recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Profítis Ilías  
Προφήτης ΗλίαςProfítis Ilías -vuori.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Thíra, Etelä-Egean saaret, Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
567 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
36° 22′ 12″ P, 25° 27′ 52″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Profítis Ilías** (kreik. Προφήτης Ηλίας) on vuori Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se on saaren korkein kohta ja sen korkeus on 567 metriä.

Thíran maisemia ja Profítis Ilías -vuori.
Profítis Ilías sijaitsee Thíran kaakkoisissa keskiosissa ja sieltä on hyvä näköala koko saarelle. Vuori on saanut nimensä siellä olevasta Profeetta Elian luostarista. Vuoren huipulla on myös lukuisia telemastoja. Profítis Ilíaksen pohjoispuolella sijaitsevat kylät Pýrgos Kallistís, Episkopí Goniás ja Kamári, ja eteläpuolella Emporeío ja Períssa. Vuoren kaakkoispuolella sijaitsee pienempi Mésa Vounó -vuori, jossa sijaitsevat antiikin Theran rauniot.

Lähteet
-------

1. ↑  Profitis Ilias *Welcome to Santorini*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Profítis Ilías** Wikimedia Commonsissa
**Harakkalaivue** on Jorma Ranivaaran nuortenkirja, joka julkaistiin WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa vuonna 1968. Se kertoo 1950-luvun jälkipuolella Utin lentotukikohdassa asuvien kahden pojan seikkailuista.

Juoni
-----

Päähenkilöt Allu ja Pena menivät yhdessä katsomaan Valmet Vihuria, jota huolsi lentomekaanikko, kersantti Mäkinen. He tutustuvat Mäkiseen, joka tutustuttaa heidät Vihurin ja Pembrokenkin ohjaamoon.

Sen jälkeen illalla Inkeroisten ilmailukerhon PIK-5-purjelentokoneen vintturihinaus kuorma-autolla viihdytti poikia. Silloin yksi purjelentokoneista teki pakkolaskun Putkinotkoksi kutsuttuun metsään - ohjaaja pelastui, mutta kone meni säpäleiksi. Purjelentokerhon Ykä voi poikia*selvennä* autossaan kentällä. Pojat eivät päässeet lentämään, koska purjelentäjän 16 vuoden minimi-ikä oli heillä vielä vuosien päässä. 

Lennoston komentajan koira Susi piti sinipukuisten kimppuun hyökkäämisestä, mutta lasten kanssa se tuli toimeen. Myöhemmin, kun DC-3 pudottaa alueelle harjoitukseen liittyen koiria laskuvarjolla, Susi tappaa yhden niistä ja haavoittuu itsekin. Pojat hautaavat vieraan koiran ja hoivaavat Susi-koiraa.

Pojat osoittavat fyysisen kuntonsa, mutta vuoden 1968 mukaisesti eivät enää vanhempien antamassa työssä tai ansiotyössä, vaan pikemminkin tekemällä vahinkoa. He kaatavat kuusia maanviljelijän metsästä yrittäen raivata Uttiin kunnon urheilukentän. Toinen pakenee maanviljelijää ja toinen valehtelee nimensä peläten sen jälkeen, milloin maanviljelijä sattuu oikean oven taakse etsiessään ilkivallan tekijää. 

Sotaharjoituksen alkaessa Pena pääsee Viiman kyytiin, jolloin hän kokee jopa kaksi vaakakierrettä. Siltikään kukaan tuttu ei ole katsomassa nousua eikä laskua. Pian järveltä nousee sotilaita syöksyveneellä ja he kohtaavat panssarivaunun. 

Lopussa Harakkatunnuksella varustetulla Vihurilla lentänyt Yrjönen syöksyy metsään. Pojat menevät katsomaan ensimmäistä moottorikoneen maahansyöksyään. Siitä ei seurannut hyvää - Yrjönen kuoli onnettomuudessa. Mäkinen otti huoltoon laskeutuneen Vihurin.

Lähteet
-------

1. ↑  Harakkalaivue *Kirjasampo*. Viitattu 10.11.2023.
Radomir / Kalampáka  
Радомир / ΚαλαμπάκαRadomir-vuori.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
vuorenhuippu (en)View and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
Bulgaria Blagoevgrad, BulgariaKreikka Sérres, Keski-Makedonia, KreikkaKreikka ja Bulgaria |
| Vuoristo | 
Belasitsa |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 031 m |
| Prominenssi | 
1 595 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
41° 19′ 17″ P, 23° 07′ 14″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Radomir** (bulg. Радомир) eli **Kalampáka** (kreik. Καλαμπάκα; myös *Kalambáka*) on vuori Belasitsa- eli Béllesvuorilla Bulgarian ja Kreikan rajalla. Se on Belasitsavuorten korkein huippu ja sen korkeus on 2 031 metriä ja prominenssi 1 595 metriä.

Radomirvuoren huippu.

Lähteet
-------

1. ↑  Bjørstad, Petter: Radomir *Mountains*. Viitattu 15.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Radomir** Wikimedia Commonsissa
**Ljudmyla Oljanovska** (ukr. Людмила Оляновська, s. 20. helmikuuta 1993) on ukrainalainen kävelijä.

Vuonna 2012 Oljanovska sijoittui kävelyn maailmancupissa 10 kilometrin kävelyssä viidenneksi. Samana vuonna hän oli Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 10 000 metrin ratakävelyssä neljäs.

Vuonna 2013 Oljanovska oli toinen 20 kilometrin kävelyssä Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän oli matkalla 12:s. Vuonna 2014 Oljanovska oli kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä seitsemäs. Zürichin EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.28.07.

Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2015 Oljanovska oli kolmas ajalla 1.28.41. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia ajalla 1.28.13.

Oljanovska jäi kiinni dehydrokloorimetyylitestosteronin käytöstä 8. marraskuuta 2015 suoritetussa dopingtestissä, ja sai neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 30. marraskuuta 2015 − 29. marraskuuta 2019. Hän palasi kilpailuihin vuonna 2020 ja sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa 20 kilometrin kävelyssä 43:nneksi. Seuraavana vuonna hän keskeytti saman matkan Eugenen MM-kilpailuissa ja sijoittui neljänneksi Münchnin EM-kilpailuissa ajalla 1.29.46. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli 20 kilometrin kävelyssä yhdestoista.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 000 metrin kävely | 23.08,75 | Jalta | 23. huhtikuuta 2010 |
| 10 000 metrin kävely | 45.26,3 | Mukatševe | 3. marraskuuta 2012 |
| 10 kilometrin kävely | 42.30 | Voranava | 30. elokuuta 2014 |
| 20 kilometrin kävely | 1.27.09 | Murcia | 17. toukokuuta 2015 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 metrin kävely | 12.38,43 | Kiova | 11. tammikuuta 2013 |
| 5 000 metrin kävely | 20.59,1h **NR** | Kiova | 9. tammikuuta 2021 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ljudmyla Oljanovska Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ljudmyla Oljanovska Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)}}
3. ↑  Athletics - Lyudmyla OLYANOVSKA *the-sports.org*. Viitattu 28.8.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Mariscal Sucren kansainvälinen lentoasema** (IATA: **UIO**, ICAO: **SEQU**) oli kansainvälinen lentoasema Quitossa, Ecuadorissa vuosina 1960–2013. Se nimettiin Antonio José de Sucren mukaan. Lentoasema aloitti toimintansa vuonna 1960, ja ennen sulkemistaan sitä käytti vuosittain noin 2,5 miljoonaa matkustajaa. Mariscal Sucre oli yksi maailman korkeimmalla sijaitsevista lentoasemista (2 800 metriä merenpinnan yläpuolella), ja se sijaitsi Quiton keskustasta pohjoiseen. Lentoasemalla oli yksi terminaali, joka oli jaettu saapuvien ja lähtevien lentojen alueisiin.

Tärkeimmät Quitoon liikennöivät lentoyhtiöt olivat mm. ecuadorilainen TAME, American Airlines (Miami), KLM (Amsterdam) sekä Iberia (Madrid).

Lentoasema sijaitsi keskellä tiheään asuttua aluetta ja on saanut lentokonespottereiden keskuudessa lempinimen "Etelä-Amerikan Kai Tak". Tällä viitataan Hongkongin entiseen lentoasemaan, jolle laskeutuessaan koneet tapasivat lentää hyvin matalalla asuinalueiden yläpuolella.

Varsinkin suurten matkustajakoneiden lähestyminen lentoasemalle oli haastavaa, sillä Quito on vuorten ympäröimä kaupunki. Keskeisen sijaintinsa vuoksi sitä ei ollut mahdollista laajentaa.

Lentoasema suljettiin 19. helmikuuta 2013, ja kaupungin itäpuolelle rakennettu uusi lentoasema avattiin liikenteelle seuraavana päivänä. Uusi lentoasema säilytti saman nimen kuin edellinenkin.

Lähteet
-------

1. ↑  World Aero Data: MARISCAL SUCRE INTL -- SEQU World Aero Data.  Arkistoitu 27.9.2013. Viitattu 22.9.2013. (englanniksi)
2. ↑  Quito's new international airport inaugurated on February 20  22.2.2013. Stansstad:  ch-aviation GmbH. Viitattu 10.11.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lentoaseman kotisivut (englanniksi)
Kuostonsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
64°27.14′N, 027°8.14′E, VaalaKainuuSuomi |
| Vesialue | 
Oulujärvi |
| Korkein kohta | 
Kuostonvaara, n. 155 m |

Väestö| Asukasluku | 
ei vakituista asutusta |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kuostonsaari** on saari Oulujärven Niskanselällä. Saari sijaitsee Manamansalon pohjoispuolella, Kiveslahden edustalla Vaalan kunnassa.

Saaren korkein kohta on saaren pohjoisosan maisemaa hallitseva itä–länsisuuntainen jyrkkärinteinen harju, Kuostonvaara, joka kohoaa yli 155 metriin merenpinnan yläpuolelle, ja Oulujärven pinnankorkeudesta riippuen jopa 35 metriä järven pinnan yläpuolelle.

Saaressa sijaitsevia yksityismaita lukuun ottamatta Kuostonsaari kuuluu vuonna 1993 perustettuun Oulujärven retkeilyalueeseen. Saareella on kaksi laavua ja venelaituria, jotka sijaitsevat saaren länsipäässä Kulman niemen kärjessä sekä saaren itäpäässä Säipän niemessä. Laavuja yhdistää Kuostonvaaraa pitkin kulkeva noin neljän kilometrin mittainen merkitty polku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansalaisen Karttapaikka (Kartta-aineisto 1:40000, keskitetty Kuostonsaareen) Maanmittauslaitos. Viitattu 31.1.2009.
2. ↑  Oulujärven saaret ja ranta-alueet (Suojelutilanteen tarkennus ja toteutuskeinot)  29.7.2006. Kainuun ympäristökeskus. Viitattu 31.1.2009.
3. ↑  Oulujärven palvelut (Tulentekopaikat, keittokatokset, kodat ja tuvat)  4.12.2007. Metsähallitus.  Arkistoitu 7.10.2006. Viitattu 31.1.2009.
Henric Schartau.
**Henric Schartau** (27. syyskuuta 1757 Malmö – 3. helmikuuta 1825 Lund) oli ruotsalainen pappi ja saarnaaja.

Schartau toimi Lundissa, Lundin tuomiokirkossa lähes 20 vuotta, ja hänen näkemystään leimasi puhdasoppisuuden sävyttämä pietismi. Hänen oppinsa, *schartauanismi*, pysyi kirkon sisäisenä herätysliikkeenä, eikä ollut vapaakirkollinen ilmiö. Hänen saarnojensa perusaineksen muodosti oppi Pyhän Hengen työstä ihmisessä ja oppi armonjärjestyksestä. 

Hänen vaikutuksensa oli uskonnollista ja hengellistä. Hänen uskonkäsityksensä perustui vanhaan luterilaiseen hurskauteen, josta hänen julistuksessaan ja opetuksessaan keskeinen armonjärjestysoppi oli kotoisin. Hänen teologiansa keskeisiä ajatuksia olivat sana, kirkon viran, pappisviran arvovaltaisuus ja kutsumususkollisuus. Schartau ja hänen seuraajansa pitäytyivät kirkon yleiseen jumalanpalvelukseen, eivätkä he hyväksyneet minkäänlaisia yksityisiä hartauskokouksia (seuroja).

Schartaun opit saivat kannatusta etenkin Länsi-Ruotsista kotoisin olleiden teologian opiskelijoiden parissa ja heidän kauttaan Schartaun sanoma levisi erityisesti Göteborgin hiippakunnassa. Yhä vieläkin schartaulaisuus sävyttää suurta osaa Länsi-Ruotsia. Monet Ruotsin kirkon johtavista henkilöistä 1900-luvun loppupuoliskolla olivat saaneet vaikutteita Schartaun opista, ja hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet erityisesti Lundin yliopistossa toimineiden ja sieltä papiksi valmistuneiden parissa.

Schartaulaisuus on muovaillut hartauselämää ja jopa mentaliteettia sekä kulttuuria Länsi-Ruotsissa.

Teoksia
-------

* *Neuwo yksinkertaisille Raamatun lukemiseen.* Kustantaja tuntematon 1841. 2. painos: Kustantaja tuntematon 1847. 3. painos: K. Meier 1850.
* *Ruotsalaisen lasten piijan kääntyminen ja autuallinen kuolema.* Suom. Henrik Renqvist, Henrik Renqvist 1851.
* *Ensimäisen rukouspäivän saarnoja*. Suom. M. J. Holmström 1854.
* *Toisen rukouspäivän saarnoja.* Suom. M. J. Zilliacus 1862.
* *Armon järjestys autuuteen Jeesuksen Pyhän evankeliumin jälkeen neljässä kanssapuheessa opettajan ja sanankuulijan välillä*. Uuno Heikkinen 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Murray Robert: *Ruotsin kirkko Menneisyys ja nykyisyys*, s. 61, 62. Diakoistyrelsens bokförlag Stockholm, 1961.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henric Schartau**.
* Martti Ruuth, *Henrik Schartaun vaikutuksesta herännäisyyden kehitykseen Suomessa*. Kustantaja tuntematon 1936.
* Uuras Saarnivaara, *He elivät Jumalan voimassa*. Kolmas osa. Ev. lut. Herätysseura, 1975.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gaisa Hamidullovitš Jenikejev** (alkujaan **Aisa**, ven. Гайса (Айса) Хамидуллович Еникеев, tat. Гайсә (Айсә) Хәмидулла улы Еникеев, *Ğaysə (Aysə) Xəmidulla ulı Yenikeyev**;* 1864 Orenburgin kuvernementti − 1931 Ufa) oli tataaritaustainen venäläinen poliitikko, opettaja, etnografi. Hän toimi kansanedustajana valtion duuman kolmannessa ja neljännessä kokouksessa Kazanissa ja Orenburgin kuvernementissa vuosina 1907−1917. Hän eritoten keskittyi Venäjän keisarikunnan muslimikansojen intresseihin. Ennen tätä, Jenikejev työskenteli kangastehtaan johtajana Simbirskin kuvernementissa sekä päävastaavana Kazanin hyväntekeväisyys- ja koulutuslaitoksissa. Helmikuun vallankumouksen aikaan Jenikejev oli valtion duuman väliaikaisen komitean jäsen, sekä ensimmäisen muslimikongressin organisoija toukokuussa 1917. Jenikejev tunnettiin tataarien- ja baškiirien kansaperinteen asiantuntijana. Gaisa Jenikejev kuului tunnettuun tataarilaiseen aatelissukuun, jonka perusti Temnikovin murza Jenikei Kuldjašev.

Lähteet
-------

1. ↑  Ислам в Санкт-Петербурге» — энциклопедический словарь *idmedina.ru*.
2. ↑  Еникеев Гайса Хамидуллович *tatarica.org*.
3. ↑  [Еникеев Гайса Хамидуллович ЕНИКЕЕВ Гайса Хамидуллович]
4. ↑  [The founder of the family was Murza Enikei Kuldyashev from Temnikov Род мурз Еникеевых]
**Hirvi-Simunan luola** (N 6813601, E 328343) sijaitsee Lempäälän Höytämössä Lehtivuoren rinteellä, Birgitan polun varrella. Luola sijaitsee suuren siirtolohkareröykkiön alla ja sinne on useita suuaukkoja. Luola on muodostunut paikalla sijainneen valtavankokoisen siirtolohkareen hajottua kappaleiksi ja sen lähiympäristö on suurten kivilohkareiden peittämää pirunpeltoa. Hirvi-Simunan luola on luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Muita vastaavanlaisia suomalaisia luonnonmuodostumia ovat muun muassa Turun Kärsämäessä sijaitseva Pirunpesä, Nokian Sarkolassa sijaitseva Pirunpesäkivi ja Inarin Karhunpesäkivi.

Luola on saanut nimensä 1800-luvun alkupuolella  tai puolivälissä eläneestä Hirvi-Simunasta joka asui luolan lähellä Höytämöjärven tienoilla sijainneessa Paunun mökissä. Hirvi-Simuna hankki elantonsa metsästyksellä ja hänestä on säilynyt paljon tarinoita kansanperinteessä. Hän erikoistui erityisesti ampumaan lintuja, jotka tarinoiden mukaan tulivat itse hänen luokseen. Sudet hän jätti rauhaan, koska kertoman mukaan ne olivat kerran pelastaneet hänet tukalasta tilanteesta. Hirvi-Simunan kerrotaan ampuneen itsensä hänestä nimensä saaneessa luolassa. 

Erään tarinan mukaan Simuna oli tehnyt pirun kanssa sopimuksen, joka antoi hänelle yliluonnollisen ampumistarkkuuden ja suotuisan metsästysonnen. Pirun riivaama, järkensä menettänyt Simuna päätti kuitenkin lopulta päivänsä onnea tuoneella metsästyskiväärillään - usean päivää luolassa oleskeltuaan.

Luolastoon johtaa useampi suuaukko, ja siellä liikkuminen vaatii paikoin ryömimistä. Polku luolalle lähtee Taavetintien päästä.

Lähteet
-------

* Luolamiehen blogi 13.1.2011: Hirvi-Simunan luola, Lempäälä
* Tampereen seudun taajamageologinen kartoitus- ja kehittämishanke (TAATA) : Esimerkkejä Tampereen kaupunkiseudun maaperän erityispiirteistä
* Fabian Kalervo : Piirteitä Lempäälän pitäjästä Aamulehti 9.2.1911, Hirvi-Simunasta s. 22-24[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3 4   Kesäläinen, Tuomo: *Luolaseikkailu - 60 retkeilykohdetta*, s. 80–81. Karttakeskus, 2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hirvi-Simunan luola Retkipaikassa
**Antero Oskari Arho** (synt. **Alanen**, 27. toukokuuta 1870 Isojoki – 16. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen juristi ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1919–1922.

Elämä
-----

Isojoen Sarviluomassa syntyneen Antero Oskari Arhon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Alanen (1832-1912) ja Kauhajoesta kotoisin ollut Maria Liisa Kiviluoma (1834-1916). Arho kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta 1893, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian maisterin ja kasvatusopin tutkinnot 1897-1898 sekä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1902. Auskultoituaan Viipurin hovioikeudessa Arho sai varatuomarin arvon 1906. Vuonna 1916 hän väitteli lakitieteen tohtoriksi. Arho työskenteli asianajajana Kotkassa 1902–1903, senaatin ylimääräisenä kopistina 1904-1912, Kajaanin tuomiokunnan vt. tuomarina 1913-1916, Tornion tuomiokunnan tuomarina 1916-1918 ja Tampereen kaupunginsihteerinä 1919-1928.

Sisällissodan aikana Arho oli vangittuna Rovaniemellä, kun hänen epäiltiin tehneen yhteistyötä punaisten kanssa, mutta Vaasan hovioikeus ei löytänyt mitään perusteita syytteeseen asettamiseksi. Arhon erottua tuomarin virastaan hän lähti sosialidemokraattien ehdokkaaksi ja nousi eduskuntaan maaliskuun 1919 vaaleissa. Samana vuonna hänet valittiin myös Tampereen kaupunginsihteeriksi. Arho erosi tehtävästään syksyllä 1928 ja muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen seuraavana keväänä.

Perhe
-----

A. O. Arhon puoliso oli raumalainen Lahja Aleksandra Nurminen (1885-1969), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Perheeseen syntyi neljä lasta. Heidän poikansa oli lääketieteen tohtori A. Omar Arho.

Teokset
-------

* *Haltijavelkakirjasta*. Väitöskirja. Helsinki: tekijä, 1912.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx A. O. Arho *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 13.9.2008.
2. 1 2  Arho, Antero Oskari. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu. Viitattu 10.11.2023.
3. 1 2  † Antero Oskari Arho.  *Kansan Lehti*, 21.5.1929, nro 114, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.11.2023.
4. ↑  Rovaniemeltä : Tuomari Arho vangittu.  *Pohjolan Sanomat*, 4.3.1918, nro 23, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.11.2023.
5. ↑  Tornion tuomiokunnan tuomari.  *Kaleva*, 12.3.1918, nro 54, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.11.2023.
6. ↑  Arho, O. A.: Jur dr. Arho förklarar.  *Tammerfors Aftonblad*, 11.10.1919, nro 156, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.11.2023.  (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Zürichin päärautatieasema** (saks. *Zürich Hauptbahnhof*, *Zürich HB*) on Sveitsin vilkkain rautatieasema. Sen kautta kulkee arkisin noin 440 000 matkustajaa ja noin 3 000 junaa. Nykyinen rautatieasemarakennus otettiin käyttöön vuonna 1871. Alun perin liikenne asemalla alkoi vuonna 1847.

Rautatieaseman yhteydessä on myös kauppakeskus Shopville.

Laiturit
--------

Asemalla on 26 laituriraidetta, joista 16 on maanpinnan tasossa olevia päättyviä raiteita (nrot 3–18). Maanalaisia raiteita on yhteensä kymmenen, joista kahdeksan on läpiajettavia paikallisliikenteen raiteita: Bahnhof Löwenstrasse, raiteet 31–34 ja Bahnhof Museumstrasse, raiteet 41–44. SZU:n raiteet 21–22 päättyvät asemalle.

Yhteydet
--------

Zürichistä on rautatie kymmeneen suuntaan. Zürich Oerlikonin kautta kulkee rata Bülachin, Winterthurin ja Rapperswilin suuntaan. Lännen puolelle johtavat radat Badeniin ja Olteniin. Zürich Altstettenistä vie rata Zugiin. Etelän puolelle johtavat radat Sihlbruggiin, Thalwiliin, Rapperswiliin ja Esslingeniin.

Liikenne
--------

Asema on kaukoliikenteen ja paikallisliikenteen (S-Bahn) käytössä. Kaukoliikennettä on eri puolille Sveitsiä ja naapurimaihin (Ranska, Saksa, Itävalta, Italia, Slovenia, Kroatia, Serbia).

* Asema ilmapallosta kuvattuna vuonna 1907, etualalla Sihljoki.Asema ilmapallosta kuvattuna vuonna 1907, etualalla Sihljoki.
* Eteläinen sisäänkäynti Bahnhofstrasselle.Eteläinen sisäänkäynti Bahnhofstrasselle.

Lähteet
-------

1. ↑  SBB: Bahnhöfe - Bahnhofbenutzer (Sveitsin suurimpien asemien matkustajamääriä 2014–2016) *reporting.sbb.ch*. Viitattu 1.10.2017.
2. ↑  SBB: Bahnhofplan Zürich HB (pdf) (Kaaviokuva aseman kerroksista) *sbb.ch*. Viitattu 1.10.2017.
3. ↑  Schweers, Hans; Wall, Henning; et al.: *Eisenbahnatlas Schweiz*. Sveitsin rautatiekartasto, s. 12–13. Köln, Saksa: Verlag Schweers + Wall GmbH, 2012. ISBN 978-3-89494-130-7. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (englanniksi)
4. ↑  SBB: [? Fahrplan - 
Abfahrt & Ankunft.] *fahrplan.sbb.ch*.  2017. Viitattu 1.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zürichin päärautatieasema** Wikimedia Commonsissa
Uinti vuoden 2008 Olympialaisissa.
**Uinti** on yksilö- tai joukkueurheilulaji, joka vaatii koko kehon käyttöä vedessä liikkumiseen. Urheilu tapahtuu altaissa tai avovedessä (esim. meressä tai järvessä). Kilpauinti on yksi suosituimmista olympialajeista.

Uinnissa on laadittu eri sääntöjä eri uintitekniikoille. 
On myös säännöksiä siitä, millaiset uimapuvut, uimahatut, korut yms. ovat sallittuja kilpailuissa.

Kilpauinti
----------

Kilpauintilajit ovat:

* vapaauinti
* selkäuinti
* rintauinti
* perhosuinti
* sekauinti

### Uintimatkat

Olympialaisten ohjelmassa olevat matkat:

* 50 metrin vapaauinti
* 100 metrin vapaauinti
* 200 metrin vapaauinti
* 400 metrin vapaauinti
* 800 metrin vapaauinti
* 1 500 metrin vapaauinti
* 100 metrin selkäuinti
* 200 metrin selkäuinti
* 100 metrin rintauinti
* 200 metrin rintauinti
* 100 metrin perhosuinti
* 200 metrin perhosuinti
* 200 metrin sekauinti
* 400 metrin sekauinti
* 4 × 100 metrin vapaauintiviesti
* 4 × 200 metrin vapaauintiviesti
* 4 × 100 metrin sekauintiviesti
* 10 km avovesiuinti

UintiUinti olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Muiden arvokisojen ohjelmassa on olympiamatkojen lisäksi seuraavia matkoja:

* 50 metrin selkäuinti
* 50 metrin rintauinti
* 50 metrin perhosuinti
* 100 metrin sekauinti (lyhyen radan MM- ja EM-kisat)
* 4 × 50 metrin vapaauintiviesti (lyhyen radan EM-kisoissa)
* 4 × 50 metrin sekauintiviesti (lyhyen radan EM-kisoissa)
* 5 km avovesiuinti (pitkän radan MM-kisoissa)
* 25 km avovesiuinti (pitkän radan MM-kisoissa)

Lyhyen radan MM- ja EM-kisoissa ei uida 200 metrin sekauintiviestiä. EM-kisoissa ei myöskään 100 metrin seka- eikä vapaauintiviestejä. Lyhyen radan kisoissa ei myöskään uida avovesimatkoja. MM-kisoissa (ns. pitkän radan MM-kisat) kilpaillaan varsinaisen uinnin lisäksi myös uimahypyissä, taitouinnissa ja vesipallossa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Most Olympic Sport Articles in 2004
2. ↑  Swimming - Rules & Regulations (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  NCAA Men's and Women's Swimming and Diving Rules 2019-20 and 2020-21 (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Swimming (sport)
**Ágios Isídoros** (kreik. Άγιος Ισίδωρος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 355 (vuonna 2011).

Ágios Isídoroksen kylä sijaitsee Ródoksen läntisissä keskiosissa noin 66 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista. Se on rakennettu Attávyros-vuoren rinteeseen noin 532 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Isidorokselle (*Ágios Isídoros*) omistetusta kirkosta.

Ágios Isídoros muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αγίου Ισιδώρου, *Topikí Koinótita Agíou Isidórou*). Aiemmin kylä kuului Attávyroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Attávyroksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Agios Isidoros *Visit Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
**Áno Diakoptó** (kreik. Άνω Διακοπτό, kath.kreik. Άνω Διακοπτόν, *Áno Diakoptón*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aigiáleian kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 304 (vuonna 2011).

Áno Diakoptón kylä sijaitsee vuoristossa noin 12 kilometriä eteläkaakkoon Korintinlahden rannalla olevasta Diakoptón kaupungista. Se on rakennettu 460 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Áno Diakoptó eli "Ylä-Diakoptó" on rannikon Diakoptóa vanhempi. Se on vanha yläkylä, josta asukkaat siirtyivät talveksi rannikolle. Sen pääelinkeino on maanviljely ja karjankasvatus. Kylän vanha nimi vuoteen 1940 saakka oli *Péra Machalás* (Πέρα Μαχαλάς). Antiikin aikana seudulla sijaitsi Buran kaupunki.

Áno Diakoptó muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Άνω Διακοπτού, *Topikí Koinótita Áno Diakoptoú*), johon kuuluu varsinaisen Áno Diakoptón kylän lisäksi Korintinlahden rannalla sijaitseva Poúntan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 317. Aiemmin Áno Diakoptó kuului Diakoptón kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aigiáleian kunnan Diakoptón kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT). Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Ιστορικό Δ.Δ. Άνω Διακοπτού *Aigiorama*. Viitattu 2.10.2023.
3. ↑  Pera Machalas – Ano Diakopton *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 2.10.2023.
4. ↑  Boura *Pleiades*. Viitattu 2.10.2023.
5. ↑  Bura *ToposText*. Viitattu 2.10.2023.
Ballhockey-ottelu
**Ballhockey** on joukkuepeli, jota pelataan normaalin kokoisessa jääkiekkokaukalossa ja pelivälineinä toimivat jääkiekkomailat ja muovinen pelipallo. Luistimien sijaan pelaajilla on jaloissaan kengät. Pelinä ballhockey on katukiekon eräs muoto, ja molemmat puolestaan muistuttavat hyvin pitkälti jääkiekkoa myös säännöiltään. Joukkueessa on viisi pelaajaa ja maalivahti. Pelissä on yleensä kaksi tuomaria. Virallinen peliaika on 3 x 15 minuuttia, joiden välissä pidetään 10 minuutin tauot.

Pakollisia varusteita ovat kypärä, hansikkaat ja maila. Lisäksi suositellaan säärisuojia ja alasuojia. Maalivahdeilla on täysi jääkiekkovarustus ilman luistimia.

Säännöt
-------

Muuten samat kuin jääkiekossa, paitsi:

– taklaukset: ovat kiellettynä, mutta kontakti sallitaan juoksusuuntien ollessa samat

– pelissä noudatetaan ns. kelluvaa paitsiota. Pallon pitää ylittää siniviiva ennen pelaajaa, jonka jälkeen hyökkäysalue on käytettävissä aina punaviivalle asti. Paitsio purkaantuu, kun pallo ylittää punaviivan

– pallo yli laidan (pelaajan toimesta): tästä ei tuomita jäähyä vaan peli jatkuu aloituksella. Maalivahdin laukoessa yli tuomitaan jäähy normaalisti kuten jääkiekossakin

– pitkän pallon jälkeen saa suorittaa vaihdon normaalisti

– peliaika on 3x15min, on erätauon pituus 10 min

Lajin historia Suomessa
-----------------------

Suomi on osallistunut lajin maailmanmestaruuskisoihin vuosina (suluissa sijoitukset) 2009 (13.), 2011 (7.), 2015 8.), 2017 (9.) ja 2019 (2.).

Ensimmäinen SM-turnaus järjestettiin vuonna 2018, jolloin mukana oli viisi joukkuetta ja seuraava vuonna 2020. Hallitseva Suomen mestarijoukkue on Peräpohjolan Poropojat Ylitorniolta.

Lajiliitto Suomen Ballhockeyliitto ry. perustettiin vuonna 2017. Se kuuluu kansainvälisen ISBHF:ään (International Street & Ball Hockey Federation).

### Viitteet

1. ↑  Suomen Ballhockeyliitto ry. *ballhockey.fi*. Viitattu 28.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* SBHL (Arkistoitu – Internet Archive) (Suomen Ballhockeyliitto) kattojärjestö Suomessa.
* ISBHF (Arkistoitu – Internet Archive) (International Street & Ball Hockey Federation) Kansainvälinen kattojärjestö.
**Hallstatt** on kunta Ylä-Itävallan osavaltiossa Itävallassa Salzkammergutin matkailualueella Hallstätter See -järven rannalla. Vuoden 2019 arvion mukaan kunnassa oli 754 asukasta. Se on myös osa yhtä UNESCOn maailmanperintökohdetta.

Historia
--------

1800-luvun loppupuolelle saakka Hallstattiin pääsi vain veneellä tai kapeita polkuja pitkin. Maa-alue vuoriston ja järven välissä oli pieni ja alue käytettiin tarkasti. Talosta taloon päästiin vain veneellä tai ullakoilla kulkevaa käytävää pitkin. Ensimmäinen tie rakennettiin vuonna 1890 pitkin länsirantaa osittain räjäyttämällä kalliota.

Syrjäinen alue houkutteli asutusta jo esihistoriallisella ajalla suolaesiintymien ansiosta. Suolaa on kaivettu alueella tuhansia vuosia. Vanhimmat arkeologiset löydöt alueelta ovat ajoitettu 7 000 vuoden taakse. Vuonna 1846 Hallstattin lähettyviltä löydettiin esihistoriallinen kalmisto eli hautausmaa. Lisäksi alueelta on kaivettu esiin yksi vanhimmista sepänpajoista. Vilkas kaupankäynti synnytti kehittyneen kulttuurin, jota kutsutaan Hallstattin kulttuuriksi. Se kukoisti vuosien 800–400 eaa. välisenä aikana. Hallstatt tunnetaan nykyään maailmanlaajuisesti.

Vuonna 1311 Hallstatt sai markkinaoikeudet. Nykyään turismi muodostaa tärkeän osan taloudesta suolantuotannon lisäksi.

Kulttuuri
---------

Hallstatt ja sen alue nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1996.

Koulutus
--------

Hallstattissa on vuonna 1873 perustettu teknillinen korkeakoulu. Siellä voi opiskella neljää eri osa-aluetta:

* sisustussuunnittelu ja kalustaminen (viisivuotinen koulutusohjelma)
* puusepän opinnot
* taideteollisuus (kuvanveisto, soitinrakennus ja muotoilu)
* puusepän ja muotoilun kandidaatin opinnot

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hallstatt *citypopulation.de*. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hallstatt**.
* Hallstatt online (englanniksi) (saksaksi)
* Hallstatt-Dachstein Salzkammergutin kulttuurimaisema UNESCOn sivuilla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Unescon maailmanperintökohteet Itävallassa

* Salzburgin historiallinen keskusta, Schönbrunnin linna ja puutarhat
* Hallstatt–Dachsteinin ja Salzkammergutin kulttuurimaisema
* Semmeringin rautatie
* Grazin historiallinen keskusta ja Eggenbergin linna
* Wachaun kulttuurimaisema
* Neusiedlerjärven kulttuurimaisema
* Wienin historiallinen keskusta
* Alppien paalutalot
* Itävallan alueen pyökkimetsät
Arsinoen tyttären väitetään sekoittavan kykeonia Nestorille tässä vuodelta 490 eaa. peräisin olevassa Tondo-maalauksessa.
**Kykeon** (kreik. κυκεών, "sekoitettu") oli juoma, jota antiikin kreikkalaiset nauttivat kohokohtana Eleusiin mysteeriseremonioissaan. Siihen on viitattu useaan otteeseen antiikin kirjallisuudessa.

Koostumus
---------

Kykeonin oletetaan koostuneen vedestä ja torajyvätartunnan saaneesta ohrasta. Juoman päihdyttävän vaikutuksen on arveltu perustuvan torajyväsienen psykoaktiivisuuteen tai valmistuksessa tapahtuneeseen käymiseen.

Viittaukset kirjallisuudessa
----------------------------

Kykeoniin tiedetään viitattavan Homeroksen, Aristofaneen ja Plutarkhoksen teksteissä sekä homeerisessa Demeterille osoitetussa hymnissä. Homeros kuvailee juomaa elvyttäväksi ja huumaavaksi runoelmissaan *Ilias* ja *Odysseia*, kun taas Aristofaneen näytelmissä *Lysistrate* ja *Rauha* sen kerrotaan toimivan lääkkeenä nymfomaniaan. Plutarkhoksen teoskokoelma *Moralian* kertomuksissa siihen viitataan poliittisessa yhteydessä. Hymnissä kykeonia kuvataan muun muassa kuolemattomuuden juomaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Webster, Peter; Perrine, Daniel & Ruck, Carl: Mixing the *Kykeon* (PDF) *ELEUSIS: Journal of Psychoactive Plants and Compounds*.  2000. Viitattu 25.4.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Foley, Helene P.: *The Homeric* Hymn to Demeter*: Translation, Commentary and Interpretive Essays*, s. 47. Princeton University Press, 1994. ISBN 0-691-06843-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.4.2012). (englanniksi)
3. ↑  Wasson Gordon, R.; Hofmann, Albert & Ruch, Carl A. P.: *The Road to Eleusis: Unveiling the Secret of the Mysteries*, s. 150. North Atlantic Books, 2008. ISBN 978-1556437526. (englanniksi)
4. ↑  Kerényi, Karl: *Eleusis: Archetypal Image of Mother and Daughter*, s. 177-178. Princeton University Press, 1991. ISBN 0-691-01915-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.4.2012). (englanniksi)
**Pianosonaatti nro 18** (Es-duuri, op. 31 nro 3) on Ludwig van Beethovenin vuonna 1802 säveltämä pianosonaatti. Se julkaistiin ilman opusnumeroa vuonna 1804. Pianosonaatit nro 16 ja nro 17 oli julkaistu alun perin jo vuonna 1803; vuonna 1805 nämä kaikki kolme opuksen 31 sonaattia julkaistiin yhtenäisenä painoksena.

Pianosonaatti nro 18 on 29. pianosonaattia lukuun ottamatta Beethovenin viimeinen neliosainen pianosonaatti. Se on myös hänen viimeinen pianosonaattinsa, johon kuuluu osana menuetti. Hidasta osaa 18. pianosonaatissa ei lainkaan ole. Teokseen ei myöskään ole monista Beethovenin muista pianosonaateista poiketen merkitty omistusta. Menuettiosan trioa käytti myöhemmin Camille Saint-Saëns pohjana teokselleen *Variations sur un thème de Beethoven* (op. 35). Beethovenin 18. pianosonaatti on saanut finaalistaan lisänimen "Metsästys".

Osat
----

1. Allegro
2. Scherzo: Allegretto vivace
3. Menuetto/Trio: Moderato e grazioso
4. Presto con fuoco

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hui-tzu Lin, Beethoven Piano Sonata Op.31, No.3 in E-flat Major University of Houston, viitattu 23.9.2023

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Ludwig van Beethovenin pianosonaatit |
| --- |
|  |
| 
* N:o 1, op. 2/1
* N:o 2, op. 2/2
* N:o 3, op. 2/3
* N:o 4, op. 7
* N:o 5, op. 10/1
* N:o 6, op. 10/2
* N:o 7, op. 10/3
* N:o 8, op. 13 (*Pateettinen sonaatti*)
* N:o 9, op. 14/1
* N:o 10, op. 14/2
* N:o 11, op. 22
* N:o 12, op. 26
* N:o 13, op. 27/1 (*Quasi una fantasia*)
* N:o 14, op. 27/2 (*Kuutamosonaatti*)
* N:o 15, op. 28 (*Pastoraalisonaatti*)
* N:o 16, op. 31/1
* N:o 17, op. 31/2 (*Myrsky*)
* N:o 18, op. 31/3 (*Die Jagd*)
* N:o 19, op. 49/1
* N:o 20, op. 49/2
* N:o 21, op. 53 (*Waldstein*)
* N:o 22, op. 54
* N:o 23, op. 57 (*Appassionata*)
* N:o 24, op. 78
* N:o 25, op. 79
* N:o 26, op. 81a (*Jäähyväissonaatti*)
* N:o 27, op. 90
* N:o 28, op. 101
* N:o 29, op. 106 (*Hammerklavier*)
* N:o 30, op. 109
* N:o 31, op. 110
* N:o 32, op. 111

 |  |

 |
Alueella sijaitseva keskiaikainen Rymättylän kirkko.
**Rymättylän kirkonkylä** eli **Rymättylän keskusta** on nykyisen Naantalin kaupungin, entisen Rymättylän kunnan alueella sijaitseva taajama. Se sijaitsee Rymättylän pääsaarella Otavassa ja sitä ympäröi kolme vesistöä: itäpuolella merenlahti Kirkkolahti, lounaispuolella Kirkkojärvi ja luoteispuolella Riiaistenjärvi. Kirkonkylä toimii Rymättylän palvelukeskuksena ja se oli myös kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän pinta-ala ympäristöineen on noin 4,64 km². Alueella asui vuonna 2009 noin 800 ihmistä, mutta on suunniteltu, että vuonna 2030 väkiluku olisi 1 500–1 800 henkeä.

Kirkonkylän rakennuskanta on lähinnä taajaan asuttua pientaloasutusta, mutta alueella on myös muutamia kerrostaloja sekä kaupungin, seurakunnan ja yritysten palveluja, kuten Rymättylän kirkko, Rymättylän kirjasto, Rymättylän koulu, Sale, ravintola ja leipomo-kahvila sekä Rymättylän Osuuspankki ja apteekki. Keväällä 2019 valmistui Salen uusi suurempi myymälärakennus torin paikalle vanhan Salen viereen. Vanha kerrostalorakennus, jossa oli Sale, muita liiketiloja ja asuntoja, puretaan ja sen tilalle tulee uusi tori.

Länsi- ja itäosassa on pienehköt yritysalueet, joilla toimii muun muassa venetehdas TerhiTec Oy, sekä Durat-kierrätysmuovista kalusteita ja design-tuotteita valmistava Tonester Oy Ltd, jonka toiminnasta on vuosien ajan kiistelty korkeinta hallinto-oikeutta myöten. Tonester on toiminut Rymättylässä vuodesta 1996 lähtien, entisen Abloyn lukkotehtaan tiloissa.

Pohjoisosassa sijaitseva jugend-tyylinen Rymättylän kunnantalo valmistui vuonna 1914. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja kellari, pinta-alaa lähes 500 neliötä. Nykyisin rakennus on yksityisomistuksessa.

Alueen keskeltä kulkee pohjois–etelä-suunnassa seututie 189 eli Rymättyläntie, ja siitä erkanevat itä–länsi-suunnassa maantiet 12138 ja 12139.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Närhi, Johanna & Moilanen, Mari: Rymättylän kirkonkylän taajamaosayleiskaava – Selostus (pdf)  12.10.2009. Naantalin kaupunki. Viitattu 16.11.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Arvaja, Matti: Rymättylän keskustaan lisää asukkaita (Turun Sanomat -sanomalehden verkkojulkaisu) *ts.fi*.  15.9.2009. Turun Sanomat Oy. Viitattu 16.11.2009. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Koskensalo, Timo: Rymättylän uusi kauppa saa vierelleen torin.  *Rannikkoseutu*, 12.4.2019, nro 29, s. 8–9. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0782-5544.
4. ↑  Koski, Joni: Tonesterin toiminta poiki uuden valituksen (Rannikkoseutu-sanomalehden verkkojulkaisu) *rannikkoseutu.fi*.  9.8.2012. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. Viitattu 24.4.2016. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Anttila, Timo: Tonester sai ympäristöluvan.  *Turun Sanomat*, 23.4.2016, 112. vsk, nro 111, s. 4. Turku:  Turun Sanomat Oy. ISSN 0356-133X.
6. ↑  Rymättylän kunnantuvalle löytyi ostaja.  *Rannikkoseutu*, 24.11.2017, nro 92, s. 6. Raisio:  Alma Media Kustannus Oy. ISSN 0782-5544.

Aiheesta muualla
----------------

* Rymättylän Kirkonkylän taajamaosayleiskaava, Naantalin kaupunki
**Emma Natalia Jokiaho** (s. 1996 Alajärvi*lähde?*) on suomalainen kärpässarjan nyrkkeilijä. Naisten Euroopan mestaruuskilpailuissa painoluokassa 52 kg vuonna 2022 Budvassa Montenegrossa hän voitti pronssia.

Jokiaho edustaa Tampereen Voimailuseuraa ja asuu Tampereella. Jokiaho on opiskellut myös liikuntaneuvojaksi ja urheiluhierojaksi Kuortaneen Urheiluopistossa ja tekee näitä töitä Tampereella.

Nyrkkeilystä kiinnostunut Jokiaho otti aluksi yhteyttä Tampereen Voimailuseuran naisten vastuuvalmentajaan, olympiavalmentaja Maarit Teuroseen ja sittemmin muutti Tampereelle oppiakseen nyrkkeilyä Teurosen opeissa. Jokiaho harjoitteli yhdessä olympiamitalisti Mira Potkosen kanssa tämän uran loppuun asti. Teurosen lopetettua valmennuksen syyskuussa 2021 Jokiaho siirtyi harjoittelemaan TVS:n silloisen päävalmentaja Askar Sarsenbayevin kanssa. Helmikuusta 2023 Jokiahoa on jälleen valmentanut Maarit Teuronen ja sarjaksi on vakiintunut 54 kg. 

Jokiaho on voittanut Suomen mestaruuden kahdesti: 2023 (54kg) ja 2022 (52kg). 

Jokiaho on pelannut myös lentopalloa Alajärven Ankkureissa naisten Ykkössarjassa.

EM-mitalit
----------

* Pronssia: 2022

Lähteet
-------

* Jokiahon tilastot BoxRec-tietokannassa

### Viitteet

1. ↑  Nyrkkeily | Emma Jokiaho kärsi EM-välierässä tappion *Helsingin Sanomat*.  21.10.2022. Viitattu 21.10.2022.
2. ↑  Toimitus: LENTOPALLO | Alajärven Ankkurien naiset iloisella peli-ilmeellä tulevaan kauteen – joukkue sai tasokkaan passarin Venäjältä! | J-Pnews *jpnews.fi*. Viitattu 19.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Emma Jokiahon Facebook-fanisivu
**Çaykur** (turk. *Çay Isletmeleri Genel Müdürlügü*, vapaa suomennos: *teeyritysten yleishallinto*) on Turkin valtion omistama teealan konserniyritys, joka luotiin alkujaan vuonna 1973 Turkin teetuotantoa valvovaksi viranomaiseksi.

Turkkilaisia irtoteen pakkauksia. Vasemmalla valtiollisen Çaykurin *Rize turist tea* -pakkaus.
Yrityksen kotipaikka on Rizen kaupungissa, joka on Turkin teetuotannon keskus Mustanmeren rannikkovyöhykkeen itäosassa. Yrityksellä on palveluksessaan noin 16 500 henkeä. Çaykur hankkii 55–60 prosenttia Mustanmeren rannikkovyöhykkeellä tuotetuista teelehdistä ja valmistaa niistä 47 teetehtaallaan teetä. Tuotantolaitosten teelehtien käsittelykapasiteetti on 6,6 miljoonaa kiloa vuorokaudessa. Yrityksellä on lisäksi yksi teepakkaamo ja esimerkiksi teealan tutkimusinstituutti. Yritys kertoo osuudekseen 60–65 prosenttia Turkin kuivan teen markkinoista.  Eräs toinen taho arvioi Çaykurin osuudeksi 47 prosenttia teen vähittäismyynnistä Turkissa (2014).

Teetä valmistetaan Turkissa noin 225 miljoonan kilon vuodessa. Vuonna 2013 Turkki oli maailman neljänneksi suurin mustan teen tuottajamaa. Teen vienti edustaa noin viiden prosentin osuutta maan teentuotannosta. Tuotantomäärältään Çaykur on yksi maailman suurimmista teetaloista vaikkei sen tuotantoa ole juuri kaupan ulkomailla.

Yhtiö on sponsoroinut rizeläistä jalkapalloseuraa Çaykur Rizesporia vuodesta 1990 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  About us caykur.gov.tr.  Arkistoitu 6.3.2014. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  History (Turkin teetuotannon historiaa) caykur.gov.tr.  Arkistoitu 15.3.2015. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  Erika Cilengir: Turkey’s tea industry – The long and winding road tching.com. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
4. ↑  Mustaq Ahmed Klasra, Khalid Mahmood Khawar, Muhammed Aasim: Review. History of Tea Production and Marketing in Turkey (Int. J. Agricult. & Biol. 1560–8530/2007/09–3–523–529)  2007. academia.edu. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
5. ↑  Tea in Turkey (maksullisen markkinaraportin julkinen kuvailuosa) euromonitor.com. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
6. ↑  Turkish tea industry (PPTX) (The Twenty-first Session of the Intergovernmental Group on Tea)  11/2014. fao.org. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
7. ↑  Rizespor Factfile  1.8.2014. Fulham FC. Viitattu 11.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Çaykur (kotisivut) (turkiksi), (englanniksi) (caykur.gov.tr)
* Product Information (yrityksen tuotteista: mustaa, vihreää ja maustettua teetä) (englanniksi) (caykur.gov.tr)
**Marguerite Abouet** (s. 1971 Abidjan, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen kirjailija, joka on kirjoittanut useita sarjakuvaromaaneja. Clément Oubrerien kuvittama *Aya*-sarjan ensimmäinen osa *Aya: Elämää Yop Cityssä* nosti Abouet’n tunnetuksi.

Nuoruus
-------

Marguerite Abouet syntyi vuonna 1971 Norsunluurannikon Abidjanissa ja kasvoi Yopougonissa. Hän oli 12-vuotias, kun hän muutti veljensä kanssa äitipuoleisen isosedän luokse Ranskaan. Käytyään koulunsa loppuun Abouet teki joitakin hajanaisia töitä ja sitten työskenteli lakimiesavustajana Pariisin esikaupunkialueella Romainvillessä.

Ura
---

Abouet alkoi kirjoittaa nuortenromaania, mutta hän hylkäsi sen ja siirtyi sarjakuvien puoleen. Hänen ensimmäinen teoksensa oli vuonna 2005 julkaistu *Aya: Elämää Yop Cityssä*. Abouet’n käsikirjoittaman teoksen kuvitti Clément Oubrerie. *Aya: Elämää Yop Cityssä* oli suosittu. Kirja kertoo 19-vuotiaasta Aya-nimisestä naisesta ja tämän elämästä Yopougonissa. Abouet halusi tuoda kirjassa esille sellaista Afrikkaa, mitä ei yleensä ole esillä länsimaisessa mediassa. Teoksessa on tavallinen nuori nainen arkielämän haasteineen, eikä siinä esitetä sotia tai tauteja.

Abouet jätti palkkatyönsä ja alkoi keskittyä kirjoittamiseen. Hän kirjoitti vuosien 2005–2010 yhteensä kuusi kirjaa *Aya*-sajaan. Abouet alkoi vuonna 2011 tuottamaan *Aya*-sarjaa valkokankaalle, ja *Aya de Yopougon* sai ensi-iltansa vuonna 2013. Elokuva oli ehdolla César-palkintoon. Vuonna 2010 hän julkaisi lastenkirjan *Akissi: Attaque de Chats*. *Akissi*-kirjasarjasta tuli seitsenosainen ja *Bienvenue*-sarjasta kolmiosainen. Hänen teoksiinsa kuuluu myös *Commissaire Kouamé*. Afrikkalaiseen televisioon hän oli luomassa *C’est la vie* -televisiosarjaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Daddieh, Cyril K.: *Historical Dictionary of Cote d'Ivoire*, s. 49. London: Rowman & Littlefield, 2016. ISBN 978-0-8108-7186-1. Google-kirjat (viitattu 25.4.2019). (englanniksi)
2. 1 2  Marguerite Abouet Poetry Foundation. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Marguerite Abouet The Cultural Services of the French Embassy in the U.S.. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Marguerite Abouet: "Our Stories Are Just as Exciting as in 'Dallas'"  20.9.2018. Agence française de développement. Viitattu 25.4.2019. (englanniksi)
5. ↑  Marguerite Abouet Rue de Sèvres.  Arkistoitu 25.4.2019. Viitattu 25.4.2019. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marguerite Abouet** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Eugene Hütz
**Eugene Hütz** (Ukrainaksi: Євген Гудзь, syntymänimeltään **Jevgeni Aleksandrovitš Nikolajev**, s. 6. syyskuuta 1972 Bojarka, Ukraina) on nykyisin Yhdysvalloissa asuva muusikko, näyttelijä ja DJ. Hän toimii Gogol Bordello -yhtyeen johtohahmona ja kitaristina.

Varhaisvaiheet
--------------

Hütz syntyi Bojarkassa, lähellä Kiovaa venäläis-ukrainalais-romaniperheeseen (Nikolajev-Hütz-Gontšarov). Hänen isänsä oli lihakauppias, joka myös soitti kitaraa yhdessä Ukrainan ensimmäisistä rock-yhtyeistä, *Medianissa*.

Gogol Bordello
--------------

Hütz perusti Gogol Bordellon vuonna 1996 muutettuaan Yhdysvaltoihin. Useat yhtyeen jäsenistä ovat Itä-Euroopasta lähtöisin olevia siirtolaisia. Yhtyeen ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1999.

Muut projektit
--------------

Hützista on tehty Pavla Fleischerin ohjaama *The Pied Piper of Hützovina* -niminen dokumentti. Dokumentti seuraa Hützia tämän vuotuisella matkalla Ukrainassa ja Itä-Euroopassa pohtien hänen musiikillisia ja kulttuurisia juuriaan.

Hütz esitti pääosaa ensimmäisessä Madonnan ohjaamassa elokuvassa *Filth and Wisdom* (2008). Elokuvan ensi-ilta oli Berliinin elokuvajuhlilla 13. helmikuuta 2008. Elokuva ei saanut hyvää vastaanottoa kriitikoilta.

Vaikutukset
-----------

* Elokuvassa Wristcutters: A Love Story (2006) hahmo nimeltään Eugene (esittää Shea Whigham) perustuu Hütziin.
* Tammikuussa 2008 Guccin miesten pukeutumisen show’ssa Milanossa Hützin kerrottiin olevan yksi pääasiallisista inspiroijista kokoelmalle.

Elokuvat
--------

* *Filth and Wisdom* (2008)
* *Gogol Bordello Non-stop* (2007)
* *The Pied Piper of Hützovina* (2006)
* *Everything Is Illuminated* (2005)
* *Kill Your Darlings* (2004)
* *Kill Your Idols* (2004)

Lähteet
-------

1. ↑  How a Gypsy punk inspired a whole new catwalk look (Guardian, 17. tammikuuta 2008)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eugene Hütz**.
* *Eugene Hütz* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Gogol Bordello Non-Stop (2007) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Gogolbordello.com (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |