recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abraham Nordenstedt**, vuoteen 1788 **Qvarnstedt** (20. joulukuuta 1764 Tammisaari – 28. tammikuuta 1820 Turku) oli suomalainen maanmittari, joka toimi Maanmittauslaitoksen ylijohtajana.

Nordenstedtin vanhemmat olivat seppämestari Abraham Qvarnstedt ja Maria Öhberg ja puoliso vuodesta 1819 Hedvig Charlotta Nygren (k. 1838). Nordenstedt opiskeli Turun katedraalikoulussa vuodesta 1775 ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1782. Maanmittausoppilas hän oli 1784 ja maanmittausauskultantti 1786. Nordenstedt toimi varamaanmittarina Hämeen läänissä vuodesta 1788 ja toimituskomissaarina armeijan laivastossa 1790. Jouduttuaan tuolloin sotavangiksi Koivistolla hän palasi vt. maanmittariksi 1792. Komissiomaanmittari Hämeen läänissä hänestä tuli 1795 ja ylimaanmittauskonttorin insinööri Tukholmassa 1798.

Nordenstedt sai ensimmäisen insinöörin arvonimen 1802 ja maanmittaustirehtöörin arvonimen 1805. Samana vuonna hänestä tuli kamarikollegion 3. eli Suomen provinssikonttorin kamreeri. Eron tehtävästä ja luvan muuttaa Suomeen hän sai 1812, jolloin hänestä tuli Päämaanmittauskonttorin eli Maanmittauslaitoksen ylitirehtööri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Abraham Nordenstedt. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 23.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Verner (Werner) Rosendal** (31. tammikuuta 1825 Hämeenkyrö – 8. joulukuuta 1902 Laitila) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. 

Rosendalin vanhemmat olivat lääninkamreeri Adolf Georg Rosendal ja Maria Lovisa Avellan ja puolisot vuodesta 1846 Johanna Lovisa Timm (k. 1851) ja vuodesta 1855 Linda Constantina Ringbom (k. 1899). Rosendal tuli ylioppilaaksi 1842 ja oli tilanomistaja perimällään Palttilan säteriratsutilalla. Hän oli myös paloapuyhtiön asiamies Uudessakaupungissa. Rosendal osallistui talonpoikaissäädyssä Vehmaan tuomiokunnan edustajana valtiopäiville 1872, joilla hän oli jäsen kunnallisvaliokunnassa, yleisessä valitusvaliokunnassa ja lisätyssä suostuntavaliokunnassa. Hän teki ensimmäisenä valtiopäivämiehenä Suomessa esityksen kansakoulupakon säätämisestä, tarkoittaen silti lähinnä kansakoulujen perustamista.

Rehtori ja valtiopäivämies Adolf Fredrik Rosendal oli Karl Verner Rosendalin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Verner Rosendal. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 6.12.2020.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 254–255. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Ensimmäiset Säätytalossa pidetyt valtiopäivät. *Helsingin Sanomat*, 22.1.1961, s. 11.
**Runar Freyvid Rancken** (13. tammikuuta 1854 Pietarsaari – 1. tammikuuta 1901 Oulu) oli suomalainen tähtitieteilijä, opettaja ja toimittaja.

Freyvid Ranckenin vanhemmat olivat professori Johan Oskar Immanuel Rancken ja Kristina Wilhelmina Asp. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta, opiskeli Helsingin yliopiston fyysis-matemaattisessa osastossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1877. Rancken jatkoi tähtitieteen opintojaan Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian observatoriossa Tukholmassa ja valmistui filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1882.

Rancken työskenteli opettajana Raahen kauppakoulussa vuodesta 1882, auskultoi Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa vuonna 1884 ja työskenteli Turun ruotsalaisen lyseon matematiikan lehtorina vuodesta 1885. Hän siirtyi matematiikan ja fysiikan lehtoriksi Oulun reaalilyseoon vuonna 1891.

Rancken toimi *Uleåborgsbladetin* päätoimittajana vuosina 1897–1900. Hän kuului Oulun kaupunginvaltuustoon ja hoiti muita kunnallisia luottamustoimia.

Teoksia
-------

* *Om lagbundenheter i stjärnornas egenrörelser*. Helsingfors, 1880 (väitöskirja).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rancken Runar Freyvid *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 4.3.2020.
2. 1 2  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 3.1.1901, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 173. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
4. ↑  Kuollut.  *Oulun Ilmoituslehti*, 4.1.1901, s. 2. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Anto Frans Alarik Södermann** (18. kesäkuuta 1880 Tallinna – 3. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja nuorsuomalainen poliitikko.

Södermannin vanhemmat olivat liikemies John Gustaf Södermann ja Agda Elisabeth Mury. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1898 ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineinaan filosofia ja suomen kieli. Södermann valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1903.

Södermann työskenteli suomen ja ruotsin kielen opettajana Viipurin ruotsalaisessa klassillisessa lyseossa vuodesta 1903 ja sanomalehti *Karjalan* päätoimittajana vuodesta 1907. Hänen aikanaan lehdestä tuli Nuorsuomalaisen puolueen oikeistosiiven äänenkannattaja. Söderman kuului nuorsuomalaisen puolueen piiritoimikuntaan ja toimi ajoittain sen puheenjohtajana. Vuodesta 1913 lähtien hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen. Vuonna 1912 Södermann sai *Karjalan* vastaavana toimittajana kahdeksan kuukauden vankeusrangaistuksen majesteettirikoksesta. Tänä aikana hän ryhtyi opiskelemaan oikeustieteitä ja suoritti alan tutkinnon vuonna 1914. Sen jälkeen Söderman toimi päätoimittajan tehtävänsä ohella avustajana Otto Tannerin asianajotoimistossa. Hän on myös suomentanut useita teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Södermann Anto Frans Alarik *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 21.2.2020.
2. ↑  Anto Södermann.  *Helsingin Sanomat*, 3.1.1916, s. 6. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Anto Södermann.  *Karjala*, 4.1.1916, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Anto Södermann.  *Karjalan Aamulehti*, 4.1.1916, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Anto Södermannin muisto: Lehtien lausuntoja.  *Karjala*, 5.1.1916, s. 3. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Karl Evald Hamilkar Odenwall** (7. lokakuuta 1873 Lappajärvi – 28. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen matematiikan ja luonnontieteiden opettaja, luonnontutkija ja tutkimusmatkailija.

Evald Odenwallin vanhemmat olivat Lappajärven nimismies Karl Ossian Odenwall (1848–1926) ja Juliana Edla Ticklén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1896 ja sai erotodistuksen 1901.

Odenwall toimi aluksi matematiikan ja luonnontieteiden opettajana Helsingin ruotsinkielisissä oppikouluissa. Vuonna 1901 Odenwall julkaisi yhdessä Toivo Henrik Järven kanssa tutkimuksen Suomen harvinaisista hämähäkeistä. Hän keräsi tutkimusta varten hämähäkkejä vuosina 1897–1899 muun muassa Lappajärveltä, Helsingistä, Kemiön saarelta, Karjalan kannakselta ja Laatokalta Valamon saarelta. Vuonna 1913 Lappajärvellä huvilan omistanut Evald Odenwall kiinnitti valtiongeologi Hugo Berghellin huomiota huvilansa lähiympäristön moreenissa esiintyneisiin kärnäiittilohkareisiin. Berghell alkoi tutkia asiaa ja hän löysi lisää kärnäiittilohkareita Lappajärven saarista sekä tutki myös kärnäiittipaljastumia Vartijasaaressa ja Kärnänsaaren pohjoisosassa.

1920- ja 1930-luvuilla Odenwall tutki kaloja ja teki lintuhavaintoja. Vuonna 1927 hän julkaisi 20 vuoden tutkimustyöhön perustuneen tutkimuksen Lappajärven kalalajeista, tutkimukseen sisältyi myös kuvaus Lappajärven maa- ja kallioperägeologiasta sekä pinnanmuodoista. Vuonna 1934 Odenwall julkaisi *Hydrografisen toimiston tiedonantoja*-sarjassa Lappajärven syvyyskartan ja artikkelin *Lake Lappajärvi – Bathymetric chart, notes on thermal conditions*. Artikkeli sisälsi järviveden lämpötilaan, sademääriin, virtaamaan ja järviveden kemiaan liittyneitä mittauksia, joita Odenwall oli tehnyt parinkymmenen vuoden aikana sekä lyhyen kuvauksen Lappajärven järvimalmiesiintymistä.

Evald Odenwall oli naimisissa vuodesta 1905 ylioppilas Vera Rosina Heimbergerin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Suomen Kraatterit 20.4.2020 : Lappajärven tutkimushistoria 4: Odenwall, Berghell ja uusi alku


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Karl (Carl) Woldemar Nystén** (25. joulukuuta 1844 Pukkila – 23. syyskuuta 1899 Joensuu) oli suomalainen virkamies, tuomari, pormestari ja valtiopäivämies, joka sai laamannin arvon vuonna 1894.

Nysténin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Alfred Nystén ja Amanda Matilda Stråhlman ja puolisot vuodesta 1870 Emilia Charlotta von Essen (k. 1872) ja vuodesta 1874 Agnes Kristina Candelin. Nystén tuli ylioppilaaksi 1861 ja suoritti tuomarintutkinnon 1864, varatuomarin arvon hän sai 1867. Hän tuli Oulun läänin varalääninsihteeriksi 1869 ja Raahen pormestariksi 1870. Nystén toimi Uudenmaan läänin lääninsihteerinä 1882–1893 ja samalla Ilomantsin tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1883. Nystén edusti porvarissäädyssä valtiopäivillä Raahen kaupunkia 1877–1878 ja 1882 sekä Joensuuta 1897.

Juristi, pormestari ja valtiopäivämies Johan Alfred Nystén oli Karl Woldemar Nysténin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Karl Woldemar Nystén Viitattu 8.11.2020.
2. 1 2  Vainajain muistoksi. Karl Woldemar Nystén. *Päivälehti*, 22.11.1899, s. 6.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 262–263. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Johan Alfred Nystén Viitattu 8.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Albert Hjalmar Hjelt** (21. toukokuuta 1851 Karkku – 5. joulukuuta 1925 Karkku) oli suomalainen opettaja ja kasvitieteilijä.

Hjeltin vanhemmat olivat filosofian maisteri, Karkun Järventaustan rusthollin omistaja Knut Albert Theodor Hjelt (1825–1893) ja Ida Charlotta Karolina Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1868 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873, filosofian lisensiaatiksi 1891 ja filosofian tohtoriksi 1892. 

Hjeltin oli Vaasan ruotsalaisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1880–1909 sekä kansakoulujen tarkastajana Vaasassa 1884–1887 ja 1911–1919. Hjelt sai professorin arvon 1921. Hänen pääteoksensa oli *Kännedomen om växternas utbredning i Finland med särskildt afseede å Fanerogamer och Ormbunkar* 1891. Teos sisältää kokoelmiin ja kirjallisuuteen perustuvat tiedot Suomen korkeampien kasvien levinneisyydestä, ja se oli ainutlaatuinen koko maailman kasvitieteellisessä kirjallisuudessa. Julkaisematta jäi hänen jäämistössään ollut laaja kasvifenologinen aineisto.

Hjeltin puoliso oli Hedvig Forsblom, psykologi ja kirjailija Ester Hjelt oli heidän tyttärensä. Hjeltin setä oli professori Otto Edvard August Hjelt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Albert Hjalmar Hjelt
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Knut Albert Teodor Hjelt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.6.2018.
4. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 200. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.

Katso myös
----------

* Hjelt (suku)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hugo Wilhelm Parviainen** (23. huhtikuuta 1872 Jyväskylä – 30. kesäkuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen metsäteollisuusyritys Johan Parviainen Oy:n toimitusjohtaja.

Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1892 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Parviainen tuli isänsä jälkeen tämän perustaman yrityksen johtoon vuonna 1900. Tällöin yritykseen kuului Säynätsalon saha, Tourulan nahkatehdas, maatiloja, kaupunkikiinteistöjä sekä Päijänteellä liikennöinneitä laivoja. Yrityksestä muodostettiin osakeyhtiö Johan Parviainen Oy vuonna 1907 ja Hugo Parvianen oli yhtiön toimitusjohtajana. Hän perusti vuonna 1914 Säynätsaloon vaneritehtaan hyödyntääkseen koivukeppien ja -lankkujen sahauksessa syntynyttä jätepuuta. Vuonna 1915 Parviainen perusti Säynätsaloon yksityisen kansakoulun kun Korpilahden kunta johon Säynätsalo kuului ei suostunut perustamaan koulua saarelle.

Hugo Parviaisen sisaruksia olivat lääkäri Walter Parviainen ja Suomen ensimmäinen naispuolinen kauppaneuvos Hanna Parviainen jotka johtivat yritystä hänen kuoltuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Kansallisarkisto : Arkistonmuodostaja : Joh. Parviainen Oy
3. ↑  Perjantaina voi tutustua Säynätsalon satavuotiaaseen, Keskisuomalainen 5.8.2014
4. ↑  Säynätsalon koulun historiaa : Johtaja Hugo Parviainen, Säynätsalon koulun perustaja (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pieve di Bono-Prezzo** on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kaksi kuntaa, Pieve di Bono (1 275 asukasta) ja Prezzo (191 asukasta), yhdistyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  tuttitalia
2. ↑  Kuntaliitokset 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pieve di Bono-Prezzo** Wikimedia Commonsissa

Trenton maakunta
Ala | Albiano | Aldeno | Altavalle | Altopiano della Vigolana | Amblar-Don | Andalo | Arco | Avio | Baselga di Pinè | Bedollo | Besenello | Bieno | Bleggio Superiore | Bocenago | Bondone | Borgo Chiese | Borgo Lares | Borgo Valsugana | Brentonico | Bresimo | Brez | Caderzone | Cagnò | Calceranica al Lago | Caldes | Caldonazzo | Calliano | Campitello di Fassa | Campodenno | Canal San Bovo | Canazei | Capriana | Carano | Carisolo | Carzano | Castel Condino | Castelfondo | Castel Ivano | Castello Tesino | Castello-Molina di Fiemme | Castelnuovo | Cavalese | Cavareno | Cavedago | Cavedine | Cavizzana | Cembra Lisignago | Cimone | Cinte Tesino | Cis | Civezzano | Cles | Cloz | Comano Terme | Commezzadura | Contà | Croviana | Daiano | Dambel | Denno | Dimaro Folgarida | Drena | Dro | Faedo | Fai della Paganella | Fiavè | Fierozzo | Folgaria | Fondo | Fornace | Frassilongo | Garniga Terme | Giovo | Giustino | Grigno | Imer | Isera | Lavarone | Lavis | Ledro | Levico Terme | Livo | Lona-Lases | Luserna | Madruzzo | Malosco | Malè | Massimeno | Mazzin | Mezzana | Mezzano | Mezzocorona | Mezzolombardo | Moena | Molveno | Mori | Nago-Torbole | Nave San Rocco | Nogaredo | Nomi | Novaledo | Ospedaletto | Ossana | Palù del Fersina | Panchià | Peio | Pellizzano | Pelugo | Pergine Valsugana | Pieve Tesino | Pieve di Bono-Prezzo | Pinzolo | Pomarolo | Porte di Rendena | Pozza di Fassa | Predaia | Predazzo | Primiero San Martino di Castrozza | Rabbi | Revò | Riva del Garda | Romallo | Romeno | Roncegno Terme | Ronchi Valsugana | Ronzo-Chienis | Ronzone | Rovereto | Roverè della Luna | Ruffrè-Mendola | Rumo | Sagron Mis | Samone | San Lorenzo Dorsino | San Michele all’Adige | Sant’Orsola Terme | Sanzeno | Sarnonico | Scurelle | Segonzano | Sella Giudicarie | Sfruz | Soraga | Sover | Spiazzo | Spormaggiore | Sporminore | Stenico | Storo | Strembo | Telve | Telve di Sopra | Tenna | Tenno | Terragnolo | Terzolas | Tesero | Tione di Trento | Ton | Torcegno | Trambileno | Trento | Tre Ville | Valdaone | Valfloriana | Vallarsa | Vallelaghi | Varena | Vermiglio | Vignola-Falesina | Vigo di Fassa | Villa Lagarina | Ville d’Anaunia | Volano | Zambana | Ziano di Fiemme
**Riograndensen tasavalta**, jota usein kutsutaan myös **Piratinin tasavallaksi** (port. *República Rio-Grandense* tai *República do Piratini*), oli de facto itsenäinen valtio, joka oli olemassa vuosina 1836–1845. Sen itsenäisyyden tunnustivat vain Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Uruguay.

Riograndensen tasavalta erosi Brasilian keisarikunnasta 11. syyskuuta 1836. Valtiolla oli suunnilleen nykyisen Rio Grande do Sulin osavaltion rajat. Sillä oli oma perustuslaki, joka hyväksyttiin vuonna 1843. Riograndensen tasavalta lakkautettiin ja liitettiin takaisin Brasiliaan 1. maaliskuuta 1845.

Lähteet
-------

1. ↑  11 de Setembro de 1836 - Proclamação da República Rio-Grandense
2. ↑  Rebeldes farroupilhas proclamam a República Rio-Grandense

Aiheesta muualla
----------------

* Kaksitoista unohdettua valtiota

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Riograndense Republic
**Pisano** on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Pisanon naapurikunnat ovat Armeno, Colazza, Meina ja Nebbiuno.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pisano Tuttitalia. Viitattu 27.12.2016. (italiaksi)

Novaran maakunta
Agrate Conturbia | Ameno | Armeno | Arona | Barengo | Bellinzago Novarese | Biandrate | Boca | Bogogno | Bolzano Novarese | Borgo Ticino | Borgolavezzaro | Borgomanero | Briga Novarese | Briona | Caltignaga | Cameri | Carpignano Sesia | Casalbeltrame | Casaleggio Novara | Casalino | Casalvolone | Castellazzo Novarese | Castelletto sopra Ticino | Cavaglietto | Cavaglio d’Agogna | Cavallirio | Cerano | Colazza | Comignago | Cressa | Cureggio | Divignano | Dormelletto | Fara Novarese | Fontaneto d’Agogna | Galliate | Garbagna Novarese | Gargallo | Gattico | Ghemme | Gozzano | Granozzo con Monticello | Grignasco | Invorio | Landiona | Lesa | Maggiora | Mandello Vitta | Marano Ticino | Massino Visconti | Meina | Mezzomerico | Miasino | Momo | Nebbiuno | Nibbiola | Novara | Oleggio | Oleggio Castello | Orta San Giulio | Paruzzaro | Pella | Pettenasco | Pisano | Pogno | Pombia | Prato Sesia | Recetto | Romagnano Sesia | Romentino | San Maurizio d’Opaglio | San Nazzaro Sesia | San Pietro Mosezzo | Sillavengo | Sizzano | Soriso | Sozzago | Suno | Terdobbiate | Tornaco | Trecate | Vaprio d’Agogna | Varallo Pombia | Veruno | Vespolate | Vicolungo | Vinzaglio
**Arida** (jap. 有田市, *Arida-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Kiin kanaalin rannikolla Wakayaman eteläpuolella. Kaupunki on rakentunut Aridajoen suun kapealle tasankoalueelle, jota rajaavat vuoret pohjoisessa ja etelässä. Aridassa on 27 736 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 36,89 neliökilometriä.

Aridan maaseutukaupunki muodostettiin Minoshiman maaseutukaupungin ja kolmen muun kunnan kuntaliitoksella vuonna 1954. Vuonna 1956 Aridalle myönnettiin kaupunkioikeudet. Minoshima kehittyi historiallisesti *mikan*-mandariinien (*Citrus unshiu*) viljelyalueen vientisatamana. *Arida-mikan*-mandariinit ovat edelleenkin alueen tärkein viljelytuote, ja Aridassa tuotetaan eniten mandariineja Wakayaman prefektuurissa. Rautatien valmistumisen myötä 1920-luvulla mandariinien kuljetus siirtyi raiteille. Muita perinteisiä elinkeinoja ovat *katori senkō* -hyttyskierukoiden valmistus ja kalastus. Rannikolla Hatsushiman alueella toimii suuri öljynjalostamo.

Aridan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Jōmyō-jin temppeli, jonka päähalli ja *tahōtō*-pagodi on nimetty tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi, Kōri-jin temppeli ja Susan pyhäkkö. Kaupungin etelärannikko on osa prefektuurin luonnonpuistoa. Aridaa palvelee JR Nishi-Nihonin Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja.

Kuvia
-----

* Jōmyō-jin pagodiJōmyō-jin pagodi
* Susa-jinjaSusa-jinja
* Aridan öljynjalostamoAridan öljynjalostamo

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 有田市 Kotobank. Viitattu 25.01.2020.
2. 1 2  有田市 Arida City. Viitattu 25.01.2020.
3. 1 2 3  市章・憲章・市花・市木・市魚・市歌 Arida City. Viitattu 25.01.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 有田（市） Kotobank. Viitattu 25.01.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arida** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wakayaman prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Arida
* Gobō
* Hashimoto
* Iwade
* Kainan
* Kinokawa
* Shingū
* Tanabe
* Wakayama (pääkaupunki)

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Aridan piirikunta** (Aridagawa · Hirogawa · Yuasa) · **Hidakan piirikunta** (Hidaka · Hidakagawa · Inami · Mihama · Minabe · Yura) · **Higashi-Muron piirikunta** (Kitayama · Kozagawa · Kushimoto · Nachi-Katsuura · Taiji) · **Iton piirikunta** (Katsuragi · Kōya · Kudoyama) · **Kaisōn piirikunta** (Kimino) · **Nishi-Muron piirikunta** (Kamitonda · Shirahama · Susami) |

 |
**Emma Saltzman** (15. elokuuta 1880 Helsinki – 13. syyskuuta 1972 Helsinki ) oli suomalainen tekstiilisuunnittelija.

Saltzmanin vanhemmat olivat lääketieteen tohtori, professori, pääjohtaja, todellinen valtioneuvos Fredrik Saltzman ja Emma Ruin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 (Privata svenska Flickskolan i Helsingfors) ja valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta 1905.

Saltzman suunnitteli vuodesta 1904 alkaen Suomen Käsityön Ystäville muun muassa ryijyjen, pöytäliinojen, tyynyjen ja verhojen malleja vuodesta 1904 alkaen. Hän suunnitteli tekstiilien ohella malleja kuparitaottuihin lamppuihin, kynttilänjalkoihin ja rasioihin. Saltzman mallit noudattivat jugendin muotokieltä, niissä oli kasviaiheita ja suomalaiskansallisia piirteitä. Saltzman toimi myös kirjansidonnan opettajana Taideteollisuuskeskuskoulussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Toisen lähteen mukaan kuolinvuosi oli 1973.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3  Kauneuden puolesta, Kodin Pellervo 19.10.2006
4. ↑  Suomen Käsityön Ystävät : Suunnittelijat

Aiheesta muualla
----------------

* Tuleva tekstiilitaiteilija Emma Saltzman 19-vuotiaana, Finnish Heritage Agency (europeana)
* Suomen Käsityön Ystävät : Emma Saltzmanin ryijymalleja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan Erik Stadigh** (20. elokuuta 1832 Turku – 1. helmikuuta 1918 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti.

Stadighin vanhemmat olivat Turun kaupungin rahastonhoitaja Bror Erik Stadigh (1806–1834) ja Gustava Margareta Råberg. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Hän suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1854, oli auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1857.

Stadigh oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1855–1857, kanslistina 1857–1861, kirjaajana 1861–1862, ylimääräisenä viskaalina 1862–1863, notaarina 1863–1868, apujäsenenä 1867–1870, protonotaarina 1868–1869 ja sihteerinä 1869–1870. Hänestä tuli hovioikeuden asessori 1870, hovioikeudenneuvos 1878 ja varapresidentti 1895. Hänet erotettiin virasta ensimmäisen sortokauden aikana 1902 mutta hän pääsi palaamaan entiseen virkaansa 1907 jossa hän oli sitten eroonsa saakka 1908. 

Johan Erik Stadigh oli naimisissa vuodesta 1871 Emilia Henriette Wichmannin (k. 1920) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Viipurin ruotsalaisen lyseon lehtori, filosofian tohtori Väinö Erik Elias Stadigh (1876–1944) ja asianajaja Paavo Yrjö Julius Stadigh (1879–1950).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Erik Stadigh. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 17.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Asevelvollisuuslain noudattamatta jättämisen takia eronneita tai erotettuja virkamiehiä, kuvakooste vuodelta 1903, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Albert Henrik de la Chapelle
**Albert Henrik de la Chapelle** (23. helmikuuta 1871 Helsinki – 15. joulukuuta 1932 Helsinki) oli Marian sairaalan lastenosaston ylilääkäri.

De la Chapellen vanhemmat olivat esittelijäsihteeri, vapaaherra Axel Fredrik de la Chapelle ja Armida Helena Antell ja puoliso vuodesta 1898 Ilma Maria Skog. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi 1892, valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1894, lääketieteen lisensiaatiksi 1899 sekä väitteli lääketieteen ja kirurgina tohtoriksi 1907. De la Chapelle oli Helsingin yliopiston pediatriikan dosentti 1909–1922. Helsingin kaupungin bakteriologisen laboratorion osastonjohtajana hän toimi 1907–1930 ja Marian sairaalan lastenosaston lääkärinä 1914–1932. Hän toimi myös yksityisenä lastenlääkärinä. De la Chapelle oli myös tunnettu hedelmänviljelijä, joka perusti Tenholaan Lindön puutarhan.

De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustajana valtiopäivillä 1897 ja 1899. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli 1915–1918. De la Chapelle oli Uusmaalaisen osakunnan kuraattorina ja vaikutti merkittävällä tavalla osakuntatalon rakentamiseen. Hän kuului jäsenenä siihen komiteaan, joka valmisteli suurta adressia helmikuun manifestin jälkeen ja hän oli mukana 1900-luvun alussa myös muissa venäläistettämisen vastustustoimissa. 

Albert de la Chapellen pojanpoika oli geneetikko Albert de la Chapelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: De la Chapelle Albert Herik. Viitattu 13.4.2021.
2. 1 2 3  *Helsingin yliopisto: opettajat ja virkamiehet vuodesta 1828. 1, A - K / Tor Carpelan ja L. O. Th. Tudeer.*, s. 138. Albert Henrik de la Chapelle. Tuntematon, 1925. Kansalliskirjasto (viitattu 13.04.2021).
3. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 17.12.1932, nro 342, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 2, p. 356. Otava 1968.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Karl (Carl) Jakob Grönberg** (30. heinäkuuta 1809 Vaasa – 20. toukokuuta 1876 Kotka) oli suomalainen kauppias, tehtailija ja valtiopäivämies.

Grönbergin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Grönberg ja Katarina Elisabet Bulér ja puolisot vuodesta 1831 Sofia Beata Wasastjerna (k. 1847) ja vuodesta 1859 Gustava Hedman (k. 1915). Grönberg tuli ylioppilaaksi 1826 ja oli Lyypekissä kauppa-akatemian oppilas 1827. Liverpoolin kauppakonttorin palveluksessa hän oli 1829 ja kauppias Vaasassa 1830. Grönberg harjoitti myös laivanvarustusta. Hän siirtyi Kaskisiin 1838 ja perusti sinne tupakkatehtaan 1857, samoin kuin lähistölle fajanssi- ja kaakelitehtaan. Kotkaan Grönberg muutti 1864 ja harjoitti sielläkin kauppaa. Hän oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäiville 1863–1864, joilla hän oli säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen ja lakivaliokunnan varajäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Jakob Grönberg. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.12.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 94–95. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl (Kaarlo) Henrik (Heikki) Hornborg** (9. huhtikuuta 1853 Inari – 19. toukokuuta 1921 Oulu) oli suomalainen lyseon lehtori, valtiopäivämies ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä *Nurro*, *Sarvela*, *T-s* ja *Heikki Sarvela*.

Henkilöhistoria
---------------

Hornborgin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Pehr Gustaf Ferdinand Hornborg ja Margareta Kristina Thepsel. Hornborg oli naimisissa vuodesta 1883 Karolina Emilia Charlotta Ahlénin kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1879 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1884 ja maisteriksi 1886. Hornborg toimi opettajana useissa oppikouluissa, viimeksi hän oli Oulun lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen vanhempana lehtorina vuodesta 1908. Hornborg kuului Uusi Suometar-lehden toimitukseen 1884–1885 ja hän toimi myös useiden muiden lehtien avustajana ja kirjeenvaihtajana.

Hornborg oli Pielaveden tuomiokunnan valitsema edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1888.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

Hornborg julkaisi pari kertomusta ja hän kirjoitti myös runoja joita julkaistiin albumeissa ja kalentereissa nimimerkeillä *Nurro*, *Sarvela* ja *T-s*.

### Teoksia

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Heikki Sarvela*** 

* *Punainen lippu ynnä pari muuta kertomusta*. WSOY 1898 (nimellä *Heikki Sarvela*)
* *Taloista ja taipaleelta*. WSOY 1898

Lähteet
-------

* Heikki Sarvela SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Heikki Sarvela (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pakkala-kirjailijatietokanta[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 167–168. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 1.11.2020)
3. ↑  Kuolleita, Iltalehti, 23.05.1921, nro 115, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 86. Helsinki: Otava, 1926.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Karl Henrik Hornborgin (Heikki Sarvelan) e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kivesjärvi** on järvi Paltamossa. Sen pohjoisrannalla sijaitsee samanniminen kylä.

Maantiede
---------

Kivesjärven pituus on kymmenen kilometriä ja leveys enimmillään viisi kilometriä. Kivesjärven pinta-ala on 25,74 neliökilometriä, joten se on Suomen 134. suurin järvi. Rantaviivaa on 88,74 kilometriä. Järven keskisyvyys on 4,09 metriä ja syvin kohta 12,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa Juurikkaselällä. Yli 10 metriä syviä kohtia on myös järven pohjoisosassa, itäosassa, keskiosassa Änätinselällä ja Kainuansaaren lounaispuolella.

Järvessä on paljon saaria ja luotoja. Suurimpia saaria ovat Hangonsaari, Poronsaari, Eteissaari ja Mustolansaari. Järven rannoilla on asutusta ja peltoja. Kesäasukkaat ovat rakentaneet Kivesjärven mannerrannat, mutta saarissa on vielä vapaata rantaa. Järven itä- ja pohjoisrantaa myötäilee Oulu–Kontiomäki-rata. Järven pohjoispuolelta kulkee lisäksi valtatie 22.

Kivesjärvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Oulujärven alueen (59.3) Kivesjärven valuma-alueella, jonka Kivesjärven alueeseen (59.351) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 135,1 mpy.

Kivesjärvi laski aikaisemmin Alanteenjokea Oulujärven Alanteenlahteen, mutta 1800-luvun alkupuolella tapahtuneessa vesireittien kunnostustöissä Kivesjärvelle kaivettiin uusi laskujoki, Varisjoki, joka alkaa järven kaakkoispäästä ja päättyy Oulujärven Varislahteen. Jonkinlaisena uomana Alanteenjoki kuitenkin vielä esiintyy, vaikka siinä olevan Alanteenjärven pinta normaalitasollaan onkin 30 senttimetriä Kivesjärven pintaa ylempänä. Silti Kivesjärvi luokitellaan vielä bifurkaatiojärveksi. Varisjoen kaivamisen johdosta vedenpinta Kivesjärvessä laski pari metriä. Varisjoessa oli ennen uiton ja kalanviljelylaitoksen suorittamia vesistötöitä kymmenisen koskea, mutta nyt vain kolme. Kivesjärven ja Oulujärven tasoero on 12,4 metriä.

Kainuun Ympäristökeskuksen tekemien mittausten perusteella järven veden laatu kuuluu toiseen luokkaan eli on hyvä. Vesialue on lähes luonnontilainen, mutta lievästi rehevöitynyt tai selvästi humuspitoinen. Paikallisesti rajoittuneita leväesiintymiä löytyy satunnaisesti. Vesistö soveltuu hyvin eri käyttömuotoihin.*lähde?*

Virkistysarvot
--------------

Järven kalakanta on runsas ja monipuolinen. Urheilukalastajalle on haukea ja kuhaa tarjolla runsaasti. Verkkopyytäjä saa syksyisin muikkua. Ahven- ja särkikanta on ehkä liiankin runsas aiheuttaen rehevöitymistä. Myös lohikaloja ja siikaa on istutettu vuosikymmenen ajan, mutta niiden luontainen lisääntyminen ei ole onnistunut toivotulla tavalla. Rapukanta on elpynyt ruton aiheuttamasta tuhosta ja on taas pyyntikokoista.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Kivesjärvi (59.351.1.002) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 29.6.2022.
2. ↑  Semanttinen haku *Järviwiki*. Viitattu 29.6.2022.
3. 1 2 3 4  Kivesjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.6.2022.
4. ↑  Kivesjärvi *kainuunnuotta.net*.  Arkistoitu 25.5.2022. Viitattu 29.6.2022.
5. ↑  Kuusisto, Esko (1984). Suomen vesistöjen bifurkaatiot. Terra 96:4, s. 255.
**Oleśnica** on kaupunki Sleesiassa, Lounais-Puolassa. Se on tunnettu kauniista arkkitehtuuristaan, historiallisesta linnoituksestaan ​​ja viehättävästä ilmapiiristään. Olesnica on myös yksi Sleesian vanhimmista kaupungeista ja sen historia ulottuu yli 800 vuoden taakse.

Olesnican historia on monivaiheinen. Kaupunki oli alun perin osa Böömin kuningaskuntaa, kunnes se siirtyi Puolan hallintaan vuonna 1335. Myöhemmin aluetta ovat hallinneet muun muassa Preussi ja Itävalta. 

Olesnican linnoitus rakennettiin 1200-luvulla ja siitä tuli tärkeä strateginen tukikohta, joka suojeli kaupunkia hyökkäyksiltä. Nykyään linnoitus on yksi Olesnican suosituimmista nähtävyyksistä ja siellä järjestetään usein kulttuuritapahtumia.

Olesnican kauniita rakennuksia ja historiallista arkkitehtuuria voi ihailla ympäri kaupunkia. Kaupunki on täynnä kauniita kirkkoja ja muita uskonnollisia rakennuksia, jotka heijastavat sen rikasta kulttuurihistoriaa. Olesnican keskusta-alueella on monia kauniita puistoja, jotka ovat erityisen suosittuja paikallisten asukkaiden ja matkailijoiden keskuudessa. Kaupunki on myös täynnä kauniita katuja ja kapeita kujia, jotka kutsuvat kävelyretkille.

Olesnica on myös suosittu matkailukohde, joka tarjoaa monia aktiviteetteja ja elämyksiä matkailijoille. Olesnican ympärillä on myös kauniita metsäalueita ja kävelypolkuja, jotka houkuttelevat ulkoilijoita ja luonnonystäviä.

Lähteet
-------

1. ↑  Poland: Cities *Citypopulation*. Viitattu 24.3.2023.
2. ↑  Marek Nienałtowski: The Castle of the Oleśnica’s Dukes *Olesnica*. Viitattu 24.3.2023. (englanniksi)
**Welland** on 50 331 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee niin sanotun Kultaisen hevosenkengän alueella, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta.

Kaupungin läpi johtaa Welland Canal -kanava, joka yhdistää Ontariojärven ja Eriejärven. Kanava kulkee Niagaran harjanteen yli ja mahdollistaa laivaliikenteen järvien välillä.

Kaupungin lempini *The Rose City* tulee kaupungissa kesäkuussa vuosittain järjestettävästä *Rose Festival* -tapahtumasta.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui irokeeseja, jotka olivat syrjäyttäneet aikaisemmin alueella asuneet huronit.

Tiettävästi ensimmäiset alueelle asettuneet eurooppalaiset siirtolaiset olivat 1788 Pennsylvaniasta muuttaneet ja Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleet brittiläiset lojalistit, Cooksin veljekset, jotka perustivat alueelle valssimyllyn. 18–20 lokakuuta 1814, Wellandin itäpuolella sijaitsevassa Cooks Millsissä käytiin vuoden 1812 sodan viimeinen taistelu.

Suurilla järvillä liikennöivien kauppa-alusten käyttämä Wellandin kanavan suunnittelu aloitettiin jo vuonna 1799, mutta rakennustyöt aloitettiin vasta heinäkuussa 1825. Ensimmäinen kanava avattiin liikenteelle 30. marraskuuta 1829. Sittemmin kanavaa on laajennettu, syvennetty, uudistettu ja linjausta korjattu useaan otteeseen. Nykyinen kanava on järjestysnumeroltaan neljäs, myös viidettä entistä syvempää ja suuremmille laivoille soveltuvaa kanavaa on suunniteltu, mutta ainakaan toistaiseksi sitä ei ole toteutettu.

Kaupungin nimi on vaihtunut useaan oteeseen vuosien saatossa. Alkuaikoina sitä kutsuttiin nimellä *Aqueduct*, ja Wellandin kanavan valmistuttua nimi muutettiin Merrittsvilleksi, kanavan suunnittelijan William Hamilton Merrittin kunniaksi. Nykyinen nimi otettiin käyttöön Wellandin saatua virallisen kylän statuksen 25. heinäkuuta 1858. Kaupunkioikeudet Welland sai 1. heinäkuuta 1917.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Welland**.
* *The History of the County of Welland, Ontario, its past and present.*. Welland, Ont: Welland Tribune Printing House, 1887. Kirjan verkkoversio (viitattu 14.5.2010). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 13.5.2010. (englanniksi) (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Gord Westwater: Welland Canals www.wellandcanals.com.  Arkistoitu 19.1.2014. Viitattu 13.5.2010. (englanniksi)
3. ↑  Welland, Ontario Southern Ontario Tourism.  Arkistoitu 12.8.2010. Viitattu 13.5.2010. (englanniksi)
4. 1 2  W.H. Lewis: History of Welland City of Welland.  Arkistoitu 15.9.2013. Viitattu 14.5.2010. (englanniksi)
5. ↑  Gord Westwater: Welland Canal History www.wellandcanals.com.  Arkistoitu 6.12.2010. Viitattu 14.5.2010. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo kanadalaisesta kaupungista. Walesin Camrosesta, katso Camrose (Wales).*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Camrose** on kaupunki Kanada Albertan provinssin keskiosassa, 97 kilometrin provinssin pääkaupungista Edmontonista kaakkoon. Kaupunki on seutunsa jakelutoiminnan, lääketieteen, valtionhallinnon ja tuotantoelämän keskus preerioiden rikkaiden viljelyalueiden ympäröimänä. Camrosen väkiluku on 18 742 (2016).

Belgialaistaustainen François Adam perusti Camrosen vuonna 1905. Kaupunginoikeudet (city) se sai 1955. Camrose on kasvanut rautatien varrella. Camrose on nimetty Walesissa sijaitsevan kaupungin mukaan, mutta nimen katsotaan viittaavan myös kaupungin läpi virtaavan jokiuoman (Stoney Cr) varrella kasvaviin villiruusuihin. Paikkakunnalla on lempinimi *The Rose City* ("Ruusukaupunki").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Eric J. Holmgren: Camrose  27.3.2008. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Census Profile, 2016 Census - Camrose, City, Alberta and Alberta  2016. Statistics Canada, statcan.gc.ca. Viitattu 13.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungin kotisivut (englanniksi)
**Hermosillo** on Sonoran osavaltion pääkaupunki Pohjois-Meksikossa. Kaupungin asukasluku vuoden 2014 väestönlaskennassa oli noin 780 000.

Kaupunki on perustettu 1741 nimellä Villa del Pitic. Nykyisen nimensä se sai 1828 kenraali José María González de Hermosillon mukaan. Meksikon vallankumouksen aikana se oli viisi kuukautta Venustiano Carranzan pääkaupunki.

Kaupungissa on melko paljon teollisuutta, josta yksi tärkeimmistä esimerkiksi Fordin autotehdas.

Hermosillossa toimii seuraavat yliopistot:

* Instituto Tecnologico de Hermosillo
* Universidad de Hermosillo
* Universidad Kino
* Universidad de Sonora
* ITESM Campus Sonora Norte (Arkistoitu – Internet Archive)
* Universidad del Noroeste

Amerikkalainen baseball on erittäin suosittua Hermosillossa ja kaupungin joukkueen nimi on Naranjeros.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mexico: States and Major Cities Citypopulation

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hermosillo**.
* hermosillo.gob.mx/
**Zunheboto** on Intian Nagalandin osavaltiossa sijaitseva noin 23 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Sieltä on noin 66 kilometriä Kohimaan. Kaupunki sijaitsee 600–900 metrin korkeudessa ja sen ympäristö on metsien peittämää vuoristomaisemaa. Zunheboton korkea sijainti aiheuttaa vaikeuksia vedensaantiin, minkä vuoksi vedestä on usein pulaa. Vesijohtojen asentaminen satojen metrien korkeuteen on kallista, mistä johtuen enemmistö hakee vetensä lähteiltä. Rikkaimmat asukkaat omistavat luvattomia porakaivoja, jotka tyhjentävät pohjavesivarantoja.

Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Zunhebotossa asui 22 633 henkeä. Noin 91 prosenttia paikallisista on kristittyjä, toiseksi suurin uskonto on hindulaisuus, jota tunnustaa melkein seitsemän prosenttia väestöstä. Kaupungissa sijaitsee vuonna 2017 valmistunut Aasian suurin kristillinen kirkko. Kyseinen baptistikirkko sisältää yhdeksän kerrosta ja istumapaikat noin 8 500 hengelle. Sen rakennuttaminen kesti kymmenen vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zunheboto Population Census 2011 - 2020 *census2011.co.in*. Viitattu 24.9.2020.
2. ↑  Zunheboto *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 24.9.2020.
3. ↑  Sumi T, Holoka: How Zunheboto town is surviving water scarcity *Nagaland Today*.  13.10.2019. Viitattu 24.9.2020.
4. ↑  Mazumdar, Prasanda: Asia’s largest church dedicated in Nagaland *New Indian Express*.  22.4.2017. Viitattu 24.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zunheboto** Wikimedia Commonsissa
**Higashi-Kagawa** (jap. 東かがわ市, *Higashi-Kagawa-shi*, ’Itä-Kagawa’) on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin itäreunalla Seton sisämeren Harimanmeren rannikolla ja rajautuu etelässä Tokushiman prefektuuriin. Rannikolla kaupunkiin kuuluu tasankoalueita, joiden läpi mereen virtaa useita jokia, etelässä se nousee korkealle Sanukivuorille. Kaupunki sijaitsee suurin piirtein Takamatsun ja Tokushiman kaupunkien puolivälissä. Higashi-Kagawassa on 30 299 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 152,83 neliökilometriä.

Higashi-Kagawan kaupunki muodostettiin vuonna 2003 yhdistämällä Hiketan, Shirotorin ja Ōchin maaseutukaupungit. Merkittäviä elinkeinoja ovat tekstiili-, lääke- ja koneteollisuus. Kaupungissa tuotetaan noin 90 prosenttia Japanin käsineistä. Siellä harjoitetaan myös riisin, vihannesten ja hedelmien viljelyä sekä muun muassa *hamachin* (*Seriola quinqueradiata*) vesiviljelyä. Tunnettu paikallinen tuote on japanilaisten makeisten (*wagashi*) valmistuksessa käytettävä hienojakoinen *wasanbon*-sokeri.

Higashi-Kagawan nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Hiketan vanha kaupunginosa historiallisine rakennuksineen (kuten Sanshū-Izutsun residenssi), Shirotori-jinjan pyhäkkö ja useat muut kulttuurikohteet. Osa kaupungista kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Shikokun Kōtoku-linja.

Kuvia
-----

* Toramarun puistoaToramarun puistoa
* Kamebishi-yaKamebishi-ya
* Yoda-jiYoda-ji
* Honda Hachiman-jinjaHonda Hachiman-jinja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  東かがわ市の概要 香川県 東かがわ市. Viitattu 28.11.2019.
2. 1 2  東かがわ市の人口（平成31年・令和元年度） 香川県 東かがわ市. Viitattu 28.11.2019.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 東かがわ市 Kotobank. Viitattu 28.11.2019.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 東かがわ（市） Kotobank. Viitattu 28.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Higashi-Kagawa** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kagawan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Higashi-Kagawa
* Kan’onji
* Marugame
* Mitoyo
* Sakaide
* Sanuki
* Takamatsu (pääkaupunki)
* Zentsūji

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Ayautan piirikunta** (Ayagawa · Utazu) · **Kagawan piirikunta** (Naoshima) · **Kitan piirikunta** (Miki) · **Naka-Tadon piirikunta** (Kotohira · Mannō · Tadotsu) · **Shōzun piirikunta** (Shōdoshima · Tonoshō) |

 |
**Dhahran** (arab. الظهران‎,  *Aẓ-Ẓahrān*) on kaupunki Saudi-Arabian itäisessä provinssissa, Aš-Šarqiyyassa. Se sijaitsee Dammanin öljykentällä, aivan Dammamin satamakaupungin eteläpuolella, lähellä Persianlahtea. Kaupunki on kasvanut Dammanin ohella kiinni itäpuoliseen Al-Khobariin, josta johtaa siltayhteys Bahrainin saarivaltioon .

Kaupungin läheltä löydettiin maaöljyä vuonna 1938, mikä oli ensimmäisiä öljylöytöjä Saudi-Arabiassa. Kansallisen öljy-yhtiö Saudi Aramcon (alkujaan Arabian American Oil Company) pääkonttori sijaitsee Dhahranissa. Seudulle perustettiin 1945 suuri Yhdysvaltojen ilmavoimien lentotukikohta, jonka toimintaa jatkaa nykyinen *King ʿAbd al-ʿAzizin* lentotukikohta kaupungin etelälaidalla. Seudulle perustettiin myös muita amerikkalaisia varustuksia. Kaupunki oli eräs tärkeimpiä yhdysvaltalaisten joukkojen asemapaikkoja Persianlahden sodan aikana. Vuonna 1996 tehtiin yli 12 sotilasta surmannut terroristihyökkäys Yhdysvaltain joukkojen parakkien luona. Jo tätä aiemmin, osana vuoden 1991 sotatoimia, Irak kohdisti kaupungin amerikkalaisvarustukseen ainakin yhden ohjusiskun Scud-ohjuksella.

Kaupunkia on luonnehdittu pieneksi ja eksklusiiviseksi amerikkalaiseksi kaupungiksi, joka koostuu Saudi Aramicon laitoksista, kaupoista, asuntoalueesta ja Kuningas Fahdin öljy- ja mineraaliyliopistosta. Yliopisto sijoittui esimerkiksi QS University Rankingin vuoden 2014 vertailussa maailmanlaajuisesti sijalle 225 ja luetaan arabimaiden korkeatasoisimpiin.

Kaupungin väkiluku on kehittynyt Saudi-Arabian väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 73 691 (1992), 97 446 (2004) ja 120 521 (2010).

* Öljy-yhtiö Saudi Aramcon rakennuksia Dhahranissa.Öljy-yhtiö Saudi Aramcon rakennuksia Dhahranissa.
* Rukousajoista kerrotaan ostoskeskuksen seinällä. Rukousajoista kerrotaan ostoskeskuksen seinällä.
* Yhdysvaltalais- ja saudihenkilökunnan vaurioitunut toimistorakennus, jonka lähellä 25.6.1996 terrori-iskussa räjäytettiin polttoainetankkiauto.Yhdysvaltalais- ja saudihenkilökunnan vaurioitunut toimistorakennus, jonka lähellä 25.6.1996 terrori-iskussa räjäytettiin polttoainetankkiauto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Saudi-Arabi. Cities (Aineistolähteeksi ilmoitetaan Saudi-Arabian tilastokeskus) citypopulation.de. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Dhahran. Saudi Arabia *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  WAR IN THE GULF: Scud Attack; Scud Missile Hits a U.S. Barracks, Killing 27 nytimes.com. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  Introducing Dhahran lonelyplanet.com.  Arkistoitu 24.7.2015. Viitattu 24.7.2015. (englanniksi)
5. ↑  King Fahd University of Petroleum & Minerals Rankings topuniversities.com. Viitattu 25.7.2015. (englanniksi)
6. ↑  First Full Ranking of Universities in the Arab Region: Out Now topuniversities.com. Viitattu 25.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dhahran** Wikimedia Commonsissa