan anastaminen, kosto tai etninen viha eivät tule kysymykseenkään.

3) Oikea auktoriteetti ja julkistaminen merkitsevät että:

* legitiimi hallitus päättää sodasta
* Päätös on tehty oikealla menettelyllä
* Se julkistetaan omille kansalaisille ja vihollisvaltioille

4) Sodan on oltava viimeinen keino, johon valtio turvautuu käytyään läpi kaikki todennäköiset rauhanomaiset vaihtoehdot konfliktin ratkaisemiseksi (kuten diplomaattiset neuvottelut). Sodan täytyy olla ainoa järkevä vaihtoehto.

5) Onnistumisen todennäköisyys merkitsee, että sodalla on odotettavasti merkittävä vaikutus tilanteeseen. Tarpeetonta väkivaltaa on vältettävä.

6) Suhteellisuus merkitsee, että valtion täytyy ennen sodan aloittamista punnita odotettavissa olevat yleisesti hyvät seuraukset (kuten oikeutetun perusteen turvaaminen) sekä odotettavissa olevat yleisesti pahat seuraukset (kuten miestappiot). Toimintaa voidaan jatkaa vain, jos hyödyt ovat kustannusten arvoiset.

Ensimmäiset kolme ehtoa ovat velvollisuuseettiset. Seuraavat kolme ovat seurauseettisiä. Nämä kuusi vaatimusta ovat täysin oikeutetun sodan erikseen välttämättömät ja yhdessä riittävät ehdot. Oikeutus joko on täydellinen, tai sitä ei ole ollenkaan. Periaatteena "kaikki tai ei mitään".
**XIII talviolympialaisissa** Lake Placidissa vuonna 1980 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Bernhard Glass | 2.54,796 |
| 2 | Italia | Paul Hildgartner | 2.55,372 |
| 3 | Saksan liittotasavalta | Anton Winkler | 2.56,545 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Hans RinnNorbert Hahn | 1.19,331 |
| 2 | Italia | Peter GschnitzerKarl Brunner | 1.19,606 |
| 3 | Itävalta | Georg FluckingerKarl Schrott | 1:19,795 |

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Neuvostoliitto | Vera Zozulia | 2.36,537 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Melitta Sollmann | 2.37,657 |
| 3 | Neuvostoliitto | Ingrida Amantova | 2.37,817 |

Lähteet
-------

* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Winter Olympics, 2002 Edition*, s. 173, 177, 180. Aurum Press, 2001. ISBN 1-85410-807-7.

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1980 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty
**Dynaaminen suoja** tarkoittaa esineoikeudessa oikeusperusteen sitovuutta oikeuksien kollisio- eli kiistatilanteessa. Se liittyy omistajan oikeudellisen määräämisvallan eli omistajan kompetenssin käyttöön. Kyse ei siis ole varsinaisesta oikeussuojasta, joka on viranomaisen antamaa staattista suojaa. Käytännössä dynaamiseen suojaan liittyviä kysymyksiä ratkotaan vaihdantatilanteissa, joissa esiintyy kaksi vastakkaista oikeutta. Tällöin vallitsee oikeuksien kollisio, jos oikeuksia ei voida samanaikaisesti toteuttaa. Silloin se oikeudenhaltija, jonka oikeus voittaa, saa dynaamista suojaa. Suoja on sitä vahvempi mitä useampaan henkilöön nähden oikeudenhaltija on suojattu.

Kollision ratkaisemisen perusteet on pyritty sisällyttämään lainsäädäntöön ja viime kädessä ne ovat oikeuspoliittisia tarkoituksenmukaisuuskysymyksiä. Kollision ratkaisunormeja on esimerkiksi kauppakaaren (3/1734) 1:5, 11:4 ja 12:4, velkakirjalain (622/1947) 14 ja 22 pykälässä ja osakeyhtiölain (624/2006) 3:13.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 72–74.
**Chiesanuova** on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli *castellista*. Chiesanuovassa on yhteensä 976 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 5,46 neliökilometriä. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Fiorentinon ja San Marinon kuntiin San Marinossa sekä Sassofeltrion, San Leon ja Verucchion kuntiin Italiassa.

Chiesanuova, silloinen Busignanon linnan alue, päätti liittyä San Marinoon vuonna 1320. Se sai nykyisen nimensä (suom. *uusikirkko*) 1500-luvulla, kun S. Giovanni Battista in Curten sittemmin tuhoutunut kirkko rakennettiin uudelleen. Ratamoottoripyöräilijä Manuel Poggiali on kotoisin Chiesanuovasta. Kuntaan kuuluvat Caladinon, Confinen, Galavotton, Molarinin, Poggio Casalinon, Poggio Chiesanuovan ja Teglion *curaziat*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chiesanuova San Marino SanMarinoSite.com.  Arkistoitu 1.9.2012. Viitattu 17.9.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chiesanuova (San Marino)** Wikimedia Commonsissa

San MarinoSan Marinon kunnat

* Acquaviva
* Borgo Maggiore
* Chiesanuova
* Domagnano
* Faetano
* Fiorentino
* Montegiardino
* San Marino
* Serravalle
**Elisläinen koulukunta**, myöhemmin **eretrialainen koulukunta**, oli Sokrateen oppilaan Faidon Elisläisen perustama sokraattinen filosofikoulukunta. Koulukunta syntyi Eliiseen, kun Faidon palasi sinne pian Sokrateen kuoltua. Hänen oppilaitaan olivat siellä Ankhipylos ja Moskhos sekä Pleistanos, joka toimi koulun johdossa Faidonin jälkeen. Myöhemmin Menedemos ja Asklepiades siirsivät koulun Eretriaan, ja siitä tuli *eretrialainen koulukunta*.

Kreikkalaisten filosofikoulukuntien joukossa koulukunta ei ollut kovin merkittävä eikä pitkäikäinen. Se lakkasi pian Menedemoksen kuoleman (n. 270 eaa.) jälkeen. Koulukunnan filosofiasta ei ole juuri tietoa, mutta voidaan olettaa, että sen opetuksiin kuului pitkälti Sokrateen oppeja. Koulukunnan perustaja Faidon esiintyi hänen mukaansa Platonin nimetyssä dialogissa *Faidon*, mutta dialogista hänen oppejaan ei voi päätellä. Myöhempinä aikoina koulukunnan opetukset liitettiin usein megaralaisen koulukunnan oppeihin. Menedemos oli ollut Stilponin oppilas Megarassa ennen kuin hänestä tuli Faidonin oppilas.

Megaralaisten tavoin eretrialaiset vaikuttavat uskoneen hyvän olevan yksi sekä kieltäneen hyveen moneuden ja sen, että hyvän ja totuuden välillä olisi mitään eroa. Ciceron mukaan he sijoittivat kaiken hyvän mieleen, joka kykenee määrittämään totuuden. Diogenes Laertioksen mukaan he kielsivät sen, että totuus voitaisiin johtaa negatiivisten kategoristen väittämien avulla, ja sallivat vain positiiviset ja sellaisistakin vain yksinkertaiset väittämät.

Lähteet
-------

1. ↑  Cicero: *Academica* II.42.
2. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* II.135.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eretrian school of philosophy 

Antiikin filosofiset koulukunnat

|  |  |
| --- | --- |
| **Esisokraattinen filosofia** | Miletoslaiset · Pythagoralaiset · Efesoslaiset · Elealaiset · Pluralistit · Atomistit · Sofistit |
| **Sokraattinen filosofia** | Akatemialaiset · Peripateetikot · Kyynikot · Kyreneläiset · Megaralaiset · Dialektikot · Elisläiset |
| **Hellenistinen filosofia** | Epikurolaiset · Stoalaiset · Skeptikot · Uuspythagoralaiset · Uusplatonistit |
**Eliza Haywood** (noin 1693 - 25. helmikuuta 1756) oli englantilainen kirjailija, joka kirjoitti romanttisia romaaneita, jotka perustuivat löyhästi aikansa skandaaleihin.

Haywood julkaisi kaikkiaan 72 teosta.

Hänen menestyneimmät romaaninsa olivat *The History of Miss Betsy Thoughtless* (1751) ja *The History of Jemmy and Jenny Jessamy* (1753). *Betsy Thoughtlessista* julkaistiin 33 painosta. Se kertoo nuoresta hupakosta, joka joutuu selviämään maailmassa jossa on saalistavia miehiä ja kaksinaamaisia naisia, ja hyväksikäytetyksi onnettomassa avioliitossa ennen kirjan onnellista loppua. Muiden Haywoodin kirjojen tapaan se esittelee naisen vaikeaa asemaa yhteiskunnassa ja jännitettä huonomaineisuuden ja hyväsydämisyyden välillä.

Haywoodin elämästä on ristiriitaisia tietoja. Hänen tyttönimensä on saattanut olla Fowler, hän on saattanut olla naimisissa Haywood-nimisen papin kanssa. Hänen tiedetään ennen kirjailijan uraansa esiintyneen teatterissa Dublinissa. Vuonna 1717 hän oli vakinainen näyttelijä Lincoln's Inn Fieldsin teatterissa Lontoossa. Hän muokkasi siellä näytelmäversioita, ja tuohon aikaan ilmestyi ensimmäinen osa romaanista *Love in Excess; or The Fatal Enquiry*. Siinä on romantiikkaa, hiukan erotiikkaa, vauhtia ja dramaattisia juonenkäänteitä. Se oli ensimmäinen laatuaan, ja sitä seurasi suuri joukko lähinnä naiskirjailijoiden naislukijoille kirjoittamia romanttisia romaaneita. Haywood osallistui tähän lajityyppiin useilla teoksilla. 1730-luvulla hän siirtyi poliittisen satiirin puolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eliza Haywood *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 15.9.2019.
2. ↑  Patrick Spedding: Eliza Haywood’s Eighteenth-Century Readers in Pennsylvania and New York *Australian humanities review*.  2014. Viitattu 15.9.2019.
3. ↑  Naming, Shaming, Reclaiming: The "Incomparable" Eliza Haywood *Persuasions*.  2017. The Jane Austen Society of North America. Viitattu 15.9.2019.
4. ↑  Eliza Haywood Biography *Notable Biographies*. Viitattu 15.9.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |