recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jacob Guntlack** (1744 Tukholma – 16. tammikuuta 1771 Tukholma) oli ruotsalainen varas ja huijari, joka teloitettiin Tukholmassa vuonna 1771. Hänet oli tuomittu kuolemaan jo kolmesti aiemmin, mutta joka kerta armahdettu. Guntlack tuli tunnetuksi omaelämäkerrallisesta teoksesta *Den uti Smedje-häktet nu fängslade ryktbare bedragaren och tjufven Jacob Guntlacks lefvernes-beskrifning af honom sjelf författad* (1770). On tosin epävarmaa, kirjoittiko hän sen itse, mutta hän todennäköisesti ainakin osallistui sen laatimiseen. Lisäksi Guntlack esiintyi hahmona poliittisissa pamfleteissa.

Elämä
-----

Guntlackin ollessa 12-vuotias hänen äitinsä myrkytti rakastajansa kanssa Guntlackin isän. Molemmat saivat murhasta kuolemantuomion, ja Guntlack joutui orpokotiin. Hän karkasi sieltä muutaman kuukauden jälkeen, mutta jäi pian kiinni varkaudesta ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi pakkotyöhön. Tämän jälkeen seuraava asia, joka hänen elämästään tiedetään varmasti, on hänen astumisensa asepalvelukseen syyskuussa 1763. Maaliskuussa 1764 Guntlack istui jälleen syytettynä varkaudesta ja sai kuolemantuomion, jonka hovioikeus muutti 12 vuoden vankeudeksi Vaxholmin linnoituksessa. Hän karkasi sieltä useita kertoja jääden aina kiinni. Pakomatkojensa aikana hän syyllistyi uusiin varkauksiin, ja hänet tuomittiin uudelleen kuolemaan vuonna 1767, mutta jälleen hovioikeus lievensi sen, tällä kertaa hänet lähetettiin 15 vuoden pakkotyöhön rakentamaan Viaporia. Matkalla Guntlack karkasi ja oleskeli sen jälkeen Suomessa salanimellä Anders Falck. Lohjan kihlakunnanoikeus tuomitsi hänet kolmannen kerran kuolemaan varkaudesta vuonna 1768, mutta Turun hovioikeus päätti lähettää hänet takaisin Tukholmaan. Matkalla hän onnistui jälleen pakenemaan. Toukokuussa 1769 hän jäi kiinni, ja huhtikuussa 1770 Tukholman kämnerinoikeus tuomitsi hänet kuolemaan. Tällä kertaa tuomio vahvistettiin hovioikeudessa ja pantiin täytäntöön Tukholman eteläisen kaupungintullin ulkopuolella 16. tammikuuta 1771.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anderson, Kjell: Jacob Guntlack *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 13.7.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Jacob Guntlack *Nationalencyklopedin*. Viitattu 13.7.2023. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**HMS Barle** (viirinumero K298) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 palvelukseenotettu River-luokan fregatti, joka palveli toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: River-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin 30. syyskuuta 1941 Montrealista Kanadasta Canadian Vickersiltä Yhdysvalloille luovutettavana partioaluksena *PG103*. Sen köli laskettiin 6. lokakuuta ja alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1942. Alus valmistui 30. huhtikuuta 1943. Ei ole tiedossa laskettiinko alus vesille kastettuna *HMS Barleksi*, mutta valmistuessaan se oli luovutettu Britannian kuninkaalliselle laivastolle.

Palvelus
--------

Alus liitettiin Britteinsaarille saavuttuaan ja varustamisen päätyttyä 5. saattajaryhmään heinäkuussa 1943 suojaamaan Atlantin saattueita. Alus siirrettiin brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon vuoden 1944 lopulla ja se saapui Sydneyyn Australiaan tammikuussa 1945.

Alus palasi vuoden 1945 lopulla Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin Yhdysvaltoihin, jossa se palautettiin Yhdysvaltain laivastolle 27. helmikuuta 1946. Myöhemmin alus romutettiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Naval-history.net - HMS Barle
**Cuthona** oli suomalainen kolmimastoinen rautafregatti, joka oli rakennettu 1885. Laivan omisti raumalainen Raumo Nya Skeppsrederi 1897–1898. Cuthona ajoi karille marraskuussa 1897 Ahvenanmerellä ja jäi hylyksi. Miehistö pelastui. Hylky myytiin huutokaupalla maaliskuussa 1898 Tukholmassa.

Fregatti Cuthonan rakensi Richardson, Duck & Co. Stocktonissa Englannissa 1885 liverpoolilaiselle J. H. Worthington & Co -varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 752 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 700 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 76,44 metriä, leveys 11,88 metriä ja syväys 7,31 metriä. Fregatti tunnettiin nopeana purjehtijana.

Fregatti ostettiin Suomeen J. H. Worthington & Co -varustamolta vuonna 1897. Oston jälkeen se matkasi painolastissa Rotterdamista Sundsvalliin, jonne se saapui syyskuun lopulla 1897. Fregatti lähti harkkorauta- ja puutavaralastissa Sundsvallista kohti Melbournea 12. marraskuuta 1897. Se ajoi kuitenkin yöllä 16. marraskuuta 1897 kovassa myrskyssä karille Ahvenanmerellä Simpnäsklubbin majakan lähellä ja päätyi hylyksi. Miehistö pelastui, ja laivan hylky myytiin huutokaupalla maaliskuussa 1898 Tukholmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia: Cuthona (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia: Fregatti Cuthona (Arkistoitu – Internet Archive)
**Euran Pirtti** on Euran kirkonkylässä sijaitseva entinen nuorisoseurantalo, joka on kulttuurihistoriallisesti arvokas rakennus. Sen on suunnitellut Jalmari Karhula vuonna 1908 ja rakennus edustaa tyyliltään kansallisromanttista jugendia. Karhula suunnitteli myös Euran Pirtin sisustuksen ja kalusteet.

Historia
--------

Se rakennettiin nuorisoseuran taloksi, jossa tarjottiin erilaista harrastustomintaa. Pirtissä harjoitettiin 1920- ja 1930-luvuilla suojeluskuntatoimintaa. Kun toiminta hiipui Pirtissä 1960-luvulla, aiheuttivat taloudelliset vaikeudet talon rappeutumisen. Pirtin pelastamiseksi se myytiin 1970-luvulla Helsingin Seurasaareen, mutta korkeat siirtokustannukset katkaisivat hankkeen etenemisen. Pirtti palautettiin euralaisille, jotka innostuivat sen kunnostamisesta ja perustivat Kotiseutuyhdistys Euran Pirtti ry:lle. Kunnostushanke toteutettiin vuosina 1983–1984 seuraten Karhulan alkuperäisiä piirustuksia. Euran Pirtti toimii juhla- ja näyttelytilana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iida Kalakoski (toim.): *Euran kulttuuriympäristöohjelma*. Viitattu 13.4.2016.
2. ↑  Seurantalojen helmet, Rakennusperintö.fi. Viitattu 13.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkosivut: Euran Pirtti
Eurajoensalmea Verkkokarin luona.
**Eurajoensalmi** on pitkä ja kapea Selkämereen työntyvä merenlahti Eurajoen kunnassa. Se on noin kahdeksan kilometrin pituinen ja hieman yli kilometrin levyinen lahti, johon laskevat Säkylän Pyhäjärvestä alkunsa saava Eurajoki ja Koskeljärvestä alkunsa saava Lapinjoki.

Eurajoensalmen eteläpuoleisen rannan muodostavat ydinvoimaloistaan tunnettu Olkiluodon saari sekä *Orjansaari*-niminen niemi. Ne erottaa toisistaan kapea salmi, *Karhunkarinrauma*, johon myös Lapinjoki laskee. Ydinvoimalaitokset ovat saaren eteläpuolella, Eurajoensalmen rannalla puolestaan sijaitsee Olkiluodon satama.

Eurajoki laskee vetensä Eurajoensalmen pohjukkaan. Myös Lapinjoken suu sijaitsi aikoinaan lahden pohjukassa, mutta se on sittemmin muokannut itselleen uuden uoman. Jokisuiden välissä oli aikoinaan saari, joka on nykyään maatunut kiinni mantereeseen. Saarella sijaitsi 1400-luvulla hylätty Liinmaan linna, josta pysyttiin valvomaan molemmille joille suuntautuvaa liikennettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eurajoensalmi, Eurajoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.3.2023.
2. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Liinmaan linna *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 29.3.2023.
3. ↑  Liinmaan muinaislinna, luontoon.fi, Viitattu 31.12.2012.
**Matti Sakari Kurkinen** (8. lokakuuta 1951 Mikkeli – 16. kesäkuuta 1975 Vantaa) oli suomalainen kitaristi. Aiemmin muun muassa Pekka Pohjolan kanssa soittanut Kurkinen korvasi Albert Järvisen Kalevala-yhtyeen kitaristina vuonna 1971. Pian tämän jälkeen yhtye muutti musiikillista suuntaansa progressivisen rockin  suuntaan. 

Kurkisen sävellyksistä koostuvaa Kalevalan 1972 ilmestynyttä ensialbumia *People No Names* pidetään yhtenä parhaimmista suomalaisen progressiivisen rockin levytyksistä. Seuraavana vuonna Kurkinen soitti kitaraa  Eero Koivistoisen kansainväliseen kulttisuosioon nousseella, vahvasti funk-vaikutteisella fuusiojazz-albumilla *Wahoo!*

Joulukuussa 1974 ja tammikuussa 1975 Kurkinen esiintyi myös yhteisessä kokoonpanossa  Jukka Gustavsonin, Pekka Pohjolan ja  Tomi Parkkosen kanssa.

Kurkinen menehtyi kesäkuun 16. päivä 1975 jäätyään Vantaalla bussipysäkillä peruuttavan kuorma-auton alle. Häneltä jäi vaimo ja lapsi. Aiemmin samana vuonna ilmestynyt, Kurkisen ja  Lido Salosen säveltämä, myönteisen vastaanoton saanut Kalevalan albumi *Boogie Jungle* jäi hänen viimeiseksi levytyksekseen.

Vuonna 2004 ilmestyneellä Kalevalan kokoelma-albumilla  *Anthology* kuullaan Kurkisen livesoittoa Yleisradion vuonna 1973 tekemillä nauhoituksilla.

Lähteet
-------

### Kirjallisuus

* Aaltonen, Remu: *Poika varjoiselta kujalta*. Kirjan muotoon kirjoittanut Markku Salo. Toimittaneet lisäksi Peter von Bagh, Harri Saksala. Kuvat: Ben Kaila ym. Helsinki: Love kirjat, 1984. ISBN 951-835-089-2.  (3. painos: WSOY, 2007)
* Lehtonen, Esko: *Suomalaisen rockin tietosanakirja 1*. Tampere: Fanzine Oy, 1983. ISBN 951-9287-08-6.
* Salonen, Lido: *Elämä jota en olisi halunnut elää*. Helsinki: WSOY, 2001. ISBN 951-0-26030-4.

### Verkko

* Jukka Gustavson, Pekka Pohjola, Matti Kurkinen ja Tomi Parkkonen Tavastialla.
* Matti Kurkisen tuotanto discogs-sivustolla.
* *People No Names* progarchives-sivustolla.
* *Wahoo!* whatmusic-sivustolla.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 24.6.1975, s. A 4
2. 1 2  Markus Ahonen: Kalevala-bändistä vain yksi jäljellä: "Ne oli hienoja ukkoja kaikki" *Iltalehti*.  10.8.2014. Viitattu 27.8.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**A1 Liga** on Kroatian korkein koripallosarja.

Liigan syyskaudella kymmenen joukkuetta pelaavat ensin 18 ottelun sarjan, jonka neljä parasta pääsevät toiseen vaiheeseen. Toisessa vaiheessa kyseiset neljä joukkuetta sekä Adrianmeren liigassa pelaavat neljä joukkuetta pelaavat toisen vaiheen, jossa ratkaistaan Kroatian mestari.

Joukkueet kaudella 2012–2013
----------------------------

* KK Alkar
* KK Dubrovnik
* KK Đuro Đaković
* KK Jolly Jadranska Banka
* KK Križevci
* KK Kvarner 2010
* KK Osječki sokol
* KK Vrijednosnice OS Darda
* KK Zabok
* KK Zagreb

Adrianmeren liigassa:

* KK Cedevita
* KK Cibona
* KK Zadar
* KK Split

Mestarit
--------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1992: KK Cibona
* 1993: KK Cibona
* 1994: KK Cibona
* 1995: KK Cibona
* 1996: KK Cibona
* 1997: KK Cibona
* 1998: KK Cibona
* 1999: KK Cibona
* 2000: KK Cibona
* 2001: KK Cibona
* 2002: KK Cibona
 | * 2003: KK Split
* 2004: KK Cibona
* 2005: KK Zadar
* 2006: KK Cibona
* 2007: KK Cibona
* 2008: KK Zadar
* 2009: KK Cibona
* 2010: KK Cibona
* 2011: KK Zagreb
* 2012: KK Cibona
 |

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (kroatiaksi)

FIBA Europen pääsarjat
Alankomaat |
Albania |
Armenia | 
Azerbaidžan |
Belgia |
Bosnia ja Hertsegovina |
Bulgaria |
Espanja |
Georgia |
Irlanti |
Islanti |
Iso-Britannia |
Israel |
Italia |
Itävalta | 
Kreikka | 
Kroatia |
Kypros |
Latvia |
Liettua | 
Luxemburg |
Makedonia |
Malta |
Moldova |
Montenegro |
Norja |
Portugali |
Puola |
Ranska |
Romania | 
Ruotsi |
Saksa |
Serbia |
Skotlanti |
Slovakia |
Slovenia | 
Suomi |
Sveitsi |
Tanska |
Tšekki |
Turkki |
Ukraina |
Unkari |
Valko-Venäjä | 
Venäjä |
Viro

**Entisiä sarjoja:** Englanti | Espanja | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Venäjä
**Hällinmäen kuparikaivos** sijaitsi Virtasalmella Savossa ja se oli toiminnassa 1966–1984. Malmia louhittiin toiminta-aikana 4,18 miljoonaa tonnia. Malmi sisälsi keskimäärin 0,78 % kuparia. Kaivoksen malmimineraaleja olivat kuparikiisu ja magneettikiisu.

Hällinmäen kaivos toimi 1966–1972 avolouhoksena ja 1972–1983 malmia louhittiin maan alla. Kaivoksen rikastushiekka-alue on nykyisin peitetty maalla ja siellä kasvaa heinikkoa. Kaivoksen avolouhos on täyttynyt vedellä.

Entisen kaivosalueen osti sora-alan yrittäjä Pasi Häkkinen. Vuonna 1986 Häkkinen, Antti Puranen, Jari Kaplas, FHRA sekä Kiihdytysurheilun Ajajayhdistys perustivat *Motopark Oy*:n joka rakensi kaivoksen entiselle jätealueelle aluksi kiihdytysradan joka laajennettiin myöhemmin 3 515 metrin pituiseksi Motopark Raceway-moottoriradaksi. Radan lakkauttamista on vaadittu sen meluhaittojen vuoksi ja radan käyttöpäiviä on rajoitettu sille myönnetyssä ympäristöluvassa.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Perusmetallikaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Geological Survey of Finland FINCOPPER Database : Virtasalmi[vanhentunut linkki]
* Valittajat pyrkivät sulkemaan Motoparkin moottoriradan, Tuulilasi 15.3.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
Induktiomoottorin oikosulkuroottori.
**Häkkikäämitty roottori** on epätahti- eli oikosulkumoottoreissa yleisesti käytetty pyörivä osa eli roottori. Häkkikäämitykseen indusoituu sähkövirta, joka magnetoi roottorin. Häkkikäämitys myös oikosulkee indusoituneet virrat, mistä syystä oikosulkuroottorilla varustettua sähkömoottoria kutsutaankin usein oikosulkumoottoriksi. Häkkikäämitystä voidaan käyttää myös tahtimoottoreissa.

Rakenne
-------

*Tietokonekaavio oikosulkuroottorin rakenteesta:* keltaiset renkaat roottorin kummissakin päissä ovat **oikosulkurenkaita**, ja niiden välillä kulkevat **häkkikäämityksen johteet**. Roottorin keskellä akselin ympärillä ovat **rautalevyt** joista **roottorin ydin** koostuu. Käytännössä rautalevyjä on koko matkalla oikosulkurenkaiden välissä.
Häkki-nimitys tulee käämityksen muodostamasta häkistä, joka muistuttaa oravanpyörän häkkiä (tästä myös englanninkielinen nimitys *Squirrel cage*). Häkkikäämitty roottori koostuu kerroksittain kasatuista, uritetuista rautalevyistä. Urien läpi kulkevat alumiinista tai kuparista valmistetut johteet (käämit), jotka on päistään kytketty yhteen metallirenkailla (oikosulkurenkailla). Nämä kytkevät johteet oikosulkuun (ks. kuva). 

Johteet on yleensä hiukan käännetty suorasta linjasta melun ja vääntömomentin vaihteluiden vähentämiseksi.

Toiminta
--------

Induktiomoottorin staattorikäämitykset muodostavat pyörivän magneettikentän roottorin ympärille. Pyörivä magneettikenttä indusoi roottorin häkkikäämitykseen sähkövirran joka magnetoi roottorin. Näin muodostunut magneettikenttä aiheuttaa roottoriin Lorentzin voiman mukaisesti tangentin suuntaisen vääntömomentin, ja roottori lähtee seuraamaan staattorin pyörivää magneettikenttää. 

Roottorin magnetoiminen induktiolla vie energiaa aiheuttaen sen, että roottorit pyörivät hieman staattorikäämityksen pyörivää magneettikenttää, kiertokenttää, hitaammin. Tätä pyörimisnopeuksien eroa sanotaan *jättämäksi* ja se kasvaa moottorin kuormituksen kasvaessa. Tämän vuoksi oikosulkumoottorit kuuluvat epätahtikoneisiin.

Magneettikenttä kulkee rautaytimessä, joka on suunniteltu rakenteellisesti ja materiaalivalinnoilla minimoimaan häviöitä. Ohuet lakkapäällysteiset levyt roottorin sisällä vähentävät pyörrevirtahäviöitä. Niiden materiaali on vähähiilistä mutta runsaasti piitä sisältävää rautaa, jonka resistanssi on puhdasta rautaa moninkertaisesti suurempi. Näin pyörrevirtahäviöitä saadaan entistä pienemmäksi. Matala hiilipitoisuus tekee siitä magneettisesti vähän hystereesihäviöitä aiheuttavaa.

Yksi- ja kolmevaihemoottoreissa käytetään samaa perusrakennetta laajalla kokoalueella.

Häkkikäämitys tahtimoottoreissa
-------------------------------

Häkkikäämitystä käytetään myös tahtimoottoreissa, joissa se toimii käynnistysvaiheessa samoin kuin induktiomoottoreissa ja vaimennuskääminä moottorin siirryttyä riittävän nopeuden saavutettuaan tahtiajoon. Vaimennuskäämityksen tarkoitus on vaimentaa magneettikentän heilahteluja ja vastakkaiseen suuntaan pyöriviä kenttiä.

Katso myös
----------

* Oikosulkumoottori
* Generaattori

Lähteet
-------

1. ↑  LTY:n opetusmateriaalia[vanhentunut linkki]
**Hälvälän nikkeli-kuparikaivos** sijaitsi Kerimäellä ja se oli toiminnassa 1988–1992. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,25 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 1,41 % nikkeliä ja 0,35 % kuparia. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.

Hälvälän nikkeli-kupariesiintymä löytyi vuonna 1970 ja siitä muodostettiin 1980-luvulla perustetun Enonkosken Laukunkankaan kaivoksen sivukaivos. Malmia louhittiin aluksi avolouhoksesta ja sen jälkeen maanalaisesta kaivoksesta. Malmi kuljettiin rikastettavaksi Laukunkankaan kaivokselle, jonne malmin käsittelyssä syntynyt rikastushiekka myös sijoitettiin. Hälvälän kaivoksen sivukivi sijoitettiin avolouhoksen pohjoispuolella sijainneelle 1.5 hehtaarin jätekivialueelle tai käytettiin kaivoksen täyttämiseen.

Hälvälän vedellä täyttyneen louhoksen veden pH on noin 4–4,1. Tulva-aikoina louhoksen vettä vuotaa louhoksen kaakkoispuolella sijaitsevaan metsäojaan, josta vesi laskee edelleen Kulkkujokeen. Kaivoksen sivukivialueita ei ole peitetty eikä maisemoitu.

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineisto : Suomen kaivosteollisuus : Terästeollisuuden metallien kaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)

1. 1 2  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa-blogi 1.4.2019 : Hälvälän kaivos
**Häly** merkitsee akustiikan terminä epä­säännöllisten, jaksottomien värähdysten muodostamaa ääntä. Toisin kuin sävelellä, hälyllä ei siis ole määrättyä sävel­korkeutta..

Häly on myös musiikkitermi. Niinpä monilla lyömä­soittimilla kuten rummuilla ei saada määrä­korkuisia säveliä, ainoastaan sävel­tasoltaan epä­määräisiä häly­ääniä. Länsimaisessa taidemusiikissa on yleistynyt 1900-luvun jälkipuoliskolta akustisille soittimille aiemmin epätyypillisten soittotapojen käyttö, konkreettiselle musiikille sukua oleva *hälymusiikki*. Sen tärkeimpiin edustajiin ja edelläkävijöihin kuuluu saksalainen säveltäjä Helmut Lachenmann.

Fonetiikassa hälyllä tarkoitetaan äänteen piirrettä, joka syntyy ääntöväylän supistuma­kohdassa pyörteisen eli turbulentin ilmavirtauksen vaikutuksesta. Sellainen kuuluu moniin konsonantteihin, varsinkin frikatiiveihin, ja varsinkin spiranteissa se on varsin voimakas.

Lähteet
-------

* Wiik, Kalevi: *Fonetiikan perusteet*. Suomenkielinen oppikirja. Helsinki: WSOY kurssikirjat, 1981. ISBN 951-0-10324-1.

### Viitteet

1. ↑  *Otavan iso Fokus, 2. osa (Em–Io)*, s. 1173, art. Häly. Otava, 1973. ISBN 951-1-00272-4.
2. ↑  *Otavan iso Fokus, 6. osa (Ra–Su)*, s. 3861, art. Soittimet. Otava, 1973. ISBN 951-1-01236-3.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  *Otavan suuri Ensyklopedia, 10. osa (Turgenev-Öljytalous)*, s. 8159, art. Äänteet. Otava, 1981. ISBN 951-1-06271-9.
**Jacob Hübner** (20. kesäkuuta 1761 – 13. syyskuuta 1826) oli saksalainen hyönteistieteilijä. Hänen pääteoksensa *Sammlung Europäischer Schmetterlinge* oli alan perusteos, jossa on kuvattu 2627 eurooppalaista perhoslajia. Teoksessa on perhoset ja niiden toukat on esitelty yksityiskohtaisin värikuvin, jotka Hübner maalasi elävästä mallista korostaen niitä piirteitä, jotka ovat tärkeitä lajien tunnistamisen kannalta.

Ennen Hübnerin aikaa perhoset jaettiin päivä- ja yöperhosiin ja ajateltiin, ettei niiden anatomia anna perusteita tämän tarkempaan jakoon eri sukuihin. Hübner oli eri mieltä, mutta koska hän toimi yksin ja vaikutti vähäisessä Augsburgin kaupungissa, hänen työnsä jäi vaille huomiota.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr. Eberhard Pfeuffer: Hübner Jacob *Augsburger Stadtlexicon*.  2010. Wißner-Verlag. Viitattu 6.11.2014. (saksaksi)
2. ↑  Jacob Hübner: »Geschichte europäischer Schmetterlinge« Harald Fisher Vershlag.  Arkistoitu 6.11.2014. Viitattu 6.11.2014.
3. ↑  A. R. Grote: On Jacob Hubner and his works on butterflies and moths (The Canadian Entomologist / Volume 8 / Issue 07 / July 1876, pp 131-135) *journals.cambridge.org*. Viitattu 6.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacob Hübner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**TCG Büyükada** (runkonumero F-512) on Turkin merivoimien vuonna 2013 palvelukseenotettu Ada-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ada-luokka*
Alus tilattiin Istanbulista Istanbul Naval Shipyardilta, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 2008. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 2011 ja otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 2013.

Palvelus
--------

Tammikuusta huhtikuuhun 2015 alus oli Adeninlahdella ja Arabianmerellä sekä niiden lähialueilla. Matkan aikana se vieraili 12 satamassa Saudi-Arabiassa, Djiboutissa, Omanissa, Pakistanissa, Kuwaitissa, Bahrainissa, Qatarissa ja Sudanissa. Maaliskuussa 2015 Saudi-Arabian laivaston johtama arabiliittouma aloitti sodan Jemenin huthikapinallisia vastaan operaatio Decisive Stormissa, mikä vaikeutti merkittävästi alueella olleiden länsimaisten asemaa. *Büyükada* oli tuolloin Adeninlahdella torjumassa merirosvousta Naton operaatio Ocean Shieldiin kokoamassa laivasto-osastossa. Alus erkani 3. huhtikuuta osastosta Jemeniin Adenin satamaan, mistä se evakuoi 55 turkkilaista Djiboutiin.

Lähteet
-------

* Yaulali, Devrim: Signifigant Ships: MILGEM Class Corvettes: Turkey's 'National Ship' supports National Industry.  *Seaforth World Naval Review 2016*, 2015, s. 124-139. Barnsley, UK:  Seaforth Publishing. ISBN 878-1-84832-309-4.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Yaulali 2015 s. 126
2. ↑  Yaulali 2015 s. 137-138
**Jeu provençal** on eteläranskalaista alkuperää oleva kuulapeli. Sillä on edelleen kotimaassaan laajaa kilpailutoimintaa, vaikka se onkin menettänyt paljon harrastajia "tytärlajilleen" petankille, ja sitä pelataan jonkin verran myös Pohjois-Italiassa.

Jeu provençalia pelataan samanlaisilla kuulilla kuin petankkiakin

Pelin kulku
-----------

Peliä pelataan samanlaisin kuulin ja maalipalloin kuin petankkia, ja peleillä on paljon muitakin yhtäläisyyksiä. Tarkoitus on siis kerätä pisteitä heittämällä mahdollisimman monta omaa kuulaa lähemmäksi maalipalloa kuin vastapuolen paras kuula. Eriä pelataan, kunnes toinen joukkue on saanut kokoon 13 pistettä.

Selvimmät erot ovat maalipallon heiton pituudessa ja kuulan heittotavassa. Pelikierros alkaa sillä, että maalipallo heitetään 15–20 m:n etäisyydelle heittoympyrästä (petankissa 6–10 m). Maalipallo voi pelin aikana siirtyä pelin katkeamatta, mikäli pysytään rajatulla pelialueella (pääsääntöisesti 4 × 24 m) tai jos rajaamattomalla pelikentällä maalipallo siirtyy alle 40 metrin päähän.

Heittoon lähdetään 35–50 cm:n läpimittaisesta heittoympyrästä, mutta iskuheitossa (jossa siis on tarkoitus osua vastustajan kuulaan) heittäjä saa ottaa heittoympyrästä lähtien kolmen askeleen vauhdin.

Vastaavasti asetusheitossa (jossa on tarkoitus sijoittaa oma kuula haluttuun paikkaan) heittäjä saa valintansa mukaan joko

* astua toisella jalallaan yhden askelen johonkin suuntaan, toisen jalan jäädessä heittoympyrään, ja heittää tästä asennosta tai
* astua toisella jalallaan johonkin suuntaan ja heittää sillä jalalla seisten, palaten lopuksi heiton jälkeen takaisin heittoympyrään.

Juuri pelille luonteenomaisista vauhtiaskelista ja asetusheittoon kuuluvasta lievästä akrobatiasta johtui, että pelistä kehittyi toinen versio, joka nykyään tunnetaan nimellä petankki.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelin säännöt (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) – Sääntöjä ei liene koskaan suomennettu.
**Mk-Sprint** eli moottorikelkka-sprint on moottorikelkkaenduron tyyppinen, mutta sitä luonteeltaan kevyempi kilpailulaji, jonka avulla voi tutustua moottorikelkkaurheiluun turvallisissa olosuhteissa. Kilpailu perehdyttää jokamieskelkkailijoita kilpailutoimintaan ja testaa ajokkien luotettavuutta sekä ajajien taitoja. Lajissa järjestetään suomenmestaruuskilpailuja. 

Mk-Sprintin reitin on oltava pääosin vähintään 3 metriä leveä ja kilpailumatkan pituus on 4-6 kilometriä. Reitti ajetaan kolme kertaa ja lähtöjen yhteisaika ratkaisee voittajan. Moottorikelkkojen on oltava tehdasvalmisteisia ja rekisteröityjä vakiomoottorikelkkoja.

Lajin kilpailuluokat
--------------------

* SM-Pro
* Semi-Pro
* Harraste
* SM-Sport 90
* Juniorit 1 ja 2
* Ladyt
* Legendat
* Historic

Lähteet
-------

1. ↑  MK-Enduro ja -Sprint *www.moottoriliitto.fi*. Viitattu 20.8.2018.
2. 1 2    *Suomen Moottorikelkkailijat ry: Moottorikelkka-sprint lajisäännöt 2017.*, 2017.  [{{{www}}} Artikkelin verkkoversio].  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaisa Kärkkäinen** (s. 29. huhtikuuta 1986 Raahe) on suomalainen pesäpalloilija. Kärkkäinen edusti Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Pattijoen Urheilijoita ja Porin Pesäkarhuja. Porin Pesäkarhuissa pelatessaan Kärkkäinen saavutti neljä SM-hopeaa kaudella 2005, kaudella 2008, kaudella 2010 ja kaudella 2013 ja viisi SM-pronssia kaudella 2004, kaudella 2006, kaudella 2009, kaudella 2011 ja kaudella 2012. Kaudella 2010 Kärkkäinen oli Superpesiksen etenijäkuningatar 66:lla tuodulla juoksulla ja hänet valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi. Kaudella 2011 Kärkkäinen oli Superpesiksen kärkilyöntikuningatar 145:llä kärkilyöntipisteellä. Kärkkäinen pelasi seitsemän Itä-Länsi-ottelua vuosina 2006-2008 ja 2010-2013. Hän pelasi ulkokentällä kolmospolttajana. Kärkkäinen pelasi 258 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 19 kunnaria ja 74 tavallista juoksua, toi 422 juoksua ja keräsi 1 186 kärkilyöntipistettä. Kärkkäinen pelasi 118 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 26 tavallista juoksua, toi 159 juoksua ja keräsi 479 kärkilyöntipistettä. Kärkkäinen pelasi kuusi Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja neljä tavallista juoksua, toi 14 juoksua ja keräsi 31 kärkilyöntipistettä.

Lähteet
-------

1. ↑
Adolph Zukor
**Adolph Zukor** (ent. Cukor, 7. tammikuuta 1873 Ricse, Unkari – 10. kesäkuuta 1976 Los Angeles, Kalifornia) oli elokuva-alan liikemies ja elokuvayhtiö Paramount Picturesin perustajajäsen.

Elämäkerta
----------

Cukor syntyi juutalaiseen perheeseen Ricsen kylässä silloisessa Itävalta-Unkarissa. Vuonna 1889, 16-vuotiaana, hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän aloitti vaatimattomasti New Yorkissa. Vuonna 1892 hän muutti Chicagoon ja aloitti liiketoiminnan turkisalalla. Toiminta kasvoi nopeasti ja Cukor ansaitsi hyvin.

Hän ryhtyi elokuva-alalle vuonna 1903, kun hänen serkkunsa Max Goldstein pyysi häneltä lainaa. Mitchell Mark oli laajentamassa teatteriketjuaan ja tarvitsi sijoittajia. Ketjun ensimmäinen teatteri oli Buffalossa sijaitseva Edisonia Hall, jonka salongissa esiteltiin Thomas Edisonin keksintöjä, kuten fonografi, hehkulamppu ja liikkuvat kuvat. Cukor ei ainoastaan lainannut Goldsteinille rahaa, vaan ryhtyi hänen liikekumppanikseen.

Vuonna 1912 Cukor muodosti *Famous Players in Famous Plays* -jakeluyhtiön levittämään ranskalaista elokuvaa *Les Amours de la reine Élisabeth* Yhdysvalloissa. Seuraavana vuonna hän sai taloudellista tukea New Yorkin teatteri- ja elokuva-alalla toimineilta Frohmanin veljeksiltä. He muodostivat *Famous Players Film Company* -yhtiön. Studio kehittyi ensin Famous Players-Laskyksi ja myöhemmin Paramount Pictures -yhtiöksi, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1936 asti. Hän mullisti koko elokuva-alan järjestämällä tuotannon, jakelun ja esittelyn samaan yhtiöön.

Zukor vetäytyi Paramount Picturesin tehtävistä vuonna 1959. Hän kuoli 103-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Krebs, Albin: Adolph Zukor Is Dead at 103; Built Paramount Movie Empire *The New York Times*. Viitattu 5.4.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adolph Zukor** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Adolphus Busch
**Adolphus Busch** (10. heinäkuuta 1839 Hesse – 10. lokakuuta 1913 Langenschwalbach) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen panimoalan yrittäjä, joka perusti yhdessä Eberhard Anheuserin kanssa panimon, josta sittemmin tuli Anheuser-Busch Companies Inc, yksi maailman suurimmista panimoalan yrityksistä.

Buschin isä oli varakas saksalainen viini- ja panimotuotteiden myyjä Ulrich Busch. Adolphus oli nuorin Buschin 21 lapsesta. Hän lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin vuonna 1857 ja asettui St. Louisiin. Perinnön turvin Adolphus Busch perusti oman panimotuotteiden yrityksen, ja vuonna 1865 hän siirtyi panimoyrittäjäksi yhdessä appensa Eberhard Anheuserin kanssa. Buschista tuli yhtiön osakas vuonna 1873. Samana vuonna Busch keksi tavan pastöroida olutta, jotta se kestäisi paremmin lämpötilan vaihteluita. Tämä keksintö mahdollisti Buschin ja Anheuserin oluiden jakelun ympäri Yhdysvaltoja. Vuonna 1879 panimon nimeksi tuli Anheuser-Busch Brewing Association, ja vuonna 1901 se ohitti myynnissä pahimman kilpailijansa Pabstin. Anheuser-Busch myi vuosittain yli miljoona tynnyriä olutta.

Adolphus Busch tunnettiin nokkelana markkinoijana. Yhdessä ravintoloitsija Carl Conradin kanssa Busch kehitti Budweiserin, vaalean ja miedon oluen, jonka oletettiin vetoavan kuluttajiin paremmin kuin tuolloin yleiset tummemmat olutlaadut. Budweiserista tulikin pian maailman myydyin olutmerkki.

Buschin kuollessa yritys siirtyi hänen vanhimman poikansa August Buschin johdettavaksi. Hänen perillisensä omistavat yhä huomattavan osan yrityksestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Adolphus Busch *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc. Viitattu 25.12.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Vuoden 2017 Honda Civic.
**TCR Touring Car** on vakioautoluokka kilpailuun käytettäville autoille. TCR-autot perustuvat tuotantoautoihin, jotka ovat neljä- tai viisiovisia ja minimipituus on 4,2 metriä. Moottori on nelitahtinen turboahdettu ja sylinteritilavuus on yli 1750 cm3 ja enintään 2000 cm3. Autoihin sovelletaan Balance of Performance (BoP) -sääntöjä, joiden mukaan autojen suorituskykyä voidaan muuttaa: autoihin voidaan sijoittaa painolastia, moottorinohjausyksikköä voidaan säätää, ahtimen painetta voidaan muuttaa, ja ajokorkeutta voidaan muuttaa.

TCR:n on suunnitellut Marcello Lotti vuonna 2014. Säännöistä ilmoitettiin vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  TC Racer International Series Technical Regulations 2016 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
2. 1 2  2022 TCR Technical Regulations (PDF) *europe.tcr-series.com*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  TCR coming to Australia *motorsportaustraliachampionships.com.au*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
4. ↑  TC3 announces first cars, teams, regulations and events *touringcartimes.com*. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)
**Rieju** on vuonna 1934 perustettu espanjalainen moottoripyörävalmistaja, joka on erikoistunut mopoihin ja kevytmoottoripyöriin.

Historia
--------

Riejun perusti vuonna 1934 kaksi nuorta yrittäjää Luis Riera Carré ja Jaime Juanola Farrés. Yhtiön toimialana oli valmistaa polkupyörätarvikkeita. Yhtiön nimi muodostui kummankin perustajan sukunimistä: **Rie**ra Carré ja **Ju**anola Farrés.

Yrittäjät ostivat maata, jolle he alkoivat rakentaa tehdasta, mutta Espanjan sisällissota pilasi suunnitelmat. Tasavallan hallitus takavarikoi keskeneräisen rakennuksen ja käytti sitä kuorma-autovarikkona. Sodan päätyttyä yhtiö pääsi vuonna 1940 takaisin tiloihin jatkamaan polkupyörätarvikkeiden tuotantoaan.

Vuonna 1942 yhtiö rekisteröitiin Sociedad Limitada -muotoon miljoonan pesetan pääomalla, ja se alkoi valmistamaan osia ensimmäistä polkupyörää varten. Yhtiö työllisti 35 työntekijää, jotka valmistivat noin 30 pyörää viikossa.

Vuonna 1947 yhtiö valmisti ensimmäinen moponsa yhden polkupyörämallinsa pohjalle. Mopossa oli 38-kuutioinen moottori, joka oli kytketty takapyörään. Moottori tuotti noin yhden hevosvoiman, ja sen huippunopeus oli 40 kilometriä tunnissa. Kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1949 tehtiin moposta toinen versio, jossa oli tehokkaampi moottori ja itse suunniteltu vaihteisto. Myöhemmät mallit (3 ja 4) antoivat jo kuvaa moottoripyörän ulkonäöstä.

Vuonna 1964 Rieju teki sopimuksen Minarellin kanssa lisenssistä Jaca-mallin moottorin valmistukseen, jossa oli 11 hevosvoimaa ja huippunopeus 90 km/h, joka tosin oli rajoitettu 45 kilometriin mopon säännösten mukaan. Jaca-moottorista kehittyi 1960-1970-luvuilla Confort ja TT-malliset moottorit. Rieju kehitteli vuonna 1978 myös automaativaihteista mopoa, mutta hanke kaatui.

Tuotanto kasvoi tasaisesti koko 1980-luvun ajan, ja samalla syntyi uusia ja monipuolisempia malleja. Riejun pyörät voittivat useita palkintoja eri kansainvälisissä enduro-kilpailuissa, mikä kohotti yhtiön profiilia. Vuonna 1996 yhtiö laajensi markkinoita ja alkoi viedä tuotteitaan Eurooppaan. Vuonna 2006 viennin osuus myynnistä oli 60 prosenttia.

Moottoripyörämallit
-------------------

*Pääartikkeli: Luettelo Riejun moottoripyörämalleista*
Rieju valmistaa tehtaillaan mopoja sekä kevytmoottoripyöriä.

Aiheesta muualla
----------------

* Maahantuojan sivut
* Valmistajan viralliset sivut
**Riding Sponsor** (s. 3. toukokuuta 1985) on Suomessa syntynyt Nevele Trottingin kasvattama ranskalais-amerikkalainen ravuri.

Riding Sponsor varttui ja kilpaili uransa menestysvaiheen Lars-Erik Stenbergin valmentamana Vihdissä, jonne myöhemmin palasi siitosoriiksi. Kilpailu-uran Riding Sponsor aloitti Vermossa 21. syyskuuta 1988 Jorma Kontion ohjastamana sijoittuen toiseksi ajalla 21,4.

Kolmivuotiskausi ei ollut hevosen parhaimpia, vaan hevonen kehittyi puoliranskalaiseksi tyypillisesti hiukan amerikkalaisia hitaammin. Kolmivuotiskausi päättyi lukemiin kolme starttia, kaksi kakkossijaa ja 925 € voitettua rahaa.
Nelivuotiskausi oli jo paljon lupauksia herättävä lukemin 19 starttia kymmenen voittoa ja 14 834 euroa juostua rahaa.
Viisivuotiaana Riding Sponsor alkoi tehdä todellista tulosta. Hevonen voitti ensin Kouvolassa suomenmestaruuden ajalla 15,7 ja teki sen jälkeen suomalaisen raviurheilun historiaa voittamalla ensimmäisenä Suomessa syntyneenä ravurina Ranskassa. Riding Sponsor voitti Pariisissa 18. elokuuta 1990 Prix de Stockholmin Jorma Kontion ajamana ajalla 13,0 ja kasvattaen voittosummaa 17 356 eurolla. Viisivuotiskausi päättyi lukemiin 14 starttia, 10 voittoa, 49 985 euroa rahaa ja ennätys 13,0a.

Kuusivuotiaana Riding Sponsor kilpaili vielä Stenbergin tallista saavuttaen muun muassa Suomenmestaruuden 
ja 13:sta startista 2 voittoa ja 23 495 euroa.

Myöhemmin hevonen kilpaili ruotsalaisen menestysvalmentajan Torbjörn Janssonin tallista käsin kuitenkaan saamatta mainittavampaa menestystä. 

Riding Sponsorin kilpailu-ura oli kokonaisuudessaan 81 starttia, 21 voittoa ja 102 599 euroa juostua rahaa.

Jälkeläiset
-----------

Riding Sponsorilla on 176 rekisteröityä varsaa, joista kesäkuussa 2012 98 startannutta. Haamumailin jälkeläisistä ovat saavuttaneet ainoastaan Hearty Snowball 14,6, Born To Go 14,4, Ideal Frost 14,3 ja Diabolo 14,3.

Lähteet
-------

1. ↑  Hippos Heppa-tietokanta. Viitattu 12.6.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Hippos.fi Heppa-tietokanta
* Sukuposti.net
**Sten Kustaanpoika Fincke** (k. 10. marraskuuta 1599) oli Hämeen linnan käskynhaltija. 

Sten Fincken isä oli Suomen käskynhaltija Kustaa Fincke ja veljensä Olavinlinnan käskynhaltija Gödik Fincke. Sten Fincke liittyi Hämeen linnan varusväkeen 1588 ja tuli sen päälliköksi 1594. Vuonna 1597 Fincke sai Kaarle-herttualta käskyn estää Sigismundin kannattajien pääsy linnaan, mutta Fincke liittyikin näihin ja varusti linnaa taisteluun Kaarlea vastaan. Keväällä 1599 suuri osa linnaa tuhoutui ruutiräjähdyksessä ja Fincke pakeni veljensä luo Savonlinnaan. Hän jäi samana vuonna Kaarlen vangiksi Savonlinnassa ja hänet mestattiin Kaarlen käskystä Turun verilöylyssä.

Sten Fincken tytär Katariina oli naimisissa Ivar Arvidinpoika Tavastin kanssa. Kaarle mestautti Katariinan isän, miehen ja apen. Katariina laati myöhemmin nykypäiviin säilyneen kuvauksen Kaarlen toisesta Suomen-retkestä ja maan poliittisista tapahtumista.

Lähteet
-------

* *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
* *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja Oy 1960–1966.

### Viitteet

1. ↑  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 194. Viitattu 1.12.2019.
**Sten Karl Leopold "Sten-Pelle" Pettersson** (11. syyskuuta 1902 Tukholma – 1. kesäkuuta 1984 Tukholma) oli ruotsalainen aitajuoksun olympiamitalisti ja maailmanennätysmies. Hän edusti tukholmalaista IK Göta -seuraa. Hän oli pituudeltaan 190 cm ja painoi aktiiviuransa aikana 79 kg.

Pettersson saavutti Pariisin olympialaisissa 1924 pronssia 110 metrin aitajuoksussa ajalla 15,4. Hän teki 400 metrin aitajuoksun maailmanennätyksen 53,8 Colombes'ssa 4. lokakuuta 1925. Hän juoksi 110 metrin aitajuoksun maailmanennätyksen 14,8 Tukholmassa 18. syyskuuta 1927. Amsterdamin olympialaisissa 1928 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa ja 4 × 400 metrin viestissä neljänneksi sekä karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä. Los Angelesin olympialaisissa 1932 hän karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä ja 400 metrin aitajuoksun välierissä. Torinon EM-kilpailuissa 1934 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä.

Pettersson voitti Ruotsin-mestaruuden 100 metrillä 1925 ja 1926, 200 metrillä 1925, 1927 ja 1928, 400 metrilä 1928, 110 metrin aitajuoksussa 1923–1926, 1930 ja 1933, 400 metrin aitajuokussa 1923 ja 1925–1930 sekä vauhdittomassa korkeushypyssä 1923–1925.

Yleisurheilu-uransa jälkeen Pettersson nousi maajoukkuetasolle keilailussa. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden viisimiehisjoukkuekilpailussa 1941 sekä henkilökohtaisessa kilpailussa ja nelimiehisjoukkuekilpailussa 1942. Hän teki kahden sarjan Ruotsin ennätykseksi 521 pistettä.

Pettersson sai ensimmäisen Svenska Dagbladetin kultamitalin vuonna 1925.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sten Pettersson *olympadia.org*. Viitattu 16.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Sten Pettersson Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2  Sten Pettersson Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. 1 2 3  Sten Pettersson *sok.se*. Viitattu 16.7.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Matti Kuula**, ent. *Taikinamäki*, (4. helmikuuta 1854 Töysä, Alavus – 3. maaliskuuta 1921 Vaasa) oli suomalainen sotilas ja herätyssaarnaaja. Hänen poikansa oli säveltäjä Toivo Kuula.

Matti Taikinamäki sai sotilasnimen Kuula liittyessään Kaartiin 1872 ja käytti sitä nimeä loppuelämänsä. Jefreitteri Kuula lähti Turkin sotaan keisarin henkivartiokaartissa. Haavoituttuaan 5. syyskuuta 1877 Lovtšan taistelussa (nyk. Lovetš) hän palasi Suomeen. Hän erosi kaartista 1878 mutta liittyi uudestaan 1880, sai ylennyksen vääpeliksi 1881 ja siirtyi Vaasaan lasaretin hoitajaksi.

Kuula kirjoitti koko sotaretken ajan muistiinpanoja päiväkirjaansa. Waasa-lehteen kirjoittamansa artikkelit hän myöhemmin muokkasi *Henkivartijan muistelmia* -nimiseksi kirjaseksi. Muistelmansa Kuula kirjoitti 25 vuoden kuluttua, ja kirjoitustyöhön vaikutti silloin jo vanhalestadiolainen usko.

Kuula avioitui 1879 Sydänmaalta kotoisin olleen Susanna Vehkakosken kanssa, ja heille syntyi kahdeksan lasta, joista neljä kuoli pienenä. Lapsista Toivo Kuula on tunnettu säveltäjä. Poikansa Toivo Kuulan kuvauksen mukaan isä oli sodasta palattuaan "vanhana, komeana kaartilaisena paha juoppo ja naismies" mutta paransi tapansa lestadiolaisuuteen liityttyään. Sittemmin Matti Kuulasta tuli asemapoliisi, ja samalla hän toimi saarnaajana ja kirjoitti herätyskirjoituksia.

Teokset
-------

* *Henkivartijan muistelmia*, Nikolainkaupunki: Tekijä, 1903 (Luettavissa myös digitaalisessa sanomalehtiarkistossa 6.6.1903 alkaen)

Lähteet
-------

* Jouni Suistola ja Heikki Tiilikainen: *Sodassa vieraalla maalla: suomalaiset Turkin sodassa 1877–1878*. Atena, 2014. ISBN 978-952-300-083-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suistola & Tiilikainen, s. 44
2. 1 2  Toivo Kuula Archive.orgissa
3. 1 2 3  Suistola & Tiilikainen, s. 39


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kittilän kotiseutumuseo** sijaitsee Ounasjoen rannalla Pakatissa, muutama kilometri Kittilän keskustasta. Museo on avoinna vain kesäisin.

Museo esittelee 1900-luvun alun kittiläläistä talonpoikaiselämää. Museoalueelle on siirretty eri puolilta Kittilää kahdeksan rakennusta, jotka muodostavat museon esittelemälle ajalle tyypillisen peräpohjolais-lappilaisen talonpoikaisajan pihapiirin. Päärakennus, 1860-luvulla rakennettu Vaaran-Mikkola talo sijaitsi alun perin Tepastossa. Muita rakennuksia ovat vilja-aitta, tavara-aitta, navetta, talli, hyysikkä (käymälä), makasiini ja savusauna. Lisäksi pihapiirissä on Pomokairasta siirretty niliaitta. 

Museon avattiin vuonna 1979 ja sen omistaa Kittilän kunta. 

  

Kesällä 2023 museolla on mahdollista pelata paikallishistoriaan liittyvää pakohuonepeliä. Myös museon nettisivuilla on pelattavissa suomenkielinen pakopeli.

Lähteet
-------

1. ↑  Lapin maakuntamuseo *rovaniemi.fi*. Viitattu 1.6.2020.
2. ↑  Kittilän kunnan sivut *kittila.fi*.  Arkistoitu 1.4.2019. Viitattu 1.4.2019.
3. ↑  [vaaranmikkola.fi/pakopelit/ Vaaranmikkolan kotisivut]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Kittilän kotiseutumuseo (Q62619621)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | paikallismuseo, kulttuurihistoriallinen museo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Kittilä |
|  |
| katuosoite | Pakattiojantie 1, 99100 Kittilä |
|  |
| koordinaatit | 67°39′32″N 24°56′38″E﻿ / ﻿67.658929°N 24.9440111°E﻿ / 67.658929; 24.9440111 |
|  |
|  |

 |
**Rübezahl-Sprungschanze** oli hyppyrimäki Jánské Láznĕssa Tšekissä.

Historia
--------

Jánské Láznĕen saks. *Johannisbad* rakennettiin A. Bergerin ollessa vastuussa Rübezahl-Sprungschanze vuonna 1921. Rübezahl-Sprungschanzessa järjestettiin kautta aikain ensimmäiset hiihdon MM-kilpailut. Maailmanmestaruuden vuonna 1925 voitti tšekkoslovakialainen Willen Dick, toiseksi sijoittui norjalainen Henry Ljungmann ja kolmanneksi sijoittui tšekkoslovakialainen Frantisek Wende. Yleisöä kilpailussa oli 3 000. MM-kilpailujen jälkeen mäestä järjestettiin kansallisia kilpailuja.

Välittömästi toisen maailmansodan jälkeen Rübezahl-Sprungschanze remontoitiin hyppykuntoon. Vuonna 1956 arkkitehti Karel Jarolímekin suunnittelema uusi mäki valmistui. Sen jälkeen mäessä järjestettiin vuosittain kansallisia kilpailuja vuoteen 1965 asti.

### Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 55,0 metriä on hypännyt Franciszek Wende.

| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12.2.1925 | Norja Henry Ljungmann | 47,0 m | MM-kilpailut 1925 |  |
| 49,0 m |  |  |
| 1927 | **Tšekkoslovakia František Wende** | 54,0 m |  |  |
| **55,0 m** |  |  |
|

Lähteet
-------

* (englanniksi, saksaksi, puolaksi)
**Rüdiger von Wechmar** (15. marraskuuta 1923 - 17. lokakuuta 2007) oli saksalainen paroni ja diplomaatti. Hän oli Länsi-Saksan suurlähettiläs YK:ssa ja myöhemmin Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja.

Varhainen elämä
---------------

Wechmar syntyi Berliinissä, Saksassa, paroni Irnfried von Wechmarin poikana. Vuonna 1941 opiskellessaan Nationalpolitische Erziehungsanstaltessa ("Napola") hän värväytyi Saksan armeijaan 17-vuotiaana vapaaehtoisena ja taisteli Afrika Korpsissa Erwin Rommelin alaisuudessa kahden vuoden ajan, kunnes jäi Yhdysvaltain armeijan sotavangiksi. Vankiaikanaan Yhdysvalloissa hän opiskeli journalismia.

Sodan päätyttyä Wechmar työskenteli toimittajana ja vuonna 1958 hän astui Länsi-Saksan diplomaattiseen palvelukseen. Hänet lähetettiin Länsi-Saksan suurlähetystöön Washingtoniin ja pääkonsulaattiin New Yorkiin.

Vuonna 1963 hänestä tuli Saksan television ulkomaankirjeenvaihtaja Itä-Eurooppaan, mutta hän palasi diplomaattiseen palvelukseen vuonna 1968. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin valtiosihteeriksi ja hallituksen edustajaksi. Vuonna 1974 hänestä tuli Länsi-Saksan Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs. Hän edusti Länsi-Saksaa YK:n turvallisuusneuvoston puheenjohtajana vuosina 1977 ja 1978 ja oli myöhemmin Länsi-Saksan suurlähettiläs Italiassa (1981-1983) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1983-1988). Paroini von Wechmar oli myös Bilderberg ryhmän jäsen.. YK:n Kolmannenkymmenen viidennen yleiskokouksen ja kahdeksannen hätäkokouksen aikana 1980–1981 hän toimi yleiskokouksen puheenjohtaja.

Wechmar oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. 

Hän kuoli aivoverenkiertohäiriöön 17. lokakuuta 2007 Münchenissä

Lähteet
-------

1. ↑  Rüdiger von WECHMAR (short biography) European Parliament. Viitattu 13 November 2012.
2. ↑  Rüdiger von Wechmar ist tot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**TB Resuscitation** on saksalaisen Hardfloor-ryhmän ensimmäinen albumi. Sen julkaisi trance- ja teknomusiikkiin erikoistunut Harthouse-levymerkki vuonna 1993 ja se oli ensimmäinen Harthousen julkaisema albumi. Levy on julkaistu Euroopan lisäksi myös Yhdysvalloissa ja Japanissa.

Albumi kuuluu acid house -musiikin merkittävimpiin julkaisuihin ja sisältää useita underground-hittejä, kuten *Lost in the Silver Box* sekä *Acperience 1*, jotka on julkaistu myös The Best of Hardfloor -kokoelmalevyllä sekä maxi-singleinä.

Sekä levyn että useiden kappaleiden nimet viittaavat myös Hopealaatikoksi (*silver box*) kutsuttuun Roland TB-303 -syntetisaattoriin, jonka käytöstä Hardfloor on tunnettu.

Kappalelista
------------

1. *Lost in the Silver Box* (8:10)
2. *Trancescript* (8:15)
3. *Teebeestroica* (4:43)
4. *Into the Nature* (7:47)
5. *Brachalde Rontzdrate* (4:50)
6. *Acperience 1* (8:56)
7. *Drugoverlord (Remix)* (5:04)
8. *AM-trip (7:58)*
9. *Happy 20th (Remix)* (5:11)

Albumin vinyyliversio on kahdella levyllä - kullakin levynpuolella on kaksi kappaletta paitsi D-puolella kolme.

Aiheesta muualla
----------------

* Last.fm - TB Resuscitation
* Discogs.com - TB Resuscitation