recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tatjana Vladimirovna Samolenko-Dorovskih** (ven. Татьяна Владимировна Самоленко-Доровских, o.s. **Samolenko**) eli **Tetjana Volodymyrivna Samoilenko-Dorovskih’** (ukr. Тетяна Володимирівна Самойленко-Доровских) (s. 12. elokuuta 1961 Sekretarka, Orenburg, Venäjän SFNT) on ukrainalainen keskimatkojen juoksija, joka voitti olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.

Neuvostoliittoa edustanut Samolenko-Dorovskih sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 1 500 metrin juoksussa toiseksi. Seuraavana vuonna sisäratojen MM-kilpailuissa Indianapolisissa hän voitti 3 000 metrin juoksun ja sijoittui 1 500 metrillä toiseksi. Saman vuoden Rooman MM-kisoissa hän voitti sekä 1 500 metrin että 3 000 metrin juoksut. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.00,30, mutta voitti olympiakultaa 3 000 metrillä ennätysajallaan 8.26,53.

1991 Tokion MM-kilpailuissa Samolenko-Dorovskih voitti hopeaa 1 500 metrin juoksussa ja kultaa 3 000 metrillä. Seuraavan vuoden sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui toiseksi 3 000 metrin juoksussa. Hän osallistui vielä Barcelonan kesäolympialaisiin, jossa voitti hopeaa 3 000 metrillä ajalla 8.46,85, mutta jäi 1 500 metrillä neljänneksi, vaikka juoksi uuden ennätyksensä 3.57,92. Samolenko-Dorovskih kärähti dopingista kesäkuussa 1993, mikä käytännössä lopetti hänen urheilu-uransa.

Lähteet
-------

* Tetjana Samoylenko-Dorovskych Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tatyana Samolenko *web.archive.org*.  26.8.2004.  Arkistoitu 26.8.2004. Viitattu 23.7.2019.

  

Naisten 3 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1984: Maricica Puică |
1988: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1992: Jelena Romanova  |

Naisten 1 500 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Mary Decker  |
1987: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1991: Hassiba Boulmerka |
1993: Liu Dong |
1995: Hassiba Boulmerka |
1997: Carla Sacramento |
1999: Svetlana Masterkova |
2001: Gabriela Szabo |
2003: Tatjana Tomašova |
2005: Tatjana Tomašova |
2007: Maryam Yusuf Jamal |
2009: Maryam Yusuf Jamal |
2011: Jennifer Barringer Simpson |
2013: Abeba Aregawi |
2015: Genzebe Dibaba |
2017: Faith Kipyegon |
2019: Sifan Hassan |
2022: Faith Kipyegon |

Naisten 3 000 metrin juoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1980: Birgit Friedmann |
1983: Mary Decker |
1987: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1991: Tatjana Samolenko-Dorovskih |
1993: Qu Yunxia |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Erwise** oli varhainen graafisella käyttöliittymällä varustettu verkkoselain. Nimi *Erwise* pohjautuu sanaan *otherwise* ja projektiryhmän nimeen, *OHT*.

Erwise julkistettiin huhtikuussa 1992. Selain oli tehty Unix-tietokoneille X-ikkunointijärjestelmään ja se käytti W3C:n yleisiä kirjastoja. Alkuperäinen WWW-selain WorldWideWeb oli myös graafisella NeXTSTEP-pohjaisella käyttöliittymällä ja se oli julkistettu kaksi vuotta aiemmin

Erwise oli neljän suomalaisen opiskelijan yhteinen opinnäytetyö Teknillisessä korkeakoulussa. He olivat Kim Nyberg, Teemu Rantanen, Kati Suominen (nyk. Borgers) ja Kari Sydänmaanlakka. Ryhmä päätti luoda selaimen yliopistolla vierailleen Robert Cailliaun ehdotuksesta. Selain sisälsi parisen tuhatta koodiriviä.

Ominaisuuksia
-------------

Käyttäjä pystyi valitsemaan hiirellä sivulta hyperlinkkejä ja selain latasi näytölle linkin osoittaman uuden sivun. Selain kykeni lataamaan useita sivuja samanaikaisesti. Tähän ei kyennyt edes myöhemmin kehitetty Mosaic vuosi sen jälkeen.

Myöhemmät vaiheet
-----------------

Erwisen kehitys loppui sen jälkeen kun opiskelijat valmistuivat ja siirtyivät toisiin projekteihin. Tim Berners-Lee, World Wide Webin kehittäjä matkusti Suomeen rohkaistakseen ryhmää jatkamaan projektia. Kuitenkaan kukaan projektin jäsenistä ei pystynyt taloudellisesti jatkamaan projektia ilman kunnollista rahoitusta. Tämä merkitsi WWW:n kehittymisessä vuoden viivettä maailmanlaajuisesti.

Berners-Lee ei voinut jatkaa projektia, koska dokumentaatio oli vain suomeksi.

Erwiseä seurasi pari uutta selainta kuten ViolaWWW ja Midas. NCSA loi heistä riippumatta Mosaicin, mutta versio 1.0 julkistettiin vasta vuonna 1993.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   WWW Consortium: FAQ, haettu 19.1.2017
3. ↑  Helsingin Sanomat: Helmikuu 10, 2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Cern Courier - Computing at CERN in the 1990s (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  World Wide Web Consortium - World Wide Web people
6. ↑  The Greatest Internet Pioneers You Never Heard Of - Xconomy.com
7. ↑  Living Internet - Web Brower History
8. ↑  The Greatest Internet Pioneers You Never Heard Of: The Story of Erwise and Four Finns Who Showed the Way to the Web Browser
9. ↑  Ainutlaatuinen nettiselain.  *Tekniikan historia*, 6/2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Berners-Lee, Tim: *Weaving the Web*. ISBN 0-694-52125-6. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Greatest Internet Pioneers You Never Heard Of: The Story of Erwise and Four Finns Who Showed the Way to the Web Browser. Xconomy, 3.3.2009. (englanniksi)
* Suomalainen Erwise-selain oli aikaansa edellä. Yle Puheen Aamu, 26.2.2015.
Tethysmeri 200 miljoonaa vuotta sitten.
**Tethysmeri** oli muinainen Lauraasian ja Gondwanamantereen erottanut meri. Sen läntisin osa vastasi nykyistä Karibianmerta, ja keskiosasta on sen suuresti kavennuttua muodostunut nykyinen Välimeri. Nämä ovat kuitenkin jääneet kauas toisistaan Amerikan mannerlaatan vähitellen siirtyessä kauas länteen. Tethysmeren itäosa sulkeutui Intian ja Arabian liukuessa kiinni Aasiaan. Nykyään Tethysmeren pohjakerrostumia voi löytää jopa Himalajalta, minne ne nosti mannerlaattojen liikehdintä.

Tethysmeri alkoi muotoutua noin 250 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä permikaudella, kun Proto-Lauraasia ja Gondwana yhtyivät Pangean jättiläismantereeksi. Tethysmerestä tuli yhtenäinen idästä länteen ulottuva putki viimeistään 170 miljoonaa vuotta sitten. Putki leveni valtavaksi viimeistään 140 miljoonaa vuotta sitten. Liitukaudella varsinkin 135–100 miljoonaa vuotta sitten Tethysmeren kautta kiertävä lämmin merivirta lämmitti Maata. Liitukauden alussa Tethysmeri oli lähellä päiväntasaajaa. 

Tethysmeri hajosi kenotsooisen maailmankauden puolivälissä, kun Arabia ja Intia liukuivat Aasiaan kiinni. Lopullisesti Tethysmeri sulkeutui mioseenin epookin keskivaiheilla noin 14–13 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin Afrikan laatta törmäsi Euraasian laattaan. Tämä siirsi päiväntasaajan seuduilla kiertävän merivirran etelään, mikä viilensi maapallon ilmastoa huomattavasti. Keskilämpötila aleni ehkä noin 3 astetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tethys Sea *Britannica*. Viitattu 23.7.2023.

Katso myös
----------

* Paratethys
**Katsuya Jounouchi** (engl. *Joey Wheeler*) on Kazuki Takahashin luoma kuvitteellinen hahmo manga- ja animesarjassa *Yu-Gi-Oh!*. Hän on Yugi Mutoun, entinen kiusaaja ja nykyään yksi tämän parhaista ystävistä.

Jounouchi on 16-vuotias poika, joka käy koulua Domino High Schoolissa 1B-luokalla. Jouhouchi on luonteeltaan äkkipikainen ja puheissaan ajattelematon, mikä aiheuttaa hänelle usein ongelmia. Mangassa Jounouchi on köyhä ja asuu alkoholisti-isänsä kanssa. Poika tekee monia töitä elättääkseen heidät ja maksaakseen isänsä laskut. Jounouchilla on myös pikkusisko Shizuka, joka asuu heidän äitinsä luona. Shizukalla oli syntymästä asti harvinainen silmäsairaus, joka tekisi hänestä ennemmin tai sokaisisi hänet.

Yläasteella Jounouchi liikkui Hirutanin jengin kanssa suurimman osan ajastaan. Ennen ystävystymistään Yugin kanssa Jounouchi kiusasi häntä. Heistä tuli parhaat ystävät. Muita Jounochin hyvä ystäviä ovat Hiroto Honda ja Anzu Mazaki. Ensimmäisessä *Yu-Gi-Oh!* -animessa Miho Nosaka on myös yksi Jounouchin ystävistä.

Jounouchi ei ole Otteluhirviöt (engl. *Duel Monsters*) -korttipelissä yhtä etevä kuin Yugi, mutta on kehittynyt koko ajan. Hän osallistui toisella Yugin saamista tähtisiruista Taistelijoiden valtakunnan (animessa Ottelijoiden valtakunta (engl. *Duelist Kingdom*)) turnaukseen saadakseen rahaa silmäleikkaukseen, jolla Shizukan sookeutuminen voitaisiin estää. Jounouchi sijoittui toiseksi, kun hän mangassa päästi Yugin suoraan kohtaamaan Pegasus J. Crawfordin ja animessa hävisi loppuottelun Yugia vastaan. Battle Cityssä (animessa Ottelu City) hän sijoittui neljänneksi, hävittyään semifinaaleissa Malik Ishtarille (sekä animessa pronssiottelun Seto Kaiballe).

Jounouchin kortit
-----------------

Tunnetuimpia Jounouchin käyttämiä kortteja:


|  |  |
| --- | --- |
| Hirviöt
* Alligator's Sword
* Armored Lizard
* Baby Dragon
* Copycat
* Flame Swordsman (virallinen versio yhdistelmähirviö)
* Gearfried the Iron Knight
* Gilford the Lightning
* Insect Queen[lower-alpha 1]
* Jinzo[lower-alpha 2]
* Panther Warrior
* Parasite Paracide
* Red-Eyes Black Dragon[lower-alpha 3]
* Rock Ogre Grotto #1
* Rocket Warrior
* Swordsman of Landstar
* The Legendary Fisherman[lower-alpha 4]
* Thousand Dragon (virallinen versio yhdistelmähirviö)
* Time Wizard

 | Yhdistelmähirviöt
* Alligator Sword Dragon
* Black Skull Dragon[lower-alpha 5]

Loitsut
* Dragon Nails[lower-alpha 3]
* Fairy Box
* Polymerization
* Pot of Greed
* Question
* Roulette Spider
* Salamandra
* Scapegoat
* Shield & Sword

Ansat
* Chasm of Spikes
* Kunai with Chain
* Nutrient Z

 |

Huomautukset
------------

1. ↑  Voitettu Insector Hagalta Battle Cityssä.
2. ↑  Voitettu Esper Robalta Battle Cityssä.
3. 1 2  Voitettu Dinosaur Ryuzakilta Taistelijoiden valtakunnassa.
4. ↑  Voitettu Ryota Kajikilta Battle Cityssä.
5. ↑  Käytetty ainoastaan Taistelijoiden valtakunnassa yhdistämällä se Yugin "Summoned Skullin" kanssa..
**Skambankt** on norjalainen hardcore rock -yhtye Kleppistä, Stavangeristä etelään. Musiikki, jota he soittavat, on sekoitus klassista rockia, punkia ja hard rockia. Yhtye on tyyliltään samankaltainen esimerkiksi Motörheadin, AC/DCn, Sex Pistolsin, Ramonesin ja The Stoogesin kanssa. Kaikki kappaleet ovat kirjoitettu norjaksi ja sanoitukset viestittävät todellista punk henkeä: vastustetaan valtiota, yhteiskuntajärjestelmää, korruptiota, kapitalismia, valvontaa, uskonnollista kiihkoilua, ja ylipäänsä vihaa ja vilpillisyyttä. Lyhyesti: vastustetaan kaikkea – mutta järjen kanssa.

Historia
--------

Yhtye perustettiin jo vuonna 1994. Kokoonpanoon kuului tuolloin Ted Winters solistina ja bassokitaristina, Don Fist basistina ja Hanz Panzer rumpalina. Mutta siihen aikaan oli vain muutamia live-keikkoja ja jonkin verran demon äänitystä. Kymmenen vuotta myöhemmin Skambanktin alkuperäinen kokoonpano tapasi eräillä keikkakutsuilla, jossa oli lava kaikkine taustasoittajineen. Ja noin puolenyön aikaan päätös yhtyeen jatkamisesta oli sitten tehty. Tällä kertaa levytyssopimuksen saanti oli helppoa. Ja kun Hans Panzerista tuli yhtyeen toinen kitaristi ja Tom Skallesta uusi rumpali, yhtye oli valmis äänittämään ensimmäisen, *Skambankt*iksi otsikoidun albuminsa, joka julkaistiin vuonna 2004.

Sen jälkeen Skambankt on esiintynyt lukemattomissa konserteissa ja festivaaleilla Norjassa, Tanskassa ja jopa Saksassa. Yhtyeen uran tämän hetkinen huipentuma oli todennäköisesti keikka Roskilde Festival 2005:ssä, jossa he esiintyivät 20.000 ihmiselle.

Vuonna 2005, he julkaisivat levyn Skamania, joka sisälsi kuusi uutta kappaletta sekä kaksi videota. Vähän aikaa sitten yhtyeen rumpali Tom Skalle korvattiin Bones Wolsmanilla. 29. tammikuuta 2006 Skambankt julkaisi uuden albuminsa, 14 kappaletta sisältävän teoksen Eliksir.

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Terje Vinterstø - Ted Winters
* Hans Egil Løe - Hans Panzer
* Tollak Friestad - Don Fist
* Børge Henriksen - Bones Wolsman
* Jonny Engelsvoll

### Entiset

* Tom Erik Løe - Tom Skalle

Diskografia
-----------

* *Skambankt* (DogJob, 2004)
* *Skamania* (DogJob, 2005)
* *Eliksir* (DogJob, 2007)
* *Hardt Regn* (DogJob, 2009)
* *Søvnløs* (Columbia Records, 2010)
* *Sirene* (Columbia Records, 2014)
* *Horisonten brenner* (Indie Recordings, 2018)
* *1994* (2019)
* *Jærtegn* (2020)

Aiheesta muualla
----------------

* (norjaksi) Skambankt.com
* (englanniksi) Fansite
**Päämajan linnoitustoimisto** oli toisen maailmansodan aikana yksi Suomen armeijan suurimmista esikunnista*lähde?*. Linnoitustoimiston isänä voidaan pitää kenraali Rudolf Waldenia. 

Waldenia kiinnosti sodan aikana Itä-Suomessa sijaitsevien paperitehtaittensa toimintaedellytykset, koskivoiman ja paperin raaka-aineen saatavuus. Valtioneuvosto asettikin puolustusministeri, kenraali Waldenin esittelystä Linnoitusasiain toimikunnan Päämajan linnoitustoimiston johtoon. Linnoitustoimiston työt lisääntyivät nopeasti ja toimistosta tuli yksi suurimmista esikunnista. Toimistoon kuului suunnitteluosasto, rakennusosasto ja maanhallintakysymyksiä hoitava maanlunastustoimisto. Toimiston päällikkönä oli aluksi maanmittausinsinööri. Linnoitustoimiston kokoonpanoa muutettiin usein. Muun muassa perustettiin metsätoimisto, joka hoiti paperiteollisuudelle tärkeää metsän ostoa ja pakkolunastusta. 

Puolustusvoimain pääesikunnan linnoitustoimisto muutettiin 18. kesäkuuta 1941 Päämajan linnoitusosastoksi. Linnoitustoimiston päällikkönä toimi vuodesta 1942 Reino Rimala. Myllykoskelaiset muistelevat, kuinka lapset toimivat Sodan aikana lähetteinä tuoden viestejä Matkustajakoti Rauhalassa majoittuneille päämajan linnoitustoimiston esikuntaupseereille linnoitustoimistosta, joka sijaitsi läheisen Myllykosken Paperitehtaan tiloissa. Linnoitusosasto toimikin kätevästi Waldenin tehtaitten alueella Myllykoskella jatkosodan päättymiseen saakka. 

Talvella 1943 Walden oli Stalingradin jälkeen varma sodan häviämisestä. Tämän seurauksena oli riski, että itäraja saattaisi siirtyä lisää esimerkiksi Kymijoelle, jolloin Imatra ja Kymijoen voimalaitokset menetettäisiin. Siksi hän Yhtyneitä ajatellen lähetti nuoren insinööri Erkki Aallon ostamaan kaiken vesivoiman, mitä Kemijoesta Rovaniemen ja Kemin väliltä sai. Linnoitustöitä laajennettiin Salpalinjalta Kymijoen länsipuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑   Pajuoja Reijo (1998) Myllykosken seudun kyläkirja 1. Myllykosken Kotiseutuyhdistys ISBN 952-91-0581-9
2. ↑  Kellä saaret ja selät on hallussaanEnqvist Ove (2007) Maanpuolustuskorkeakoulun Sotahistorian laitos.
Ummeljoen työväentalo 9.5.1957
**Ummeljoen työväentalo ja Sörkän tanssilava** sijaitsee Kouvolan keskustasta noin 12 kilometriä etelään Ummeljoen kylässä. Työväentalo ja tanssilava on luokiteltu osaksi alueen rakennusperintöä ja kulttuuriympäristöä.

Historia
--------

Työväentalo on rakennettu vuosina 1910–1912. Laajennuksia on tehty vuonna 1930. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu sekä velkarahalla että iltamien tuotoilla. Vuonna 1952 tontille on valmistunut katettu tanssilava ja talousrakennus.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja alkuaan vuoraamaton. Vuonna 1961 talo vuorattiin paneelilla. Sisäseinät vuorattiin paneelilla vuonna 1923. Myöhemmin sisäseinien alaosat on paneloitu ja yläosat vuorattu kipsoniittilevyillä. Sisäkatto on vuorattu vuonna 1947 insuliittilevyillä. Ovet ja ikkunat on muutettu vuonna 1954. Kuistit on uusittu vuonna 1930. Alkuperäiset rautakamiinat on vaihdettu öljykamiinoihin vuonna 1965. Myöhemmin lämmitysjärjestelmää on täydennetty sähkölämmityksellä ja ilmalämpöpumpulla. Alun perin käymälätilat ovat sijainneet ulkorakennuksessa, mutta viimeisimmissä remonteissa on tehty sisä wc:t ja sisäänkäynteihin esteettömyyskorjauksia. Peruskorjauksia on tehty vuonna 1980. Ulkorakennuksessa on halkovaja.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, keittiö, kokoushuone, kaksi eteistä sekä kahden huoneen ja keittiön asunto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, juhlia.(1982)

Taloa ja tanssilavaa vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
2. 1 2 3 4  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. 1 2  Ummeljoen työväentalo *seurantalot.fi*. Viitattu 14.2.2023.
**Erwin Dreger** (14. kesäkuuta 1915 Hannover – 20. maaliskuuta 1942 Martinewka) oli saksalainen sotilas, arvoltaan vääpeli.

Paul Carell kertoo Dregeristä seuraavasti:*tarvitaan parempi lähde*

Saksan 3. panssaridivisioona taisteli Neuvostoliiton talven 1941–1942 vastahyökkäyksen aikana Izjumin murtokohdan eteläreunassa. Dreger kuului divisioonaan 3. jalkaväkirykmentin 1. komppaniaan.

Vääpeli Dreger vastasi 15 miehen kanssa kaksi kilometriä pitkästä rintamasta Nepokrytajan kaistalla. Tämän pitkän kaistan puolustaminen onnistui vain harvinaisella taktiikalla, jonka Dreger oli itse kehittänyt. Jokainen mies oli aseistautunut konekiväärillä, joka oli mahdollista, koska aseet olivat sotasaalista. Lisäksi kolme ylimääräistä konekivääriä oli varastossa. Maastoon ja tukikohtana olleeseen kylään varastoitiin paljon sotasaaliina saatuja panosvöitä. Näin jokainen mies toimi yksin ilman normaalia apumiestä, jonka tehtävänä oli hakea ammuksia. Miehet oli ryhmitetty laajaan puolikaareen, jossa oli lisäksi syviä porrastuksia. Taktiikka vaati miehiltä rautaisia hermoja.

Rintamasuunta oli metsikköön, josta venäläiset hyökkäsivät joka kerta uudestaan. Juuri tässä kohtaa kaistaa venäläiset yrittivät läpimurtoa 17. maaliskuuta 1942. Tätä ei kuitenkaan 3. panssaridivisioona tiennyt. Venäläiset aloittivat hyökkäyksen klo 10.30 pataljoonan voimalla. Dregerin miehet odottivat kunnes venäläiset olivat 50 metrin päässä, jolloin Dreger antoi tulikomennon ampumalla itse. Hän oli oman konekiväärinsä kanssa puolikaaren syvimmässä pisteessä.

Sattumalta vihollisen hyökkäys oli suuntautunut tarkalleen puolikaaren keskelle, joten sitä vastaan saatettiin keskittää monen konekiväärin tuli, ja puolustautuminen oli helppoa. 20 minuutissa venäläiset oli lyöty ristitulessa. Tappiot olivat valtavat, kun samaan aikaan Dreger ei menettänyt yhtäkään miestä.

Tunnin päästä vihollinen yritti tuhota suunnatulla tykistötulella Dregerin miesten asemat, mutta he olivat taktiikan mukaisesti siirtyneet jo uusiin asemiin ja tykistökeskitys oli tehoton. 14 tunnin aikana venäläiset hyökkäsivät viisi kertaa, mutta joka kerta tulos oli sama. Vihollispataljoonien hyökkäys pysäytettiin. Dregerin miehet kestivät vaikka vihollisella oli satakertainen ylivoima.

Kolme päivää myöhemmin Dreger kuoli. Aikaisemmin hän oli joutunut vetäytymään tukikohtana olleesta kylästä. Dreger yritti löytää miehilleen suojan ja lämpimän paikan 30 asteen pakkasessa. Hän yritti vallata läheisen kolhoosin, mutta häneen osui luotisuihku vihollisen konekivääristä. Miehet saivat haavoittuneen Dregerin turvaan, mutta hän kuoli. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Kuunnelkaa miehet, kohta koputetaan!"

Lähteet
-------

* Carell, Paul: *Marssi Venäjälle : Barbarossa-suunnitelma*, s. 437-439. Helsinki: Gummerus, 2003. ISBN 951-20-6479-0.
* Feldwebel Dreger (englanniksi)
**Sasaram** tai **Sahsaram** on kaupunki Intian Biharin osavaltiossa. Se tunnetaan etenkin Delhin sulttaani Šer Šah Surin mausoleumista. Vuonna 2011 sen asukasluku oli 147 408.

Maantiede
---------

Šer Šah Surin mausoleumi.
Sasaram sijaitsee Intia Biharin osavaltion lounaisosassa Rohtasin piirikunnassa. Noin 16 kilometriä kaupungista itään sijaitsee Dehri.

Historia
--------

Legendan mukaan Sasaramin nimi on johdettu hindulaisen mytologian eräästä asurasta. Kaupungin itäpuolella Kaimurvuorilla on vanha buddhalainen luola, jolla on Ašokan piirtokirjoitus.

Sasaram tunnetaan etenkin Delhin sulttaani Šer Šah Suri hautapaikkana. Alkujaan se kuului Šer Šahin *iqta*-maihin. Šer Šahin hautapaikaksi rakennettiin suuri mausoleumi suuren tekojärven vieressä. Punaisesta hiekkakivestä rakennettu mausoleumi edustaa afgaanityyliä. Šer Šahin ohella Sasaramiin haudattiin myös hänen isänsä Hasan Sur ja hänen poikansa Salim Šah. Pojan mausoleumin rakennustyöt jäivät aikanaan kesken.

Nykyisin Sasaram on tärkeä rautateiden ja maantieden risteys.

Väestö
------

Paikallinen rautatieasema.
Sasaramin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 147 408. Heistä hinduja oli 72,79 % ja muslimeja 25,58 %. Lukutaitoisuus oli 80,26 %.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sasaram Encyclopaedia Britannica. Viitattu 18.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Sasaram City Population 2011 - 2022 *Census 2011*. Census Organization of India. Viitattu 18.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Lecomte, E.J. van Donzel, Wolfhart Heinrichs ja C. Edmund Bosworth: *Encyclopaedia of Islam, Volume VIII (Ned-Sam)*, s. 850. BRILL, 1998. ISBN 978-90-04-09834-3. (englanniksi)
Katsuobushia lautasella.
**Katsuobushi** (鰹節 tai かつおぶし) on japanilainen nimi kuivatulle, savustetulle ja käyneelle tonnikalansukuiselle boniitille. *Katsuobushi* ja *kombu* (merilevätyyppi) ovat *dashin*, monien keittojen, pohjan tärkeimmät valmistusaineet. *Dashia* käytetään esimerkiksi misokeiton ja kastikkeiden tekoon.

Nykyään katsuobushia löytää yleensä pieninä vaaleanpunaisina ja ruskeina lastuina pussitettuna. Suurempia, paksumpia lastuja, *kezurikatsuoja* (削り鰹; けずりかつお), käytetään dashi-liemen valmistukseen. Pieniä ja laihempia lastuja, *hanakatsuoja* (花鰹; はなかつお), käytetään monien japanilaisten ruokien, kuten okonomiyakin, maustamiseen ja koristelemiseen.

Kun hanakatsuota lisätään kuuman annoksen päälle, höyry saa lastut liikkumaan kuin tanssien. Tämän vuoksi katsuobushikoristelua kutsutaan myös "tanssiviksi kalalastuiksi".

Käyttö
------

Dashin lisäksi katsuobushia käytetään myös muiden japanilaisten ruokien valmistukseen:

* Okaka (おかか), hienoksi jauhettu katsuobushi päällystetään soijakastikkeella.
	+ Kuivattua okakaa käytetään *furikake*-riisipäällyksen aineena. Sitä kutsutaan *okaka furikakeksi*.
* Onigiri-riisipallojen sisällys
* Riisin päällystys, suosittu bentōn kanssa. Bentō, jossa on okakaa ja noria, on nimeltään *nori-ben*.
* Mausteena kylmälle tofulle (*hiyayakko*, 冷奴) raastetun inkiväärin ja kevätsipulin kanssa.
* Takoyakin ja okonomiyakin päällystys
* Korkeaproteiininen kissanruoka

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katsuobushi**.
* Video "tanssivista kalalastuista" (Arkistoitu – Internet Archive)
* Esittely katsuobushista
* Valmistuskuvia katsuobushista
* Makurazaki Katsuobushi Virallinen verkkosivusto(englanti)
**Skaláni** (kreik. Σκαλάνι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 180 (vuonna 2011).

Viininviljelmiä Skalánin lähellä.
Skalánin kylä sijaitsee noin kymmenen kilometriä eteläkaakkoon Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu rinteeseen noin 244 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Skaláni mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1271. Kylän pääelinkeinoja ovat viinin- ja oliivinviljely.

Skaláni muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σκαλανίου, *Topikí Koinótita Skalaníou*), johon kuuluu varsinaisen Skalánin kylän lisäksi kylä Spília. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 229.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  index.php en villages en gb skalani en gb *Rural Heraklion*.  Arkistoitu 5.11.2019. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skaláni** Wikimedia Commonsissa
**Ananse** tai **Anansi** on afrikkalaisten kansantarinoiden hahmo, yleensä muodoltaan hämähäkki. Se on kujeilija Länsi-Afrikassa, etenkin Ghanan ašantien keskuudessa. Oveluudessa se voittaa itseään paljon voimakkaammat oliot. Ananse-tarinoita kerrotaan yleisön viihdyttämiseksi ja tähdentämään, että aivot ovat yhtä tärkeät tai tärkeämmätkin kuin lihakset. Eräissä myyteissä Ananse on välittäjä taivaan jumalan Nyamen ja ihmisten välillä. Ananse kutoi taivaaseen ulottuvan langan. Nyame loi hänen pyynnöstään yön, ja aikaisemmin pelloilla tauotta työskennelleet ihmiset saivat vihdoinkin nukkua. He kuitenkin pelkäsivät pimeyttä, joten Nyame loi kuun valaisemaan, mutta sitten ihmiset palelivat. Jälleen Ananse kiipesi kertomaan ongelmasta jumalalle, joka asetti auringon taivaalle. Se kärvensi liikaa, joten Ananse kapusi uudelleen pyytämään apua. Nyt Nyame antoi sataa, mutta sateet olivat niin rankkoja, että ne aiheuttivat tulvia ja ihmisiä hukkui. Silloin jumala käski sateiden laantua, ja lopultakin kaikki olivat tyytyväisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilkinson, Philip: *Myytit & legendat*, s. 252. Suomentanut Ketola, Veli-Pekka. Readme.fi. ISBN 978-952-220-252-9.
**Rauhanoppositio** oli jatkosodan loppuvaiheessa Suomen politiikassa toiminut sodan jatkamista vastustanut ryhmä.

Rauhanopposition toiminta sai alkunsa Stalingradin taistelun jälkeen tammikuussa 1943 ruotsalaisen *Nyliberala studentförbundetin* jäsenten keskuudessa. Oppositioon kuuluneet halusivat Suomen hallituksen aloittavan rauhanneuvottelut Neuvostoliiton kanssa ja irtautuvan sodasta jo ennen syksyä 1943. He harkitsivat jopa varjohallituksen perustamista Lontooseen ja Tukholman käyttämistä tällöin väliasemana. Rauhanoppositio laajeni pian muihinkin poliittisiin ryhmiin ja siihen kuului lopulta muun muassa SAK:n puheenjohtaja Eero A. Wuori, K. A. Fagerholm, Eino Kilpi, Sakari Tuomioja, Urho Kekkonen, Åke Gartz, J. O. Söderhjelm, Ralf Törngren, Nils Meinander ja C. O. Frietsch. Eduskunnassa siihen kuului pääasiassa SDP:n, RKP:n ja edistyspuolueen kansanedustajia.

Rauhanoppositioon kuuluneet luovuttivat jatkosodan aikana 5. elokuuta 1943 presidentti Risto Rytille niin sanotun Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän, johon kaikki jälkeenpäin ryhmään luetut eivät tosin osallistuneet. Esimerkiksi Urho Kekkonen ei allekirjoittanut. Rauhanoppositio ei kuitenkaan kyennyt painostamaan Suomen hallitusta, joka sodan jatkamisesta ja siitä aikanaan irtautumisesta päättäessään katsoi liittolaissuhteen ylläpitämisen Saksan kanssa olleen vallinneissa oloissa Suomen etujen mukaista. Pienin osin rauhanopposition vaatimusten mukaista politiikkaa kuitenkin toteutettiinkin, sillä esimerkiksi kotiuttamalla vapaaehtoisen SS-pataljoonan Saksasta vuonna 1943 ja perustamalla arvovaltaisten kansalaispiirien tukemana kesällä 1944 amerikkalais-suomalaisen yhdistyksen Linkomiehen hallitus pyrki varautumaan Saksan ja Suomen liittosuhteen päättymisen jälkeiseen aikaan.

Jatkosodan jälkeen monet rauhanoppositioon kuuluneet nousivat Suomen politiikan tärkeimpiin johtoasemiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Unto Hämäläinen: Sota-ajan hallituksen sisäpiiriläinen vuoti tietoja Neuvostoliitolle.  *Helsingin Sanomat*, 16.6.2009. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.12.2009.
2. ↑  "Pataljoonan hajottaminen", *Jatkosodan pikkujättiläinen*, s. 68. Helsinki: WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-28690-6.

Kirjallisuutta
--------------

Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 155-175. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Urho Kekkonen: Rauhan presidentti ja rauhan hallitus (muistio rauhanopposition puolesta Suomen Marsalkalle : 29/6 1944) *hdl.handle.net*.  29.6.1944. Viitattu 2.12.2009.
* Paavo Rantanen: Suomen mutkikas tie rauhaan kesällä 1944 *Vanhat Toverit*.  14.12.2005. Viitattu 2.12.2009.
**Yacine Diallo** (18. lokakuuta 1897 Labé – 1954) oli guinealainen opettaja ja poliitikko.

Diallo syntyi Fouta Djallonin päällikön Alpha Yaya Diallon neuvonantajan perheeseen. Hän kävi koraanikoulun ja ranskalaisen koulun ja valmistui opettajaksi Senegalin William Ponty -koulusta.

Diallo työskenteli opettajana eri puolilla Guineaa vuodesta 1917 lähtien. Vuonna 1943 hänet nimitettiin Boulbinetin poikakoulun rehtoriksi Conakryyn.

Fouta Djallonin päällikköjen ja paikallisten sosialistien tukema Diallo valittiin Guinean afrikkalaisväestön edustajaksi Ranskan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen vuosina 1945 ja 1946. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuosina 1946 ja 1951. Kansalliskokouksessa Diallo liittyi länsiafrikkalaisine edustajatovereineen sosialistipuolue SFIO:n ryhmään. Vuonna 1946 he perustivat Rassemblement démocratique africain -puolueen.

Diallo katosi 14. huhtikuuta 1954. Hänen arveltiin saaneen sairaskohtauksen tai joutuneen poliittisten vastustajiensa murhaamaksi. Diallo unohdettiin Sékou Tourén valtakaudella, mutta jos hän olisi elänyt pitempään, hänellä olisi ollut hyvät mahdollisuudet tulla Guinean ensimmäiseksi presidentiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Dictionary of African Biography*, s. 191–193. New York: Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-538207-5.
2. ↑  Yacine Diallo *Assemblée nationale*. Viitattu 16.6.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Signe Amalia Häggman** (29. huhtikuuta 1863 Jyväskylä – 26. kesäkuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen pedagogi. Hän oli suomalaisen liikuntavammaisten koulutuksen uranuurtaja.

Häggman opiskeli Jyväskylän seminaarissa ja toimi aluksi opettajana Oulussa ja Lapualla. Vuonna 1889 hän tarjoutui lähtemään Kööpenhaminaan opiskeleman raajarikkoisten huoltoa valtion stipendin turvin. Opintomatkansa jälkeen hänestä tuli Vera Hjeltin johtaman Raajarikkoisten Auttamisyhdistyksen Helsinkiin perustaman Raajarikkoisten työkoulun ensimmäinen johtaja ja opettaja. Hän johti työkoulua vuosina 1890–1911, aina kuolemaansa saakka. Koko maan liikuntavammaisten huolto oli tuolloin käytännössä pitkälti Häggmanin johtaman laitoksen varassa. 

Vuodesta 1905 lähtien Häggman kuului myös alan pohjoismaisen -aikakauskirjan *Nyt Tidskrift for Abnormvaesenet* toimituskuntaan.

Lähteet
-------

* Harjula, Minna: / Häggman, Signe (1863–1911) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Aukusti Veuro, *Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi, Someron sankaripatsas*, 1949.
Someron sankarihaudat. Muistomerkin edustan kiveystä kuvassa oikealla.
**Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi** on Suomen talvisodassa 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944 kuolleitten somerolaisten sankarivainajien sankarihautojen muistomerkki. Muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Aukusti Veuro ja se paljastettiin vuonna 1949 sankarihaudoilla Someron vanhalla hautausmaalla.

Muistomerkki päätetään hankkia
------------------------------

Ehdotuksen sankarimuistomerkin hankkimisesta teki kaatuneiden muistopäivänä 1948 pitämässään puheessa maisteri Tapio Horila. Muistomerkin hankkimista varten järjestettiin kaatuneiden omaisille kokous Someron seurakuntatalolla elokuussa 1948. Kokouksessa esiteltiin muistomerkiksi kolme luonnosta, joista yhden oli tehnyt arkkitehti Matti Visanti ja kaksi kuvanveistäjä Aukusti Veuro.

Valittu ehdotus ja sen toteuttajat
----------------------------------

Ehdotuksista valittiin yksimielisesti toteutettavaksi Aukusti Veuron suunnitelma *Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi*. Aukusti Veuron (1886–1954) tunnettuja töitä ovat muiden muassa *Aleksis Kiven patsas* Nurmijärvellä ja *Vasikanjuottaja* Hämeenlinnassa.

Muistomerkin toteuttajaksi valittiin Someron kivenveistämö ja se päätettiin tehdä Tammelan mustasta dioriitista. Kivenveistäjä Mauno Kankaan johtama Someron kivenveistämö toteutti 1950–1960-luvuilla lukuisia vaativia muistomerkkitöitä eri puolille Suomea.

Toteutus ja julkistaminen
-------------------------

Paljastusajankohdaksi muistomerkille valittiin heinäkuu 1949, joka samalla oli Someron pitäjän valmisteilla olleen 500-vuotisjuhlan ajankohta. Muistomerkin kustannukset päätettiin kattaa yleisellä keräyksellä. Kivi patsaaseen saatiin Tammelan Letkulta. 20 tonnia painava patsasaihio kuljetettiin Somerolle helmikuussa 1949, ja patsas saatiin paikoilleen sankarihauta-alueen itäreunaan keväällä 1949.

Paljastustilaisuus järjestettiin osana Someron seurakunnan 500-vuotisjuhlia 3. heinäkuuta 1949. Tilaisuudessa puhuivat pankinjohtaja Hulda Soini ja kirkkoherra Sulo Tasanko.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pollari, Kaarina & työryhmä (toim.): *Someron sankarivainajien muisto*, s. 292-293. Somero: Somero-seura, 2000. ISBN 952-91-2441-4.
2. ↑  Ahonen Tellervo: Kivenveistäjä Mauno Kangas.  *Helsingin Sanomat*, 4.1.1994. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.11.2017.
**Viktor Nikolai Virtanen** (6. joulukuuta 1884 Akaa – 16. maaliskuuta 1938 Ruovesi) oli suomalainen osuuskaupan johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Virtasen vanhemmat olivat työmies Viktor Virtanen ja Matilda Vilhelmintytär. Hän kävi kansakoulun ja oli sahatyömiehenä vuoteen 1908 saakka. Hän oli sitten Osuusliike Virkkalan liikkeenhoitajana Lohjalla 1908–1909, Ristiinan pitäjän osuuskaupan hoitajana 1909–1910, Alavuden osuusliikkeen liikkeenhoitajana 1911–1917 ja viimeksi Osuuskauppa Vankan toimitusjohtajana Vilppulassa 1917–1938. 

Virtanen oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän toimi myös Vilppulan kunnanvaltuuston puheenjohtajana, oli Etelä-Pohjanmaan osuuskauppaliiton sihteerinä ja kuului Kulutusosuuskuntien keskusliiton, OTK:n ja Kansa-yhtiöiden hallintoneuvostoon.

Virtanen oli naimisissa vuodesta 1905 Vendla Vilhelmiina Levinin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Nikolai Virtanen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Yaakov Aryeh Alter
**Yaakov Aryeh Alter** on israelilainen rebbe ja Gerin hasididynastian johtaja vuodesta 1996. Hän lukeutuu maansa vaikutusvaltaisimpiin henkilöihin ultraortodoksijuutalaisten keskuudessa. Hän on maansa rikkaimpia henkilöitä johtuen isänsä tekemistä maakaupoista Tel Avivissa, Jerusalemissa ja Arsufissa ennen Israelin itsenäistymistä. Hänen omaisuuden arvoksi arvioitiin 350–500 miljoonaa uutta Israelin sekeliä. Vuonna 2012 hänen arvioitiin olevan Israelin kolmanneksi rikkain rabbi.

Alterin isä oli Gerin hasididynastian kuudes johtaja Simcha Bunim Alter, jonka kuoltua vuonna 1992 dynastian johtajuus siirtyi hänen veljelleen Pinchas Menachem Alterille. Yaakov Aryeh Alter sai asemansa setänsä Pinchas Alterin kuoltua vuonna 1996. Yhteisön keskuudessa syntyi vuonna 2019 valtakamppailu Alterin serkun rabbi Shaul Alterin, Pinchas Menachem Alterin pojan, erottua yhteisöstä johtamalla noin 300 hengen rukoustilaisuutta. Shaul Alterin seuraajien keskuudessa huhuttiin 2000–3000 perheen eroavan noin 12 000 perheen muodostamasta Ger-yhteisöstä. Eroajien määrä väheni nopeasti, kun huhut levisivät eroajia uhkaavista potkuista yhteisön hallitsemissa kouluissa ja omistamissa työpaikoissa.

Alterin seuraajiin lukeutuu muun muassa Yaakov Litzman, joka erosi terveysministerin virasta vuonna 2017 Alterin pyynnöstä vastustaakseen sapattina tehtyä rautateiden rakentamista. Litzmanin väitettiin vuonna 2018 varaterveysministerinä siirtäneen potilaita pois sairaalan teho-osastolta tehdäkseen tilaa Alterille. Seuraavana vuonna kohuttiin, että Litzman suosi Alteria hankkimalla tämän vaimolle erityishoitoa veronmaksajien kustannuksella.

Koronaviruspandemian aikana vuonna 2020 Alter kehotti seuraajiaan ottamaan rokotteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Who is the Admor of Gur, the Hasidic leader who plays coalition kingmaker? *Times of Israel*.  1.6.2019. Viitattu 3.2.2021.
2. ↑  Podolsky, Philip: Meet Israel’s richest rabbis *Times of Israel*.  10.6.2012. Viitattu 3.2.2021.
3. 1 2  Religious Affairs: The Gerrer rebellion *The Jerusalem Post*.  31.10.2019. Viitattu 3.2.2021.
4. ↑  Rabinowicz, Harry: Obituary: Rabbi Pinchas Menachem Alter *Independent*.  23.10.2011. Viitattu 3.2.2021.
5. ↑  Sugarman, Daniel: Ger, one of the largest chasidic dynasties in the world, splits after 160 years of unity *The Jewish Chronicle*.  24.10.2019. Viitattu 3.2.2021.
6. ↑  Siegel-Itzkovich, Judy: Reports: room for ailing Gerrer Rebbe made at expense of patients *The Jerusalem Post*.  28.2.2018. Viitattu 3.2.2021.
7. ↑  Bachner, Michael: Litzman arranged VIP treatment for top rabbi’s wife at expense of public: report *Times of Israel*.  6.3.2019. Viitattu 3.2.2021.
8. ↑  Blumenthal, Itay & Nachshoni, Kobi: Senior rabbis call on Haredi public to get vaccinated *Ynetnews*.  20.12.2020. Viitattu 3.2.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |

 |
Kanadan joukkueen pelaajia MM-kilpailuissa 2013.
**Kanadan rugby union -maajoukkue** edustaa Kanadaa rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1974 perustettu *Rugby Canada*.

Kanada on pelannut kaikissa MM-lopputurnauksissa. Se on selviytynyt parhaimmillaan puolivälieriin Englannin kisoissa 1991. Se voitti tuolloin alkulohkon otteluissa Fidžin ja Romanian sekä hävisi Ranskalle. Puolivälieräottelussa se hävisi Uudelle-Seelannille pistein 13–29. Vuosien 1987, 1995, 1999 ja 2003 MM-kilpailuissa Kanada voitti kussakin yhden ottelun ja hävisi muut. Vuoden 2007 kisoissa se pelasi tappioiden lisäksi yhden tasapelin, 2011 tuloksena oli voitto, tasapeli ja kaksi tappiota. MM-kilpailuissa 2015 se hävisi kaikki neljä otteluaan. MM-kilpailuissa 2019 se hävisi kolme ottelua ja yksi ottelu peruutettiin Taifuuni Hagibisin vuoksi.

Kanada on sijoittunut World Rugby Pacific Nations Cupissa parhaimmillaan toiseksi 2013. Amerikan-mestaruuskilpailuissa se saavutti pronssia 2016.

Kanada oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 23. sijalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rugby - Canada *the-sports.org*. Viitattu 28.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  Recovery begins as Japan's Typhoon Hagibis leaves trail of death and destruction *cnn.com*.  13.10.2019. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
3. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanadan rugby union -maajoukkue** Wikimedia Commonsissa
Nikolaikirche Berliinissä.
**Nikolaikirche** on Berliinin vanhin kirkkorakennus ja ainoa kaupungin varhaisimmilta ajoilta säilynyt rakennus. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, historiallisen Nikolaiviertelin alueella. Nykyisin Nikolaikirchessä toimii Berliinin kaupunginmuseoon kuuluva museo ja siellä järjestetään myös konsertteja.

Nikolaikirche sijaitsee suunnilleen paikalla, johon Berliinin kaupunki perustettiin. Kirkkoa alettiin luultavasti rakentamaan noin vuonna 1230 eli samoihin aikoihin kun Berliini sai kaupunginoikeudet. Luonnonkivistä rakennettu pilaribasilika lienee valmistunut noin kymmenessä vuodessa. Kirkko sai nykyisen kolmilaivaisen ulkoasunsa 1300- ja 1400-luvuilla tehtyjen laajennusten jälkeen. Uusgoottilaiset teräväkärkiset tornit lisättiin kuitenkin vasta 1876–1877. Ne suunnitteli Berliinin kaupunginarkkitehti Hermann Blankenstein. Kirkko oli alun perin katolinen, mutta uskonpuhdistuksen myötä se muutettiin luterilaiseksi kirkoksi.

Kirkko vaurioitui merkittävästi liittoutuneiden pommituksissa aivan toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Tulipalo tuhosi sisätilat ja pääosa runkohuoneen pilareista sortui. Itä-Berliinin alueella sijainnut kirkko restauroitiin lopulta vuosina 1981–1987. Samoihin aikoihin sen ympärille rakennettiin jäljitelmä sodassa tuhoutuneesta Nikolaiviertelin korttelista vuonna 1987 vietettyjen Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien kunniaksi. Nikolaikirche on vuodesta 1987 alkaen toiminut museona ja konserttisalina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nikolaikirche (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin. Viitattu 30.7.2014.
2. 1 2 3 4  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 300. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolaikirche**.
* Nikolaikirchen historiaa (saksaksi)
**Matti-Trikoo Oy** oli suomalainen Tampereella toiminut tekstiiliteollisuusyritys (trikookutomo ja ompelimo). Yrityksen perusti Matti Sutinen 1922 ja se toimi vuoteen 1949 saakka nimellä *Matti Sutisen Kutomo Oy*.

Historia
--------

Matti-Trikoon kolmikerroksinen rapattu funkkistyylinen tehdas- ja konttorirakennus sijaitsi Viinikan liikenneympyrän pohjoisreunassa Viinikankadun ja Tehdaskadun kulmauksessa. Talo kärsi vaurioita talvisodan pommituksissa mutta sitä korjattiin ja vuonna 1950 talo sai lisäkerroksen. Vuonna 1967 valmistui vielä yksi lisäkerros ja talon kellariin rakennettiin varastotiloja. Enimmillään Matti-Trikoon palveluksessa oli vajaa 200 työntekijää.

Yrityksen pitkäaikainen toimitusjohtaja 1945–1972 oli teollisuusneuvos Eero Tuomola, jonka puoliso oli Matti Sutisen tytär Aila Sutinen.

1990-luvulla toimintansa lopettaneen tehtaan tiloissa toimi osto- ja myyntiliike. Tehdaskiinteistöstä kaavailtiin hotellia, mutta lopulta rakennus purettiin keväällä 2000.

Lähteet
-------

* Maria Silander : Tekstiiliteollisuus 1940-1960 (Koskesta voimaa-sivusto)
* Yle uutiset Tampere 14.2.2011 : Matti-Trikoo oli tekstiiliteollisuuden maamerkki

### Viitteet

1. ↑  Eero Tuomola *Biografiasampo*. Viitattu 25.3.2022.

Kirjallisuutta
--------------

* Uuno Sinisalo : *Matti-trikoo oy vv. 1922-1972 : 50 vuotta trikooalan tuotantoa ; julkaisu yhtiön 50-vuotispäivänä 1.11.1972*. Matti-trikoo, Tampere 1972

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Museot online: Mauno Mannelinin valokuva Matti Sutisen Kutomo Oy:n tehdassalista[vanhentunut linkki]
* Vaunut.org: Tamperelainen kaupunkinäkymä vuodelta 1980, kuvassa myös Matti-Trikoon rakennus
* Karttapaikka-linkki tehtaan sijaintipaikkaan
**Matthias Ziegler** (s. 13. helmikuuta 1955) on sveitsiläinen huilisti.

Ziegler on urallaan soittanut perinteistä ohjelmistoa sekä nykymusiikkia ja yhdistänyt klassisen musiikin sekä jazzin piirteitä. Hän on Collegium Novum Zürichin jäsenenä toimiessaan tehnyt yhteistyötä Mauricio Kagelin, Heinz Holligerin ja George Crumbin kanssa. Zieglerin musiikillisia yhteistyökumppaneita ovat olleet myös lyömäsoittaja Pierre Favre, pianisti George Gruntz ja kontrabasisti Mark Dresser. Ziegler on soittanut Zürichin kamariorkesterissa. Hänelle ovat säveltäneet konserttoja Michael Jarrell, Benjamin Jusupov, Mathias Rüegg ja Mark Dresser. Hän on esiintynyt Yhdysvalloissa, Australiassa, Etelä-Amerikassa ja Israelissa. Ziegler on tehnyt lukuisia levytyksiä. Hän on opettanut Zürichin taidekorkeakoulussa.

Ziegler on parantanut perinteisen huilun ja kontrabassohuilun mahdollisuuksia amplifikaatiolla. Hänen käyttämiään instrumentteja ovat Louis Lotin huilu vuodelta 1880 sekä Eva Kingman tekemät neljännessävel-, altto- ja bassohuilut. Hän on soittanut myös kontrabassohuilua Kotato & Fukushiman valmistamalla instrumentilla. Ziegler oli mukana perustamassa Flutexpansions-laboratoriota. Hänen oma keksintöntä on uniikki Matusiflute-soitin, johon on lisätty väreilevä kalvo.

Lähteet
-------

1. ↑  SME – Musinfo: Ziegler Matthias
2. 1 2 3  Flûte Festival: Matthias Ziegler
3. 1 2  FluteXpansions: Bios (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kanadan rajapalveluvirasto** (englanti *Canada Border Services Agency*, **CBSA**; ranska: *Agence des services frontaliers du Canada*, **ASFC**) on Kanadan liittovaltion lainvalvontavirasto, joka vastaa rajavalvonnasta (eli suojelusta ja valvonnasta), maahanmuuton valvonnasta ja tullipalveluista Kanadassa.

Virasto perustettiin 12. joulukuuta 2003 yhdistämällä lakkautettu Canada Customs and Revenue Agency, silloisen Citizenship and Immigration Canada (nykyisin nimellä Immigration, Refugees and Citizenship) täytäntöönpanotoiminnot ja Kanadan elintarviketarkastusviraston (*Canadian Food Inspection Agency*, CFIA) saapumistarkastustoiminnot. 

Virastolla on 1200 palvelupistettä Kanadassa ja 39 muissa maissa. Se työllistää yli 14 000 virkamiestä ja tarjoaa ympärivuorokautista palvelua 117 maarajanylityspaikallaan ja 13 kansainvälisellä lentokentällä. Se tekee tiivistä yhteistyötä Kanadan maahanmuutto-, pakolais- ja kansalaisuusjärjestöjen kanssa maahanmuuttolakien valvomiseksi ja avustamalla paikallista poliisia maahanmuutto- ja pakolaisasiain lain rikkomusten tutkinnassa. Viraston Inland Enforcement -yksikkö jäljittää ja karkottaa laittomasti Kanadassa oleskelevia ulkomaalaisia. 

Virasto valvoo myös toimintaa kolmessa suuressa merisatamassa ja ylläpitää pidätyskeskuksia, jotka tunnetaan maahanmuuttokeskuksina (*Immigration Holding Centre*, IHC) Lavalissa (Quebec), Torontossa (Ontario) ja Surreyssa (Brittiläinen Kolumbia).

Lähteet
-------

1. ↑  Canada Border Services Agency: Securing the border
2. ↑  Canada Border Services Agenc: Non-Canadians
3. ↑  Canada Border Services Agency: Immigration holding centres
*Tämä artikkeli kertoo suomalaisesta radiotoimittajasta. Samanniminen henkilö toimii esimerkiksi Helsingin yliopiston anatomian professorina.*
**Matti Airaksinen** (s. 1978 Turku) on suomalainen radiotoimittaja ja DJ. Hän juonsi YleX-kanavalla perjantaisin esitettäviä *Disko2000*- ja *Parasta ennen* -ohjelmia. DJ-keikoillaan Airaksinen soittaa lähinnä *Parasta ennen* -ohjelmasta tuttua 1990-luvun musiikkia. Päivätyökseen Airaksinen opettaa kuvataidetta Vaskivuoren lukiossa Vantaalla. Airaksinen on juontanut vuoden 2021 alusta *Retroperjantai*-ohjelmaa Radio Novalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiiski, Timo: Hatuntekijä. DJ PartaMatin elämä sai uuden suunnan tammikuussa 2005.  21.1.2021. Iltalehti. Viitattu 24.1.2021.
2. ↑  Kuningas Matti Airaksinen - asiakaspalvelija yle.fi. Viitattu 19.3.2016.
3. ↑  Matti Airaksisen auktoriteetti siviilityössään opettajana ei karise viikonlopun DJ-keikoilla areena.yle.fi. Viitattu 19.3.2016.
4. ↑  Oku Luukkainen jättää huippusuositun radio-ohjelmansa – ulos eetteristä jo joulukuussa *Iltalehti*.  30.11.2020. Viitattu 4.12.2020.