recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nuottijärvi** on pohjanmuodoltaan kumpuileva järvi Hyrynsalmen keskustan itäpuolella Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 63 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Nuottijärven ulottuvuus lännestä itään on noin 3,3 kilometriä. Lahdet ovat suiltaan hyvin avoimia. Juurikkalahti ja Ahvenlahti kattavat järven koko itäisen osan. Myös länsiosan Hautalahti, Haukilahti ja Koistisenlahti ovat leveitä. Huomattavin niemi on etelärannan Hietaniemi. Noin kuudesosa Nuottijärvestä on enintään metrin syvyinen. Idässä puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee paikka paikoin melko kaukana rannasta. Vähintään kymmenen metriä syviä alueita on useita. Syvin piste, noin 18 metriä, sijaitsee keskellä järveä.

Nuottijärven saariluku on neljä. Saarilla ei ole karttanimiä ja ne sijaitsevat lähellä rantaviivaa. Järven ranta-alue on metsä- ja suomaata. Länsirannalla sijaitsee Pikkarainen eli Nuottikylä. Nuottijärven tulouomia ovat Mantereenvirta kaakosta Niemelänjärveltä (162,9 metriä mpy) ja Tervajoki koillisesta Ala-Tervajärveltä ja Ylä-Tervajärveltä (170,6 metriä mpy). Nuottijärven luusua sijaitsee lounaisrannalla, josta vedet laskevat Nuottikoskea Nuottijokeen, joka päättyy Salmijärveen (156,4 metriä mpy).

Nuottijärven vesitilavuus on 10 252 000 kuutiometriä.

Nuottijärvi (59.711.1.001) kuuluu Nuottijärven lähialueeseen (59.711), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Nuottijärven alue (59.71) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Nuottijärven lähialueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nuottijärvi on selkeästi laajin. Siitä seuraavat vakavedet, Kaarre ja Kangaslampi, ovat pinta-alaltaan noin 15-hehtaarisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nuottijärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 10.3.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 10.3.2024.
3. ↑  Nuottijärvi (59.711.1.001) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 10.3.2024.
4. ↑  Nuottijärven lähialue (59.711) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 10.3.2024.
**Elias Seppänen** (s. 31. lokakuuta 2003 Tammela) on suomalainen autourheilija. Seppänen voitti vuonna 2023 Saksan ADAC GT Masters -mestaruuden.

Ura
---

Seppänen aloitti uransa Karting-luokissa voittaen vuonna 2016 Finnish Junior Championship Raket -luokan mestaruuden sekä Ruotsin Sydsvenskans Kart Champion Cup-sarjan.

Vuonna 2019 Seppänen aloitti kilpauransa Kaakkois-Aasian Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti 11 voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 28 palkintosijoitusta ja sijoittui sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Suomessa Formula Academy Finland -sarjan kilpailuja ja otti sieltä seitsemän palkintosijoitusta sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2020 Seppänen ajoi Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen yhden voiton, yhden paalupaikan ja kymmenen palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. 

Vuonna 2022 Seppänen siirtyi ajamaan Saksan ADAC GT Masters -sarjaan tiiminä Landgraf motorsport. Kautena 2023 Elias Seppänen 19-vuotiaana voitti ADAC GT Masters mestaruuden kuljettajaparina Salman Owega. Mestaruus kovatasoisessa sarjassa oli historiallinen. Kuljettajapari oli nuorin koskaan sarjan voittaneesta.

Lähteet
-------

* Elias Seppänen Driver Databasessa

### Viitteet

1. ↑  Elias Seppänen: Racedriver biography - career and success *speedsport-magazine.com*. Viitattu 14.4.2023. (englanniksi)
**Alannah Yip** (s. 26. lokakuuta 1993) on kanadalainen kiipeilijä. Hän on yksi menestyneimmistä kanadalaisista kisakiipeilijöistä ja hän on voittanut boulderoinnin Kanadanmestaruuden seitsemän kertaa. Hän voitti vuoden 2020 Pohjois- ja Etelä-Amerikan mestaruuden yhdistetyssä kiipeilyssä saaden paikan vuoden 2020 kesäolympialaisiin. Hän sijoittui olympialaisissa yhdistetynkiipeilyn naistensarjassa neljänneksitoista. Toinen vuoden 2020 olympialaissa ollut kanadalainen kiipeilijä, Sean McColl, on hänen lapsuudenystävänsä.

Yip aloitti kiipeilyn kuusivuotiaana mentyään ensimmäistä kertaa kiipeilemään kuusivuotta itseään vanhemman McCollin kanssa. Viisi vuotta myöhemmin hän kiipesi ensimmäisen kerran ulkona. Ensimmäisen Kanadanmestaruuden hän voitti 12-vuotiaana. Hän osallistui ensimmäiseen maailmancupiinsa 17-vuotiaana sijoittuen boulderoinnissa kahdeksanneksitoista.

Hän lopetti kilpailun alettuaan opiskella, mutta palasi kilpailuihin vuonna 2015. Vuonna 2017 Yip pääsi ensimmäisenä kanadalaisena naisena boulderoinnin maailmancupin finaaliin ja vuonna 2019 hän oli boulderoinnin maailmanmestaruuskisoissa seitsemäs. Vuonna 2018 hän valmistui insinööriksi.

Vuonna 2023 Yip ilmoitti jäävänsä eläkkeelle kilpailuista. Vuonna 2024 hän kertoi sairastavansa hiustenlähtöön johtavaa autoimmuunisairautta alopecia areataa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alannah Yip *olympic.ca*. Viitattu 7.4.2024.
2. 1 2 3 4 5  Alannah Yip to Retire from World Cups *gripped.com*.  15.6.2023. Viitattu 7.4.2024.
3. ↑  Acr'teryx: Alannah Yip *arcteryx.com*. Viitattu 7.4.2024.
4. ↑  Singh, Nancy: "A lot I’m grateful for": Olympic Star Struggling With Disease Humbles Down On The Internet *essentiallysports.com*.  16.1.2024. Viitattu 7.4.2024.
**Holland Taylor** (s. 14. tammikuuta 1943 Philadelphia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen roolinsa ovat usein lujatahtoisia ja elämässään menestyneitä henkilöitä.

Ura
---

Taylorin näyttelijänuran juuret ovat New Yorkin teattereissa. Tunnetuksi Taylor on tullut televisio- ja elokuvarooleistaan, kuten palkitusta sivuroolistaan tuomari Kittlesonina draamasarjassa *Oikeus ja kohtuus* (1998–2003). Taylor näytteli Evelyn Harperin roolin komediasarjassa *Miehen puolikkaat* (2003–2015). Komedian tyylilajiin kuuluvat niin ikään roolit sarjoissa *Bosom Buddies* (1980–1982) ja *The Powers That Be* (1992–1993). Valkokankailla hänet on nähty muun muassa elokuvissa *Truman Show* (1998) ja *Blondin kosto* (2001).

Taylorin teatterirooleja ovat muun muassa Ann Richardista kertovan näytelmän nimirooli vuonna 2009. Hänen teatteritehtäviinsä lukeutuu niin ikään Anne Butley (*Butley*, 1972) ja Angela Forrester (*Murder Among Friends*, 1975). Taylor tulkitsi *The Vagina Monologues* -teoksen vuonna 1999.

Taylorin opintohistoriaan kuuluu Westtown Friends School ja Bennington College.

Valikoitu filmografia
---------------------

### Valkokangaselokuvat

* Vihreän timantin metsästys (1984)
* Niilin jalokivi (1985)
* Alice (1990)
* Hinnalla millä hyvänsä (1995)
* Eräänä kauniina päivänä (1996)
* Viidakon Ykä (1997)
* Truman Show (1998)
* Happy Accidents (2000)
* Usko koetuksella (2000)
* Blondin kosto (2001)
* Hääheila (2005)
* Baby Mama (2008)
* Gloria Bell (2018)
* Bill & Ted Face the Music (2020)
* The Stand In (2020)

### Televisiosarjat

* Bosom Buddies (1980–1982)
* All My Children (1981–1983)
* The Powers That Be (1992–1993)
* Oikeus ja kohtuus (1998–2003)
* Miehen puolikkaat (2003–2015)
* L-koodi (2004–2008)
* Good Behavior (2017)
* Mr. Mercedes (2017–2019)

### Viitteet

1. 1 2  Holland Taylor '64 *Bennington.edu*. Bennington College. Viitattu 20.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Holland Taylor *Broadwayworld.com*. Wisdow Digital Media. Viitattu 20.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Holland Taylor : Biography *Americansforthearts.org*. Americans for the Arts. Viitattu 20.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Huffpost: Better With Age: The Holland Taylor Story
**Elandi** eli **hirviantilooppi** (*Taurotragus oryx*) on Afrikassa elävä suurikokoinen nautaeläinlaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Elandi on ruumiinmuodoltaan raskasrakenteinen ja muisstuttaa hieman härkää. Uros voi painaa 400–1000 kiloa, ja sen säkäkorkeus on 150–180 cm. Naaras painaa 300–600 kiloa, ja säkäkorkeus on 120–150 cm. Naaras on selvemmin ruskea, uros harmahtavampi ja tummempi.

Sarvet voivat olla metrin mittaiset ja ne ovat sekä uroksella että naaraalla. Lajille on tyypillistä myös lyhyt harjas niskassa ja tyhjää pussukkaa muistuttava tupsu kaulassa. Elandin häntä on noin puoli metriä ja sen päässä on tumma tupsu.

Elandit voivat synnyttää soinnikkaita naksauksia polviensa avulla.

Levinneisyys
------------

Elandeita tavataan Afrikassa, Etiopiasta ja Zairen eteläosista Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Laji elää sekä ruohosavannilla että harvan metsän peittämällä savannilla.

Elinympäristö
-------------

Elandi elää tavallisesti laumassa tasankoalueella, mutta toisinaan niitä esiintyy myös aavikoiden reunoilla ja metsissä.

Lisääntyminen
-------------

Naaraalla ensimmäinen parittelu tapahtuu noin 15 kuukauden iässä, ja raskausaika on 8,5–9 kuukautta. Synnytys tapahtuu usein sadekautena ja jälkeläisiä on vain yksi kerrallaan.

Lähteet
-------

1. ↑  IUCN SSC Antelope Specialist Group: *Tragelaphus oryx* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 28.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Elandi (hirviantilooppi) – *Taurotragus oryx* laji.fi Suomen Lajitietokeskus
3. 1 2 3  *Suuri eläintieto: Eläinten kiehtova maailma 2 (H)*, s. 120. Weilin+Göös, 1990. ISBN 951-35-5128-8.
4. ↑  Hirviantilooppi viettelee polvia naksauttelemalla Helsingin Sanomat 2008 (myös suomenkielisen nimen viite)
5. ↑  Animal Diversity Web
**Fides** oli suomalainen parkkilaiva, joka haaksirikkoutui Etelä-Australiassa Kengurusaaren edustalla 21. toukokuuta 1860. Haaksirikossa menehtyi laivan kapteeni ja yhdeksän miehistön jäsenta. Laivan omisti kristiinankaupunkilainen Carl-Gustav Hydén.

Fides oli rakennettu Kristiinankaupungissa vuonna 1857. Laiva lähti viimeiselle matkalleen Kristiinankaupungista syyskuussa 1859, lastina oli puutavaraa ja tervaa. Lontoossa laivaan lastattiin maataloustarvikkeita, viinaa, vaatteita ja ruutia Australiaan suuntautuvaa matkaa varten. Fides pirstoutui kalliota vasten Snug Coven lähellä Kengurusaaren pohjoisrannikolla 21. toukokuuta 1860 vastaisena yönä ja laiva tuhoutui parin tunnin aikana. Viisi miehistön jäsentä pelastui saaren rantaan ja kuljettuaan kolmen päivän ajan tiheän pensaikon läpi he pääsivät Cape Bordan majakalle. Yksi haaksirikossa kuollut miehistön jäsen on haudattu majakan lähellä ja paikalla on myös haaksirikon muistomerkki joka paljastettiin vuonna 2008. Urheilusukeltajat ovat nostaneet 1960- ja 1970-luvuilla laivan hylystä muun muassa laivakellon ja ehjinä säilyneitä oliiviöljypulloja.

Kristiinankaupungin merimuseo on koonnut kiertäväksi näyttelyksi suunnitellun, laivan haaksirikosta kertovan Fides-näyttelyn australialais-suomalaisena yhteistyönä. Näyttely on ollut esillä Australiassa ja Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kristiinankaupungin merimuseo : Fides-näyttely (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Fides Shipwreck, Kangaroo Island Pioneers Association (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Wrecksite.eu : SV Fides
Uuden-Seelannin kansalliskirjasto
**Uuden-Seelannin kieliksi** lasketaan perinteisesti vain Uuden-Seelannin kielet, eikä maahan kuuluvissa vapaasti assosioituneissa maissa (Cookinsaaret, Tokelau ja Niue) puhuttavat kielet.

Viralliset kielet
-----------------

Maan perustuslain mukaan Uuden-Seelannin viralliset kielet ovat maori ja uusiseelantilainen viittomakieli. Myös englanti on *de facto* virallinen kieli. Kaikki aikuiset maorinkieliset uusiseelantilaiset osaavat myös englantia. Uuden-Seelannin englannissa on useita maorista peräisin olevia lainasanoja. Näitä ovat mm. *mana*: "maine", *waka*: "kanootti" tai "kulkuneuvo" ja *kai*: "ruoka"..

Vuonna 2018 New Zealand First -puolue toi parlamenttiin lakialoitteen, jolla tehtäisiin englannista virallinen kieli lainsäädännön keinoin. Perusteluna oli se, että muut viralliset kielet ovat saaneet virallisen statuksen juuri parlamentissa käydyn keskustelun tuloksena: maori vuonna 1987 ja viittomakieli 2006..

Vuoden 2018 väestönlaskennassa englannin ilmoitti äidinkielekseen 4,48 miljoonaa ihmistä (95% koko väestöstä), maorin 185 955 (4%) ja viittomakielen 22 986 (0,5%).

Muut kielet
-----------

Virallisten kielten lisäksi Uudessa-Seelannissa puhutaan myös samoaa (2,2% väestöstä), kiinaa (2%) ja hindiä (1,5%).

Cookinsaarten maorilla, niuella ja tokelaulla ei ole virallisen kielen asemaa, mutta valtion tulee varmistaa niiden elinvoimaisuuden säilyminen. Yksi tärkeä askel on kannustaa perheitä puhumaan näitä kieliä kotona.

Lähteet
-------

1. ↑  New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu Taonga: Characteristics of New Zealand English *teara.govt.nz*. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Maori Language Information *www.maorilanguage.info*. Viitattu 12.6.2020.
3. ↑  Māori Words used in New Zealand English *Māori Language.net*. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  NZ First Bill: English set to become official | Scoop News *www.scoop.co.nz*.  15.2.2018. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
5. 1 2  2018 Census totals by topic – national highlights (updated) | Stats NZ *www.stats.govt.nz*. Viitattu 12.6.2020.
6. ↑  Languages in Aotearoa New Zealand (s. 3)  2013. The Royal Society of New Zealand. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
7. ↑  2019 is year to revitalise NZ Realm Pacific languages - SPC head *RNZ*.  8.1.2019. Viitattu 12.6.2020. (englanniksi)
Siniaalto, kanttiaalto, kolmioaalto ja sahalaita-aalto.
**Aaltomuodolla** tarkoitetaan yleisesti minkä tahansa, mutta tyypillisesti ajan tai paikan funktiona vaihtelevan aaltoliikkeen tai signaalin muotoa. Se on käyttökelpoinen termi erityisesti kuvatessa jaksollisia signaaleja. Signaali voi olla esimerkiksi jonkin fysikaalisen suureen eri ajanhetkinä mitattujen arvojen muodostama käyrä.

Fysikaalisessa merkityksessä aaltomuoto voi esittää ainesosasten liikettä tai tiheyden vaihteluita kaasussa, kiinteässä aineessa tai nesteessä tai niiden rajapinnoilla. Erikoistapauksessa se voi olla pinnan heilahtelua, kuten järven aallot veden ja ilman rajapinnassa tai ilmassa eteneviä tiheyden vaihteluita kuten ääni.

Monesti, esimerkiksi sähkömagneettisten aaltojen tapauksessa, aaltomuoto suoranaisesti ei ole silmin havaittavissa tai korvin kuultavissa. Näitä aaltoja voidaan kuitenkin mitata. Perinteisesti niitä on voitu esittää graafisesti oskilloskoopin avulla, ja nykyisin yhä enemmän tietokoneella ja siihen kytketyillä mittalaitteilla.

Matemaattisesti tärkeä aaltomuoto on siniaalto. Muutkin jaksollisina toistuvat aallot voidaan Fourier'n sarjakehitelmien avulla tulkita koostuviksi eritaajuisista siniaalloista.
**Pajuvyömittari** (*Cyclophora pendularia*) on vyömittareihin kuuluva kirjava yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Helposti tunnistettava perhonen, jonka etu- ja takasiivet ovat kuvioinniltaan samanlaiset. Siipien pohjaväri on vaalean harmaa, mutta siivet ovat kauttaaltaan tummanruskean kehnän peittämät ja perhosen väritys on levottoman kirjava. Jokaisessa siivessä on valkoinen, tummanruskean renkaan ympäröimä keskipilkku. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat tummanruskeat, voimakkaasti mutkittelevat ja niiden mutkissa on mustat pisteet. Keskivarjo on punertavan ruskea. Siipiväli 22–25 mm.

Pajuvyömittari on tummempi, ja kuvioinniltaan levottomampi kuin hieman samannäköinen koivuvyömittari (*Cyclophora albipunctata*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Pajuvyömittaria tavataan läntisimmästä Euroopasta ja Välimereltä pohjoisrannikolta Pohjois-Aasian poikki Koreaan ja Kiinaan. Se on kuitenkin koko levinneisyysalueellaan harvinainen ja paikoitellen puuttuu kokonaan. Myös Suomessa laji on kohtalaisen harvinainen ja sitä tavataan nykyisin suunnilleen Pori-Kuopio-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuun lopulta elokuun loppuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Perhoset viihtyvät kosteilla niityillä, kosteissa metsissä, rannoilla ja pensaikoissa, joilla kasvaa pajuja. Perhosia tavataan tavallisesti vain yksittäin. Ne lentävät yöllä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka käyttää ravinnokseen eri pajulajeja (*Salix*), mutta erityisesti tuhkapajua (*Salix cinerea*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. 1 2 3 4 5  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 1*, s. 60. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint, 1985. ISBN 951-99620-7-7.
4. 1 2 3  Skou P.: *The Geometroid Moths of North Europe (Lepidoptera; Drepanidae and Geometridae)*. Brill, 1986. ISBN 978-9004078598.  s. 32
5. ↑
6. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
7. ↑  Vlindernet (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Pajuvyömittari
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1306157
* ARKive: cyclophora-pendularia
* BioLib: 52343
* BOLD: 182397
* CoL: 32VFT
* EoL: 278553
* EUNIS: 307042
* Fauna Europaea: 443958
* Fauna Europaea (new): 62c872c7-4dd8-4600-9679-40185ecbc22a
* GBIF: 5149704
* iNaturalist: 483278
* IRMNG: 11309582
* LepIndex: 212902
* LoB: 5141
* MaBENA: CycloPendu
* NBN: NBNSYS0000005748
* NCBI: 1441502
* Observation.org: 9659
* Laji.fi: MX.61756

 |

 |
**There Be Dragons** on Roland Joffén käsikirjoittama ja ohjaama historiallinen seikkailueepos. Elokuva on draama, joka sijoittuu Espanjan sisällissotaan (1936–1939). Sisällissota tunnetaan erittäin ikävänä, sillä se asetti espanjalaiset vastakkain toistensa kanssa, joskus jopa saman perheen sisällä. Sisällissota on vieläkin arka teema Espanjassa. Joffén mukaan elokuvassa puhutaan rakkaudesta, vihasta, ystävyydestä ja pettämisestä, sekä jokapäiväisen elämän tärkeyden löytämisestä. Elokuvan ensi-ilta oli keväällä 2011. 

Vuonna 1992 toimittaja Robertin on kirjoitettava pyhän Josemaría Escriván (todellinen hahmo, jota näyttelee Charlie Cox) elämästä, koska samana vuonna Josemaría Escrivá julistetaan autuaaksi Katolisessa kirkossa. Robert huomaa, että Josemaría on kotoisin samasta kylästä kuin hänen oma isänsä, Manolo (Wes Bentley). Elokuvan tarina siirtyy vuodesta 1992 30-luvulle, Josemarian, Manolon ja muiden elämään sisällissodan aikana.

Historia ja fiktio elokuvassa
-----------------------------

Joffé käyttää elokuvassa sekä historiallisia henkilöitä (Josemaría Escrivá), että kuvitteellisia hahmoja (kuten Manolo, Robert, ja muut sivuhahmot).

Tarina sijoittuu todelliseen historian vaiheeseen ja Joffé yrittää kuvata Espanjan sisällissotaa mahdollisimman aidosti. Toisaalta itse tarina on melkein täysin fiktio, vaikka osa siitä on Josemaria Escrivan elämäkerran innoittamaa.

### Josemaría Escrivá

**Josemaría Escrivá de Balaguer** (9. tammikuuta 1902 Barbastro, Espanja – 26. kesäkuuta 1975 Rooma, Italia) oli espanjalainen katolinen pappi ja katolisen kirkon sielunhoitoinstituutio Opus Dein perustaja.

Näyttelijät
-----------

Olga Kurylenko.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Cox  | … |  Josemaría Escrivá. 
  |
|  Wes Bentley  | … |  Manolo
  |
|  Dougray Scott  | … |  Rober
  |
|  Olga Kurylenko  | … |  Ildiko
  |
|  Golshifteh Farahani  | … |  Leila
  |
|  Rodrigo Santoro  | … |  Oriol
  |
|  Derek Jacobi  | … |  Honorio
  |
|  Lily Cole  | … |  Aline
  |

Tuottajat
---------

Elokuvan tuottajat ovat Roland Joffé, Ignacio G. Sancha, Guy J. Louthan ja Ignaicio Núñez.

Rahoitus on peräisin Sanchan ja Núñezin rahastosta, johon on sijoittanut yli 100 yksityistä rahoittajaa, rahastoa ja yritystä. Antena 3, Espanjan ensimmäinen yksityiskanava on myös rahoittanut elokuvaa.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* There Be Dragons, lisää materiaalia
* Therebedragons.info (Arkistoitu – Internet Archive)
* Live Press Conference transcript (October 29th, 2009)
* Video elokuvasta Rome Reports -sivussa
**Marracuenen taistelu** oli 2. helmikuuta 1895 käyty taistelu portugalilaisten ja Gazan kuningaskunnan joukkojen välillä Marracuenessa nykyisen Mosambikin eteläosassa. Taistelu päättyi portugalilaisten voittoon ja lopulta Gazan hallitsija Ngungunhanen vankeuteen. Paikalliset tuntevat taistelun nimeltä **Gwaza Muthini** ja kansallishenkistä päivää on vietetty Mosambikissa juhlapäivänä vuodesta 1994 lähtien.

Tausta
------

Gazan kuningaskunta oli ngunien kuningaskunta nykyisen Mosambikin eteläosassa ja Zimbabwen itäosissa. Vuonna 1884 valtaan oli noussut Ngungunhane (*Gungunhana*), joka pyrki liittoutumaan Mosambikissa vaikuttaneiden portugalilaisten kanssa. Portugalilaiset päättivät kuitenkin lopulta alistaa Gazan varmistaakseen asemansa alueella brittejä ja saksalaisia vastaan. Gazan olemassaolo söi heidän arvovaltaansa paikallisten parissa, minkä lisäksi Gazan alueelta haluttiin alkaa värväämään työvoimaa. Alkuvuodesta António Ennes johti portugalilaisten joukkojen, konekiväärien ja tykkiveneiden tuella sotaretkeä Ngungunhanea vastaan.

Taistelu
--------

Taistelu käytiin Marracuenessa Etelä-Mosambikissa 2. helmikuuta 1895. Mosambikissa taistelu tunnetaan nimellä Gwaza Muthini. Gazan joukkoja Marracuenessa johtivat Nwamatibyana, Zihlahla, Mahazule, Mulungu ja Mavzaya. Kesken taistelun gazalaiset joukot hajosivat ilmeisesti petoksen takia, mikä johti osaltaan heidän tappioonsa. Ngunien sotilasjärjestelmä afrikkalaisin rykmenteineen oli myös tehoton vastaamaan portugalilaisten nykyaikaiseen aseistukseen.

Seuraukset
----------

Taistelun muistomerkki vanhassa valokuvassa.
Gazan hallitsija Ngungunhane karkotettiin Mosambikista Portugaliin, jossa hän myöhemmin kuoli. Gazalaisen kenraalin pari vuotta myöhemmin aloittama kapina kukistettiin. Ngunit eivät kyenneet joidenkin muiden mosambikilaisten harjoittamaan onnistuneempaan sissisotaan.

Taistelupäivää 2. helmikuuta juhlittiin Mosambikissa Portugalin siirtomaakaudella. Päivän vietto päättyi joksikin aikaa Mosambikin itsenäistymisen jälkeen vuonna 1976, sillä heti seuraavana päivänä 3. helmikuuta vietettiin sankarien päivää. Päivän vietto aloitettiin kuitenkin uudestaan vuonna 1994. Juhlapäivä Mosambikissa on nykyisin kansallismielinen. Päivän viettoa on kuitenkin myös kritisoitu. Esimerkiksi Albino Magaia piti järjettömänä juhlia siirtomaakautista päivää, jona alkujaan muisteltiin paikallisten nöyryyttävää tappiota.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Colin Darch: *Historical dictionary of Mozambique*, s. 171, 183. New edition. Rowman & Littlefield, 2019. ISBN 9781538111352. (englanniksi)
2. 1 2 3  Malyn Newitt: *A Short History of Mozambique*, s. 102–103. Oxford University Press, 2017. ISBN 9780190847425. (englanniksi)
**Los Chunguitos** on espanjalainen yhtye, joka oli toiminnassa 1970-luvulta vuoteen 2021.

Yhtyeen jäseniä olivat kolme romaniveljestä Enrique, Juan ja José Salazar sekä Cristóbal Salazar ja Manuel Fernández, alussa myös Francisco Giménez. Cristóbal jätti yhtyeen vuonna 1980, ja hänen tilalleen tuli José. Pääsäveltäjä ja pääsolisti Enrique Salazarin kuoleman jälkeen 1982 yhtyeeseen liittyi heidän serkkunsa Manuel Fernández, joka erosi yhtyeestä vuonna 2006.

Yhtyeen musiikki käsittelee yhteiskunnan marginaaleja ja urbaania elämäntapaa. Musiikkia käytettiin elokuvissa *Perros callejeros* (ohj. José Antonio de la Loma, 1977), *Vauhtia, vauhtia!* (Carlos Saura, 1981) ja *Días contados* (Imanol Uribe, 1994). Ensimmäinen albumi julkaistiin 1977.

Yhtyeen jäsenten vanhemmat olivat Badajozin alueen romaneja, jotka muuttivat Vallecasin kaupunginosaan Madridiin. Heidän setänsä José Salazar Molina, "Porrina de Badajoz" (1924–1977), tulkitsi poikkeuksellisen hyvin eri flamencotyylejä. Isä Gonzalo Salazar oli myös laulaja, mutta ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin Los Chunguitos. Los Chunguitos, kuten samalta Madridin alueelta kotoisin oleva trio Los Chichos, menestyi hyvin.

Azúcar Morenon Toñi ja Encarna Salazar ovat Los Chunguitosin jäsenten sisaria.

Diskografia (valikoima)
-----------------------

### Albumit

* *Los Chunguitos* (1977)
* *Vive gitano* (1978)
* *Limosna de amor* (1979)
* *Pa ti pa tu primo* (1980)
* *Sangre caliente* (1981)
* *Barrio* (1982)
* *Callejón sin salida* (1982)
* *Recuerdo de Enrique* (1983)
* *Vagando por ahí* (1983)
* *Contra la pared* (1985)
* *Después de la tormenta* (1986)
* *Plaza vieja* (1991)
* *Noche de rumba* (1993)
* *Auténtico* (1999)
* *La medalla* (2001)
* *Abre tu corazón (2004)*
* *Se escapa* (2012)

Lähteet
-------

* Discogs

### Viitteet

1. 1 2  Los Chunguitos se separan tras 45 años juntos *Cultura*.  11.11.2021. Epe.es. Viitattu 12.5.2022. (espanjaksi)
2. 1 2 3 4  Unos Chunguitos muy chungos *Musica*.  17.1.2015. El Correo. Viitattu 12.5.2022. (espanjaksi)
3. ↑  Los Chunguitos anuncian su separación musical después de 45 años juntos *Culturas*.  11.11.2021. Publico.es.  (espanjaksi)
4. ↑  De casta y por la familia *Diario*.  14.1.2001. ElPais.com. Viitattu 21.5.2022. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMDb-sivustolla (englanniksi)
Tutkimustunneli.
**Brennerin pohjatunneli** on rakenteilla oleva rautatietunneli Itävallan ja Italian välillä Brennersolan lähellä. Valmistuttuaan tunneli kulkee noin 55 kilometriä Itävallan Innsbruckin läheltä Italian Franzensfesteen eli Fortezzaan ja korvaa osan nykyisestä yli 150 vuotta vanhasta Brennerin rautatiestä, joka kulkee Brennersolan kautta. Innsbruckissa tunneli yhdistyy olemassaolevaan rautatietunneliin, jolloin yhtenäisen Alpit alittavan tunnelisysteemin pituudeksi tulee 64 kilometriä, mikä tekee siitä maailman pisimmän rautatietunnelin. Tunnelin arvioidaan valmistuvan vuonna 2032.

Liikennekäytävä
---------------

Tunneli tulee osaksi Pohjoismaista Välimerelle vievää TEN-liikennekäytävää (SCAN-MED), ja sen päätarkoitus on rahtiliikenteen siirtäminen ruuhkautuneesta Brennersolasta. Tunneliin tulee myös matkustajajunia. Tavarajunien suunnittelunopeus on 120 km/h ja matkustajajunien 250 km/h. Euroopan unioni rahoittaa noin puolet tunnelin kustannuksista, Itävallan ja Italian valtiot toisen puolen. Tunneliprojektin arvioidut kustannukset vuoden 2017 rahassa ovat 7,765 miljardia euroa.

Rakenne
-------

Tunneliston rakenne.
Pohjatunnelin pääosat ovat kaksi 8,1 metriä leveää tunnelia, jotka ovat 40–70 metrin etäisyydellä toisistaan. Kumpaankin päätunneliin tulee yksiraiteinen rautatie. Yhdystunneleita on 333 metrin välein hätäpoistumista varten. Lisäksi päätunnelien välissä samansuuntaisena, 12 metriä alempana kulkee 5 metriä leveä tutkimustunneli, jonka avulla tutkitaan kallion laatua ja siten vähennetään rakennuskustannuksia. Tutkimustunnelia käytetään myös vedenpoistoon. Huoltotunneleita on neljä.

Brennerin pohjatunnelin pituuskaltevuus on pohjoisosassa 6,7 promillea ja eteläosassa 4 promillea. Korkein kohta on 790 metriä merenpinnan yläpuolella ja 580 metriä Brennersolan alapuolella.

Noin 30 prosenttia tunnelin kaivutyöstä tehdään räjäytyksillä ja 70 prosenttia tunneliporilla, joita on käytössä useita samaan aikaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Project overview BBT SE. Viitattu 4.10.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  European dimension BBT SE. Viitattu 4.10.2018. (englanniksi)
3. ↑  Rebuilding the Brenner *International Railway Journal*.  20.9.2012. Viitattu 4.10.2018.
4. ↑  Tunnelling methods BBT SE. Viitattu 4.10.2018. (englanniksi)
Sasebon laivastoarsenaali (1920-1930)
**Sasebon laivastoarsenaali** (jap. 佐世保海軍工廠, *Sasebo kaigun kōshō*) oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston tukikohdasta, joka oli varustettu telakalla.

Historia
--------

Postikortti Sasebon laivastoarsenaalista 1930-luvulta.
Sasebon laivastoalue perustettiin Saseboon Nagasakiin vuonna 1886 laivaston kolmantena Japanin kotisaarten puolustuksesta vastanneista laivastoalueista. Tukikohdan perustamisen jälkeen alueelle perustettiin kuivatelakalla varustettu korjaustelakka 1889. Telakkaa täydennettiin vuoteen 1897 mennessä alusten rakentamiseen vaadituilla työpajoilla ja tarvikkeilla, jolloin varsinainen Sasebon laivastontelakka sai alkunsa ja se nimettiin Sasebon laivastoarsenaaliksi vuonna 1903. Arsenaalin perustamisesta vastasi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin.

Vuonna 1913 telakalle pystytettiin 250 tonnin nosturi ja telakkaa laajennettiin suurempien sotalaivojen valmistamiseksi. Washingtonin laivastosopimuksen aiheuttaessa Maizurun laivastoarsenaalin käytöstä poiston siirtyi pääosa uusien hävittäjien ja torpedoveneiden suunnittelusta ja niiden prototyyppien testauksesta Saseboon. Telakalla myös tehtiin *Akagin* ja *Kagan* muutostyöt taistelulaivoista lentotukialuksiksi.

Toisen maailmansodan aikana telakalla työskenteli jopa 50 000 työntekijää, jotka valmistivat ja huolsivat hävittäjiä, keveitä risteilijöitä ja sukellusveneitä sekä muita laivaston vaatimia aluksia. Telakka myös korjasi taistelulaivat *Yamatoa* ja *Musashia* Tyynenmeren sodan aikana. Sasebon ja Omuran yhdessä muodostama 21. laivastoarsenaali valmisti kaikkiaan 966 lentokonetta.

Japanin antauduttua 5. syyskuuta 1945 Yhdysvaltain 5. merijalkaväkidivisioona nousi maihin Sasebossa ja kesäkuussa 1946 Yhdysvallat avasi virallisesti laivastotukikohdan (engl. *United States Fleet Activities Sasebo*) Sasebossa osaan aiemmasta Sasebon laivastoarsenaalista. Jäljelle jäänyt osa telakoista siirrettiin siviilien omistukseen ja alueelle perustettiin 1946 Sasebo Heavy Industries Co. Ltd.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sasebo Naval Arsenal
**Vaahteravyömittari** (*Cyclophora annularia*) on mittariperhoslaji. Suomessa se on erittäin harvinainen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siipien pohjaväri on aivan vaalean kellertävä. Sekä sisempi että ulompi poikkiviiru ovat voimakkaasti mutkittelevat ja väriltään kahvinruskeat. Keskivarjo muodostaa ulomman poikkiviirun sisäpuolelle leveän, kahvinruskean varjostuman ja rengasmaiset keskitäplät erottuvat selkeästi sekä etu- että takasiivissä. Aaltoviiru erottuu lähellä siipien ulkoreunaa himmeämmän ruskeana juovana ja aivan ulkoreunassa, ripsien tyvellä on hyvin ohut ja katkonainen, tumma viiru. Siipiväli 21–26 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Vaahteravyömittaria tavataan Espanjasta ja Britteinsaarilta Kaukasukselle ja Iraniin. Suomessa vaahteravyömittarin tilanne on hieman epäselvä, sillä vaikka muutamat kymmenet havaitut yksilöt lienevät pääasiassa muualta lentäneitä harhailijoita, lajilla saattaa olla ainakin Uudenmaan ja Etelä-Karjalan alueilla paikalliset populaatiot. Suomesta perhosia on löydetty heinä-elokuussa. Keski-Euroopassa laji lentää kahtena sukupolvena huhtikuusta syyskuuhun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laji elää iäkkäissä, valoisissa, vaahteroita kasvavissa metsissä sekä puistoissa. Perhoset oleilevat päivät kasveilla, aloittavat lennon iltahämärässä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii tiiviillä verkolla lehteen kiinnittyneenä tai sammaleen seassa.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvi on niverävaahtera (*Acer campestris*), joskus myös koivut (*Betula*)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. 1 2 3 4  Mikkola K, Jalas I. Peltonen O.: *Suomen perhoset. Mittarit 1*. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint, 1985. ISBN 951-99620-7-7.  s. 61
4. ↑
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]
6. 1 2  Vlindernet (hollanniksi)
7. ↑  Skou P.: *The Geometroid Moths of North Europe (Lepidoptera; Drepanidae and Geometridae)*. Brill, 1986. ISBN 978-9004078598.  s. 32

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Perhoset: Vaahteravyömittari
* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1310735
* BioLib: 52345
* BOLD: 110192
* CoL: 93YD7
* EoL: 276989
* EUNIS: 307047
* Fauna Europaea: 443963
* Fauna Europaea (new): c504f95e-f94a-4f69-bdd4-82512367dc93
* GBIF: 5149768
* iNaturalist: 475414
* IRMNG: 11110726
* LepIndex: 212829
* LoB: 5139
* MaBENA: CycloAnnul
* NBN: NBNSYS0100002702
* NCBI: 986959
* Observation.org: 9660
* Open Tree of Life: 212347
* Laji.fi: MX.61757

 |

 |
**Roman Rees** (s. 1. maaliskuuta 1993 Freiburg) on saksalainen ampumahiihtäjä.

Rees voitti alle 22-vuotiaiden viestin maailmanmestaruuden 2014. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän hiihti toisen osuuden Saksan saavuttaessa viestihopeaa. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimatkalla kymmenenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli viestissä neljäs, takaa-ajossa kuudes, normaalimatkalla seitsemäs, yhteislähtökilpailussa neljästoista ja pikakilpailussa seitsemästoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui takaa-ajossa kymmenenneksi ja Nové Městossa 2024 normaalimatkalla 13:nneksi.

Rees kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Östersundissa joulukuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai samana viikonloppuna oltuaan takaa-ajokilpailussa 36:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Ruhpoldingin normaalimatkalla tammikuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Soldier Hollow'n pikakilpailussa helmikuussa 2019. Hän sijoittui Kontiolahden pikakilpailussa kolmanneksi joulukuussa 2022. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja normaalimatkan cupissa neljäs. Kaudella 2023–2024 hän voitti Östersundin normaalimatkan. Hän sijoittui normaalimatkan cupissa kolmanneksi.

Rees saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hopeaa yhteislähtökilpailussa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Roman Rees IBU. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
**August Friedrich Albrecht Schenck** (23. huhtikuuta 1828 Glückstadt, Tanska – 1. tammikuuta 1901 Écouen, Ranska) oli tanskalaissyntyinen taidemaalari, joka teki suurimman osan urastaan Pariisissa. Hänet muistetaan eläimiä ja etenkin lampaita esittävistä maalauksistaan.

Elämä ja ura
------------

Schenck opiskeli École des Beaux-Arts -taidekoulussa Pariisissa. Hänen todennäköisesti tunnetuin teoksensa on öljyvärimaalaus *Angoisse* eli "tuska", joka esittää kärsivää uuhta kuolleen karitsansa ruumiin äärellä korppien keskellä. Tämä maalaus on nykyään näytteillä National Gallery of Victoria -taidemuseossa Melbournessa.

Jälkimaine
----------

Schenck ei ole nykyään laajasti tunnettu taiteilija, ja asiantuntijat ovat usein kritisoineet hänen maalauksiaan sentimentaalisuudesta. *Angoisse* kuuluu kuitenkin edelleen NGV-museon suosituimpiin taideteoksiin.

Schenkin maalaus *Angoisse* vuodelta 1878

Lähteet
-------

1. ↑  August Friedrich Albrecht Schenck, RKD, viitattu 3.8.2023.
2. ↑  August Friedrich Schenck, National Gallery of Victoria, viitattu 3.8.2023.
3. 1 2  Nicola Dowse: The story behind the NGV’s ‘sad sheep painting’ and its mysterious artist, *Time Out*, 26.8.2021, viitattu 3.8.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Musée d'Orsay
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |

 |
**New Orleansin valtaus** oli Yhdysvaltain sisällissodassa 25. huhtikuuta - 1. toukokuuta 1862 tapahtunut valtaus, jossa Unionin armeija valtasi suuren New Orleansin kaupungin Konfederaation armeijalta ilman aseellista vastarintaa. Valtaushetkellä kaupungissa olleet Konfederaation joukot olivat Unionin joukkoihin nähden niin alimiehitettyjä ja -varustettuja, että joukkoja komentanut Mansfield Lovell näki parhaaksi paeta kaupungista ennen taistelun alkamista.

Valtaus
-------

New Orleansin helppo valtaus perustui siihen, että Unionin joukot hyökkäsivät eri suunnalta kuin Konfederaatiossa oli alun perin kuviteltu. New Orleansin edusta oli Mississippin puolelta suojattu vahvasti, mutta Meksikonlahdelle päin vain kahden linnoituksen, Fort Jacksonin ja Fort St. Phillipin, voimin. Huhtikuussa 1862 valtaosa New Orleansia puolustaneista sotilaista oli sijoitettuna pohjoisen Mississippin ja läntisen Tennesseen alueille. New Orleansin valtauksen alkaessa valtaosa kaupunkia suojanneista laivoista oli lähetetty torjumaan Unionin hyökkäystä Mississippi-jokea pitkin Memphisiin.

24. huhtikuuta amiraali David Farragut onnistui pimeyden turvin kuljettamaan noin 15 000 sotilasta sekä kymmeniä laivoja Meksikonlahden linnoitusten ohi. Kun Farragutin joukot saapuivat New Orleansin edustalle, oli kaupungissa vain noin 3 000 heikosti varustettua Konfederaation miliisiä, kaksi keskeneräistä ironcladia ja muutama höyrylaiva. Valtaosa Konfederaation muista lähettyvillä olleista sotajoukoista oli sidottu muuhun toimintaan, joten New Orleansin joukkoja johtanut Mansfield Lovell ei uskonut mahdollisuuksiinsa voittaa Unionin huomattavasti suurempaa armeijaa. Tappioiden minimoimiseksi hän päätti vetää kaikki Konfederaation sotilaat kaupungista 25. huhtikuuta. 28. huhtikuuta Fort Jackson ja Fort St. Phillip antautuivat Unionin joukoille. Unionin joukot aloittivat New Orleansin miehityksen 1. toukokuuta kenraalimajuri Benjamin Franklin Butlerin johdolla.

Lähteet
-------

* Union captures New Orleans History. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Battle Summaries: New Orleans *NPS*. Viitattu 18.3.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Apr 29, 1862: Union captures New Orleans *History*. Viitattu 18.3.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Toivo Fahlenius** (1909 Viipuri – 1985 Espoo) oli suomalainen mainosgraafikko, kuvittaja ja kuvanveistäjä.

Fahlenius opiskeli 1930-luvulla Viipurin Taiteenystäväin piirustuskoulussa. Hän oli työssä Uuden Suomen Reklaamitoimistossa vuodesta 1934 aina talvisodan syttymiseen saakka. Sotien jälkeen Fahlenius oli muun muassa työssä Hankkijan ja HOK:n mainososastoilla.

Fahlenius teki lehtikuvituksia muun muassa Säästöpankkiliiton *Säästäjä*-lehteen, jonka melkein jokaisessa sotevuosien kansi oli hänen tekemänsä, ja lisäksi lehdissä oli irtokuvituksia. Ville Hänninen kehuu *Parnasson*-kirjoituksessaan niiden väritystä ja sommittelua.<ref name= VH-Parnasso>Ville Hänninen: Käytössä poikakirjojen koko paletti. *Parnasso* 4/2017, s. 14–16</ref< Hän suunnitteli postikortteja ja kirjankansia muun muassa 1950-luvulla julkaistuihin poikakirjoihin. Hän teki julisteita Suomen Messuille, ja vuonna 1933 hänet palkittiin Chicagon maailmannäyttelyn yhteydessä pidetyssä erikoiskilpailussa. Fahlenius oli myös kuvanveistäjä, ja yksi hänen veistoksistaan sijaitsee Joensuun kirkon muistokappelissa.

Fahlenius signeerasi kirjankannet sukunimellään tai TF-kirjaimilla. Osa on vakiokustantajille tehdyistä kansista on signeeraamattomia mutta tunnistettavissa. Hän teki kansia kristilliselle [[Ristin Voitolle ja oppikirjakustantaja Valistukselle sekä WSOY:n Nuorten toivekirjaston ja Punaisen sulan ja Otavan Poikien seikkailukirjaston kansia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lastenkirjainstituutin kuvittajabibliografia : Toivo Fahlenius
2. 1 2 3  Come To Finland taiteilijat : Toivo Fahlenius
3. 1 2  Ville Hänninen : Käytössä poikakirjojen koko väripaletti, Parnasso 4/2017
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Rodrigo Zalazar Martínez** (s. 12. elokuuta 1999 Ablacete, Espanja) on uruguaylais-espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaisseura Schalkea ja Uruguayn maajoukkuetta keskikenttäpelaajana. Zalazar on 178 senttimetriä pitkä, hän painaa 72 kg ja on oikeajalkainen. Schalkessa hänellä on sopimus vuoden 2026 kesään asti. Schalkeen Zalazar siirtyi Frankfurtista 1,2 miljoonan euron siirtokorvauksella heinäkuussa 2022. Bundesliigassa Zalazar on pelannut 22 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin: Borussia Mönchengladbachia vastaan Tobias Mohrin syötöstä elokuussa 2022. Maajoukkueessa Zalazar debytoi kesäkuussa 2023 Nicaraguaa vastaan. Ottelussa hän teki kaksi maalia.

Saavutukset
-----------

Päivitetty 29. kesäkuuta 2023.

* 2. Bundesligan mestari 2021-2022

Muuta
-----

Rodrigo Zalazarilla on kaksi veljeä: Kuki Zalazar (s. 1998) ja Mauro Zalazar (s. 2005). Heistä molemmat pelaavat jalkapalloa.

Lähteet
-------

 

1. ↑  Zalazarin paino *tablesleague.com*.
2. ↑  Schalke - Mönchengladbach-otteluraportti Transfermarktista *transfermarkt.com*.
3. ↑  [
zalazar/nationalmannschaft/spieler/606752 Rodrigo Zalazar - National team] *www.transfermarkt.com*. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
4. ↑  Rodrigo Zalazar - Player profile 22/23 *www.transfermarkt.com*. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
5. ↑  Rodrigo Zalazar - Titles & achievements *www.transfermarkt.com*. Viitattu 29.6.2023. (englanniksi)
6. ↑  Transfermarkt, Kuki Zalazarin syntymävuosi *transfermarkt.com*.
7. ↑  Transfermarkt, Mauro Zalazarin syntymävuosi *transfermarkt.com*.

Aiheesta muualla
----------------

Zalazar Bundesliigan sivuilla

FC Schalke 04 – Bundesliiga
1 Fährmann |
2 Ouwejan |
3 Greiml |
4 Yoshida |
5 van den Berg |
6 Krauß |
7 Larsson |
8 Latza |
9 Terodde |
10 Zalazar |
11 Bülter |
13 Schwolow |
14 Lee |
17 Flick |
20 Mollet |
22 Cissé |
23 Aydın |
24 Drexler |
27 Brunner |
28 Heekeren |
29 Mohr |
30 Král |
34 Langer |
35 Kamiński |
40 Polter |
41 Matriciani |
42 Çalhanoğlu |
51 Harit |
Valmentaja: Kramer
**Kittilän työväentalo** sijaitsee Kittilän kirkonkylässä, ja talon omistaa Kittilän työväenyhdistys. Rakennus on valmistunut vuonna 1947.

Historia
--------

Kittilän ensimmäinen työväentalo rakennettiin vuonna 1927 Reino Uusisalmen johdolla. Äärioikeistolaisen Suomen Lukon kannattajat sulkivat kommunistien hallussa olleen talon kesällä 1930. Myöhemmin se takavarikoitiin kommunistilakien nojalla valtiolle ja syksyllä 1931 talo siirtyi pakkohuutokaupassa suojeluskunnalle. Vuonna 1939 valmistui uusi Kittilän sosialidemokraattinen työväenyhdistyksen rakentama työväentalo. Molemmat rakennukset paloivat Lapin sodan aikana.

Kittilän nykyinen työväentalo on rakennettu vuonna 1947. Talon on piirtänyt rakennusmestari Olavi Nurmi. Talo rakennettiin sekä talkoilla että palkatulla työvoimalla. Talo on kaksikerroksinen puurunkoinen ja alkuaan lautaverhoiltu. Talossa on sekä kellari että ullakko. Ulkoverhous vaihdettiin harmaisiin Minerit-levyihin vuonna 1964.

Taloa laajennettiin vuonna 1951 keittiön sisältävällä asunto-osalla, jonka julkisivu rapattiin. Vuonna 1981 taloon tehtiin lämpöremontti ja vaihdettiin ikkunat sekä osa ulko-ovista. Vuonna 1994 hiottiin ja lakattiin salin lattia ja korjattiin wc-tilat. Pääsisäänkäynti siirrettiin vuonna 1996 talon vastakkaiselle puolelle, ja niin saatiin naulakkotila väljemmäksi. Uunilämmitys muutettiin öljylämmitykseksi vuonna 1962, ja vuonna 1964 rakennettiin vesijohto ja viemäri.

Talon tilat
-----------

Talossa on eteinen, wc-tila, sali ja näyttämö sekä kahvila ja keittiö. Yläkerrassa on iso yhtenäinen 50–60 m²:n suurunen huonetila, kaksi huonetta ja keittiön käsittävä asunto ja varastotilaa. Sali on kooltaan 182 m², näyttämö 45 m², ravintola 65 m², eteinen 73 m² ja asunto 45 m².

Talon nykyinen käyttö
---------------------

Talon käyttö on ympärivuotista, ja tiloja vuokrataan juhla- ja kokouskäyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylitalo, Jaakko: "Puoluepojan" saapuminen (vain tilaajille)  26.1.2021. Sompio.  Arkistoitu 10.2.2023. Viitattu 10.2.2023.
2. ↑  Valtuustojen "puhdistus" jatkuu.  *Pohjolan Työmies*, 14.8.1930, nro 92, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.2.2023.
3. ↑  Kittilän työväentalo myyty.  *Pohjolan Sanomat*, 23.10.1931, nro 242, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.2.2023.
4. ↑  Tervetuloa Kittilään juhannuksena!.  *Pohjolan Työ*, 22.6.1939, nro 140, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.2.2023.
5. 1 2  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 63. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
6. ↑  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 63. Kansantalojen Lapin Piiri-järjestö ry, 1997.
7. ↑  Seurantalot (PDF) *seurantalot.fi*. Viitattu 16.10.2022.
8. ↑  Seurantalo Seurantalot. Viitattu 16.10.2022.
**Air Francen lento 007** oli Air Francen kansainvälinen reittilento Ranskasta Orlyn lentoasemalta William P. Hobbyn lentoasemalle Yhdysvaltoihin. Lennon oli määrä pysähtyä silloisella Idlewildin lentoasemalla ja Atlantan kansainvälisellä lentoasemalla. 3. kesäkuuta 1962 suoritetulla lennolla nousu epäonnistui ja kone putosi maahan. Koneessa olleista 132 matkustajasta ja miehistön jäsenestä 130 kuoli. Se oli siihen aikaan historian pahin yksittäinen lento-onnettomuus, ja ensimmäinen jossa kuoli yli sata ihmistä.

Tapahtumien kulku
-----------------

Kone sai luvan nousta kiitotieltä 08 kello 11.32 UTC-aikaa. Kone kiihdytti ensin tasaisesti 180 metrin sekuntineliötä kohti. Kun kone saavutti VR-nopeuden, jolla se voisi nousta, miehistö yritti nousua. Kone kulki noin 320 kilometrin tuntinopeutta ja nousi vain hieman yli kaksi metriä maasta. Useiden silminnäkijöiden mukaan koneen nokka nousi hieman, mutta laskutelineet pysyivät maassa. Tämän jälkeen paikalla ollut sotilaspoliisi kertoi, että nokka putosi takaisin maahan. Kun kiitotietä oli jäljellä enää 300 metriä, miehistö yritti keskeyttää laskeutumisen, ja jarrutti moottoreilla ja polkimilla. Kiitotien pituus ei enää riittänyt pysähtymiseen, ja koneen laskutelineet romahtivat, kone kaartoi vasemmalle ja syttyi tuleen. Tämän jälkeen kone törmäsi lentokentän lähestymisvaloihin.

Onnettomuudesta selvisivät hengissä kaksi koneen perällä istunutta lentoemäntää. Myös yksi matkustaja saatiin pelastettua hylystä, mutta hän kuoli myöhemmin sairaalassa. Törmäyksen tapahtuessa lentoemännät olivat lentäneet koneesta noin 30 metrin päähän. Kummatkin saivat palovammoja, sekä toinen sai aivotärähdyksen.

Onnettomuuden syy
-----------------

Onnettomuuden muistomerkki Atlantassa.
Bureau of Enquiry and Analysis for Civil Aviation Safetyn eli BEA:n mukaan onnettomuuden aiheutti se, että korkeusperäsintä liikuttava mekaniikka oli pettänyt, minkä vuoksi lentäjät eivät saaneet konetta maasta. Se ilmoitti syyksi epäonnistuneen nousun mekaanisen vian takia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  ASN Wikibase Occurrence # 333311 *Aviation Safety Network*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ball, Elliot: Miracle of two flight attendants who were only survivors of plane crash that killed 130 *Daily Star*.  3.6.2022. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
3. 1 2  The Day Atlanta Wept: Revisiting the 1962 Orly Crash *Atlanta History Center*.  10.11.2023. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
4. 1 2 3  Green, Patricia: Air France Flight 007 - A Cabin Crew Perspective *Simple Flying*.  18.2.2023. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
**Piedmontin taistelu** (engl. *Battle of Piedmont*) oli Piedmontissa Virginiassa 5. kesäkuuta–6. kesäkuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Se käytiin Unionin kenraalimajuri David Hunterin ja Konfederaation prikaatikenraali William E. Jonesin johtamien joukkojen välillä. Taistelu päättyi Unionin voittoon.

Tapahtumien kulku
-----------------

Kenraalimajuri David Hunterista tehtiin toukokuussa 1864 Unionin Shenandoahin laaksossa taistelleiden joukkojen komentaja, kun edellinen komentaja Frenz Sigel oli kokenut tappion New Marketin taistelussa ja perääntynyt Strasburgiin. Komennon ottamisen jälkeen Hunter aloitti uudelleen Unionin etenemisen laaksossa.

5. kesäkuuta Hunterin joukot kohtasivat Konfederaation prikaatikenraali William E. Jonesin johtaman yksikön lähellä Piedmontia. Tätä seuranneen taistelun yhteydessä Jones sai surmansa yrittäessään estää joukkojensa vetäytymisen. Jonesin kuoleman jälkeen Konfederaation joukot alkoivat perääntymään järjestäytymättömästi.

Hunterin joukot vangitsivat taistelun aikana yli 1 000 Konfederaation sotilasta, joista 60 oli upseereita. Lisäksi Konfederaation joukot menettivät taistelussa kolme tykkiä.

Seuraukset
----------

Taistelupaikka vuonna 1994
Taistelun jälkeen Hunter marssi Stauntoniin, jossa hän odotti prikaatikenraali George Crookin vahvistusjoukkoja. Tämän jälkeen hän lähti etenemään kohti Lynchburgia tuhoten etenemisen yhteydessä sotilaskohteita sekä yksityishenkilöiden omaisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Battle Summary: Piedmont, VA *The American Battlefield Protection Program (NPS)*. Viitattu 20.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Battle Summary: New Market, VA *The American Battlefield Protection Program (NPS)*. Viitattu 20.12.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |