recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Caltanissetta** on kunta Italiassa Sisilian keskiosassa, ja se on Caltanissettan maakunnan pääkaupunki. Asukasluvultaan se on Sisilian yhdeksänneksi väkirikkain.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin huomattavin nähtävyys on keskusaukion Piazza Garibaldin laidalla oleva Caltanissettan tuomiokirkko (*Cattedrale di Santa Maria la Nova*). Se on rakennettu 1500- ja 1600-luvuilla. Muita kirkkoja ovat 1600-luvulta peräisin oleva Pyhän Agathan kollegiaalinen kirkko (*Chiesa di Sant'Agata al Collegio*), sekä hieman sivummalla kaupungin keskustasta sijaitseva 1100-luvulta peräisin oleva luostarikirkko Abbazia di Santo Spirito. Kaupungin ulkopuolella ovat myös Sabucinan ja Gibil Gabibin arkeologiset kohteet.

  

* Pyhän Agathan kollegiaalinen kirkkoPyhän Agathan kollegiaalinen kirkko
* Abbazia di Santo SpiritoAbbazia di Santo Spirito
* Sabucinan arkeologinen alueSabucinan arkeologinen alue

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  istat
3. ↑  Giro d’Italia 2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caltanissetta** Wikimedia Commonsissa

Caltanissettan maakunta
Acquaviva Platani | Bompensiere | Butera | Caltanissetta | Campofranco | Delia | Gela | Marianopoli | Mazzarino | Milena | Montedoro | Mussomeli | Niscemi | Resuttano | Riesi | San Cataldo | Santa Caterina Villarmosa | Serradifalco | Sommatino | Sutera | Vallelunga Pratameno | Villalba
**In the Pines** on australialaisen The Triffids –yhtyeen studioalbumi vuodelta 1986. Seuraavana vuonna yhtye esiintyi Oulun Kuusrockissa. Levyn on julkaissut White Hot -yhtiö ja sitä on valmistanut ja jaellut Cartel.

Albumi on äänitetty pienellä budjetilla Australian Ravensthorpessa the Woolshed -nimisessä lammaskeritsimössä 14.–18. huhtikuuta 1986. Paikka sijaitsee 600 km kaakkoon Perthistä.

Äänittäjinä ovat olleet Cathy Gray ja Jim McKibben ja äänitys on tehty jälkimmäisen 8-raitanauhurilla. Jälkikäteen nauhaa ovat tuottaneet Bruce "Cub" Callaway ja yhtyeen keulahahmo David McComb. Callaway on miksannut kappaleet Sydneyssä. Tuotanto on tallennettu Super 8 –filmille ja tekijöinä ovat olleet Bledwyn Butcher, Jill Birt, Tim Dwyer ja Alsy MacDonald.

Levykannen suunnittelijat ovat Bledwyn Butcher, Martyn Casey ja David McComb.

Kiitoksissa on mainittu Paul Bolger ideasta Sydneyssä vuonna 1982.

Kappaleet
---------

|  |  |
| --- | --- |
| A-puoli1. Suntrapper
2. In the Pines
3. Kathy Knows
4. 25 to 5
5. Do You Want Me Near You?
6. Once a Day
 | B-puoli1. Just Might Fade Away
2. Better off This Way
3. Only One Life
4. Keep Your Eyes on the Hole
5. One Soul Less on Your Fiery List
6. Born Sandy Devotional (Edit)
 |

Useimmat laulut on tehnyt David McComb vuosina 1984–86. Kappaleen "Do You Want Me Near You?" tekijä on Alsy MacDonald ja kappaleen "Once a Day" tekijä on Bill Anderson. Viimeksi mainitun kappaleen julkaisuyhtiö on BMI ja muiden Hot Music / Warner Bros Music.

Muusikot
--------

* Evil Graham Lee – pedal- ja lap steel, akustinen kitara, laulu (A6)
* Martyn Casey – basso
* David McComb – laulu, kitara, mandoliini (B6)
* Jill Birt – kosketinsoittimet
* Alsy MacDonald – rummut, laulu (A5)
* Rob McComb – kitara, viulu, huuliharppu, laulu, mandoliini (A1, A2), rummut (A5)

Kappaleen "Once a Day" laulukuoro on the Evil Choir: Hatterin perhe, Willsin perhe, Bleddyn, Janine, Tim, Liz, Susan ja muut paikalla olleet.

Kappaleessa "Just Might Fade Away" Rob lyö suurta vesitankkia luudalla, Jill metallisia lyömäsoittimia ja Evil tuottaa abstraktia melua pedal steel -kitaralla.

Kappaleessa "Better off This Way" Alsy soittaa luutaa lattialautoihin.

Arvostelut
----------

* AllMusic: 4.5/5 tähteä

Lähteet
-------

* The Triffids LP *In the Pines* (Hot 1028, 1986)

### Viitteet

1. ↑  AllMusic review (englanniksi) Viitattu 19.1.2019.
*Tämä artikkeli kertoo ilmakehän kerroksesta. Mesosfääriksi kutsutaan myös Maan vaipan alinta kerrosta.*
**Mesosfääri** on ilmakehän kerros stratosfäärin ja termosfäärin välissä. Se alkaa 50 kilometrin korkeudesta ja jatkuu 80–100 kilometriin. Mesosfääri on ilmakehän kylmin kerros: lämpötila laskee ylöspäin mentäessä niin että kerroksen ylärajalla mesopaussissa lämpötila on noin –100 °C. Ilmanpaine mesopaussissa on vain 0,001 prosenttia maanpinnan ilmanpaineesta.

Avaruudesta tulevat meteorit törmäävät tavallisesti mesosfäärissä ilmakehään ja hajoavat näkyen tähdenlentoina. Mesosfäärissä esiintyy valaisevia yöpilviä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmakehän kerrokset Ilmatieteen laitos. Viitattu 25.4.2015.
2. ↑  Karttunen, Hannu & Koistinen, Jarmo & Saltikoff, Elena & Manner, Olli: *Ilmakehä, sää ja ilmasto*, s. 75–76. Helsingissä: Ursa, 2008. ISBN 978-952-5329-61-2.
3. ↑  Ilmakehän koostumus ja kerrokset Otavan Opisto. Viitattu 25.4.2015.
4. ↑  Hannu Karttunen: Mesosfääri *astro.utu.fi*. Viitattu 25.4.2015.

Maan ilmakehä
troposfääri • stratosfääri • mesosfääri • termosfääri • eksosfääri  
tropopaussi • stratopaussi • mesopaussi • termopaussi  
otsonikerros • ionosfääri
Piz Lagalb köysiradan alapäästä nähtynä.
**Piz Lagalb** on 2 959 metriä korkea vuori ja talviurheilukeskus Kaakkois-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Pontresinan kunnassa, noin 20 kilometriä Sankt Moritzista kaakkoon. 

Piz Lagalbille rakennettiin köysirata vuonna 1994. Vuonna 2004 Piz Lagalbin ja Diavolezzan alueiden välille rakennettiin siirtymähiihtohissi, minkä jälkeen alueet ovat olleet käytännössä yhtä hiihtokeskusaluetta. Markkinoinnissa Diavolezzan nimestä on tullut vallitseva ja Piz Lagalb on vähemmän tunnettu nimi.

Piz Lagalbin köysiradan ala-asema on Berninasolan luoteispuolella 2 188 metrin korkeudessa. Yläasema on 2 903 m mpy.

Liikenneyhteydet
----------------

Rhätische Bahnin Berninan radalla on *Bernina Lagalbin* seisake. Piz Lagalbiin on linja-autoyhteys Sankt Moritzista, Pontresinasta, Poschiavosta ja Livignosta. Köysiratayhteys on toiminnassa joulukuulta huhtikuulle. Ala-aseman ohitse kulkee myös valtakunnallinen päätie nro 29, jonka varressa on köysiradan pysäköintialue.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 17.3.2013. (saksaksi, ranskaksi, italiaksi, retoromaaniksi, englanniksi)
* Berghaus Diavolezza (Diavolezzan köysiradan ja vuoristohotellin kotisivut) Bergbahnen ENGADIN St. Moritz AG. Viitattu 17.3.2013. (saksaksi, englanniksi, italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Köysiratasivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Offizielles Kursbuch *Aikataulut 950, 2987, 90.601, 90.701, 90.705*.  Aikataulu 9.12.2012-14.12.2013. Ittigen, Bern, Sveitsi:  Bundesamt für Verkehr (Sveitsin liikenneministeriö).  Arkistoitu 10.1.2011. Viitattu 17.3.2013. (saksaksi, ranskaksi, italiaksi, retoromaaniksi, englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Piz Lagalb** Wikimedia Commonsissa
| "Nyt kun oot mennyt"Lea Laven |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Missä olit silloin* |
|  A-puoli | "Nyt kun oot mennyt" |
|  Julkaistu | 1999 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 04.03 |
|  Levy-yhtiö | Warner Music Finland |
| muut singlet |
|  | "Nyt kun oot mennyt" |  |

**Nyt kun oot mennyt** on suomalaisen iskelmätaiteilija Lea Lavenin CD-single vuodelta 1999. Kappaleen sävelsi ja sovitti Veikko Samuli ja sanoitti Pekka Ruuska. Se julkaistiin myös Lea Lavenin studioalbumilla *Missä olit silloin* (1999).

"Nyt kun oot mennyt" alkaa 35-sekuntisella introlla. Teos etenee iskelmägenrelle tyypillisesti säkeistöstä sillan kautta kertosäkeistöön, jota seuraa lyhyt välisoitto, säkeistö uudelleen ja sillan kautta kertosäkeeseen, jonka jälkeen tulee c-osa. Lopussa kertosäkeistö toistetaan, loppuhäivytystä ei ole. Sanoitus kertoo rakkauden päättymisestä. "Matka yhteinen" on ollut sanoituksen mukaan kuitenkin "arvaamaton", ja laulun kertoja kokee selvinneensä "voittajana aallokoissa".

Lähteet
-------

1. ↑  Lea Laven – Nyt Kun Oot Mennyt *Discogs.com*. Viitattu 27.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Lea Laven – Missä Olit Silloin *Discogs.com*. Viitattu 27.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Lea Laven - Nyt kun oot mennyt (Syksyn sävel 1999) *Chordify.net*. Viitattu 30.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nyt kun oot mennyt
**Source Code** on vuonna 2011 julkaistu yhdysvaltalainen tieteisfiktio- ja jännityselokuva, jonka ohjasi Duncan Jones, käsikirjoitti Ben Ripley ja jonka pääosassa näyttelevät Jake Gyllenhaal, Michelle Monaghan, Vera Farmiga ja Jeffrey Wright. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 1. huhtikuuta 2011 ja Suomessa 13. toukokuuta 2011.

Tuotanto
--------

Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuun 2009 alussa ja päättyivät huhtikuun 2010 lopussa. Useita kohtauksia kuvattiin Illinois'n osavaltiossa Chicagossa, erityisesti Millennium Parkissa.

Juoni
-----

Kapteeni Colter Stevens matkustaa Chicagoon kulkevassa junassa, jossa häntä vastapäätä istuu Christina. Junassa tapahtuu voimakas räjähdys ja aiemmin Afganistanissa helikopterijoukoissa palvellut Stevens havahtuu eräänlaisessa karussa kapselissa, johon ollaan videoyhteydessä tapahtumia kontrolloivasta tutkimuslaitoksesta käsin. Yhteyshenkilönä toimii ilmavoimien kapteenikollega Colleen Goodwin. Yhdessä laitosta ja salaperäistä Source Code -hanketta johtavan tohtori Rutledgen kanssa Goodwin kertoo Stevensille, että tämän on palattava takaisin samaan junaan aina kahdeksan minuuttia ennen räjähdystä ja etsittävä junassa toimiva terroristi, jonka junapommi oli vasta varoitus ja jonka aikomuksena on räjäyttää likainen pommi kaupungin keskustassa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   Jake Gyllenhaal   | … |   kapteeni Colter Stevens
  |
|   Michelle Monaghan   | … |   Christina Warren
  |
|   Vera Farmiga   | … |   Colleen Goodwin
  |
|   Jeffrey Wright   | … |   tohtori Rutledge
  |
|   Cas Anvar   | … |   Hazmi
  |
|   Russell Peters   | … |   Max Denoff
  |
|   Michael Arden   | … |   Derek Frost
  |
|   Scott Bakula   | … |   Stevensin isä
  |

Arvioita
--------

Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvon 2,8.

Katso myös
----------

* Monimaailmatulkinta

Lähteet
-------

1. ↑  Kaufman, Amy: Movie Projector: "Hop" will jump over rivals this weekend *Los Angeles Times*.  31.3.2011. Tribune Company. Viitattu 22.4.2011.
2. ↑  Source Code Filming Completes Today *ManMadeMovies.co.uk*.  29.4.2010. Viitattu 22.4.2011.
3. ↑  Kriitikon valinta.  *Tv-Nyt*, 2011, nro 22, s. 20.
Muistolaatta Nyystölän taistelupaikan lähellä olevassa nuijakivessä.
**Nyystölän taistelu** oli nuijasodan taistelu, joka käytiin tammikuun puolivälissä 1597 Padasjoen Nyystölässä. Kapinalliset talonpojat eli nuijamiehet houkuteltiin ensin antautumaan ja sen jälkeen surmattiin, mikä päätti sodan Pohjois-Hämeen ja nykyisen eteläisen Keski-Suomen alueella.

Etelä-Pohjanmaalta alkanut talonpoikien kansannousu levisi Pohjois-Hämeeseen joulukuun 1596 lopulla. Rautalammilta lähti etenemään etelään talonpoikien sotajoukko, johon oli liittynyt myös pohjalaisia. Joukko kasvoi sen edetessä Sysmän, Jämsän, Kuhmoisten ja Padasjoen läpi, ja sitä vastaan lähetetyt pienet sotilasosastot joutuivat perääntymään. Asikkalassa paikalliset talonpojat eivät olleet halukkaita liittymään tähän kapinallisjoukkoon, joten kuultuaan Pohjanmaan kapinallisten tappiosta Nokian taistelussa joukko päätti kääntyä takaisin pohjoiseen. Tuolloin nelisensataa miestä käsittänyt joukko asettui puolustusasemiin Padasjoen Nyystölään Verhon kartanon maille. Kapinan kukistamista johtanut sotamarski Klaus Fleming toi pääarmeijansa Nokialta Hollolaan, josta hän lähetti Iivari Arvidinpoika Tawastin komentaman lipuston ja joitain Akseli Kurjen huoveja kohtaamaan kapinalliset Nyystölässä.

Taistelu käytiin ilmeisesti tammikuun 14. päivän tienoilla. Tawastin joukot olivat suunnilleen samanvahvuiset kapinallisten kanssa. Ensimmäiset hyökkäykset kapinallisten varustuksia vastaan torjuttiin, jolloin muutamia ylhäissäätyisiä huoveja kaatui. Tawast päätti turvautua juoneen: sotilaspappi Henrik Matinpoika Plåck vei kapinallisille viestin, jonka mukaan heidän henkensä säästettäisiin, jos he antautuisivat. Talonpojat eivät uskoneet voittoon, joten suurin osa heistä päätti tarttua tarjoukseen ja saapui aseettomina kartanon edessä olleelle aukealle. Suljettuaan pakotiet Tawast määräsi surmaamaan kaikki antautuneet. Neljästäsadasta jätettiin henkiin vain yksi, Laukaan kirkkoherra Eerik Markuksenpoika. Lisäksi muutamat antautumasta kieltäytyneet ja varustuksen sisään jääneet onnistuivat livahtamaan pakoon.

Nyystölän verilöyly ja Tawastin antama petollinen lupaus tyrmistyttivät jopa monia kapinaa vastustaneita aatelisia. Tawast ja Plåck joutuivat lopulta Kaarle-herttuan teloittamiksi Viipurissa syyskuussa 1599.

Nyystölän taistelupaikalla on nykyään 1930-luvulla paljastettu muistomerkki, niin sanottu nuijapatsas. Lisäksi paikalla, jossa antautumissopimus väitetysti tehtiin, on niin sanottu nuijakivi.

Lähteet
-------

* Heikki Ylikangas: *Nuijasota*. 3. painos. Otava, Helsinki 1996.

### Viitteet

1. 1 2 3  Ylikangas 1996, s. 219–226.
2. ↑  Ylikangas 1996, s. 333–334.
3. ↑  Padasjoki (Arkistoitu – Internet Archive) Päijät-Hämeen museomatka. Viitattu 24.8.2020.
4. ↑  Linkit Padasjoki-seuran blogi. Viitattu 24.8.2020.
**Kuivasto** (ruots. *Kvigos*) on kylä Raaseporin kaupungin Tenholassa läntisellä Uudellamaalla. Kylä sijaitsee Tenholan länsirajalla meren rannalla. Kuivaston naapurikylät ovat Degergård sekä Salon kaupungin puolella sijaitseva Kraila.

Kuivaston laajan kyläalueen keskellä on järvimäinen merenlahti Lillsjön. Varsinainen kylätontti sijaitsee Lillsjönin länsipuolella. Kylän itäosaa hallitsee suuri drumliini, joka rajaa Kuivaston Isosuon ja Träskmossenin suoalueet taakseen. Kuivastossa sijaitsee myös Svinberget-Lagerholmenin Natura 2000 -luonnonsuojelualue. Alueen luonto on perinteistä uusmaalaista rannikkotyyppiä, jossa on jalopuulehtoja ja kallioista mäntymetsää, sekä luonnontilainen kluuvijärvi Rådalssjön.

Varhaisin maininta Kuivaston kylästä on vuodelta 1549. Kylän alueella on kaksi pronssikautista röykkiöhautaa. Esihistoriallisesta asutuksesta kylän alueella ei kuitenkaan ole viitteitä, eikä kylän asutus ole ollut jatkuvaa; ainakin 1600-luvulla kylä on ollut autiona. Kylä on todennäköisesti ollut aina hajanainen ja kantatilojen paikat ovat vaihdelleet. Mahdollisia vanhoja satamarakenteita on nähtävillä Hamnvikenissä. Vanhin säilynyt kartta Kuivastosta on vuodelta 1826.

Lähteet
-------

1. ↑  Hangon ja Perniön kartta-alueiden maaperä (pdf) (Sakari Kielosto, Marjatta Kukkonen, Carl-Göran Sten ja Birgitta Backman)  1996. Espoo:  Geologian tutkimuskeskus. Viitattu 20.1.2019.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 20.1.2019.
3. ↑  Svinberget-Lagerholmen Ympäristöhallinto. Viitattu 20.1.2019.
4. ↑  Jouni Taivainen: Tenholan rantakaavainventointi: Esihistoriallisen ja historiallisen ajan kiinteät muinaisjäännökset (pdf) Tammisaaren museo. Viitattu 20.1.2019.
**Konsu järv** (myös *Kontsu järv, Kontso järv, Konsa järv, Suur Kongojärv*) on Virossa Alutagusen kunnassa Itä-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Järvi sijaitsee Kurtnan järvialueella, joka muodostuu osittain Mustajõen valuma-alueella olevista 42 järvestä ja niiden ympäristöstä.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 139 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kaksi järviallasta, joita yhdistää 200 metriä leveä salmi. Sen laskuoja on Konsu kraavi, joka lähtee eteläisen järvialtaan itärannasta suoraksi kaivettuna kohti itää. Järveen laskee etelästä Lähteenpää jõgi ja Soompää kraavi, joka laskee ensin pieneen lampeen Peenjärv. Pohjoisesta laskee leveä Konsu-Raudi kanal, joka tuo Nõmmen järven, Särgjärven, Ahvenjärven ja Räätsman järven vesiä. Järven valuma-alueen laajuus on 27,0 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,8 metriä ja suurin syvyys 10,2 metriä. Sen laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0081 kuutiokilometriä eli 8,1 miljoonaa kuutiometriä. Rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä ja pohjoisaltaan luoteisrannassa on asuinalue. Muuten ei rannoille ole rakennettu taloja.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline*, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat eli se on silloin lievästi rehevöitynyt. Järven humuspitoisuus on myös suuri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Konsu järv (vee2027900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!

Aiheesta muualla
----------------

* Kurtna järvestik (viroksi) (suom. *Kurtnan järvisalue*)
**Tapani Kaarlo Aarre Konstantin (Konsti) Järnefelt** (16. kesäkuuta 1890 Taipalsaari – 19. heinäkuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Järnefelt toimi Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1951–1954 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Järnefelt toimi myös Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Järnefelt kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 ja suoritti alemman hallintotutkinnon vuonna 1913. Järnefelt toimi politiikan ulkopuolella Valtionrautateiden piirihallituksen kirjurina ja kirjanpitäjänä Viipurissa, Valtionrautateiden piirihallituksen notaarina, Valtionrautateiden rautatierakennusosaston notaarina Helsingissä, Rautatiehallituksen koneosaston osastosihteerinä sekä Rautatiehallituksen koneosaston konttoripäällikkönä. Hän oli myös Virkamiesliiton, Rautatievirkamiesliiton ja Henkisen Työn Keskusliiton (myöh. Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliitto) puheenjohtaja.

Järnefeltin vanhemmat olivat kruununnimismies Konstantin Järnefelt ja Ilma Elin Lydia Eikelin. Järnefeltin puoliso vuodesta 1915 oli Elin Sigrid Kosunen.

Lähteet
-------

1. 1 2  .aspx Konsti Järnefelt *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(10) | 
* Hiekkala (1951†)
* Järnefelt
* Kaitila
* Kannisto (1951–1952)
* Karvikko
* Kyttä
* Leikola (1951–1954)
* Leinonen (1952–1954)
* Miettunen
* Pasanen
* Rauste
* Tenhiälä

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Baltoslaavilaisen kieliperheen nykyinen levinneisyys
**Baltoslaavilaiseen kieliryhmään** luetaan perinteisesti balttilaiset ja slaavilaiset kielet, jotka kuuluvat indoeurooppalaiseen kielikuntaan. Balttilaisten ja slaavilaisten kielten useita yhteisiä kielellisiä piirteitä ei löydy mistään muusta Indoeurooppalaisen kielikunnan haarasta, mikä viittaa balttilaisten ja slaavilaisten kielten yhteiseen alkuperään. Useimmat kielitieteilijät luokittelevat balttilaiset ja slaavilaiset kielet samaan indoeurooppalaisen kielikunnan haaraan, vaikka eroja käsityksissä kieliryhmien keskinäisestä suhteessa löytyykin, yleensä poliittisin perustein. Jotkut kielitieteilijät ovat kuitenkin viime aikoina ehdottaneet, että baltoslaavilainen haara tulisi jakaa kolmeen ryhmään: itäiseen balttilaiseen, läntiseen balttilaiseen ja slaavilaiseen.

Baltoslaavilainen kantakieli on rekonstuoitu historiallis-vertailevalla menetelmällä ja sen on todettu polveutuvan indoeurooppalaisesta kantakielestä äänenmuutoksella ja josta modernit slaavilaiset ja balttilaiset kielet polveutuvat. Yksi murre erottui baltoslaavilaisesta murrejatkumosta ja siitä tuli slaavilainen kantakieli, josta kaikki slaavilaiset ​​kielet polveutuvat.

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baltoslaavilaiset kielet**.
* balttilaiset kielet
* slaavilaiset kielet
* Baltoslaavilainen kantakieli

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Balto-Slavic languages
**Kontakaíika** (kreik. Κοντακαίικα; myös transl. *Kontakéika*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 527 (vuonna 2011).

Kontakaíikan kylä sijaitsee Sámoksen pohjoisosissa Karvoúnis-vuoren luoteisrinteessä noin viisi kilometriä itään Karlóvasista ja noin 29 kilometriä länsiluoteeseen Sámoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 162 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kontakaíika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κοντακαιίκων, *Topikí Koinótita Kontakaiíkon*), johon kuuluvat varsinaisen Kontakaíikan kylän lisäksi kylät Ágios Dimítrios, Ágios Ilías, Ágios Nikólaos, Chatzistamoúlides ja Vrýses. Koko yhdyskunnan väkiluku on 962.

Ennen vuotta 2011 kylä kuului Karlóvasin kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Karlóvasin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Kontakeika village *SamosIn*. Viitattu 1.9.2020.
**Konstanze Klosterhalfen** (s. 18. helmikuuta 1997) on saksalainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja 5 000 metrin juoksun Euroopan-mestari.

Klosterhalfen saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2019 pronssia 5 000 metrillä ajalla 14.28,43. Hän sijoittui neljänneksi 5 000 metrillä yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli 10 000 metrillä kahdeksas. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Klosterhalfen karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Samana vuonna hän voitti Münchenin EM-kilpailuissa 5 000 metrin Euroopan-mestaruuden ajalla 14.50,47. 10 000 metrillä hän oli samoissa kilpailuissa neljäs.

Sisäradoilla hän on saavuttanut EM-kilpailuissa hopeamitalin 1 500 metrillä Belgradissa 2017 ajalla 4.04,45 sekä 3 000 metrillä Glasgow'ssa 2019 ajalla 8.34,06 ja Istanbulissa 2023 ajalla 8.36,50. Lisäksi hän on ollut sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 seitsemäs 3 000 metrillä.

Alle 23-vuotiaiden sarjassa Klosterhalfen on saavuttanut EM-kultaa 1 500 metrillä vuonna 2017. Juniorien sarjoissa hän on saavuttanut pronssia 3 000 metrillä maailmanmestaruuskilpailuissa 2016 ja pronssia 1 500 metrillä EM-kilpailuissa 2015.

Maastojuoksun EM-kilpailuissa Klosterhalfen saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa kultaa 2022. Hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa viides 2021. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa 2015 ja 2016 sekä joukkuekilpailussa kultaa 2015, hopeaa 2016 ja pronssia 2014. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän sai 2017 hopeaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa.

Hänen ennätyksensä ulkoradoilla ovat 800 metrillä 1.59,65, 1 500 metrillä 3.58,92, maililla 4.21,11, 2 000 metrillä 5.34,53, 3 000 metrillä 8.20,07, 5 000 metrillä 14.26,76, 10 000 metrillä 31.01,71 ja puolimaratonilla 1.05.41. Mailin, 2 000 metrin, 3 000 metrin, 5 000 metrin ja 10 000 metrin ajat ovat Saksan ennätyksiä. Sisäradoilla hän on juokssut 5 000 metrin Euroopan ennätyksen 14.30,79 ja lisäksi Saksan ennätyksiksi 1 500 metrillä 3.59,87, maililla 4.17,26 ja 3 000 metrillä 8.32,47.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Konstanze Klosterhalfen Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Konstanze Klosterhalfen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  European Cross Country Championships - Results Women 2022 *the-sports.org*. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Teams Women, U20 *european-athletics.org*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
6. ↑  Teams Women, Junior *european-athletics.org*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
7. ↑  Teams Women, Junior *european-athletics.org*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
8. ↑  Teams Women, U23 *european-athletics.org*. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Rillieux-la-Papen kerrostaloaluetta.
**Rillieux-la-Pape** [ʁijø.la.pap] on Ranskan kunta Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Rhônen departementin itäosassa. Lyonin koillisella esikaupunkialueella sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 30 529. 

Kunta oli maatalousvaltainen noin tuhannen asukkaan kylä aina 1960-luvulle, jolloin se alkoi kasvaa nopeasti ja muodostua Lyonin esikaupungiksi. Nyt se on yksi 59:stä Lyonin metropolialueeseen kuuluvasta kunnasta.

Rillieux-la-Papessa on kaksi rautatieasemaa, toinen Lyonista Bourg-en-Bresseen johtavan radan ja toinen Lyonista Sveitsin Geneveen johtavan radan varrella.

Lähteet
-------

1. ↑  Populations légales 2014: Commune de Rillieux-la-Pape (69286), Insee. Viitattu 31.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rillieux-la-Pape** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Rillieux-la-Pape
**Henake Schubak** (30. elokuuta 1911 Turku – 12. kesäkuuta 1986 Bromarv) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran suomenruotsalaisissa teattereissa paitsi näyttelijänä myös ohjaajana ja teatterinjohtajana. Hän työskenteli myös ruotsalaisissa teattereissa ja teki elokuvarooleja sekä Suomessa että Ruotsissa.

Elämä ja ura
------------

Henake Schubakin vanhemmat olivat liikemies Simon Schubak ja Siffre Schubak. Hän oli naimisissa näyttelijä Synnöve Isakssonin kanssa vuodesta 1954. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta: Sera (1956) ja Sem (1958).

Schubak suoritti Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulun vuosina 1933–1935. Uransa aikana hän näytteli Ruotsalaisen teatterin lisäksi Turun ruotsalaisessa teatterissa sekä ruotsinmaalaisissa teattereissa Riksteatern ja Folkparken. Schubak toimi Wasa Teaterin johtajana vuosina 1953 ja 1954.

Toisen maailmansodan aikana Schubak oli aktiivisesti mukana niin sanotussa sotateatteritoiminnassa. Hän näytteli sekä suomenkielisessä Karhumäen Teatterissa että ruotsinkielisessä Frontteaternissa. Uskonnoltaan juutalainen Schubak ohjasi vuonna 1964 Unga Teaternissa näytelmän *Anne Franks dagbok*. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1966. Vuonna 1976 hänet palkittiin Ruotsalaisen teatterin kultaisella laakeriseppeleellä. Samana vuonna hän jäi eläkkeelle. 

Elokuvauransa Schubak aloitti järjestäjänä Nyrki Tapiovaaran elokuvissa. Schubakin merkittävin rooli valkokankailla on Peterin osa elokuvassa *Saariston tyttö*. Schubak näytteli sivuosia myös eräissä ruotsalaisissa elokuvissa 1940- ja 1950-luvuilla.

Filmografia
-----------

### Suomi

* Miehen tie (1940) (järjestäjä)
* Kaksi Vihtoria (1939) (järjestäjän apulainen)
* Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939)
* Yö on pitkä (1952) (johtaja Strömmer)
* Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
* Saariston tyttö (1953) (Peter)
* Asessorin naishuolet (1958)
* Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
* Solveigin laulu (1974)

### Ruotsi

* Hotell Kåkbrinken (1946)
* Livet i Finnskogarna (1947)
* Rallare (1947)
* Främmande hamn (1948
* Sjösalavår (1949)
* Bärande hav (1951)
* Ingen morgondag (1957)

Lähteet
-------

* Elonet
* Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, ISBN 951-30-5727-5
* Eteläpää, Heikki: "Jees Teatteria!" – sanoi vääpeli Ryhmy, 2002 Heikki Eteläpää ja Edita Publishing Oy, ISBN 951-37-3550-8
* Svensk Filmdatabas (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ungateatern (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Henake Schubak Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Little Children** on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut amerikkalainen Todd Fieldin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu Tom Perrottan vuonna 2004 julkaistuun samannimiseen kirjaan, ja Perrotta käsikirjoitti elokuvasovituksen yhdessä Fieldin kanssa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kate Winslet, Patrick Wilson, Jennifer Connelly, Jackie Earle Haley ja Noah Emmerich. *Little Children* kertoo tavallisen keskiluokkaisen lähiön elämästä muutaman sen asukkaan näkökulmasta. Ilmestyessään elokuva sai hyvät arvostelut, sekä kolme Oscar-ehdokkuutta: paras naispääosa (Winslet), paras miessivuosa (Haley) sekä paras sovitettu käsikirjoitus.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kate Winslet  | … |  Sarah Pierce
  |
|  Patrick Wilson  | … |  Brad Adamson
  |
|  Jennifer Connelly  | … |  Katherine "Kathy" Adamson
  |
|  Jackie Earle Haley  | … |  Ronald "Ronnie" James McGorvey
  |
|  Noah Emmerich  | … |  Larry Hedges
  |
|  Phyllis Somerville  | … |  May McGorvey
  |
|  Gregg Edelman  | … |  Richard Pierce
  |
|  Ty Simpkins  | … |  Aaron Adamson
  |

Juoni
-----

Sarah Pierce (Kate Winslet) viettää yksitoikkoista ja onnetonta kotiäidin elämää. Hän asetti aikanaan aviomiehensä ja lapsensa oman uransa etusijalle, mutta huomaa nyt avioliittonsa hajoavan ja oman tyytymättömyytensä kasvavan. Arki kuluu Lucy-tyttären kanssa hiekkalaatikolla muiden perheenäitien seurassa, kunnes eräänä päivänä Brad Adamson (Patrick Wilson) poikansa kanssa tuo vaihtelua leikkipaikan dynamiikkaan.

Vastaanotto
-----------

Ilmestyessään *Little Children* sai hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 85 prosenttia kriitikoista on antanut sille positiivisen arvostelun.

*Helsingin Sanomien* elokuvakriitikko Pertti Avola kirjoitti *Little Childrenin* olevan "tasapainoinen, vivahteikas elokuva, joka väistää helpot ja hölmöt ratkaisut". Avola myös kehui Winsletin, Wilsonin ja Haleyn roolisuorituksia, ja tiivistää elokuvan olevan "uusi osoitus Fieldin kyvyistä amerikkalaisen esikaupunkiarjen kuvaajana" Fieldin vuoden 2001 *Satimessa*-elokuvan jalanjäljissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Little Children (2006) *Rottentomatoes*. Viitattu 19.4.2021.
2. ↑  Avola, Pertti: Pikkulapsia oomme *Helsingin Sanomat*.  2.3.2007. Viitattu 19.4.2021.
**Keuruun varikko** (lyhenne *KEUV*, aik. *KeuV*), entiseltä nimeltään Keuruun pioneerivarikko (KeuPionV), oli Puolustusvoimien räjähdekeskukseen (RÄJK) kuulunut varikko Keuruun Kalettomalla. Varikon päätehtävänä oli hankkia, tuottaa, huoltaa, varastoida sekä jakaa pioneeriräjähteitä ja -tarvikkeita. Se hankki ja valmisti pioneerialan harjoitusvälineitä sekä varastoi ja jakoi joukoille linnoittamis- ja maastoittamismateriaaleja. Räjähdekeskuksen perustamiseen asti sillä oli myös koe- ja testaustoimintaa.

Organisaatio
------------

Varikko muodostui varikkotoimistosta, tuotanto-osastosta ja materiaaliosastosta.

Varikosta tuli vuoden 2008 alussa Haapajärven asevarikon, Parkanon pioneerivarikon ja Ähtärin asevarikon tavoin Räjähdelaitoksen osasto laitoksen esikunnan sijaitessa Ähtärin Inhassa.

Vuoden 2013 alusta alkaen varikko kuului osana uuteen Räjähdekeskukseen (TEKN-OS KEURUU/RÄJK).

Henkilöstö ja johto
-------------------

Varikko työllisti noin 80 henkeä. Päälliköitä ovat olleet mm. seuraavat upseerit:

* everstiluutnantti Aatto Salmio 1945
* majuri Onni Heinonen 1945–1954
* everstiluutnantti Martti Salonen 1954–1973
* everstiluutnantti Panu Loikkanen 1973–1978
* everstiluutnantti Pertti Huttunen 1978–1985
* everstiluutnantti Ahti Vartiainen 1985–1988
* everstiluutnantti Simo Pajulahti 1988–1992
* majuri/everstiluutnantti Juhani (Erkki) Saikkonen 1993–1996
* everstiluutnantti Martti Makkonen 1997–2002
* everstiluutnantti Timo Laine 2003–2007
* majuri Lasse Raassina 2007–
* insinöörimajuri Pekka Sarja 2012–

Historia ja muuta
-----------------

Varikko oli perustettu vuonna 1940. Perustettaessa sen nimi oli *Pioneerivarikko 2* (PionV 2). Myöhemmin se toimi nimellä Keuruun pioneerivarikko ja Pioneerivarikko (PionV) vuoteen 1992 asti. Varikon kansanomainen nimitys on Kalettoman varikko.

Nykytilanne
-----------

Varikon toiminta lakkasi vuoden 2013 lopussa. Viimeiset toiminnot jäivät Itä-Suomen huoltorykmentin alaisiksi. 1960-luvun palvelussuhdeasunnot on purettu ja muut kiinteistöt laitettu julkiseen myyntiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Räjähdekeskus aloittaa tammikuussa  25.10.2012. Puolustusvoimat.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 14.5.2015.
2. ↑  Räjähdelaitos  2.7.2009. Puolustusvoimat.  Arkistoitu 17.1.2010. Viitattu 12.11.2009.
3. ↑  Puolustusministeriö päätti maavoimien räjähdealan kehittämisestä (Arkistoitu – Internet Archive). Puolustusvoimat. Viitattu 14.5.2015.
Kevin Chen
**Kevin Nai Chia Chen** (s. 2. huhtikuuta 1979 Taipei) on taiwanilainen moottoriurheilija. Hän on ensimmäinen taiwanilainen, joka on saanut FIA:lta kilpailulisenssin autourheilusarjoihin.

Ura
---

Chen aloitti uransa Yhdysvalloissa Amerikan Sport Car Clubissa voittaen Touring 2 -sarjan mestaruuden vuonna 2003 ja 2004. Vuonna 2005 hän sijoittui toiseksi Show Room Stock B -sarjassa ja Pro Spec Miata -sarjassa. Hänet muistetaan erityisesti kilpailusta, jossa hän lähti neljännestä ruudusta ja putosi viimeiseksi osuttuaan seinään, mutta onnistui nousemaan seitsemänneksi ohittaen jopa 30 autoa. Vuonna 2007 Chen kilpaili Aasian Formula Renault V6 -sarjassa saavuttaen muutaman palkintosijan. Seuraavana vuonna hän jatkoi sarjassa saavuttaen tasaisesti palkintosijoja. Chen kilpaili Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008–2009 saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2009 Chen jatkoi Formula V6 -sarjassa saavuttaen kaksi palkintosijaa. Chen myös kilpaili Britannian F3-sarjassa Räikkönen Robertson Racing -tallissa saavuttaen muutaman pistesijan. Hän jatkoi sarjassa seuraavana vuonna saavuttamatta pisteitä. Chen ajoi myös Span 24 tunnin ajoissa. Vuonna 2010 hän kilpaili World Touring Car Championship -sarjassa sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi kilpailussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kevin Chen *Drivers*. Driver Database (Db). Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  GP2 Asia: Chen to Become First American in GP2 Asia *GP2 News*.  16.10.2008. eFormulaCarNews.  Arkistoitu 10.7.2011. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Kevin Chen *Biography*. Motorsport Magazine. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
**Joe Klein** (s. 7. syyskuuta 1946 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen politiikan toimittaja ja kirjailija. Klein on kirjoittanut kolumneja ja artikkeleja useille yhdysvaltalaislehdille. Vuodesta 2003 lähtien Klein on toiminut Time-lehden vakituisena kolumnistina. Hänen Yhdysvaltain politiikkaa käsittelevä kolumninsa *In the Arena* on valittu kahdesti National Headliner -journalistipalkinnon saajaksi.

Lehtityönsä ohella Klein on tähän mennessä (2015) kirjoittanut seitsemän kirjaa, joista tunnetuin on Bill Clintonin ensimmäisiä presidentinvaaleja käsittelevä avainromaani *Päävärit*, joka oli yhdeksän viikkoa New York Timesin bestseller-listan kärkipaikalla.

Taustaltaan Klein on juutalainen ja Israelin valtion olemassaolon puolustaja, mutta hän on tästä huolimatta kritisoinut myös Israelin toimintaa. Tämän takia Kleiniä on syytetty jopa antisemitistiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joe Klein *SIMON & SCHUSTER*. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Klein, Joe: When Extremists Attack *Time*. 29.7.2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Euroopan taloudellinen yhteistyöjärjestö** eli **OEEC** (engl. *Organisation for European Economic Co-operation*) oli lyhytaikainen Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) edeltäjä, joka perustettiin osana Yhdysvaltojen Marshall-suunnitelmaa Marshall-avun jakamiseksi toisesta maailmansodasta kärsineen Länsi-Euroopan maille ja maiden sitouttamiseksi Yhdysvaltojen vaikutuspiiriin 16. huhtikuuta 1948. Järjestö muuttui OECD:ksi syyskuussa 1961.

OEEC:n päämaja oli perustamisesta alkaen Pariisissa sijaitseva Rothschild-suvun omistama Château de la Muette -kartano.

OEEC muodosti perustan Euroopan hiili- ja teräsyhteisölle, josta tuli myöhemmin Euroopan unioni.

Jäsenvaltiot
------------

OEEC:llä oli alun perin 18 jäsenvaltiota:

* Alankomaat
* Belgia
* Irlanti
* Islanti
* Italia
* Itävalta
* Kreikan kuningaskunta
* Luxemburg
* Länsi-Saksa (alun perin yhdistämällä Britannian, Ranskan ja Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeet Saksassa)
* Norja
* Portugali
* Ranska
* Ruotsi
* Sveitsi
* Tanska
* Turkki
* Yhdistynyt kuningaskunta
* Yhdysvallat

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Organisation for European Economic Co-operation - OECD Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö. Viitattu 14.6.2022. (englanniksi)
Obvodnyi-kanava, Varsovan asema ja raittiusyhdistyksen kirkko 1900-luvun alussa. "Saksalainen" nimi *Sankt-Peterburg* postikortin yläreunassa on ensimmäisen maailmansodan alettua vedetty yli ja tilalle on kirjoitettu uusi "venäläinen" nimi *Petrograd*.
**Obvodnyi-kanava** (ven. Обво́дный кана́л, *Obvodnyi kanal*) on Nevan ja Suomenlahteen laskevan Jekateringofka-joen yhdistävä kanava Pietarin keskustan eteläosassa Venäjällä. Sen pituus on 8,08 kilometriä, leveys 21,3 metriä (itäpäässä enimmillään 42,6 metriä) ja suurin syvyys kolme metriä. Kanavaan laskevat Monastyrka ja Sutelanjoki (ven. *Volkovka*).

Kaupungin etelärajan muodostaneen kanavan rakentaminen alkoi vuosina 1769–1776. Lännestä päin kaivettu osuus yhdistettiin vuosina 1803–1804 Fontankaan Vvedenski-kanavalla, joka peitettiin vuosina 1967–1969. Obvodnyi-kanavan rakentamista jatkettiin vuosina 1804–1812, 1816–1821 ja 1829–1833. Vuonna 1821 nykyisen Ligovski-prospektin paikalle rakennettiin akvedukti, joka johti Liihan kanavan vedet Obvodnyi-kanavan yli kaupungin keskustaan. Valmis kanava avattiin laivaliikenteelle 25. lokakuuta 1833.

1900-luvun alkuun saakka Obvodnyi-kanava toimi laivaliikenteen väylänä, jonka rannoille rakennettiin suuri teollisuuslaitoksia. 1800-luvun loppupuolella kanavasta muodostui avoviemäri, johon tehtaat laskivat jätevetensä. Monet teollisuuslaitokset liittyvät Venäjän työväenliikkeen historiaan. Vuonna 1904 kanavan rannalla murhattiin sisäministeri Vjatšeslav Pleve. Obvodnyi-kanavan puhdistus ja syventäminen aloitettiin 1930-luvulla. Rantapenkereet saatiin valmiiksi 1960-luvulla.

Nykyään Obvodnyi-kanavan rantakatu on tärkeä liikenneväylä. Sen varrella sijaitsevat Pietarin linja-autoasema, Baltian ja Varsovan rautatieasemat sekä metroasema Baltijskaja. Kanavan ylittävät Moskovan ja Vitebskin asemien rautatielinjat sekä Obuhovskoi Oborony, Ligovski, Moskovski, Izmailovski, Lermontovski ja Staro-Petergofski -prospektit. Klassistisen arkkitehtuurin muistomerkkejä ovat Aleksanteri Nevskin luostarin akatemiarakennus (arkkitehti Luigi Rusca, 1817–1819) ja Izmailovon rykmentin elintarvikevarastot (Vasili Stasov, 1819–1821). Kanavan varrella on lukuisia 1800–1900-luvun alun teollisuusarkkitehtuurin muistomerkkejä: kehräämöitä, rautatievarikoita, viinatehtaita, Treugolnik-kumitehdas, kaasulaitos, sähkölaitos, viljavarasto ym. Konstruktivistisen arkkitehtuurin ja Stalinin ajan klassismin siirtymävaihetta edustaa Moskovan valtakadun kulmassa sijaitseva Frunzenski-tavaratalon rakennus (1934–1938).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 438. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Vitjazeva V.A. & Kirikov, B.M.: *Leningrad: Putevoditel*, s. 196, 198. Leningrad: Lenizdat, 1987.
3. ↑  Vitjazeva V.A. & Kirikov, B.M.: *Leningrad: Putevoditel*, s. 196–202. Leningrad: Lenizdat, 1987.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Obvodnyi-kanava**.
* Obvodnyi-kanava Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Tsiklon** (venäjäksi Циклон) oli Neuvostoliiton ensimmäinen navigaatiosatelliittijärjestelmä. Sen seuraajaa Parus-järjestelmää ja GLONASS-järjestelmää operoi nykyään Venäjän avaruusvoimat.

Ensimmäinen Tsiklon-satelliitti laukaistiin 15. toukokuuta 1967 ja viimeinen 27. heinäkuuta 1978. Satelliitteja laukaistiin yhteensä 31 kappaletta. Kuten Yhdysvaltain laivaston Transit, Tsiklonin tarkoitus oli antaa omille ydinaseita kuljettaville sukellusveneille riittävän tarkka lähtökoordinaatti ohjusten laukaisua verten. Järjestelmän kehitys alkoi vuonna 1962. Järjestelmä tuli operatiiviseen käyttöön vuonna 1972, jolloin jo kehitettiin Tsiklon B eli Parus-satelliitteja.

Tsiklonin suunnitteli NPO PM eli nykyinen Rešetnev. Paikannus- ja radiojärjestelmät toteutti NII Radiopribor (pääsuunnittelija Ivanov) ja tietoliikennejärjestelmän toteutti MNIIRS MPSS (Nesvist). Satelliitit laukaistiin Kosmos-3M-raketeilla Plesetskistä. 

Laivoihin asennettiin Tsunami-niminen järjestelmä, jossa oli Sirius-radio, Signal-antenniohjaus, Konus-4-antenni ja Kvant-L-antenni. Ensimittauksessa paikkavirhe oli 4 km, jota parannettiin 10–30 kertaa tarkemmaksi. Vuonna 1969 virhe oli 100 metriä. Tarkennus vaati maan painovoiman ja geoidin tarkempaa tuntemusta. 

Tsiklonin runko (KAUR-1 pohjainen) oli kahden metrin halkaisijan omaava kolmimetrinen sylinteri. Asento säädettiin gravitaatiostabiloinnilla. Satelliitin sähköteho oli vain 200 wattia. Se painoi 800 kg.

Aiheesta muualla
----------------

* Tsiklon
Muistoristi Kommunarkan hautausmaan sisäänkäynnin luona.
**Kommunarka** (ven. Коммуна́рка) on Sosenskojen kuntaan kuuluva taajama Moskovan Novomoskovskin hallintopiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kalugan maantien varrella neljän kilometrin päässä Moskovan kehätiestä. Taajaman lähellä on samanniminen Stalinin vainojen uhrien teloituspaikka ja hautausmaa.

Paikalla sijainnut kartano toimi 1920–1930-lukujen vaihteesta lähtien OGPU:n ja NKVD:n päälliköiden maaseutuasuntona. Genrih Jagodan pidätyksen jälkeen vuonna 1937 sitä alettiin käyttää teloituspaikkana. FSB:n asiantuntijalautakunnan vuonna 1993 tekemän arvion mukaan Kommunarkaan on haudattu 10 000–14 000 vainajaa, joista alle 5 000 mainitaan nimeltä Memorial-järjestön laatimissa luetteloissa. Teloitettujen joukossa on lukuisia ulkomaalaisia poliitikkoja ja merkkihenkilöitä. Moskovan seudun muita teloituspaikkoja olivat 1930–1940-lukujen vaihteessa Butovo (20 765 teloitettua) ja Donskoin luostarin lähellä sijaitseva uusi hautausmaa (muutama sata uhria).

Kommunarkan hautausmaa siirtyi FSB:ltä Venäjän ortodoksisen kirkon hallintaan vuonna 1999. Vuonna 2007 sinne valmistui ortodoksinen kirkkorakennus.

Kommunarkassa teloitettuja
--------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Vladimir Antonov-Ovsejenko
* Aleksandr Arosev
* Eric Assmus
* Jan Berzin
* Andrei Bubnov
* Semjon Dimanštein
* Edvard Gylling
* Kaarlo Halme
* Mauno Heimo
 | * Bruno Jasieński
* Vladimir Kiršon
* Vilhelms Knoriņš
* Kustaa Rovio
* Mihail Svetšnikov
* Oskar Tarhanov
* Jukums Vācietis
* Artjom Vesjolyi
* Niilo Virtanen
 |
|

Aiheesta muualla
----------------

* Kommunarkassa teloitettujen luettelo (venäjäksi)
**Kommunismin uhrien muistomerkki** (engl. *Victims of Communism Memorial*) on Washingtonissa Yhdysvalloissa sijaitseva miljoonien kuolleiden kommunismin uhrien muistoksi pystytetty muistomerkki. Patsas on pronssinen, kolme metriä korkea ja se sijaitsee lähellä kongressitalo Capitolia. Patsas on kopio 30. toukokuuta 1989 Tiananmenin aukiolla opiskelijamielenosoittajien pystyttämästä Demokratian jumalatar -patsaasta, joka sittemmin tuhottiin. Demokratian jumalatar -patsas jäljitteli Vapaudenpatsasta. Kommunismin uhrien muistomerkin teki kuvanveistäjä Thomas Marsh.

George W. Bush vihkii muistomerkin käyttöön.
Muistomerkin vihki käyttöön presidentti George W. Bush 12. kesäkuuta 2007, Ronald Reaganin Berliinissä pitämän "Purkakaa tämä muuri!" -puheen 20-vuotispäivänä.

Muistomerkin ideoijien mukaan se on ainoa kommunismin uhrien muistoksi pystytetty muistomerkki. Heidän arvioidensa mukaan kommunististen hallitusten uhreina on saanut surmansa yli 100 miljoonaa ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Statue honors victims of communism *The Washington Times*.  11.6.2007. Viitattu 29.10.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kommunismin uhrien muistomerkki** Wikimedia Commonsissa
Kuivasmeren aallonmurtaja.
Talvista Kuivasmerta Kellon Kraaselista itäänpäin.
**Kuivasmeri** on Oulun Rajakylän, Pateniemen ja Herukan kaupunginosien edustalla sijaitseva Perämeren lahti, joka rajoittuu lännessä Kellon Kraaseliin ja Rapakariin.

Sijainti
--------

Alue muodostaa varsin suojaisan lahdelman, jota on yleisesti käytetty ankkuripaikkana. Oulun ja entisen Haukiputaan kunnanraja kulki Kuivasmeren halki lähes pohjois–eteläsuunnassa. Lahden etelärajana voidaan pitää Kellon Kraaselin eteläkärjen eli Hermanninmatalan ja Taskilassa sijaitsevan Letonniemen välistä linjaa. 

Lahden pohjoisosa on matalavetistä aluetta, mutta linjan Rapakari–Pulkkisenmatala–Pateniemen satama eteläpuolella merenpohja putoaa nopeasti 6–8 metriin. Kalimeenoja sekä Herukkaoja laskevat vetensä Kuivasmeren pohjoisosaan ja Kuivasjärvestä laskeva Kuivasoja laskee lahden kaakkoisosaan.

Kulku alueelle
--------------

Lahdella sijaitsee kolme satama-aluetta. Käytöstä poistetun Pateniemen sahan sataman sijaan nykyisin käytössä ovat Häkkilänrannassa sijaitseva venesatama, Rajahaudan venesatama Rajakylässä sekä Karinkannassa sijaitseva pienvenesatama. Häkkilänrannan satamaan johtaa 1,5 metrin veneväylä ja Rajahaudan venesatamaan johtaa 1,8 metrin väylä. Kraaselin kaivanto eli Sudenväylä tai Sudenreikä yhdistää Kuivasmeren pohjoisosan Kellonlahteen.

Pateniemen sahan satama-allasta suojaa aallonmurtaja, johon kuuluvat osana neljän aluksen hylyt. Näistä kolmen rapistuneet jäännökset ovat selkeästi nähtävillä pintahylkyinä, neljännen ollessa kokonaan pinnan alle vajonneena. Neljän pohjoisessa satama-altaassa lepäävän hylyn lisäksi Pateniemen sahan eteläisessa satama-altaassa lepää viidennen aluksen hylky kokonaan uponneena.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuivasmeren aallonmurtajan hylyt hylyt.net. Viitattu 3.6.2023.
2. ↑  Ilmakuva Bing Maps. Viitattu 14.9.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuivasmeri** Wikimedia Commonsissa

* Hekkala, O.: *Piimäperä – isäni maa*. Kalevaprint, Oulu: Työväenyhdistys Walo ry. 2004. ISBN 952-91-7874-3.