recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ken Wahl Emmy-palkintojen jaossa vuonna 1989.
**Ken Wahl** (alk. **Anthony Calzaretta**; s. 14. helmikuuta 1957 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea 1980-90-luvun suositusta rikosdraama televisiosarjasta *Wiseguy*, jossa hän näytteli yhtä pääosista. Hänen roolihenkilönsä nimi sarjassa oli Vincent Michael "Vinnie" Terranova. Hän on näytellyt myös elokuvissa *Peitenimi: Soldier* (1982), *Gladiaattori* (1986), *Beverly Hillsin miljoonakeikka* (1991).

Palkinnot
---------

* Golden Globe Paras miespääosapalkinto draamasarjassa *Wiseguy* (1990)

Ehdokkuudet
-----------

* Emmy (1989)
* Golden Globe (1989)

Yksityiselämä
-------------

Wahlin vaimo on entinen Playboy-malli Shane Barbi. He menivät naimisiin vuonna 1997. Hänellä on neljä lasta, kolme nykyisestä ja yksi lapsi aiemmasta avioliitosta. Vuonna 1992 hän kaatui portaissa, jonka vuoksi Wahl kärsi monta vuotta niskakivuista. Wahl kertoi julkisuudessa monta vuotta loukkaantuneensa moottoripyöräonnettomuudessa, mutta tämä oli peitetarina. Hän lopetti näyttelijänuransa vuonna 1996.

Aiheesta muualla
----------------

* Ken Wahl Elonetissä.
* Ken Wahl Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Raimo Narjus** (3. lokakuuta 1929 Piikkiö – 4. kesäkuuta 2011 Turku) oli suomalainen rakennusneuvos, seutukaavajohtaja ja arkkitehti.

Narjuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Rudolf Johannes Narjus ja Jenny Hellä Inkeri Kaistaniemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1949 Turun Suomalaisesta lyseosta ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1958. 

Narjus oli Turun kaupungin asemakaavaosaston ylimääräisenä arkkitehtinä 1956–1957, Lounais-Suomen aluesuunnitteluyhdistyksen toiminnanjohtajana 1957–1963, seutukaavaliiton toiminnanjohtajana 1963–1964 ja seutukaavajohtajana 1964–1972. Hän oli Varsinais-Suomen seutukaavaliiton johtajana vuodesta 1972 alkaen sekä toimi Turun yliopiston yhdyskunnallisen suunnittelun luennoitsijana vuodesta 1968 ja Turun teknillisen oppilaitoksen asemakaavaopin luennoitsijana vuodesta 1969 alkaen.

Narjus oli Seutusuunnittelun keskusliiton puheenjohtaja 1967–1972 ja liiton hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1978 sekä valtioneuvoston aluepoliittisen neuvottelukunnan varapuheenjohtaja vuodesta 1976. Narjus teki muun muassa Raision, Uudenkaupungin ja Loimaan yleis- ja asemakaavat sekä muita asema- ja rakennuskaavoja. Hän suunnitteli myös rakennuksia.

Eläkkeellä ollessaan Raimo Narjus oli mukana Toispual jokke-yhdistyksen, Turku-seuran ja Turun kauppakamarin keskustan kehittämisprojektin toiminnassa sekä veti Turun piha- ja ympäristökilpailua.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Sosiologian tehtävät seutusuunnittelussa*; kirj. Raimo Narjus, Olavi Riihinen, Paavo Seppänen, Juha Talvitie ja Paavo Uusitalo. Helsingin yliopiston sosiologian laitoksen tutkimuksia 80. Helsinki 1967
* *Varsinais-Suomen tulevaisuus: 40 vuotta seutusuunnittelua Varsinais-Suomessa*. Varsinais-Suomen seutukaavaliitto, Turku 1989
* *Kakskertaa kiertämässä eilen ja tänään*. Kakskerta-seura, Kakskerta 1995
* *Raision kulttuuriympäristö ja vanha rakennuskanta*; toim. Tapio Laaksonen ; artikkelit Raimo Narjus ym. Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, Turku 1997
* *Turku nousi tuhkasta jälleen: sodan tuhot ja kaupungin jälleenrakentaminen*. Toispual jokke ry, Turku 1998
* *Turun pihojen kätköistä*. Turkuseuran julkaisuja n:o 26. Turku 2009

Toimitustöitä
-------------

* *Turun kansallisseura 1918-1978*; toim. Raimo Narjus ym. Turun kansallisseura, Turku 1979
* *Kummottos: Turun murteen sanoja ja sanontoja*; toimituskunta Raimo Narjus ym. ; toim. Mauno Koski, Esa Laukkanen. Turkuseura, Turku 1989
* *Täällä työn ja tiedon puistot: Varsinais-Suomen kulttuuriympäristö* ; toimituskunta Raimo Narjus, puheenjohtaja ym. ; kirjoittajat Carl Jacob Gardberg ym. ; valokuvat Per-Olof Welin. Varsinais-Suomen seutukaavaliitto, Turun maakuntamuseo, Turku 1993

Lähteet
-------

1. 1 2  Raimo Narjus, Helsingin Sanomat Muistot 12.6.2011 (Tilaajille)
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978
3. ↑  Byrokraatista asukasaktiiviksi, Turun Sanomat 2.10.2004[vanhentunut linkki]
**Galina Jevgenjevna Nikolajeva** (ven. Гали́на Евге́ньевна Никола́ева, oikealta sukunimeltään *Voljanskaja*, Воля́нская; 18. helmikuuta (J: 5. helmikuuta) 1911 Tomskin läänin Usmankan kylä – 18. lokakuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Galina Nikolajeva syntyi opettajan perheeseen. Vuosina 1929–1935 hän opiskeli Gorkin lääketieteellisessä instituutissa, työskenteli sen jälkeen korkeakouluopettajana ja toisen maailmansodan aikana sotilaslääkärinä. Nikolajevan ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1939. Vuodesta 1945 lähtien hän toimi etupäässä kirjailijana ja journalistina. Vuodesta 1954 hän kuului Neuvostoliiton ja Venäjän SFNT:n kirjailijaliittojen hallituksiin.

Nikolajevan ensimmäinen romaani oli sodanjälkeisestä maatalouden jälleenrakentamisesta kertova "Elonkorjuu" (*Žatva*, 1950), josta hän sai Stalin-palkinnon. Samaa teemaa jatkaa "Kertomus KTA:n johtajasta ja yliagronomista" (*Povest o direktore MTS i glavnom agronome*, 1954). Romaani "Insinööri Bahirev" (oik. "Taistelu matkalla", *Bitva v puti*, 1957) kuvaa uudistajan ja vanhakantaisen puoluetyötekijän välistä kamppailua. Romaanin rakkausjuoni herätti aikanaan vilkasta keskustelua. Nikolajeva laati Stanislav Radzinskin kanssa proosateoksiinsa perustuvia näytelmiä. Hänen teoksiensa pohjalta on kuvattu myös elokuvia.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Elonkorjuu*. Romaani. Suom. Leo Holm. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
* *Kertomus KTA:n johtajasta ja yliagronomista*. Suom. Vuokko Ahveninen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.
* *Insinööri Bahirev*. Romaani. Suom. Jussi Pakkanen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 528–529. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Galina Nikolajeva *feb-web.ru*. Viitattu 15.10.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Galina Nikolajeva (venäjäksi)
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Smart10** on tietokilpailulautapeli, jonka ovat ideoineet itävaltalaiset Arno Steinwender ja Christoph Reiser ja jonka ulkoasun on suunnitellut suomalainen Aleksi Michelsson. Peliä valmistaa raisiolainen Martinex, ja se on käännetty 18 kielelle.

Huhtikuussa 2022 Itävallassa alkoi Smart10:n pohjalta luotu visailuohjelma.

Pelin kulku
-----------

Jokaiseen kysymykseen on 10 vastausvaihtoehtoa, ja kukin pelaaja pääsee vuorollaan vastaamaan jokaiseen kysymykseen. Jokaisesta oikeasta vastauksesta saa vastausmerkin, ja kierroksen lopuksi niistä merkitään jokaiselle pisteet. Jos pelaaja on epävarma, hän voi passata kysymyksen ja pitää jo kerätyt vastausmerkit. Jos pelaaja vastaa väärin, hän menettää nykyisen kierroksen pelimerkit ja pisteet. Edellisten kierrosten pisteet kuitenkin säilyvät. Ensimmäisenä 30 pistettä kerännyt voittaa pelin.

Lähteet
-------

1. ↑  Smart10 – tietopeli, jonka parissa viihtyvät kaikki! *martinex.fi*.  2022. Viitattu 22.9.2022.
2. 1 2  Suomalainen Smart10-lautapeli kasvoi televisio-ohjelmaksi Itävallassa *STT Info*.  19.5.2022. Viitattu 22.5.2022.
3. ↑  Smart10 *martinex.fi*.  Arkistoitu 24.5.2022. Viitattu 22.5.2022.
**Paavo Johannes Junttila** (24. kesäkuuta 1918 Vuoksela – 20. toukokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen korkeissa esikuntatehtävissä toiminut kenraaliluutnantti.

Junttila valmistui upseeriksi Kadettikoulusta 1941. Sodan jälkeen hän oli komppanianpäällikkönä Jalkavakirykmentti 9:ssä ja opetusupseerina Maasotakoulussa. Junttila suoritti Sotakorkeakoulun yleisesikuntaupseerikurssin vuosina 1951–1952. Vuosina 1953–1955 hän toimi toimistoupseerina Pääesikunnassa ja yleisen taktiikan ja sitten vuosina 1955–1960 sotahistorian opettajana Sotakorkeakoulussa. Pääesikunnan koulutusosaston päällikkönä hän työskenteli 1960–1963. Seuraavaksi Junttila komensi Pohjanmaan jääkäripataljoonaa 1963–65. Vuodet 1965–1966 hän palveli Pääesikunnan Operatiivisen toimiston päällikkönä. Sotakorkeakoulussa hän oli uudelleen 1967–1969, nyt sen yleisesikuntaupseerikoulutuksen johtajana. Uransa viimeisinä ja korkeimpina tehtävinään hän toimi Pääesikunnassa päämajamestarina 1969–1971, yleisesikunnan päällikkönä 1971–1974 sekä Pääesikunnan päällikkönä 1974–1978. Junttila oli myös Puolustusneuvoston pääsihteeri 1971–1974.

Paavo Junttila osallistui talvisotaan varusmiesryhmänjohtajana Sissipataljoona 2:ssa Tolvajärven ja Aittojoen suunnalla. Jatkosodassa Junttila toimi komppanianpäällikkönä ja toimistoupseerina 10. Divisioonan esikunnassa Karjalankannaksella. 
Ylennyksiä: majuri 1955, everstiluutnantti 1960, eversti 1966, kenraalimajuri 1969, kenraaliluutnantti 1972.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vänrikki 1940
* Luutnantti 1941
* Kapteeni 1944
* Majuri 1955
* Everstiluutnantti 1960
* Eversti 1966
* Kenraalimajuri 1969
* Kenraaliluutnantti 1972
 | Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan suurristin kunniamerkkinauhaSuomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk ritarimerkkin kunniamerkkinauhaVR 3 miekkojen keraVapaudenristi 4. lk. tammenlehvien kera kunniamerkkinauhaTalvisodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJatkosodan muistomitalin kunniamerkkinauha | * SL SR
* RuotsPR SR
* SVR R1
* VR3mk, VR4tlk
* VM2
* Talvisodan muistomitali
* Jatkosodan muistomitali
* Sotilasansiomitali
 |

Lähteet
-------

1. ↑  *Kadettiupseerit 1920–1985*, s. 242. Kadettikunta ry. ja Upseeriliitto ry. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
2. ↑  Kuka kukin on 1978 (runeberg.org)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee vuonna 1964 perustettua puoluetta. Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeellä ja Saksan demokraattisessa tasavallassa toimi samanniminen puolue.*

**Saksan kansallisdemokraattinen puolue - kansanunioni** (saks. *Nationaldemokratische Partei Deutschlands- Die Volksunion*, lyh. **NPD**) on puolue Saksassa. Se perustettiin 1964 Saksan valtakunnanpuolueen (saks. *Deutsche Reichspartei*) seuraajaksi.

Saksan kansallisdemokraattinen puolue yhdistyi 1. tammikuuta 2011 Saksan kansanunionin (saks. *Deutsche Volksunion*, lyh. DVU) kanssa. Samalla puolueen viralliseksi nimeksi päätettiin ottaa Saksan kansallisdemokraattinen puolue - kansanunioni.

1960-luvulla tehtiin useita yrityksiä julistaa NPD kansallissosialistisen puolueen seuraajaksi ja kieltää se Länsi-Saksan lain perusteella. Viimeisin yritys kieltää puolue tapahtui elokuun 2000 äärioikeiston väkivalta-aallon jälkeen. Yritys epäonnistui korkeimman oikeuden hylätessä päätöksen, sillä monet puolueen kansallisista ja aluejohtajista olivat Saksan kotimaan tiedustelupalvelun agentteja. Tämä herätti epäilyjä, että he toimivat provokaattoreina.

Puolue ei ole koskaan saanut yli 5 % äänistä saadakseen edustajia liittovaltion parlamenttiin. Vuoden 2005 liittovaltion vaaleissa vaaleissa NPD sai 1,6 % äänistä. Puolue on kuitenkin ollut edustettuna osavaltioparlamenteissa. Vuoden 2004 vaaleissa se sai 9,2 % äänistä ja 12 edustajaa Saksin osavaltion parlamenttiin. Sillä on edustajia myös Brandenburgissa. Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiovaaleissa 17. syyskuuta 2006 NPD sai 7,3 % äänistä.

Puheenjohtajat
--------------

* Friedrich Thielen (1964–1967)
* Adolf von Thadden (1967–1971)
* Martin Mussgnug (1971–1990)
* Günter Deckert (1991–1996)
* Udo Voigt (1996–2011)
* Holger Apfel (2011–2013)
* Udo Pastörs (2013–2014)
* Frank Franz (2014–)

Lähteet
-------

* Rise of German Right-Wing Party Evokes Ghosts of Past[vanhentunut linkki] (Spiegel)
* Germany considers ban on far-right party (Arkistoitu – Internet Archive) (CNN; 20.11.2000)
* German far-right ban supported (Arkistoitu – Internet Archive) (CNN 10.11.2000)
* Court Rejects Ban Of Far-Right Party (New York Times)

### Viitteet

1. ↑  German Court Throws Out Attempt To Ban Right-Wing Party *DW-World.net*. Viitattu 30.6.2011.
2. ↑  Äärioikeiston vaalivoittaja ylisti Hitleriä Saksassa  18.9.2006. HS. Viitattu 26.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan kansallisdemokraattinen puolue** Wikimedia Commonsissa
**Richard Gasquet** (s. 18. kesäkuuta 1986 Béziers, Ranska) on ranskalainen tennispelaaja. Hän on oikeakätinen pelaaja, joka aloitti uransa vuonna 2002. Hän asuu Neuchâtelissa Sveitsissä. Häntä valmentaa Sergi Bruguera ja Sebastian Grosjean.

Gasquet on voittanut urallaan 14 kaksinpeliturnausta ja kaksi nelinpeliturnausta. Hänen paras lyöntinsä on yhden käden rystylyönti, jota kehutaan parhaaksi rystyksi koko ATP-kiertueella. Maailmanlistalla hän on parhaimmillaan sijoittunut seitsemänneksi (9. heinäkuuta 2007).

Grand Slam -turnauksissa Gasquet on toistaiseksi menestynyt parhaiten Wimbledonissa 2007, jolloin hän puolivälierässään Andy Roddickia vastaan nousi tappioasemasta voittoon eräluvuin 4–6, 4–6, 7–6(2), 7–6(3), 8–6. Välierässä hän hävisi maailman ykköspelaajalle Roger Federerille lukemin 5–7, 3–6, 4–6. Hän pääsi välieriin myös Wimbledonissa 2015. Vuoden 2006 turnauksessa hän hävisi Federerille jo ensimmäisellä kierroksella ja vuosina 2005 ja 2008 hän eteni neljännelle kierrokselle. Australian avoimissa hän on pelannut neljännellä kierroksella vuosina 2007, 2008 ja 2012, Yhdysvaltain avoimissa vuosina 2005, 2006, 2010 ja 2012 sekä Ranskan avoimissa vuosina 2011 ja 2012.

Gasquet voitti Ranskan avointen sekanelinpelin vuonna 2004 parinaan Tatiana Golovin.

Gasquet antoi maaliskuussa 2009 kokaiinia sisältäneen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Joulukuussa 2009 urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS vapautti hänet dopingsyytteestä ja kilpailukiellosta. Gasquet'n mukaan kokaiini oli peräisin yökerhossa häntä suudelleelta naiselta.

Lähteet
-------

* Gasquet'n pelaajaprofiili ATP:n verkkosivuilla

### Viitteet

1. ↑  Tennismies Gasquet myönsi kokaiinikärynsä – tulossa kahden vuoden panna *hs.fi*.  10.5.2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.5.2009.
2. ↑  Tennistähden selitys "kokaiinisuudelmasta" meni läpi *iltasanomat.fi*.  17.12.2009. Ilta-Sanomat. Viitattu 8.1.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard Gasquet** Wikimedia Commonsissa

* Richard Gasquet'n kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Massey Ferguson 148** on Massey Fergusonin vuosina 1972-1978 Englannissa valmistama traktori. 148 kuuluu 1960-luvulla esiteltyyn 100-sarjaan, ja sijoittuu kokoluokaltaan sen puoleen väliin. 100-sarjan myydyin malli oli 135, jonka mainitaan olevan maailman myydyin traktorimalli. 148 on periaatteessa sama kuin viimeinen 135-malli, vain hieman pidennetty ja isommilla takarenkailla varustettu. 148:ia isommista malleista etenkin 165 oli suomessa suosittu traktori.

Tekniikka
---------

148-mallissa käytettiin Perkinsin valmistamaa AD3.152 vapaastihengittävää dieselmoottoria. Moottorin ilmoitettu teho on ollut 48 hevosvoimaa, mistä mallinimi 148 lienee peräisin. Moottori on kolmisylinterinen, 2,5l iskutilavuudeltaan ja siinä käytettiin tuohon aikaan edistyksellistä polttoaineen suoraruiskutusta. 148 on varustettu 8+2 vaihteisella synkronoidulla vaihteistolla, suomessa myydyissä 148 malleissa ei ollut Multi-Power pikavaihdetta.
Traktori on alun perin lähtenyt tehtaalta ilman ohjaamoa, mutta Suomessa myytyihin yksilöihin on lisätty tuolloin pakolliseksi tullut turva-ohjaamo. 148 mallissa käytettiin ainoastaan Nakkilalaista Palmu-ohjaamoa. 148:ssa on kolmipistenostolaite, jonka nostotehoksi ilmoitetaan 1430kg.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Workshop manual for 3.152 series diesel engines 3.152, D3.152, 3.1522, 3.1524, T3.1524 and D3.152M, 3HD46 marine engines*, s. 18. Peterborough, England 1991: Perkins Engines Limited, 1991. Publication No. TPD 1091 1208E. (englanniksi)
2. 1 2   *konedata.net*.  Arkistoitu 31.7.2017. Viitattu 29.10.2013.
**Palapelimenetelmällä** on yhteistoiminnallisen oppimisen metodi, jossa kukin ryhmän jäsen opettaa toisille yhden osion*selvennä*.

Mallin kuvaus
-------------

Opiskelijat kuuluvat kotiryhmään (2-5 henkilöä), joka saa oppimistehtävän. Tehtävä jaetaan vastuualueisiin, ja jokainen kotiryhmän jäsen valitsee itselleen läheisen vastuualueen. Vastuualueen perusteella muodostetaan asiantuntijaryhmät, jotka saavat siis yhden aiheen tai ongelman ratkaistavakseen. Kun asiantuntijaryhmä on saanut työnsä valmiiksi, jokainen palaa omaan kotiryhmäänsä ja opettaa juuri oppimansa asian kotiryhmänsä jäsenille. Lopuksi kotiryhmä kokoaa yhteisen ymmärryksensä oppimistehtävän asiasta.

Lähteet
-------

* Lavonen, Jari, Meisalo, Veijo ym.: Palapeli - yhteistoiminnallinen ryhmätyö *Yhteistoiminnalliset työtavat*.  s.a..  Arkistoitu 12.2.2016. Viitattu 21.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* HAMK:n ammatillisen opettajakorkeakoulun opiskelijat demonstroivat palapeli-menetelmää turvallisuuskortin koulutukseen (YouTube)
**Hamarin työväentalo** on työväentalo Porvoossa Hamarin kylässä.

Historiaa
---------

Hamarin työväenyhdistys perustettiin heinäkuun 12. päivänä 1903 ja merkittiin SDP:n jäsenyhdistykseksi 27.2.1903. Jäseniä oli silloin 169. Vuonna 1905 yhdistys vuokrasi tontin Gammelbackan kartanolta. Omaa työväentaloa alettiin rakentaa saadulle vuokratontille. Vuonna 1907 yhdistykseen kuului 110 jäsentä.

Rakennus
--------

Työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1905 talkoovoimin vuokratontille. Perustaksi asetettiin isoja luonnon kiviä ja rakenteet tehtiin hirsistä. Uuden työväentalon vihkiäiset pidettiin 11.12.1906. Rakennuksessa oli kirjasto, jossa oli 382 nidettä lainattavissa. Ennen kansalaissodan alkua taloa laajennettiin, mutta vuosien 1917–1919 aikaan tehdyn rakennuksen takavarikon aikaan talon vesikatto petti ja aiheutti vahinkoja. Talo korjattiin, ja sitä laajennettiin useaan otteeseen. 1980-luvulla talon korjaustyöt jatkuivat. Talonmiehen asunnosta tehtiin kerhohuone, ja uusi talonmiehen asunto rakennettiin yläkertaan. Talon omistaa edelleen Hamarin työväenyhdistys.*lähde?*

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalossa on toiminut oma soittokunta, laulukuoro, raittiusseura sekä hautausapurengas, joka lopetti toimintansa 1970-luvulla. Yhteistyötä tehtiin kylän VPK:n kanssa. Yhdistyksen tiloissa toimivat ompeluseura, iltamatanssit ja tilaisuuksissa pidettiin arpajaisia, kuin myös bingo-kilpailuita 1970-luvulta alkaen. Vuoteen 1978 saakka Hamarin työväenyhdistys toimi Suomen ruotsalaisen työväenliiton jäsenjärjestönä ja liittyi SDP:n Uudenmaan piirin puolueosastoksi. Talon toiminta jatkuu edelleen Hamarin kyläyhteisössä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 135–136. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Francis William Reitz** (5. lokakuuta 1844 Swellendam, Kapmaa – 27. maaliskuuta 1934 Tamboerskloof, Kapkaupunki, Etelä-Afrikan unioni) oli Kapmaan hollantilainen poliitikko, joka oli Oranjen vapaavaltion presidenttinä vuosina 1889–1896.

Reitz toimi aluksi lakimiehenä brittiläisessä Kapmaassa, mutta muutti Oranjen vapaavaltioon, jossa hän oli vuosina 1874–1889 muutoksenhakuoikeuden ylituomarina. Hän oli brittiläisvastainen ja osallistui vuonna 1881 afrikaanerinationalistisen järjestön Afrikaner Bondin perustamiseen. Presidenttikaudellaan vuosina 1889–1896 hän pyrki lähentämään Oranjea sen naapurimaahan Transvaaliin, ja valtiot solmivatkin puolustusliiton hieman myöhemmin. Presidenttikautensa jälkeen Reitz siirtyi Transvaaliin, jossa hän oli vuosina 1898–1902 valtiosihteerinä. Toisen buurisodan jälkeen hän vetäytyi joksikin aikaa politiikasta. Etelä-Afrikan unionin perustamisen jälkeen hänet valittiin sen senaattiin, jonka puhemiehenä hän toimi 1911–1918.

Reitz julkaisi satiirisia ja isänmaallisia runoja englanniksi, hollanniksi ja afrikaansiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jaarboek van de Maatschappij der Nederlandse Letterkunde*, 1935 (hollanniksi) Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren. Viitattu 27.6.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 1264 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.6.2017.
3. ↑  Francis William Reitz (englanniksi) South African History Online. Viitattu 27.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Francis William Reitz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Eugen Doga
**Eugen Doga** (s. 1. maaliskuuta 1937 Mocra, Rîbnițan piirikunta) on moldovalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Doga opiskeli Chisinaussa ensin sellonsoittoa Pablo Giovanni Baccinin johdolla valmistuen konservatoriosta vuonna 1960. Vasemman käden halvausoireet haittasivat hänen uraansa sellistinä, joten hän siirtyi säveltämisen pariin ja opiskeli vielä sitä vuoteen 1965 saakka konservatoriossa Solomon Lobelin johdolla. Samanaikaisesti Doga sai musiikin teorian ja orkesterinjohdon opetusta. Hän työskenteli vuosina 1957–1962 radio-orkesterissa ja aloitti samoihin aikoihin aktiivisen sävellystyönsä. 1960-luvulla Doga teki opetustyötä ja laati oppikirjan musiikin teoriasta. Lisäksi hän orkestroi muun muassa moldovalaisten säveltäjien, Edvard Griegin, Dmitri Šostakovitšin ja Aram Hatšaturjanin teoksia.

Dogan ensimmäinen jousikvartetto on vuodelta 1963. Vuonna 1967 hän aloitti musiikin säveltämisen elokuviin. Hän on säveltänyt musiikin kaikkiaan yli kahteensataan elokuvaan. Doga teki elokuvissa usein yhteistyötä ohjaaja Emil Loteanun kanssa. Elokuvien joukossa ovat muiden muassa *Marija, Mirabela* ja *Olet rakkaani, olet petoni*. Jälkimmäiseen kuuluu Dogan säveltämä valssi, josta tuli kansainvälisestikin tunnettu. Se esitettiin muun muassa kesäolympialaisten 1980 avajaisissa ja jälleen talviolympialaisissa 2014. Dogan tuotannon joukossa on myös soitinmusiikkia, kuoroteoksia, baletteja, musiikkia radiotuotantoihin ja näytelmämusiikkia. Hänen laulustaan "Orașul meu" tuli Chisinaun kaupungin virallinen hymni. Doga on lauluissaan usein käyttänyt Mihai Eminescun ja Veronica Miclen kirjoituksia sanoituksina. Hän on säveltäjänä omaksunut vaikutteita laajasti eri kulttuurien musiikkityyleistä.

Doga on johtanut konsertteja kansainvälisesti eri maanosissa. Hän on saanut muun muassa Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen, Neuvostoliiton valtionpalkinnon sekä lukuisia tunnustuksia ja kunnianosoituksia Moldovasta, Romaniasta ja Kirgisiasta. Doga on Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen. Neuvostoaikoina hän toimi muun muassa Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kulttuurikomitean varapuhemiehenä. Doga on ollut monien kirjojen, elokuvien ja televisio-ohjelmien aiheena. Vuosi 2007 nimettiin Moldovassa hänen kunniakseen Eugen Doga -vuodeksi. Doga on Chisinaun, Craiovan ja Dumbrăvenin kunniakaupunkilainen. Hänen mukaansa on nimetty katu Chisinaussa, musiikkikoulu ja asteroidi 10504 Doga.

Doga perusti kansainvälisen Dominanta-kulttuurisäätiön vuonna 2012. Hänen mukaansa nimetty musiikkisalonki avattiin 18. tammikuuta 2014. Dogan tytär Viorica on toiminut dokumenttiohjaajana. Doga on julkisesti ottanut kantaa Moldovan ja Ukrainan suvereniteetin puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eugen Doga The International Fund "Dominanta", viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Biography Eugen Doga, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)
3. ↑  "Moldova’s independence is a fiction". The war in Ukraine has changed the perception of the word "independence" Ziarul de Gardă 29.8.2022, viitattu 22.2.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Eugen Doga Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Paul Cullen** (29. huhtikuuta 1803 lähellä Ballitorea, Kildaren kreivikunta – 24. lokakuuta 1878 Dublin) oli Dublinin arkkipiispa, joka kohosi ensimmäisenä irlantilaisena katolisen kirkon kardinaaliksi. Hänet tunnettiin tiukkana ultramontanistina.

Cullen opiskeli paavin yliopistossa Roomassa, josta hän väitteli tohtoriksi vuonna 1828. Seuraavana vuonna hänet vihittiin papiksi. Cullen toimi Rooman irlantilaisen kollegion rehtorina ja vallankumousvuonna 1848–1849 paavin propagandakollegion rehtorina. Hän onnistui suojelemaan kyseistä oppilaitosta vallankumouksellisilta pyytämällä Yhdysvaltain suojelusta. Paavi nimitti Cullenin vuonna 1849 Armaghin arkkipiispaksi Irlantiin ja hänet vihittiin virkaan seuraavana vuonna. Hän järjesti kesällä 1850 Thurlesissa Irlannin ensimmäisen katolisen synodin sitten vuoden 1642. Toukokuussa 1852 Cullen siirtyi Dubliniin. Hän ajautui nopeasti riitoihin Irlannin nationalistien kanssa ja kielsi vuonna 1853 hiippakuntansa papistolta julkisen politiikkaan osallistumisen. Hän tuomitsi varsinkin feeniläisten toiminnan ja tuki lojaalisti vallitsevaa valtiovaltaa. Cullen vaikutti myös katolisen yliopiston perustamiseen Dubliniin.

Vuonna 1866 Cullen nimitettiin ensimmäisenä irlantilaisena kardinaaliksi. Hän osallistui 1869–1870 Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen, jossa hän kannatti enemmistön tavoin uutta oppia paavin erehtymättömyydestä. Juuri Cullenin on sanottu muotoilleen kirkolliskokouksen hyväksymän erehtymättömyysjulistuksen sanamuodon.

Katso myös
----------

* Katolinen kirkko Irlannissa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul Cullen (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.5.2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Nordisk familjebok* (1906), s. 950–951 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Magnar Jon Mangersnes** (31. lokakuuta 1938 Manger, Radøy, Hordalandin lääni – 9. tammikuuta 2023) oli norjalainen urkuri ja kuoronjohtaja.

Mangersnes syntyi rehtori Johannes Mikal Mangersnesin ja sairaanhoitaja Maria Mosevollin perheeseen. Hän varttui Hordalandin Frekhaugissa ja sai ensimmäisen työnsä urkurina Melandin kirkosta vuonna 1958. Vuosina 1960–1962 Mangersnes opiskeli Bergen lærerskolessa musiikkilinjalla. Vuonna 1966 hän suoritti urkuri-kanttorin tutkinnon Bergenin Grieg-akatemiassa. Opiskeluaikanaan hän työskenteli musiikkikriitikkona Bergenin lehdissä ja *Aftenpostenissa*. Mangersnes toimi urkurina Ytre Arnan kirkossa vuosina 1963–1966 ja Laksevågin kirkossa vuosina 1967–1970. Hän oli osa-aikaisena opettajana Bergen lærerskolessa vuosina 1963–1974 ja opetti myös Grieg-akatemiassa vuodesta 1963. Mangersnes teki opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan (opettajana Grethe Krog) ja Saksaan (opettajana Helmuth Rilling).

Mangersnes piti debyyttikonserttinsa urkurina Bergenissä vuonna 1966. Vuonna 1971 hän sai nimityksen Bergenin tuomiokirkon urkuri-kanttoriksi. Hänen johdollaan Bergenin tuomiokirkon kuoro sai Spellemannprisenin (1979) ja kolme ensipalkintoa Let the Peoples Sing -kilpailussa (1985, 1988, 1991). Mangersnes painotti perinteisiä teoksia etenkin Johann Sebastian Bachilta ja oman aikansa norjalaista kirkkomusiikkia. Hän teki monia levytyksiä Bachin, Anton Brucknerin, Edvard Griegin, Johan Kvandalin, Egil Hovlandin, Knut Nystedtin ja Kjell Mørk Karlsenin teoksista sekä kansanlauluista. Mangersnes kantaesitti konserttiurkurina lukuisia norjalaisia urkuteoksia. Hän johti myös Bergen lærerskolen kuoroa, Bergenin filharmonista kuoroa ja Bergenin oratoriokuoroa. Hänestä tehtiin Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritari vuonna 2000. Lisäksi Mangersnes sai Griegprisenin vuonna 1985.

Mangersnes oli naimisissa lastentarhaopettaja Kari Eli Mikkelsenin (s. 1938) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Torkil Baden, Magnar Mangersnes Store norske leksikon 29.6.2022, viitattu 23.2.2024 (norjaksi)
2. ↑  Magnar Mangersnes er død Bergens Tidende 11.1.2023, viitattu 23.2.2024 (norjaksi)
3. ↑  Trond Olav Svendsen, Griegprisen Store norske leksikon 17.5.2020, viitattu 23.2.2024 (norjaksi)
**Daniel Felipe Martínez Poveda** (s. 25. huhtikuuta 1996 Soacha) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colombia-joukkueessa 2015, edusti Southeast Venezuela / Willier Triestina -tallia 2016−2017, EF Education Firstiä 2018−2020, Ineos Grenadiersia 2021–2023 ja on vuodesta 2024 ajanut Bora-Hansgrohe -joukkueessa.

Martínez voitti vuonna 2020 Critérium du Dauphinén kokonaiskilpailun 29 sekunnin erolla Thibaut Pinot'hin. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti Pas de Peyroliin päättyneen 13. etapin. Hän sijoittui viidenneksi Italian ympäriajossa 2021. Hän voitti vuoden 2022 Baskimaan ympäriajon 11 sekuntia ennen Jon Izagirreä.

Martínez on voittanut Pan-Amerikan kisoissa kultaa aika-ajossa 2019. Kolumbian aika-ajomestaruuden hän voitti 2019, 2020, 2022 ja 2024.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2013
Nuorten Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut, aika-ajossa kultaa, maantieajossa hopeaa
Maantieajon nuorten Kolumbian-mestaruus
2014
Aika-ejon nuorten Kolumbian-mestaruus
2015
Route du Sud, mäkikirikilpailun voitto
Tour of Utah, nuorten kilpailun voitto
2017
Presidential Cycling Tour of Turkey, nuorten kilpailun voitto
2018
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Colorado Classic, nuorten kilpailun voitto
2019
Aika-ajon Kolumbian-mestaruus
Tour Colombia, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, 7. etapin voitto
Pan-Amerikan kisat, aika-ajossa kultaa
Tour of Guangxi, kokonaiskilpailussa toinen
2020
Aika-ajon Kolumbian-mestaruus
Tour Colombia, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, 13. etapin voitto
2021
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, nuorten kilpailussa kolmas, 20. etapilla kolmas
2022
Aika-ajon Kolumbian-mestaruus
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa kolmas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kolmas
Baskimaan ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 4. etapin voitto
La Flèche Wallonne, viides
Liège–Bastogne–Liège, neljäs
Coppa Sabatini, voitto
2023
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailun voitto
2024
Aika-ajon Kolumbian-mestaruus
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa toinen, mäkikirikilpailun sekä 2. ja 5. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Daniel Felipe Martínez *procyclingstats.com*. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Daniel Felipe Martínez Poveda *cyclingarchivescom*. Viitattu 6.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  2022»61stItzulia Basque Country(2.UWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 9.4.2022. (englanniksi)
**Petter August Heinricius** (24. lokakuuta 1863 Kuopio – 15. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja Kauppakorkeakoulun professori.

Heinriciuksen vanhemmat olivat Kuopion tyttökoulun opettaja Petter Probus Heinricius (1817–1889) ja Maria Lovisa Voutilainen (k. 1898). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886 sekä filosofian lisensiaatiksi 1889.

Heiricius toimi matematiikan vt. kollegana Kuopion ruotsalaisessa tyttökoulussa 1887, matematiikan ja fysiikan vt. lehtorina Viipurin ruotsalaisessa lyseossa 1889–189O ja matematiikan ja fysiikan lehtorina Oulun suomalaisessa lyseossa 1890–1895 sekä samalla matematiikan opettajana Oulun suomalaisessa jatko-opistossa 1892–1894. Hän oli sitten Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1895–1912 ja hoiti samalla matematiikan opetusta Vaasan ruotsalaisessa jatko-opistossa 1895–1897 ja Vaasan suomalaisessa jatko-opistossa 1902–1910.

Heinricius oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon matematiikan, fysiikan ja kemian vanhempana lehtorina 1912–1930 ja Kauppakorkeakoulun kauppa- ja finanssilaskennon ja kalkulaatio-opin vanhempana opettajana 1912–1930 sekä samojen aineiden vt. professorina 1920–1928. Hän oli Henkivakuutusyhtiö Suomen päämatemaatikkona 1913–1915.

Heiricius oli 1907–1912 Vaasan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Vaasan kansakoulujen johtokunnan jäsenenä. Oulussa asuessaan hän toimi kansakoulujen tarkastajana 1892–1895 ja Helsingissä hän oli kaupungin kansakoulujen johtokunnan jäsenenä ja 1914–1919 johtokunnan puheenjohtajana.

Heinricius oli naimisissa vuodesta 1892 toimittaja ja kirjailija Sigrid Maria Theslöfin kanssa. Heinriciuksen veli oli rautatiehallituksen sihteeri ja varatuomari Antti Gabriel Heinricius (1865–1928).

Julkaisuja
----------

Nimellä *P. A. Heinricius*:

* *Definitive Bahnelemente des Kometen 1887 III*, Helsingin yliopiston väitöskirja. J. C. Frenckell & Sohn, Helsingfors 1889
* *Fysiikka: oppikirjan luonnos pohjakouluja varten*. Löytyy kirjassa *Vaasan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1896-1897*. WSOY 1897
* *Fysiikka: oppikirja pohjakouluja varten*. WSOY 1898, 2. painos 1904
* *Fysiikka: oppikirjan luonnos pohjakouluja varten 2*. Löytyy kirjassa *Vaasan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1897-1898*. WSOY 1898
* *Fysiikka*. Kansanvalistusseuran luonnontieteellinen kirjasto 7 osa. Kansanvalistusseura, Helsinki 1911-1912

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  60 vuotta, Iltalehti, 23.10.1923, nro 246, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4 5  Tri P. A. Heinricius kuollut, Helsingin Sanomat, 16.01.1937, nro 14, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Petter Probus Heinricius. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.10.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Elin Augusta Malin**, o. s. *Nikander* (15. joulukuuta 1868 Helsinki – 2. syyskuuta 1959) oli suomalainen yhteiskunnallinen vaikuttaja.

Malinin vanhemmat olivat tehtailija Johannes Nikander ja Sofia Vilhelmina Degerth. Hän oli vuodesta 1896 naimisissa hallintosihteeri Karl Axel Hjalmar Malinin (k. 1947) kanssa. Malin kävi tyttökoulun 1884 ja jatko-opiston 1890.

Malin oli Marttayhdistyksen keskustoimikunnan jäsen vuodesta 1903, Suomen Marttaliiton jäsen 1924–1935 ja liiton sihteeri (vastaa toiminnanjohtajaa). Sittemmin hän sai kunniajäsenen aseman. Hän perusti myös useita Martta-yhdistyksiä. 1922–1924. 

Hän toimi Kirjoja sokeille -yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana 1906–1932, puheenjohtaja 1932–1937, Pohjoismaiden emäntäliiton johtokunnan jäsen 1924–1936, Sokeain keskusliiton hallintoneuvoston jäsen 1929–1936, kotiteollisuus oy Pirtin johtokunnan jäsen 1928–1934, Naisten Äänen toimituskunnan jäsen.

Malin oli Suomalaisen naisliiton perustaja ja sen sihteeri 1914–1920. Hän oli passiivisen vastarinnan toimintaa järjestäneessä naiskagaalissa naisten keskuskomitean jäsen ja rahastonhoitaja.

Malin oli kieltolain kumoamista vaativan adressin alullepanijoita.

Tunnustukset
------------

* Marttaliiton kultainen ansiomerkki 1925 marttatyöstä.
* Suomen Valkoisen Ruusun ansiomerkki 1948 ansioista järjestötoiminnan ja valtion hyväksi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin oli, Wikisource
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
3. 1 2  Kirsi Vesterbacka: Elin Malin, Marttaperinne
**Montola** on pieni kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä muodostuu Mondolan maatilan maista, jotka sijaitsevat Vähäjärven ja Pyölinlahden välissä.

Montolan naapurikylät ovat Aisböle lännessä, Seppälänmäki pohjoisessa ja Verkkoranta idässä. Umpeen kasvaneen Vähäjärven mereen laskeva laskuoja toimii Montolan luonnollisena länsirajana. Kylän ainoa vakituinen asutus on Mondolan maatila, jonka lisäksi kylässä on hieman kesäasutusta.

Montolasta on löytynyt kaksi röykkiöhautaa, jotka ovat ajoitettu pronssi- ja rautakausien vaihteeseen. Varhaisin maininta Montolan kylästä on vuoden 1540 maakirjassa, jolloin kylässä on ollut kaksi taloa. Talot on yhdistetty 1750-luvulla. Suuri maatila talousrakennuksineen ja työväenasuntoineen on muodostanut kyläkeskuksen, jossa on ollut muun muassa kyläläisten yhteinen leivintupa. Maaseudun rakennemuutos hiljensi Montolan jo 1900-luvun alkupuoliskolla ja tyhjiksi jääneitä rakennuksia on purettu, eikä historiallista kylärakennetta ole jäljellä. Kylän uudempaa rakennuskantaa edustavat muutamat kesämökit.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Särkisalon kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 46. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Härkähaka Kulttuuriympäristön palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 18.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Särkisalo |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Förby

 |
|  |
| Rekisterikyliä | 
* Aisböle
* Bastböle
* Falkki
* Finnari
* Förby
* Hakkala
* Heikberg
* Hästö
* Kaukassalo
* Kiviniemi
* Kota
* Kraila
* Montola
* Muuri
* Niksaari
* Norrby
* Pensalo
* Pettu
* Seppälänmäki
* Siksalo
* Suutarkylä
* Särkisalon kirkonkylä
* Söderby
* Taamarla
* Tessvärr
* Verkkoranta

 |

 |
**George Salmon** (25. syyskuuta 1819 Dublin – 22. tammikuuta 1904 Dublin) oli brittiläinen matemaatikko ja anglikaaninen teologi. Hän tutki erityisesti pintoja.

Elämä
-----

Puuvillakauppiaan poika Salmon opiskeli Dublinin Trinity Collegessa matematiikkaa ja klassillisia kieliä, voitti stipendin kielissä vuonna 1837 ja valmistui kurssin parhaana matematiikassa vuonna 1838. Hänet vihittiin Irlannin kirkon diakoniksi vuonna 1844 ja papiksi vuonna 1845. Matematiikan lehtorin viran lisäksi hänet nimitettiin vuonna 1845 teologian lehtoriksi ja teologian professoriksi vuonna 1866. Hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1888 asti, jolloin hänet valittiin Trinity Collegen provostiksi. Hän toimi provostina kuolemaansa asti. Salmon oli aikansa johtavien matemaatikkojen Arthur Cayleyn ja James Joseph Sylvesterin läheinen ystävä ja työtoveri.

Hänen algebraa ja analyyttista geometriaa käsitteleviin matemaatiikan oppikirjoihin kuuluvat *Analytic Geometry of Three Dimensions* (1862), *Treatise on Conic Sections* (1863) ja *Treatise on the Higher Plane Curves* (1873). Teokset olivat aikanaan erittäin suosittuja ja ne käännettiin useille eurooppalaisille kielille. Teologina hän kirjoitti teokset *Historical Introduction to the Study of the New Testament* (1885), *The Infallibility of the Church* (1888), *Non-Miraculous Christianity* (1881) ja *The Reign of Law* (1873).

Salmon valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1863, ja hänelle myönnettiin sen Royal Medal vuonna 1863 ja Copley-mitali vuonna 1889. Hän oli useiden ulkomaisten tiedeakatemioiden jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Salmon, George *School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland*.  2003. Viitattu 12.12.2022.
2. 1 2 3  George Salmon *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 12.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Salmon** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aleksius (Aleksi) Ruokosalmi** (17. heinäkuuta 1884 Asikkala – 21. joulukuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija joka käytti nimimerkkiä *Asarias Heinäsalmi*.

Henkilöhistoria
---------------

Ruokosalmen vanhemmat olivat maanviljelijä Topias Ruokosalmi ja Hilma Arvidintytär. Hänen veljensä oli toiminnanjohtaja, päätoimittaja Toimi Ruokosalmi. Aleksius Ruokosalmi pääsi ylioppilaaksi 1905 Heinolan yhteiskoulusta. Hän työskenteli lehti- ja kustannusalalla vuoteen 1928, jolloin hänestä tuli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton opinto-osaston johtaja.

Näytelmiä
---------

Nimimerkillä *Asarias Heinäsalmi*:

* *Kantakirjalehmä Punikki* : yksinäytöksinen näyttämöpila. Huviohjelmien avuksi n:o 50. Karisto 1923

Lähteet
-------

* Aleksius Ruokosalmi SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Ylioppilasmatrikkeli 1905

### Viitteet

1. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 722. (Viitattu 5.5.2019)
2. ↑  50-vuotias. Aleksi Ruokosalmi. *Helsingin Sanomat*, 18.7.1934, s. 6.
**Merita Berg** (s. 1991 Kirkkonummi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan yhtyeistään Hullu Ruusu ja Rosita Luu.

Ura
---

Berg debytoi musiikintekijänä vuonna 2017 Antti Hermajan kanssa yhteisellä Hullu Ruusu -yhtyeellään, jonka ensialbumin julkaisi Helmi Levyt. Albumi sai kehuja, ja esimerkiksi *Rumbassa* kriitikko Niko Peltonen vertasi sitä Leevi and the Leavingsiin. Yhtye julkaisi myös toisen albumin, *Rehab* (2019), mutta hajosi pian sen jälkeen.

Rosita Luu sai alkunsa Bergin sooloprojektina, jossa Hermaja on kuitenkin mukana laulunkirjoittajana ja tuottajana, Bergin vastatessa suurimmasta osasta sanoituksista ja melodioista. Yhtye on julkaissut kolme pitkäsoittoa: *SOS* (2018), *Samettisuu* (2020) ja *Maaginen elävä* (2022). Hullu Ruusun ollessa folkahtavampaa musiikkia on Rosita Luu taas paikoin elektronisempaa.

Berg sanoo kirjoittavansa lauluja "eri hahmojen ja äänien" näkökulmista. Joidenkin aiheidensa rankkuutta hän sanoo tasapainottavansa huumorilla. Hän on maininnut vaikuttajikseen Leevi and the Leavingsin Gösta Sundqvistin, Maritta Kuulan yhtenä sekä Nicon, Gram Parsonsin ja Karen Carpenterin.

### Kokoonpanot

Rosita Luun livekokoonpanosta on ainakin kaksi eri versiota: perinteisessä täydessä yhtyeessä Bergiä säestävät Jenni Kinnunen (kitara), Karoliina Laukola (rummut), Olli Puolakka (basso) ja Antti Vuorenmaa (koskettimet). Keikkoja soittaa myös duoversio, jossa Berg esiintyy yhdessä kitaristi Meri Walleniuksen kanssa.

Bändin livekokoonpanon entisiä soittajia ovat Arwi Lind (rummut), Teemu Vänskä (koskettimet), Otso Kauniskangas (koskettimet), Aleksi Karppinen (rummut) ja Tuukka Tervo (basso).

Diskografia
-----------

### Albumit

#### Hullu Ruusu

* *Hullu Ruusu* (2017, Helmi Levyt)
* *Rehab* (2019, Helmi Levyt)

#### Rosita Luu

* *SOS* (2018, Helmi Levyt)
* *Samettisuu* (2020, Helmi Levyt)
* *Maaginen elävä* (2022, Playground Music Finland)

Lähteet
-------

1. ↑  Haastattelu: Tuottelias itseinhosta huolimatta – Rosita Luu tekee musiikkia mielenterveysongelmista ja ulkopuolisuudesta *Soundi.fi*.  1.3.2022. Viitattu 9.4.2023.
2. ↑  Tarinoita maailman nuhruiselta puolelta – levyarviossa Hullu ruusu *Rumba.fi*.  28.11.2017. Viitattu 9.4.2023.
3. 1 2 3  "Mun pitää saada olla sellainen kuin olen" – haastattelussa Rosita Luu *Rumba.fi*.  2.3.2022. Viitattu 9.4.2023.
4. ↑  Niko Peltonen: Merita Berg Archives *Levyhyllyt*. Viitattu 9.4.2023.
5. ↑  Marianne Mäkitalo teksti / Julia Terho kuva: "Vaikka käsittelen rankkojakin aiheita, mukana on huumoria" – Merita Berg kertoo tarinoita laulaen *ts.fi*.  27.2.2020. Viitattu 9.4.2023.
6. ↑  Vaistonvaraisuutta ja kollektiivista riemua – haastattelussa Merita Berg *Triangeli*.  26.11.2018.  Arkistoitu 9.4.2023. Viitattu 9.4.2023.
7. ↑  Rosita Luun Facebook *facebook.com*.  4. huhtikuuta 2023. Viitattu 10. huhtikuuta 2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Eurooppatie E40** on pisin eurooppatie, jolla on pituutta noin 8 600 kilometriä. Tien länsipää on Ranskassa ja itäpää Kazakstanissa. Tie alkaa Pohjois-Ranskan Calaisista ja kulkee Belgian, Saksan, Puolan, Ukrainan, Venäjän, Länsi-Kazakstanin, Uzbekistanin, Turkmenistanin ja Kirgisian halki Itä-Kazakstanin Ridderiin.

Reitti
------

Calais - Oostende - Gent - Bryssel - Liège - Aachen - Köln - Olpe - Gießen - Bad Hersfeld - Herleshausen - Eisenach - Erfurt - Gera - Chemnitz - Dresden - Görlitz - Legnica - Wroclaw - Opole - Gliwice - Krakova - Przemyśl - Lviv - Rovno - Zhitomir - Kiova - Harkova - Donin Rostov - Lougansk - Volgograd - Astrahan - Atıraw - Beineu - Kungrad - Nukus - Dasshaus - Buchara - Nawoy - Samarkand - Dihzak - Taškent - Šymkent - Taraz - Biškek - Almaty - Sary-Ozek - Taldykorgan - Ucharal - Taskesken - Ayaguz - Georgiyevka - Öskemen - Ridder.

Suurimmat tien varrella olevia kaupungit ovat Bryssel, Köln, Dresden, Wrocław, Krakova, Lviv, Kiova, Harkova, Volgograd, Taškent, Samarkand, Biškek ja Almaty.

Kuvia
-----

* E40 Aachenissa. E40 Aachenissa.
* Eurooppatietä Saksassa (Jena-Lobeda).Eurooppatietä Saksassa (Jena-Lobeda).
* Puolan Wroclaw'n kohdalla.Puolan Wroclaw'n kohdalla.
* Ukrainan Kiovassa.Ukrainan Kiovassa.
* E40 jossain Uzbekistanin Taškentin ja Kazakstanin Šymkentin välillä.E40 jossain Uzbekistanin Taškentin ja Kazakstanin Šymkentin välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) (pdf) (YK:n Euroopan talouskomission sopimus eurooppateistä, E40:n reitti sivulla 14/ Annex I)  14.3.2008. The United Nations Economic Commission for Europe, unece.org. Viitattu 18.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  International E Road Network (Map) (pdf) (YK:n Euroopan talouskomission yhteenvetokartta eurooppateistä)  2007. The United Nations Economic Commission for Europe, unece.org. Viitattu 18.9.2023. (englanniksi) (ranskaksi) ja (venäjäksi)

Eurooppatiet
E1 | E3 | E4 | E5 | E6 | E7 | E8 | E9 | E10 | E11 | E12 | E13 | E14 | E15 | E16 | E17 | E18 | E19 | E20 | E21 | E22 | E23 | E24 | E25 | E26 | E27 | E28 | E29 | E30 | E31 | E32 | E33 | E34 | E35 | E36 | E37 | E38 | E39 | E40 | E41 | E42 | E43 | E44 | E45 | E46 | E47 | E48 | E49 | E50 | E51 | E52 | E53 | E54 | E55 | E56 | E57 | E58 | E59 | E60 | E61 | E62 | E63 | E64 | E65 | E66 | E67 | E68 | E69 | E70 | E71 | E72 | E73 | E74 | E75 | E76 | E77 | E78 | E79 | E80 | E81 | E82 | E83 | E84 | E85 | E86 | E87 | E88 | E89 | E90 | E91 | E92 | E94 | E95 | E96 | E97 | E98 | E99 | E101 | E105 | E115 | E117 | E119 | E121 | E123 | E125 | E127 | E136 | E271 | E551 | E844