recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Larry Don Austin** (12. syyskuuta 1930 – 30. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän keskittyi elektroniseen musiikkiin, jota teki jo ennen kuin tietokoneiden teknologia yksinkertaisti sen luomista. Hänestä tuli kuitenkin myös tietokonemusiikin pioneeri. Austinin teoksia esittivät muiden muassa New Yorkin filharmonikot, ja esityspaikkojen joukossa oli Carnegie Hall.

Austinin opettajia olivat Darius Milhaud, Violet Archer ja Andrew Imbrie. Hän työskenteli Pohjois-Texasin yliopistossa vuosina 1978–1996. Tänä aikana hän oli mukana kokeellisen musiikin ja intermedian keskuksen perustamisessa. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi työtään säveltäjänä ja teki uutta musiikkia lähes viimeisiin vuosiinsa saakka. Hänestä tuli vuonna 1996 ensimmäinen Kansainvälisen elektroakustisen musiikin kilpailun Magistere-palkinnon saanut yhdysvaltalainen.

Austin oli New Music Ensemblen perustaja ja kapellimestari vuosina 1963–1968. Vuonna 1967 hän perusti uudelle musiikille omistetun *Source*-lehden, jota toimitti vuoteen 1973. Hän oli mukana kirjoittamassa teosta *Learning to Compose* (1989). Vuosina 1990–1994 hän toimi kansainvälisen tietokonemusiikkijärjestö ICMA:n puheenjohtajana. Hän myös teki viimeistellyn version teoksesta *Universe Symphony* (Ives). Austin kuoli nukkuessaan 88-vuotiaana. Hänellä oli tällöin viisi lasta, 13 lapsenlasta ja yhdeksän lapsenlapsenlasta.

Teoksia
-------

* *Improvisations for Orchestra and Jazz Soloists* (1961)
* *Changes* (pasuunalle ja nauhalle, 1965)
* *Bass* (multimediatyö, 1966)
* *Tableaux vivants* (multimediatyö, 1973, uusittu 1981)
* *Phoenix* (elektronista musiikkia, 1974)
* *Catalogo Voce* (multimediatyö, 1979)
* *\*Stars* (elektronista musiikkia, 1982)
* *Djuro's Tree* (elektronista musiikkia, 1997)
* *John Explains* (sisältää John Cagen nauhoitettua ääntä, 2007)
* *Redux* (viululle ja tietokoneelle, 2007)
* *ReduxTwo* (pianolle ja tietokoneelle, 2008)
* *ReduxThree* (yhdelle, kahdelle, neljälle tai kahdeksalle klarinetille ja tietokoneelle, 2011)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Nicole V. Gagné: Historical Dictionary of Modern and Contemporary Classical Music, s. 30-31
3. 1 2 3  Denton Record-Chronicle: Larry Austin, local composer and former UNT professor, dies at 88
4. ↑  UNT Division of Composition: Larry Austin: Upcoming and Recent Performances and Activities (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Al-Mahwit** (arab. المحويت‎, *Al-Maḥwīt*) on kaupunki Jemenissä. Se on al-Mahwitin maakunnan hallinnollinen keskus.

Maantiede
---------

Paikallista arkkitehtuuria.
Al-Mahwit sijaitsee Jemenin al-Mahwitin maakunnassa. Kaupunki on maakunnan hallinnollinen keskus. Pääkaupunki Sanaahan idässä on matkaa noin 120 kilometriä. Kaupungin lähiseutu on hyvin vuoristoista.

Historia
--------

Al-Mawhitin kaupungilla on pitkä historia. Sen vanhakaupunki tunnetaan esimerkiksi omalaatuisesta arkkitehtuuristaan. Paikallisia taloja rakennettiin lähiympäristössä saatavilla rakennusmateriaaleilla.

Al-Mahwitin alue ja myös kaupunki itsessään olivat pitkään hyvin syrjäisiä. Kaupungin asukasluku oli vielä 1980-luvun alussa alle 10 000. Syrjäseudulla muun Jemenin kehittyminen ei pitkään juuri tuntunut al-Mahwitissa. Tilanne alkoi kuitenkin viimein muuttua 1980-luvun aikana, jolloin kaupunki sai ensimmäistä kertaa esimerkiksi päällystettyjä teitä, sähköä ja viemärijärjestelmän. Al-Mahwitissa kehittyi myös 1970-luvulla perustetun al-Mahwitissain maakunnan hallinnollinen keskuksena, jonne sijoitettiin hallinnollisia virastoja.

Väestö
------

Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa zaidilaisia muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Charles Schmitz ja Robert D. Burrowes: *Historical Dictionary of Yemen*, s. 295-296. 3. painos. Rowman & Littlefield, 2018. ISBN 9781538102336. (englanniksi)
2. ↑  UNESCO Produces a Video Series Celebrating Yemen's Rich Culture Heritage Unesco. Viitattu 16.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  Michael Izady: Yemen, Ethnic and Religious Composition (detailed) (png) *The Gulf/2000 Project*. Columbia University. Viitattu 16.12.2021. (englanniksi)
**Al-Minya** (arab. المنيا‎, *Al-Minyā*) on kaupunki Egyptin Ylä-Egyptissä Niilin varrella. Se on al-Minyan kuvernoraatin hallinnollinen keskus.

Maantiede
---------

Rantatie Niilin varrella.
Al-Minya sijaitsee Egyptissä Niilin varrella joen länsirannalla niin sanotun Ylä-Egyptin alueella. Se on myös al-Minyan kuvernoraatin keskus. Matkaa Kairoon pohjoisessa on noin 225 kilometriä.

Historia
--------

Al-Minyan alueella on useita muinaisen Egyptin aikaisia jäännöksiä, kuten temppeleitä ja hautoja. Kaupungista kaakkoon Niilin toisella puolella sijaitsi Menat Khufun kaupunki, josta myös al-Minyan nykyinen nimi on johdettu. Muinaisen Egyptin 4. dynastian hallitsijat olivat lähtöisin Menat Khufusta. Paikalla on myös pieni 3. dynastian aikainen pyramidi.

Talous
------

Paikallinen hotelli.
Al-Minya on oman lähialueensa taloudellinen keskus. Kaupungissa on myös esimerkiksi puuvillan, sokerin ja mattojen valmistukseen liittyvää teollisuutta. Kaupungin kautta kulkee matkustajaliikennettä nähtävyyksille Keski-Egyptissä ja tätä kautta kaupungissa on myös monia hotelleja. Paikallinen matkailu on kuitenkin kärsinyt alueen islamistisesta liikehdinnästä ja siihen liittyvästä terrorismista.

Väestö
------

Al-Minyan asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 236 043. Kaupungin asukkaista noin puolet ovat Egyptin koptilaisia kristittyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Al-Minyā Encyclopaedia Britannica. Viitattu 23.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Arthur Goldschmidt: *Historical dictionary of Egypt*, s. 259. 3. painos. Scarecrow Press, 2003. ISBN 0-8 108-4856-2. (englanniksi)
Al-Kashin esittämä teoreema
**Ghiyath al-Din Jamshid Masud al-Kashi** (pers. ‏غیاث‌الدین جمشید مسعود کاشانی‎, *Ġiyās-od-Din Jamšid Mas’ud Kāšānin*; n. 1380 Kashan, Iran – n. 1429 Samarkand, Transoxiana) oli persialainen astronomi ja matemaatikko, joka eli Timur-Lenkin valtakunnassa. Hän oli islamin kultakauden viimeinen suuri nimi ennen islamilaisen sivilisaation taantumaa.

Al-Kashi työskenteli Timur-Lenkin pojanpojan Ulugh Begin rakennuttamassa observatoriossa Samarkandissa. Hän kirjoitti tutkimuksensa joko persiaksi tai arabiaksi. Al-Kashi tunnetaan desimaalilaskennan kehittäjänä, vaikka hän ei alaa keksinytkään. Hän esimerkiksi laski 1400-luvulla piin likiarvon 16. desimaaliin asti. Koska maapallon säde tunnettiin, ja maailmankaikkeus arvioitiin 600 000 kertaa maata suuremmaksi, al-Kashi kehui laskeneensa maailman läpimitan hevosen karvan tarkkuudella. Euroopassa päästiin tässä suhteessa hänen ohitseen vasta 1500-luvun lopulla.

Aritmetiikassa al-Kashi tunnetaan siitä, että hän onnistui 1400-luvulla laskemaan viidennen juuren, toisten tietojen mukaan kuudennen juuren. Omar Khaijam oli 1100-luvulla väittänyt keksineensä keinon laskea juuria mihin määrään asti tahansa, mutta hänen todistelunsa on kadonnut.

Binomiteoreeman al-Kashi esitti Pascalin kolmion muodossa noin sata vuotta sen jälkeen, kun se esitettiin Kiinassa ja sata vuotta ennen kuin se esitettiin Euroopassa.

Islamilaisen kulttuurin jäykistyminen johti siihen, että al-Kashin jälkeen islamilaisten tiedemiesten lukumäärä oli enää häviävän pieni. Kun islamilainen maailma taantui, eurooppalainen tiede oli kuitenkin heräämässä eloon ja pääsi 1100- ja 1200-luvuilla hyödyntämään sitä osaa arabialaisesta matematiikasta, joka oli onnistuttu kääntämään latinaksi. Matematiikka olikin islamilaisen maailman edistynein tiede, koska se oli abstraktina tieteenä pysynyt paremmin suojassa uskonnolliselta dogmatismilta kuin luonnonfilosofia.

Ranskassa kosinilause tunnetaan nimellä "al-Kashin teoreema".

Lähteet
-------

* David C. Lindberg & Michael H. Shank (toim.): The Cambridge History of Science. Volume 2. Medieval Science. Cambridge University Press, 2013. (englanniksi)
* Huff, Toby E.: *The Rise of Early Modern Science. Islam, China, and the West. 3rd edition*. Cambridge University Press, 2017. ISBN 978-1-107-57107-5. (englanniksi)
* J. L. Berggren: *Islamic Mathematics. Teoksessa: David C.Lindberg & Michael H. Shank (toim.): The Cambridge History of Science. Volume 2. Medieval Science*. Cambridge University Press, 2013. (englanniksi)
* Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: *Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa I*. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Art House, 1994. ISBN 951-884-150-0.

### Viitteet

1. ↑  Ghiyath al-Din Jamshid Mas'ud al-Kashi
2. ↑  Berggren, 2013, s. 83
3. 1 2 3 4 5  Boyer, s. 348–350
4. ↑  Berggren, 2013, s. 79
5. 1 2  Berggren, 2013, s. 70–71
6. ↑  Huff, 2017, s. 54
Al-Mu'tasim. Kirjan kuvitusta 1100–1200-luvulta.
Hopeadirhami al-Mu'tasimin hallitsijakaudelta (836/837).
**Abū Isḥāq Muḥammad ibn Hārūn al-Rashīd** (arab. أبو إسحاق محمد بن هارون الرشيد‎; 796 – 842) tunnetaan paremmin hallitsijanimellään **al-Muʿtaṣim bi-llāh** (arab. المعتصم بالله‎). Abbasidikalifina hän hallitsi vuodet 833–842 eli kuolemaansa asti. 

Al-Mu'tasimin edeltäjä ja velipuoli oli kalifi al-Mamun. Tämä oli aloittanut Khorasanista värvätyn armeijansa eli "dynastian poikien" korvaamisen turkkilaisperäisellä orja-armeijalla luodakseen itselleen enemmän liikkumavaraa ja päästäkseen eroon klaanien vaikutusvallasta. Syyrian kuvernöörinä al-Mu'tasim jatkoi tätä toimintaa ja loi oman turkkilaisarmeijansa. Kun al-Mamun odottamatta kuoli sotaretkellä vuonna 833, al-Mu'tasim onnistui syrjäyttämään kalifin pojan ja veljenpoikansa al-Abbasin. 

Al-Mamun siirsi pääkaupunkinsa vuonna 836 Bagdadista sadan kilometrin päähän Samarraan erilleen Bagdadin valtapelistä, johon armeijan lisäksi osallistui persialainen hallintoeliitti.

Lähteet
-------

* Bennison, Amira. K.: *The Great Caliphs. The Golden Age of Abbasid Empire*. Tauris, 2011.
* Kennedy, Hugh: *When Baghdad Ruled the Muslim World. The Rise and Fall of Islam's Greatest dynasty*. Da Capo Press, 2004.

### Viitteet

1. 1 2  Bennison, 2011, s. 36–37
2. ↑  Kennedy, 2004, s. 213–215


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Al-Mamun** | **Bagdadin abbasidikalifit**Al-Mu'tasim 833 - 842 | Seuraaja:**Al-Wathiq** |
**Al-Murabitoun** oli Saharan alueella Pohjois-Malissa toimiva islamistinen terroristijärjestö. Järjestön jäsenet koostuivat algerialaiselle Mokhtar Belmokhtarille uskollisista joukoista. Järjestö teki useita iskuja Malissa ja toimi yhteistyössä Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan kanssa, josta al-Murabitounin johtaja Belmokhtar alun perin erosi välirikon takia. Maaliskuussa 2017 järjestö liittyiyhteen joidenkin muiden järjestöjen kanssa, muodostaen järjestön nimeltä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM.

Historia
--------

Al-Murabitounin perustajana pidetään ennen Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan johtohahmoihin kuulunutta algerialaista Mokhtar Belmokhtaria. Belmokhtarin välit al-Qaidan kanssa rikkoutuivat vuoden 2012 loppupuolella ja tammikuussa 2013 puolella hän tuli tunnetuksi In Aménasin panttivankikriisistä. Myöhemmin samana vuonna Belmokhtarin johtamat joukot yhdistyivät Mujao-nimisen toisen terroristijärjetön kanssa. Järjestön virallista johtajaa ei nimetty ranskaksi julkaistussa perustamisjulistuksessa, mutta Belmokhtarin uskotaan olevan nykyisin järjestön johdossa Mujaon johtaja Ahmed Ould Amerin ja Ranskan viranomaisten al-Murabitounin johtajaksi epäilemän Abu Bakr al-Nasrin kuoltua Ranskan armeijan operaatioissa Malissa vuonna 2014.

Vuoden 2015 puolella liikkui huhuja al-Murabitounin liittymisestä Isis-järjestöön. Yksi Mujaon johtajista ilmoitti liittymisestä, mutta myöhemmin Belmokhtar totesi järjestön olevan uskollinen al-Qaedan johtaja Ayman al-Zawahirille. Vuonna 2015 järjestö toteutti myös useita terrori-iskuja Malissa. Elokuussa järjestö hyökkäsi hotelliin Sevaren kaupungissa surmaten ainakin 19 henkilöä. Se otti myös vastuun hyökkäyksestä kahvilaan Bamakossa maaliskuussa 2015, jossa sai surmansa viisi henkilöä. Marraskuussa 2015 järjestö otti panttivankeja Bamakon Radisson Blu-hotellilla. Mauritanialaisen al-Akhbar-uutistoimiston mukaan isku toteutettiin yhteistyössä Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan kanssa. Yhteistyötä on pidetty merkkinä yrityksistä lähentää toimintaa al-Qaidan kanssa, joka on kärsinyt kilpailusta Isis-järjestön kanssa. Samanlaista kehitystä oli havaittavissa Burkina Fason terrori-iskuissa 2016. Islamilaisen Maghrebin al-Qaida otti vastuun iskuista, mutta yhdysvaltalaisen terroristijärjestöjä tarkkailevan SITE:n mukaan iskun toteuttajat olivat Al-Murabitounin jäseniä.

Maaliskuussa 2017 neljä al-Qaidaan liitoksissa ollutta ryhmää, al-Murabitoun, Ansar Dine, Macinan vapautusrintama ja Islamilaisen Maghrebin al-Qaida liittyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM.

Lähteet
-------

1. 1 2  Profile: Al-Murabitoun *BBC News*. BBC. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Burkina Faso attack: Foreigners killed at luxury hotel *BBC News*. BBC. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Peter Foster: Burkina Faso attacks: Four Al-Qaeda terrorists - 'including two women' - killed after special forces free 126 hostages in hotel siege *The Telegraph*. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Firle Davies & Alastair Leithead: The war in the desert *BBC News*. BBC. Viitattu 21.6.2018. (englanniksi)
**Iso Liesjärvi**  tai myös **Iso Liesijärvi**  on Keski-Suomessa Multialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 130 hehtaaria eli 1,3 neliökilometriä. Se on 2,8 kilometriä pitkä ja 850 kilometriä leveä. Järven rantaviiva on alavaa metsämaastoa, jossa painaumiin on kehittynyt soistuvaa metsää. Itäpuolella sijaitsee Heinälammen avosuo, jossa nimensä perusteella olisi ollut avoveden alue. Itäpuolella kohoaa heti Riihikangas, joka kohoaa 40 metriä järvenpintaa korkeammalle. Kauempana Heinälammen takana sijaitsevat vielä Väärävuori, Viitamäki sekä Urjaisvuori, ja järven eteläpuolella Kusinmäki. Järvessä on kartan mukaan kolme saarta, jotka ovat pieniä luotoja. Iso- ja Pieni Mäntysaari ovat maatuneet yhteen ja saarelle on rakennettu kannas, joten saari onkin nykyään niemi.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0014 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,1 metriä ja suurin syvyys on 2,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee karttojen mukaan Palokärjenkallion edustalla järven eteläpäässä.

Järven rantaviivan pituus on 8,9 kilometriä ja sen lähiympäristössä on sijainnut kaksi maatilaa, joiden nykyinen peltoala on vähäinen. Rannoille on rakennettu haja-asutuksena vain muutama asunto sekä lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Vilhuskylältä alkavilta yhdystieltä 16529 ja järven länsipuolelta kiertävältä kylätieltä.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Sarajoen alueeseen (35.674) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,9 metriä mpy.

Järvi on vesistöalueensa latva-alueita ja se saa kaiken vetensä omalta valuma-alueeltaan. Sarajoen alueella on kolme yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Rautopuron valuma-alueen alajuoksulla sijaitseva Virkolampi (2 ha) sekä Rautopuron sivuharaassa sijaitsevat Pirttilampi (5 ha) ja Pieni Pirttilampi (1 ha). Kauempaa Sarajokea myöten laskee Kalliolampi (8 ha). Sarajokeen yhtyy oikealta Ison Liesjärven laskuoja Sipipuro ja samalta puolelta Vähäjärvi (12 ha).

Järven laskuojan vesireitti jatkaa siis Sarajokena laskien Uitamonjärveen. Reitti jatkuu Pietilänjokena Sinervään ja eteenpäin Isoon Multianjärveen ja Pieneen Multianjärveen. Multianjoki laskee Tarhapäänjärven läpi ja se laskee Tarhianjokena Tarhiaan ja Keurusselkään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Iso Liesjärvi, Multia (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 14.9.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 16.8.2018.
3. ↑  Iso Liesjärvi, Multia (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 143.9.2019.
4. 1 2 3  Iso Liesjärvi (35.674.1.002) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 16.8.2018.
Olhavan piirin vaakuna
Olhavan piirin sijainti Leningradin alueen kartalla.
  
Olhava
Sjasstroi
Uusi Laatokka
Berežki
Hvalovo
Issad
Kiselnja
Koltšanovo
Paša
Potanino
Selivanovo
Sviritsa
Usadištše
Staraja Ladoga
Vyndin OstrovPiirin kunnat
**Olhavan piiri** (ven. Во́лховский райо́н, *Volhovski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1927. Sen pinta-ala on 5 016 neliökilometriä ja asukkaita on 95 200 henkeä.

Sijainti ja luonto
------------------

Olhavan piiri sijaitsee Laatokan eteläpuolella Olhavajoen molemmin puolin. Pohjoisessa se rajoittuu Leningradin alueen Lotinapellon, idässä Tihvinän, etelässä Kirišin ja lännessä Kirovskin piireihin.

Olhavan lisäksi muita suuria jokia ovat Laatokkaan laskevat Säsjoki ja Paksujoki.

Historiaa
---------

Pyhän Yrjön kirkko Staraja Ladogan linnoituksessa
Olhavan vesivoimalaa
Olhavan ja Ladožkajoen yhtymäpaikassa sijaitsee Staraja Ladoga, joka oli yksi Venäjän ensimmäisistä kaupungeista. Olhavajokea pitkin on kulkenut viikinkien idäntie. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan ja Äänisen viidenneksiin. 1700-luvun alussa siitä tuli osa Pietarin lääniä.

Hallinto
--------

Piirin hallinnollinen keskus on Olhavan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Sjasstroin ja Uuden Laatokan kaupungit sekä 12 maalaiskuntaa: Berežki, Hvalovo, Issad, Kiselnja, Koltšanovo, Paša, Potanino, Selivanovo, Sviritsa, Usadištše, Staraja Ladoga ja Vyndin Ostrov.

Piirin päämies on Jevgeni Gorbatšov, piirihallinnon päämies Aleksei Savinov.

Talous
------

Piirissä on selluloosa- ja paperi-, metalli-, kemian, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan ja vihannesten viljelyyn.

Liikenne
--------

Olhavan piirin kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen rautatie, josta Olhavan kaupungissa haarautuvat radat Vologdaan ja Tšudovoon. Piirin läpi kulkee myös Pietarin ja Murmanskin välinen maantie, josta haarautuu Uuden Laatokan luona autotie Tihvinään ja Vologdaan.

Kulttuuria ja nähtävyyksiä
--------------------------

Seudun huomattavin nähtävyys on Staraja Ladogan museoalue.

Lähteet
-------

1. ↑  Olhavan piiri Leningradin alueen sivustolla *lenobl.ru*. Viitattu 26.8.2008. (venäjäksi)
2. ↑  Leningradin alueen paikallishallinto 1.1.2008 *lenobl.ru*. Viitattu 26.8.2008. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olhavan piiri** Wikimedia Commonsissa

* Olhavan piirin sivusto (venäjäksi)
* Olhavan piiri Leningradin alueen sivustolla (venäjäksi)
* Olhavan piiri Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Leningradin alue |
| --- |
|  |
| 
* Boksitogorsk
* Hatsina
* Jaama
* Kiriš
* Korotka
* Koskenala
* Käkisalmi
* Lomonosov
* Lotinapelto
* Luga
* Olhava
* Seuloskoi
* Slantsy
* Sosnovyi Bor
* Tihvinä
* Tusina
* Viipuri
* Volossova

 | Leningradin alueen vaakuna |

 |
**Olifant** on 1970-luvun lopussa käyttöön tullut eteläafrikkalainen muunnelma brittiläisestä Centurion-taistelupanssarivaunusta. Vaunu on edelleen käytössä Etelä-Afrikan asevoimissa.

Kehitys
-------

Olifant taisteluharjoituksessa.
Olifantin kehittelystä vastasi eteläafrikkalainen OMC Engineering (*Olifant Manufacturing Company*), joka yrityskauppojen tuloksena on nykyisin osa BAE Systemsiä. Etelä-Afrikassa oltiin tehnyt muunnelmia Centurion-vaunusta jo ennen Olifantin käyttöönottoa. Vuonna 1972 tehtiin *Semel*-nimellä tunnettu muunelma, jossa oli uusi moottori ja vaihteisto. Näitä vaunuja rakennettiin kuitenkin vain kahdeksan. Vuonna 1974 jatkokehittelyjen tuloksena syntyi saman kaltaisin uudistuksin *Skokiaan*, jota valmistettiin 25 kappaletta. Osaa niistä käytettiin nykyisessä Namibiassa, joka tuolloin oli osa Etelä-Afrikkaa.

Skokiaania seurasi varsinainen Olifant Mk1. Sen kehittely alkoi vuonna 1976 ja ensimmäinen prototyyppi valmistui samana vuonna. Kahden seuraavan vuoden aikana rakennettiin vielä kaksi prototyyppiä. Näiden prototyyppien jälkeen vaunu hyväksyttiin käyttöön Etelä-Afrikan asevoimiin.

Olifant Mk1:tä seurasi Mk1A, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1983. Tätä vaunutyyppiä käyttivät eteläafrikkalaiset joukot Angolan sisällissodassa. Mk1A:n olennaiset erot alkuperäiseen Centurion vaunuun olivat siihen asennettu Denel Ordnance 105 mm L7 rihlattu tykki, kahdeksan savunheitintä ja uusi V-12 dieselmoottori. Mk1A:n seuraajan Mk1B:n kehittely alkoi 1983 ja ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1985. Testien jälkeen vaunu otettiin käyttöön asevoimissa ja ensimmäisen hieman alle 50 vaunun erän valmistus saatiin päätökseen vuonna 1991.

Denel Ordnance kehitellyt prototyyppiasteella vielä olevaa uutta tykkitornia, jota kutsutaan nimellä Olifant 2. Sen aseistuksena voi olla joko 105 mm rihlattu tykki, tai Denel Ordnancen 120 mm sileäputkinen tykki. Parannuksia on tehty myös miehistön suojelussa, liikkeestä ampumiskyvyssä sekä yö- ja päivätaistelukyvyssä.

Versiot
-------

* Raivausvaunu, sekä Mk1A:han että Mk1B:hen voidaan asentaa miinanraivauslaitteisto.
* Hinauspanssarivaunu, perustuu Mk1A:n runkoon.
* Siltapanssarivaunu, varustettu saksalaisella MAN-sillalla.

Käyttäjämaat
------------

* Etelä-Afrikka, käytössä 34 vaunua joiden lisäksi 133 varastossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Christopher F. Foss: *Jane's Armour and Artillery 2005–2006*, s. 121–123. Jane's publishing, 2012. ISBN 978-0-710626868. (englanniksi)
2. ↑  *The Military Balance 2012*, s. 531. International Institute for Strategic Studies. Routledge, 2012. ISBN 978-1-85743-642-6. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olifant** Wikimedia Commonsissa
Hilkka Hakola oikealla.
**Hilkka Tuulikki Hakola** (23. helmikuuta 1934 Helsinki – 29. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.

Hakola oli ensimmäinen kansainvälisen huipputason suomalainen naiskoripalloilija. Hän edusti Suomen maajoukkuetta EM-kisoissa Moskovassa 1952 sekä Prahassa 1956 ja oli Prahan kisoissa koko turnauksen paras korintekijä 187 pisteellä (keskiarvo ottelua kohden 23,4). Kaikkiaan Hakola pelasi vuosien 1952–1964 aikana 28 maaottelua, joissa teki 406 pistettä. Hänen Sveitsiä vastaan 1956 heittämänsä 41 pistettä on yhä naisten yhden maaottelun ennätys.

Hakola edusti urallaan Helsingin Tarmoa, Helsingin Visaa ja Helsingin Työväen Uimareita ja voitti yhdeksän naisten koripalloilun Suomen mestaruutta, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän toimi myös naisten maajoukkueen päävalmentajana ja Työväen Mailapoikien naisten joukkueen päävalmentajana sen voittaessa Suomen mestaruuden vuonna 1968. Urheilutoimittajat valitsivat hänet vuoden parhaaksi suomalaiskoripalloilijaksi vuonna 1956.

Monipuolisena urheilijana Hakola kunnostautui myös lentopallossa, jossa voitti Helsingin Ponnistuksen riveissä Suomen mestaruuden 1962 ja hopeaa 1960. Lisäksi hän kunnostautui yleisurheilussa voittaen korkeushypyssä kolme SM-hopeaa vuosina 1950–1952 ja edustaen Suomea myös yhdessä maaottelussa.

Aktiiviuransa jälkeen Hakola osallistui urheilun järjestötoimintaan. Hän oli vuosikausia Suomen Koripalloliiton eri luottamustehtävissä ja varapuheenjohtajana vuosina 1985–1989. Hän on Koripalloliiton kunniajäsen (1995) ja sai opetusministeriön myöntämän urheilun kultaisen ansioristin (1985) ja Pro Urheilu -mitalin (2001).

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 18.12.2022, s. B 28.
2. ↑  EM-korikuningatar Hilkka Hakola on poissa *www.basket.fi*.  2.12.2022. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 2.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Hilkka Hakola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Hilkka Hakolan SM-sarjatilastot Suomen koripalloliitto
* Hilkka Hakolan maaottelutilastot (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen koripalloliitto

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Raimo Lindholm** | **Vuoden koripalloilija**1956 | Seuraaja:**Raimo Lindholm** |
|

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1952
3 Lamminpää |
4 Hakola |
5 Kenkkilä |
6 Hakala |
7 Kortelainen |
8 Eskelinen |
9 Tähtinen |
10 Lanne |
11 Salminen |
12 Vehkaoja |
13 Satomaa |
14 Nieminen |
15 Viitanen |
16 Saarinen |
Valmentaja Mattila

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1956
3 Hakola |
4 B. Lindberg |
5 Aarnivala |
6 Kenkkilä |
7 Stenman |
8 Eskelinen |
9 Tähtinen |
10 Mikkelsson |
11 Gustafsson |
12 Aalto |
13 Sanden |
14 K. Lindberg |
Valmentaja Tuominen
Okeanidit, Gustave Doré, 1860
**Okeanidit** (m.kreik. Ὠκεανίδες, *Ōkeanides*, lat. *Oceanides*) olivat kreikkalaisessa mytologiassa titaanien Okeanos ja Tethys kolmetuhatta tytärtä. Jokainen heistä oli suojelushenki tietylle joelle, lähteelle, lammikolle tai merelle; side oli niin kiinteä, että suojelijattaren hyvinvointi vaikutti kohteensa hyvinvointiin ja päinvastoin (kts. nymfi). Okeanoksella ja Tethyksellä oli myös kolmetuhatta poikaa, jokijumalaa. Yleensä okeanidilla viitataan kuitenkin vain tyttäriin, mutta välillä antiikin kirjoituksissa myös miespuoliset jälkeläiset lasketaan kuuluviksi heihin.

Luettelo okeanideista
---------------------

Hesiodos, Apollodoros ja Hyginus luettelevat seuraavia okeanideja nimeltä:

1. Akaste
2. Admete
3. Aithra
4. Amaltheia
5. Amfiro
6. Amfitrite
7. Argia
8. Asia
9. Beroe
10. Bolbe
11. Daira
12. Dione
13. Doris
14. Eidyia tai Idyia
15. Elektra
16. Efyra
17. Eudore
18. Europe
19. Eurynome
20. Filyra
21. Galaksaure
22. Hippo
23. Ianeira
24. Ianthe
25. Kallirrhoe
26. Kalypso
27. Kafira
28. Kerkeis
29. Keto
30. Khryseis
31. Klio
32. Klymene
33. Klytie tai Klytia
34. Leukippe
35. Lysitheia
36. Melia
37. Meliboia
38. Menestho
39. Merope
40. Metis
41. Nemesis
42. Okyroe
43. Pasithoe
44. Peitho
45. Periboia
46. Perse tai Perseis
47. Petraia
48. Pleione
49. Pluto
50. Polydora
51. Prymno
52. Rhode
53. Styks
54. Telesto
55. Thoe
56. Tykhe
57. Urania
58. Zeukso

Lähteet
-------

1. 1 2  Hesiodos, *Jumalten synty 346–370* (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Kirjasto 1.2.2* (engl. käännös)
3. ↑  Hyginus, *Fabulae esipuhe* (engl. käännös)
**Rip Van Winkle** on Washington Irvingin kirjoittama novelli, joka sijoittuu Yhdysvaltain siirtokunta-ajalle. Sen nimihenkilö asuu hollantilaisten uudisasukkaiden pienessä kylässä New Yorkin osavaltiossa. Novellin tarina perustuu saksalaiseen kansansatuun. Rip Van Winkle julkaistiin alun perin Irvingin vuosina 1819–1820 ilmestyneessä novellikokoelmassa The Sketch Book, joka sisältää muun muassa The Legend of Sleepy Hollow -kauhutarinan.

Juoni
-----

Rip Van Winkle on hyväntahtoinen maanviljelijä, joka törmää Catskillvuorilla vaeltaessaan ryhmään kääpiöitä, joilla on keilapeli kesken. Rip juo heidän tarjoamaansa alkoholia ja nukahtaa. Kun hän herää, onkin kulunut 20 vuotta, ja Ripistä on tullut vanha ukko, jolla on pitkä valkea parta. Kääpiöt ovat kadonneet jäljettömiin.

Rip palaa kotiinsa, jossa kaikki on muuttunut. Hänen vaimonsa on kuollut, lapset ovat kasvaneet aikuisiksi, ja tuvan seinällä on kuningas Yrjö III:nnen kuvan sijaan George Washingtonin kuva. Vanha Rip viihdyttää kylän väkeä kertomalla tarinoita menneistä ajoista ja kohtaamistaan kääpiöistä.

Suomenkielinen käännös
----------------------

Rip Van Winkle on julkaistu suomeksi vuonna 1959 kokoelmateoksessa *Amerikkalaisia kertojia : valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Rip Van Winkle *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  The Editors of Encyclopaedia Britannica: The Legend of Sleepy Hollow *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 18.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Helmet - Amerikkalaisia kertojia : valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta / toimittanut Jarl Hellemann ; (suomentaneet Tuomas Anhava...et al.) *helmet.fi*. Viitattu 18.2.2021.
Charlie Williams
**Charles "Charlie" Williams** (1872–1952) oli englantilainen jalkapallomaalivahti ja valmentaja. Williams on ensimmäinen maalivahti, jonka tiedetään tehneen maalin jalkapallo-ottelussa.

Pelaajaurallaan Williams edusti vuosina 1891–1894 Arsenalia, jossa hän oli maalivahtina seuran historian ensimmäisessä liigaottelussa 1893. Williams siirtyi Arsenalista Manchester Cityyn, jossa hän pelasi 1894–1902. Tämän jälkeen hän pelasi vielä Tottenham Hotspurissa, Norwich Cityssä ja Brentfordissa. Williams on ensimmäinen virallisessa ottelussa maalin tehnyt maalivahti. Hän teki sen maalipotkusta ottelussa Sunderlandia vastaan huhtikuussa 1900.

Williams toimi pelaajauran jälkeen muun muassa Tanskan maajoukkueen, tanskalaisen B93:n, ranskalaisen Lillen sekä brasilialaisten Fluminesen ja Corinthiansin päävalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Attwood, Tony: The great nephew of Arsenal’s first league keeper now plays in Brazil *blog.woolwicharsenal.co.uk*. Viitattu 28.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Cometh the hour, cometh the keeper  13.4.2007. FIFA.  Arkistoitu 20.7.2012. Viitattu 28.4.2011. (englanniksi)
3. ↑  Hackett, Robin: Goal-scoring goalkeepers  31.3.2011. ESPN Soccernet.  Arkistoitu 4.4.2011. Viitattu 28.4.2011. (englanniksi)
**Kilvanajoa** on kuvateos, jonka aihepiiri on moottoriurheilu. Kuvat ovat peräisin Holger ja Marita Eklundin arkistosta 1950-luvulta alkaen aina 1990-luvulle. Eklundit olivat molemmat ammattivalokuvaajia. Holger Eklund työskenteli Moottoriurheilu-lehdessä ja Helsingin Sanomissa. Arkisto sisältää kaikkiaan puoli miljoonaa kuvaa tai negatiivia, ja niistä kirjaan on valikoitu promillen verran.

Kriittikko pitää *Kilvanajoa*-teosta yhtenä talven vaikuttavimmista urheilukirjoista, ja toteaa myös, että teoksessa on kartettu perinteistä moottoriurheilukirjojen huumoria ja annettu kuvien puhua. Teoksen kuvat kertovat etupäässä kotimaisista moottoriurheilijoista ja tapahtumista, mutta mukana on kuvia myös merkittävistä ulkomaisista tähdistä ja myös muun muassa Monte Carlosta. Kuvien ohessa on kuvateksteinä tietoiskuja kuvan aihepiiristä.

Teoksessa on kuva muun muassa Eläintarhan ajot päättäneestä Örjan Atterbergin kuolemaan johtaneesta turmasta.

Teoksen on julkaissut vanhojen autojen talli Scuderia Naftalin, joka on saanut haltuunsa Eklundien arkiston. Talli on Historic Formula Vee -tiimi, jolla on hallussaan muun muassa Keke Rosbergin ensimmäinen iso formula Veemax Mk IV b 1970, jolla Rosberg ajoi 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kilvanajoa, Esipuhe s. 6
2. 1 2  Antti Penttinen, Bensaa, pärinää ja rullafilmiä, Helsingin sanomat, 24.2.2010 s. B12
3. ↑  Scuderia Naftalin -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Langobardien kilven kupura.
Thorsbergistä, nykyisen Saksan alueelta suosta löydettyjä kilpiä, joissa on pronssinen kupura.
**Kilvenkupura** on kilven keskellä käytetty käden suoja. Tasapainon vuoksi käden on parasta pitää kilvestä kiinni läheltä pintaa, jolloin kilpiin on tehty reikä, jossa kahva (käsirauta) sijaitsee. Tällöin käden suojaamiseksi on tarvittu suoja. Vanhoissa puusta valmistetuissa kilvissä kupura on tehty joko puusta tai metallista. Metallisia kupuroita on muinaismuistoissa säilynyt varsin paljon. Kupuralle on tyypillistä varsin monimuotoinen muotoilu ja koristelu.

Suomalaiset kilvenkupurat
-------------------------

Suomesta löydetyt kilvenkupurat ovat olleet rautaisia. Poikkeuksena on Piikkiön Koskenhaasta löytynyt piikkilakinen pronssikupura. Samassa löydössä oli myös kädensijan pronssihela. Osat ovat kuuluneet aikansa hienoon nahkapeitteeseen ja pronssireunaiseen korukilpeen. Ne on ajoitettu noin 200-luvulle ja valmistettu ilmeisesti Böömissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen rautakauden esineistö, kilven rakenne Helsingin yliopisto. Viitattu 1.4.2017.
2. ↑  Unto Salo, Pronssikausi ja rautakauden alku, teoksessa *Kivikausi, pronssikausi ja rautakauden alku, keski- ja myöhäisrautakausi*, s. 214 ja 218. Espoo: Weilin+Göös, 1984. ISBN 951-35-2490-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kilvenkupura** Wikimedia Commonsissa
Rautatieläisten talo Tampereella
**Rautatieläisten talo** sijaitsee Tampereella Hämeenkatu 2:ssa. Uusrenessanssityylisen talon suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm 1896. Talo oli alun perin kaksikerroksinen, mutta sitä korotettiin 1921 yhdellä kerroksella. Kun Hämeenkadun ja Rautatienkadun pintaa alennettiin Tampereen uuden päärautatieaseman rakennustöiden yhteydessä 1930-luvulla, Rautatieläisten talon kellarikerros muutettiin vuonna 1937 liiketiloiksi niin, että talo on nykyisin nelikerroksinen.

Talo rakennettiin alun perin rautatievirkamiesten asuintaloksi. Nykyisin siinä on liike- ja toimistotiloja. Talo nimettiin vuonna 1997 Berthaksi siinä aikoinaan asuneen asemapäällikkö Johan Gustav Johanssonin rouvan Berthan mukaan.

Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1996.

Lähteet
-------

* Rautatieläisten talon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Toimitila Tampere : Rautatieläisten talo (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Uusia liikehuoneistoja vanhassa talossa, Aamulehti, 30.12.1937, nro 351, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Wacklin, Matti & Hirvikallio, Seija: *Hämeenkatu – Tampereen sydän*, s. 192. Tampere: Tampere-Seura, 2010. ISBN 978-952-5558-10-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Vanha graniittiseinä uudeksi, Aamulehti, 08.10.1937, nro 271, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vjatšeslav Gaizer.
**Vjatšeslav Mihailovitš Gaizer** (komiksi ja ven. Вячесла́в Миха́йлович Га́йзер, s. 28. joulukuuta 1966 Inta) oli Venäjään kuuluvan Komin tasavallan päämies vuosina 2010–2015.

Vjatšeslav Gaizer valmistui Moskovan talous- ja tilastoinstituutista vuonna 1991. Vuonna 1999 hän suoritti rahoitusalan tutkinnon Moskovan talous-, tilasto- ja tietojenkäsittely-yliopistossa.

Vuodesta 1991 lähtien Gaizer työskenteli pankkialalla. Vuonna 2002 hänestä tuli Komin tasavallan valtiovarainministerin ensimmäinen sijainen ja vuonna 2003 valtiovarainministeri. Vuosina 2004 ja 2009 hänet nimitettiin Komin tasavallan päämiehen sijaiseksi.

Tammikuussa 2010 Komin tasavallan valtioneuvosto vahvisti Venäjän presidentin Dmitri Medvedevin esityksen Gaizerin nimittämisestä tasavallan päämieheksi. Hän astui virkaan 15. tammikuuta 2010.

Kansallisuudeltaan Gaizer on komi. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Vuonna 2015 Gaizer ja hänen 18 liittolaistaan pidätettiin syytettyinä valtion omaisuuden laajamittaisesta varastamisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Komin tasavallan johto pidätettiin petosepäilyistä *Helsingin Sanomat*.  22.9.2015. Viitattu 6.12.2018.
2. ↑  Security Services Bust Criminal Gang Running an Entire Russian Region *Sputnik News*.  2015. Viitattu 6.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt elämäkerta Komin tasavallan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Gaizer Case (Arkistoitu – Internet Archive) Crime Russia

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Komin vaakuna | Edeltäjä:**Vladimir Torlopov** | **Komin tasavallan päämies**15. tammikuuta 2010 – 30. syyskuuta 2015 | Seuraaja:**Sergei Gaplikov** |
Charlie Ward vuonna 1991
**Charlie Ward, Jr.** (s. 12. lokakuuta 1970 Thomasville, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Ward on yksi Pohjois-Amerikan ammattiurheilun monipuolisimmista urheilijoista kautta aikojen.

Ura
---

Ward voitti yliopistourallaan Floridan osavaltionyliopistossa vuonna 1993 parhaalle amerikkalaisen jalkapallon yliopistopelaajalle vuosittain jaettavan Heisman Trophyn. Ammattilaisurallaan Ward päätti kuitenkin valita NFL:n sijaan koripallon ja NBA:n. Ward pelasi New York Knicksin pelintekijänä kymmenen vuoden ajan.

Knicks-uran jälkeen Ward pelasi kahden kauden ajan San Antonio Spursissa ja Houston Rocketsissa, kunnes lopetti uransa kauden 2004-2005 jälkeen, kärsittyään viimeisten kausien ajan loukkaantumisongelmista.

Amerikkalaisen jalkapallon ja koripallon lisäksi Ward oli lahjakas muissakin lajeissa. Sekä Milwaukee Brewers että New York Yankees varasivat hänet MLB:n varaustilaisuudessa, vuosina 1993 ja 1994. Lisäksi Ward saavutti menestystä amatööritennisturnauksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charlie Ward *Basketball-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 20.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Charlie Ward *Sports-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 20.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Professional career *Charliewardwebsite.com*. Charlie Ward.  Arkistoitu 20.7.2019. Viitattu 20.7.2019. (englanniksi)
4. ↑  Charlie Ward *Baseball-reference.com*. Sports Reference LLC. Viitattu 20.7.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Falstadin keskitysleirin pienoismalli
Falstad 1945
**Falstadin keskitysleiri** oli vankileiri Levangerissa, Norjassa. Leiriä käytettiin pääasiassa natsien valloittamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien sijoituspaikkana. Se rakennettiin alun perin valtion sisäoppilaitokseksi vuonna 1921, mutta SS otti laitoksen käyttöönsä elokuussa 1941 ja nimesi sen SS-Strafgefangenenlager Falstadiksi. Leiri vapautettiin toukokuussa 1945, minkä jälkeen norjalaiset viranomaiset käyttivät sitä vankilana ja työleirinä maanpetoksesta syytetyille tai tuomituille. Nykyään se toimii museona sekä ihmisoikeuksiin ja mielipidevankeihin keskittyneenä tutkimuskeskuksena. 

Gestapo käytti leiriä pääasiassa Saksan valtaamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien säilytyspaikkana. Falstadissa oli vankeja 13 eri kansallisuudesta. Useimmat heistä tulivat Norjasta, Neuvostoliitosta, Jugoslaviasta, Tanskasta ja Puolasta. Harva kuitenkin ehti viettää kovin pitkää aikaa Falstadissa, sillä suurin osa vangeista lähetettiin nopeasti Saksassa tai Puolassa sijainneisiin leireihin tai Norjan merkittävimpään keskitysleiriin, Griniin. 

Falstadia käytettiin myös kauttakulkuleirinä norjalaisten juutalaisten siirtämiseksi Auschwitziin. Leirin ominaispiirre oli kova ja lähes tarpeeton pakkotyö. Vankien halventaminen ja herjaaminen oli yleistä varsinkin SS-Hauptscharführer Gogolin ja Hans Lambrechtin hallintokaudella. Lambrecht oli vanginvartija, joka tunnettiin vankien keskuudessa susiin viittaavalla nimityksellä *Gråbein* (suom. *Harmaajalka*). 

6. lokakuuta 1942 natsivirkailijat julistivat joillekin Keski-Norjan alueille poikkeustilan, ja ainakin 170 ei-norjalaista vankia sekä 34 norjalaista poliittista vankia teloitettiin Falstadin ulkopuolella sijainneessa metsässä. Helmikuussa 2007 olivat edellään meneillään yritykset löytää, kaivaa esiin, tunnistaa ja haudata uhrit, joita oli ainakin 202.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Falstadin keskitysleiri**.
* Falstadsenteret (norjaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Falstad concentration camp
Polina Bogusevitš
**Polina Sergejevna Bogusevitš** (ven. Полина Сергеевна Богусевич; s. heinäkuu 2003 Moskova) on venäläinen poplaulaja. Hän voitti viidennentoista lasten Eurovision laulukilpailun 2017 Tbilisissä kappaleellaan "Wings" 188:lla pisteellä. Toiseksi sijoittui Georgian Grigol Kipshidze (185 pistettä) ja kolmanneksi Australian Isabella Clarke. Bogusevitš oli toinen lasten Eurovision laulukilpailun voittanut Venäjän edustaja.

Bogusevitš osallistui vuonna 2014 *Golos. Deti* -ohjelman ensimmäiselle tuotantokaudelle. Hän myös sai toisen palkinnon New Wave Junior -kilpailussa. Vuonna 2015 Bogusevitš voitti San Remon kansainvälisen juniorikilpailun, ja vuonna 2016 hän pääsi Bitva talantov -laulukilpailun superfinaaliin. Vuonna 2016 Bogusevitš myös osallistui Fonograf-orkesterin Sergei Žilinin 50-vuotisjuhlakonserttiin Moskovan Kremlissä.

Bogusevitšille lasten Eurovision laulukilpailun voiton vuonna 2017 tuonut "Wings"-kappale oli alkuperäiseltä venäjänkieliseltä nimeltään "Krylja".  Sen tekijä oli Taras Demtšuk.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tbilisi 2017 / Participants: Polina Bogusevich Junior Eurovision Song Contest
2. 1 2  Russia's Polina Bogusevich wins Junior Eurovision Contest Euronews
**Polikhnitai** (m.kreik. Πολιχνίται(?)) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se vaikuttaa sijainneen lähellä Stolosta, ja se on sijoitettu alustavasti nykyisen Polýgyroksen kunnan Smíxin kylän tienoille.

Myöskään Polikhnitain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453 ja 453/452 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Polikhnitēs* (Πολιχνίτης). Kaupungin nimi ei esiinny antiikin lähteissä sellaisenaan, vaan se on johdettu tutkimuksessa etnonyymistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "596. (Polichnitai)", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
**Varastettua ilmaa – vapaita esseitä Venäjästä**  on Jukka Mallisen esseekokoelma vuodelta 2008. Teoksessa Mallinen käsittelee Venäjää eri näkökulmista.

Kääntäjä Mallinen käsittelee teoksessa kulttuuriin liittyvien kysymysten lisäksi myös politiikkaa, taloutta ja kansan psykologiaa. Esseissään Mallinen paneutuu aiheisiinsa sisältä käsin, toisin kuin tutkijat ovat perinteisesti tehneet. ja kokoelma on ajatusten, tosiasioiden ja näkemysten assosiaatiovirtaa.. 

Vuosikymmenien ajan Venäjään perehtynyt Mallinen tuntee kohteensa. Yhtenä teemanaan hän varoittaa Venäjällä tapahtuvasta kehityksestä ja kaivaa historiasta vertauskohtia maan nykytilanteelle. Hän on huolestunut myös ortodoksisen kirkon yhteyksistä militarismiin ja Venäjän valtionjohtoon.

Kriitikot kiittävät kirjaa lähes yksimielisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmari Susiluoto, Tieteessä tapahtuu 7/ 2008, siteerattu Savukeitaan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Veli-Pekka Leppänen, Helsingin Sanomat, siteerattu Savukeitaan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Peter Lodenius, Ny Tid, siteerattu Savukeitaan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Aamun kirja[vanhentunut linkki]
5. ↑  Matti Saarela, Etelä-Saimaa, siteerattu Savukeitaan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Mallinen Savukeitaan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Liiketoiminnan verotuksessa erilaisilla **varauksilla** tarkoitetaan toiminnan taloudellisesta tuloksesta ennen veroja pidätettyä osuutta, joka laskee sen verovuoden verotettavaa tulosta. Se on erään tyyppinen verovähennys. Varaus on tulevaisuudessa käytettävä tai tuloutettava. Eri toimialojen verotuksessa tunnetaan mm. *investointivaraus*, *tasausvaraus*, *menovaraus*, *tuhovaraus* ja *metsävaraus*.

Varauksen pääasiallisia tarkoituksia ovat tulojen tasaaminen vuosien välillä suhdannevaihteluiden vuoksi ja varojen kerääminen tulevia investointeja varten. Tuloja voidaan tasata pidättämällä varaus hyvänä vuonna, ja tulouttamalla se huonona vuonna. Investointeja varten varauksilla vältetään verotus sellaisen rahan osalta, joka tullaan käyttämään investointiin, ja joka siten ei tule olemaan liiketoiminnan tuloa. Varaus on joissakin tapauksissa talletettava erilliselle tilille ja sen maksimimäärä osana tuloksesta sekä käyttökohteet on lailla rajoitettu.

Katso myös
----------

* Tase

Lähteet
-------

1. ↑  Investointivarauslaki. Viitattu 24.2.2013.
2. ↑  Maatalouden investointivarauslaki. Viitattu 24.2.2013.
**Rita Chikwelu** (s. 6. maaliskuuta 1988 Asaba) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän edustaa ruotsalaista Kristianstadia.

Chikwelu on aiemmin pelannut neljän kauden ajan Suomessa Pietarsaaren FC Unitedissa. Hän oli Naisten Liigan paras maalintekijä vuonna 2009. Kausina 2010–2016 hän edusti Ruotsissa Umeå IK:ta.

Nigerian naisten jalkapallomaajoukkueessa Chikwelu on esiintynyt yli 30 kertaa ja on edustanut maataan vuosien 2007, 2011 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän kuului Nigerian joukkueeseen myös vuoden 2008 Pekingin olympialaisissa.

Lähteet
-------

* Rita Chikwelun esittely Umeå IK:n sivuilla
* Rita Chikwelun tilastot FIFA:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Nigerian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Dede |
2 Kalu |
3 Ohale |
4 Nkwocha |
5 Ebi |
6 Ukaonu |
7 Mbachu |
8 Orji |
9 Oparanozie |
10 Chikwelu |
11 Iroka |
12 Michael |
13 Chukwudi |
14 Ikidi |
15 Chukwunonye |
16 Oluehi |
17 Ordega |
18 Jerome |
19 Sunday |
20 Aighewi |
21 Jonathan |
Valmentaja Eucharia

Nigerian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Oluehi |
2 Okoronkwo |
3 Ohale |
4 Ebere |
5 Ebi |
6 Nwabuoku |
7 Imo |
8 Oshoala |
9 Oparanozie |
10 Chikwelu |
11 Uchendu |
12 Kanu |
13 Okobi |
14 Michael |
15 Ajibade |
16 Nnadozie |
17 Ordega |
18 Ayinde |
19 Ihezuo |
20 Okeke |
21 Jonathan |
22 Ogebe |
23 Chukwudi |
Valmentaja Dennerby
**Pariisin rauha**, joka allekirjoitettiin 10. joulukuuta 1898, päätti Espanjan ja Yhdysvaltojen sodan. Rauhansopimus takasi Kuuballe itsenäisyyden ja että Espanja luovuttaa Yhdysvalloille Puerto Ricon ja Guamin. Lisäksi Yhdysvallat sai Filippiinit hallintaansa Espanjalta 20 miljoonan Yhdysvaltain dollarin korvausta vastaan. Rauhansopimuksen ratifiointi aiheutti keskustelua Yhdysvaltain senaatissa, sillä osa senaattoreista katsoi merentakaisten alueiden hankkimisen olevan ristiriidassa perustuslain kanssa. Senaatti hyväksyi sopimuksen 6. helmikuuta 1899 57–27, yhden äänen ollessa ratkaiseva, koska senaatin täytyy hyväksyä sopimukset kahden kolmasosan enemmistöllä. Espanjalle rauhansopimus merkitsi vaikutusvallan päättymistä Amerikassa ja suuressa osaa Tyynenvaltameren aluetta. Yhdysvalloista tuli sopimuksen myötä siirtomaavalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Venta a Alemania "las islas Carolinas, las Palaos y Islas Marianas". Contactar con el administrador de esta comunidad.  (espanjaksi)

Kirjallisuutta
--------------

Dyal, Donald H.: *Historical Dictionary of the Spanish American War*. Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-28852-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Treaty of Paris (1898)** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Yhdysvaltain alueellinen laajeneminen |
| --- |
|  |
| 
* Kolmetoista siirtokuntaa (1776)
* Pariisin rauha (1783)
* Louisianan osto (1803)
* Vuoden 1818 sopimus
* Adamsin–Onísin sopimus (1819)
* Texasin liittäminen Yhdysvaltoihin (1845)
* Oregonin sopimus (1846)
* Guadalupe Hidalgon rauha (1848)
* Gadsdenin osto (1853)
* Guano-saarten laki (1856)
* Alaskan osto (1867)
* Havaijin liitos (1898)
* Pariisin rauha (1898)

 |  |
|  |
| 
* Kutsumuskohtalo

 |

 |