recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vadims Vasiļevskis** (s. 5. tammikuuta 1982 Riika) on latvialainen keihäänheittäjä.

Vasiļevskis karsiutui 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän heitti Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 68,14. Hän osallistui Münchenin EM-kisoihin 2002, mutta karsiutui heitettyään 78,20. Hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa 2004 tuloksella 84,95. Myöhemmin samana vuonna hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa. 

Vasiļevskis sijoittui vuonna 2006 neljänneksi Göteborgin EM-kisoissa ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Kesällä 2007 hän heitti omaksi ennätyksekseen 90,73, ja oli MM-kisoissa jälleen neljäs. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui yhdeksänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin tuloksella 86,65. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän heitti karsintakilpailun pisimmän heiton 86,69 m ja sijoittui loppukilpailussa neljänneksi tuloksella 82,37 m. Hän oli neljäs myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, Daegun MM-kilpailuissa 2011, Helsingin EM-kisoissa 2012 ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta.

Kausien parhaat heitot
----------------------

* 2000 73,07 Riika 4.8.
* 2001 73,25 Riika 16.6.
* 2002 81,92 Valmiera 5.7.
* 2003 77,81 Catania 8.12.
* 2004 84,95 Ateena 28.8.
* 2005 81,30 Riika 27.5.
* 2006 90,43 Riika 27.5.
* **2007 90,73 Tallinna 22.7.**
* 2008 86,65 Stuttgart 14.9.
* 2009 90,71 Valmiera 23.5.
* 2010 84,08 Belgrad 20.6.
* 2011 88,22 Tartto 28.5.
* 2012 86,50 Valmiera 8.6.
* 2013 82,79 Riika 30.5.

Parhaat tulokset
----------------

*10 parhaan tuloksen keskiarvo 88,81*
* 90,73 (1) Tallinna 22.7.2007
* 90,71 (1) Valmiera 23.5.2009
* 90,43 (1) Riika 27.5.2006
* 88,53 (1) Ventspils 28.5.2006
* 88,33 (1) Ateena 13.7.2009
* 88,22 (1) Tartto 28.5.2011
* 88,12 (1) Dessau 26.5.2006
* 88,09 (2) Oslo 2.6.2006
* 87,56 (1) Dessau 1.6.2007
* 87,37 (q) Osaka 31.8.2007

Lähteet
-------

* Vadims Vasiļevskis Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Berliini 2009 – Miesten keihäänheiton karsinnan tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kaunis koti** oli vuosina 1948–1971 ilmestynyt suomalainen asumista, sisustusta ja taideteollisuutta käsitellyt aikakauslehti. *Kaunis koti* oli 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella ainoa sisustuslehti Suomessa, kunnes se sai 1967 kilpailijakseen *Avotakka*-lehden ja lopetti muutamaa vuotta myöhemmin ilmestymisensä. 

Alkujaan Yhtyneitten Kuvalehtien tytäryhtiön Valiolehtien ja Suomen taideteollisuusyhdistyksen julkaisema lehti siirtyi vuonna 1950 Yhtyneille Kuvalehdille, samalla kun Taideteollisuusyhdistys luopui lehden julkaisusta.

Lehti sai alkuvuosinaan nostetta jälleenrakennuskauden kodinperustamisinnosta sekä suomalaisten muotoilijoiden maailmanmaineeseen noususta 1950-luvun Milanon triennaaleissa. Asumiseen ja sisustamiseen erikoistuneita toimittajia ei juuri ollut, joten varsinkin alkuvuosina lehden kirjoittajiin kuului paljon muotoilijoita, kuten Yki Nummi, Olof Ottelin ja Werner West. Valokuvaajina toimivat muun muassa Tuovi Nousiainen ja Claire Aho sekä taideteollisuuteen ja arkkitehtuuriin erikoistuneet Matti ja Otso Pietinen.

Lehti oli pitkään mustavalkoinen, kunnes vuoden 1953 lopussa siihen alkoi ilmestyä joitakin värikuvia, etenkin kansikuviksi. Aluksi lehti ilmestyi 36-sivuisena neljästi vuodessa, kunnes Eila Jokelan päätoimittajakaudella siitä tuli 44-sivuinen ja kuudesti vuodessa ilmestyvä. Lehden paperin ja painatuksen laatu parani vähitellen.

Viimeisen päätoimittajan Anna-Liisa Rekolan kaudella *Kaunis koti* alkoi kertoa muotoilun ja sisustuksen ohella laajemmin myös arkkitehtuurista ja yleisestä taide- ja kulttuurihistoriasta, sekä yhteiskunnallisista teemoista kuten asuntopolitiikasta. Vuonna 1967 A-lehtien aloittama *Avotakka*-lehti alkoi kuitenkin nopeasti syödä *Kauniin kodin* markkinaosuutta muun muassa värikkyytensä, omaan studioon lavastettujen sisustusten ja vahvemman toimituskuntansa voimin. Vuoden 1972 liiketoimintajärjestelyssä Yhtyneiden *Kaunis Koti* käytännössä lakkautettiin sulauttamalla se *Avotakkaan*.

Lähteet
-------

* Järvinen, Ella: *"Painettua kauneutta." Kaunis koti -lehden kansikuvat aikansa kuvastajina 1948–1971*, s. 20–26. Taidehistorian maisterintutkielma.. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, Musiikin, taiteen ja kulttuurin tutkimuksen laitos, 2018. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 16.12.2020).

### Viitteet

1. ↑  Järvinen 2018, ss. 23–25.
2. ↑  Järvinen 2018, luku 2.2.
3. 1 2  Järvinen 2018, luku 4.
4. ↑  Järvinen 2018, ss. 25–26.
**Vaellan vaellan** on Harri Saksalan ensimmäinen sooloalbumi vuodelta 1979. Sillä Saksala esittää 12 laulua useimmiten vain yhden tai kahden instrumentin säestämänä. Laulujen säveltäjinä on Saksalan itsensä lisäksi muun muassa Jukka Linkola ja Markku Kujala ja sanoittajina Claes Andersson, Tommy Tabermann ja Katri Vala. Levyn joistakin lauluista muodostuu kaksi kolmen laulun sarjaa: A-puolen avaukseksi sijoitetun Helsinki-sarjan aloittaa Saksalan tunnetuimpiin lauluihin kuuluva "Vanha Rööperi", ja B-puolen aloittaa Viljo Tervosen suomentama Unkari-sarja, kolme unkarilaista kansansävelmää.

*Helsingin Sanomien* levyarvostelussa kesäkuulta 1979 Markku Fagerlund sanoo pienimuotoisen levyn valloittavan teknisen taituruuden ja komeiden sävellysten sijaan välittömyydellään ja sympaattisen lämpimällä tunnelmallaan.

Kappaleet
---------

### A-puoli

#### Helsinki-sarja

1. Vanha Rööperi – 4.05
(Harri Saksala)
2. Kesä Sörnäisissä – 2.38
(Harri Saksala – Katri Vala)
3. Helsinki, rakastettuni – 4.00
(Jukka Linkola – Claes Andersson)
4. Pilpalan sahalla – 1.47

(Harri Saksala)
5. Kevätlaulu – 3.31

(Markku Kujala)
6. Siniperho – 4.15

(Pedro Luis Ferrer – Harri Saksala, Jaana Lappo)
### B-puoli

#### Kolme unkarilaista laulua

7. Vaellan, vaellan – 2.00
(Trad. – Viljo Tervonen)
8. Riikinkukko lentää – 2.25
(Trad. – Viljo Tervonen)
9. Kolme tynnyriä – 1.03
(Trad. – Viljo Tervonen)
10. Minä haluaisin – 3.00

(S. Paakkunainen – Tommy Tabermann)
11. Balladi aseman nuorukaisesta – 2.56

(Harri Saksala – Aulikki Oksanen)
12. Robert Blum – 3.45

(Harri Saksala)

Muusikot
--------

* laulu, harmonikka – Harri Saksala
* kitara, bassokitara – Antero Jakoila
* piano – Jukka Linkola, raidalla 5 Juhani Vitikka
* tenorisaksofoni, huilu – Sakari Kukko
* symbaali – Tero Sarikoski

Lähteet
-------

1. 1 2  Fagerlund, Markku: Levyraadista ennakkoasenteita.  *Helsingin Sanomat*, 27.6.1979, s. 15. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2 3 4  Harri Saksala ‎– Vaellan Vaellan Discogs-levytietokanta. Viitattu 21.6.2018.
3. 1 2  Hakutulos albumille Vaellan vaellan Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 21.6.2018. Viitattu 21.6.2018.
NäyteO du lieber Augustininstrumentaalinen versioÄänitiedostojen kuunteluohjeet

"Ach! du lieber Augustin". Ach! due lieber Augustin repetition.mid Soita**(ohje)**
**O du lieber Augustin** on itävaltalainen kansanlaulu. Laulun on suomentanut Sauvo Puhtila nimellä **Oi, sä rakas Augustin**.

Perimätiedon mukaan laulun olisi säveltänyt Wienissä vaikuttanut musikantti ja balladilaulaja Marx Augustin (*lieber Augustin*, "rakas Augustin") vuoden 1679 ruttoepidemian aikana. Tarinan mukaan hän oli eräänä yönä sammunut humalaisena katuojaan, jolloin häntä luultiin erehdyksessä ruttoon kuolleeksi ja hänet heitettiin joukkohautaan, mutta hän pelastui soittamalla säkkipilliään kunnes hänet kuultiin ja autettiin ylös. Tämän jälkeen hän olisi sepittänyt tragikoomisen laulun kuvaamaan tapahtunutta. Todellisuudessa varhaisin tunnettu versio laulusta on kuitenkin vasta vuodelta 1800, joten todennäköisesti sen on tehnyt joku muu. Tarina Marx Augustinin vastoinkäymisestä yhdistettiin ensi kertaa tähän lauluun vasta vuonna 1865 julkaistussa kirjassa. Itse melodiaa on väitetty lauletun jo vuonna 1670 Kölnin karnevaaleilla.

Muun muassa säveltäjät Johann Nepomuk Hummel, Max Reger ja Arnold Schönberg lainasivat laulun melodiaa eräissä teoksissaan. Saksassa "O du lieber Augustin" tunnetaan ensisijaisesti lastenlauluna ja siitä esitetään usein vain kahta ensimmäistä säkeistöä. Samaan säveleen on tehty suomalainen lastenlaulu "Kärpänen istui polvella", jonka sanoittaja on tuntematon.

Lähteet
-------

1. ↑  Aapeli Vuoristo: *Suuri toivelaulukirja 3*, s. 137. Musiikki-Fazer, Suuri suomalainen kirjakerho, 1979. ISBN 951-643-642-0.
2. 1 2  Georg Nagel: O du lieber Augustin (saksaksi) Lieder Archiv 9.6.2016. Viitattu 18.9.2016.
3. ↑  O du lieber Augustin (saksaksi) Volksmusikland Österreich. Viitattu 18.9.2016.
4. ↑  Kärpänen istui polvella (= O du lieber Augustin) Fono.fi. Viitattu 18.9.2016.
**Kummatukkainen tyttö: ja muita kertomuksia** on valikoima novelleja David Foster Wallacen kokoelmista *Girl with Curious Hair* (1989) ja *Oblivion* (2004). Novellit on suomentanut Juhani Lindholm, ja kokoelman on julkaissut vuonna 2016 Siltala.

Kokoelma *Girl with a Curious Hair* joutui vastoinkäymisiin juridisten ongelmien vuoksi, eikä Viking suostunut julkaisemaan sitä. Sen jälkeen kun Wallacen kustannustoimittaja Gerry Howard siirtyi Nortonille, julkaisuoikeudet siirtyivät sinne, ja Nortonin mukaan sen julkaisussa ei olisi ongelmia, jos siihen tehtävisiin pieniä muutoksia. Kirja julkaistiin elokuussa 1989. Nortonin luettelon mukaan se edustaa "postmodernismin ensimmäistä satoa". Arviot kirjasta jäivät vähiin, ja hiljaisuus masensi Wallacen. Jonathan Franzenilta Wallace sai henkilökohtaisesti arvion, että hän oli kirjoittanut hienon kirjan puolikkaan. Franzen oli pitänyt novellista "Here and There", mutta ei "Westwardista" (jotka kumpikaan eivät sisälly suomennokseen), "Lyndonista", "John Billystä" eikä "Kummatukkaisesta tytöstä", mikä oli Wallacelle pettymys. Hänen omasta mielestään "Here and There" -novelli oli "sentimentaalista ja patsastelevaa pseudo-omaelämäkerrallista paskaa".

Teokseen sisältyvät novellit
----------------------------

**I:** valikoima kokoelmasta *Girl with Curious Hair*
* Kaikeksi onneksi myyntipäällikkö oli ensiaputaitoinen (Luckily the Account Representative Knew CPR)
* Kummatukkainen tyttö (Girl with Curious Hair)
* Lyndon
* John Billy
* Älä koskaan sano (Say Never)
* Kaikki on vihreää (Everything is Green)

**II:** valikoima kokoelmasta *Oblivion*
* Ei sielu ole ahjo (The Soul is Not a Smithy)
* Palaneiden lapsien inkarnaatioita (Incarnations of Burned Children)
* Tienraivaaja tämäkin (Another Pioneer)
* Vanha kunnon neon (Good Old Neon)
* Filosofia ja luonnon peili (Philosophy and the Mirror of Nature)
* Unohdus (Oblivion)

Lähteet
-------

* D. T. Max: *David Foster Wallace*. Suomentanut Heikki Karjalainen. Siltala, 2020. ISBN 978-952-234-663-6.

### Viitteet

1. ↑  D. T. Max 2020, s. 157
2. ↑  D. T. Max 2020, s. 171
3. ↑  D. T. Max 2020, s. 173, 176
4. ↑  D. T. Max 2020, s. 174–175
**Mohamed Selliti** (arab. محمد السليتي‎, s. 28. maaliskuuta 1981 Teboursouk) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Selliti edustaa Tunsian pääsarjassa Stade Tunisienia.

Ura
---

Sellitin ura ammattilaisena alkoi kaudella 2001–2002 Olympique de Béjan riveissä, jossa hän vietti yhden kauden siirtyen kaudeksi 2002–2003 Stade Tunisieniin. Kausi meni vakuuttavasti, kun Selliti voitti Tunisian liigan maalikuninkuuden 12 maalilla ja auttoi joukkuettaan voittamaan Tunisian cupin samalla kaudella. Hän kuitenkin päätti menestyksestä huolimatta siirtyä isompaan seuraan Club Africainiin, jossa Sellitin ura ei kuitenkaan saanut uutta nousua ja hän onnistui maalinteossa vain neljä kertaa kahden kauden aikana. Heikoista esityksistä huolimatta Selliti sai mahdollisuuden edustaa ES Sahelia, jossa hänen uransa kuitenkin meni rikkonaiseksi loukkaantumisten merkeissä. Siitä huolimatta Selliti juhli joukkueen mukana Tunisian mestaruutta ja Afrikan Mestarien liigan voittoa. Vuonna 2007 Selliti päätti siirtyä takaisin Stade Tunisieniin, jossa ensimmäisellä kaudellaan hän onnistui tekemään kolme maalia.

Kolmen vietetyn kauden päätteeksi Selliti siirtyi ensimmäistä kertaa pelaamaan kotimaansa ulkopuolelle Egyptiin Ismailiin. Yhden kauden päätteeksi Selliti palasi takaisin Stade Tunisieniin kaudella 2010-2011.

### Maajoukkue

Tunisian maajoukkueessa Selliti pelasi ensi kerran 21. elokuuta 2002 Ranskaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Hän pelasi ottelun viimeiset 18 minuuttia. Yhteensä Selliti on pelannut 13 maaottelua.

Saavutukset
-----------

* Tunisian mestari: 2007
* Afrikan Mestarien liiga: 2007
* Tunisian cup: 2003
* Tunisian liigan maalikuningas: 2003 (12 maalia)

Lähteet
-------

* National Football Teams (englanniksi)
* Football Database (englanniksi)
* Kawarji.com (ranskaksi)
* Zerozerofootball.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mohamed Selliti de retour au Stade Tunisien pour deux ans *Kawarji* 31.8.2010 Viitattu 31.8.2010 (ranskaksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kain Kandia Traoré** | **Tunisian liigan maalikuningas**Kausi 2002–2003 | Seuraaja:**Nabil MissaouiHaykel GuemamdiaTenema N'Diaye** |
**Mohamed Saad Basha** (s. 22. syyskuuta 1972 Kairo) on egyptiläinen säveltäjä ja lyömäsoittaja. Hänen tuotantonsa koostuu pääasiassa kamari- ja vokaalimusiikista.

Basha opiskeli Kairon konservatoriossa. Hän sai siellä musiikin kandidaatin arvon sävellyksessä ja orkesterinjohdossa vuonna 1997, sitten ylemmän diplomin sävellyksessä 1999. Sävellyksessä Basha sai vielä musiikin maisterin arvon vuonna 2004 ja filosofian tohtorin arvon 2008. Hänen sävellyksiään on esitetty Egyptin lisäksi Algeriassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Marokossa, Alankomaissa, Venäjällä, Serbiassa, Ruotsissa, Sveitsissä, Tunisiassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa.

Basha soitti lyömäsoittimia Kairon oopperan orkesterissa vuosina 1998–2002. Hän esiintyi Saxofourte-kvartetin kanssa Egyptissä ja Saksassa vuonna 2004. Hän on opettanut Kairon taideakatemian konservatoriossa vuodesta 2004 lähtien.

Teoksia
-------

### Orkesterimusiikkia

* *Steps Rewind...* suurelle orkesterille (71 soittajaa), 1997
* *Legnawy*, 2003
* *Sabrine*, 2004
* *Eskinderia – Alexandria* jousiorkesterille, 2004
* *28/4/2004* jousiorkesterille, 2004
* *Entazar* udille ja orkesterille, 2007

### Kamarimusiikkia

* *El-Nahhasseen... – Brass Makers of El-Hussain*, 7 lyömäsoittimelle, 2001
* *Dandourmah – Ice Cream*, 4 saksofonille ja rumpusetille, 2004
* *A Gift from Egypt*, 4 saksofonille ja rumpusetille, 2004
* *Your Paradise*, 4 saksofonille ja rumpusetile, 2004
* *Bannoutah – A Young Girl*, 4 saksofonille ja rumpusetille, 2004
* *El-Metfarnageen*, viululle, sellolle, pianolle ja marimballe, 2009

### Kuoromusiikkia

* *The Throne*, 2000
* *Ay'oub*, 2002
* *Misr el-Gadidah*, 2006
* *Ya Laytani – I wish I could be*, 2008

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Living Composers Project: Mohamed Saad Basha
**O Jin-u** (kor. 오진우; 1917 Etelä-Hamgyeong – 1995) oli pohjoiskorealainen poliitikko ja marsalkka.

O taisteli Kim Il-sungin sissitoverina japanilaisjoukkoja vastaan Mantšuriassa. Hän palasi vuonna 1945 Korean niemimaalle ja palveli komentajana Korean sodassa. 1950-luvun valtataisteluiden ja puhdistusten jälkeen O eteni nopeasti sekä Korean työväenpuolueen että Pohjois-Korean armeijan riveissä. Vuonna 1970 hänestä tuli Korean työväenpuolueen keskuskomitean täysjäsen, ja vuonna 1980 hän sai nimityksen sekä puolueen politbyroon että keskussotilaskomission pysyväksi jäseneksi. Vuodesta 1976 kuolemaansa O toimi asevoimien ministerinä oltuaan aiemmin varaturvallisuusministerinä. Vuodesta 1972 hän toimi lisäksi Pohjois-Korean kansallisen puolustuskomission varapuhemiehenä.

Vuonna 1985 O ylennettiin varamarsalkaksi (*chasu*) ja vuonna 1992 marsalkaksi. Hänen saamiinsa tunnustuksiin kuuluivat Tasavallan sankarin arvonimi (1968) ja Kim Il-sungin ritarikunnan ritarinarvo (1982). O palveli Kim Il-sungin hautajaiskomiteassa vuonna 1994. Hän kuoli itse seuraavana vuonna syöpään siihen Ranskassa saamastaan hoidosta huolimatta.

O kirjoitti teoksia japanilaisjoukkojen vastaisten taisteluiden ajoista.

Suomennetut teokset
-------------------

* O Jin U: "Matkalla Pohjois-Mantshuriaan", *Korean kansan vapauden ja vapautuksen puolesta*, s. 83–90. Tampere: Sanan Tie, 1977. OCLC 57810122.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  O JIN-U Wilson Center Digital Archive
2. ↑  Kai Myrberg: "Pohjois-Koreassa vain porsaat ovat onnellisia" (2021; s. 155)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Toivo Torsten** (**Totti**) **Ferdinand Kaukoranta** (vuoteen 1906 saakka *Kiljander*, 20. elokuuta 1879 Helsinki – 14. huhtikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, edistyspuolueen sihteeri ja kuoronjohtaja.

Torsten Kaukoranta syntyi Sortavalan seminaarin musiikinlehtorin Nils Kiljanderin perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1900, kävi Helsingin musiikkiopiston ja valmistui musiikinopettajaksi. Yliopisto-opinnot keskeytyivät kutsuntalakkoon osallistumisen takia. Kaukoranta työskenteli opettajana Viipurin kirkkomusiikkiopistossa, suomalaisessa reaalilyseossa ja orkesterikoulussa sekä toimi *Karjala*-lehden musiikkiarvostelijana.

Kaukoranta muutti vuonna 1909 Kuopioon, jossa hän työskenteli *Savon* toimitussihteerinä ja *Kuopion Sanomien* päätoimittajana. Vuonna 1922 hän siirtyi Mikkeliin *Länsi-Savon* päätoimittajaksi. Kaukoranta työskenteli sittemmin Kuopion suojeluskuntapiirin valistusohjaajana ja Jyväskylässä *Keskisuomalaisen* päätoimittajana vuosina 1928–1932. Ennen kuolemaansa hän toimi Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteerinä.

Kaukoranta toimi työnsä ohella kuoronjohtajana Helsingissä, Viipurissa, Kuopiossa ja Jyväskylässä. Hän oli innokas suojeluskuntalainen ja oli mukana Itä-Karjalan valloitusyrityksissä. Poliitikkona Kaukoranta kannatti laillisuutta ja vastusti lapuanliikkeen väkivaltaisuuksia.

Kirjailija Kyllikki Hämäläinen oli Kaukorannan tytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Nimen muuttoja.  *Karjala*, 12.5.1906, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 16.4.1933, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Toimittaja T. T. Kaukoranta kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 16.4.1933, s. 11. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2 3 4  Toimittaja Totti Kaukoranta (muistokirjoitus).  *Keskisuomalainen*, 16.4.1933, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
5. 1 2  Torsten Kaukorannan muistolle.  *Helsingin Sanomat*, 18.4.1933, s. 6. Artikkelin verkkoversio.
| "Myrkytyksen oireet"Juice Leskinen Slam |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Ajan henki* |
|  Julkaistu | 1981 |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Kesto | 04.19 |
|  Levy-yhtiö | Johanna |
| ' **muut kappaleet** |
| "Syys"5 | "Myrkytyksen oireet"6 | "Ajan henki"7 |

"**Myrkytyksen oireet**" on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1981. Se ilmestyi sekä Juice Leskinen Slamin LP:llä *Ajan henki* että singlenä, jonka A-puolena oli "Mussoliini perusdiini".

"Myrkytyksen oireita" on pidetty melodialtaan yhtenä Leskisen parhaista kappaleista.*kenen mukaan?* Hän on itse kertonut, että sävelmän taustalla on sekä brasilialaisen Antonio Carlos Jobimin säveltämä "Adieu Tristesse" (suomeksi nimellä "Pois suru jää") että Queenin *’39*. Teksti kertoo luonnon tuhoutumisesta ydinonnettomuuden jälkeen, ja siinä lauletaan: "Kuule, istuta vielä se omenapuu / vaikka tuli jo tukkaasi nuolee / vaikka huomenna saaste jo laskeutuu / vaikka huomenna aurinko kuolee / Hyvin mielin voin vierelläs vilkuttaa / kun maailma hautaansa nilkuttaa."

Kokoonpano
----------

* Juice Leskinen – laulu
* Eero "Safka" Pekkonen – urut, taustalaulu, scat-soolo
* Ila Loueranta – taustalaulu
* Jari Yliaho – sähkökitara, taustalaulu
* Hannu Tervaharju – basso
* Kari Peltonen – rummut

Lähteet
-------

1. 1 2  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
Reliant Regal ja Bond Bug
Reliant Scimitar
**Reliant Motors** oli brittiläinen autonvalmistaja, jonka tunnetuimpia tuotteita ovat kolmipyöräiset Reliant Robin (1973–2001) ja Bond Bug (1970–1974) sekä yli 30 vuotta eri versioina tuotannossa ollut lujitemuovikorinen Reliant Scimitar (1964–1995), jonka mallit ovat ulottuneet GT-tyyppisestä coupésta avo-roadsteriin (SS1) ja pientä farmariautoa muistuttavaan shooting brakeen (GTE). Reliantin tehdas sijaitsi Staffordshiren kreivikunnan Tamworthissa.

Vuonna 1935 perustettu Reliant valmisti 1950-luvun taitteeseen asti pelkästään kolmipyöräisiä kevyitä pakettiautoja, kunnes se 1952 esitteli kolmipyöräisen Reliant Regal -henkilöauton. 1960-luvulla Reliant siirtyi nelipyöräisiin, lasikuitukorisiin autoihin ja esitteli vuonna 1964 nelipaikkaisen pikkuauton Reliant Rebel sekä Scimitar GT-auton, joka Fordin kolmilitraisella V6-moottorilla ylsi noin 200 kilometrin tuntivauhtiin.

Vuonna 1969 Reliant osti kilpailevan kääpiöautojen valmistajan Bond Carsin ja valmisti autoja Bond-nimellä vuoteen 1974 asti. Tunnetuin niistä oli vuonna 1970 esitelty, modernin näköinen kolmipyöräinen Bond Bug.

1980-luvun jälkipuoliskolla Mäkelä Auto-Tuning -niminen yritys toi Suomeen Reliant Scimitarin SS1-avoautomallia, jossa oli aluksi Fordin 1,6 litran moottori ja sitten Nissanin 1,8-litrainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Reliant Cars (Arkistoitu – Internet Archive), Used Classic Cars -sivusto. Viitattu 21.1.2020.
2. ↑  Daniel Vaughan: 1965 Reliant Scimitar History *conceptcarz.com*.  2011. Viitattu 21.1.2020.
3. ↑  Daniel Lockton: A history of Tamworth's Reliant cars *BBC*.  25.7.2008. Viitattu 21.1.2020.
4. ↑  Miettinen, Jukka: Lontoon autonäyttelyn näkymiä: Englantilaistehtaat seuraavat kehitystä hitaasti ja varovasti.  *Helsingin Sanomat*, 24.10.1971, s. 16. HS Aikakone (digitilaajille).
5. ↑  Tähdenvälejä automaailmasta.  *Helsingin Sanomat*, 27.9.1984, s. 35. HS Aikakone (digitilaajille).
6. ↑  George Perry, Nick Baldwin & Vincent Page: 100 parasta autoa, Mustang–Porsche. (The Sunday Timesin juttusarjasta suomennettu kokonaisuus) *Helsingin Sanomat*, 31.12.1977, s. 32. HS Aikakone (digitilaajille).
7. ↑  Reliant Scimitar 3 litre.  *Tekniikan Maailma*, 19/1966, s. 29. Näköislehti (digitilaajille).
8. ↑  A brief history of the Bond Company *bondownersclub.co.uk*.  Arkistoitu 23.12.2018. Viitattu 21.1.2020.
9. ↑  Reliantkin Suomeen.  *Tekniikan Maailma*, nro 9/1986, s. 187. Näköislehti (digitilaajille). Viitattu 21.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reliant** Wikimedia Commonsissa
**Kim So-hyun** (hangul: 김소현, s. 4. kesäkuuta 1999 Australia) on korealainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hän aloitti uransa lapsinäyttelijänä vuonna 2006 ja sai alun perin yleisön huomion näyttelemällä nuorta tulevaa kuningatarta elokuvassa *Moon Embracing the Sun* (2012) ja nuorta tragediaan joutuvaa tyttöä elokuvassa *Missing You* (2013). 

Kimin ensimmäinen päärooli oli teinidraamassa *Who Are You: School 2015* (2015), minkä jälkeen hän on näytellyt mm. musikaalissa *Page Turner* (2016), historiallisessa melodraamassa *The Emperor: Owner of the Mask* (2017) ja romanttisessa komediassa *Radio Romance* (2018).

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Korea

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kim So-hyun
**Kim Polling** (s. 8. helmikuuta 1991) on alankomaalainen judoka.

Polling voitti Euroopan-mestaruuden 70 kg:n painoluokassa Budapestissa 2013 kukistettuaan loppuottelussa maannaisensa Linda Bolderin, ja Montpellier’ssa 2014, jossa hän voitti finaalissa saksalaisen Laura Vargas-Kochin. Hän voitti 70 kg:n sarjassa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 kukistettuaan loppuottelussa jälleen Vargas-Kochin. Hän oli samassa painoluokassa viides Kazanin EM-kilpailuissa 2016. Hän voitti Euroopan-mestaruuden jälleen Tel Avivissa 2018 kukistettuaan finaalissa britti Sally Conwayn. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän oli viides.

Polling saavutti 70 kg:n painoluokassa pronssia Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 sekä sijoittui viidenneksi Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2014 ja seitsemänneksi Astanassa 2015.

Hän voitti Shenzhenin universiadeissa 2011 kultaa 70 kg:n sarjassa. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 70 kg:n sarjassa 2010, sai samassa painoluokassa alle 20-vuotiaiden EM-kultaa 2010 ja hopeaa 2009 sekä alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa 2007.

Polling on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa neljätoista turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kolme kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa, yksi kakkossija ja kaksi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Alankomaiden-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kim Polling - Judoka *judoinside.com*. Viitattu 1.5.2021. (englanniksi)
**Torsten Rancken** (23. marraskuuta 1889 Oulu – 13. toukokuuta 1981 Tammisaari) oli suomalainen metsänhoitaja. 

Rancken suunnitteli ja ohjasi yhdessä professori Olli Heikinheimon kanssa vuonna 1929 valmistuneen dokumenttielokuvan Suomen metsät ja metsätalous. Hän kuvasi myös 1934 valmistuneen matkailudokumentin Pääsiäismatka hiihtäjien paratiisiin jossa kuvattiin matkaa loskaisesta Helsingistä Äkäslompoloon Yllästunturin juurelle kevättalvella 1934. Molempien elokuvien tuottajana oli Aho & Soldan.

Julkaisuja
----------

* *Erfarenheter om asken som skogsträd i Finland - Saarni Suomen metsäpuuna - Die Esche als Waldbaum in Finland*. Acta forestalia Fennica 40, 19. Finska forstsamfundet, Helsingfors 1934
* *Tankar och erfarenheter om träden i park och landskap*. Frenckellska tryckeri aktiebolagets presentboksserie 15. Helsingfors 1964
* *Ekenäs stads naturparker : Hagen, Ramsholmen och Högholmen*. Ekenäs stads parknämnd, Ekenäs 1972

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Torsten Rancken


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Saint-Pierre** on Saint Lawrence -jokeen kuuluva matala järvi, joka sijaitsee noin 120 kilometriä Montrealista alavirtaan ja 10 kilometriä Trois-Rivièresistä ylävirtaan. Se on 35 kilometriä pitkä ja 15 kilometriä leveä ja enimmäkseen alle 3 metriä syvä lukuun ottamatta sen pohjaan ruopattua laivaväylää, joka ulottuu keskimäärin 11 metrin syvyyteen. Järveä ympäröi laaja tulvatasanko ja tulva-aikana sen pinta-ala voi kasvaa jopa 600 neliökilometrillä.

Saint-Pierre on vielä 90-prosenttisesti luonnontilassaan, ja se nimettiin vuonna 2001 Unescon biosfäärialueeksi. Sen länsireunalla sijaitsee sadoista pienistä saarista ja salmista muodostunut saaristo, joka käsittää 40 prosenttia Saint Lawrencen vesistöön kuuluvista kosteikoista. Järvessä tavataan lähes 80 kalalajia ja yli 280 lintulajia ja se on tärkeä pysähdyspaikka vesilinnuille. Siellä elää myös Pohjois-Amerikan suurin haikarayhdyskunta.

Suurin uhka Saint-Pierren luonnolle ovat maatalouden ja teollisuuden päästöt. Latvajokien kautta huuhtoutuu järveen maataloudessa käytettyjä torjunta-aineita ja lannoitteita, ja saariston alueelta on löydetty PCB- ja elohopeajäämiä, jotka ovat peräisin ylävirran asutuskeskuksista ja teollisuuslaitoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The St. Lawrence Fluvial Lakes Environment Canada. Viitattu 29.11.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Réserve mondiale de la biosphère du Lac-Saint-Pierre (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Noël Bernard** (aik. **Bercovici**, 25. helmikuuta 1925 – 23. joulukuuta 1981) oli romanialainen journalisti, joka oli töissä Radio Free Europen romaniankielisellä radioasemalla. Bernard kuoli syöpään, ja on väitetty*kenen mukaan?* että Romanian salainen poliisi Securitate oli tappanut hänet kovan Nicolae Ceaușescun vastaisen kritiikin vuoksi.

Elämäkerta
----------

Bercovici syntyi juutalaiseen perheeseen Romaniassa. Vuonna 1940 hän muutti perheineen Brittiläiseen Palestiinaan. Bercovici opiskeli matematiikkaa Jerusalemin yliopistossa, jossa tapasi tulevan vaimonsa Yvette Bourlan. Muutettuaan Lontooseen Bercovici muutti nimensä Bernardiksi ja meni töihin BBC:hen, jossa hän työskenteli romaniankielisellä osastolla.

Vuodesta 1953 Bernard työskenteli Länsi-Saksassa Radio Free Europessa romaniankielisellä osastolla, kunnes lähti vuonna 1958 ja muutti Roomaan perheineen. Bernard toimi journalistina Roomassa, kunnes palasi takaisin Lontooseen ja työskenteli Radio Press Internationalin listalla. Kahdeksan vuotta oltuaan Lontoossa Bernard muutti Müncheniin ja palasi Radio Free Europen romaniankieliselle osastolle kuolemaansa asti vuonna 1981.
Vuonna 1972 hän meni naimisiin Ioana Măgurăn kanssa, joka oli länteen vuonna 1970 loikannut entinen Romanian radion työntekijä.

Bernardin ollessa Radio Free Europen romaniankielisen osaston päällikkönä siitä tuli radioaseman suosituin kieli. Vuonna 1977 Bukarestissa tapahtui iso maanjäristys ja Bernard sai luvan 24-tuntiseen ohjelmaan. Bernardin johdossa ohjelmissa hyökättiin Romanian diktaattori Nicolae Ceaușescua ja hänen nepotististä valtaansa vastaan.

Romanian salainen poliisi Securitate yritti päästä eroon Bernardista ja romaniankielisestä RFE:n ohjelmistosta.

Bernard kuoli vuonna 1981 syöpään. Vaimo Ioana Măgură muutti Kaliforniaan ja jatkoi miehensä työtä. Măgurăn mielestä Securitate surmasi Bernardin altistamalla tämän säteilylle, ja hän yhdisti kuoleman RFE:n toimittajien Cornel Chiriacin ja Vlad Georgescun kuolemantapauksiin. Myös Bulgarian salainen poliisi oli surmannut vuonna 1978 bulgarialaisen toimittajan Georgi Markovin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kim Småge**, oik. *Anne Karin Thorhus* (s. 23. kesäkuuta 1945 Trondheim, Sør-Trøndelag, Norja) on norjalainen kirjailija.

Småge on Norjan naisdekkaristien uuden aallon ensimmäinen edustaja ja keskeisiä tekijöitä norjalaisessa jännityskirjallisuudessa. Hänen läpilyöntiteoksensa *Yösukellus* ilmestyi 1983. Jännitys- ja rikosromaanien lisäksi hän on kirjoittanut lasten- ja nuortenkirjoja ja novelleja. Hän on myös tehnyt käännöksiä ja työskennellyt toimittajana.

Småge opiskeli Trondheimin yliopistossa 1973–1977, ja hän on oppiarvoltaan cand. mag. aineinaan pohjoismaiset kielet, englannin kieli ja maantiede. Vuonna 1980 hänestä tuli Norges Dykkerforbundin ensimmäinen naisvalmentaja. Hän työskenteli opettajana 1977–1991, ja on vuodesta 1991 ollut päätoiminen kirjailija ja freelance-toimittaja.

Smågen jännityskirjojen jännitysmomentti liittyy piileviin valtarakenteisiin. Hänen tunnetuin kirjallinen hahmonsa on Trondheimissa toimiva poliisi Anne-kin Halvorsen, joka on muun muassa kirjan *Elävänä haudatut* päähenkilö. Småge hyödyntää kirjoissaan ammatteja, joissa hän on toiminut sekä eri asuinpaikkojensa paikallistuntemusta.

Nuortenkirja *Figurene* (1986) palkittiin Aschehougin nuortenkirjakilpailussa. Kirjojensa kielen laadukkuudesta hän on saanut palkinnon Språklig Samlings Litteraturpris 1990. Teos *Yösukellus* on saanut 1984 Riverton-palkinnon.

Smågen puoliso on näytelmäkirjailija Edvard Normann Rønning.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Riverton-palkinto 1984 teoksesta *Yösukellus*
* Aschehougin nuortenkirjakilpailun voitto nuortenkirjalla *Figurene* (1986)
* Språklig Samlings Litteraturpris 1990 teosten kielellisistä ansioista
* Lasiavain 1993 teoksesta *Sub Rosa*
* Det Danske Kriminalakademin Palle Rosenkrantz -palkinto 1999 teoksesta *Elävänä haudatut*.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Yösukellus* (*Nattdykk*) , suom. Arto ja Kirsti Ingervo. Helsinki: Tammi, 1985 ISBN 951-30-6021-7
* *Elävänä haudatut* (*Containerkvinnen*), suomentanut Päivi Kivelä. Helsinki, Gummerus : 2004. ISBN 951-20-6304-2

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kari Christensen: Kim Småge *Norsk biografisk leksikon*.  13.2.2009. Viitattu 3.4.2018. (norjaksi)
2. ↑  Hans H. Skei: Kim Småge *Store norske leksikon*.  15.2.2018. Viitattu 3.4.2018. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nozomi Okuhara** (jap. 奥原 希望, 13. maaliskuuta 1995 Ōmachi) on japanilainen sulkapalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.

Okuhara on osallistunut urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, kun hän kilpaili kaksinpelissä. Hän voitti alkuerässään vietnamilaisen Vũ Thị Trangin ja indonesialaisen Lindaweni Fanetrin ja eteni pudotuspeleihin. Neljännesvälierissä Okuhara voitti eteläkorealaisen Bae Yeon-jun erin 2–0. Puolivälierissä hän kohtasi maannaisensa Akane Yamaguchi, jonka Okuhara voitti erin 2–1. Välierissä intialainen P. V. Sindhu oli parempi. Pronssiottelua ei koskaan pelattu kiinalaisen Li Xueruin vetäydyttyä turnauksesta polvivamman takia, joten Okuhara saavutti olympiapronssia.

Okuhara on voittanut urallaan maailmanmestaruuden vuonna 2017. Hänellä on myös MM-hopeaa vuodelta 2019. Kumpikin mitali on kaksinpelistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nozomi Okuhara Sports Reference.  Arkistoitu 22.12.2017. Viitattu 18.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Olympics: Nozomi Okuhara takes badminton bronze as injured Li Xuerui pulls out - report *The Strait Times*.  19. elokuuta 2016. Viitattu 18.4.2020. (englanniksi)
3. ↑  Nozomi Okuhara BWF. Viitattu 18.4.2020. (englanniksi)
**Serpa** on portugalilainen lampaanmaitojuusto.

Serpa-juustoa valmistetaan Portugalin Serpan ja Bejan kunnissa Alentejon alueella. Alentejo tunnetaan yhtenä Portugalin kuivimmista alueista. Juuston tarkkaa alkuperää ei tunneta. Juuston valmistus lienee aloitettu silloin, kun sen nykyisille tuotantoalueille siirtyi lammaspaimenia uusien laidunalueiden perässä alueen lähiseudulta.

Juuston valmistukseen käytetään lampaan raakamaitoa, johon lisätään isoartisokasta valmistettavaa uutetta. Maito suodatetaan kankaan läpi ja lämmitetään 35°C asteeseen. Tämän jälkeen juustoon lisätään suolaa ja kasviperäistä juoksutetta. Valmistuva juustomassa puristetaan käsin, muotitetaan ja viedään lopulta kypsymistilaan. Muotit poistetaan päivän kuluttua, jonka jälkeen juustoja käännellään ja niitä pestään maidolla kahdeksasta kymmeneen päivää. Juusto kypsyy tämän työvaiheen jälkeen käärittynä kankaaseen 30–45 päivää.

Valmis juusto on pehmeää ja väriltään kellertävää. Juustolla on mieto käynyt maku ja sillä on myös makea ja kitkerä vivahde. Juustoa tarjoillaan esimerkiksi alkupalana tai jälkiruokana. Juuston kanssa saatetaan tarjoilla esimerkiksi punaviiniä, olutta tai leipää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 646-647. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
Kaikkien murheellisten ilon ikonin kirkko.
**Serkiä** (ven. Се́ргиево, *Sergijevo*; vuosina 1918–2016 *Volotarkka*, ven. Волода́рский, *Volodarski*) on historiallinen kaupunginosa Pietarin Kraasselan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen rautatielaiturin ympärillä kaupungin lounaisosassa. Vuoteen 1918 saakka nimenä oli *Sergijeva pustyn* lähellä sijainneen samannimisen luostarin mukaan. Myöhempi nimitys oli annettu venäläisen vallankumouksellisen V. Volodarskin kunniaksi.

1700-luvun alussa seudulla sijaitsi keisarinna Jekaterina Ivanovnan kartano. 1730-luvun alussa keisarinna Anna Ivanovna lahjoitti sen Troitse-Sergijeva lavran igumenille, joka perusti paikalle samannimisen erakkoluostarin. Rautatien valmistuttua vuonna 1857 seudulle syntyi huvila-asutus. Leningradin piirityksen aikana alue oli saksalaisten hallussa Suomenlahden etelärantaa myöten. Vuonna 1963 taajama liitettiin Leningradiin. Vuonna 1857 valmistuneen Nicholas Benois’n suunnitteleman rautatie-aseman lähellä on Venäjän kansalaissodan ja Leningradin piirityksen aikaisia joukkohautoja.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 19.4.2009.
2. ↑  Volodarskomu i Možaiskomu vernuli istoritšeskije nazvanija Sergijevo i Dudergof *Kanoner*.  30.11.2016. Viitattu 8.8.2019.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 125. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
Hermann Ebbinghaus
**Hermann Ebbinghaus** (1850–1909) oli saksalainen psykologi, joka toimi professorina Berliinissä, Breslaussa ja Hallessa. Hän teki kokeellisen psykologian kannalta käänteentekeviä muistia koskevia tutkimuksia. Hänen keksimänsä niin sanottu säästömetodi mahdollistaa kunkin harjoituskerran jälkeen tapahtuneen oppimisen mittaamisen merkityksettömien tavujen avulla oppimisajan lyhenemisenä tai lukemiskertojen vähentymisenä. Hänen muistintutkimuksillaan käynnistämäänsä traditiota alettiin myöhemmin kutsua verbaaliseksi oppimiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 2 vuodelta 1961, palsta 631
2. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4890


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**August Hermann Berthold** (19. elokuuta 1831 Berliini – 23. joulukuuta 1904 Berliini) oli saksalainen yritysjohtaja ja keksijä. Bertholdin isä oli kalikookankaiden painaja. Hermann Berthold opiskeli tarkkuusinstrumenttien valmistajaksi ja työskenteli jonkin aikaa ulkomailla. Palattuaan Saksaan Berthold perusti vuonna 1858 Berliiniin laitoksen nimeltään *Institut für Galvanotypie*, josta tuli sittemmin H. Berthold AG -osakeyhtiö. Berthold kehitti messinkisten astelevyjen valmistusmenetelmän, jolla voitiin tuottaa tarkkoja kaarevia muotoja. Menetelmällä valmistetut viivaimet ja astelevyt olivat erittäin tarkkoja ja kestäviä. Bertholdin yritys alkoi myös valaa kirjakkeita. Bertholdin maine kasvoi, ja yritys alkoi saada tilauksia kirjapainoilta ympäri Saksaa ja ulkomaita. 

Vuonna 1878 Hermann Bertholdilta tilattiin ratkaisu typografian sekavan mittajärjestelmän yhtenäistämiseksi. Professori Foersterin avustuksella Berthold onnistui jakamaan metrin mitan 2 660 typografiseen pisteeseen. Tästä tuli yhä edelleen käytössä olevan typografisen mittajärjestelmän perusta. Hermann Berthold toimi H. Bertholdin kirjasinvalimon johtajana vuoteen 1881 saakka.  Vuoteen 1918 mennessä siitä oli tullut maailman suurin alallaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hermann Berthold *MyFonts*. MyFonts Inc. Viitattu 24.3.2021. (englanniksi)
2. 1 2  About Berthold *bertholdtypes.com*. Berthold Types Limited. Viitattu 24.3.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Dag Wirén.
**Dag Ivar Wirén** (18. lokakuuta 1905 Striberg [nyk. Nora] – 19. huhtikuuta 1986 Danderyd) oli ruotsalainen säveltäjä. Wirén tuli ylioppilaaksi Örebrosta vuonna 1924, opiskeli Tukholman musiikkikorkeakoulussa vuosina 1926–1931 ja suoritti urkurintutkinnon vuonna 1929. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa vuosina 1931–1934.

Wirén toimi Ruotsin säveltäjäliiton varapuheenjohtajana yli viisitoista vuotta (1947–1963) ja hoiti muitakin luottamustehtäviä. 1930–1940-luvulla hän toimi myös musiikkiarvostelijana. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1946.

Wirénin varhaistuotanoa leimasi pastoraalisuus ja eleganttius. Hänen läpimurtoteoksensa oli *Serenadi* jousiorkesterille (1937). Hänen musiikissaan voidaan havaita ranskalaisen 1900-luvun modernismin sekä pohjoismaisen perinteen – eritoten Carl Nielsenin ja Jean Sibeliuksen – vaikutusta. Wirén rakentaa teostensa suurmuodot ekonomisesti näennäisen pienistä motiiveista, ja hänen sävellystapaansa on luonnehdittu "metamorfoositekniikaksi". 1940-luvulla Wirén alkoi tehdä erilaisia muotokokeiluja mm. Sibeliuksen innoittamana. 1950-luvun tuotantoa luonnehtii likimain monotemaattinen sävellystekniikka.

Wirénin sävellystuotantoon kuuluu mm. viisi sinfoniaa, sinfonietta, *Serenadi*, pieni sarja, neljä konserttoa, viisi jousikvartettoa sekä näyttämö- ja elokuvamusiikkia.

Dag Wirénin puoliso oli irlantilainen sellisti Noel o.s. Franks vuodesta 1934. Heille syntyi tytär Annika (1947).

Kirjallisuutta
--------------

* Bergendal, Göran: *33 svenska komponister.* Lindblads 1982.
* Reimers, Lennart: *12 kapitel om Dag Wirén.* Bromma Ed. Reimers 1995.
* Tegen, Martin (toim.): *Dag Wirén – en vägvisare.* Gidlunds 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Dag Wirénin Säätiö (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sulaimanin vuoristo** (pašt. ‏Sulaymān Ghar‎, urduksi ‏Koh-i Sulaimān‎) on vuoristo Pakistanin keskiosassa. Etelä-pohjoissuunnassa vuoriston pituus on noin 450 km ja sen korkein huippu on Takht-i-Sulaiman (5 633 m).

Maantiede
---------

Sulaimanin vuoristo alkaa Balochistanin koillisosasta Gomalin solan eteläpuolelta. Vuoristo erottaa Balochistanin Khyber Pakhtunkhwasta ja Punjabista. Etelästä vuoristo jatkuu kohti pohjoista Waziristania samalla pohjoista kohti madaltuen. Etelästä pohjoiseen vuoret kulkevat kaikkiaan 450 km. Vuoriston keskikorkeus on 1 800–2 100 metriä. Vuoriston korkein huippu on Takht-i-Sulaiman 5 633 metrin korkeudella merenpinnasta. Huippu sijaitsee lähellä Gomalin solaa. Indus virtaa vuorista itään. Vuoret loppuvat äkillisesti joen vastaisella pulellaan, mutta levittäytyvät pitkälle lännessä.

Sään kannalta Sulaimanin vuoristo muodostaa luonnollisen esteen Intian valtamereltä puhaltaville kosteille tuulille. Vuoriston pohjoispuolella Afganistanin eteläosissa saadaan tästä syystä vain vähän sateita, kun taas vastaavasti Indusjoen alueella saadaan runsaita sateita ja niiden mukanaan tuomia tulvia.

Kasvillisuus on vuoriston eteläosissa varsin köyhää. Pohjoisosissa kasvaa esimerkiksi mäntyjä ja katajia. Vuoriston keskiosan alueella kasvatetaan oliiveja.

Historia
--------

Kulku Sulaimanin vuoriston läpi on mahdollista vain muutamien solien kautta. Historiallisesti se onkin muodostanut merkittävän esteen kululle Afganistanista Indusjoen laakson alueelle. Vuoriston korkein huippu Takht-i-Sulaiman on liitetty legendaan, jonka mukaan Salomo olisi aikanaan matkustanut alueella. Nykyisin sen hupulla sijaitsee pyhiinvaelluskohteena tunnettu pyhättö. Sulaimanin vuoristoa on pidetty paštujen eli afgaanien alkuperäisenä kotiseutuna. Aikanaan aluetta asuttivat useat eri ilmeisesti iranilaisia kieliä puhuneita kansoja, joita ei historiallisissa lähteissä välttämättä eroteltu toisistaan. Nimitys afgaanit tarkoitti alun perin juuri näitä useita eri heimoja. Alueen muut kansat lienevät sittemmin kuitenkin sulautuneet paštuihin ja afgaani nimityksenä tarkentui tarkoittamaan erityisesi heitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerkko Hakulinen, Sirkka Paikkala: Eksonyymit : Sulaimanin vuoristo *Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisuja 58*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 15.3.2021.
2. 1 2 3  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 819. BRILL, 1998. ISBN 9789004104228. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Sulaiman Range Encyclopaedia Britannica. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
4. ↑  Sulaiman Mountains, Pakistan *The Earth Observatory*. NASA. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
5. ↑  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 107–108. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4.
Pelastuskoira etsimässä eloonjääneitä Pentagonista syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen
**Pelastuskoiralla** tarkoitetaan viranomaisten avuksi kadonneiden ihmisten etsintään koulutettua koiraa. Pelastuskoirat voivat olla joko viranomaiskäytössä olevia työkoiria tai siviilien oman työnsä ohella kouluttamia lemmikkikoiria, jotka kutsutaan tarvittaessa avustamaan etsinnässä. Käytännön etsintätehtävät voivat sisältää mm. metsään eksyneen etsintää, kadonneen jäljestämistä ja poikkeusoloissa ihmisten etsintää sortuneista rakennuksista (rauniokoira).

Pelastuskoira on erinomainen apu etsinnöissä tarkan hajuaistinsa, kestävyytensä ja ketteryytensä ansiosta. Koira kykenee seuraamaan useita tunteja vanhoja jalanjälkiä, jotka eivät ole silmin nähtävissä. Raunioilla etsintäkoirat mahtuvat kokonsa ja ketteryytensä ansiosta nopeasti ahtaisiinkin paikkoihin. Ne myös kykenevät havaitsemaan ja ilmaisemaan ihmisen tämän ollessa useita metrejä sortumien alla.

Pelastuskoiraliiton alaisissa kokeissa koira yleensä ilmoittaa ihmisen löytymisestä haukkumalla, muulla ääntelyllä tai hakukokeissa erityisen hakurullan avulla. Kaikki selvästi erotettavat ilmaisutavat kuitenkin hyväksytään ja viime kädessä koiranohjaajan vastuulla on tulkita, onko koira löytänyt jotain. Palveluskoiraliiton alaisessa toiminnassa hyväksyttyjä ilmaisutapoja ovat kuitenkin vain hakurulla tai haukkuva ilmaisu.

Koulutus
--------

Punaisen Ristin pelastuskoira 1900-luvun alkupuolella
Virkatehtävissä toimiville pelastuskoirille on luotu yhtenäinen koulutusjärjestelmä. Päästäkseen pelastustehtäviin koiran on läpäistävä pelastuskoirakoe, johon kuuluvat tottelevaisuus- ja ketteryyskoe sekä lajivalinnasta riippuen joko haku-, jäljestys- tai rauniokoe. Näiden lisäksi pelastuskoiran on ohjaajineen suoritettava käyttöönottotarkastus ennen pääsyä viranomaisjohtoisiin etsintöihin.

Alueellisesti toimintaa ohjaavat pelastuskoirayhdistykset, joiden kattojärjestönä toimii Suomen Pelastuskoiraliitto tai Suomen Palveluskoiraliitto. Yhdistykset järjestävät harjoituksia ja kokeita. Useimmat yhdistykset kouluttavat sekä jälkeä että hakua, mutta rauniokoulutusta on harvemmilla, sillä harjoituksiin tarvittavia raunioratoja on lähinnä isompien kaupunkien läheisyydessä.

Pelastuskoiratoiminta ei ole rajattua vain tietyn rotuisille koirille. Pelastuskoiria onkin ollut perhoskoirasta saksanpaimenkoiraan. Erittäin suuret rodut eivät sovellu kaikkeen pelastuskoiratoimintaan, ja koiran on oltava rakenteeltaan terve ja hyväkuntoinen.

Pelastuskoirakokeessa on monia samankaltaisia piirteitä kuin palveluskoirakoe sisältää, mutta siinä keskitytään enemmän käytännön etsintätöissä tarvittaviin taitoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Pelastuskoiraliitto
2. ↑  Suomen Palveluskoiraliitto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pelastuskoira**.
* Suomen Pelastuskoiraliitto
* Pelastuskoirista Länsi-Uudenmaan Pelastuskoirayhdistyksen sivuilla
* Pelastuskoira-asiaa Oulun Seudun Etsintäkoirien sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pelastuskoira-asiaa Espoon Pelastuskoirien sivuilla
* Pelastuskoiratoiminta ja perhoskoirat