|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Hh Hh |
|   |
| 

| Suomen kielen aakkoset |
| --- |
| Latinalaiset aakkoset |
|  | Aa | Bb | Cc | Dd |  |
| Ee | Ff | Gg | Hh | Ii | Jj |
| Kk | Ll | Mm | Nn | Oo | Pp |
| Qq | Rr | Ss | Tt | Uu | Vv |
|  | Ww | Xx | Yy | Zz |  |
| Muut suomen aakkoset |
| Åå | Ää | Öö |
|  | Šš | Žž |  |
| Luettelo kirjaimista |

 |

 |
|  |

**H** (**h**) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kahdeksas kirjain. H-kirjaimen nimi on suomen kielessä *hoo* ja äännearvo joko soinniton [h] tai soinnillinen [ɦ].

Kyrillisessä kirjaimistossa on myös samannäköisiä kirjaimia: kyrillinen Н (н) sekä Һ (һ). Yhdennäköisyydestään huolimatta nämä kaikki ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä. Eeta ja kyrillinen Н eivät myöskään merkitse h:n tapaista äännettä; siihen tarkoitukseen käytetään kirjaimia khii (Χ, χ) ja kyrillinen Х (х).

Historiaa
---------

*H*-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta *eeta* (*Η*), jonka alkuperä palautuu seemiläisen kirjoituksen *ḥēt*-merkkiin. Kirjaimen seemiläinen ja myös vanhin kreikkalainen muoto oli , josta myöhemmin muodostui Η.

Seemiläisen kirjaimen äännearvo merkitään konventionaalisesti "ḥ" mutta tarkka artikulaatio riippuu siitä, mistä seemiläisestä kielestä on kyse. Kun *ḥēt* lainattiin foinikiasta kreikkalaiseen kirjaimistoon, siitä tuli *eeta* (*Η*, *η*), joka klassisessa kreikassa edusti pitkää *e*-vokaalia (nykykreikassa lyhyttä *i*-vokaalia) mutta varhaisissa läntisissä kreikan muunnelmissa oli *h*, minä se lainautui etruskiin ja sitä kautta latinaan.

Saman kirjaimen pystyyn jaetuista puolikkaista muodostettiin sananalkuista *h*:ta tai sen puuttumista osoittavat alkuhenkosmerkit: vasemmasta puolikkaasta *dasỳ pneũma*, lat. *spiritus asper* eli vahva alkuhenkonen, kun sanan alussa oli [h-], ja oikeasta puolikkaasta *psilòn pneũma*, lat. *spiritus lenis* eli heikko alkuhenkonen, kun sana alkoi vokaalilla.

H suomen kielessä
-----------------

*H* on suomen kielessä konsonantti, joka ääntyy glottaalifrikatiivina. Äänne voi olla joko soinniton [h] tai soinnillinen (tarkemmin sanottuna henkäyssointinen) [ɦ] riippuen sijainnistaan sanassa. Tavallisimmin *h* on melko hälytön, puolivokaalimainen äänne, jonka suuartikulaatio on yleensä vahvasti vokaaliympäristön värittämä, ja siksi *h*:ta voisi kutsua myös (soinnittomana) kuiskatuksi ja (soinnillisena) henkäyssointiseksi vokaaliksi.

Hieman liioitellun tulkinnan mukaan *h*:lla on suomessa allofonit, palataalinen [ç] ja velaarinen [x] palataalisten tai velaaristen konsonanttien edellä, esim. *vihje* [viçje] ja *tuhka* [tuxka].

Kaksoiskonsonanttina *hh* on suomessa hyvin harvinainen. Poikkeuksia ovat sana *hihhuli* ja siitä johdettu verbi *hihhuloida*, muutamat tuoreet lainasanat kuten *wahhabismi* ja eräät interjektiot ja onomatopoieettiset ilmaukset (*hohhoijaa*, *hahhah*, *hehheh* jne.). Yleisgeminaation vuoksi *hh* voi esiintyä myös joissakin murteissa kuten savon sanassa *rahhoo*.

H muissa kielissä
-----------------

*H* ääntyy glottaalisena frikatiivina suomen lisäksi mm. romaanisista kielistä romaniassa, germaanisissa kielissä yleisesti, slaavilaisista kielistä tšekissä, slovakissa ja sorbissa ja uralilaisissa kielissä kuten unkarissa yleisesti. Alueellisesti [h]- tai [ɦ]-ääntämystä voi tavata puolassa ja vanhastaan latviassa. Fonotaktiset rajoitukset voivat kuitenkin kielittäin estää *h*:ta esiintymästä muuten kuin tavun alussa, toisin kuin suomessa, missä *h* voi esiintyä myös tavunloppuisesti (esim. *tah.ko*).

Monissa kielissä kirjoitetun kielen *h*- jää kokonaan ääntymättä, koska sitä on kohdannut täydellinen kato. Latinassa h hävisi jo varhaiskeisarillisella ajalla, ja tämä periytyi romaanisiin kieliin. Näin on esimerkiksi espanjassa ja portugalissa. Ranskassa *h* ei tavallisesti äänny lainkaan, mutta erityistapauksissa se ääntyy glottaaliklusiilina (jolloin sitä harhaanjohtavasti nimitetään *aspiroiduksi h-kirjaimeksi*). Saksassa *h* ääntyy tavun alussa kuten suomessa, mutta tavun lopussa se ilmaisee edeltävän vokaalin pidentymistä; esimerkiksi *Jahr* ’vuosi’ ääntyy [jaːɐ].

Kirjoitetun kielen *H* ei aina osoita konsonanttia vaan toimii tarkkeenomaisesti osana digrafia tai trigrafia äänteille, joille latinalaisessa kirjaimistossa ei muuten ole merkkiä, esimerkiksi:

* *BH* ja *BHF* iirissä [v]
* *CH* italiassa, katalaanissa ja romaniassa [k], espanjassa [t͜ʃ], ranskassa ja portugalissa [ʃ], saksassa [x] tai [ç], hollannissa, afrikaansissa, iirissä, kymrissä, ylä- ja alasorbissa, puolassa, tšekissä, slovakissa ja liettuassa [x]
* *DH* iirissä [ɣ]
* *FH* iirissä mykkä
* *GH* iirissä [ɣ]
* *MH* iirissä [v]
* *PH* monissa kielissä kreikan lainasanoissa [f], kymrissä [ff]
* *RH* kymrissä [rr̥] tai [r]
* *SH* englannissa [ʃ], iirissä [h]
* *SCH* saksassa [ʃ]
* *TH* englannissa [θ] tai [ð], kymrissä [θ]
* *WH* englannissa murteittain [ʍ] tai [w].

Muita esitystapoja
------------------

* Morseaakkosissa **H** merkitään: ....
* Radioaakkosissa **H** on suomalaisen standardin mukaan *Heikki* ja NATO-standardin mukaan *Hotel*
* Pistekirjoituksessa (Braille) **H** merkitään:

* Tietokoneissa **H** koodataan eri merkistöissä seuraavasti:

|  | H | h |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 72 | 104 |
| Unicode | U+0048 | U+0068 |

H-kirjaimen merkityksiä
-----------------------

* SI-järjestelmässä
	+ h tarkoittaa tuntia.
	+ h tarkoittaa yksikön etuliitteenä hehtoa eli satakertaista (102).
* Fysiikassa
	+ h on Planckin vakion tunnus.
	+ h on lämmönsiirtymiskerroin.
	+ h merkitsee korkeutta (myös teknillisissä piirustuksissa ja kaavoissa).
	+ H on magneettikentän voimakkuuden tunnus
	+ H on induktanssin yksikön henryn tunnus.
	+ H tarkoittaa termodynamiikassa entalpiaa.
* {\displaystyle \mathbb {H} } merkitsee matematiikassa kvaternioita.
* H on vedyn kemiallinen merkki.
* H merkitsee biokemiassa histidiinia.
* H on musiikissa C-duuriasteikon seitsemäs sävel (monissa maissa B).
* H on joskus myös H-duurisoinnun merkki, mutta nykyään tästä käytetään useammin englantilaista vastinetta B.
* H ajoneuvon kansallisuustunnuksena merkitsee Unkaria.
* H merkitsee VR:n yleisöaikatauluissa taajamajunaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Savolainen, Erkki: Verkkokielioppi (1.5.3 Frikatiivit s, h, (f, š)) *finnlectura.fi*.  2001.  Arkistoitu 17.7.2013. Viitattu 18.8.2014.
2. 1 2 3  Wichmann, Yrjö ym.: *Tietosanakirja*. Hakusana H. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1909–1922. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  O’Connor, M.: Epigraphic Semitic scripts. Teoksessa Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 88–119.
4. ↑  Swiggers, Pierre: Transmission of the Phoenician script to the west. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 261–270.
5. ↑  Threatte, Leslie: The Greek alphabet. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 271–280.
6. ↑  Hakulinen, Auli (päätoim.): *Iso suomen kielioppi*. § 4, 5. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-557-2. Teoksen verkkoversio.
7. ↑  Tuttle, Edward: Romance languages. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 633–642.
8. ↑  Senner, Wayne M.: Germanic languages. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 642–651.
9. ↑  McManus, Damian: Celtic languages. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 655–660.
10. ↑  Hamp, Eric P.: Welsh. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 660–663.
11. ↑  Comrie, Bernard: Languages of eastern and southern Europe. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 663–689.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **H**.
* Suomen fonetiikkaa: konsonantti h