recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zimbabwelainen musiikki** käsittää sekä perinteistä että populaarimusiikkia. Kummassakin tärkein soitin on mbira, joka tunnetaan Zimbabwen ulkopuolella paremmin nimellä *thumb piano* eli *sormipiano*. Zimbabwelainen populaarimusiikki on saanut hieman suosiota myös valtion ulkopuolella.

Mbira
-----

Zimbabwelainen ksylofoni mbira, jota usein kutsutaan *sormipianoksi*, on olennainen osa zimbabwelaista musiikkia. Vaikka soitin oli 1900-luvun alussa vaipua unohduksiin, se tuli uudelleen zimbabwelaisen musiikin tärkeimmäksi soittimeksi 1960-1970-luvuilla. Tunnetuimpia mbiransoittajia ovat muun muassa Dumisani Maraire, Ephat Mujuru, Forward Kwenda, Stella Chiweshe ja Tute Chigamba.

Sungura
-------

Sungura on eräs paikallinen populaarimusiikin tyyli. Se syntyi Zimbabwessa 1980-luvulla. Tunnetuin sungura-artisti on James Chimombe.

Chimurenga
----------

Chimurenga on Zimbabwen ulkopuolella tunnetuinta zimbabwelaista musiikkia. Tunnetuin chimurenga-artisti lienee Thomas Mapfumo. Vaikka hän aloitti uransa 1960-luvulla esittämällä covereita suosituista länsimaisista hiteistä, 1970-luvulla hän alkoi esittää vahvasti zimbabwelaisvaikutteista musiikkia ja laulaa shonan kielellä. Thomas Mapfumon tunnetuin seuraaja on Oliver "Tuku" Mtukudzi.

Jit
---

Jit on populaarimusiikkia, jossa sähkökitaralla on merkittävä osa. Mainitsemisen arvoisia yhtyeitä ovat muun muassa New Black Eagles, Four Brothers ja Bhundu Boys. Näistä erityisen suosittu on Bhundu Boys. Yhtye on saavuttanut paljon suosiota myös kotimaansa ulkopuolella ja on päässyt työskentelemään myös eräiden länsimaalaisten muusikkojen kanssa.

Rumba
-----

Afrikkalaisen rumba-musiikin keskus on Kongo-Kinshasa, mutta myös Zimbabwesta tulee lukuisia arvostettuja rumba-artisteja, kuten Simon Chimbetu ja Leonard Karikoga Zhakata.

Gospel
------

Zimbabwelaisen gospel-musiikin suurin tähti on Jonathan Wutawunashe. Aluksi zimbabwelainen gospel ei ollut kovin tunnettua, mutta sen suosio on kasvussa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zimbabwelainen musiikki**.
* Tietoa zimbabwelaisesta musiikista (Arkistoitu – Internet Archive)
Aldo Bufi Landi (1952)
**Aldo Bufi Landi** (7. huhtikuuta 1923 Napoli – 2. helmikuuta 2016 Napoli) oli italialainen näyttelijä.

Bufi Landi syntyi nuorena kuolleen toimittajan perheeseen. Palattuaan vuonna 1943 Napoliin hän liittyi Peppino ja Eduardo De Filippon teatteriseurueeseen. Bufi Landi työskenteli napolilaisteattereissa ja teki pitkän ja merkittävän uran myös kansallisella näyttämöllä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Armando Fizzarottin *Malaspina* (1947). Elokuvissa Bufi Landi esitti etupäässä napolilaisrooleja ja sivuosia. Noin sadasta filmistä merkittävimpiä ovat Pietro Germin ohjaama *Suden merkki* (*Il brigante di Tacca del Lupo*, 1952), Ettore Gianninin *Napolin karuselli* (*Carosello napoletano*, 1954) ja Francesco Rosin *Rättikauppiaat* (*I magliari*, 1959).

Elokuvia
--------

* *Maciste kauhujen maassa*, 1961
* *Il trionfo di Maciste*, 1961
* *Simson ja orjakuningatar*, 1963
* *Sandokan contro il leopardo di Sarawak*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Morini, Valeria: Morto l’attore di cinema e teatro Aldo Bufi Landi: recitò con Totò e Gassman *Fanpage.it*.  3.2.2016. Viitattu 4.2.2016. (italiaksi)
2. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 101. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Aldo Bufi Landi Elonetissä.
* Aldo Bufi Landi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Thord Johannes Brenner** (1. helmikuuta 1892 Helsinki – 18. maaliskuuta 1949 Tukholma) oli suomalainen geologi ja professori. 

Brenner oli vuosina 1921–1948 Valtion rautateiden geoteknillisen toimiston esimies. Vuonna 1945 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston geologian dosentiksi ja vuonna 1949 hän sai viran teknillisen korkeakoulun pohjarakennusopin ja maarakennusmekaniikan professorina. Brenner väitteli filosofian tohtoriksi 1932.

Brennerin isä oli kasvitieteilijä Magnus Brenner. Kasvitieteilijä Widar Brenner ja maaviljelysneuvos Ola Brenner olivat hänen veljiään.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 20.3.1949, s. 4.
2. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1465
3. ↑  Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
4. ↑  Ola Brenner *Biografiasampo*. Viitattu 16.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Zimbabwelainen viittomakieli** on joukko kieliä, jotka ovat kehittyneet itsenäisesti ja erillään toisistaan oppilaiden keskuudessa kuurojen kouluissa Zimbabwessa 1940-luvulta alkaen. Ne ovat mahdollisesti sukua Saksasta, Irlannista, Australiasta, Englannista ja Etelä-Afrikasta tulleille viittomakielille. Zimbabwelaisia viittomakieliä on vain vähän tutkittu, joten tarkasta määrästä tai keskenään ymmärrettävyydestä ei ole paljon tietoa. Jokaisessa kuurojen koulussa käytetään eri viittomakieltä, jotka poikkeavat myös niistä viittomakielistä, joita koulujen ulkopuolella olevat aikuiset käyttävät.

Esimerkiksi Zimbabwen pääkaupungissa Hararessa "kenkää" merkitsevä viittoma tarkoittaa Bulawayossa "sikaa". Lisäksi Bulawayossa sanotaan "hyvä" näyttämällä kaksi peukaloa, kun taas Hararessa laitetaan neljä sormea peukalon päälle.

Vuonna 2011 julkaistiin ensimmäinen zimbabwelaisen viittomakielen sanakirja, jonka toivottiin yhdistävän Zimbabwen lukuisia eri viittomakieliä ja sen kautta takaavan kuuroille zimbabwelaisille oikeutensa mm. koulutukseen, oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja sananvapauteen. Sen toivottiin myös poistavan tulkkien tarpeen. Sanakirja on King George VI School and Centre -nimisen kuurojen koulun oppilaiden kokoama, minkä takia se ei ole kokenut samaa kohtaloa kuin edelliset sanakirjat, jotka olivat kuulevien ihmisten tekemiä ja joutuivat kuurojen yhteisön hylkäämiksi.

Sanakirjassa pyrittiin kulttuurin kannalta merkityksellisyyteen. Esim. laajassa käytössä oleva "tyttö"-viittoma, joka tehdään esittämällä vetävänsä sormilla pitkien hiusten läpi, korvattiin viittomalla, joka tehdään laittamalla kädet rintojen päälle. Näin koska useimmat zimbabwelaiset naiset pitävät hiuksensa lyhyinä.

Hallituksen virallisten lukujen mukaan kuuroja on maassa yhteensä noin 20 000, mutta sanakirjan teossa mukana olleet uskovat määrän olevan paljon suurempi.

Kielen sormiaakkoset, jolla siis tavataan yksittäisiä sanoja englanniksi, ovat mahdollisesti sukua Etelä-Afrikassa käytössä oleville sormiaakkosille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zimbabwe Sign Language, Ethnologue
2. 1 2 3 4 5  Zimbabwe dictionary unifies rival sign languages, BBC
3. ↑  Zimbabwean sign language dictionary, OSISA (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mauritz Thorbjörn Hieronymus Kramer** (27. heinäkuuta 1878 Turku – 10. elokuuta 1951 Turku) oli suomalainen merikapteeni, yritysjohtaja ja merenkulkuneuvos.

Kramerin vanhemmat olivat Cornelius Joachim Kramer ja Beda Alfrida Rosalie Hammarstrand ja puoliso vuodesta 1919 Maria Gustava Tengström (k. 1971). Kramer kävi kuusi luokkaa lyseota Turussa ja suoritti yliperämiehen tutkinnon Turun merikoulussa 1900, merikapteenin ja höyrylaivan päällikön tutkinnon hän suoritti 1904. Hän purjehti eri tehtävissä suomalaisissa, englantilaisissa, norjalaisissa ja venäläisissä laivoissa ja työskenteli päällystössä Boren aluksissa 1904–1918. Kramer oli Boren konttoripäällikkö 1918–1920 ja toimitusjohtaja 1920–1943, samoin kuin yhtiön johtokunnan jäsen. Kramerin johdossa Bore laajensi toimintaansa Itämereltä valtameriliikenteen harjoittajaksi. Hän halusi kasvattaa yhtiön matkustajaliikennettä ajatellen vuodeksi 1940 suunniteltuja Helsingin olympialaisia. Sota-aika esti nämä suunnitelmat, Boren alukset hoitivat talvisodan aikana Ruotsin liikennettä ja purjehtivat jatkosodan aikana Itämerellä. Kramer itse jäi eläkkeelle Boren toimitusjohtajan tehtävästä sota-aikana 1943, merenkulkuneuvoksen arvon hän sai seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Thorbjörn Kramer Viitattu 12.9.2021.
2. ↑  50 år. Th. Kramer.  *Suomen merenkulku*, 1.7.1928, nro 7-8, s. 37. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Näringslivet. Ångfartygs Ab Bore 50 år.  *Hufvudstadsbladet*, 20.03.1947, nro 77 (2. painos), s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.9.2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Hippobotos** (m.kreik. Ἱππόβοτος; toimi n. 200 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofian ja filosofisten koulukuntien historioitsija.

Diogenes Laertios käytti Hippobotosta lähteenään ja lainaa tämän teoksia usein. Diogeneen mukaan Hippobotos kirjoitti teokset *Koulukunnista* (Περὶ αἱρέσεων, *Peri haireseōn*) ja *Filosofien luettelo* (Τῶν φιλοσόφων ἀναγραφή, *Tōn filosofōn anagrafē*). Nämä saattavat kuitenkin olla sama teos.

Hippobotos käsitteli kreikkalaisia filosofeja alkaen Kreikan seitsemästä viisaasta ja Pythagoraasta, ja päättyen Krateeseen, Menedemokseen ja Zenoniin. Hippobotoksen teos sisälsi sekä elämäkerrallisia tietoja filosofeista että kuvauksia heidän opeistaan. Teos sisälsi muun muassa luettelon Zenonin ja Timonin oppilaista. Sisällöstä voidaan päätellä, että Hippobotos kirjoitti 200- tai 100-luvulla eaa. 

Diogenes Laertioksen mukaan Hippobotos kieltäytyi sisällyttämästä kyynistä, elealaista ja dialektista koulukuntaa teokseensa *Koulukunnista*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 480. Osa II. Boston: Little, Brown and Company, 1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* I.19, 42; II.88; V.90; VI.85, 102; VII.25, 38; VIII.43, 51, 72; IX.5, 40, 115.
3. ↑  DL I.19, II.88.
4. ↑  DL I.42.
5. ↑  DL VII.38.
6. ↑  DL IX.115.
7. ↑  DL I.19.
**Zimbabwen maantiede** kertoo Zimbabwen maantieteestä. Zimbabwen pohjoispuolella sijaitsee Sambia, itäpuolella sijaitsee Mosambik, eteläpuolella sijaitsee Etelä-Afrikka ja länsipuolella sijaitsee Botswana. Sambian rajalla virtaa joki Sambesi ja Etelä-Afrikan rajalla virtaa joki Limpopo. Zimbabwen maasto on monin paikoin hieman kumpuilevaa mäkimaastoa, jonka keskellä on jokilaaksoja. Zimbabwessa on ylänköalueet Ylä-Veld, Keski-Veld ja Ala-Veld. Näistä Ylä-Veld on korkein, paikoin vuoristoinen ja 1200 metriä korkea ja se on Sambesi- ja Limpopojokien vesistöjen vedenjakaja. Keski-Veldin korkeus on 900-1200 metriä ja sen pinta-ala on hieman alle puolet Zimbabwen pinta-alasta. Ala-Veld sijaitsee osin Keski-Veldin eteläpuolella ja osin pohjoispuolella. Ala-Veld on kolmesta ylängöstä matalin, alle 900 metriä korkea.

Koska Zimbabwen pinta-alasta suuri osa on yli 1000 metrin korkeudessa, ilmasto on viileämpi kuin yleensä samoilla leveysasteilla. Zimbabwen ilmasto muistuttaa subtrooppista ilmastoa. Maan kaakkois- ja pohjoisosassa ja myös alankoalueilla on lämpimin ilmasto. Maan itäosassa, missä vuotuinen sademäärä on 1100-1400 mm on sateisinta. Maan länsiosassa on kuivempaa ja siellä vuotuinen sademäärä on alle 400 mm.

Zimbabwen kasvillisuus vaihtelee korkeusvyöhykkeittäin. Ylä-Veldillä on enimmäkseen savannia, missä kasvaa elefanttiheinää ja muita heinälajeja. Alempana jokivarsien puusto on monin paikoin rehevää. Ruohosavannien eläimistöön kuuluvat norsut ja kirahvit ja joissa esiintyy virtahepoja. Zambesissa esiintyy krokotiileja. Zimbabwen eläimistöön kuuluvat myös seeprat, antiloopit, gasellit, leijona, leopardi, gepardi ja hyeena. Lisäksi joissakin paikoissa esiintyy käärmeitä, joista jotkut ovat erittäin myrkyllisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 218-219. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
Aldershot Town FC:n kotikenttä Recreation Ground.
**Aldershot Town Football Club** on jalkapalloseura Aldershotista, Englannista. Kaudella 2018–2019 Aldershot pelaa Englannin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla National Leaguessa, jonne se putosi vuonna 2013 pelattuaan viisi kautta yhtä sarjatasoa ylempänä kakkosliigassa.

Historia
--------

Aldershot Town Football Club perustettiin vuonna 1992, kun kaupunki jäi kyseisen vuoden keväänä ilman jalkapalloseuraa Aldershot Football Clubin mentyä konkurssiin kesken kauden, ensimmäisenä liigaseurana sitten Accrington Stanleyn kolmekymmentä vuotta aikaisemmin.

Joukkue joutui aloittamaan taipaleensa Isthmian Leaguen kolmosdivisioonasta, viisi sarjaporrasta liigatasoa alempaa. Seuran otteluissa kävi kuitenkin paljon yleisöä ja kahtena kautena peräkkäin joukkue ylsi sarjanousuun. Vuodet 1994–1998 se pelasi *Isthmian Leaguen* ykköstasolla kunnes nousi *Isthmian League Premier Division* -sarjaan, ja sieltä kaudeksi 2003–04 konferenssitasolle. Kauden 2007–2008 Aldershot voitti konferenssin pääsarjan mestaruuden ja nousi ensi kertaa historiansa aikana Englannin liigan sarjoihin, kakkosliigaan, jossa se pelasi viisi kautta.

Aldershot Townin tunnuskuvana on sen historiaa symboloiva liekeistä nouseva feenikslintu.

### Valmentajat

* Steve Wignall (1992–1995)
* Paul Shrubb (väliaik. 1995)
* Steve Wigley (1995–1997)
* George Borg (1997–2002)
* Colin Fielder (väliaik. 2002)
* Terry Brown (2002–2007)
* Gary Waddock (2007–2009)
* Kevin Dillon (2009–2011)
* Dean Holdsworth (2011–)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aldershot Town FC**.
* Virallinen sivu
* Kannattajien sivusto
*Tämä artikkeli kertoo Pelopsin puolisosta. Hippodameia oli kreikkalaisessa mytologiassa myös Peirithooksen puolison nimi.*
**Hippodameia** (m.kreik. Ἱπποδάμεια) oli kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Oinomaoksen tytär. Hänellä oli puolisonsa Pelopsin kanssa lapset Pittheus, Thyestes, Atreus, Hippalklos ja Alkathoos.

Pelops halusi mennä naimisiin Hippodameian kanssa. Oinomaos kuitenkin joko rakasti tytärtään itse tai ennustuksen mukaan hänet tappaisi hänen tyttärensä poika, joten tähän mennessä Oinomaos oli jo tappanut kaksitoista tai kolmetoista hänen kosijaansa voitettuaan heidät kilpa-ajoissa. Pelops - tai toisen version mukaan Hippodameia itse - saivat Myrtiloksen, Oinomaoksen ohjastajan, irrottamaan sokkapinnin vaunujen renkaasta luvattuaan tälle puolet Oinomaoksen valtakunnasta. Seuranneessa onnettomuudessa Oinomaos sai surmansa, mutta myöhemmin Pelops tappoi puolestaan Myrtiloksen heittämällä tämän mereen - jota kutsuttiin hänen mukaansa sittemmin Myrtoanmereksi, koska hän pelkäsi tapahtuneen aiheuttavan hänelle häpeää tai koska hänen ollessa hakemassa vaimolleen vettä juotavaksi Myrtilos oli yrittänyt maata Hippodameian väkisin. Myrtiloksen syöksyessä kuolemaansa hän kirosi Pelopsin suvun, ja tämä kirous vainosi Pelopsin jälkeläisiä kuten Atreusta, Thyestestä, Agamemnonia, Aigisthosta, Menelaosta ja Orestesta.

Hippodameian vihasi miehensä aviotonta poikaa Khrysipposta, jota hän piti uhkana poikiensa vallanperimykselle. Niin hän pyysi Atreusta ja Thyestestä surmaamaan velipuolensa. Näin tapahtuikin, jolloin Pelops syytti aiheellisesti vaimoansa suosikkipoikansa kuolemasta. Variaatiosta riippuen Hippodameia joko surmasi itsensä tai Pelops karkotti hänet pois maasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.2.10 (engl. käännös).
2. 1 2 3  Hyginus: *Fabulae* lxxiv (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.41.3 (engl. käännös).
4. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.2.4 (engl. käännös).
5. ↑  Pindaros: *Olympia* 1.79 (engl. käännös).
6. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.2.8 (engl. käännös).
7. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxxxv (engl. käännös).
8. ↑  Plutarkhos: *Moralia* iv.33 (engl. käännös).
9. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 6.20.7 (engl. käännös).
Kiovan kana
**Kiovan kana** (ukr. котлета по-київськи, *kotleta po-kyjivsky*, ven. котлета по-киевски, *kotleta po-kijevski*) on ruokalaji, joka valmistetaan kanasta ja yrttivoista paneroimalla. Ruokalajin alkuperä on kiistakapula Venäjän ja Ukrainan välillä, jotka molemmat katsovat olevansa sen keksijöitä. 

Kiovan kana on ollut myös tärkeä osa ukrainalaista kulttuuria. Vuonna 2018 ruokalajille omistettiin pienoiskokoinen pronssipatsas Kiovassa, joka oli osa projektia, jolla pyrittiin aktivoimaan kaupungissa vierailevia turisteja. George H. W. Bushin 1. elokuuta 1991 pitämää puhetta kutsutaan epävirallisesti Kiovan kana -puheeksi.

Kuvaus
------

Kiovan kana valmistetaan avaamalla kananrintafile veitsellä ohueksi fileeksi ja taittamalla se kylmän voitäytteen ympärille. Tämän jälkeen rulla paneroidaan ja uppopaistetaan öljyssä. Leikkeen sisällä oleva voitäyte vaihtelee, ja se saattaa sisältää muun muassa yrtti- tai valkosipulivoita.

Ukrainassa leike tarjoillaan usein tuoreiden herneiden ja siivutettujen perunoiden kera.

Alkuperä
--------

Kiovan kanan valmistusmenetelmä ei ole alun perin ukrainalainen, vaikka ruokalaji onkin nimetty Ukrainan pääkaupungin mukaan. Kiovan kana kehitettiin Neuvostoliitossa 1950-luvulla, kun Moskovassa avattiin uusi Hotelli Ukraina. Itse reseptin alkuperä ajoittuu kuitenkin jo 1900-luvun alkupuolen Pietariin.

On myös esitetty, että ruokalajin alkuperä on Ranskassa, jossa monet tunnetut kokit opiskelivat 1840-luvulla Venäjän keisarikunnan aateliston tukemana.

Galleria
--------

* Auki leikattu Kiovan kanaAuki leikattu Kiovan kana
* Kiovan kana -annosKiovan kana -annos
* Kiovan kanan resepti 1910-luvulta moskovalaisessa naistenlehdessä.Kiovan kanan resepti 1910-luvulta moskovalaisessa naistenlehdessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Chicken Kyiv Mini Sculpture opened on 27.01.2018 in Kiev  2018. ukraine-kiev-tour.com. Viitattu 9.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  West and Ukraine must learn lessons of Bush’s ‘Chicken Kiev’ speech, Podobed says  16.4.2019. Euromaidan Press. Viitattu 9.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Chicken kievs *BBC Good Food*. Viitattu 9.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Ruokasanastot K kolumbus.fi.  Arkistoitu 28.7.2020. Viitattu 9.3.2022.
5. ↑  Amy Guttman: Ukrainian Comfort Dish Chicken Kiev Claims French Parentage *NPR*.  30.1.2013. Viitattu 9.3.2022. (englanniksi)
6. ↑  Chicken Kiev: the world’s most contested ready-meal *The Economist*.  21.8.2019. Viitattu 9.3.2022.
**Avtandil Tšrikišvili** (georg. ავთანდილ ჭრიკიშვილი, s. 18. maaliskuuta 1991 Gardabani) on georgialainen judon maailman- ja Euroopan-mestari sekä Euroopan kisojen voittaja.

Tšrikišvili voitti sarjan 81 kg maailmanmestaruuden Tšeljabinskissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa kanadalaisen Antoine Valois-Fortierin. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 hän sai samassa painoluokassa hopeaa hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Loïc Pietrille. Astanan MM-kilpailuissa 2015 hän oli viides. Hän saavutti joukkuekilpailun MM-kultaa 2013 sekä pronssia 2014 ja 2015. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 81-kiloisissa yhdeksäs ja Rio de Janeirossa 2016 viides.

Tšrikišvili voitti sarjan 81 kg Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014, sai EM-hopeaa Kazanissa 2016 sekä sijoittui viidenneksi Tšeljabinskissa 2012. Joukkuekilpailun EM-kultaa hän saavutti 2012, 2013, 2014 ja 2016 sekä pronssia 2011. Hän voitti Bakun Euroopan kisoissa 2015 kultaa 81 kg:n painoluokassa ja sai hopeaa joukkuekilpailussa.

Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailman- ja Euroopan-mestaruuden 81 kg:n sarjassa 2010 sekä sai saman ikäluokan EM-pronssia 2009.

Tšrikišvili on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Georgian-mestaruutta.

Tšrikišvili valittiin Georgian vuoden urheilijaksi 2014.
Vuonna 2016 Tšrikišvili toimi Georgian lipunkantajana kesäolympialaisissa 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Avtandil Ch'rik'ishvili *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 27.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Avtandil Tchrikishvili - Judoka *judoinside.com*. Viitattu 10.8.2016. (englanniksi)
3. ↑  Avtandil Tchrikishvili named as best sportsman 2014 *agenda.ge*.  27.12.2014. Viitattu 27.6.2015. (englanniksi)
**Reeta-Mari Kolkkala** (s. 21. tammikuuta 1969) on entinen suomalainen huippusuunnistaja, kaksinkertainen viestin maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Liedon Parmaa.

Kolkkala sijoittui ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, West Pointin MM-kilpailuissa 1993 pikamatkalla kymmenenneksi ja normaalimatkalla 27:nneksi. Detmoldin MM-kisoissa 1995 hän suunnisti toisen osuuden Suomen viestijoukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden runsaan puolentoista minuutin erolla Ruotsiin. Pikamatkalla hän oli kahdestoista. Grimstadin MM-kilpailuissa 1997 Kolkkala sijoittui normaalimatkalla 20:nneksi ja viestijoukkueen mukana neljänneksi.

Kolkkala suunnisti Invernessin MM-kisoissa 1999 toisen osuuden Suomen viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa 14 sekuntia Norjalle hävinneenä. Normaalimatkalla hän oli kuudes. Truskavetsin EM-kilpailuissa 2000 Kolkkala sijoittui pikamatkalla 12:nneksi ja viestijoukkueen jäsenenä 14:nneksi. 

Tampereen MM-kilpailuissa 2001 Kolkkala saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin oltuaan normaalimatkalla kolmas Simone Luderin ja Marika Mikkolan jälkeen. Viestissä hän suunnisti avausosuuden Suomen voittaessa maailmanmestaruuden neljän minuutin erolla Ruotsiin. Lisäksi hän oli viides sekä sprintissä että pikamatkalla.

Kolkkala päätti arvokisauransa Rapperswil-Jonan MM-kisoissa 2003. Hän sijoittui sprintissä seitsemänneksi ja keskimatkalla 26:nneksi. Viestissä Suomi hylättiin.

Lähteet
-------

* MM-kisojen tulokset Suunnistusliiton sivustolla[vanhentunut linkki]
* EM-kisojen tulokset Suunnistusliiton sivustolla[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Park World Tour: Reeta Kolkkala Park World Tour. Viitattu 20.4.2009. (englanniksi)
Grahovon piiri Udmurtian kartalla.
**Grahovon piiri** (ven. Гра́ховский райо́н, *Grahovski raion*, udmurtiksi Грах ёрос, *Grah joros*) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 971 neliökilometriä.

Vuonna 2010 piirissä oli runsas 9 300 asukasta. Hallinnollinen keskus on Grahovon kylä. Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa.

Piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Lännessä se rajoittu Kiznerin, pohjoisessa Možgan ja idässä Alnašin piireihin sekä etelässä Tatarstaniin.

Seudun itäosa sijaitsee Možgan ylängöllä ja länsiosa Umjakjoen laaksossa. Pinta-alasta 60 % on maatalousmaata ja 35 % metsää. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Iževskiin 160 kilometriä.

Asukkaista 42,3 % on venäläisiä, 36,6 % udmurtteja, 10,9 % mareja, 6,1 % krjašeneita ja 3,3 % tšuvasseja.

Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien viljelyyn. Seudulla harjoitetaan myös öljyn porausta.

Piirin etnisillä ryhmillä on omat kulttuuriseuransa ja kansanperinneryhmänsä. Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen *Selskaja nov*.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 30.7.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Grahovon piiri Udmurtian tasavallan sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Grahovon piiri Udmurtian valtioneuvoston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Grahovon piiri Den-uutistoimiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Udmurtian hallinnollinen jako

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunkipiirikunnat | **Iževsk** (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk |
| Piirit | Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo |
Avustajakoira hakemassa kainalosauvaa ohjaajalleen.
**Avustajakoiran** tehtävä on avustaa käyttäjäänsä tämän tarvitsemissa asioissa. Koiralle voidaan opettaa monenlaisia tehtäviä, ja jokainen koira koulutetaankin juuri kyseisen käyttäjän tarpeita vastaavaksi. Liikuntavammaisen käyttäjän avustajakoira voi auttaa monenlaisissa arkielämän askareissa aina kaupungilla liikkumisesta jääkaapin oven avaamiseen ja tavaroiden noutamiseen. Kuulovammaisen avustajakoira ilmoittaa merkkiäänistä, kuten puhelimen soimisesta ja ovikellosta.

Avustajakoirien koulutuksen Suomessa aloitti Marja Kalpamaa (ent. Leppäkorpi) Vähänkyrön Merikaarrossa vuonna 1994. Alkusysäyksen koulutukselle antoi Pekka Hätisen invalidien kansainvälisestä symposiumista Yhdysvalloista kirjoittama matkakertomus, joka julkaistiin *IT*-lehdessä vuonna 1992. Matkakertomuksessa mainittiin koirat, jotka avustivat vammaisia ihmisiä Pohjois-Amerikassa. Lehtijutun seurauksena alkoi kaksi vuotta kestänyt lobbaus, jonka tuloksena Raha-automaattiyhdistys myönsi Invalidiliitolle avustuksen koirien koulutuksen aloittamiseksi 1994. Raha-automaattiyhdistys, sittemmin Veikkaus, on pääosin vastannut avustajakoiratoiminnan kustannuksista.

Avustajakoira kirkkaanvärinen työliivi yllään. Nykyinen väri on hillityn sinivalkoinen.
Toistaiseksi Invalidiliitto ostaa terveet ja hyväksytyt sekä käyttöönottokatsastuksen läpäisseet koirat yhteistyökumppaneilta ja luovuttaa koirat avustajakoiraa hakeneista henkilöistä valitsemilleen liikuntarajoitteisille henkilöille. Koiran hankinta siirtyy todennäköisesti vuonna 2023 Invalidiliitolta sairaanhoitopiireille, jotka vastaavat näkövammaisten opaskoirien hankinnasta.

Avustajakoirien koulutus kestää noin kaksi vuotta, ja koira käy läpi terveys-, luonne- ja taitotarkastuksen. Avustajakoiran voi kouluttaa myös itse. Tällöin koiran tulee täyttää avustajakoiralle asetetut vaatimukset ja läpäistä samat tarkastukset kuin valmiiksi koulutettujen avustajakoirienkin. Myös yksityisen avustajakoiran käyttäjän tulee olla Invalidiliiton hyväksymä, jotta koira voidaan hyväksyä viralliseksi avustajakoiraksi. Yksityisen avustajakoiran koulutukseen voi saada apua yksityisiltä koirakouluilta.

Opas- ja avustajakoirien vieminen esimerkiksi ravintoloihin, elintarvikeliikkeisiin, virastoihin ja harrastustiloihin on sallittua.

Katso myös
----------

* Kuulokoira

Lähteet
-------

1. ↑  Ihmishengen pelastanut Rauha on myös arjen sankari, Yle.fi, uutiset 14.11.2021, viitattu 14.11.2021
2. ↑  Opaskoiran käyttäjän oikeudet. Näkövammaisten keskusliitto. Viitattu 22.12.2022

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avustajakoira** Wikimedia Commonsissa

* Avustajakoira ry
* Avustajakoirista Invalidiliiton sivuilla
*Tämä artikkeli käsittelee antiikin aikaista kaupunkia. Ítanos on myös entinen kunta Kreetalla.*

**Itanos** (m.kreik. Ἴτανος, lat. *Itanus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saaren itäpään rannikolla Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikössä Váin palmurannan pohjoispuolella.

Itanoksen raunioita.
Itanos oli asuttuna minolaiselta ajalta aina bysanttilaiselle ajalle saakka. Antiikin ajalla se oli yksi Kreetan merkittävimmistä kaupungeista ja kukoisti erityisesti 600-luvulla eaa. Se oli merkittävä satamapaikka ja kävi kauppaa koko itäisen Välimeren alueella. Itanos oli toistuvasti sodassa ensin Praisoksen ja sitten Hierapytnan kanssa. Kiista koski muun muassa nykyisessä Palaíkastrossa sijainneen Zeuksen temppelin hallintaa.

Itanos hylättiin vasta 1400-luvulla toistuvien merirosvojen hyökkäysten vuoksi. Paikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta suurta osaa kaupungista ei ole vielä kaivettu. Paikalla on rakennusten ja muurin jäänteitä sekä muun muassa bysanttilaisaikaisen basilikakirkon rauniot. Osa kaupungista on nykyisin meren alla, koska Kreetan itäpää laskee hitaasti samalla kun länsipää nousee.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "965 Itanos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Itanos *Crete Travel*. Viitattu 9.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itanos** Wikimedia Commonsissa
**Graham Vivian Sutherland** (1903–1980) oli brittiläinen taidemaalari ja graafikko, 1900-luvun merkittävimpiä brittiläisiä taiteilijoita. Uransa alussa hän toimi graafikkona ja myöhemmin teki surrealistisia maalauksia kivistä, kasveista ja eläimistä. 1940-luvulta alkaen Sutherland maalasi sota- ja hiilikaivosaiheisia teoksia ja psykologisia muotokuvia. Hänen tekemistään muotokuvista kuuluisimpia ovat Somerset Maughamin ja Winston Churchillin muotokuvat. Sutherland teki myös monumentaaliteoksia. Vuosina 1956–1962 hän teki Coventrin katedraaliin 22 · 13 neliömetrin kokoisen gobeliinin luonnostyön.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 9357
2. ↑  Factum, osa 7 vuodelta 2005, s. 147
3. ↑  WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 9 vuodelta 1997, s. 146
4. ↑  Gummeruksen uusi tietosanakirja, osa 4 vuodelta 1987, s. 1789


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Auckland
* South Australia
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* Victoria
* RKD Artists
* Städel
* Te Papa (New Zealand)
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bitch Alert** oli vuonna 1997 perustettu suomalainen riot grrrl- ja punk rock -yhtye, johon kuuluivat Heinie (laulu, kitara), Maritta (rummut) ja Kimmo (basso). Yhtye julkaisi neljä studioalbumia ja yhden kokoelmalevyn.

Historia
--------

Yhtye perustettiin alun perin 1997 Helsingissä, jolloin siinä soitti Heinien ja Marittan lisäksi basisti Maria. Myöhemmin Maria kuitenkin erosi ja tilalle tuli Kimmo. Vuonna 2000 yhtyeen nimi Bitch muuttui Bitch Alertiksi levytyssopimuksen yhteydessä.

Ennen levytyssopimusta Poko Rekordsin kanssa, Bitch Alert teki kolme demoa: *...Mama, Wanna Play My Barbies No More...* (1998), *Baby* (1998) ja *3rd Demo Tape* (1999). Ensimmäinen single oli "God Doesn't Like Me".*lähde?*

Ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaistu single *Monday/Pornstar* ilmestyi tammikuussa 2001. Yhtye sai hyvän vastaanoton myös ulkomailla. Vuonna 2003 Saksassa julkaistiin EP *He's so Cute*. Kesällä 2004 Bitch Alert oli kiertueella Isossa-Britanniassa ja siellä julkaistiin EP *Monday* sekä *...rriot! -albumi.* Yhtye lopetti keväällä 2008.

Bitch Alertissa soitti lukuisia sessiokitaristeja. Pisimpään tällaisena toimi Candy Cane -yhtyeen solisti Marko Neuman, joka soitti myös usealla Bitch Alert -levyllä. Neumanin jälkeen Bitch Alertin livekitaristeina vaikuttivat The Prisondreamin vokalisti-kitaristi Jukka Kujansivu, joka soitti muun muassa yhtyeen Englannin-kiertueella, Brightboy-laulaja Antti Westman sekä Incredible Nothing -laulaja Jukka Åkerman.

Kappaleista "Monday", "Loveson", "Sandy" "Latenight Lullaby" ja "Skeleton" on tehty musiikkivideot.

Julkaisut
---------

### Albumit

* *Pay for Orgasm*  (2001)
* *...rriot*  (2002)
* *Kill Your Darlings*  (2004)
* *I Can Feel Your Bones*  (2006)
* *Pink Bunnies Get Hit by Big Trucks*  (kokoelma, 2008)

### EP:t

* *Songs for Your Wedding*  (2002)
* *Sunset for You*  (2003)
* *He's so cute*  (7", Saksa 2003)
* *Monday*  (7", Iso-Britannia 2004)

### Singlet

* *Monday*  (2001)
* *Loveson*  (2001)
* *Sandy*  (2001)
* *Loveson special*  (2003)
* *Latenight Lullaby*  (2004)
* *At the Cinema*  (2004)
* *Video Killed the Radio Star*  (2005)
* *All Wrong*  (2006)
* *Skeleton*  (2006)

Lähteet
-------

1. ↑  Alternative Vision | Interview With Bitch Alert *www.alternativevision.co.uk*. Viitattu 25.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Bitch Alert Myspacessa (englanniksi)
* Bitch Alert (Arkistoitu – Internet Archive) Poko Rekordsin sivuilla
* Marko Liuksialan kuvagalleria Tampereen keikoilta
**Italian–mahdistien sota** oli Italian ja mahdistien välistä sodankäyntiä 1880-luvulla nykyisten Eritrean ja Sudanin alueella 1890-luvulla. Sodankäynti koostui pääasiassa mahdistien silloiseen Italian siirtomaa-alueeseen Eritreaan tekemistä hyökkäyksistä. Sodankäynti päättyi lopulta kokonaan brittien kukistettua mahdistien vallan Sudanissa vuonna 1898, vaikkakin viimeiset merkittävimmät mahdistihyökkäykset tapahtuivat jo 1896.

Historia
--------

Ensimmäinen mahdistien hyökkäys Eritreaan tapahtui vuonna 27. kesäkuuta 1890, kun noin 1 000 mahdistisoturia hyökkäsi italialaisten suojeluksessa ollutta beni amer -heimoa vastaan. Hyökkäyksen jälkeen mahdistit etenivät Agordatiin, jossa kaksi italialaista askarikomppaniaa yllätti ja voitti heidät. Taistelussa italialaiset menettivät vain kolme kuollutta ja kahdeksan haavoittunutta. Mahdistien puolella surmansa sai puolestaan noin 250 henkilöä. Mahdistit hyökkäsivät jälleen vuonna 26. kesäkuuta 1892, mutta 120 askaria ja 200 barisoturi voittivat heidät jälleen, mutta italialaiset kärsivät jälleen vain pienet tappiot. Italialaiset menettivät kolme kuollutta ja 10 haavoittunutta, kun taas mahdistit menettivät noin tuhannen soturin joukostaan sata kuolleena ja haavoittuneena. Mahdistien varhaisiin tappioihin vaikutti suuresti heidän alkeellinen aseistuksensa ja joukkojen huono tulikuri.

Ensimmäinen suurempi taistelu käytiin jälleen Agordatissa 21. joulukuuta 1893, jossa noin 12 000 mahdistia kohtasi 2106 askarista, 65 italialaisesta ja kahdeksasta tykistä koostuneen italialaisjoukon. Italialaisten onnistui jälleen lyödä mahdistien hyökkäys takaisin, mutta tällä kertaa he myös kärsivät suuremmat tappiot. 104 ascaria ja kolme italialaista kuoli 121 askarin haavoittuessa. Mahdistit menettivät noin 2 000 soturia haavoittuneina ja kuolleina, joiden lisäksi italialaiset ottivat heistä 180 vangeiksi.

Uusien mahdistihyökkäysten alettua keväällä 1894 italialaiset päättivät ottaa aloitteen käsiinsä ja vallata Kassalan tärkeän mahdistikaupungin. Hyökkäykseen osallistui 97 italialaista ja 2 526 askaria. Paikan päällä 27. heinäkuuta 1894 he kohtasivat 2 000 mahdistisoturia ja 600 baggararatsumiestä. Italialaiset muodostivat joukkonsa neliömuodostelmiin, jotka löivät mahdistien massahyökkäykset, minkä jälkeen heidän vastahyökkäyksensä johti lopulta taistelun voittoon. Italialaiset menettivät 28 miestä kuolleina ja 41 haavoittuneina. Mahdistit menettivät suurimman osan joukoistaan, noin 1 400 haavoittuneena ja kuolleena. Murskatappio lopetti mahdistihyökkäykset kahdeksi vuodeksi. Vielä vuonna 1896 he tekivät useita hyökkäyksiä Eritreaan, mutta ilman menestystä. Lopullisesti heidät kukistettiin brittien hyökkäyksellä Sudaniin vuonna 1898. Huonosti sujunut sota italialaisia vastaan vaikutti osaltaan heidän tappioonsa brittejä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sean McLachlan: *Armies of the Adowa Campaign 1896*, s. 7–8. Osprey Publishing, 2011. ISBN 978-1-84908-457-4. (englanniksi)
**BitKeeper** on BitMoverin kehittämä hajautettu versionhallintajärjestelmä. BitKeeper oli alkuun kaupallinen, mutta on julkaistu vuonna 2016 avoimen lähdekoodin Apache-lisenssillä. BitKeeper oli ensimmäinen hajautettu versionhallintajärjestelmä, joka inspiroi projekteja kuten GNU Arch, Darcs ja Monotone.

BitKeeper on suunniteltu toimimaan useiden tietovarastojen (engl. *repository*) kanssa ja siirtämään tietoa niiden välillä.

BitMoverin Larry McVoy kertoi ohjelmasta Linux-ytimen kehityslistalla 30. syyskuuta 1998 sähköpostissa, jossa hän kommentoi että "Linus ei skaalaudu" ja ehdotti parempia työkaluja.
Ohjelman ensimmäinen julkaisuversio oli saatavilla 11. toukokuuta 2000.

BitKeeper otettiin käyttöön Linux-ytimen versionhallintaan vuonna 2002.
BitMover antoi BitKeeperin ilmaiseen käyttöön avoimen lähdekoodin projekteille, mutta sen ehtoja ja ratkaisua kritisoitiin. Richard Stallman kirjoitti lisenssiehdoista, joka kielsi osallistumisen kilpailevien järjestelmien kehitykseen.

Vuonna 2005 Andrew Tridgell pyrki tekemään BitKeeperiä käyttävän ohjelman takaisinmallinnuksella, joka oli vastoin BitKeeperin käyttöehtoja. Torvalds yritti sovitella Tridgellin ja BitMoverin Larry McVoyn välillä, mutta päättivät lopettaa BitKeeperin käytön.
Katsottuaan vaihtoehtoja Torvalds päätti kirjoittaa oman hajautetun versionhallintajärjestelmän Gitin BitKeeperin korvaajaksi, koska Linux-ytimen kehitystiimin tarpeet täyttävää avoimen lähdekoodin järjestelmää ei tuolloin ollut olemassa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Nathan Willis: BitKeeper goes open source  11.5.2016. Lwn.net. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Linus Torvalds: Re: VCS comparison table *marc.info*.  19.10.2006. Viitattu 9.11.2019. (englanniksi)
4. ↑  Linus Torvalds: Re: [ANNOUNCE Git wiki] *marc.info*.  5.5.2006. Viitattu 9.11.2019. (englanniksi)
5. 1 2 3  Zack Brown: A Git Origin Story  27.7.2018. Linux Journal. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
6. ↑  Not quite Open Source Lwn.net. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
7. ↑  Larry McVoy: A solution for growing pains *lkml.org*.  30.9.1998. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
8. ↑  Development projects  11.5.2000. Lwn.net. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
9. 1 2 3 4  10 Years of Git: An Interview with Git Creator Linus Torvalds  6.4.2015. Linux Foundation.  Arkistoitu 3.11.2019. Viitattu 3.11.2019. (englanniksi)
10. ↑  Richard Stallman: Bitkeeper outragem, old and new *marc.info*.  13.10.2002. Viitattu 7.11.2019. (englanniksi)
11. ↑  The kernel and BitKeeper part ways *lwn.net*.  6.4.2005. Viitattu 6.11.2019. (englanniksi)
Zemo Avtšalan vesivoimalaitos.
**Avtšala** (georg. ავჭალა) on Georgian pääkaupungin Tbilisin pohjoinen lähiö. Se kuuluu Tbilisin Gldani-Nadzaladevin piirikuntaan. Se oli pitkän aikaa itsenäinen kylä, ennen kuin se liitettiin kaupunkiin vuonna 1962. 

Avtšala sijaitsee Mtkvari-joen vasemmalla rannalla 440 metrin korkeudella merenpinnasta. Ensimmäinen maininta siitä on kirjattu *Kartlis tskhovreba* -kronikkaan paikkana, jonne maahan hyökkäävät seldžukkiturkkilaiset perustivat leirinsä noin vuonna 1080. Sen jälkeen Avtšala mainitaan keskiaikaisissa teksteissä useasti. Vuonna 1734 se linnoitettiin raskaasti, koska Tbilisiä piti suojella pohjoisesta hyökkääviltä dagestanilaisilta rosvoilta. Venäjän valtakaudella vuonna 1887 Avtšalan purot kerättiin yhteen tuomaan Tbilisille juomavettä. Vuonna 1927 valmistui Zemo Avtšalan vesivoimalaitos, joka tuotti Tbilisille sähköä ja jota juhlittiin suurena neuvostohallinnon saavutuksena. Myöhemmin neuvostokaudella Avtšalasta kehittyi Tbilisin teollisuuslähiö, mutta nykyisin monet alueella toimineet laitokset on suljettu tai ne ovat puoliksi raunioina.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomson, Robert W.: *Rewriting Caucasian History*, s. 341. Oxford University Press, 1996. ISBN 0198263732.
2. ↑  Suny, Ronald Grigor: *The Making of the Georgian Nation*, s. 236. Indiana University Press, 1994. ISBN 0253209153.
3. ↑  Lang, David Marshall: *A Modern History of Georgia*, s. 246. London: Weidenfeld and Nicolson, 1962.
Alba Longan sijainti Gustav Doysenin historiallisen kartaston (1886) mukaan.
**Alba Longa** oli myyttinen Rooman emäkaupunki Latiumissa, Albanolaisvuorilla, lähellä nykyistä Castel Gandolfoa, noin 19 kilometriä Roomasta kaakkoon. Tarinan mukaan Askanios, Troijasta paenneen Aineiaan poika, perusti Alba Longan noin 1152 eaa. Se oli siten latinalaisten vanhin kaupunki, jonka asukkaat perustivat myöhemmin muita kaupunkeja Latiumiin, myös Rooman.

Alba Longa johti latinalaisheimojen välistä liittoumaa 7. vuosisadalle eaa. jolloin Rooma hävitti kaupungin kuningas Tullus Hostiliuksen valtakaudella. Hävityksen jälkeen monet Alba Longan valtasuvuista, myös Julius-suku, muuttivat Roomaan.

Alueelta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa 10. vuosisadalta eaa. peräisin olevia rautakautisia asutuksia ja hautoja, joista on saatu arvokasta tietoa latinalaisten kulttuurista. Ne eivät kuitenkaan muodosta mitään yhtenäistä kaupunkia, vaan kylien verkoston. Alba Longan kaupunkia ei ole löydetty, eikä sen olemassaoloa ole voitu vahvistaa. On mahdollista, että kaupunki keksittiin Rooman perustamistarinaa varten täyttämään tarvittava aukko Troijan sodan ja Rooman perustamisen välissä. Kerrotaan, että Alba Longan kuningas Numitor oli Rooman perustajan Romuluksen ja hänen veljensä Remuksen isoisä. Näin roomalaiset jäljittivät alkukotinsa myyttiseen Troijaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alba Longa *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
2. ↑  Ascanius *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
3. ↑  Tullus Hostilius *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
4. ↑  Tuomisto, Pekka: *Rooman kuningasaika*, s. 93–94. Hämeenlinna: Karisto, 2001. ISBN 951-23-4212-X.
5. ↑  Romulus and Remus *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
6. ↑  Aeneas *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.11.2014.
**Häiden vietto Karjalan runomailla** on suomalainen vuonna 1921 valmistunut pitkä kansatieteellinen dokumenttielokuva. Elokuvan tuotti Kalevalaseura. Suojärvellä kuvatussa elokuvassa esiteltiin rekonstruoituja perinteisiä rajakarjalaisia häämenoja. Elokuvan suunnittelusta vastasi kansatieteilijä, professori U. T. Sirelius ja sen ohjauksesta vastasi kansanmusiikin ja kansanrunouden asiantuntija, professori A. O. Väisänen. Elokuvan näyttelijät olivat paikallisia Suojärven ja Porajärven asukkaita. Säveltäjä Armas Launis sovitti elokuvaa varten musiikkia *Seitsemän veljestä*- ja *Kullervo*-oopperoistaan. Elokuvan yleisömenestys oli keskinkertainen, ulkomaita varten tehtiin elokuvan englanninkielisin tekstein varustettu versio nimellä ***Wedding in poetic Karjala***. 

Elokuva kuvattiin kesällä 1920 Suojärvellä, kuvausretkikuntaan kuuluivat johtajana toiminut U. T. Sirelius, kuvaajana taiteilija J. W. Mattila, folkloristiikan asiantuntijana Väinö Salminen ja kansanmusiikin sekä suorasanaisen kansanrunouden tuntijana sekä taloudenhoitajana ja elokuvan ohjaajana A. O. Väisänen. Elokuva koostuu viidestä osasta: kosinta, sulhasen kodin katsojaiset, läksiäiset, häämatka ja häät sulhasen kotona. Lopussa on vielä lyhyt kaskeamista kuvaava jakso. Häidenvietto ei vastannut suojärveläistä perinnettä vaan oli Kalevalaseuran retkikunnan tekemä rekonstruktio. Morsiamen kotia esitti suojärveläinen Bomban talo ja sulhasen kotia toinen vaatimattomampi suojärveläinen talo. Sulhasta esitti Benjamin Trofimov (myöh. Tervas) ja morsianta Lyyli Home, kanteleen soittajana elokuvassa oli Iivana Brelo. Elokuvan sisäkuvauksia varten rakennettiin hirsinen pirttirakennelma Suojärven Kuikkaniemeen. Rakennelma oli suunniteltu niin, että sisäkuvaukset voitiin tehdä luonnonvalossa, koska Suojärvellä ei tuohon aikaan vielä ollut sähkövirtaa käytettävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Häiden vietto Karjalan runomailla EloNet

Aiheesta muualla
----------------

* Mykkäelokuvasivusto : Häiden vietto Karjalan runomailla
**Bissaun katedraali** (port. *Catedral de Bissau*), tunnetaan myös nimellä **Sé Catedral de Nossa Senhora da Candelária** (*Candelarian Neitsyen katedraali*) on katolinen katedraali Bissaun kaupungissa Guinea-Bissaussa ja Bissaun hiippakunnan keskus. Toinen kirkon torneista toimii myös majakkana.

Historia
--------

Katedraalin rakennustyöt alkoivat vuonna 1945 arkkitehtien João Simões ja Galhardo Zilhão johdolla. Rakennus valmistui vuonna 1950. 9. elokuuta 1998 piispa Settimio Arturo Ferrazzetta piti kirkossa rohkean saarnan, jossa hän otti kantaa maassa tuolloin käynnissä olleeseen sisällissotaan. Hän kutsui konfliktia "suureksi yhteiskunnalliseksi synniksi", joka siirtää "vuosia taaksepäin" ja provosoi Guinea-Bissaun kansaa, joka "tietää kuinka kärsiä, mutta vain tiettyyn pisteeseen asti" reagoimaan. Hän menehtyi sydänkohtaukseen seuraavana vuonna ja on haudattu kyseiseen katedraaliin.

 Katedraali sisältä.

Rakennus
--------

Kirkko sijaitsee korotettuna, hieman puistokadun takana, muodostaen pienen aukion. Katedraali edustaa tyyliltään modernia uusromantiikkaa. Kirkon pohjoistorni toimii myös majakkana. Se opastaa laivoja Geba-joen estuaarilta Bissaun satamaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cathedral *Heritage of Portuguese Influence*. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Peter Karibe Mendy, Richard A. Lobban, Jr.: Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau Scarecrow Press. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Lighthouses of Guinea-Bissau *The Lighthouse Directory*. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)
**Alavuden Kirkonkylän Työväentalo** on Alavuden kunnan keskustaajamassa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Alavuden Kirkonkylän Työväenyhdistys perustettiin 10. tammikuuta 1907. Perustavassa kokouksessa yhdistykseen liittyi 39 jäsentä. Vuoden lopussa jäseniä oli 85, joista pääosa oli torppareita ja mäkitupalaisia perheenjäsenineen. Mukaan tuli eri alojen ammattilaisia, kuten nahkureita, suutareita, yksi suutarin kisälli, kivimies, maalari, proviisori, postiljooni ja postiljoonin apulainen. Yhdistys ilmoitettiin 19.1.1907 Sos.-dem. Puolueen jäsenrekisteriin.

Rakennus
--------

Oma työväentalo päätettiin rakentaa heti ensimmäisen toimintavuoden aikana, ja rakennus pystytettiin vuonna 1908. Kirkonkylän yhdistys osti Erkki Ranta-Aholta Kiviniemen tuparakennuksen rakennusaineiksi. Kirkonkylästä ostettiin Kauppias M. Nurmelta entinen kauppaliikkeen talo. Kirkonkylän työväenyhdistyksen talo myytiin vuonna 1918. Myynnistä on jäljellä kuitti, jossa K.E. Pellonpää ja Kalle Manninen ilmoittavat saaneensa työväentalon myynnistä 4000 markkaa ja huutokapasta 33 markkaa, mutta ostajien nimiä ei kuitissa ole. Yhdistyksen toiminta oli hiipunut ja jäsenistöä liittynyt Alavuden Aseman työväenyhdistykseen.

Toimintaa
---------

Yhdistys sai perustamisensa jälkeen toimintatilaksi lautamies Härköseltä huoneen, joka toimi kokoustilana. Iltamia pidettiin Aseman yhdistyksen työväentalossa sekä palokunnantalossa. Omassa 1908 valmistuneessa työväentalossa pidettiin iltamia ja kokoukset. Lisäksi siellä toimivat oma kirjasto, ravintola ja puhujaseura.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi: *Aatteen työtä Alavudella*. Alavus: Alavuden Sosialidemokraatit ry, 1996. ISBN 952-90-7602-9.
Grazer Oper.
**Grazin oopperatalo** (saks. *Grazer Oper*) on Itävallan toiseksi suurin oopperatalo. 

Oopperatalon rakennus ei alun perin kuitenkaan toiminut oopperatalona vaan teatterina. Sen ensimmäinen esitys olikin Friedrich Schillerin draamanäytelmä *Wilhelm Tell*, joka esitettiin 16. syyskuuta vuonna 1899. Rakennuksen suunnittelivat wieniläiset arkkitehdit Fellner & Helmer, jotka kaupunginvaltuuston pyynnöstä suunnittelivat rakennuksen grazilaisen barokkiarkkitehdin Johann Bernhard Fischer von Erlachin tyyliin, sillä von Erlach itse ei ollut suunnitellut ainoatakaan rakennusta kotikaupunkiinsa Graziin. 

Toisessa maailmansodassa tapahtuneen pommiräjähdyksen jälkeen oopperatalon alkuperäinen pylväskäytävä purettiin ja rakennuksen julkisivua yksinkertaistettiin. 1980-luvun keskivaiheilla oopperatalon hillitty laajennusosa valmistui. Sen suunnitteli Günther Wawrik.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grazin oopperatalo**.
* Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)