recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kloorimonofluoridi** tai **kloorifluoridi** (ClF) on kloorin ja fluorin muodostama molekyyliyhdiste, niin kutsuttu interhalogeeniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää fluorausreagenssina.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kloorimonofluoridi on ilmaa raskaampaa väritöntä kaasua. Nestemäisenä se on kellertävää ja kiinteänä valkoista. Yhdiste on hyvin reaktiivinen ja reagoi voimakkaasti esimerkiksi veden kanssa muodostaen vetyfluoridia ja hypokloorihapoketta. Monet orgaaniset yhdisteet voivat jopa syttyä palamaan aineen vaikutuksesta. Kloorimonofluoridi on voimakkaasti fluoraava reagenssi, joka reagoi esimerkiksi eteenin kanssa fluorikloorietaaniksi, volframin kanssa volframiheksafluoridiksi, hiilimonoksidin kanssa karbonyylifluoridiksi ja rikkitrioksidin kanssa fluoririkkihapoksi. Kloorimonofluoridi esiintyy kemiallisessa tasapainossa klooritrifluoridin ja fluorin kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kloorimonofluoridia voidaan valmistaa kloorin ja fluorin välisellä reaktiolla noin 250 °C:n lämpötilassa kuparilastujen toimiessa katalyyttinä. Yhdistettä voidaan valmistaa myös kuumentamalla klooritrifluoridia ja klooria 300 °C:n lämpötilaan.

Cl2 + F2 → 2 ClF
Cl2 + ClF3 → 3 ClF
Kloorimonofluoridia voidaan käyttää fluoraavana reagenssina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Webb I. Bailey & Andrew J. Woytek: *Halogen Fluorides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 6.3.2016
2. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 434. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.3.2016). (englanniksi)
3. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 825–829. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. ↑  Christopher G. Morris: *Academic Press dictionary of science and technology*, s. 419. Academic Press, 1992. ISBN 978-0-12-200400-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.3.2016). (englanniksi)
**Ida Josafa Digert** (2. helmikuuta 1874 – 31. elokuuta 1940) oli suomalainen Marttilan pitäjän Kosken kappelin Tuimalan kylässä asunut ompelija ja päiväkirjan pitäjä.

Ida Digertin vanhemmat olivat muurari, sahankirjuri, torppari Kaarlo (Karl) Digert ja Anna Liisa Kustaantytär. Kaksosena sisarensa Bertta Sofian kanssa syntynyt Ida kävi vain vuoden verran kansakoulua, mutta kaksi hänen veljeään valmistui maistereiksi. Ida Digert piti päiväkirjaansa vuosina 1894–1899. Kaarlo Digert oli joutunut 1894 käräjille syytettynä epärehellisyydestä kirjurin toimessaan. Syytteet raukesivat parin vuoden kuluttua näytön puutteeseen, mutta Kaarlo Digertin maine puhdistettiin vasta senaatin päätöksellä vuonna 1899. Hänelle ei kuitenkaan myönnetty korvauksia aiheettomista syytteistä. Samaan aikaan myös Ida Digertin veli maisteri Juho Heikki (Janne) Digert (1865–1895) menehtyi munuaissairauteen. Molempia tapauksia Ida Digert kuvasi päiväkirjassaan yksityiskohtaisesti. Lisäksi Ida kuvaa isänsä kiistoja paikallisen mahtimiehen, Marttilan nimismiehen Evald Sjömanin kanssa. Päiväkirjassa on myös kuvauksia Marttilan kylässä pidetyistä esitelmätilaisuuksista ja lukukinkereistä sekä Idan painetuista lähteistä lainaamia runonpätkiä. Ida Digertin päiväkirja on julkaistu vuonna 2005.

Ida Dagert jatkoi ompelijan työtään lopetettuaan päiväkirjan pitämisen. Hän meni vuonna 1909 naimisiin kanttori Antti Paasmäen (k. 1937) kanssa. Vuonna 1926 hän erosi evankelis-luterilaisesta kirkosta ja liittyi Marttilan ja Kosken vapaaseen evankeliseen seurakuntaan.

Kirjallisuutta
--------------

* Anna Makkonen: *Kadonnut kangas: retkiä Ida Digertin päiväkirjaan*. Kansanelämän kuvauksia 67. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2005. 280 s. ISBN 9517467249

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirsti Salmi-Niklander: Kirjoituksen, tarinoiden ja hiljaisuuksien kudelma, Agricolan kirja-arvostelut 15.10.2006
2. 1 2  Suuria tapahtumia ja henkilökohtaista historiaa, Kirkko ja kaupunki 23.05.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Digert Juho Heikki. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
4. ↑  Taija Kaarlenkaski: Kirja-arvostelu teoksesta *Kadonnut kangas. Retkiä Ida Digertin päiväkirjaan*. Elore 1/2006
5. ↑  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura - Kynällä kyntäjät-verkkojulkaisu: Ompelija Ida Dagert
**Ida Asplund** (s. 30. marraskuuta 1979) on suomenruotsalaiseksi itsensä määrittelevä yhteiskunta-aktivisti, joka on herättänyt huomiota kieli- ja etnonationalistisilla mielipiteillään. 

Asplundin talvella 2005 Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä antama haastattelu aiheutti kohua ja keskustelua. Hänen mukaansa suomenruotsalaiset eivät ole suomalaisia mutteivät toisaalta ruotsalaisiakaan vaan oma kansansa. Haastattelussa Asplund myös painotti, että suomenruotsalaisuus ei tarkoita vain sitä, että Suomesta kotoisin oleva henkilö puhuu äidinkielenään ruotsia vaan myös sitä, että henkilöllä on suomenruotsalaiseksi määriteltävää sukutaustaa eivätkä kaikki Suomesta lähtöisin olevat ruotsinkieliset siten ole suomenruotsalaisia. Hän myös syytti suomenkielisiä suomenruotsalaisen kulttuuriperinnön ryöväämisestä, koska Johan Ludvig Runebergin ja Tove Janssonin kaltaisten ruotsinkielisten taiteilijoiden tuotanto esitetään osana suomalaiskansallista kulttuuria. Asplundin mukaan se, että Runeberg piti itseään ruotsinkielisenä suomalaisena, johtui siitä, että Runeberg oli aikansa lapsi.

Asiaa käsiteltiin ruotsinkielisissä sanomalehdissa ja Yleisradion Aamu-TV:ssä. Silloinen RKP:n puheenjohtaja Jan-Erik Enestam, joka kannattaa näkemyksiä suomenruotsalaisista suomalaisina, jotka puhuvat äidinkielenään ruotsia sekä kaikkien Suomesta kotoisin olevien äidinkielenään ruotsia puhuvien laskemista suomenruotsalaisiksi, nimesi Asplundin "suomenruotsalaisten suurimmaksi viholliseksi". Sisuradiolle antamassaan haastattelussa Asplund sanoi Nyt-liitteessä, että hänen suomenruotsalaisten geenejä koskevista lausunnoistaan on esitetty vääriä tietoja. Samalla hän kuitenkin mainitsi, että suomalaisten ja suomenruotsalaisten välillä on muitakin kuin kielieroja.

Asplund on vaikuttanut muun muassa *I-Fisk* ja *Finlandssvensk samling* -nimisissä järjestöissä. Asplund on kasvanut Ruotsissa. Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä suomenruotsalainen, mutta hän kokee kokonaan itsensä suomenruotsalaiseksi. Suomen puolella hänen juurensa ovat Uudenkaarlepyyn Munsalassa. Asplund on opiskellut oikeustiedettä Uumajan yliopistossa.

Lähteet
-------

* Asplundin haastattelu *Vapaustaistelija*, Helsingin Sanomien NYT-viikkoliite 5/2005

### Viitteet

1. ↑  Fellman, Ida: Ida Asplund, en provokativ finlandssvensk *Svenska.yle.fi*.  6.2.2008. Yleisradio. Viitattu 14.11.2006.
2. ↑  Mikkola, Pekka: Opis­ke­li­ja­nei­to kuohuttaa ruot­sin­kie­lis­tä ankkalampea *Kaleva.fi*.  10.3.2005. Kaleva. Viitattu 6.2.2018.
3. ↑  Bergman, Niki: Kuka saa olla suomenruotsalainen? (Internet Archive)  20.2.2005. Sisuradio.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 30.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Ida Asplund, en provokativ finlandssvensk Yle Arkivet (ruotsiksi)
* Dutton, Edward: An Ant verses an Elephant? Ovi Magazine (englanniksi)
**Ida Emilia Basilier Flodin Aavatsmark** (29. huhtikuuta 1870 Oulu – 27. kesäkuuta 1957 Oslo, Norja) oli suomalaissyntyinen norjalainen laulaja. 

Flodinin isä oli suomalainen virkamies Frithiof Flodin (1828–1921) ja äiti Fanny Virginia Basilier (1842–1897).Flodin oli sopraano ja lauloi muun muassa Tivoli Opera Eldorado Theaterissa Kristianiassa (Oslo), sillä hän oli liittynyt ruotsalaiseen seurueeseen 1890-luvun puolivälissä.

Flodin vihittiin 1898 norjalaisen upseerin ja kansanedustaja Ivar Aavatsmarkin (1864–1947) kanssa Helsingin Saksalaisessa kirkossa. Ivar ja Ida Aavatsmark saivat kuusi lasta, joista viisi eli aikuisikään. Tytär Fanny Aavatsmark (myöhemmin MacTaggart) oli toimittaja ja asui lähes koko aikuisikänsä Skotlannissa.

Flodin lauloi neidon roolin Jean Sibeliuksen yksinäytöksisen oopperan *Jungfrun i tornet* (*Neito tornissa*) kantaesityksessä Helsingissä 7. marraskuuta 1896.

Aavatsmarkit on haudattu perhehautaan Oslon Läntiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad. Ida Emilia Basilier Flodin Aavatsmark Arkivverket. Viitattu 29.4.2018. (norjaksi)
2. 1 2  Nils Ivar Agøy: *Norsk biografisk leksikon*. Ivar Aavatsmark. Kunnskapsforlaget, 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.4.2018). (norjaksi)
3. ↑  Ida Basilier-Flodin (1870–1957)  2008. Norsk musikkhistorisk arkiv. Viitattu 29.4.2018. (norjaksi)
4. ↑  Ola Skarland: *Bygdebok for Høylandet*, s. 496–498. Høylandet kommune, 1972. (norjaksi)
5. ↑  Fanny MacTaggarts privatarkiv Norges Hjemmefrontmuseum.  Arkistoitu 10.10.2014. Viitattu 29.4.2018. (norjaksi)
6. ↑  Jean Sibeliuksen näyttämömusiikki, Sibelius.fi, viitattu 29.4.2018  
Sibelius 150: Neitsyt tornissa -oopperan orkesteriversion ensiesitys soi radiossa. Yle 6.1.2015, viitattu 29.4.2018
**Menai Bridge** (kymriksi *Porthaethwy*) on kaupunki Pohjois-Walesissä Angleseyn saaressa. Kaupunki sijaitsee Menainsalmen rannalla, ja se on saanut englanninkielisen nimensä vuonna 1826 valmistuneesta Menain riippusillasta. Kaupungin alkuperäinen nimi oli Porthaethwy ja se on yhä kymriä puhuvien käyttämä nimi kaupungista. Nimi Porthaethwy tulee kymrin sanoista *porth* (’satama’) ja *dindaethwy* (paikallisen heimon nimi), suomeksi siis ’Dindaethwyn heimon satama’.

Historia
--------

Seudulla uskotaan olleen asutusta jo tuhansia vuosia. Sieltä on löydetty kivikirveitä neoliittiselta kaudelta (3000–2000 eaa.) sekä hautauurnia ja kirveitä pronssikaudelta (2000–1000 eaa.). Rooman vallan ajalta on useita löytöjä, kuten kolikoita 200-luvulta jaa. Kaupungin kohdalla salmi on kapeimmillaan, ja sen uskotaan olleen tärkeä salmen ylityspaikka.

Vuonna 1188 Canterburyn arkkipiispa purjehti Angleseyn saareen Giraldus Cambrensisin kanssa tukiessaan hänen ristiretkeään. Maihinnousupaikasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se saattanut olla kaupungissa oleva pieni saari Church Island.

Ensimmäinen kirjallinen maininta Porthaethwysta on vuodelta 1194. Tällöin käytiin Porthaethwyn taistelu, jossa Gwyneddin prinssi Llewelyn Ap Iorwerth (myöhemmin Llewelyn the Great) voitti setänsä Rhodri ab Owain Gwyneddin, joka oli Gwyneddin kuninkaan Owain Gwyneddinin poika.

1500-luvun loppupuolella kaupunki alkoi kehittyä kalastuskaupunkina. Vuonna 1681 kaupungissa pidettiin ensimmäiset messut. Vuonna 1805 paikallinen Lord Bulkely rakennutti tien Porthaethwyn ja Beaumarisin välille. Tämä tie ja vuonna 1826 valmistunut riippusilta saivat kaupungin kasvamaan.

Kaupungin seuraava kukoistuskausi alkoi 1800-luvun loppupuolella jatkuen ensimmäisen maailmansotaan. Tuolloin kaupungista kehkeytyi edvardiaanisen ajan lomakeskus, minne liverpoolilaiset matkustivat höyrylaivoilla. Menainsalmen rantaan rakennettiin rantakatuja ja uimarantoja. Kaupungissa ensimmäistä maailmansotaa paossa olleet belgialaiset pakolaiset rakensivat Belgialaisen promenadin kahden saaren, *Ynys Tysilio* (Church Island) ja *Carreg yr Halen*, väliselle matkalle. Promenadi valmistui vuonna 1916.

Nykyaika
--------

Nykyisin kaupunki saa elantonsa kaupasta ja palveluista. Kaupungissa on yksi Angleseyn saaren viidestä lukiosta, nimeltään *Ysgol David Hughes*. Koulussa on 1400 oppilasta ja se on saaren suurin. Bangorin yliopistolla on Menai Bridgessä merentutkimusta kouluttava *The School of Ocean Sciences*. Yliopiston tutkimusalus *The Prince Madog* on ankkuroituna samaan laituriin johon 1800-luvulla höyrylaivat saapuivat. Kaupungissa kuvataan suosittua kymrinkielistä saippuasarjaa *Rownd a Rownd*, jota esitetään walesilaisella S4C-kanavalla.

  

* High StreetHigh Street
* Kaupungin pienin taloKaupungin pienin talo
* Ysgol David HughesYsgol David Hughes

Lähteet
-------

1. 1 2  Porthaethwy – The town of Menai Bridge
2. 1 2 3 4 5  History of the town of Menai Bridge
3. ↑  History Points

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Menai Bridge** Wikimedia Commonsissa
**Kirkonkirjapiiri**, täsmällisemmin käännettynä **kirkonkirjanpitopiiri** (ruots. *kyrkobokföringsdistrikt*, lyhenne *kbfd*) tarkoitti Ruotsissa seurakunnan osaa, joka väestökirjanpitomielessä samaistettiin seurakuntaan. Kirkonkirjapiirien asema perustui hallituksen tekemään päätökseen. Kirkonkirjapiirit lakkautettiin 1. heinäkuuta 1991, kun vastuu väestökirjanpidosta siirrettiin Ruotsin kirkon seurakunnilta veroviranomaisille.

Kirkonkirjapiireistä annettiin kuulutus 9. joulukuuta 1921 ja ensimmäiset perustettiin 1. tammikuuta 1922. Kirkonkirjapiirejä oli 64 kappaletta 30 seurakunnassa 1. tammikuuta 1931. Yhteensä 27 seurakunnassa oli 2 kirkonkirjapiiriä, 2 seurakunnassa 3 piiriä ja Jokimukan seurakunnassa ainoana neljä piiriä. Osa näistä piireistä jatkoi jo aiemmin joissakin seurakunnissa noudatettua perinnettä erillisten kirkonkirjojen pitämisestä.

Aiheesta muualla
----------------

* Skatteverket: Sveriges församlingar genom tiderna (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kyrkobokföringsdistrikt
**Michael Hjälm** (s. 23. maaliskuuta 1963) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta kaksissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi olympiapronssia ja yhden MM-hopean. Hän edusti kotimaassaan MoDo AIK:ta kausina 1981–1984 ja uudelleen 1987–1991, IF Björklöveniä kausina 1984–1987 ja Rögle BK:ta kausina 1991–1996. Björklövenissä hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1987.

NHL-seura Philadelphia Flyers varasi Hjälmin vuoden 1982 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 77. varausvuorolla, mutta Hjälm ei koskaan pelannut NHL:ssä.

Viimeiset sarjaottelunsa Hjälm pelasi Rögle BK:ssa kaudella 1995–1996. Pelaajauransa lopettamisen jälkeen Hjälm toimi Rögle BK:n juniorijoukkueiden valmennustehtävissä vuosina 2008–2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael Hjälm Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 1.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Michael Hjälm *Eliteprospects*. Viitattu 1.6.2020. (englanniksi)
**Hummer H3** on ulkomitoiltaan pienin ja viimeiseksi jäänyt Hummer-malli. SUV-mallinen auto esiteltiin vuonna 2005. Yhdysvalloissa se tuli markkinoille toukokuussa 2005 ja lisäsi selkeästi Hummereiden kokonaismyyntilukuja. Aluksi mallia valmistettiin vain Shreveportissa, Louisianassa ja autot jäivät kaikki Pohjois-Amerikkaan. Vuoden 2007 alussa General Motors esitteli myös Etelä-Afrikan Struandalen tehtaalla valmistettavan H3:n, jota tullaan myymään ympäri maailman. Euroopassa uusi malli tuli myyntiin huhtikuussa 2007 ja myös oikealta ohjattava malli tuli saatavaksi samana kesänä.

Pohjois-Amerikan mallissa käytetään paljon yhteisiä osia Chevrolet Coloradon ja GMC Canyonin kanssa. Mallista on olemassa myös vuoden 2006 Detroitissa esitelty H3x-malli, joka eroaa normaalimallista lisävarusteiden osalta. H3:sen konseptiautomalli oli pick-up, mutta tuotantomallista tuli kuitenkin farmari. 

Etelä-Afrikassa valmistettu versio eroaa monin tavoin pohjoisamerikkalaisesta. Muun muassa valoumpioiden ja puskurien muodot ovat erilaiset. Samoin esimerkiksi lokasuojia on levennetty, jotta ne peittäisivät renkaat paremmin ja täyttäisivät joidenkin maiden lainsäädännön asettamat edellytykset.

Maaliskuussa 2007 esiteltiin Isossa-Britanniassa myös oikeanpuoleisella ohjauksella varustettu H3. Se valmistetaan Etelä-Afrikassa ja tulee tarjolle Ison-Britannian lisäksi muun muassa Australiassa ja Japanissa.

Tekniikka
---------

Ensimmäistä kertaa Hummerissa on mahdollista valita vaihteistoksi viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai nelivaihteinen automaatti (Hydra-Matic 4L60). Neliveto toimii täysin elektronisesti. Varustukseen kuuluu myös GM:n Stabilitrak-ajonvakautusjärjestelmä.

Yhdysvalloissa moottorina toimii 3,5-litrainen Atlas-moottori.

* **3.5** (Atlas) – 220 hv @ 5 600 r/min, 305 Nm @ 2 800 r/min

Etelä-Afrikassa valmistetussa versiossa käytetään 3,7-litraista viisisylinteristä Vortec-rivimoottoria. Moottorin huipputeho on 180 kW (224 hv).

* **3.7** (Vortec) – 180 kW (224 hv) @ 5 600 r/min, 328 Nm @ 4 600 r/min

Mittoja
-------

H2-malliin verrattuna H3 on 39 millimetriä lyhyempi, 171 millimetriä matalampi ja 73 millimetriä kapeampi. Auto ei ole juurikaan normaalia sedan-mallista autoa pidempi, joten sillä pystyy liikkumaan myös kaupunkiliikenteessä. Kääntöympyräksi ilmoitetaan 11,3 metriä. Maasto-ominaisuudet ovat kuitenkin Hummer-tyyliset, maavaran ollessa 216 millimetriä. Pienestä koostaan huolimatta H3 pystyy kahlaamaan syvemmällä vedessä kuin isoveljensä, Hummer H2. GM:n mukaan H3 pystyy etenemään 407 millimetrin syvyisessä vedessä 32 km/h ja 610 millimetrin syvyisessä vedessä 8 km/h. Koska pyörät on sijoitettu aivan korin kulmiin, on nousukulma edessä 37,5 astetta ja takana 34,6 astetta.

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
Eduardo, Peppino ja Titina De Filippo.
**Eduardo De Filippo** (24. toukokuuta 1900 Napoli – 31. lokakuuta 1984 Rooma) oli italialainen näytelmäkirjailija, näyttelijä ja elokuvaohjaaja.

De Filippo oli kuuluisan napolilaisen näyttelijän ja ohjaajan Eduardo Scarpettan avioton lapsi. Myös hänen veljensä Peppino ja siskonsa Titina olivat näyttelijöitä ja näytelmäkirjailijoita. De Filippo työskenteli näyttelijänä teatterissa ja teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Mario Bonnardin elokuvassa *Tre uomini in frak* (*Varastettu ääni*, 1933). Hän esiintyi sisarustensa kanssa omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa ja teki vuonna 1939 ensimmäisen ohjaustyönsä *In campagna è caduta una stella*.

Toisen maailmansodan jälkeen De Filippo yhdisti napolilaisteatterin perinteitä italialaiseen neorealismiin omiin näytelmiinsä perustuneissa elokuvissa, joista parhaita ovat *Napoli milionaria* (1950), *Filumena Marturano* (1951) ja *Questi fantasmi* (*Kummittelua italialaisittain*, 1954). Federico Fellinin kertomukseen perustuva *Fortunella – ruhtinatar laitakadulta* (*Fortunella*, 1958) oli De Filippon viimeinen merkittävä ohjaustyö. 1960-luvun puolivälin jälkeen hän palasi teatteriin ja ohjasi näytelmiään televisioon.

Suomennettuja näytelmiä
-----------------------

* *Vaimoni pojat: 3-näytöksinen näytelmä* (*Filomena Marturano*); suom. Marja Rankkala, Teatterikorkeakoulu Näytelmämonisteet
* *Lauantai, sunnuntai, maanantai: kolme näytöstä* (*Sabato, domenica e lunedi*); suomentanut Jaakko A. Ahokas, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1975. Näytelmämoniste
* *Napolin miljönääri* (*Napoli milionaria!*); suom. Esko Elstelä, 1993

Elokuvia
--------

* *Non ti pago!*, 1942

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 100–101.
2. ↑  Moliterno, s. 101.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eduardo De Filippo** Wikimedia Commonsissa

* Eduardo De Filippo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Eduardo De Filippo Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
	+ 2
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kustaa Vilhelm Niskanen** (1796 Iisalmi – 13. marraskuuta 1860 Nivala) oli suomalainen herännäisjohtaja. 

Vilhelm Niskanen meni vuonna 1820 naimisiin Anna Antintytär Almin kanssa. Vuonna 1817 hän liittyi savolaiseen pietistiseen herännäisliikkeeseen ja matkusti*selvennä* Paavo Ruotsalaisen ja serkkunsa Lauri Juhana Niskasen kanssa. Kun liike hajosi Ruotsalaisen kuoleman jälkeen, heränneitä ruvettiin kutsumaan "niskalaiseksi". Niskalaisuus oli hieman liberaalimpi kuin varsinainen herännäisyys.*kenen mukaan?*

Vilhelm Niskasen poika oli maanviljelijä, valtiopäivämies Paavo Niskanen (1836–1916).

Lähteet
-------

* Kirjasto Virma (Arkistoitu – Internet Archive)
* Uppslagsverket Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.geni.com

### Viitteet

1. ↑  KirjastoVirma: Paavo Niskanen. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 17.2.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Hautevillen suvun hautamonumentti Santissima Trinitàn luostarissa Italiassa.
**Vilhelm Rautakäsi** (k. 1046) oli normanniseikkailija, palkkasotilas ja yksi Tancred de Hautevillen pojista. Lempinimen "Rautakäsi" hän sai voitettuaan Syrakusan emiirin kaksintaistelussa.

Vilhelm saapui 1030-luvun puolivälissä Etelä-Italiaan veljiensä Drogon ja Humphreyn kanssa. Hän sai syksyllä 1042 Apulian kreivin arvon konsensusehdokkaana, vaikka vasta pieni osa provinssia oli normannien hallussa. Häntä kuvailtiin "urhoolliseksi taistelussa, hyväkäytöksiseksi, komeaksi, nuoreksi ja anteliaaksi". Hän oli naimisissa herttua Gaimarin veljentyttären kanssa.

Lähteet
-------

* Brown, Gordon S.: *The Norman Conquest of Southern Italy and Sicily*. McFarland, 2003. Google books (viitattu 10.1.2016). (englanniksi)
* Harper-Bill, Christopher; Van Houts, Elisabeth: *A Companion to the Anglo-Norman World*. Boydell & Brewer Ltd, 2007. ISBN 1843833417. Google books (viitattu 10.1.2016). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Brown, s. 37, 39
2. 1 2  Harper-Bill, s. 88
3. ↑  Brown, s. 49


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Italian People

 |

 |
**Vilhelm Paischeff** (1862 Helsinki – 1899 Viipuri) oli suomalainen liikemies ja Häkli, Lallukka ja Kumppanit Osakeyhtiön osakas.

Vilhelm Paischeff oli helsinkiläisen kauppiaan Vasili Grigorinpoika Paisevin poika. Paischeff oli muuttanut Viipuriin 1889 ja työskenteli kauppakirjanpitäjänä liikemies Ferdinand Alfthanin tukkuliikkeessä ennen ryhtymistään yhteiseen yritykseen Jaakko Häklin ja Juho Lallukan kanssa. Hän oli perehtynyt Alfthanilla erityisesti tukkukauppaan ja solminut tarvittavia yhteyksiä Pietariin.

Paischeff oli naimisissa Miina o.s. Helanderin kanssa. Hän vastasi Häkli, Lallukka & kumppanit -yhtiössä myynnin ja ostojen organisoinnista. Tämän lisäksi hänellä oli omaa hevosenkasvatustoimintaa. Hän kuoli vuonna 1899 kotonaan Häyryn kartanossa Viipurissa.

Katso myös
----------

* Paischeff

Lähteet
-------

* Markkanen, Erkki: *Juho Lallukka : karjalainen elämäntarina*. Jyväskylä: Gummerus, 1976. ISBN 951-20-1251-0.

### Viitteet

1. 1 2  Markkanen 1976, 78
2. ↑  Markkanen 1976,78, 84
3. ↑  Markkanen 1976, 84
**Ylä-Potkunjärvi** on Oulujoen vesistöön kuuluva järvi, joka sijaitsee Puolangan ja Vaalan kuntien rajalla Puokiolta runsaat viisi kilometriä linnuntietä länteen.

Järven pituus on kaakko–luodesuunnassa 1,6 kilometriä ja leveys suurimmillaan 800 metriä. Sen pinta-ala on 69,5 hehtaaria ja rantaviivan pituus 4,57 kilometriä. Järvi on matala. Sen keskisyvyys on 0,95 metriä ja suurin syvyys 1,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa. Järven tilavuudeksi on laskettu 660 000 kuutiometriä eli 0,00066 kuutiokilometriä. Järvellä on yksi pieni saari, joka sijaitsee kaakkoispäässä.

Järven länsi-, etelä- ja kaakkoisrannat ovat soisia. Länsirannan suot kuuluvan Sarvisuon-Jerusaleminsuon soidensuojelualueeseen. Itä- ja pohjoisrannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalla on viisi vapaa-ajan asuntoa. Järvelle tulee tieyhteys seututieltä 800 haarautuvan tien kautta.

Ylä-Potkunjärvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ylä-Oulujoen alueen (59.2) Utosjoen keskiosan alueella (59.23), jonka Potkunjoen yläosan valuma-alueeseen (59.235) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 155,3 mpy. Järven laskujoki on Potkunjoki, joka lähtee järven luoteiskulmasta ja laskee Ala-Potkunjärven kautta Utosjokeen Aution kylässä Utajärvellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ylä-Potkunjärvi (59.235.1.009) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 13.7.2022.
2. 1 2 3 4  Ylä-Potkunjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.7.2022.
**Punatäpläperhoset** (Zygaenidae) on punatäplämäisiin kuuluva perhosten heimo, johon kuuluu noin tuhat lajia, mutta toistaiseksi tuntemattomia lajeja lienee runsaasti. Se jaetaan viiteen alaheimoon, joista Suomessa tavataan lajeja punatäplistä (Zygaeninae) ja vihersiivistä (Procridinae) ja etelämpänä Euroopassa lisäksi yhtä lajia alaheimosta Chalcosiinae. Nimitystä angervokiitäjät on aiemmin käytetty sekä punatäpläperhosista että punatäplistä.

Punatäpläperhoset ovat aikuisina päiväaktiivisia. Useat lajit ovat sekä toukkina että aikuisena kirkkaan värisiä ja aikuisten perhosten siivet ovat useilla lajeilla metallinkiiltoiset. Monet lajit sisältävät sinihappoa, jonka ne tuottavat itse ruumiissaan. Tämän seurauksena ne ovat itse yleensä immuuneja syanidiyhdisteille. Joidenkin alaheimojen aikuiset perhoset voivat myös tarvittaessa erittää myrkyllistä nestettä imukärsänsä tyveltä. Siivet ovat pituuteensa nhden kapeat. Imukärsä on yleensä hyvin kehittynyt, mutta huulirihmat eivät. Pistesilmät esiintyvät vain varsinaisten punatäplien alaheimossa. Chaetosemat puuttuvat. Koiraiden etusiiven subcostaalisuonen tyvellä on takasiipeen tarttuva, koukkumainen retinaculum-rakenne. Etummaisen raajaparin säärissä ei ole kannuksia. Keskimmäsen raajaparin säärissä on 2 ja takimmaisen 2 tai 4 kannusta.

Toukat elävät ravintokasvilla vapaina ja niillä on 5 paria käsnäjalkoja. Ravintokasvit ovat yleensä ruohovartisia kaksisirkkaisia. Kotelo on kotelokopan sisällä maanpinnan yläpuolella, usein ravintokasvin varrella.

Useimmat punatäpläperhoset elävät tropiikissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Patrice Leraut: *Moths of Europe, volume 3: Zygaenids, Pyralids 1*. N.A.P Editions, 2012. ISBN 978-2-913688-15-5.
2. ↑  Harri Puranen
3. 1 2  British Insects (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kimmo Silvonen (kuvia) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q156847
* Wikispecies: Zygaenidae
* AFD: Zygaenidae
* BAMONA: Zygaenidae
* BioLib: 17340
* BOLD: 487
* BugGuide: 175
* CoL: J35
* EoL: 922
* EPPO: 1ZYGAF
* Fauna Europaea: 3925
* Fauna Europaea (new): 4987411f-67a5-4a21-ae63-9cc47812c607
* Fossilworks: 134815
* GBIF: 8875
* iNaturalist: 52028
* IRMNG: 103946
* ITIS: 693983
* NBN: NBNSYS0000161287
* NCBI: 115354
* NZOR: 371d0543-049d-4621-9663-5748762a1988

 |

 |
**Obligationes** eli disputaatiot *de obligationibus* olivat keskiajan filosofiassa väittelymuoto, josta tuli hyvin yleinen 1200- ja 1300-luvuilla. Tällaisia väittelyitä käytettiin osana logiikan opetusta, muun muassa artistisen tiedekunnan lopputentteinä.

Obligaatioväittelyssä oli kaksi osapuolta, opponentti (*opponens*) ja vastaaja (*respondens*). Latinankielinen termi *obligationes* viittaa "velvollisuuksiin", millä tarkoitettiin väittelijöiden velvollisuuksia noudattaa väittelymuodon sääntöjä. Sääntöjä käsittelevä kirjallisuus muodosti oman filosofisen kirjallisuuden lajinsa 1200-luvun alkupuolelta alkaen.

Obligaatioväittelyillä oli eri muotoja, mutta niitä on tutkittu ja niitä tunnetaan nykyään vain rajallisesti. Tunnetuin on *positio*; muita mahdollisia muotoja ovat *depositio*, *dubitatio* ja *petitio*. Positiossa opponentti esittää jonkun väitteen. Vastaajan tulee joko myöntää tai kieltää se. Jos vastaaja myöntää position, opponentti esittää lisää väitteitä tai kysymyksiä, joihin vastaajan tulee vastata joko myöntävästi, kieltävästi tai epäillen tiettyjen sääntöjen mukaisesti. Vastauksen oikeellisuus riippuu siitä, ovatko väitteet merkityksellisiä alkuperäisen position kannalta. Opponentti voi väittää mitä tahansa; sääntöjen seuraaminen on vastaajan vastuulla.

Väittelyn lopputulos riippuu siitä, syyllistyykö vastaaja hyväksymään väittelyn aikana ristiriitaisia väittämiä. Vastaaja voi esimerkiksi erehtyä vastaamaan johonkin kysymykseen väärin, mutta silti voittaa väittelyn, mikäli onnistuu pitämään vastauskokonaisuutensa logiikan ristiriidattomana siihen saakka, kunnes kustos julistaa väittelyyn käytettävissä olleen ajan päättyneeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Spade, Paul Vincent: Medieval Theories of Obligationes *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. Viitattu 25.3.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Sajama, Seppo: Oikeudellinen argumentaatio  2003. Joensuun yliopisto. Viitattu 25.3.2010. [vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Yrjönsuuri, Mikko: Obligationes. 14th Century Logic of Disputational Duties.  *Acta Philosophica Fennica*, 1994, 55. vsk.
* Yrjönsuuri, Mikko: Disputations, Obligations and Logical Coherence.  *Theoria*, 2000, 66. vsk, s. 205–223.
* Yrjönsuuri, Mikko: *Consequences, Obligations and Insolubles*. New Synthese Historical Library, vol. 49. Dordrecht: Kluwer, 2001.

Aiheesta muualla
----------------

* Spade, Paul Vincent: Medieval Theories of Obligationes *The Stanford Encyclopedia of Philosophy*. The Metaphysics Research Lab. Stanford University.  (englanniksi)
**Jacques Joseph Robert Hétu** (8. elokuuta 1938 Trois-Rivières, Québec – 9. helmikuuta 2010 St-Hippolyte, Québec) oli kanadalainen säveltäjä.

Hétu opiskeli pianonsoittoa, harmoniaa ja gregoriaanista laulua Ottawan yliopistossa Jules Martelin johdolla vuosina 1955–1956. Tämän jälkeen hän opiskeli Québecin musiikkikonservatoriossa Clermont Pépinin, Isabelle Delormen ja Jean Papineau-Couturen johdolla. Teokset *Toccata* pianolle, eräät kamarimusiikkikappaleet ja kaksi sinfoniaa ovat peräisin näiltä ajoilta. Hétu suoritti myös pianonsoiton opintoja Georges Savarian ja oboensoiton opintoja Melvin Bermanin johdolla.

Kesällä 1959 Hétu kävi opiskelemassa Lukas Fossin johdolla Berkshire Music Centerssä, Tanglewoodissa, Massachusettsissa, ja vuonna 1961 hän meni Pariisiin. Tuona vuonna hän voitti Prix d'Europen ensimmäisenä säveltäjänä sitten vuoden 1927, jolloin palkinto myönnettiin Henri Mercurelle. Canada Councilin stipendin hän sai vuosille 1961–1962. Vuosina 1961–1962 hänen opettajinaan olivat Henri Dutilleux ja Olivier Messiaen. Samoihin aikoihin Hétu luonnosteli oratorion, jonka pohjalta sittemmin syntyi sinfoninen fresko *L'Apocalypse* (1967). Palattuaan Québeciin vuonna 1963 Hétu opetti Lavalin yliopistossa vuoteen 1977. Hän opetti 1970-luvulla myös Montrealin yliopistossa ja vuosina 1979–2000 Québecin yliopistossa, Montrealissa, jossa hän johti kahteen otteeseen musiikkijaosta.

Hétun tuotantoon kuuluu noin 70 teosta, joista suurin osa on tilaustöitä. Tilaajien joukossa ovat olleet James Campbell, Chamber Players of Toronto, Ginette Duplessis, Montrealin sinfoniaorkesteri, Alvaro Pierri, Joseph Rouleau, Robert Silverman ja Tudor Singers of Montreal. Teokset ovat muiden muassa sellaisille kokoonpanoille kuin jousikvartetille, puhallinkvintetille ja sinfoniaorkesterille sävellettyjä. Vuonna 1963 Victor Bouchard ja Renée Morisset kantaesittivät hänen sonaattinsa kahdelle pianolle (Op. 6) New Yorkin Carnegie Hallissa. Glenn Gould levytti hänen muunnelmansa (Op. 8) pianolle vuonna 1967. Sittemmin teoksen ovat levyttäneet Dale Bartlett, André-Sébastien Savoie ja William Tritt. Myöhempään tuotantoon kuuluvat muiden muassa klarinettikonsertto (1983), *Nocturne pour clarinette et piano* (1977), *Missa Pro Trecenteismo Anno* (1985), Johann Sebastian Bachin 300-vuotisjuhlaksi sävelletty messu ja Guy Few'n vuonna 1987 kantaesittämä trumpettikonsertto. Hétu sävelsi myös viisi sinfoniaa ja oopperan *Le Prix* (1992). Hétu sai konserttojensa levytyksellä Juno-palkinnon, ja hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Jacques Hétu


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Konstantin Trenjovin patsas Simferopolissa.
**Konstantin Andrejevitš Trenjov** (ven. Константи́н Андре́евич Тренёв, 21. toukokuuta / 2. kesäkuuta 1876 Harkovan läänin Romašovon maatila – 19. toukokuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Konstantin Trenjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Pietarin arkeologisesta instituutista ja hengellisestä akatemiasta vuonna 1903 sekä Taurian yliopiston maataloustiedekunnasta vuonna 1921. Hän työskenteli pitkään opettajana.

Trenjovin kirjallinen toiminta alkoi vuonna 1898. Ennen Venäjän vallankumousta hän kirjoitti lähinnä maaseudun arkea kuvaavaa proosaa sekä joukon pieniä näytelmiä. Kirjailijan ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi vuonna 1915.

Vallankumouksen jälkeen Trenjov omistautui näytelmäkirjallisuudelle. Hänen tragediansa *Pugatšovštšina* (1924) oli ensimmäinen Moskovan taiteellisessa teatterissa esitetty neuvostonäytelmä. Kirjailijan tunnetuin teos on Venäjän kansalaissodan aikaan sijoittuva propagandistinen näytelmä *Ljubov Jarovaja* (1926), jolla oli suuri vaikutus neuvostoliittolaisen näyttämötaiteen kehitykseen. Se sai Stalin-palkinnon vuonna 1941.

Suomennettu teos
----------------

* *Ljubov Jarovaja*. Suom. Walter Suni. Teoksessa: K. Trenjov, A. Korneitšuk ja J. Galan: *Näytelmiä*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
* *Ljubov Jarovaja*. Suom. Marja Koskinen. Yleisradio TV-1 Televisioteatteri, 1979 (moniste).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 23.8.2013. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 779–780. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Konstantin Siitonen** (24. kesäkuuta 1851 Pietari – 6. marraskuuta 1925 Inkeri) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjallisuuden suomentaja.

Siitosen vanhemmat olivat räätäli Antti Siitoin ja Karoliina Lyytikäinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871 Jyväskylän alkeisopistosta ja hänet vihittiin papiksi 1876. Siitonen toimi vuodeta 1879 Tuuteri–Hietamäen kirkkoherrana Inkerissä.

Siitonen suomensi 1888 Vergiliuksen Aeneis-eepoksen eli Aeneean tarun.

Konstantin Siitonen oli naimisissa vuodesta 1879 Amalia Katarina Wallqvistin kanssa.

Suomennoksia
------------

* Aurelius Augustinus : *Tunnustukset* ; suom. K. S. Lindeberg, Pietari 1884
* Publius Maro Vergilius : *Aeneidi* ; suom. ja lyhyillä selityksillä varusti K. Siitonen. Lindeberg, Pietari 1888

Lähteet
-------

* Konstantin Siitonen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistoitu linkki)
* SIITONEN Konstantin. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kilpijärvi** oli kylä Korpiselän kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi samannimisen Vuoksen vesistön latvaosiin kuuluvan järven eteläpuolella ja matkaa Korpiselän kirkonkylään oli linnuntietä noin 18 kilometriä. Kilpijärven naapurikyliä olivat Tšokki ja Kokkari pohjoisessa, Tolvajärvi idässä sekä Lehmivaara etelässä. 

Kilpijärvi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa, jolloin kylässä oli neljä taloa. Kilpijärvi kuitenkin autioitui 1500-luvun aikana ja sitä alettiin asuttaa uudelleen vasta 1700-luvun puolivälissä todennäköisesti Kokkarista käsin.

Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Kilpijärveä, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja kyläläiset evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät jälleenrakentamaan kotejaan, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
2. ↑  Rapo Seppo: Korpiselkä v. 1939 *Luovutettukarjala.fi*.  6.12.2001. Viitattu 31.10.2010.
3. 1 2  professori Saloheimo Veijo: Rajakarjalaiskylät – Hoilola – Korpiselkä (Korpiselän pitäjän puoli vuosituhatta) *kiinet.com*.  Arkistoitu 28.9.2009. Viitattu 15.11.2010.

Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
**Mommilan kirkko** Hausjärven Hietoisissa on valmistunut vuonna 1904. Hausjärven seurakunnalle nykyään kuuluva pieni puukirkko rakennettiin alun perin Mommilan kartanon rukoushuoneeksi. Sen rakentaminen oli vielä kesken, kun Gösta von Schantz myi kartanonsa Alfred Kordelinille vuonna 1903. Kordelin saattoi rakennustyöt loppuun ja hankki rukoushuoneelle kirkkoerioikeudet vuonna 1905. Vuonna 1917 surmattu Kordelin oli määrännyt testamentissaan kirkon Lammin seurakunnalle – Mommilan kartano kuului tuolloin Lammin kuntaan. Mommila-Hietoisten kylä siirtyi Hausjärven kyläksi vasta vuoden 2010 alussa, sitä ennen se oli yhden vuoden osana Hämeenlinnaa.

Kirkonmäeltä näkyy Mommilanjärvi ja Mommilan kartano.
Kirkon pihapiirissä oleva seurakuntatupa.
Mommilan sankarihaudat kesällä 2013.
Nikkarityylisen kirkon on suunnitellut Emil Olander ja rakentanut Vihtori Olander. Se on tyypiltään pitkäkirkko, siinä on matala torni ja katon toisessa päässä samantyylinen kattoratsastaja. Kirkon paikkaluku on noin 150.

Mommilan kirkkoa on korjattu muutamaan otteeseen. Vuoden 1959 peruskorjaus tehtiin arkkitehti Mikael Nordenswanin suunnitelmien mukaan. Korjauksessa kirkko sai sähköistyksen ja uudet valaisimet ja kirkon urut vaihdettiin urkuharmoniksi. Seuraava korjaus tehtiin vuonna 1987, jolloin kirkko palautettiin alkuperäiseen ulkoasuunsa. Kirkko ja seurakuntatupa maalattiin 2005. Kirkkotekstiilit uusittiin 1992. Kirkon alttaritaulun arvellaan olevan 1840- tai 1850-luvulta ja sen tekijänä pidetään Berndt Godenhjelmiä.

Kirkon pihapiirissä on vuonna 1912 kouluksi valmistunut rakennus, joka toimii nykyään seurakuntatupana. Mommilan hautausmaa on muutaman sadan metrin päässä kirkosta Mommilanjärven Koinniemessä. Hautausmaalla on sankarihautausmaa, jonka sankarimuistomerkki on taiteilija Urho Ahonurhon teos.

Mommilan kirkonmäki on osa Mommilan kartanomaisemaa, joka kuuluu museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mommilan kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  25.1.2012. Museovirasto. Viitattu 13.4.2014.
2. ↑  Mommila-Hietonen siirtyy Hausjärveen  21.5.2012. Yle. Viitattu 13.4.2014.
3. ↑  Mommilan kirkko ja seurakuntatupa Hausjärven seurakunta. Viitattu 13.4.2014.
4. ↑  Mommilan kirkko ja seurakuntatupa saavat uudet maalit *Hämeen Sanomat*.  9.5.2005. Aina Group.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 13.4.2014.
5. ↑  Käyntikohteet Hausjärven kunta.  Arkistoitu 14.4.2014. Viitattu 13.4.2014.
6. ↑  Mommilan kartanomaisema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mommilan kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Fatickin alue** (ransk. *région de Fatick*) on hallintoalue Senegalin länsiosassa. Sen keskus on Fatickin kaupunki. Alueen pinta-ala on 6 849 neliökilometriä. Asukkaita on 870 400 henkeä (vuonna 2019, arvio).

Alue käsittää 3,7 prosenttia Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu luoteessa Thièsin, pohjoisessa Diourbelin ja idässä Kaffrinen ja Kaolackin alueisiin, etelässä Gambiaan ja lännessä Atlantin valtamereen. Maaperä on suolapitoista ja rannikko kärsii eroosiosta. Vesistöjä ovat Sine, Saloum ja Gambia sivujokineen.

Ilmasto on sudanilais-sahelilainen, mutta siihen vaikuttaa myös Atlantin valtameri. Kuukausien keskilämpötilat ovat 21–24 astetta joulu-helmikuussa ja 35–42 astetta maalis-kesäkuussa. Vuotuinen sademäärä on 400–1000 millimetriä.

Alue on muodostettu vuonna 1984 entisestä Sine-Saloumin alueesta. Siihen kuuluvat Fatickin, Foundiougnen ja Gossasin departementit, yhdeksän arrondissementtia ja 40 kuntaa. Kaupunkiväestön osuus on 15,5 prosenttia. Asukkaiden enemmistö on sererejä. Lisäksi on wolofeja, fulbeja, mandinkoja ja bambaroita.

Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, maissi ja lehmänpapu sekä myytäväksi kasvatettavat maapähkinä, seesami, vesimeloni, vihannekset ja hedelmät. Karjanhoito perustuu transhumanssiin ja kiinteään laiduntamiseen. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, hevoset, aasit ja siipikarja. Kalastusta harjoitetaan etupäässä Saloumjoen suistossa. Muita elinkeinoja ovat käsityöammatit, pienimuotoinen kaupankäynti ja liikenne. Hyvin vähäinen teollisuus jalostaa kalaa ja maataloustuotteita sekä valmistaa suolaa. Matkailijoita houkuttelee muun muassa Saloumjoen suiston kansallispuisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Régions: Fatick *ANSD*. Viitattu 10.9.2019.
2. 1 2 3 4  Situation économique et sociale de la région de Fatick, édition 2016 *ANSD*.  Arkistoitu 14.11.2019. Viitattu 10.9.2019.
3. ↑  Situation économique et sociale de la région de Fatick, année 2006 *ANSD*.  Arkistoitu 14.2.2019. Viitattu 10.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fatickin alue** Wikimedia Commonsissa

Senegalin alueet

* Dakar
* Diourbel
* Fatick
* Kaffrine
* Kaolack
* Kédougou
* Kolda
* Louga
* Matam
* Saint-Louis
* Sédhiou
* Tambacounda
* Thiès
* Ziguinchor
**Fatick** on kaupunkikunta sekä Fatickin alueen ja departementin hallinnollinen keskus Senegalissa. Se sijaitsee Saloumin sivujoen Sinen varrella 157 kilometriä Dakarista kaakkoon. Kunnassa on 28 300 asukasta (vuonna 2013).

Kunnan pinta-ala on 90 neliökilometriä. Se käsittää kahdeksan kaupunginosaa, joista vanhin on nimeltään Escale. Niitä ympäröivät tulva- ja suolatasangot. Asukkaat ovat etupäässä sererejä, wolofeja ja fulbeja.

Ranskalaiset valtasivat Sinen kuningaskuntaan kuuluneen Fatickin vuonna 1859. Vuonna 1888 siitä tuli kauppapaikka, jonka kautta vietiin varsinkin maapähkinää. Fatickista tuli ranskalaisen komendantin asemapaikka vuonna 1898. Se sai osittaisen kunnallishallinnon vuonna 1917. Fatickin alue on perustettu vuonna 1984.

Kaupungin läpi kulkee Dakarista Tambacoundaan ja Malin rajalle johtava maantie N1. Asukkaiden pääelinkeinot ovat kaupankäynti, alkutuotanto, hallinto ja käsityöammatit. Talous perustuu maanviljelyyn, hedelmäpuiden kasvatukseen ja suolan tuotantoon. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan ja palvelujen taso on vaatimaton. Ympäröivä maaseutu suuntautuu etupäässä 42 kilometrin päässä sijaitsevaan Kaolackiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gueye, Pape Samba: Analyses des blocages de l’introduction des langues nationales dans l’enseignement élémentaire formel au Sénégal: étude dans la commune de Fatick *Memoire Online*. Viitattu 2.3.2021.
2. ↑  Senegal: Cities & Urban Communes *City Population*. Viitattu 2.3.2021.
**Fathia Nkrumah** (aiemmin **Fathia Rizk**, arab. فتحية رزق‎; 22. helmikuuta 1932 Kairo – 31. toukokuuta 2007 Kairo) oli Ghanan ensimmäisen presidentin Kwame Nkrumahin egyptiläinen vaimo.

Ennen avioliittoa
-----------------

Fathia Rizk syntyi ja kasvoi Zeitounissa Kairossa koptilaisessa perheessä. Hän oli varhain kuolleen virkamiesisän kolmas tytär ja hänen äitinsä joutuikin kasvattamaan hänet pääosin yksin.

Suoritettuaan toisen asteen tutkintonsa, Fathia työskenteli opettajana Notre Dame des Apôtres:issa. Koska opettaminen ei kiinnostanut häntä, hän meni pankkiin töihin. Tässä vaiheessa Kwame Nkrumah pyysi häntä vaimokseen. Fathian äiti oli haluton näkemään jo toisen lapsistaan naivan ulkomaalaisen ja lähtevän maasta, kuten Fathian veli oli lähtenyt Egyptistä englantilaisen vaimonsa kanssa. Fathia selitti että Nkrumah oli anti-kolonialistinen sankari, kuten Gamal Abdel Nasser, mutta hänen äitinsä kieltäytyi puhumasta hänelle ja siunaamasta heidän liittoaan. Nkrumah avioitui Fathian kanssa samana iltana kun tämä saapui Ghanaan: uudenvuodenaattona 1957–1958.

Lähtö Ghanasta
--------------

Fathia Nkrumah oli nuori vaimo ja kolmen hyvin nuoren lapsen äiti kun hänen miehensä kukistettiin Ghanan ensimmäisessä onnistuneessa sotilasvallankaappauksessa 24. helmikuuta 1966. Hänen täytyi lähteä lapsineen Kairoon, Egyptiin miehensä jouduttua maanpakoon.

Kuolema
-------

Fathia kuoli 31. toukokuuta 2007 Badrawyn sairaalassa Kairossa sairausjakson jälkeen.

Hänen muistomessunsa pidettiin ortodoksisessa katedraalissa Kairossa koptikirkon paavi Shenouda III:n johtamana perjantaina 1. kesäkuuta 2007 ja hänet haudattiin miehensä viereen Ghanaan Ghanan presidentti John Kufuorin toiveesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Fathia Nkrumah by her son Gamal Nkrumah
2. ↑  Myjoyonline.com Ghana News :: Fathia Nkrumah is dead ::: Breaking News | News in Ghana | politics
3. ↑  Ghanaweb
4. ↑  Discussions :: View topic - Breaking News : Fathia Nkrumah is dead
5. ↑  Myjoyonline.com :: Photo Gallery ::: His Grace Bishop Antonious Markos, Bishop of African Affairs of the Coptic Orthodox Church (COC) from Egypt being assisted by his members to officiate at the Burial Service. ::: Ghana Photos Online

Aiheesta muualla
----------------

* Profile by Gamal Nkrumah (September 2000) (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Fathia fata Nkrumah* kente design (Arkistoitu – Internet Archive)
* Picture: Fathia with Kwame Nkrumah and W.E.B. DuBois
* Pictures from Fathia's funeral (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jalkapallossa** kilpailtiin **Pan-Amerikan kisoissa 2019** 28. heinäkuuta – 10. elokuuta 2019. Kilpailut käytiin San Marcos Stadiumilla. Jalkapallossa sekä miehille että naisille oli omat turnaukset. Kumpaankin turnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta. Miesten turnaus pelattiin olympialaisista tutulla tavalla siten, että vain kolme pelaajaa saa olla syntynyt ennen 1. tammikuuta 1997. Miesten turnauksen voitti Argentiina ja naisten turnauksen Kolumbia

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet  *tiedot* |  Argentiina |  Honduras |  Meksiko |
| Naiset  *tiedot* |  Kolumbia |  Argentiina |  Costa Rica |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Argentiina | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2. |  Kolumbia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Honduras | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4. |  Costa Rica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4. |  Meksiko | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |

Lähteet
-------

1. ↑  Panamerican schedule (pdf) Lima 2019.  Arkistoitu 27.6.2019. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Qualification System Manual (pdf) Lima 2019. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)