recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Egyptin historia** 

Esidynastinen Egypti 

Egyptin protodynastinen kausi –3150 eaa.

Muinainen Egypti 

Varhaisdynastinen kausi 3150–2686 eaa.  
Vanha valtakunta 2686–2181 eaa.  
Ensimmäinen välikausi 2181–2055 eaa.  
Keskivaltakunta 2055–1650 eaa.  
Toinen välikausi 1650–1550 eaa.  
Uusi valtakunta 1550–1069 eaa.  
Kolmas välikausi 664–332 eaa.  
Myöhäiskausi 664–332 eaa.  
Egyptin historia Persian vallan alla

Kreikkalainen ja roomalainen Egypti 

Ptolemaiosten valtakunta 332–30 eaa.  
Aegyptus 30 eaa.–641 jaa.  
Sassanidien Egypti 619–629

Egyptin keskiaika 

Rashidun-kalifaatti 641–661  
Umaijadikalifaatti 661–750  
Abbasidikalifaatti 750–935  
Tulunidit 868–905  
Ikhshididit 935–969  
Fatimidit 969–1171  
Aijubidit 1171–1250  
Mamelukkien sulttaanikunta 1250–1517

Osmanien Egypti 

Egyptin eyalet 1517–1867  
Ranskan miehitys 1798–1801  
Muhammad Alin dynastia 1805–1953  
Egyptin kediivikunta 1867–1914

Moderni Egypti 

Britannian valta Egyptissä 1882–1922  
Egyptin sulttaanikunta 1914–1922  
Egyptin kuningaskunta 1922–1953  
Egyptin tasavalta 1953–1958  
Yhdistynyt arabitasavalta 1958–1961/1971  
Egyptin arabitasavalta 1971–

n · k · m

**Tulunidit** olivat islamilaisen Egyptin ensimmäinen itsenäinen dynastia. Dynastia hallitsi vuosina 868–905.

800-luvulla abbasidien kalifaatti menetti otteensa Egyptistä, kun turkkilaissyntyinen varakuvernööri Ahmad ibn Tulun otti ohjat. Veroja ei lähetetty Bagdadiin, vaan niillä kehitettiin Egyptin kastelujärjestelmää ja laivastoa ja elvytettiin paikallista taloutta ja kauppaa. Merkittävimpiä arkkitehtuurisia töitä oli Fustatiin rakennettu Ibn Tulunin moskeija, joka jäljitteli Samarran spiraalimaista moskeijaa. Vuonna 878 tulunidit valtasivat myös Syyrian ja Palestiinan. Tunidien pääkaupungiksi rakennettiin Al-Qaṭāʾīʿ, joka sijaitsi lähellä beduiinvalloittajien perustamaa varuskuntakaupunkia al-Fustatia ja fatimidien myöhemmin perustamaa Kairoa.

Vuonna 905 abbasidit valloittivat Egyptin takaisin.

Tulunidiemiirit
---------------

Tulunidiemiirejä olivat

* Ahmad ibn Tulun (868-884)
* Khumarawaih (884-896)
* Abu l-Ashir (896)
* Harun (896-904)
* Shaiban (904-905)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Tulunids and the Fatimids *Collections*. David Museum. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  The Tulunid dynasty *Historical Periods*. Egypt Ministry of Tourism and Antiquities. Viitattu 4.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Ṭūlūnid Dynasty *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 26.7.2023.
4. ↑  Cairo *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 26.7.2023.
5. ↑  Husain Syed, Muzaffar; Saud Akhtar, Syed & Usmani, B. D.: "Empires of North Africa", *Concise History of Islam*, s. 151–156. Vij Books India Pvt Ltd, 2011. ISBN 978-938-257-347-0. Google-kirjat (viitattu 4.12.2021). (englanniksi)
**Lykosuran arkeologinen museo** (myös *Lykósouran arkeologinen museo*; kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Λυκόσουρας, *Archaiologikó Mouseío Lykósouras*) on arkeologinen museo antiikin Lykosuran arkeologisen alueen yhteydessä Megalópolin kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta tehtyjä antiikin aikaisia löytöjä.

Museo on perustettu 1800-luvun lopulla heti alueen kaivausten yhteydessä. Se uusittiin vuosina 1986–1987. Museorakennus on pienikokoinen ja koostuu yhdestä näyttelysalista.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu veistoksia, marmorisia ja savisia votiiviesineitä sekä piirtokirjoituksia erityisesti Lykosuran Despoinan temppelistä sekä pienempiä löytöjä sen lähiympäristöstä. Museossa on esillä muun muassa osa kuvanveistäjä Damofonin tekemien Despoinan, Demeterin, Artemiin ja titaani Anytoksen patsaiden osista sekä patsaiden päiden kopiot. Alkuperäiset päät ovat Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Λυκόσουρας: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 28.2.2021. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3  Archaeological Museum of Lykosoura *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Λυκόσουρας *Peloponnisos Search*. Viitattu 1.9.2020.
Evelina Hromtšenko
**Evelina Leonidovna Hromtšenko** (ven. Эвелина Леонидовна Хромченко, s. noin 1974 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen muotitoimittaja.

Hromtšenkon isä oli taloustieteilijä ja äiti venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Kertomansa mukaan hän sai äitinsä, tätinsä ja isoäitinsä opastuksella perehdytystä muodin saloihin sekä englantilaiseen ja saksalaiseen kulttuuriin jo lapsuudessaan. Hän opiskeli journalistiikkaa Moskovan yliopistossa ja sai niin sanotun punaisen diplomin. 

Vuonna 1994 Hromtšenko ryhtyi toimittamaan teinitytöille tarkoitettua *Karusel* (Карусель) -lehteä, muutti sen sisällön muotitietoisempaan suuntaan ja muutti sen nimeksi *Marusja*. Miehensä Aleksandr Šumskin kanssa Hromtšenko perusti Artefakt-viestintätoimiston. Tämän päätoimittajana hän oli järjestämässä runsaan vuoden aikana kymmeniä lehdistökonferensseja, joihin osallistuivat muun muassa Sharon Stone, Brad Pitt, Giorgio Armani, Linda Evangelista ja Pierre Carden. Artefakt ryhtyi toimittamaan *Russian Fashion Week* -nimistä viikkojulkaisua. Vuodesta 1999 Hromtšenko on ollut ranskalaisen muotilehden *L'Officielin* venäjänkielisen version luova päätoimittaja.

Hromtšenkolla on Venäjän television Ykköskanavalla päivittäinen muotiohjelma *Modnyi prigovor* (Модный приговор), jossa hän kertoo yhdessä Slava Zaitsevin ja Arina Šarapovan kanssa moskovalaisen muodin uusimmista virtauksista. Iäkäs herrasmies Zaitsev on olevinaan makutuomari, Šarapova puolustusasianajaja, ja Hromtšenkolla on syyttäjän osa.

Hromtšenko teki cameo-esiintymisen televisiosarjassa *Ne rodis krasivoi* (Не родись красивой) vuonna 2005.

Lähteet
-------

* RusKinon sivu, luettu 24.9.2008
* Trud-lehden sivu, luettu 24.9.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evelina Hromtšenko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Evelina Olsoni** o.s. **Schlüter** (14. huhtikuuta 1833 Joensuu – 2. elokuuta 1877 Joensuu) oli suomalainen pienten lasten koulun opettaja ja apteekkitoiminnan harjoittaja Joensuussa. Hänen vanhempansa olivat luutnantti, kruununjyvästönhoitaja Sven Johan Schlüter ja Agata Eleonora Elise o.s. Burghausen.

Olsonin talo, Rantakatu 5, Joensuu
Agata Schlüter avasi leskeksi jäätyään yhdessä tyttärensä Evelinan kanssa pienten lasten koulun Juhanalan tilalla. Koulua, joka toimi myöhemmin kantakaupungissa todennäköisesti vuoteen 1863, pidetään Joensuun ensimmäisenä kouluna. 

Evelina Schlüter avioitui vuonna 1856 Joensuun kanta-apteekin apteekkarin Anders Ferdinand Olsonin kanssa. Avioliitosta syntyi kuusi lasta. Apteekkari Anders F. Olsonin kuoltua vuonna 1869 Evelina Olsoni jatkoi apteekin pitoa proviisorien avulla. Hänen oletetaan itse hoitaneen apteekin kirjanpidon. Evelina Olsoni kävi vuosina 1873–1876 vilkasta kirjeenvaihtoa Kuopiossa opiskelevien kolmen poikansa kanssa. Ruotsiksi kirjoitetut kirjeet, jotka sisältävät eloisaa kuvausta elämästä 1870-luvun Joensuussa, on julkaistu Terho A. Könösen kääntäminä ja toimittamina Joensuu-seuran kustantamina. Evelina Olsonin pojista vanhimmasta, Hugosta, tuli myöhemmin äitinsä kuoltua suvun haltuun jääneen apteekin pitkäaikainen apteekkari.

Joensuun Rantakatu 5:ssä on vuonna 1853 valmistunut talo, joka on suojeltu ja tunnetaan Olsonin talona.

Lähteet
-------

* Olsoni, Eveliina: *Joensuulaisäidin kirjeitä sadan vuoden takaa – Eveliina Olsonin kirjeitä pojilleen vv. 1873–1876*. Suom. ja toim. Terho A. Könönen. Joensuu-seuran julkaisu; 3. Joensuu: Joensuu-seura, 1979. ISSN 0357-9867.
* Järvelin, Esko: *Summarohdoista erikoisvalmisteisiin – Joensuun vanha apteekki 1834–1984*. Joensuu: V. Mannelin, 1984. ISBN 951-99543-8-4.

### Viitteet

1. ↑  Olsonin talosta Laakkosen taloksi *Karjalainen*. 18.5.2009.
**Läntinen arkeologinen alue** (kreik. Δυτική αρχαιολογική ζώνη, *Dytikí archaiologikí zóni*) on antiikin aikaisen Kosin kaupungin läntisen osan löydöksiä käsittävä arkeologinen alue Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti myös nykyisen Kosin kaupungin keskustan länsilaidalla.

Alueen rakennukset ovat pääosin hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta ja ne tuhoutuivat tai kärsivät suuria vaurioita maanjäristyksessä vuonna 469. Alueen pohjoispuolella sijaitsee Kosin stadionin arkeologinen kohde, eteläpuolella Roomalaisen odeionin ja Roomalaisen talon kohteet. Alueen esinelöydöt ovat Kosin arkeologisessa museossa.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Gymnasionin kunnostettuja pylväitä.
Läntinen kylpylä (vasemmalla) ja Nymfaion (oikealla).
**Gymnasion**

Kosin gymnasion oli rakennettu 100-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Se oli peristyylirakennus, joka oli 180 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Sen pylväistä 17 on kunnostettu.

**Nymfaion**

Nymfaion on roomalaisaikainen julkinen käymälä, joka on rakennettu 200-luvun loppupuolella. Sen nimi on peräisin siitä, että sen luultiin alun perin olleen nymfaion eli nymfeille omistettu lähdekaivorakennus. Rakennus kaivettiin vuonna 1938 ja kunnostettiin vuonna 1940.

**Läntinen roomalainen kylpylä**

Niin kutsuttu läntinen roomalainen kylpylä rakennettiin 200-luvulla ja se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 469. Rakennus on 92 metriä pitkä ja 33–35 metriä leveä. Maanjäristyksen jälkeen rakennuksen säilyneistä osista tehtiin osa basilikakirkkoa. Rakennuksesta on löydetty Kosin suurimmat tunnetut lattiamosaiikit.

**Europan talo**

Europan talo on nimitys, joka on annettu alueelta löydetylle roomalaisaikaiselle huvilalle. Se on saanut nimensä hyvinsäilyneestä lattiamosaiikista, joka esittää Europan sieppausta. Se on tehty 200-luvulla jaa.

**Muita rakennuksia**

Alueella on myös lukuisten muiden rakennusten jäänteitä. Monissa rakennuksissa on ollut mosaiikkilattiat. Lattiamosaiikit esittävät muun muassa Pariksen tuomiota, Dionysosta, muusia, gladiaattoreita sekä metsästystä.

**Kadut**

Alueella on roomalaiselle asemakaavalle tyypilliset *cardo*- ja *decumanus*-kadut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Δυτική Αρχαιολογική Ζώνη Κως.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 2.12.2015.
2. ↑  Western Archaeological Area in Kos Town *Discovering Kos*.  Arkistoitu 20.6.2014. Viitattu 2.12.2015.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Κω Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 31.7.2012. Viitattu 2.12.2015.
4. ↑  Roman Archaeological Remains on Kos *Ostia Antica*. Viitattu 2.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Läntinen arkeologinen alue** Wikimedia Commonsissa
**Lyijkeltasiipi** (*Eilema complanum*) on siilikkäisiin kuuluva yleinen perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Lyijykeltasiipi on melko pienikokoinen, harmaa perhonen. Etusiivet ovat lyijynharmaat, ja niiden etureunassa on keltainen raita, joka ulottuu tasalevyisenä siiven kärkeen asti. Siiven kärki on muodoltaan kulmikas. Takasiivet ovat kirkkaankeltaiset, ja niiden etureunassa on vaaleanharmaata varjostumaa. Lepäävällä perhosella siivet kiertyvät putkimaisesti ruumiin ympärille. Pää ja niska ovat keltaiset, kuten myös suurin osa takaruumiista. Siipiväli on 30–35 mm.

Hyvin samannäköinen laji on harmokeltasiipi (*Eilema lurideolum*). Helpoimmin lajit erottaa lepoasennon perusteella.

Toukka on tummanharmaa, 23–26 mm pitkä ja sen kyljissä on oranssit täplät. Kolmessa ensimmäisessä jaokkeessa täplät ovat muita pienempiä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan läntisestä Euroopasta Keski-Aasian poikki Itä-Siperiaan saakka. Suomessa se on yleinen Keski-Suomen korkeudelle saakka. Aikuiset perhoset lentävät heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lyijykeltasiipeä tavataan avoimilla ja lämpimillä paikoilla. Perhonen on yöaktiivinen ja lentää yleensä muutamia metrejä maanpinnan yläpuolelle. Molemmat sukupuolet tulevat kirkkaiden valojen luokse. Päivisin perhosia voi löytää kukilta nauttimasta mettä.

Naaras munii noin 100 munaa pienissä ryhmissä ja kuolee heti saatuaan munimisen päätökseen. Toukka talvehtii ja on täysikasvuinen kesäkuun puolivälissä. Kotelo sijaitsee harmaan kotelokopan sisällä puun kaarnalla tai maassa kiven alla.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö pääasiassa jäkäliä.

Lähteet
-------

1. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
2. ↑  UK Moths (englanniksi)
3. ↑  kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2 3 4  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 353–355
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q218373
* Wikispecies: Manulea complana
* BioLib: 54814
* BOLD: 86466
* EUNIS: 309257
* Fauna Europaea: 446917
* Fauna Europaea (new): 2e070a98-8507-4ae9-bd8a-df421acae165
* GBIF: 5116609
* iNaturalist: 320004
* LoB: 6136
* NBN: NBNSYS0000006133
* NCBI: 987418

 |

 |
Viitasaaren Löytänän työväenyhdistyksen talo vuonna 1924
Viitasaaren Löytänän työväenyhdistyksen talo n. vuonna 1950
**Löytänän työväentalo** on Viitasaaren kaupungin Löytänän kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä. Talon omistaa Löytänän työväenyhdistys ry. Sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia
--------

Löytänän torppariosasto on perustettu 1906. Vuonna 1912 valittiin rakennustoimikunta. Vuonna 1914 yhdistys vuokrasi maanviljelijä Arvid Argillanderilta Löytänän talosta vanhan tuparakennuksen. Vuonna 1916 vuokrattiin kauppias Juho Niemiseltä Tuliniemen talosta huoneita. Vuonna 1917 ostettiin Eino ja Fredrika Argillanderilta puolen hehtaarin tontti. Taloa rakennettiin talkoilla vuosina 1917–1919, ja se saatiin valmiiksi vuonna 1920. Työväentalo oli takavarikossa sisällissodan aikana vuonna 1918. Vuonna 1939 työväentaloa laajennettiin rakentamalla ravintola ja näyttämö. Samoin rakennettiin yläkertaan vahtimestarin huoneet, jotka on kuitenkin myöhemmin purettu pois.

Rakennus
--------

Taloa on rakennettu talkoilla vuosina 1917–1919. Talo takavarikoitiin 18.9.1918, ja töitä jatkettiin vasta 18.5.1919. Talo on rankorakenteinen, ja se on pystylaudoitettu vuonna 1939. Alkuperäinen pärekate on vaihdettu peltiin vuonna 1964. Väritykseltään talo on punainen. Sisäseinät ovat alaosaltaan paneelia ja yläosaltaan haltex-levyä. Sisäkatto on ollut mäntylautaa, mutta vuonna 1955 se on vaihdettu koivuun. Ovet ja ikkunat on muutettu myös vuonna 1955. Kuistit on purettu jo vuonna 1939. Talossa on ollut alun perin puulämmitys. Vuonna 1976 on hankittu sähkölämmitys.

Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja asunto ullakolla. Lisärakennuksina on halkovaja, aitta ja vanha putka sekä käymälät.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, 1979. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Löytänän Työväentalo *Yhdistystori*.  Arkistoitu 24.10.2022. Viitattu 24.10.2022.
3. 1 2 3  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Hillsborough’n linna. Tarkkaan ottaen se ei ole linna, vaan 1700-luvulla rakennettu kartano. Valokuva on vuodelta 2008.
**Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin sopimus** on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin pääministerien Margaret Thatcherin ja Garret FitzGeraldin välillä Hillsborough’n linnassa Pohjois-Irlannissa 15. marraskuuta 1985 solmittu sopimus, joka oli seurausta vuoden kestäneistä Pohjois-Irlannin levottomuuksien johdosta käydyistä neuvotteluista. Sopimus takasi Irlannille osallistumisoikeuden ja oikeuden tehdä ehdotuksia hallitustenvälisessä konferenssissa (*Anglo-Irish Intergovernmental Conference*), jossa käsiteltäisiin Pohjois-Irlannin katolisten asemaa. Konferenssiin osallistuisivat kummankin maan ulkoministerit. Molemmat hallitukset sitoutuivat yhteistyöhön Pohjois-Irlannin konfliktin ratkaisemiseksi, minkä osoitukseksi perustettiin pysyvä yhteinen sihteeristö. Pohjois-Irlannin ja Irlannin välisen rajan yli tapahtuva sosiaalinen ja taloudellinen yhteistyö tuli sopimuksen myötä mahdolliseksi. Sitä tukemaan perustettiin seuraavana vuonna kansainvälinen rahasto (*International Fund for Ireland*). Lisäksi sopimus sisälsi molempien sopimusosapuolten sitoumuksen siitä, että Pohjois-Irlantia ei liitetä Irlantiin ilman Pohjois-Irlannin asukkaiden enemmistön hyväksyntää.

Sopimus tuli voimaan 29. marraskuuta 1985 sen jälkeen, kun Dáil Éireann ja Yhdistyneen kuningaskunnan alahuone olivat sen hyväksyneet. Sopimus sai myös kansainvälisen yhteisön hyväksynnän, ja se käynnisti prosessin, joka johti Belfastissa vuonna 1998 solmittuun Pitkänperjantain sopimukseen. Ulsterin unionistipuolue vastusti sitä, että Irlannin hallitus sai sopimuksessa oikeuden vaikuttaa Pohjois-Irlannin asioihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Garret Fitzgerald *encyclopedia.com*.
2. 1 2  Anglo-Irish Agreement of 1985 (Hillsborough Agreement) *encyclopedia.com*.
3. 1 2  Anglo-irish *encyclopedia.com*.
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Brasiliassa**. Brasilian suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 64,6 prosenttia väestöstä. Toinen merkittävä kirkkokunta on protestanttiset kirkot joihin kuuluu 22,2 prosenttia väestöstä. Suurimpia protestanttisia kirkkokuntia ovat adventistit (6,5 %), helluntailainen Assemblies of God (2,0 %), Kristillinen seurakunta Brasiliassa (1,2 %) sekä Universal-kirkko (1,0 %). Muihin kristillisiin kirkkoihin kuuluu 0,7 prosenttia väestöstä.

Historia
--------

Brasilia on maailman viidenneksi suurin maa ja Etelä-Amerikan suurin maa. Vuosin 1549–1822 se oli Portugalin siirtomaa. Nykyinen Brasilian liittotasavalta perustettiin vuonna 1889 ja maa oli armeijan hallinnoiman vuoteen 1986 saakka. Katolisella kirkolla on maassa enemmistöasema ja sen sisällä toimii vahva karismaattinen liike. Evankeliset ja helluntailaiset seurakunnat ovat kasvaneet viime vuosikymmeninä dramaattisesti Brasiliassa. Arviolta noin 15 prosenttia kristityistä on helluntailaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Brazil *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Maat: Brasilia *World Council of Churches*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Paraguayssa**. Paraguayn suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 89,6 prosenttia väestöstä. Protestanttiisiin kirkkoihin kuuluu noin 6,2 prosenttia väestöstä ja muihin kristillisiin kirkkoihin 1,1 prosenttia väestöstä.

Historia
--------

Paraguay itsenäistyi Espanjasta vuonna 1811, minkä jälkeen maassa on ollut pitkään diktatuurihallinto. Roomalaiskatolisuus saapui Paraguayhin espanjalaisten mukana. Jesuiitoilla oli useita lähetystöjä Paraguayssa 1600- ja 1700-luvulla. Useiden vuosien ajan roomalaiskatolinen kirkko toimi hallinnon alaisuudessa, mutta se käytti merkittävää taloudellista ja poliittista valtaa. Vatikaanin II kokouksen jälkeen roomalaiskatoliset johtajat ovat vastustaneet väkivaltaa, moraalittomuutta ja korruptiota. Paraguayn suurin protestanttinen ryhmä on mennoniitit. Useat mennoniitit ovat pakolaisia Venäjältä.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Paraguay *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Maat: Paraguay *World Council of Churches*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
Samuel Maharero
**Samuel Maharero** (noin 1856 – 1923) oli nykyisessä Namibiassa elänyt hererojen päällikkö, joka johti hererojen epäonnista kapinaa Saksan siirtomaavaltaa vastaan vuonna 1904. Tapahtumat johtivat hererojen kansanmurhaan.

Samuel Mahareron isä oli hererojen ylin päällikkö Maharero. Samuel Maharero kävi saksalaista lähetyskoulua Otjimbingwessa. Hänestä tuli isänsä vallanperijä, kun hänen vanhempi veljensä kaatui sodassa namoja vastaan. Hererojen maat joutuivat vuonna 1885 Saksan siirtomaavallan alaisuuteen ja niistä tuli osa Saksan Lounais-Afrikkaa. Maharerosta tuli hererojen päällikkö isänsä kuoltua vuonna 1890, ja hän jatkoi aluksi sotaa namoja vastaan. Hän pyrki myös sopuun saksalaisten kanssa luovuttamalla näille hererojen itäisiä alueita ja sallimalla saksalaisten joukkojen sijoittamisen hererojen pääkaupunkiin Okahandjaan. Kun saksalaisten uudisasukkaiden tunkeutuminen hererojen maille ei loppunut, Maharero päätti liittoutua namojen kanssa saksalaisia vastaan.

Hererot piirittivät 12. tammikuuta 1904 Okahandjan saksalaisen varuskunnan, mistä kapina levisi pian muualle. Maharero määräsi hererot hyökkäämään saksalaisia sotilaita ja miespuolisia uudisasukkaita vastaan, mutta säästämään naiset ja lapset, mitä ei kaikissa tapauksissa noudatettu. Hän kannusti muita Afrikan kansoja liittymään mukaan taisteluun. Hererot menestyivät aluksi kahdessa taistelussa saksalaisia vastaan ja pakottivat kuvernööri Theodor Leutweinin joukot perääntymään. Lopulta Maharero kuitenkin kärsi ratkaisevan tappion kenraali Lothar von Trothan armeijalle 11. elokuuta 1904 käydyssä Waterbergin taistelussa.  Maharero onnistui pakenemaan 1 500 miehen kanssa brittiläiseen Betšuanamaahan, mutta pääosa hereroista jäi saarroksiin Kalaharin autiomaahan Trothan aloittaessa kostotoimena koko kansan järjestelmällisen surmaamisen ja näännyttämisen. Vuoteen 1907 mennessä noin kolme neljäsosaa hereroista oli tapettu. Maharero kuoli maanpaossa Betšuanamaassa vuonna 1923.

Maharero on yksi Windhoekin lähelle vuonna 2002 valmistuneessa sankarimuistomerkissä muistetuista Namibian yhdeksästä historiallisesta kansallissankarista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eric Young: "Maherero, Samuel", s. 112 teoksessa *Encyclopedia of Africa*, Volume 2. Oxford University Press, Oxford 2010. Google Books (englanniksi)
2. 1 2  German-Herero conflict of 1904–07 (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 30.5.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samuel Maharero** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Veikko Ihamuotila vuonna 1955.
**Veikko Artturi Ihamuotila** (17. helmikuuta 1911 Helsinki − 2. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen agronomi, MTK:n puheenjohtaja sekä maa- ja metsätalousministeri Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa 171 vuorokauden ajan vuonna 1975.

Elämäkerta
----------

Agronomi Ihamuotila oli monien maa- ja metsätalouden osuustoiminnallisten järjestöjen, yritysten ja etujärjestöjen pitkäaikainen puheenjohtaja.

Hänen johdollaan Maataloustuottajain Keskusliitto (MTK) muodostui voimakkaaksi etujärjestöksi, joka pyrki takaamaan maanviljelijöille ja metsänomistajille vähintään saman ansiotulokehityksen kuin teollisuustyöntekijöille ja palveluammattien harjoittajille.

Ihamuotila oli naimisissa Anna-Liisa Koukin kanssa, ja heidän lapsensa ovat Risto Ihamuotila, Jaakko Ihamuotila, Matti Ihamuotila, joka oli valtionyhtiö Tieteen tietotekniikan keskus OY:n (CSC) ensimmäinen toimitusjohtaja vuodesta 1993 vuoteen 2004, sekä Anna-Leena Verkasalo. Lapset varttuivat Histan tilalla Nuuksiossa, jossa perhe asui. Veikko Ihamuotila kehitti Histan tilaa voimakkaasti mm. salaojittamalla kaikki tilan pellot. Kartanossa oli parhaimmillaan hänen aikanaan yli 50 lypsylehmää. Histan tila toimi silloin harjoittelutilana, jossa useat agronomit hankkivat käytännön kokemuksensa. Histan tila on edelleen Ihamuotiloiden hallussa, ja se on ollut suvun hallussa jo yli sata vuotta.

Veikko Ihamuotilalle myönnettiin vuonna 1976 ministerin arvonimi, ja seuraavana vuonna hänet vihittiin maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtoriksi.

Teoksia
-------

* *Pellonraivauksesta*, 1941.
* *Kettulan kaikuja*, 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nenonen, Kaisu-Maija – Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 171. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Kirjallisuutta
--------------

* Kallenautio, Jorma: "Ihamuotila, Veikko (1911–1979)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 279–280. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
* Kulha, Keijo K.: *Isännän jäljet*. Helsinki: Kirjayhtymä, 1981. ISBN 951-26-2027-8.
* Neronen, Ilmari – Rahola, Pentti – Sauli, Liisa (toim.): *Talonpojan asialla: Veikko Ihamuotila kuusikymmentä vuotta 17.2.1971*. Helsinki: Maataloustuottajain keskusliitto, 1971.

Aiheesta muualla
----------------

* Ihamuotila, Veikko hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Heimo Linna** | **Suomen maa- ja metsätalousministeri**1975 | Seuraaja:**Heimo Linna** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Valtioneuvosto
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Seututie 616 Kangasniemen keskustassa.
**Seututie 616** on seututie, joka johtaa Joutsasta Kangasniemelle. Tien eteläinen pää on Joutsassa, jossa se liittyy T-risteyksessä seututie 428:aan (Joutsa–Mäntyharju). Risteyksestä noin kilometri länteen kulkee valtatie 4 (E75), jolle on yhteys seututien 428:n kautta. Seututie 616 on tärkein tieyhteys pääkaupunkiseudun suunnasta Kangasniemelle. Koska Kangasniemi on suosittu kesämökkikunta etenkin pääkaupunkiseutulaisille*lähde?*, liikenne kesäviikonloppuisin on erittäin vilkasta. Tie on paikoin mutkainen ja mäkinen, joten sillä on nopeusrajoitus 80 km/h.

Tien nimenä on aluksi Kangasniementie, joka vaihtuu Joutsan maantieksi Kortesalmen sillalla kunnanrajalla. Ennen Kangasniemen kirkonkylää tie yhdistyy T-risteyksessä Pylvänälässä yhdystie 4421:een, jonka kautta valtatie 13 oli aiemmin linjattu. Kirkonkylän halki kuljettuaan 616 päättyy nykyiselle valtatie 13:lle Lapaskankaalla. Risteyksen jälkeen tie jatkuu seututie 447:nä kohti Pieksämäkeä.

Liittymät Joutsasta Kangasniemelle

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
|   |   **Kangasniementie** (1+1) |
|  |  |  | Kettuvuori |     Pertunmaantie  Pertunmaantie | Joutsa;   alkaaPertunmaa |
|  |   |   | Ruokola |   Poikkitie | Leivonmäki |
|   |    **Kangasniementie** (1+1) |
|  |   |   | Pikkula |   Hirvensalmentie | Hirvensalmi |
|   |   **Kangasniementie** (1+1) |
|  |   |   | Pajula | Pajumäentie | Havumäki |
|  |   |   | Siikaniemi | Ohensalontie | Hännilä, Ohensalo |
|  |  |   | Kortesalmen silta | Kortesalmi, Puula |  |
|  |  |  |  Keski-Suomen ja Etelä-Savon maakunnanraja Joutsan ja Kangasniemen kunnanraja |  |  |
|   |   **Joutsanmaantie** (1+1) |
|  |   |   | Laitiala | Suomäentie | Haukkaniemi |
|  |  |  | Pylvänälä |   Toivakantie | Toivakka;   kääntyy |
|   |   **Joutsantie** (1+1) |
|  |   |  | Nakertaja |   SalmelantieKankaistentie |  Jyväskylä  |
|  |  |  | Kangasniemi | Otto Mannisen tieKirkkoniementie | Hokka;   kääntyy  |
|   |   **Wiljam Sarjalan tie** (1+1) |
|  |   |  | Lapaskankaan kiertoliittymä |   Jyväskyläntie  Mikkelintie   Pieksämäentie | Jyväskylä;   päättyyMikkeliPieksämäki, Hankasalmi |
Samuel M. Jones
**Samuel M. Jones** (3. elokuuta 1846 Ty Mawr, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. heinäkuuta 1904 Toledo, Ohio, Yhdysvallat) oli ohiolainen liikemies ja poliitikko. Hän oli näkyvä hahmo progressivisteiksi kutsutussa liikkeessä, jonka tavoitteena oli parantaa ihmisten elinoloja ja vähentää vastakkainasettelua.

Jones työskenteli nuoresta asti öljyteollisuuden palveluksessa, teki pumppaamiseen liittyviä keksintöjä ja hankki merkittävän omaisuuden. Vuonna 1892 Jones perusti Toledoon yrityksen, jossa valmistettiin hänen keksimiään laitteita. Hän maksoi työntekijöilleen kunnon palkkaa ja rajoitti työaikaa kahdeksaan tuntiin päivässä. Vuonna 1897 hänet valittiin Toledon pormestariksi republikaanien ehdokkaana mutta työläisten äänillä. Hän paransi työväestön oloja myös pormestarina toimiessaan. Vuonna 1899 republikaaninen puolue ei huolinut häntä ehdokkaakseen. Jones asettui ehdolle sitoutoumattomana ja sai 70 prosenttia äänistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Samuel M Jones Encyclopedia Britannica. Viitattu 27.12.2013.
2. ↑  Progressives Ohio History Central. Viitattu 28.12.2013.
3. ↑  Samuel M. Jones Ohio History Center. Viitattu 28.12.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Seututie 588** on Pohjois-Savon maakunnassa Iisalmen kaupungissa kulkeva seututie, joka kulkee Pihlajaharjun kaupunginosasta valtatien 27 ja Iisalmen pohjoisen sisääntuloväylän (Koljonvirrantie) risteyksestä Soinlahden kylään valtatielle 5. Tie on osa valtatie 5:n vanhaa linjausta. Valtatien linjaus muuttui vuonna 1997, kun Iisalmen ohitustie valmistui. Nykyään seututie toimii valtatien rinnakkaistienä.

Aiemmin seututie 588 alkoi Ahmon kaupunginosasta valtatieltä 5 ja kulki vanhaa valtatien linjausta Iisalmen keskustan läpi Pihlajaharjuun. Nykyisin Ahmosta Iisalmeen oleva tieosuus on yhdystie 45600 ja loppuosuus on osa Iisalmen kaupungin hallinnoimaa tieverkkoa.

Väyläviraston syksyllä 2021 tekemän kuntokartoituksen mukaan seututien 588 kunto on vaihteleva, mutta kuitenkin pääosin hyvä.

Reitti ja tieyhteydet
---------------------

* Pihjalaharju (valtatie 27 ja Koljonvirrantie (ent. st 588))
* Holopanlahti (yhdystie 16230)
* Soinlahti (valtatie 5 ja yhdystie 5901)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seututeiden numerointimuutokset – Tiet *www.mattigronroos.fi*. Viitattu 6.2.2023.
2. ↑  Karttapaikka - Maanmittauslaitos *asiointi.maanmittauslaitos.fi*. Viitattu 6.2.2023.
3. 1 2  Google Maps *Google Maps*. Viitattu 6.2.2023. fi-US
4. ↑  Heikkinen Martti: Iisalmessa valmistui 160 miljoonan markan ohitustie *Helsingin Sanomat*.  31.10.1997. Viitattu 6.2.2023.
5. ↑  Suomen Väylät *paikkatieto.vaylapilvi.fi*. Viitattu 6.2.2023.
Euroopan poliittiset liittolaissuhteet ennen ensimmäistä maailmansotaa
**Balkanin ruutitynnyrillä** tarkoitetaan Balkanin niemimaalla vallitsevaa tulenarkaa tilannetta, joka on syntynyt siellä asuvien monien eri kansojen välisistä kiistoista. Näistä kiistoista on kehittynyt vakavia erimielisyyksiä ja sotia. Käsitteen keksi alun perin Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck, vuoden 1878 Berliinin konferenssin jälkeen, kuvaamaan alueen epävakaata poliittista tilannetta. Bismarckin käsityksen mukaan seuraava sota tulisi alkamaan "jostain kirotun tyhmästä asiasta Balkanilla."

1800-luvulla Ottomaanien valtakunnan eli Turkin vallan heikkeneminen nostatti Balkanin kansoja kapinaan, ja johti useiden uusien valtioiden syntyyn. Alueen merkittävimmäksi maaksi nousi Serbia, joka suurvaltamenneisyytensä vuoksi havitteli Balkanin herruutta. Tilanteen syntymiseen vaikutti myös kahden vastakkaisen suurvallan Itävalta-Unkarin ja Venäjän intresseistä saavuttaa valta-asema alueella.

Balkanin ruutitynnyriksi kutsuttu tilanne johti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen. Serbiaktivisti Gavrilo Princip ampui Itävallan kruununperijän Franz Ferdinandin. Näihin nk. Sarajevon laukauksiin Itävalta vastasi arvovallan palauttamiseksi kovin ottein murhan taustalla toiminutta Serbiaa vastaan. Tästä syntynyt niin sanottu heinäkuun kriisi laajeni lopulta ensimmäiseksi maailmansodaksi, koska suurvaltojen liittoumien verkko veti mukaan yhä uusia valtioita, ja koska monet uskoivat hyötyvänsä sodasta.

Käsitettä on käytetty myöhemminkin kuvaamaan Balkanin sekasortoista tilannetta. 1990-luvulla etnisten riitojen repimän ja hajoavan Jugoslavian tilanteesta käytettiin vanhaa termiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia: Sota ja rauha Balkanilla *Yle*.  2016. Viitattu 17.6.2021.
2. ↑  Bulgaria yrittää puhaltaa toivoa Balkanin maiden hauraisiin EU-unelmiin – useat vallat Venäjästä Kiinaan haastavat unionin Balkanin "ruutitynnyrissä" *Helsingin Sanomat*.  2018. Viitattu 17.6.2021.
**Sandra Marins** on suomalainen kuvataiteilija ja järjestöaktiivi. Marins on feministisen taideaktivistiyhteisö Cult Cunthin perustajia ja on Katukulttuuri-yhdistyksen aktiiveja. Marins tuli 2010-luvun lopulla tunnetuksi yhdessä Säde Vallarénin kanssa järjestämistään Tissiflashmob-tempauksista. Toiminnalla vaadittiin tasa-arvoa ja yhtäläistä oikeutta yläosattomuuteen kaikille sukupuolille ja joka johti edelleen Culth Cunthin perustamiseen. Marins oli 2021 järjestämässä entisen Wasalandia-huvipuiston tiloihin toteutettua katutaiteisiin painottunutta Wasa Graffitilandia -näyttelyä Vaasassa. Näyttely jatkuu 2022 Vaasassa ja laajeni Seinäjoella..

Lähteet
-------

1. 1 2  Tero Hautamäki: Maailman seuratuin taidemuoto rantautui Seinäjoelle – Graffitilandia avasi ovensa vanhaan romukauppaan *www.epari.fi*. Viitattu 24.5.2022.
2. ↑  Nyt.fi | Säde Vallarén ja Sandra Marins muistetaan viime Linnan juhlien "tissikohusta", joka johti tappouhkauksiin – nyt he rekrytoivat ihmisiä kulttiinsa, jonka tarkoitus on kaataa patriarkaatti *Helsingin Sanomat*.  20.10.2020. Viitattu 24.5.2022.
3. ↑  Wasa Graffitilandia saa jatkoa – loppukeväällä avattava katutaidekokonaisuus entisen huvipuiston alueella laajenee *Yle Uutiset*.  27.1.2022. Viitattu 24.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Sandra Marins ja Säde Vallarén Sensuroimaton Päivärinta ohjelman haastattelussa
**Seututie 673** on tie, joka kulkee Teuvan Perälästä Närpiön, Korsnäsin ja Maalahden kautta Mustasaaren Vikbyhyn. Tien pituus on 95 kilometriä.

Tie saa alkunsa Teuvan Perälästä Kantatien 67 liittymästä. Seututie ohittaa ensimmäisenä Pohjanmaan maakuntarajan noin kilometrin matkan jälkeen. Ennen Närpiötä tie risteää Valtatien 8 kanssa entisen Närpiön Rantahovin vieressä. Tie kulkee suurimman osan loppumatkastaan lähellä rannikkoa, mutta vain Nässkatanin kohdalla voi kunnolla nähdä meren. Tie kulkee keskeisesti Korsnäsin ja Maalahden keskustojen läpi. Maalahden keskustan kohdalla tie ylittää myös Maalahdenjoen. Mustasaaressa Vikbyn kohdalla seututiellä on oma eritasoliittymänsä valtateiden 3, 8 ja 18 yhteisen moottoritien kanssa. Tie päättyy eritasoliittymän vieressä sijaitsevaan seututien 715 liittymään.

Tie kulkee Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien alueella. Tien alkupisteestä Valtatien 8 liittymään asti osoitenimi on Karlåvägen (Karlåntie). Valtatien 8 liittymästä Närpiöön seututien 676 ja yhdystien 6760 kanssa yhteiseen kiertoliittymään asti osoitenimi on Närpesvägen (Närpiöntie). Kiertoliittymästä tien loppuun asti osoitenimi on Strandvägen (Rantatie).

Tie on vilkkaimmillaan Mustasaaressa Vikbyn kohdalla, missä tiellä kulkee päivittäin yli 6000 ajoneuvoa. Hiljaisinta on Kantatien 67 ja Valtatien 8 liittymien välisellä tieosuudella, missä tiellä kulkee päivittäin alle 1000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Liikennemäärät perustuvat vuonna 2021 annettuihin tietoihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seututie 673 - Google maps *www.google.*.  2023. Google. Viitattu 5.1.2023.
2. ↑  Tieliikenteen liikennemäärät 2012-2021 *paikkatieto.vaylapilvi.fi*.  2021. Väylävirasto. Viitattu 4.1.2023.
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Perussa**. Perun suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 60 prosenttia väestöstä. Evankelisiin kirkkoihin kuuluu noin 11,1 prosenttia väestöstä ja muihin kristillisiin kirkkoihin 3,5 prosenttia väestöstä.

Historia
--------

Peru oli pitkään alkuperäiskansojen ja Inka-kulttuurin aleutta. Espanja valloitti Perun vuonna 1532. Limasta tuli alueen poliittinen ja taloudellinen keskus vuosisatojen ajaksi. Katolinen kirkko perusti arkkipiispan tehtävän Limaan jo vuonna 1546. Peru julistautui itsenäiseksi vuonna 1821. Protestanttinen lähetytyö alkoi Perussa 1800-luvulla. Evankeliset, helluntailaiset ja pyhityskirkot ovat kasvaneet maassa nopeasti 1900-luvulla, erityisesti andien keskuudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Peru *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Maat: Peru *World Council of Churches*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Uruguayssa**. Uruguayn suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 42 prosenttia väestöstä. Protestanttisiin kirkkoihin kuuluu 15 prosenttia väestöstä. Uruguay on Etelä-Amerikan pienin ja maallistunein maa.

Historia
--------

Uruguayn alkuperäiskansat tuhoutuivat 1500-luvun kolonisaation aikana. Maa itsenäistyi vuonna 1825. 1800-luvulla monet eurooppalaiset muuttivat Uruguayhin. Katolinen kirkko tuli maahan kolonisaatiokauden alussa ja on edelleen maan suurin kirkko. Vanhin protestanttinen kirkkokunta on metodistikirkko. Uruguayssa on myös valdolainen yhteisö, joka on osa Italialaista emokirkkoa. Noin 30 prosenttia protestanttisista ja itsenäisistä kirkoista on helluntailaisia.

Kirkkojenväliset järjestöt
--------------------------

Kirkkojenvälisistä järjestöistä vanhin on Evankelisten kirkkojen liitto. Vuonna 1998 perustettiin kristillisten kirkkojen neuvosto, johon kuuluvat katoliset ja anglikaaniset kirkot. Uruguayssa toimii myös evankelisten kirkkojen kristillinen yhdistys.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Peru *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Maat: Uruguay *World Council of Churches*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
| "Detroit Rock City"Kiss |
| --- |
| Singlen "Detroit Rock City" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Destroyer* |
|  B-puoli | "Beth" |
|  Julkaistu | 28. heinäkuuta 1976 |
|  Tekijä(t) | Paul Stanley, Bob Ezrin |
|  Tuottaja(t) | Bob Ezrin |
|  Tyylilaji | hard rock, heavy metal |
|  Kesto | 02.58 (singleversio) |
|  Levy-yhtiö | Casablanca Records |
| Listasijoitukset |
| Yhdysvallat 7. (Billboard Hot 100, 1976) |
| Kissin muut singlet |
| "Flaming Youth"1976 | "Detroit Rock City/Beth"1976 | "Beth"1976 |

**"Detroit Rock City"** on hard rock -yhtye Kissin kappale ja single vuodelta 1976, joka julkaistiin *Destroyer* -albumilla. Kappaleen sävelsivät Paul Stanley ja levyn tuottaja Bob Ezrin. Kappale kertoo Kiss-fanista, joka kuolee auto-onnettomuudessa matkalla Kissin konserttiin kuunnellessaan kyseistä kappaletta. 

Alkuperäisen singlen b-puolella oli Peter Crissin tulkitsema "Beth", joka sai niin paljon radiosoittoa, että se päätettiin vaihtaa a-puolelle, ja ajan mittaan "Bethistä" tuli yksi Kissin tunnetuimmista kappaleista. Kappale valittiin kuudenneksi musiikkikanava VH1:n 40 parhaan metallikappaleen listalla.

Muun muassa yhtyeet The Mighty Mighty Bosstones, Alien Fashion Show, HammerFall, Metallica ja Sweet Siren ovat tehneet kappaleesta coverin. Kappale sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla seitsemännelle sijalle. 

Nykyään "Detroit Rock City" on rock-klassikko.*lähde?*

Kappaleet singlellä
-------------------

**A-puoli**

1. Detroit Rock City – 02.58 (säv. Paul Stanley/Bob Ezrin)

**B-puoli**

1. 
2. Beth – 2.45 (säv. Peter Criss/Stan Penridge/Ezrin)

Lähteet
-------

1. ↑  Kiss AllmusicGone Allmusic. Viitattu 10.7.2011.  (englanniksi)
2. ↑  40 greatest metal songs (Arkistoitu – Internet Archive)
**Arendt Grape** (21. syyskuuta 1612 Lyypekki – 20. joulukuuta 1687 Ylitornio) oli alun perin saksalainen porvari, joka toimi Ruotsiin muutettuaan ensin kaivosyrittäjänä Pajalassa ja sitten tilanpitäjänä Ylitorniolla ja lapinvoutina Tornion ja Kemin lapinmaiden alueilla.

Grapen isä oli lyypekkiläinen oluenpanija Arendt Grape (vanhempi) ja puoliso vuodesta 1641 Clara Johanintytär, s. Västerås(1625–1692). Useat heidän lapsistaan ja näiden jälkeläisistä jäivät Peräpohjolaan, Grapen suku on vaikuttanut sekä Suomen että Ruotsin Lapissa. Grape muutti Ruotsiin 1629 ja alkoi yrittäjäksi Tukholmassa kymmenen vuotta myöhemmin. Kun Tornion Lapista löytyi rautamalmia eivätkä paikkakuntalaiset saaneet aikaan kannattavaa kaivosteollisuutta, vuorikollegio luovutti Grapelle 1646 oikeudet ruukkitoimintaan. Hän perusti Junosuvantoon masuunin 1647–1649 ja Köngäsen koskeen rautaruukin mutta joutui luovuttamaan 2/3 osuuden niistä hollantilaisille velkojille. Silti vasta hänen poikansa Abraham Grape luopui omistuksista kokonaan 1696. Grape osti tilan Ylitornion Nautapuodinsaaren Armassaaresta 1655 ja toimi lapinvoutina 1667–1682. Virkatehtävien ohella hän osallistui innokkaasti saamelaisten käännyttämiseen kristinuskoon Gabriel Tuderuksen kanssa. Grapen muistopaasi, joka on tehty Kiirunan malmista, paljastettiin Armassaressa 1987. Siinä on taiteilija, professori Ensio Seppäsen suunnittelema reliefi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vahtola, Jouko: "Arendt Grape", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 279-280. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Grapen muistopaasi *ylitornio.fi*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 25.10.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Martti Arkko** (s. 6. elokuuta 1939 Viipuri) on suomalainen Mikkelissä asuva kuvittaja, graafikko ja taidemaalari. Arkko on kuvittanut useita luonto- ja eräkirjoja, suunnitellut kirjojen kansia, ulkoasuja sekä piirtänyt ja maalannut eräaiheisia tauluja ja muotokuvia. Hän on tehnyt erityisesti luontoaiheisia töitä. Piirtämisen hän aloitti jo nuorena eläinkuvilla, joista varsinkin kissa ja kettu olivat mieliaiheita. Hän on kuvittanut muun muassa Olli Aulion toimittamat kirjat *Vapaa-ajan kalastaja* ja *Suuri Retkeilykirja*, joissa on yli 3 000 yksittäistä ja ainutlaatuista piirroskuvaa. *Vapaa-ajan kalastaja* -kirjasta otettiin useita painoksia. Se käännettiin myös venäjäksi, ja käännös toimitettiin silloiseen Neuvostoliittoon yhtenä isona toimituseränä. Survival- ja luontoharrastusten innoittamana Arkko kuvitti useita alan teoksia. Myös useissa 1970–2000 lukujen erä- ja kalastuslehdissä sekä kokoomateoksissa (*Eränkävijä* ja *Erämaailma*) on ollut Arkon kuvituksia.

Teoksia
-------

Martti Arkon kokonaan kuvittamia teoksia:

* *Vapaa-ajan kalastaja*, K. J. Gummerus Oy 1978, ISBN 9512016184
* *Eräpolku*, Otava Oy 1982, ISBN 951-1-06938-1
* *Vanhat hyvät erätaidot*, Ajatus kustannus Oy 1997, ISBN 9519440569
* *Hirvi vai muu*, Arma Fennica Oy 1993 , ISBN 951-96205-5-9
* *Hirvikämpän huumoria*, Arma Fennica Oy 2013, ISBN 978-952-5687-20-0
* *Kalamiesten kaskuja*, Arma Fennica Oy 2013, ISBN 978-952-5687-24-8
* *Suuri Retkeilykirja*, Gummerus Oy 1990,ISBN 951-20-2666-X
* *Lallin pidot*, Edita Publishing 2001, ISBN 9789513731069
* *Yrttiopas - Luonnonkasvit ravintona*, Suomen matkailuliitto ry 1986, ISBN 9518380287
* *Kulkurin keittokirja*, Suomen Matkailuliitto 1989 ISBN 9518380589
* *Eränkävijän ruokakirja*, Ajatus kustannus Oy 1998, ISBN 9519440704
* *Yrtit ja villivihannekset*, Suomen matkailuliitto ry 1999. ISBN 9518381380

Lähteet
-------

1. ↑  Gummerus Oy, Jyväskylä
2. ↑  Survival Guild Finland - Survival kilta ry, Suomen matkailuliitto ry, Arma Fennica Oy:n vuosikertomukset 1993-2013


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko maittain |
|  |
| Afrikka
* Egypti
 |
| Aasiassa
* Intia
 |
| Etelä-Amerikka
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Uruguay
 |
| Eurooppa
* Alankomaat
* Albania
* Armenia
* Belgia
* Espanja
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikka
* Kroatia
* Latvia
* Liettua
* Malta
* Pohjoismaat
	+ Islanti
	+ Norja
	+ Ruotsi
	+ Suomi
	+ Tanska
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Saksa
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Sveitsi
* Tšekki
* Ukraina
* Unkari
* Venäjä
* Viro
* Yhdistynyt kuningaskunta
 |
| Lähi-Itä
* Iran
* Israel
* Jordania
* Kypros
* Libanon
* Syyria
* Turkki
 |
| Pohjois-Amerikka
* Kanada
* Yhdysvallat
 |
| Oseania
* Australia
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Chilessä**. Chilen suurin kirkkokunta on roomalaiskatolinen kirkko, johon kuuluu 60 prosenttia väestöstä. Toinen merkittävä kirkkokunta on evankeliset kirkot joihin kuuluu 18 prosenttia väestöstä.

Historia
--------

Espanja valloitti Chilen alueen 1500-luvulla ja maa itsenäistyi vuonna 1810. Helluntailaista liikehdintää syntyi Chilessä 1900-luvun alussa. Myöhemmin maahan saapui myös helluntailaista lähetystyötä ulkomailta käsin. Valtaosa ei-katolisista kristityistä on Chilessä helluntailaisia. Arvioiden mukaan helluntailaiset muodostavat noin 15–17 prosenttia kaikista kristityistä Chilessä. Vuonna 1999 Chilessä otettiin käyttöön laki, joka takaa kaikille kirkoille ja uskonnollisille ryhmille tasavertaisen aseman.

Lähteet
-------

1. ↑  Countries: Chile *Central Intelligence Agency: World Factbook*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Maat: Chile *World Council of Churches*. Viitattu 27.7.2023. (englanniksi)