recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nefelet pilvien muodossa.
**Nefele** (m.kreik. *nefos*, "pilvi") oli kreikkalaisessa mytologiassa pilvien jumalatar, joka esiintyy kertomuksessa Friksoksesta ja Hellestä. Hän nai Athamaksen, mutta tämä erosi hänestä Inon vuoksi.

Friksoksen ja Hellen, Athamaksen ja Nefelen kaksosten, äitipuoli Ino vihasi näitä ja teki kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaiken kaupungin siemenviljan niin, etteivät ne kasvaisi, jolloin paikalliset maanviljelijät katoa peläten kysyivät läheiseltä oraakkelilta neuvoa. Ino lahjoi oraakkelin luokse lähetetyt miehet valehtelemaan muille, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Ennen kuin häntä ehdittiin surmata alttarilla, Nefele lähetti kultaisen oinaan pelastamaan hänet ja sisarensa. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä kesken matkaa Hellespontoksen, joka on nimetty hänen mukaansa, kohdalla ja hukkui, mutta Friksos selvisi matkan loppuun saakka Kolkhikseen, missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi kuninkaalle oinaan kultaisen taljan, jonka Aietes ripusti temppeliin.

Nefele esiintyy kreikkalaisessa myytissä myös pilvenä, jonka Zeus loi Heran kuvaksi huijatakseen Iksionia tämän suunnitellessa väkisinmakaavansa hänen puolisonsa. Iksionin ja Nefelen suhteen seurauksena syntyivät kentaurit, joita heidän oma äitinsä auttoi taistelussa Heraklesta vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Kirjasto 1.80*
2. ↑  Hyginus: *Fabulae 2, 3*
3. ↑  Hyginus: *Astronomica 2.20*
**Septuagesima** on useiden läntisten kirkkokuntien vanhastaan käyttämä nimi kirkkovuoden sunnuntaille, joka on kaksi viikkoa ennen laskiaissunnuntaita ja yhdeksän viikkoa ennen pääsiäistä. Nimi on edelleen käytössä muun muassa Ruotsin luterilaisessa kirkossa, mutta ei enää katolisessa eikä anglikaanisessa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa nimitys on edelleen käytössä; kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa evankeliumikirjassa se on rinnakkaisnimitys 3. sunnuntaille ennen paastonaikaa.

Septuagesima voi olla aikaisimmillaan 18. tammikuuta ja myöhäisimmillään 22. helmikuuta. Vuonna 2021 se on 31. tammikuuta.
Nimi septuagesima on latinalainen järjestyslukusana, joka tarkoittaa seitsemäskymmenes. Kahdesta seuraavasta sunnuntaista on käytetty latinalaisia nimiä sexagesima (=kuudeskymmenes, Suomessa nimi on kirjoitettu myös *seksagesima*) ja quinquagesima (=viideskymmenes, sama kuin laskiaissunnuntai). Nimi quinquagesima johtuu siitä, että tämä päivä on 49. päivä ennen pääsiäistä (tai 50:s, jos pääsiäispäivä lasketaan mukaan.) Tämän vuoksi jo keskiajalla on analogisesti, tarkoin laskematta päiviä, annettu kahdelle edelliselle sunnuntaille nimet sexagesima (=60:s), ja septuagesima (70:s), vaikka ne itse asiassa ovat 56. ja 63. päivä ennen pääsiäistä. Toisaalta nimeä on selitetty myös niin, että se viittaisi juutalaisten 70 vuotta kestäneeseen Baabelin vankeuteen, jonka päättymistä olisi pidetty Jeesuksen ylösnousemukseen verrattavana vapautuksena.

Aika septuagesimasta laskiaistiistaihin muodostaa kirkkovuodessa joulun jälkeisestä ajasta paastonaikaan johtavan siirtymäajan, jota on myös sanottu *esipaaston* ajaksi. 

Vuonna 1970 katolinen kirkko poisti kalenteristaan esipaaston ja sen mukana myös septuagesiman ja sexagesiman. Kuusi vuotta myöhemmin myös anglikaaninen kirkko luopui näistä termeistä ja alkoi nimittää niitä yksinkertaisesti kolmanneksi ja toiseksi sunnuntaiksi ennen paastoaikaa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous hyväksyi uuden Evankeliumikirjan 1999, jäi siitä pois nimitys esipaasto, ja sen tilalla on "Paastonaikaa edeltävät sunnuntait". Siten vuodesta 2001 lähtien näitä vanhoja nimiä ei enää ole suomalaisissakaan almanakoissa, vaan niiden niminä ovat Suomessakin kolmas ja toinen sunnuntai ennen paastonaikaa. Sitä vastoin kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa Evankeliumikirjassa nimitykset septuagesima ja seksagesima ovat edelleen näkyvissä. Monina vuosina jompikumpi niistä kuitenkin sattuu samaksi päiväksi kynttilänpäivän kanssa, jolloin vain viimeksi mainittu nimi esiintyy päivän kohdalla almanakassa.

Ruotsin kirkon evankeliumikirjassa vuodelta 2002 kyseisten kirkkovuoden päivien nimet ovat edelleen septuagesima ja seksagesima, jolla Ruotsin kirkossa on myös uskonpuhdistuksen päivä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pertti Lempiäinen:Pyhät ajat, s. 123, 4. painos 1997, Kirjapaja, ISBN 951-625-352-0
2. ↑  Evankeliumikirja *kirkkokasikirja.fi*. Viitattu 28.1.2021.
3. ↑   Yliopiston almanakkatoimiston sivusto, josta löytyy mm. kopioita eri vuosien almanakoista; verratava toisiinsa helmikuuta 2000 ja helmikuuta 2001
4. ↑  *Ruotsin kirkon evankeliumikirja*, s. 16̟0,170. Verbum förlag AB, 2003. ISBN 91-526-5607-1.
**Pohjan pappila** (ruots. *Pojo prästgård* tai *Dalkarby prästgård*) on historiallinen pappila Pohjan entisessä kunnassa Raaseporissa Uudellamaalla. Pappilan omisti Raaseporin seurakuntayhtymä aina vuoteen 2013 asti, jolloin pappila myytiin yksityiselle taholle. Pappila ympäristöineen on suojeltu.

Pohjan pappilan nykyinen päärakennus on valmistunut 1700-luvulla. Seinien laudoitus ja ikkunat ovat peräisin 1800-luvun lopun remontista. Pohjan pappila on sijainnut samalla paikalla ainakin 1200-luvulta asti. Päärakennus on leveärunkoinen ja mansardikattoinen. Siihen on myöhemmin lisätty altaanityyppiset siipiosat. Pohjan pappilan pihapiiriin kuuluu myös monia vanhoja talousrakennuksia, kuten väentupa, joka toistaa pappilan rakennusmuotoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pohjan kirkonmäki ympäristöineen - RKY  ι  Kohdetiedot *www.rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 21.1.2023.
2. ↑  Prästgårdar kanske till salu i Raseborg *svenska.yle.fi*. Viitattu 21.1.2023. (ruotsiksi)
3. ↑  Prästson leder slimmad organisation *Vastranyland.fi | Västnylands nyhetssajt sju dagar i veckan*. Viitattu 21.1.2023.
**Eeva Soivio** (s. 31. tammikuuta 1976 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä.

Soivio on opiskellut Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2002. Kristian Smeds kiinnitti Soivion suoraan Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi Kajaanin kaupunginteatteriin, jossa Soivio näytteli vuosina 2002–2005. Vuodesta 2006 alkaen hän on ollut kiinnitettynä vakituisena näyttelijänä helsinkiläisessä KOM-teatterissa.

**KOM-teatteri, vuodesta 2006**

- Vallankumous Ohj. Lauri Maijala Roolit: Rv. Perander, Hellu 2014

- Kolme sisarta Ohj. Lauri Maijala Rooli: Masha 2013

- Karkkipäivä Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Katri 2012

- Vadelmavenepakolainen Ohj. Arn-Henrik Blomquist Rooli: Useita 2011

- Kalavale Ohj. Pekka Milonoff Rooli : Saunakukka Parantainen 2009

- Kolmas Ohj. Johanna Freundlich Rooli: Veera 2008

- Kohti Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Anna 2008

- Vanja-eno Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Jelena 2007

- Pidän Sinusta Huolta Ohj. Tuomo Aitta Rooli: Minna Kurkela 2006

- Täällä Pohjantähden Alla Ohj. Pekka Milonoff Rooli: Elina 2006  

  

***Kajaanin Kaupunginteatteri, 2002-2005***

- Huhtikuun Noita Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Desiree 2005

- Kolme sisarta Ohj. Kristian Smeds Rooli: Olga 2004

- Pirut ja Enkelit Tanssillinen teatteriesitys. Ohj. Samuli Reunanen koreografia Sonja Ryhänen Rooli: Piru-Parka 2004

- Woyzeck Ohj. Kristian Smeds Rooli: Marie 2003  

  

**Muita esityksiä**

- Kutsumattomia Vieraita Ohj. Reko Lundan Rooli: Netta Kansallisteatteri 2006

- Solveigin Laulu Ohj. Fiikka Forsman Rooli: Solveig Turun Kaupunginteatteri 2005
  

  

**Elokuva**

- Karhuherra Paddington, äidin rooli, Dubbaus Werne 2014

- Miten Meistä Tuli Ystäviä, Emmin rooli Ohj. Jarmo Lampela Kom elokuva 2013

- Joulutarina, Aleksandran rooli, Ohj. Juha Wuolijoki Snapper Films elokuva 2007

- Arvon Veli, bussikuskin rooli, Ohj. Mika Lehtinen YLE TV Elokuva 2004  

  

**Televisio**

- Punainen Kolmio, Minni Asikaisen rooli, Ohj. Heidi Köngäs YLE TV 2015

- Saapasjalkakissa, Svinksin rooli, Dubbaus Werne 2014 (Netflix)

- Ihan Sama, Anna Oittisen rooli, Ohj. Jarmo Lampela YLE TV 2014

- Toisen Kanssa Johannan rooli, Ohj. Lauri Nurkse 2014

- Napamiehet Ohj. Janne Reinikainen BUFO 2014

- Jumalan Kaikki Oikut, Marjukan rooli, Ohj. Jarmo Lampela 2006  

  

**Radio**

- Risto Räppääjä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma 2012

- Hissitarinoita Ohj. Pekka Kyrö YLE Kuunnelma 2008

- Krokotiili Gena Ohj. Juha Wuolijoki YLE kuunnelma

- Meänkylä Ohj. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma

- Täällä Pohjantähden alla Ohj. Mm. Tarja Jakunaho YLE Kuunnelma  

  

**Musiikki**

- Kun ei parempaan pysty -musiikkiteatteri Ohj. Heidi Räsänen 2007

- Vanhenisitko Kanssani - musiikkiteatteri 2004

- liman tyttöjä -lauluyhtye 1998 lähtien

Lähteet
-------

1. ↑  Haapanen, Irmeli: Näyttelijä Eeva Soivio vaihtoi kajaanilaismökin turkulaiseen torppaan *TS.fi*.  19.10.2005. Viitattu 5.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Eeva Soivio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Eeva Soivio Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Texasin kuvernöörin kartano** (engl. *Texas Governor's Mansion*) on Texasin osavaltion kuvernöörinä toimivan henkilön virka-asunto.

Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1854 ja ne saatiin valmiiksi kaksi vuotta myöhemmin. Rakennustöistä vastasi rakennusmestari Abner Cook, joka päätti toteuttaa kartanon uuskreikkalaisella tyylillä. Osavaltion lainsäädäntöelin varasi rakennustöitä varten 14 500 dollaria. Ensimmäinen kartanossa asunut kuvernööri oli Texasin viides kuvernööri, Elisha Marshall Pease, joka asettui perheineensä taloksi vuonna 1956. Pease sai osavaltiolta 2500 dollaria kartanon sisustamiseen, mutta tämä osoittautui riittämättömäksi. Peasen perhe joutui käyttämään omia huonekalujaan ja osa huoneista jäi kokonaan kalustamatta.

Vuonna 2008 tuntemattomaksi jäänyt henkilö heitti kartanoon Molotovin koktailin, minkä seurauksena kartano oli vähällä tuhoutua täysin. Silloinen kuvernööri Rick Perry ja hänen vaimonsa Anita olivat Euroopassa tulipalon syttyessä. Jälleenrakentamisen yhteydessä kartanoon tehtiin monia merkittäviä parannuksia kuten maalämpö sekä aurinkopaneelit. Osavaltio myönsi korjaustöihin 21,5 miljoonaa dollaria ja yksityisllä lahjoituksilla kerättiin 3,5 miljoonaa dollaria. Työt saatiin päätökseen vuonna 2012.

Kartano listattiin NRHP-kohteeksi vuonna 1974. Friends of the Governor's Mansion -niminen järjestö pyrkii säilyttämään ja entisöimään kartanon historiaa. Istuva kuvernööri saa sisustaa yksityiskäyttöön tarkoitetun huoneensa melko vapaasti oman mielensä mukaan, mutta muunlainen sisustaminen on kielletty.

Galleria
--------

* Makuuhuone toisessa kerroksessaMakuuhuone toisessa kerroksessa
* KäytäväKäytävä
* Kuolemanrangaistusta vastustava mielenosoitus rakennuksen edessä vuonna 2006Kuolemanrangaistusta vastustava mielenosoitus rakennuksen edessä vuonna 2006

Lähteet
-------

1. 1 2  Governor's Mansion *Texas State Historical Association*.  2023. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Texas Governor's Mansion History *Office of the Texas Governor*.  2023. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Texas Governor's Mansion: A Timeline *The Texas Tribune*.  18.7.2012. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
4. ↑  Governor's Mansion Rising From Ashes *The Texas Tribune*.  22.11.2011. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
**Leonce Raphael Agbodjelou** (s. 1965 Porto-Novo, Dahomeyn tasavalta) on beniniläinen valokuvaaja.

Agbodjeloun muotokuvasarja *Porto-Novon kansalaiset* kuvaa Beninin pääkaupungin ihmisiä. Hän käytti projektissa päivänvalostudiota ja keskikokoista valokuvauskameraa. Hänen 'Musclemen' näyttelynsä esittelee lavastettuja studiovalokuvia lihaksikkaista miehistä, joka on suosittu teema Länsi-Afrikassa. Egungun-projektissa Agbodjelou valokuvaa egunguneja, naamiaisissa esiintyviä jorubaa puhuvia ihmisiä joiden sanotaan olevan yhteydessä esi-isiinsä. He esiintyvät yleensä hautajaisissa ja ohjaavat kuolleita henkimaailmaan. Uskomusten mukaan he voivat myös ilmestyä suojaamaan ihmisiä epäonnelta.

Elämäkerta
----------

Leonce Raphael Agbodjelou syntyi Porto-Novossa vuonna 1965 beniniläisen valokuvaajan Joseph Moise Agbodjeloun (1912-2000) poikana. Hänellä ei ole muodollista koulutusta, ja hänen isänsä on kouluttanut hänet. He matkustivat yhdessä siirrettävän studion kanssa, ja käyttivät perinteisiä värikkäitä kankaita taustana tekemissään ihmisten muotokuvissa. Leonce Agbodjelou perusti ensimmäisen valokuvauskoulun Beniniin. Hän toimii Porto-Novon valokuvaajien yhdistyksen puheenjohtajana.

Leonce Raphael Agbodjeloun teoksia on julkisissa kokoelmissa eri puolilla maailmaa, esimerkiksi Zürichin taidemuseossa, Pitt Rivers -museossa Oxfordissa, Saatchi-kokoelmassa Lontoossa, Carnegie-taidemuseossa, Zeitzin nykytaiteen museossa Afrikassa Kapkaupungissa ja Nykytaiteen museossa Päiväntasaajan Guineassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Todd Leopold: Musclemen: 'Strength, power, pride' *CNN.com*.  12.11.2014. Viitattu 17.5.2017.
2. ↑  Evelyne Politanoff: Leonce Raphael Agbodjelou: Egungun Project. A Sumptuous Masquerade *The Huffington Post*.  28.11.2011. Viitattu 17.5.2017.
3. ↑  Leonce Raphael Agbodjelou *Tel Aviv Museum of Art*.  Arkistoitu 7.5.2017. Viitattu 17.5.2017.
4. ↑  Leonce Raphael Agbodjelou *Art Base Africa*.  Arkistoitu 8.12.2020. Viitattu 28.11.2020.
5. ↑  Leonce Raphael Agbodjelou *SMAC Gallery*.

Aiheesta muualla
----------------

* Leonce Raphael Agbodjelou, Saatchi

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Leonce Raphael Agbodjelou
Tityos, Tizian, 1548
**Tityos** oli kreikkalaisessa mytologiassa ktooninen jättiläinen. 

Tityos sai alkunsa Zeuksen vieteltyä Elaran. Pelätessään Heraa Zeus piilotti Elaran maan sisään piiloon vaimoltaan. Siellä tämä synnytti hänelle jättiläismäisen pojan, joka sai nimen Tityos.. Tosin Homeros kertoo ilmeisesti syntymäpaikkaan viitaten Tityroksen olevan Gaian, maan, poika.

Tityos karkasi myöhemmin Zeuksen rakastajattaren Leton kimppuun intohimon puuskassa yrittäen syleillä tätä, mutta Leto kutsui lapsensa Apollonin ja Artemiin apuun, jotka ampuivat Tityoksen kuoliaaksi nuolillaan. Haadeessa häntä rangaistaan kuolleenakin: hänet on venytetty kattamaan yhdeksän eekkerin ala, ja kaksi korppikotkaa käy syömässä joka päivä hänen sisäelimensä, jotka kasvavat aina yön aikana takaisin.

Hyginus kertoo omassa versiossaan, että Hera lähetti Tityoksen hyökkäämään Leton kimppuun kostoksi tämän suhteesta Zeukseen, mutta kun tämä oli aikeissa ryhtyä tähän, Zeus tappoi hänet salamallaan. Vaikka rangaistus Haadeessa on sama myös tässä muunnelmassa, maksan syö joka päivä käärme lintujen sijasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Kirjasto* 1.4.1 (engl. käännös)
2. 1 2  Homeros: *Odysseia* 11.580 (engl. käännös).
3. ↑  Vergilius: *Aeneis* vi.595–607 (engl. käännös).
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* lv (engl. käännös).
**Punkaharjun pappila** on entinen kirkkoherran virka-asunto Savonlinnan Punkaharjulla, Etelä-Savossa. Pappilan puinen päärakennus on valmistunut vuonna 1928 ja sen lähistöllä sijaitsee Savonlinnan seurakunnan leirikeskus. Pappilaan kuuluu noin 2,9 hehtaarin määräala.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Punkaharjun pappila on toiminut kirkkoherran virka-asunnon lisäksi myös seurakuntatalona ja myös muussa asumiskäytössä. Pappilan viimeinen asukas muutti pois vuonna 2008, jonka jälkeen rakennus seisoi pitkään tyhjillään. Vuoden 2023 lokakuussa Savonlinnan seurakunnan kirkkovaltuusto päätti, että pappila myydään 200 000 eurolla yrittäjäpariskunta Hannu Huitille ja Mikko Ranta-Huitille.

Pappilassa on 1,5 kerrosta ja yläkerran satulakatosta on puhkaistu kolme puolikaaren muotoista kattoikkunaa. Vesikatteena on harmaaksi maalattu saumapeltikatto. Seinät on verhoilut keltaiseksi maalatulla laudoituksella. Rakennuksessa on betonista valettu kivijalka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savonlinnan seurakunta myy Punkaharjun pappilan tunnetulle pariskunnalle – kiinteistöpäällikkö: "Hyvä, ettei rakennus jää heitteille" *Yle Uutiset*.  5.10.2023. Viitattu 10.10.2023.
2. ↑  Punkaharju | Hotellikaupasta vetäytynyt yrittäjäpariskunta osti Punkaharjulta toisen arvokiinteistön *Helsingin Sanomat*.  5.10.2023. Viitattu 10.10.2023.
3. 1 2 3  Tiina Kukkonen: Punkaharjun pappila ei kelvannutkaan ostajalle, perustuksista löytyi vaarallista ainetta *Itä-Savo*.  8.12.2022. Viitattu 10.10.2023.
**Harry William Baals** (16. marraskuuta 1886 – 9. toukokuuta 1954) oli Fort Waynen kaupungin republikaaninen pormestari Indianan osavaltiossa vuosina 1934–1947 ja vuodesta 1951 kuolemaansa saakka.

Virkakautensa aikana Baals alensi veroja ja rakennutti kaupunkiin maanalaisen viemäröintijärjestelmän ja jätevedenpuhdistamon, joka on edelleen käytössä. Hänen kunniakseen nimettiin postuumisti katu (Harry Baals Drive), mutta sen nimi lyhennettiin myöhemmin muotoon H. W. Baals Drive.

Vuoden 2011 alussa kaupungin viranomaiset järjestivät nettiäänestyksen uuden hallintorakennuksen nimestä, ja "Harry Baals Government Center" sai yli 90% äänistä. Fort Waynen varapormestari kuitenkin sanoi, ettei rakennusta luultavasti nimetä Baalsin mukaan, koska "hän ei ole niin tunnettu Fort Waynen ulkopuolella".

Baalsin jälkeläiset ovat alkaneet käyttää nimestään ääntämismuotoa 'Bales'. Hänen maalliset jäännökset on siunattu Lindenwoodin hautausmaalle Fort Waynen kaupungissa. Hän kuoli munuaistulehdukseen vuonna 1954.

Lähteet
-------

1. ↑  Scratch 'Harry Baals' off list of names for government center *msnbc.com*.  8.2.2011.  (englanniksi)
Briseis ja Foiniks, n. 490 eaa.
**Briseis** (m.kreik. Βρισηίς) oli kreikkalaisessa mytologiassa troijalainen leski, jonka Akhilleus sieppasi surmattuaan ensin taistelussa tämän puolison, Lyrnessoksen kuninkaan Myneen ja tämän kolme veljeä. Kun oraakkeli oli kertonut kuningas Agamemnonille, että päästäkseen rutosta eroon tämän tulisi luovuttaa kaappaamansa Khryseis takaisin tämän isälle Khryseelle, kuningas käski sanansaattajansa Talthybioksen ja Eurybateen hakemaan Briseiin itselleen Akhilleukselta hyvitykseksi menetyksestään. Akhilleus tuohtui tästä niin ettei palannut enää taisteluihin, ennen kuin Hektor oli surmannut hänen ystävänsä Patrokloksen.

Akhilleuksen vetäytyminen telttaansa on Homeroksen *Iliaan* ensimmäinen tapahtuma. Sen vuoksi troijalaiset nauttivat menestyksestä jonkin aikaa. Akhilleuksen palattua taisteluihin Agamemnon palautti Briseiin hänelle.

*Iliaassa* Briseis oli Akhilleuksen vanki, jonka kreikkalaisten armeija oli antanut hänelle palkkioksi. Akhilleus kuitenkin myös rakasti Briseistä ja vertasi heidän suhdettaan mieheen ja vaimoon ja tuohtui ajatellessaan, että Agamemnon makaisi Briseiin kanssa. Kun riita oli selvitetty, Agamemnon vannoi, ettei ollut koskenutkaan Briseiiseen.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Briseis**.
1. ↑  Homeros: *Ilias*, XIX: 282–300 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Fabulæ*, CVI (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Ilias* XIX: 238–265 (engl. käännös).
**E-koodi** on eurooppalainen (numeron edessä E-kirjain, joka tarkoittaa Eurooppaa) merkintätapa sellaisille lisäaineille, jotka viranomaiset ovat katsoneet Euroopan unionin alueella hyväksyttäviksi elintarvikkeiden lisäaineiksi. EU:ssa lisäaineiden turvallisuutta valvoo Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen EFSA. EFSAn tutkimusten perusteella lisäaineille määritetään aineen suurin hyväksyttävä päiväsaanti eli ns. ADI-arvo. Jos aineella ei havaita olevan kielteisiä vaikutuksia ihmisen terveydelle suurissakaan käyttömäärissä, ADI-arvoa ei anneta. Suomessa elintarvikkeiden turvallisuutta tutkii ja valvoo Ruokavirasto.

Joskus E-koodilla luokitellut lisäaineet ovat osoittautuneet terveydelle haitallisiksi ja ne ovat päätyneet käyttökieltoon tai niiden käyttöä on rajoitettu. Kielletyksi on päätynyt esimerkiksi atsoväri E128 eli punainen 2G ja käyttörajoituksien piiriin keltainen väriaine E110 eli paraoranssi.

E-koodilla luokitelluista lisäaineisiin kuuluu myös terveydelle välttämättömien ravintoaineiden lähteitä synteettisessä muodossa, esimerkkinä C-vitamiini eli askorbiinihappo, E300, ja A-vitamiinilähde beetakaroteeni, E160a.

Lisäaineiden ryhmät
-------------------

E-koodien eri numerovälit tarkoittavat seuraavia käyttötarkoituksen perusteella muodostettuja aineryhmiä:

* E100–E199 – väriaineet
* E200–E299 – säilöntäaineet
* E300–E399 – hapettumisenesto- ja happamuudensäätöaineet
* E400–E499 – sakeuttamis-, stabilointi- ja emulgointiaineet
* E500–E599 – happamuudensäätö- ja paakkuuntumisenestoaineet
* E600–E699 – makeutusaineet
* E700–E799 – antibiootit
* E900–E999 – sekalaiset
* E1000–E1999 – muihin ryhmiin kuulumattomat kemikaalit

Katso myös
----------

* Luettelo E-koodatuista aineista

Lähteet
-------

1. ↑  Euroopan komissio: E-koodi on turvallisen elintarvikelisäaineen tunnus
2. ↑  Evira: Väriaineen E 128 käyttö kielletty[vanhentunut linkki]
3. ↑  EY asetus 884/2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  sivut 12 ja 17, Lisäaineopas, Evira, 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* E-koodit Ruokavirasto.  Arkistoitu 25.10.2021. Viitattu 5.4.2019.
* EU:n jäsenmaiden lisäaineita koskeva lainsäädäntö (englanniksi)
* E-koodit.fi riippumaton palvelu, joka pyrkii kokoamaan elintarvikkeiden lisäaineista tietoa mahdollisimman puolueettomasti.
*Tämä artikkeli käsittelee jumalaa. Muista merkityksistä katso Armazi.*
**Armazi** (georg. არმაზი) oli keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Kartlin (klassisten lähteiden Iberian) muinaisten georgialaisten esikristillisen pantheonin pääjumala. 

Georgian kirjallisessa perinteessä Kartlin ensimmäisen kuninkaan Parnavaz I:n (jonka sanotaan hallinneen noin vuosina 299–234 eaa.) kerrotaan kohottaneen Armazin jumalankuvan vuorelle pääkaupungissaan ja rakentaneen samannimisen linnoituksen. 800- ja 900-lukujen hagiografinen teos "*Ninon elämä*" kuvaa Armazin patsasta "pronssiseksi mieheksi; hänen vartaloonsa oli kiinnitetty kultainen ketjuhaarniska, hänen päässään oli vahva kypärä; silmiksi hänelle oli laitettu smaragdit ja beryllit, käsissään hän piteli salaman tavoin kiiltävää sapelia, ja se kääntyi hänen käsissään". Saman kertomuksen mukaan sen kohde, 300-luvun georgialaisten kastaja Pyhä Nino, todisti patsaan vihkimiseksi pidettyä suurta juhlaa, ja kun hän alkoi rukoilla, salama poltti idolin Jeesuksen armosta.

Georgialaisia keskiaikaisia aikakirjoja ja paikannimeä Armazi lukuun ottamatta aikalaislähteitä esikristillisistä georgialaisista jumalista ei ole. Nimellä "Armazi" voi kuitenkin olla yhteys Iranin ja/tai Anatolian kulttuureihin. Nykyiset tutkijat eivät ole yksimielisiä Armazin alkuperästä. Se saattoi olla yhteydessä zarathustralaisuuden pääjumalaan Ahura Mazdaan, ja arkeologiset todisteet viittaavatkin zarathustralaisuuden levinneen muinaiseen Georgiaan. Toisaalta georgialainen historioitsija Giorgi Melikišvili on ehdottanut vakuuttavaa teoriaa, jonka mukaan Armazi oli heettiläisen mytologian Kuun jumalan Arman paikallinen variantti. Akateemikko Ivane Džavakhišvili on aiemmin osoittanut, että varhaiset georgialaiset kunnioittivat Kuuta pääjumalanaan, ja Kuun kultti myöhemmin yhdistyi kristityn Pyhän Yrjön kultin kanssa. Pyhää Yrjöä on pidetty Georgian suojeluspyhimyksenä keskiajalta saakka. Niinpä Armazi saattoi olla synkreettinen jumala, joka edusti paikallisten georgialaisten, iranilaisten ja anatolialaisten elementtien yhdistelmää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rapp, Stephen H. (2003), *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 277–278. Peeters Bvba, ISBN 90-429-1318-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Mariam Gvelesiani: *To Interrelations of Georgian Armaz, Armenian Aramazd and Iranian Ahuramazda*.[vanhentunut linkki]
Olavi Kuorikoski ja Hannele Keinänen *Pähkinänsärkijän* päärooleissa vuonna 1947.
**Hannele Raija Irina Keinänen** (16. helmikuuta 1929 Helsinki – 20. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi. Hän muun muassa yhdisti klassiseen tanssiin jazzbalettia.

Keinänen aloitti tanssin opiskelun Suomalaisen Oopperan balettikoulussa seitsemän vuoden iässä. Hän oli myös Irja Koskisen ja Klaus Salinin sekä Kari Karnakosken balettikoulujen oppilas. Keinänen oli kiinnitettynä Suomen Oopperan balettiin vuosina 1946–1949, ranskalaiseen Grand Théâtre de Bordeauxiin ja Helsingin Svenska Teaterniin vuosina 1958–1963. Televisiossa hän esiintyi vuosina 1963–1973. Keinänen sai vuonna 1947 Kööpenhaminan koreografiakilpailun parhaan tanssijattaren palkinnon.

Keinänen laati koreografioita muun muassa Helsingin kaupunginteatteriin ja vuosina 1954–1975 televisioesityksiä varten. Hän oli laatimassa myös julkaisua *Balettia sinulle*. Hän piti omaa balettikouluaan Helsingissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tanssitaiteilija yhdisti klassiseen jazzbalettia Helsingin Sanomat
2. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo

Aiheesta muualla
----------------

* Hannele Keinänen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Hannele Keinäsen esitystiedot, Encore – Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta
**Länsi-Pohjan keskussairaala** sijaitsee Sauvosaaren kaupunginosassa Kemissä.

Historia
--------

Sairaala perustettiin vuonna 1938 nimellä Kemin yleinen sairaala. Sairaalan rakentaminen käynnistyi samana vuonna ja sairaala valmistui talvisodan aiheuttaman viivästyksen vuoksi vasta 1940. Sairaalan ensimmäisen osan suunnittelijana toimi arkkitehti Uno Ullberg. Tyyliltään viisikerroksinen luonnonvalkoiseksi rapattu betoni- ja tiilirakennus edustaa 1930-luvun funktionalismia. Vanhaa osaa on sittemmin laajennettu saman tyylisillä vuodeosastosiivellä 1971 ja kaksikerroksisella synnytys- ja silmäosastolla 1987. Molemmat laajennukset ovat arkkitehtien Eva ja Jaakko Paatelan suunnittelemia.

Henkilökunnalle rakennettiin asuntoja 1950–luvun lopulla. Vuonna 1956 valmistuivat kaksikerroksinen lääkäritalo ja kuusikerroksinen pistetalo. Toinen pistetalo valmistui 1958. Pistetalojen soluhuoneistot on myöhemmin muutettu yksiöiksi.

Kemin kauppatorin viereen rakennettiin 1973 sairaalan mittavin laajennus: vanhasta tyylistä poikkeava kaksikerroksinen tasakattoinen betonielementtirakennus, joka niin ikään on Eva ja Jaakko Paatelan suunnittelema.

Teatteria vastapäätä valmistui vuonna 2022 psykiatriatalo: alkuperäisen suojellun rakennuksen valkoisuutta heijastava tehostevärein jäsennelty uudisrakennus, jonka arkkitehdit ovat Esa Säkkinen ja Jaakko Vänttilä. Rakennuksen erikoisuus on 2-kerroksinen kokonaisuus, joka on kauttaaltaan nostettu pulareilla maasta yli 5 m korkeuteen vanhemman siipirakennuksen ylle. 

Sairaalaa käytettiin sotien aikana saksalaisten joukkojen sotasairaalana.

Osa sairaalan palveluista on ulkoistettu Mehiläinen Länsi-Pohja Oy:lle, joka on hyvinvointialueen sekä Mehiläinen Oy:n omistama yhteisyritys. Ulkoistus on tehty joulukuussa 2017 ja sen kesto on 15 vuotta.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen sairaaloista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Heljala, Minna; Seppälä, Sirkka-Liisa ja Elo Tiina: *Meren ja teollisuuden kaupunki*, s. 57. Suomen ympäristö 15/2013. Helsinki: Ympäristöministeriö, 2013. ISBN 978-952-11-4252-9. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 18.4.2014).
2. ↑   Rakennuslehdessä 31.01.2022 *Rakennuslehti*. Viitattu 22.2.2023.
3. ↑  Kohuttu Mehiläinen Länsi-Pohjan sairaala on aloittanut toimintansa kaikessa rauhassa: "Potilaita tulee ja menee niinkuin ennenkin" *Yle Uutiset*. Viitattu 3.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Länsi-Pohjan keskussairaala** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Tšulym** (ven. Чулы́м) on kaupunki Novosibirskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tšanyjärveen laskevan Tšulymjoen varrella 131 kilometriä Novosibirskistä länteen. Kaupunki on Tšulymin piirin keskus. Sen kautta kulkee Barabinskin ja Novosibirskin välinen rautatie. Asukkaita on 12 000 henkeä (vuonna 2010).

Kaupunki on perustettu vuonna 1947. Siellä toimii rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä sekä meijeri.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 520. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 4.2.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tšulymin piirin sivusto (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkiportaali (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Timo Kokkonen** (s. 1963 Brisbane, Australia) on suomalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän työskenteli Suomen Kansallisbaletissa vuodet 1982–2007 ja The Australian Ballet’n ensitanssijana vuosina 1991–1993. Kokkosen näyttämöuraan kuuluu monien klassisten balettien pää- ja solistitehtäviä. Tanssijan uransa jälkeen hän on opettanut Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitoksessa.

Kokkonen syntyi vuonna 1963 Australian Brisbanessa, jossa hänen isänsä Urpo Kokkonen toimi viimeisenä suomalaisena merimiespappina. Nelivuotiaana hän muutti perheensä kanssa Suomeen ja aloitti Kansallisoopperan balettikoulussa kymmenvuotiaana vuonna 1973. Valmistuttuaan vuonna 1982 Kokkonen sai kiinnityksen Kansallisbalettiin, mutta otti virkavapautta ja hakeutui 1990-luvun alussa pariksi vuodeksi Australian balettiin.

Timo Kokkoselle on myönnetty Philip Morris -palkinto vuonna 1987. Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnon hän sai vuonna 2006. 

Myös Timo Kokkosen poika Aapo Kokkonen ja sisar Tiiu Kokkonen ovat balettitanssijoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Kokkonen, opettaja Suomen kansallisoopperan ja -baletin Balettioppilaitos. Viitattu 17.12.2017.
2. 1 2 3  Vienola-Lindfors, Irma: Miksi Australiaan, Timo Kokkonen?.  *Helsingin Sanomat*, 20.11.1990, s. B6.
3. ↑  Jury *Valtakunnallinen balettikilpailu -sivusto*.  2010. Balettipedagogit ry. Viitattu 17.12.2017.
Pyhä Anna kolmantena, noin 1460. Fresko, Oratorio di San Lorenzo all’Alpe Seccio, Boccioleto, Vercelli, Italia.

Neitsyt Marian kuvatyypit 

---



 

 Annunziata \* Apokalyptinen madonna \* Conceptio immaculata \* Guadalupen neitsyt \* Itämaan tietäjät \* Jerusalemin Jumalanäiti \* Jumalanäidin ennusmerkki \* Kaikkien murheellisten ilo \* Lohduta minua surussani \* Maestà \* Marian taivaaseenottaminen \* Mater dolorosa \* Musta madonna \* Pietà \* Pyhä Anna kolmantena \* Sacra conversazione \* Suojaviittamadonna

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Pyhä Anna kolmantena** on kristillisessä taiteessa esiintyvä aihe. Se esittää Pyhän Annan tyttärensä Neitsyt Marian ja lapsenlapsensa Jeesus-lapsen kanssa. Pyhä Anna kolmantena oli suosittu aihe 1300-luvulta lähtien etenkin saksalaisessa taiteessa. Myös Leonardo da Vincin tulkinnat aiheesta, piirustus ja maalaus ovat tunnettuja.

Pyhä Anna kolmantena on ollut maalausten ohella yleinen veistosten aihe. Suomesta on löydetty 45 veistosta aiheesta, muun muassa Ulvilan kirkon keskiaikainen puuveistos. Pyhällä Annalla oli tärkeä asema, koska hän oli yksi Turun hiippakunnan kolmesta suojelijasta. 
Hahmojen yhteennivoutuvat asennot sekä naisten toisiaan toistavat eleet ja asut tuovat esille sukupolvien välisen jatkumon ja verisiteen. Toisinaan Anna näyttäytyy Jumalan feminiinisenä vastinparina. Veistoksissa samoin kuin Pyhä Anna kolmantena -maalauksissa on myös murheen ilmauksia, jotka viittaavat Jeesuksen ristinkuolemaan. Jeesus-lapsi saattaa olla samaan aikaan myös kuollut tai kärsivä mies. Veistokset eivät ole kotoisia perhekuvia, vaan inkarnaatiolle välttämätöntä äitiyttä korostavia hartauskuvia.

Katso myös
----------

* Pyhä Anna itse kolmantena (Leonardo da Vincin piirustus)
* Neitsyt Maria, Jeesuslapsi, lammas ja Pyhä Anna (Leonardo da Vincin maalaus)

Lähteet
-------

* Räsänen, Elina: *Ruumiillinen esine, materiaalinen suku : Tutkimus Pyhä Anna itse kolmantena -aiheisista keskiajan puuveistoksista Suomessa*. väitöskirja Helsingin yliopisto, humanistinen tiedekunta, taiteiden tutkimuksen laitos, taidehistoria. Suomen Muinaismuistoyhdistys, 2009. ISBN 978-951-9057-73-6 (nid.). (suomeksi)

### Viitteet

1. ↑  Ruumiillinen esine, materiaalinen suku: Tutkimus Pyhä Anna itse kolmantena -aiheisista keskiajan puuveistoksista Suomessa (tiivistelmä ja kuvailutiedot)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Pyhä Anna kolmantena Biblical art -sivustolla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä Anna kolmantena** Wikimedia Commonsissa
**Love** oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Los Angelesissa 1960-luvun puolivälissä. Yhtyeen tunnetuin jäsen oli laulaja ja lauluntekijä Arthur Lee, jota on joskus kutsuttu "ensimmäiseksi mustaihoiseksi hipiksi". 

Loven tunnetuimmat albumit ovat *Da Capo* (1966) ja *Forever Changes* (1967). Molemmat valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Historia
--------

Loven alkuaikojen tuotanto edusti garage rockia, minkä perusteella yhtyettä on pidetty eräänlaisena punk rockin edelläkävijänä. *Forever Changesilla* yhtye kuitenkin siirtyi kevytsointisiin psykedeelissävytteisiin lauluihin, joiden instrumentaatiota hallitsivat akustiset kitarat ja jousisoittimet. 

Arthur Lee kiersi 2000-luvulla uuden Love-kokoonpanon kanssa ja esitti usein *Forever Changes* -albumin kokonaisuudessaan. Lee menehtyi leukemiaan 3. elokuuta 2006.

Suosio ja yhteistyöt
--------------------

Love nousi suosioon kotikaupungissaan, mutta ei saavuttanut suurta maanlajuista mainetta. 1960-luvun musiikin harrastajien keskuudessa Love on kuitenkin eräänlainen kulttiyhtye vielä tänäkin päivänä. Love lukeutui esimerkiksi Jim Morrisonin suosikkiyhtyeisiin; The Doorsin aloitellessa uraansa yhtyeen tavoitteena oli "tulla yhtä suosituksi kuin Love". Loven suurena ystävänä tunnetaan myös Led Zeppelinin Robert Plant. Kun Loven nokkamiehellä Arthur Leellä havaittiin leukemia vuonna 2006, oli Plant yksi niistä esiintyjistä, jotka keräsivät tukikonserteilla rahaa Leen hoitokuluihin.

Jimi Hendrix teki Loven ja Leen kanssa paljon yhteistyötä. Loven singlen "My Diary" B-puolella julkaistu instrumentaalikappale "Utee" oli Hendrixin ensimmäinen levytetty sävellys.

Albumit
-------

* *Love* (toukokuu 1966)
* *Da Capo* (marraskuu 1966)
* *Forever Changes* (marraskuu 1967)
* *Four Sail* (1969)
* *Out Here* (1969)
* *Love Revisited* (1970)
* *False Start* (1970)
* *Reel to Real* (1974)
* *Love Live* (1982)
* *Arthur Lee & Love* (1992)
* *Love Story* (1995)
* *The Best of Love* (2003)
* *The Forever Changes Concert* (2003)

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.
**OnePlus** (kiin. 加科技, lyh. **1+**) on kiinalainen viihde-elektroniikkavalmistaja. Se valmistaa älypuhelimia, puettavia tietokoneita ja televisioita. Lisäksi se on kehittänyt älypuhelimissaan käytettävän OxygenOS-käyttöliittymän (Kiinassa HydrogenOS) ja tehnyt älypuhelimilleen lisälaitteita, kuten kuulokkeita. OnePlussan perustivat 16. joulukuuta 2013 Carl Pei ja Pete Lau, joka toimii yhä yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön päämaja sijaitsee Shenzhenissä.

Yhtiön nimen suomenkielisestä taivutuksesta syntyi kiistaa Twitterissä loppuvuodesta 2019 ja tuon jälkeen OnePlussan Suomen tytäryhtiö ilmoitti taivuttavansa yhtiön nimen genetiivimuodon jatkossa muotoon "OnePlussan".

Tuotteet
--------

*Pääartikkeli: Luettelo OnePlussan tuotteista*
Yhtiön ensimmäinen tuote, OnePlus One -älypuhelin
OnePlus valmistaa älypuhelimia ja niiden lisälaitteita, puettavia tietokoneita ja televisioita. Se aloitti älypuhelinvalmistajana julkaisemalla vuonna 2014 OnePlus One -puhelimen. OnePlus julkaisi muita tuotteita, kuulokkeet ja television, ensimmäistä kertaa vuonna 2018.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Österman, Erik: Kolme älypuhelinmerkkiä, sama omistaja – tiesitkö näiden puhelinten kuuluvan samalle yhtiölle? *Mobiili.fi*.  21.6.2016. Viitattu 1.3.2017.
3. ↑  Petteri Pyyny: Kiukuttelu kannatti: OnePlus taipuu nyt suomeksi uudella tavalla (=oikein) *Puhelinvertailu*. Viitattu 15.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **OnePlus** Wikimedia Commonsissa

* Verkkosivut
**Luara Ğalimcan qızı Şakircanova** (tat. Луара Галимҗан кызы Шакирҗанова, ven. Луара Галимзяновна Шакирзянова: *Luara Galimzjanovna Šakirzjanova -* tunnetaan myös nimellä **Zöhrä Şakircan***;* s. 9. kesäkuuta 1950, Tataarien ASNT) on palkittu tataarilainen teatteriohjaaja-, näyttelijä- ja käsikirjoittaja, joka on toiminut teatterintekijänä myös Suomen tataariyhteisön keskuudessa.

Biografia
---------

Şakircanova syntyi kylässä *Külle kime,* Atninskin alueella, nykyisessä Tatarstanissa Neuvostoliiton aikaan. Hänen vanhempansa olivat opettajat Ğälimcan ja Xätirä. Isä opetti fysiikkaa, äiti tataarin- ja saksan kieltä sekä kirjallisuutta. Luaran lisäksi perheeseen kuului kolme sisarusta. Opiskeluvuosinaan, Şakircanova otti aktiivisesti osaa koulunsa teatteriryhmässä. Şakircanova valmistui koulusta 16-vuotiaana ja muutti Kazaniin, jossa hän aloitti opinnot teatterikoulussa.

Kazanista valmistuttuaan, Şakircanova jatkoi opintoja Leningradissa. Tuona aikana hän perehtyi venäläiseen ja ulkomaalaiseen teatteriin. Vuonna 1973, Şakircanova pääsi kiertelevään tataarilaiseen teatteriryhmään, joka on myöhemmin tunnettu *Kärim Tinçurinin* draama- ja komediateatterina. Hän työskenteli ryhmässä vuoteen 1979.

Lähdettyään teatteriryhmästä, Şakircanova toimi 1979–1984 aikana Tatarstanin kulttuuriministeriön teatteriosaston vanhempana tarkastajana. Tämän jälkeen Şakircanova siirtyi Galiaskar Kamalin akateemiseen tataariteatteriin, jossa hän on toiminut teatterimuseon johtajana. Työn ohella, hän toimii samalla teatteriohjaajana-, ja käsikirjoittajana, sekä on muillakin tavoin vahvasti mukana tataarikulttuurin vaikuttajana.

1990-luvulla, Helsingin tataariyhteisön kutsumana, Şakircanova matkusti maahan ja tuona aikana ohjasi G. Kamalin, A. Ishakin ja M. Fäyzin näytelmiä.

Şakircanova tunnetaan myös nimellä *Zöhrä Şakircan* (ven*.* Зухра Шакирзян*: Zuhra Šakirzjan*). Sukunimi venäläisittäin myös muotoon *Šakiržanova.* (Шакиржанова).

Lähteet
-------

1. 1 2  Шакирҗанова Луара Галимҗан кызы (Зөһрә Шакирҗан) Шакирзянова Луара Галимзяновна (Зухра Шакирзян) // Галиәсгар Камал исемендәге татар дәүләт академия театры. Йөз ел: ике томда. Татарский государственный академический театр имени Галиасгара Камала. Сто лет: в двух томах / авт.-төз.: Л. Г. Шакирҗан, Г. Ф. Гыйматова: Казан: Заман, Татарстан китап нәшрияты, 2009. Т. 2. С. 155. 368 с. ISBN 9785890520494 ISBN 9785298018296.
2. 1 2  Шакирзянова Луара Галимзяновна / гл. ред. А. М. Мазгаров. Татарская энциклопедия. Казань: Институт Татарской энциклопедии Академии наук Республики Татарстан, 2014. Т. 6: У. Я (+ доп.). С. 364. 720 с. ISBN 9785902375111.
3. ↑  Шакирзянова Луара Галимзяновна // Народные артисты: очерки / авт.-сост. И. И. Илялова. Казань: Магариф. Вакыт, 2011. С. 364–265. 391 с. ISBN 9785922204880.
4. ↑  Bedretdin, Kadriye (toim.): Tugan Tel – Kirjoituksia Suomen tataareista. Helsinki: Suomen Itämainen Seura, 2011. ISBN 978-951-9380-78-0. (s. 240–242)
5. ↑  Шакиржанова Луара Галимзяновна *vk.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Haastattelu tataarin kielellä
Herrön Träskholm

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
TräskholmHerrö Träskholm |
| Sijainti | 
60°4′56.00″N, 24°40′04.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,014 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Herrön Träskholm** (myös **Träskholm**) on saari Espoon Suvisaaristossa. Se sijaitsee Stora Herrön ja Kaparenin välisellä merialueella noin 150 metriä Stora Herröstä itään.

Träskholmin pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen rannat ovat kallioiset. Saaren lounais–koillissuuntainen pituus on noin 230 metriä ja rantaviivan pituus noin 460 metriä. Träskholmissa on muutama rakennus. Saaren lounaispuolella sijaitsee Skötgrundenin kallioluoto ja itäpuolella pieni Kobbskiftetin kallioluoto.

Träskholmin lähellä sijaitsee kari nimeltään Träskholmsgrundet. Ei ole kuitenkaan selvää, viittaako nimi Träskholmin kaakkoispuoliseen luotoon vai sen koillispuoliseen kariin.

Suvisaaristossa on myös toinen Träskholm-niminen saari. Se sijaitsee Suvisaariston pääsaarten tuntumassa noin kuusi kilometriä Herrön Träskholmista koilliseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Herrön Träskholm Espoon opaskartalla
2. ↑  Ylikangas, Mia; Lonka, Seija: Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksiä B94:2009. Emätilatarkastelu saariston osayleiskaavatyötä varten (s. 17) *Espoon kaupunkisuunnittelukeskuksen tutkimuksia ja selvityksiä B94:2009*.  16.11.2009. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 13.2.2019.
3. ↑  Suviranta, Sami: Suvisaaristo – Sommaröarna (html) (Träskholmsgrundet) *Espoo.fi*.  2013. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 13.2.2019.
4. ↑  Träskholm Espoon opaskartalla

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Träskholm, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Cardiffin mies nostetaan haudastaan. Valokuva lokakuulta 1869.
**Cardiffin mies** on New Yorkin Cardiffista vuonna 1869 löytynyt kolmimetrinen kivettynyt ihminen, joka myöhemmin osoittautui huijaukseksi. Huijauksen suunnitteli George Hull -niminen tupakkatehtailija tehdäkseen naurunalaiseksi kiistakumppaninsa, metodistipapin, jonka mukaan raamattua olisi tulkittava kirjaimellisesti. Patsas oli tehty kipsistä ja käsitelty erilaisilla hapoilla sekä väreillä, jotta se olisi näyttänyt vanhemmalta. 

Cardiffin mies myytiin 37 500 dollarin hintaan ryhmälle liikemiehiä, jotka asettivat sen näytteille New Yorkiin. Patsaan aitoudella oli puolustajansa, vaikka kaikki siihen tutustuneet paleontologit ja arkeologit tuomitsivat sen yksimielisesti väärennökseksi, sillä jopa taltan jäljet olivat näkyvillä. Myöhemmin Hull tunnusti miehen huijaukseksi. 

Myöhemmin, vuonna 1876, Hull suunnitteli vielä toisenkin kivi-ihmishuijauksen, jonka uskottavuuteen oli panostettu Cardiffin miestä enemmän. Tämä Coloradon Beulahista kaivettu kivi-ihminen oli valmistettu laastista, kivipölystä, savesta, kipsistä, murskatuista luista, verestä ja lihasta. Tästä sanomalehdet kirjoittivat "sen aitoudesta ei ole epäilystäkään".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Kaaro, Jani: Amerikan suuri jättiläisshow.  *Tiede*, 2008, nro 8, s. 23.  Sanoma Magazines.
**Pylónas** (kreik. Πυλώνας, kreik. Πυλών, *Pylón*; transl. myös *Pilónas*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 627 (vuonna 2011).

Pylónasin kylä sijaitsee Ródoksen itäosissa noin 46 kilometriä etelälounaaseen Ródoksen kaupungista ja noin kuusi kilometriä sisämaahan Líndoksen kylästä ja saaren itärannikosta. Kylän nimi tulee sanasta *pylón*, ’portti’, sillä sen sanotaan toimineen porttina saaren eteläosalle. Pylónasin pääelinkeino on maanviljely. Sen tärkeimmät kirkot on omistettu Pyhälle Nikolaokselle (*Ágios Nikólaos*) ja Neitsyt Marian ilmestykselle (*Evangelismós tis Theotókou*).

Pylónas muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Πυλώνα, *Topikí Koinótita Pylóna*). Aiemmin kylä kuului Líndoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Líndoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Pilonas *Visit Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
**Helge William Heinonen** (14. syyskuuta 1922 Nastola – 21. lokakuuta 2012 Vääksy) oli suomalainen lehtikuvaaja. Hän työskenteli kaksi vuosikymmentä (1963–1984) *Apu*-lehden valokuvaajana. Heinonen voitti 1960-luvulla kolmesti Vuoden lehtikuva -kilpailun ja sai kansainvälisen ARPS-arvon 1956, AFIAP-arvon 1961 ja EFIAP-arvon 1962.

Nastolassa syntynyt Helge Heinonen kävi koulunsa Helsingissä. Haavoituttuaan jatkosodan loppuvaiheissa hän kouluttautui kirjapainoalan kemigrafiksi eli tuolloisten kuvalaattojen valmistajaksi, minkä myötä valokuvaus alkoi kiinnostaa häntä. Hän opiskeli valokuvausta Wetzlarin Leica-koulussa ja oli koko ikänsä Leica-kinofilmikameran käyttäjä. 

Ennen pitkää rupeamaansa *Apu*-lehdessä Heinonen työskenteli *Uuden Suomen* omistamassa Kuvateollisuus Oy:ssä, Sanomien Lehtikuva Oy:ssä 1946–1950, *Keskisuomalaisessa* 1950–1957 ja *Kuluttaja*-lehdessä vuoteen 1963 asti. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1984.

Vuonna 1961 Heinonen julkaisi valokuvateoksen *Kotka, suomalainen satamakaupunki*.

Lähteet
-------

1. ↑  Helge Heinosen kokoelma *museovirasto.fi*. Viitattu 11.11.2023.
2. 1 2 3  Blomqvist, Jorma: Helge Heinonen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 18.11.2012. Viitattu 20.6.2016.
3. 1 2 3 4  Verkkonäyttelyn valokuvaajat. (Arkistoitu – Internet Archive) Sumusta sommitteluun. Suomen valokuvataiteen museo. Viitattu 20.6.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Rautonen, Markku (toim.): *Helge Heinonen, lehtikuvaaja*. Helge Heinonen, 2005. ISBN 952-91-9572-9.
* Runeberg, Tutta & Wallius, Ossi: "Kamera välittää elämän koko kirjoa", *Ammatti: Lehtikuvaaja. Välähdyksiä suomalaisen lehtikuvaajan työstä 1920-luvulta 1960-luvun lopulle*, s. 127–140. Heinosen haastattelu ja kuvia. Kustannus-Mäkelä, Suomen Lehtikuvaajat ry, 1985. ISBN 951-9063-79-X.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Kroatia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |

 |
Maailman EEZ-alueet.
Merialueet kansainvälisen lain mukaan.
**Yksinomainen talousvyöhyke** (engl. *exclusive economic zone*, **EEZ**) tarkoittaa valtion yksinomaisessa hallinnassa olevaa merialuetta, johon kuuluvat sisäiset aluevedet, aluemeri ja sen ulkopuolella kansainvälisillä vesillä oleva mannerjalusta. Yksinomainen talousvyöhyke otettiin käyttöön Yhdistyneiden kansakuntien (YK) kolmannessa merioikeuskonferenssissa 1982.

Yksinomainen talousvyöhyke jatkuu usealla merioikeusyleissopimuksen allekirjoittaneella maalla 200 meripeninkulman päähän rannikosta. Talousvyöhyke siis jatkuu paljon aluemerta laajemmalle. Valtiot sopivat yleensä keskenään merirajoistaan ja yksinomaisista talousvyöhykkeistään merioikeusyleissopimuksen mukaan, mutta kaikki maat eivät ole sopimusta vahvistaneet. Talousvyöhykkeen ulkopuolelle jäävä alue on aavaa merta.

Katso myös
----------

* Suomen talousvyöhyke

Lähteet
-------

* Repka, Sari & Telaranta, Jussi: Meret ja aluekehitys.  *Turun yliopiston Merenkulkualan koulutus- ja tutkimuskeskuksen julkaisuja*, 12/2013, nro B198.  Turun yliopisto, Merenkulkualan Koulutus- ja Tutkimuskeskus. ResearchGate. Viitattu 15.8.2015.

### Viitteet

1. 1 2  Repka & Telaranta, s. 82–83.
2. ↑  Exclusive economic zone (EEZ)  4.3.2003. OECD. Viitattu 15.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yksinomainen talousvyöhyke** Wikimedia Commonsissa