recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tuulivoimaa Meksikossa
**Meksikon energiapolitiikka** kertoo Meksikon energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. 

IEA:n mukaan Meksiko oli *6. suurin öljyntuottaja*: 159 Mt (4 % maailman tuotannosta) vuonna 2008 ja vuonna 2007 maailman *7. suurin öljynviejämaa* (89 Mt). Vuonna 2007 Meksikon öljytuotteiden vienti oli 19 Mt. IEA:n mukaan Meksikon raakaöljy sisältää energiaa 1,041 toe/tonni. Meksikon vuoden 2007 sähkönkulutuksen 214 TWh energialähteisiin sisältyi: maakaasu 126 TWh ja öljy 52 TWh.

Meksikon energiaministeri oli Georgina Kessell vuonna 2009.

Öljy
----

Meksikossa noin 1/3-osa budjettivaroista on öljynmyynnistä vuonna 2009. Suurin öljykenttä on Cantarell. Valtion öljymonopoli on Pemex.

PEMEX
-----

Petróleos Mexicanos (PEMEX) oli yrityksen itsensä mukaan Meksikon suurin yritys vuonna 2008. Meksikosta löydettiin öljyä vuonna 1901. Petróleos Mexicanos perustettiin vuonna 1934. Vuonna 1935 perustettiin öljyntuottajien ammattiyhdistys. Vuonna 2008 PEMEX:llä oli 143 421 työntekijää.

Energian ja sähkön tuotanto ja kulutus
--------------------------------------

| Energiantuotanto |
| --- |
|  |  | Sähkön |  | Energian | Energian |
|  | Väestö | kulutus | CO2 | tuotanto | vienti |
|  | (milj.) | (TWh) | Mt | Mtoe | Mtoe |
| 2004 | 104,0 | 188 | 374 | 254 | 86 |
| 2007 | 105,7 | 214 | 438 | 251 | 62 |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Key world energy statistics 2009 (Arkistoitu – Internet Archive) IEA
2. 1 2  Mexico oil output resumes decline in November 24.12.2009 Guardian
3. ↑  Pemex kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Pemex Statistical Yearbook 2009[vanhentunut linkki]
5. ↑  Key world energy statistics 2006 (Arkistoitu – Internet Archive) IEA

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Energia Meksikossa** Wikimedia Commonsissa
**Suomen jäähdytystekniikan museo** on kylmäalan historiaa, kylmäteollisuutta ja jäähdytysalaa esittelevä tekniikan museo Ylöjärvellä. Noin 8 kilometriä kaupungin keskustasta sijaitsevan museon tarkoituksena on tallentaa ja esitellä kylmäalan historiaa. Esillä on keksintöjä luonnon jäällä jäähdyttämisen ja koneellisen kylmätekniikan alkuajoilta lähtien.

Museon perusti Huurteen perustaja vuorineuvos Paavo V. Suominen vuonna 1986. Museon kokoelmissa on Suomen jäähdytysalan historiaa ja laitteistoa. Se on Suomen ainoa ja Euroopan laaja-alaisin kylmäalan museo.

Esineistö
---------

Museossa on yli 300 kylmäteollisuuden kehittymisestä kertovaa esinettä: jääkaappeja, kompressori-moottori-yhdistelmiä, kylmiöitä jne. Monet esineistä ovat uniikkikappaleita. 

Esineistöön kuuluu maailman ensimmäinen hermeettinen pallojäähdytyskoneisto: Audriffen-kompressorikoneisto, joka oli käytössä Hotelli Tornissa 1905-1952. Laite jäähdytti 7 kylmähuonetta.

Presidentti Risto Rytin vanhempien jääsuolakaappi on yli 100 vuotta vanha.

Sotien jälkeisessä Suomessa kylmäteollisuus oli uusi aluevaltaus. Alan pioneerit kehittivät teknisiä ratkaisuja itse aina mittauslaitteista alkaen. Museossa on esillä mittauslaitteita jäähdytysalan varhaisilta vuosilta.

Museon hallinto
---------------

Museon toimintaa ohjaa Suomen Jäähdytystekniikan Museon Säätiö.
Säätiön hallitus koostuu alan koulutuksen, yritysten ja
järjestöjen edustajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   Suomen jäähdytystekniikan museon kotisivut.

Aiheesta muualla
----------------

* YLE Areena: Jakso 1: Salatut museot: Kylmän mausoleumi
* Museon esite (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Suomen jäähdytystekniikan museo (Q94105868)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Ylöjärvi |
|  |
| katuosoite | Härkilevontie 77, 33480 Ylöjärvi |
|  |
| koordinaatit | 61°35′43″N 23°40′12″E﻿ / ﻿61.5953°N 23.67°E﻿ / 61.5953; 23.67 |
|  |
|  |

 |
**Genii Capital** on luxemburgilainen sijoitus- ja taloudellinen neuvontayritys. Yrityksen päämaja sijaitsee Howaldissa, Luxemburgissa. Yrityksen perustivat vuonna 2008 Gerard Lopez ja Eric Lux. Yrityksen päätavoitteena on laajamittainen palvelu taloudellisessa neuvonannossa ja sijoituksella eri yrityksille.

16. joulukuuta 2009 yritys osti 75 % Renault F1 -tallin osakkeista. 8. joulukuuta 2010 yritys osti loput 25 % osakkeista myyden ne eteenpäin Group Lotus -yhtiölle, joka ryhtyi Renault-tallin sponsoriksi. Vuonna 2012 yritys toimii Lotus F1 Team -tallin osaomistajana yhdessä Group Lotuksen kanssa. Yritys on toiminut myös Charouz Racing System -tallin sponsorina.

Lähteet
-------

1. ↑  Benson, Andrew. "Renault will race in Formula 1 after selling their team", *BBC Sport*, BBC, 2009-12-16. Luettu 2009-12-16.
2. ↑  Benson, Andrew. "Renault F1 team to be renamed Lotus Renault GP in 2011", *BBC Sports*, BBC, 2010-12-08. Luettu 2011-09-11.


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Relizane** (arab. غليزان‎, *Ġilīzān*) on kaupunki ja Relizanen maakunnan hallinnollinen keskus Algerian luoteisosassa. Se sijaitsee Chelifin sivujoen Oued Minan varrella 300 kilometriä Algerista länteen. Relizanen kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 130 100 asukasta.

Relizane on saanut alkunsa roomalaisesta Minan linnoituksesta, jota berberit kutsuivat sittemmin nimellä Ighil Izane. Ranskalaiset perustivat paikalle maataloussiirtokunnan vuonna 1857.

Kaupunki on maatalousalueen kaupallinen keskus, jossa on myös teollisuutta. Sen kautta kulkevat valtatie A1 ja rautatie. Relizanessa toimii Ahmed Zabanan yliopisto.

Lähteet
-------

1. ↑  Population résidente des ménages ordinaires et collectifs (MOC) selon la commune de résidence et le sexe et le taux d’accroissement *Office National des Statistiques*. Viitattu 16.6.2023.
2. ↑  Une ville, une histoire: Relizane, la Mina et le bas Cheliff *Algérie 360*. Viitattu 16.6.2023.
3. ↑  Notre wilaya *Direction du Tourisme et de l’Artisanat Relizane*. Viitattu 16.6.2023.
4. ↑  Monographie Wilaya de Relizane *Aniref*. Viitattu 16.6.2023.
Joensuun kaupunginorkesterin logo.
**Joensuun kaupunginorkesteri** (engl. *Joensuu City Orchestra*) on vuonna 1953 perustettu 35 muusikosta koostuva sinfoniaorkesteri.

Orkesterin kapellimestareina ovat toimineet Pentti Sistonen (1957), Pekka Paasio (1966) ja Usko Aro (1972). Sen ensimmäinen taiteellinen johtaja oli Pekka Haapasalo (1974). Häntä seurasivat Juozas Domarkas (1990), Atso Almila (1993) ja Hannu Koivula (2000–2007). Vuosina 2008–2009 taiteellisena johtajana oli Esa Heikkilä. Atso Almila palasi orkesteriin tammikuussa 2010, ensin taiteellisen neuvonantajan tehtävään ja syksystä 2011 alkaen jälleen taiteelliseksi johtajaksi. Orkesterin taiteellinen johtaja on 1. elokuuta 2013 alkaen kolmivuotiskauden ajan hollantilainen Jurjen Hempel. Samana syksynä kautensa päättänyt Atso Almila valittiin orkesterin ensimmäiseksi kunniakapellimestariksi.

Joensuun kaupunginorkesteri kunnallistettiin vuonna 1978. Sen pääasiallisena konserttipaikkana toimii 599-paikkainen Itä-Suomen yliopiston Carelia-sali.

Joensuun kaupunginorkesterissa on soittajia seuraavasti (2008):

I viulussa on 6 soittajaa, II viulussa 5, alttoviulussa 4, sellossa 4, kontrabassossa 2, huilussa 2, oboessa 2, klarinetissa 2, fagotissa 2, käyrätorvessa 2, trumpetissa 2, tuubassa 1 ja lyömäsoittimissa 1 soittaja.

Vuosittain orkesterilla on noin 20 sinfoniakonserttia. Lisäksi viihde-, kamari- ja lastenkonsertit sekä oopperaproduktiot kuuluvat orkesterin perusohjelmistoon. Vuonna 2001 aloitettu Joensuun musiikkitalvi on merkittävä kamarimusiikkitapahtuma, jonka järjestämisessä kaupunginorkesterilla on merkittävä rooli.

Historiaa
---------

* Joensuun orkesteriyhdistys perustettiin 1953.
* Kaupunginorkesteri kunnallistettiin vuonna 1978.
* Orkesterin ensimmäiseksi intendentiksi nimettiin valt.maist. Heikki Riikonen 1979.
* Carelia-sali valmistui orkesterin omaksi saliksi 1985. Sitä ennen esiintymispaikkoja olivat muun muassa Karjalantalo, Joensuun ammattikoulun sali, Joensuun kaupunginteatteri, kirkot ja musiikkiopiston sali.

Lähteet
-------

1. ↑  Joensuun kaupunginorkesterin esittely Joensuun kaupunki. Viitattu 3.12.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑   Joensuun kaupunginorkesterille uusi taiteellinen johtaja  21.11.2012. Yle Uutiset/Pohjois-Karjala. Viitattu 21.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Joensuun kaupunginorkesterin kotisivut
* Elsinen, Pertti: *Joensuun historia VI*, 1998, sivut 189–192
* Joensuun musiikkitalvi (Arkistoitu – Internet Archive)
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Yhdysvaltain kulttuuri |
|  |
| Yhteiskunta
* Historia
* Kielet
* Amerikkalaiset
* Uskonto
	+ Kristinusko

 |
| Taiteet ja kirjallisuus
* Arkkitehtuuri
* Taide
* Kirjallisuus

 |
| Muut
* Keittiö
* Elokuva
* Urheilu

 |
| Symbolit
* Lippu
* Vaakuna
* Kansallismonumentti
* Motto
* Kansallislaulu
* Lintu
* Maailmanperintökohteet

 |
| * n
* k
* m
 |

Devils Tower oli Yhdysvaltain ensimmäinen kansallismonumentti.
**Kansallismonumentti** on yhdysvaltalainen suojelualue tai -kohde, joka on suojeltu joko presidentin tai kongressin päätöksellä. Kansallismonumenttien taustalla on vuonna 1906 säädetty muinaismuistolaki.

Yellowstonen kansallispuisto oli vuonna 1872 perustettu Yhdysvaltain ensimmäisenä kansallispuistona. Kansallispuiston perustaa kongressi, joka julistaa alueesta suojellun lainsäädännöllisesti. Kongressi ja presidentti Theodore Roosevelt päättivät antaa myös presidentille mahdollisuuden perustaa itsenäisesti suojelualueita, minkä seurauksena syntyi muinaismuistolaki. Se säädettiin suojelemaan historiallisia rakennuksia ja arkeologisia kohteita kansallismonumentteina.

Muinaismuistolain säätämisen jälkeen Yhdysvaltain presidenteistä vain Richard Nixon, Ronald Reagan ja George H. W. Bush eivät ole perustaneet yhtään kansallismonumenttia. Barack Obama puolestaan perusti tai laajensi 34 kansallismonumenttia. Ensimmäiseksi kansallismonumentiksi Roosevelt julisti Devils Towerin vuonna 1906.

Kansallismonumentin voi perustaa vain maille, jotka ovat jo valmiiksi liittovaltion omistuksessa. Kansallismonumentin hallinnoinnista voi vastata yksi useista eri Yhdysvaltain virastoista tai jopa usea virasto yhdessä. Monet ovat National Park Servicen hoidettavana, mutta kansallismonumenteista vastaavat myös muun muassa Bureau of Land Management, United States Forest Service ja United States Fish and Wildlife Service.

Lähteet
-------

1. ↑  Monument Designation FAQs The Wilderness Society. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Becky Little: How We Got National Monuments *History.com*.  22.8.2018. A&E Television Networks, LLC. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Frequently Asked Questions National Park Service. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  What Is a National Monument?  3.5.2017. National Parks Conservation Association. Viitattu 10.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **kansallismonumentti (Yhdysvallat)** Wikimedia Commonsissa
**Relizanen maakunta** eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Relizanen kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 4 872,32 neliökilometriä. Asukkaita on 998 500 henkeä (vuonna 2021, arvio).

Vuonna 1984 perustettu maakunta rajoittuu koillisessa Chlefin, idässä Tissemsiltin, etelässä Tiaretin, lounaassa Mascaran ja luoteessa Mostaganemin maakuntiin. Maisemaa leimaavat vuoret ja tasangot. Vesistöjä ovat Cleffin, Minan ja Rhioun vadit, Benzianen suolajärvi eli sebkha ja kolme patoallasta. Vuotuinen sademäärä on 400–800 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 13 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 38 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Tarek, Ammi Moussa, Djidioua, El H’Madna, El Matmar, Mazouna, Mendes, Oued Rhiou, Ramka, Relizane, Sidi M’Hamed Ben Ali, Yellel ja Zemmoura.

Relizanen kautta kulkee valtatie A1 ja rautatie. Maakunnassa viljellään viljaa, vihanneksia ja hedelmiä sekä harjoitetaan kalankasvatusta. Lisäksi on muun muassa metalli-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Relizanessa toimii Ahmed Zabanan yliopisto. Nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa roomalais- ja osmaniajan rauniot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monographie Wilaya de Relizane *Aniref*. Viitattu 15.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Relizanen matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)

AlgeriaAlgerian maakunnat

* Adrar
* Aïn Defla
* Aïn Témouchent
* Alger
* Annaba
* Batna
* Béchar
* Béjaïa
* Béni Abbès
* Biskra
* Blida
* Bordj Badji Mokhtar
* Bordj Bou Arreridj
* Bouira
* Boumerdès
* Chlef
* Constantine
* Djanet
* Djelfa
* El Bayadh
* El Meghaïer
* El Meniaa
* El Oued
* El Tarf
* Ghardaïa
* Guelma
* Illizi
* In Guezzam
* In Salah
* Jijel
* Khenchela
* Laghouat
* Mascara
* Médéa
* Mila
* Mostaganem
* M’Sila
* Naâma
* Oran
* Ouargla
* Ouled Djellal
* Oum el Bouaghi
* Relizane
* Saïda
* Sétif
* Sidi Bel Abbès
* Skikda
* Souk Ahras
* Tamanrasset
* Tébessa
* Tiaret
* Timimoun
* Tindouf
* Tipaza
* Tissemsilt
* Tizi Ouzou
* Tlemcen
* Touggourt
José María Velasco Gómezon maalaus Meksikon laaksosta 1800-luvulla.
**Meksikon laakso** tai **Meksikon allas** (esp. *Valle de México*, asteekkien kielellä nahuatliksi *anahuac*) on eteläisen Meksikon ylängöllä sijaitseva laakso, jossa maan pääkaupunki México sijaitsee. Laakson pituus etelästä pohjoiseen on noin 80 kilometriä ja leveys itä–länsisuunnassa 60 kilometriä. Laakso sijaitsee tropiikissa, mutta koska se on 2 240 metrin korkeudessa, vuotuinen keskilämpötila on 16–18 astetta, ja vaihtelut ovat melko vähäisiä. Talvella kylmimpinä kuukausina on yöpakkasta ja kuuraa maassa. Sadekausi kestää usein maaliskuun lopulta lokakuun lopulle, ja silloin sataa keskimäärin 80 prosenttia vuotuisesta 850 millimetrin sademäärästä. Tämän vuoksi seutu on melko kosteaa.

Meksikon laakso on tunnettu mesoamerikkalaisena kulttuurikeskuksena. Siellä ollut viljava maa mahdollisti monien suurten intiaanien luomien esikolumbiaanisten sivilisaatioiden nousun. Ensin tuli Teotihuacán, sitten tolteekit ja lopulta asteekit. Ennen espanjalaisten tuloa seudulla oli monia toisiinsa liittyviä järviä, Texcocojärvi, Chalcojärvi, Xochimilcojärvi, Zumpangojärvi ja Xaltocanjärvi.

Meksikon laakson historiaa
--------------------------

### Esikolumbiaaninen kausi

Meksikon laaksoon saapui varhain, viimeistään jääkauden lopuilla ehkä noin 13 000 vuotta sitten varhaisia suurriistan metsästäjiä. Suurriista pyydettiin loppuun noin 7000 eaa. mennessä, ja viljely alkoi saada jalansijaa noin 5000 eaa. alkaen. Noin 1250 eaa. olmeekit levittivät Meksikonlahden etelärannoilta vaikutteitaan tänne, minne syntyi niin sanottu Tlatilcon kulttuuri. Noin 100 eaa. alkoi Meksikon laaksossa kasvaa jättisuuri Teotihuacánin kaupunki, joka kasvoi 85 000, ehkä jopa 250 000 asukkaan suuruiseksi. Meksikon laakson väkiluku kasvoi vuosina 200 jaa. – 1200 jaa. muutamasta kymmenestä tuhannesta jopa kahteen miljoonaan. Toisten tietojen mukaan Meksikon laaksossa olisi 1500 eaa. ollut 5 000 asukasta, ja vuonna 1519 1–1,2 miljoonaa. Espanjalaisten tulo olisi romahduttanut väkiluvun pian 200 000:een. Noin 600 eaa. alueella oli 25 000 asukasta, 150 eaa. 125 000 asukasta, mutta 200 jaa. 60 000 asukasta. Noin 750 jaa. asukkaita oli 250 000 ja 1100 160 000 asukasta. Väkilukujen vähenemiset 100 eaa. – 150 jaa. ja 750–1150 jaa. selittyvät ehkä maataloutta tuhonneilla ilmastonmuutoksilla, maanjäristyksillä ja sodilla.

Kasvu pohjautui muun muassa äärimmilleen tehostettuun kasteluviljelyyn ja vieraiden alueiden verottamiseen.

Teotihuacánin noin 700 jaa. jälkeen tapahtuneen romahduksen jälkeen alueella vallitsi poliittinen hajaannus. Tolteekit perustivat valtakuntansa, joka luhistui ehkä chichimeekkien hyökkäyksiin tai kuivuuteen. Noin 1300-luvulla jaa. tepaneekit pitivät alueella valtaansa, kunnes asteekit kukistivat heidät 1400-luvun alkupuolella ja loivat suurvallan.

Lähteet
-------

1. ↑  Harris, Marvin: *Kulttuurien synty*. Kirjayhtymä, 1982. ISBN 951-26-2183-5.
2. ↑  The Peopling of Mexico from Origins to Revolution Cambridge University Press. Viitattu 27.8.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Meksikon laakso** Wikimedia Commonsissa
**Kansalliskirjaston verkkoarkisto** on Suomen Kansalliskirjaston ylläpitämä palvelu, johon tallennetaan pysyvästi suomalaisia verkkosivustoja kansallisen kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa. Arkiston sisältöä on mahdollista katsella ja kuunnella tähän tarkoitukseen varatuilla erityisillä työasemilla, joita on Kansalliskirjaston päärakennuksessa, Kansallisen audiovisuaalisen arkiston tiloissa, Eduskunnan kirjastossa sekä erikseen määritellyissä vapaakappalekirjastoissa. Internetissä verkkoarkiston sisältöä ei voi katsella, mutta verkkoarkiston hakemistopalvelussa käyttäjä voi tutkia, onko jokin verkkosivu tallennettu arkistoon.

Sisältö
-------

Kansalliskirjasto on kerännyt verkkoarkistoonsa aineistoa vuodesta 2006 lähtien tekemällä laajoja koko Suomen kattavia verkkosivujen keräyksiä sekä erillisiä teemakeräyksiä, joilla on reagoitu ajankohtaisiin tapahtumiin tai aiheisiin, kuten vaaleihin, tai kerätty aineistoa, joka ei ole muuten tarttunut kirjaston haravaan (esim. ulkomailla sijaitsevat verkkosivut). Vuosittain Kansalliskirjasto kerää talteen kymmeniä miljoonia verkkosivuja suomalaisesta internetistä.

Vapaakappaletyöasemakoneilta, joilla verkkoarkiston sisältöä voi tutkia, on mahdollista katsoa ja kuunnella myös Kansallisen audiovisuaalisen arkiston keräämiä Suomen televisio- ja radiolähetysten tallenteita.

Verkkoaineistojen kerääminen maailmalla
---------------------------------------

Maailmalla eri maiden kansalliskirjastot ovat aloittaneet omien maidensa verkkosivujen tallentamisprojekteja noin vuodesta 2000 lähtien, jonka jälkeen toiminta on vakiintunut monissa maissa. Perinteisesti kansalliskirjastot ovat tallentaneet oman maansa kirjallista tuotantoa arkistoihinsa kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa, mistä toiminta on laajentunut musiikin ja elokuvien kautta myös verkkosivujen kaltaisiin elektronisiin aineistoihin. Verkkoaineistojen keräämisessä eri maiden kansalliskirjastot tekevät yhteistyötä sisarorganisaatioidensa kanssa kansainvälisen katto-organisaation International Internet Preservation Consortiumin kautta.

Katso myös
----------

* Internet Archive

Lähteet
-------

1. ↑  Mustajoki, Heidi: Suomalaiset Internet-sisällöt säilyvät nyt tuleville sukupolville - Kansalliskirjasto *kansalliskirjasto.fi*.  9.3.2016. Viitattu 22.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjaston sivu verkkoarkistopalvelusta
* Verkkoarkiston hakemistopalvelu
* Verkkoarkiston lokikirja (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tietoja verkkosivujen keräämisestä verkkoarkistoon
* International Internet Preservation Consortium (IIPC)
**Daytona USA** (jap. デイトナＵＳＡ) on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli, joka on julkaistu vuonna 1994 kolikkopelinä. 
Peli käyttää Sega Model 2 -laitteistoa ja sen on kehittänyt Sega-AM2-ryhmä. Pelin päävalikko sanoo vuodeksi 1993, mutta peli on julkaistu vuonna 1994.

Pelaaminen
----------

Pelissä pelaaja ja 39 muuta autoa ajavat kilpaa kolmella erilaisella radalla, joista Beginner- eli aloittelijarata, nimeltään Three Seven Speedway, perustuu etäisesti oikeaan Daytonan ovaalirataan. Muut kaksi rataa ovat peliä varten kehitettyjä. 

Kolikkopeli salli kahdeksan *kabinetin* liittämistä toisiinsa moninpeliä varten.

Julkaisut
---------

Vuonna 1995 pelistä julkaistiin käännös Sega Saturn -konsolille, ja seuraavana vuonna julkaistiin Saturnille **Daytona USA: Championship Circuit Edition**, jota pidettiin ilmestyessään huomattavasti parempana versiona. Siinä oli myös kaksi uutta rataa, neljä uutta autoa ja alkuperäisestä Saturn-käännöksestä puuttunut kaksinpeli.

Myöhemmin Japanissa julkaistussa **Daytona USA: Circuit Edition** -versiossa oli länsimaisesta versiosta puuttuneita ominaisuuksia, muun muassa mahdollisuus ajaa kisoja eri vuorokaudenaikoina ja mahdollisuus Internet-pelaamiseen erillisen XBAND-nimisen modeemin avulla. Myös ohjattavuus poikkesi länsimaisesta Championship Circuit Editionista, ollen enemmän alkuperäisen kolikkopelin ja ensimmäisen Saturn-version kaltainen. Amerikassa julkaistiin tämän jälkeen vielä **Daytona USA: CCE NetLink Edition**, joka perustui japanilaiseen Circuit Editioniin ja sisälsi Internet-pelimahdollisuuden Amerikassa julkaistun NetLink-modeemin avulla. Vuonna 1997 Windowsille julkaistuja *Daytona USA* ja **Daytona USA Deluxe** -käännöksiä kritisoitiin muun muassa huonosta ruudunpäivityksestä ja Direct3D-tuen puutteesta.*lähde?*

Daytona USA:lle julkaistiin vuonna 1998 Segan Sega Model 3 -kolikkopelilaitteistolle jatko-osa **Daytona USA 2: Battle On The Edge**.

Vuoden 1998 versiota ei ole käännetty pelikonsoleille lukuun ottamatta Segan *Out Run 2:n* Xbox-käännöksessä olevia *Daytona USA 2:n* ratoja.

Vastaanotto ja perintö
----------------------

Peli käytti teksturoitua polygonipohjaista 3D-grafiikkaa ja oli merkittävästi edellä kilpailijoita.

Peli esiintyy useilla parhaimpina pidettyjen videopelien listoilla.

Peli on ollut eniten tuottanut peli ja peliä on sanottu läpimurtosovellukseksi, jonka tuottoisuuteen muita pelejä verrataan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Daytona USA The International Arcade Museum. Viitattu 12.3.2017.
2. 1 2  Daytona USA *arcade-history.com*. Viitattu 12.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Daytona USA Sega Retro. Viitattu 12.3.2017.
4. ↑  Daytona USA 2: Battle On The Edge The International Arcade Museum. Viitattu 12.3.2017.
5. ↑  IGN PRESENTS THE HISTORY OF SEGA PAGE 8 OF 11 IGN. Viitattu 23.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Daytona USA* MobyGamesissa (englanniksi)
**Pan Amin lento 806** oli Pan Amin reittilento Aucklandista Pago Pagon ja Honolulun kautta Los Angelesiin. 30. tammikuuta 1974 lennolla käytetty Boeing 707-321B syöksyi maahan lähestyessään Pago Pagon kansainvälistä lentoasemaa. Lennolla oli 91 matkustajaa ja kymmenen miehistön jäsentä. Onnettomuudesta selvisi vain neljä matkustajaa. Alun perin eloonjääneitä oli kymmenen, mutta heistä yksi kuoli onnettomuuden jälkeisenä päivänä, neljä kolmen päivän kuluttua ja yksi yhdeksän päivää onnettomuuden jälkeen. Poikkeuksellista oli se, että yksikään ei kuollut itse maahansyöksyssä, vaan kaikkien kuolinsyynä olivat savun hengittäminen ja palovammat.

National Transportation Safety Board totesi tutkinnassaan onnettomuuden välittömäksi syyksi mikropurkauksen aiheuttaman tuuliväänteen, jonka aiheuttamaan laskeutumisnopeuden kasvuun miehistö ei reagoinut riittävän nopeasti. Lisäksi pimeys ja kaatosade heikensivät näkyvyyttä, eikä kukaan lentäjistä sanonut laskeutumisnopeuksia ääneen lennon viimeisten 15 sekunnin aikana. NTSB totesi myös, että suurin osa matkustajista ei toiminut hätätilanteessa turvallisuusdemonstraatiossa annettujen ohjeiden mukaan, vaan ryntäsivät pääoville, vaikka myös ikkunahätäuloskäyntejä oli käytettävissä. Kaikki eloonjääneet sen sijaan seurasivat demonstraatiota ja tutustuivat turvaohjeeseen.

Lähteet
-------

* Aircraft Accident Report – Pan American World Airways, Inc. Boeing 707-321B, N454PA, Pago Pago, American Samoa, January 30, 1974 (PDF) *Hunt Library Online*.  6.10.1977. Washington D.C.:  National Transportation Safety Board. Viitattu 27.9.2016. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Accident description Aviation Safety Network. Viitattu 27.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  Tutkintaraportti 1977, s. 4
3. ↑  Tutkintaraportti 1977, s. 10
4. ↑  Tutkintaraportti 1977, s. 27
5. ↑  Tutkintaraportti 1977, s. 24–25
Rauduskoivu pudottaa lehtensä talveksi.
**Kasvin talvehtiminen** on kasvien normaaleille elintoiminnoille epäsuotuisa kausi, jolloin kasvi joutuu olemaan lepotilassa.

Vuodenajat ja talvehtiminen
---------------------------

Lepo voi olla vain hetkellistä pakkolepoa, jolloin kasvi hidastaa elintoimintojaan olosuhteiden muututtua epäsuotuisiksi ja vilkastuttaa niitä jälleen olojen palattua suotuisammiksi, mutta tavallisesti talvilepo kuuluu vuotuisena osana kasvin elämänrytmiin. Sademetsässä, missä ei ole varsinaista vuodenaikojen vaihtelua, kasvit lepäävät eri aikoina, myös saman lajin eri yksilöt. Alueilla, joilla on selkeä vuodenaikojen vaihtelu, kasvit ovat sopeutuneet rytmiin ja niiden lepo osuu elintoimintojen kannalta epäsuotuisaan ajankohtaan. Viileämmillä alueilla, kuten Suomessa, tuo epäsuotuisa kausi on tavallisesti talvi, jolloin on kasvien kannalta yleensä liian kylmää, mutta lämpimämmillä alueilla epäsuotuisa kausi voi olla kuiva kausi, jolloin on kasveille liian kuivaa.

Talvehtimistavat
----------------

Seittitakiainen on talventörröttäjä, eli se levittää siemenensä talvella, kun kasvin maanpäälliset osat ovat jo kuolleet.
Puiden ja pensaiden maanpäälliset versot silmuineen talvehtivat lumipeitteen yläpuolella. Pohjoisilla seuduilla suurin osa niistä pudottaa lehtensä syksyllä, mutta sielläkin on myös kasveja, jotka talvehtivat lehtien kanssa, kuten mahonia ja useimmat havupuut.

Matalakasvuiset lajit ovat yleensä lumen suojassa ja lumi onkin hyvä lämmön eriste. Lumen suojassa talvehtivia kasveja eli *kamefyyttejä* ovat esimerkiksi erilaiset varvut, jotka yleensä ovat ainavihreitä. Maan rajassa talvehtivat yleensä ruohomaiset kasvit, joiden maanpäälliset osat kuolevat talveksi, mutta silmut talvehtivat lähellä maan pintaa. Tällaisia kasveja ovat monet monivuotiset luonnonkasvit sekä perennat. Osalla näistä lajeista varsi kuivuu talventörröttäjäksi, josta linnut ja tuuli levittävät siemeniä lumentulon jälkeen.

Monien monivuotisten ruohovartisten kasvien kaikki maanpäälliset osat kuihtuvat talveksi, ja niistä talvehtivat vain tietyt maanalaiset osat kuten sipulit, varsi- tai juurimukulat tai juurakot silmuineen. Näitä sanotaan piilotalvehtijoiksi eli *geofyyteiksi*.

On myös yksivuotisia ruohokasveja, jotka talvehtivat vain siemeninä ja joiden kaikki muut osat kuolevat talven ajaksi. Niitä sanotaan *terofyyteiksi*.

Katso myös
----------

* Raunkiaerin elomuoto

Lähteet
-------

1. ↑  Pankakoski A.: *Puutarhurin kasvioppi*. Edita, 1999. ISBN 9789513719326.
2. ↑  Seittitakiainen Luontoportti
3. ↑  Pohjoisen luontomme talvi
**Konsonanssi** (lat. *soida yhteen*), musiikillisena terminä voi viitata joko tasasointiseen harmoniaan, sointuun tai intervalliin. Yksinkertaistetusti konsonanssi tarkoittaa sitä, että kaksi yhtä aikaa soivaa säveltä kuulostaa miellyttävältä ja sävelet ns. sulautuvat toisiinsa. Konsonanssia ja dissonanssia pidetään usein vastakohtina toisilleen. Kun dissonanssi koetaan epävakaaksi, konsonanssi edustaa vakautta sekä tehoa, jota ei tarvitse purkaa tai käsitellä. Tonaalisessa musiikissa jännitteiset intervallit pyrkivät etenemään vakaampaan intervalliin eli dissonanssit purkautuvat konsonanssille.

Länsimaisessa musiikissa käsitetään intervalleista konsonansseiksi yleensä puhdas oktaavi, kvartti ja kvintti sekä suuri ja pieni terssi ja seksti. Näille on yhteistä se, että niissä olevien sävelten taajuuksien suhteet voidaan esittää pelkästään kokonaislukujen 1–6 avulla. Soinnuista ovat konsonansseja ne, joissa on pelkästään konsonoivia intervalleja; tällaisia ovat duuri- ja mollikolmisoinnut.

Katso myös
----------

* Dissonanssi
* Konsonanssi ja dissonanssi

Lähteet
-------

1. ↑  *Tammen musiikkitietosanakirja, 1. osa*, s. 220, art. Konsonanssi. Tammi, 1983. ISBN 951-30-5915-4.
Luonnonsuojelu 

---



Lainsäädäntö 

* Ramsarin kosteikkosopimus 1971
* Euroopan talousyhteisö 1979–1992
* Euroopan yhteisö 1992–
	+ lintudirektiivin I liite
	+ luontodirektiivin II, III, IV ja IV (a) liite
* Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö
	+ erämaalaki
	+ koskiensuojelulaki
	+ luonnonsuojelulaki
	+ lehtojensuojeluasetus
* Suomen luonnonsuojeluohjelmat

Ympäristöhallinto 

* Ympäristöministeriö
* Suomen ympäristökeskus

Ympäristöjärjestöjä 

* BirdLife International
* Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestö
* Greenpeace
* Luonto-Liitto
* Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
* Suomen luonnonsuojeluliitto
* WWF

Luonnonsuojelualueet 

* luonnonpuistot
* kansallispuistot
* Natura 2000 -alueet (ml. Ramsar-alueet)

 

---

Teemasivu

n • k • m

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

Los Cardones kansallispuisto, Argentiina.
Kolin kansallispuisto.
**Kansallispuisto** on luonnonsuojelualue, jonka ensisijainen tarkoitus on turvata luonnon monimuotoisuutta, mutta niihin sisältyy usein kansallismaisemia, luonnonnähtävyyksiä ja virkistyspalveluja. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton ja monien maiden tekemät määritelmät eroavat hieman toisistaan.

Määritelmä
----------

Kansallispuistot kuuluvat Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokan II luonnonsuojelualueisiin. Siihen kuuluvat alueet ovat luonnontilaisia tai lähes luonnontilaisia, ja niiden tarkoituksena on ekologisten prosessien, lajien ja ekosysteemien suojelu. Kansallispuistot mahdollistavat kuitenkin myös tutkimuksen, opetuksen, henkisen hyvinvoinnin, virkistyskäytön, retkeilyn ja matkailun.

Kansallispuistojen määritelmä kuitenkin vaihtelee hieman maittain. Suomen luonnonsuojelulaissa kansallispuisto määritellään hyvin samalla tavalla kuin IUCN:n kansallispuistokuvauksessa.

Katso myös
----------

* Luonnonpuisto
* Suomen kansallispuistot

Lähteet
-------

* Heinonen, Mervi & Juvonen, Sanna-Kaisa: IUCN:n suojelualueluokituksen soveltaminen Suomessa (pdf)  11.10.2013. Metsähallitus.  Arkistoitu 31.12.2019. Viitattu 2.11.2018.

### Viitteet

1. ↑  Heinonen & Juvonen, s. 15.
2. ↑  Heinonen & Juvonen, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kansallispuisto**.
* luontoon.fi
Tubujen asuinalue.
**Dazat** ovat tedojen ohella toinen tubujen pääryhmistä. He asuvat tedojen eteläpuolella Sahelin vyöhykkeellä Tšadissa ja Nigerin itäosassa. Dazan kieltä eli dazagaa pidetään yleensä tubun (tedan) murteena. 

Eri klaaneihin jakautuneita dazoja arvioidaan olevan yli 200 000 henkeä. Uskonnoltaan he ovat muslimeja. Ryhmän pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoito. Kotieläimiä ovat kamelit, hevoset, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä (taateleita, viljaa ja vihanneksia) sekä kaupankäyntiä. Sahelin kuivuus on pakottanut miehet etsimään ansiotöitä kaupungeista.

Dazojen alaisuuteen kuuluu erityinen käsityöläisryhmä aza (azza).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody mira: instoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 452. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. 1 2  Shoup, John A.: *Ethnic groups of Africa and the Middle East: an encylopedia*, s. 284. Santa Barbara–Denver–Oxford: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-59884-362-0.
3. ↑  *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 434. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.
4. 1 2 3  Olson, James S.: *The peoples of Africa: an ethnohistorical dictionary*, s. 141. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
5. ↑  Shoup, John A.: *Ethnic groups of Africa and the Middle East: an encylopedia*, s. 285. Santa Barbara–Denver–Oxford: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-59884-362-0.
**Panagioúda** (kreik. Παναγιούδα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Panagioúda muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Παναγιούδας, *Topikí Koinótita Panagioúdas*). Kylän väkiluku on 906 (vuonna 2011).

Panagioúdan kylä sijaitsee Lesboksen itärannikolla noin kuusi kilometriä pohjoiseen Mytilínin kaupungista. Kylän lähellä sijaitsee Kalamiáriksen palmumetsä. Kylä kuului jo aiemmin vanhaan Mytilínin kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Mytilínin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Panagioúda** Wikimedia Commonsissa
**Kasveista** (m.kreik. Περὶ φυτῶν, *Peri fytōn*; lat. *De plantis*) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Siinä on kuitenkin selviä peripateettisen koulukunnan vaikutteita. E. H. F. Meyer on arvellut kirjoittajaksi Nikolaos Damaskoslaista. Teoksella on huono alkutekstihistoria, sillä se on käännetty kreikasta arabiaksi (kumpikin kadonnut), edelleen arabiasta latinaksi, ja jälleen latinasta takaisin kreikaksi.

Teos jakaantuu kahteen kirjaan. Ensimmäisen kirjan alussa kirjoittaja toteaa, että elämää on sekä eläimissä että kasveissa, jälkimmäisissä se vain on kätketympää eikä yhtä helposti näkyvissä kuin eläimissä. Tämän jälkeen hän selvittää elämän luonnetta kasveissa eli ns. kasvisielun luonnetta. Tämän jälkeen ensimmäisessä kirjassa käsitellään kasvien sukupuoli, osat, rakenne ja siihen perustuva luokittelu, hedelmät, suvunjatkaminen ja hedelmöittyminen, sekä kasveissa tapahtuvat muutokset.

Toinen kirja käsittelee kasvien elämän syntyä, kasvien materiaalia ja ulkopuolisten olosuhteiden ja säiden vaikutusta, erilaisia kasvityyppejä (vesikasvit, kalliokasvit), loiskasveja, hedelmien ja lehtien tuottamista, hedelmien lajeja, sekä kasvien värejä ja muotoja.

Lähteet
-------

* *The Works of Aristotle*. Toimittanut W. D. Ross M.A. Oxford, Clarendon Press, 1913.

Kirjallisuutta
--------------

* Aristotle: *On Plants*. Teoksessa *Aristotle’s Works*. Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 0-674-99338-1.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kaaviokuva ignitron-putkesta: (1) Anodi, (2) Katodi, (3) Sytytyselektrodi, (4) Elohopeaa, (5) Keraamiset eristimet, (6) Jäähdytysneste
Ignitroneja teollisuuskäytössä.
Philipsin valmistama ignitron.
**Ignitroni** on suuritehoinen 1930-luvulla kehitetty tasasuuntaava elektroniputki.

Historia
--------

Ignitronin keksi Joseph Slepian työskennellessään Westlinghouse Electricsillä, joka omisti tuotemerkin ja oikeudet nimeen Ignitron.

Toiminta
--------

Ignitroni on tyypillisesti suuri terässäiliö jonka pohjalla on elohopea-allas joka toimii laitteessa katodina. Elohopea-altaan yläpuolella on anodi joka on valmistettu grafiitista tai metallista joka ei muuta muotoaan korkeissa lämpötiloissa, ja se on eristettynä teräslieriöstä. Elohopea-altaassa on sytyttimenä puolijohteesta – kuten piikarbidista – valmistettu sytytyselektrodi, johon johdetaan pulsseina suuri virta, joka saa aikaan ikään kuin "pöllähdyksen" elektroneja, elohopeaplasmaa joka saa elohopeahöyryn johtamaan sähköä katodin ja anodin välillä.

Elohopea-altaan pinnalle muodostuu valokaaren johdosta paljon vapaita elektroneja, jotka pitävät ignitronin toimintaa yllä. Elohopea toimii katodina ja siitä syntynyt höyry johtaa sähköä vain yhteen suuntaan, ja ignitroni toimii näin tasasuuntaajana. Sytyttyään ignitroni johtaa sähköä niin kauan kunnes virransyöttö ulkopuolelta katkaistaan tai katodin ja anodin välinen jännite muuttuu vastasuuntaiseksi.

Käyttökohteet
-------------

Ignitronia käytettiin pitkään suurien virtojen tasasuuntauksessa suurissa teollisuuslaitoksissa jossa tarvittiin suuritehoista tasasuuntauslaitetta, tällaisia olivat muun muassa alumiinisulatot. Ignitroneja käytettiin myös kontrolloimaan virtaa sähköhitsauskoneissa. Suuria tasavirtamoottoreita on myös ohjattu ignitroneilla joissa on hila, samalla tavoin kuin esimerkiksi triakeilla. Sähköjunissa on myös käytetty ignitroneja tasasuuntaajana muuntajien jälkeen, kun haluttiin muuntaa ajolankojen suuri vaihtojännite tasajännitteeksi. Monissa näissä sovelluksissa ignitroni on korvautunut puolijohteisiin perustuvilla tasasuuntaajilla.

Ignitroni kestää erittäin hyvin ylivirtaa ja vastasuuntaista jännitettä, tämän vuoksi niitä valmistetaan edelleen ja käytetään helpommin särkyvien puolijohteiden sijasta joissakin sovelluksissa. Esimerkiksi erityisesti pulsseilla ohjattaviin sovelluksiin on rakennettu erityisesti tätä varten toimivia ignitroneja jotka antavat sähkön pulsseissa. Nämä pystyvät kytkemään satoja kiloampeereja, ja pystyvät johtamaan jopa 50 kV. Tällaisissa ignitroneissa anodi on yleensä molybdeenia, koska se kestää korkeita lämpötiloja muuttamatta muotoaan. Lämpötila saattaa nousta suureksi vastasuuntaisen virran aiheuttaessa värähtelyä ja sähköpurkauksia putkessa, tämän vuoksi ignitronit ovat yleensä vesijäähdytteisiä. Pulsseilla ohjattavat ignitronit toimivat yleensä hyvin matalilla pulssisuhteilla, ja ohjaavat suurilta kondensaattoreilta energiaa sitä tarvitseville laitteille.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Nikkelisyanidi** (Ni(CN)2) on nikkeli- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää pinnoitettaessa metalleja nikkelillä ja katalyyttinä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa nikkelisyanidi on ruskehtavankeltaista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti (Ni(CN)2·4H2O), joka on väriltään vihreää. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa 180–200 °C:n lämpötilaan. Yhdiste on veteen liukenematonta. Nikkelisyanidi liukenee kuitenkin syanidi- ja ammoniakkiliuoksiin muodostaen komplekseja, esimerkiksi syanidi-ionien kanssa muodostuu tetrasyanonikkelaatti(II)ioni ([Ni((CN)4]2-). Nikkelisyanidi on myrkyllistä.

Nikkelisyanidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevan yhdisteen kuten nikkelisulfaatin vesiliuoksesta alkalimetallisyanidien avulla.

Ni2+(aq) + 2 CN-(aq) → Ni(CN)2(s)
Nikkelisyanidia käytetään päällystettäessä muita metalleja elektrolyyttisesti nikkelillä. Sitä voidaan myös käyttää katalyyttinä eräissä prosesseissa esimerkiksi valmistettessa butadieeniä ja muita polyeenejä etyynistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  D. H. Antonsen & Dayal T. Meshri: *Nickel Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005.
2. 1 2 3 4  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011.
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 687. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 381. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 616-617. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
**Kazakstanin maantiede** kertoo Kazakstanin maantieteeseen liittyvistä asioista. Kazakstanin pohjoispuolella on Venäjä ja eteläpuolella ovat Turkmenistan, Uzbekistan, Kirgisia ja Kiina.

Pinnanmuodot ja vesistöt
------------------------

Suuri osa maan pinta-alasta on aroa ja puoliaavikkoa. Maan eteläosassa on osa Tienšanin vuoristosta, missä on maan korkeimmat vuorenhuiput. Maan itäosassa osa Altain vuoristosta. Maan koillisosasta, Altaivuorilta saa alkunsa joki Irtyš ja maan eteläosassa virtaa joki Syrdarja. Kazakstanin ja Uzbekistanin rajalla sijainnut Araljärvi on kuivunut pahasti johtuen siihen laskeneiden jokien kuivumisesta kasteluveden runsaan käytön vuoksi.

Ilmasto
-------

Kazakstanissa vallitsee mannerilmasto eli talvien ja kesien lämpötiloissa on jyrkät erot. Yleisesti ilmasto on kuivaa ja sateisinta on vuoristoissa.

Pohjois- ja keskiosissa tammikuun keskilämpötila on −19...−16 astetta. Etelässä se on −5...−1,4 astetta. Heinäkuussa pohjoisen lämpötilat nousevat 20 asteeseen ja etelässä peräti 29 asteeseen. Kazakstanin vuotuinen sadanta on varsin vähäinen. Maan eteläosien vuoristolaaksoissa sadanta on 400–500 millimetriä, kun se pohjois- ja keskiosissa on 200–300 millimetriä.

Luonto
------

Kazakstan on suurelta osin tasankoa ja aavikkoa, ja metsät peittävät vain noin kolme prosenttia maan pinta-alasta. Tasangoilla ja aavikoilla kasvaa marunoita, tamariskeja ja kuivimmilla alueilla höyhenheinää. Tasankojen eläimiä ovat antiloopit ja vapiti, kun taas vuoristomailla elää muun muassa susia, karhuja, lumileopardeja, kärppiä ja soopeleita.

Maailmanperintö
---------------

Kazakstanissa on viisi kohdetta Unescon maailmanperintölistalla: Ahmed Jasawin mausoleumi, Läntinen Tienšan, Pohjois-Kazakstanin aro ja järvet, Silkkitie ja Tamgalyn arkeologisten alueen kalliopiirrokset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marketta Kotilainen: *Maailmalla, Aasia*, s. 202, 203. Weilin+Göös, 2008. ISBN 978-951-0-33474-4.
2. ↑  Allworth & Hambly & Smith et al.: Kazakhstan: Climate Encyclopædia Britannica. Viitattu 27.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Allworth & Hambly & Smith et al.: Kazakhstan: Plant and animal life Encyclopædia Britannica. Viitattu 27.11.2020. (englanniksi)
4. ↑  Kazakstan Properties inscribed on the World Heritage List: 5 *Unesco*. Viitattu 27.5.2023.
**Katariina Soikkanen** (s. 7. huhtikuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi pääsarja- ja maajoukkuetasolla 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.

Soikkanen edusti naisten SM-sarjassa Espoo Bluesia kausina 2002–2003, 2004–2006 ja 2007–2008. Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 80 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 5 + 20 = 25, sekä 27 pudotuspeliä tehopistein 2 + 1 = 3. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta vuosina 2003, 2005 ja 2008 sekä saavutti yhden SM-pronssin. Kauden 2006–2007 hän pelasi Yhdysvalloissa Mercyhurstin yliopistossa.

Suomen maajoukkueessa Soikkanen pelasi 31 maaottelua ja teki niissä yhden maalin sekä sai kaksi syöttöpistettä. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 2007, jolloin Suomi sijoittui neljänneksi.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Katariina Soikkanen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 351
3. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 533
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 217
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 321
**Nikkelihydroksidi** (Ni(OH)2) on nikkeli- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää nikkeliakkujen, esimerkiksi nikkeli-kadmiumakkujen ja nikkelimetallihydridiakkujen, valmistamiseen, keramiikan värjäämiseen, elektrolyyttisissä nikkelipinnoituksissa ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Nikkelihydroksidi on huoneenlämpötilassa vihreää amorfista jauhetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen ja rakenne muistuttaa kadmiumjodidin kiderakennetta. Se on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin Ni2+-ioneina ja ammoniakkiliuoksiin ammiinikomplekseina. Kuumennettaessa nikkelihydroksidia 230–250 °C:n lämpötilaan se hajoaa nikkelioksidiksi ja vedeksi. Nikkelioksidi voidaan hapettaa nikkeli(III)oksidihydroksidiksi (NiO(OH)).

Valmistus ja käyttö
-------------------

Nikkelihydroksidia voidaan valmistaa saostamalla liukoisen nikkelisuolan esimerkiksi nikkelisulfaatin vesiliuoksesta emäksen esimerkiksi kaliumhydroksidin avulla. Muodostuva saostuma suodatetaan ja kuivataan. Toinen tapa on saostaa sitä sähkökemiallisesti nikkelinitraattiliuoksesta nikkelielektrodien avulla.

NiSO4 + 2 KOH → Ni(OH)2 + K2SO4
Tärkein nikkelihydroksidin käyttökohde on akkujen valmistus. Siitä valmistetaan akkujen katodeita tai siitä voidaan valmistaa nikkelioksidihydroksidia, joka on niin ikään akkujen valmistukseen käytetty materiaali. Yhdistettä voidaan käyttää myös pinnoitettaessa metalleja nikkelillä, keramiikan värjäykseen ja muiden nikkeliyhdisteiden esimerkiksi nikkelikloridin valmistukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *aanitkemikaalit*, s. 207. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  D. H. Antonsen & Dayal T. Meshri: *Nickel Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 22.8.2016
3. 1 2  Alvin J. Salkind, Martin Klein, Kathryn R. Bullock, John R. Pierson & Paul R. Gifford: *Batteries, Secondary Cells, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 22.8.2016
4. 1 2 3  Keith Lascelles, Lindsay G. Morgan, David Nicholls & Detmar Beyersmann: *Nickel Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 22.8.2016
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 296–297. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2 3  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 687. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.8.2016). (englanniksi)
**Kazakstanin saksalaiset** ovat Kazakstanissa asuvia volgansaksalaisten jälkeläisiä. Vuonna 2006 heitä arvioitiin olevan noin 200 000. Määrä on ollut ennen suurempi, mutta monet etniset saksalaiset ovat sittemmin muuttaneet Saksaan.

Historia
--------

Volgansaksalaisia tuli joukolla Kazakstaniin Volgan saksalaisten autonomisesta SNT:ta vuodesta 1942 lähtien, koska heitä ei pidetty luotettavina Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Noin puolimiljoonaa volgansaksalaista siirrettiin pääasiassa Akmolan, Kostanain ja Pohjois-Kazakstanin oblasteihin. Vuonna 1959 he muodostivat 7,1 % Kazakstanin väestöstä ja heitä oli jopa miljoona. 1970-luvulla volgansaksalaisia oli vähintään 839 000 ja heistä suurin osa eli Karagandassa ja Kazakstanin koillisalueilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen saksalaiset suhtautuivat maan venäläisten tavoin kielteisesti maan itsenäisyyteen. Pelkästään vuonna 2002 entisen Neuvostoliiton alueelta lähti 200 000 volgansaksalaista ja suurin osa heistä Kazakstanista ja suurimittainen maastamuutto on jatkunut sen jälkeenkin.

Nykypäivä
---------

Suurin osa Kazakstanin volgansaksalaisista ei puhu kazakkia tai saksaa, vaan venäjää. Saksan valtion tuella Kazakstanissa on esitetty muun muassa saksankielisiä radio-ohjelmia. Huono kazakin kielen taito estää volgansaksalaisia käytännössä kokonaan työskentelemästä esimerkiksi korkeissa valtion viroissa, joissa kazakin kielen osaaminen on edellytyksenä. Volgansaksalaiset eivät ole maastamuutosta aiheutuneen väestön vähenemisen takia juurikaan edustettuna politiikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  World Directory of Minorities and Indigenous Peoples - Kazakhstan : Germans *Minority Rights Group International*. UNHCR. Viitattu 1.3.2011. (englanniksi)