recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luottotieto** on kaikkea tietoa, jota käytetään henkilön tai yrityksen taloudellisen aseman, sitoumusten hoitokyvyn ja luotettavuuden arvioinnissa. 

Yksityisiä henkilöitä ja yrityksiä koskevia luottotietoja keräävät yleensä alaan erikoistuneet yritykset, Suomessa Bisnode Finland (entinen Soliditet Finland) ja Suomen Asiakastieto Oy. Näiden yritysten ylläpitämistä luottotietorekistereistä tietoa tarvitsevat tahot, kuten kauppaliikkeet, pankit, luottokorttiyhtiöt, teleoperaattorit ja muut luotolla tavaroita tai palveluita myyvät yritykset voivat selvittää tietyn henkilön maksuhäiriöhistorian ennen kuin ryhtyvät tämän kanssa sopimussuhteeseen. Luottotietorekisterin tarkoituksena on auttaa luotonantajia välttämään luottotappioita.

Luottotietona voidaan pitää myös luotonantajan itsensä asiakkaansa maksuhäiriöistä rekisteröimää tietoa, mutta yleensä luottotieto mielletään ulkopuolisen tahon eli luottotietoyhtiön rekisteröimäksi ja välittämäksi tiedoksi.

Yksityishenkilöitä koskevien luottotietojen keräämistä ja käyttöä säätelee Suomessa vuonna 2007 säädetty luottotietolaki. Pelkkä maksun myöhästyminen sen eräpäivästä ei aiheuta merkintää luottotietorekisteriin. Maksuhäiriö voidaan merkitä rekisteriin vasta jos viranomainen tai kulutusluottoja myöntävä yritys on todennut maksun laiminlyönnin. Viranomaisten toteamia maksun laiminlyöntejä ovat muun muassa käräjäoikeuden antamat riidattomat velkomistuomiot ja yksipuoliset tuomiot, ulosottoviranomaisen toteamat varattomuus- tai tuntemattomuusesteet sekä tiedot konkursseista ja velkajärjestelyistä.

Luotonantaja voi ilmoittaa osamaksuerän tai luottokortin lyhennyserän viivästymisen suoraan luottotietorekisteriin jos

1. maksu on viivästynyt yli 60 päivää alkuperäisestä eräpäivästä,
2. maksukehotus on lähetetty vähintään 21 päivää ennen maksuhäiriön rekisteröintiä, ja
3. maksukehotuksessa on mainittu mahdollisesta luottotietomerkinnästä, jos maksua ei suoriteta.

Maaliskuun lopussa 2019 suomalaisista aikuisista 8,1 prosenttia oli vailla luottotietoja.

Katso myös
----------

* Maksuhäiriömerkintä

Lähteet
-------

1. 1 2  Luottotietolaki 3§ kohta 1, Finlex. Viitattu 1.1.2014.
2. 1 2  Markus Ossi: Mitä luottotiedolla tarkoitetaan?, Tarkan markan blogi. Viitattu 1.1.2014.
3. 1 2  Usein kysyttyä: Maksuhäiriöt ja luottotietojen menetys, iKassa.fi perintätoimisto (osa Risicum Oyj -konsernia). Viitattu 2.1.2014.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Luottotietolaki
* Suomen Asiakastieto Oy:n kotisivu
* Bisnode Finland Oy:n luottotietopalvelu
* Intrum Justitia Oy:n Luottotietopalvelun kotisivu
* Suomen Luottotietohaku Oy:n luottotietopalvelu
**Bratislava Capitals** on slovakialainen, Bratislavasta kotoisin oleva jääkiekkoseura. Kotiottelunsa se pelaa 10 000 katsojan Ondrej Nepela Arenassa. Seura on perustettu 2015 ja se pelaa Itävallan monikansallisessa IceHL-liigassa.

Ennen siirtymistä Itävallan IceHL-liigaan joukkue on pelannut Slovakia toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla.

Historia
--------

### Kausi 2021-22

30. lokakuuta 2021 pelatussa runkosarjaottelussa Bratislava Capitalsin hyökkääjä Boris Sádecký sai kesken ottelun sydänkohtauksen ja lyyhistyi jäänpintaan. Sádecký saatiin elvytettyä jäällä josta hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Sádecký menehtyi 3. marraskuuta sairaalassa.  Vain kaksi päivää myöhemmin Bratislava Capitalsin varatoimitusjohtaja ja General Manager Dusan Pasek Jr teki itsemurhan.  Pasek Jr:n jättämässä jäähyväiskirjeessä hän syytti itseään Sádeckýn kuolemasta.  Sádecký oli ennen kauden alkua valittanut ettei tunne olevansa terve ja olisi halunnut mennä lääkäriin, mutta Pasek Jr oli kieltänyt tämän ja pakottanut Sádeckýn pelaamaan.

Kuolemien johdosta Bratislava Capitalsin organisaatio päätti jättää kauden 2021-22 kesken ja luopua sarjapaikastaan.

Joukkue kaudella 2021–2022
--------------------------

| Maalivahdit |
| --- |
| # |  | **Pelaaja** | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
|  |  |  |  |  |  |

| Puolustajat |
| --- |
| # |  | **Pelaaja** | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| **81** | Slovakia | Erik Rajnoha | L | 2022 | Trenčín, Slovakia |

| Hyökkääjät |
| --- |
| # |  | **Pelaaja** | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| **83** | Slovakia | Martin Lachkovič | L | KH / OLH | Juniori | Bratislava, Slovakia |
| **92** | SlovakiaTšekki | Lukáš Škvarek | L | H | 2022 |  |

### Joukkueenjohto

* **Päävalmentaja:** Peter Draisaitl TšekkiSaksa
* **Apuvalmentaja:** Jiří Štolc Tšekki
* **Maalivahtivalmentaja:** František Kučera Slovakia
* **Fysiikkavalmentaja:** Ján Kovačič Slovakia
* **Puheenjohtaja:** Ivo Ďurkovič Slovakia
* **Urheilutoimenjohtaja:** Rostislav Dočekal Tšekki

*Lähde: EliteProspects*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Viitattu 29.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ejnar Nielsenin mosaiikkia Kööpenhaminan Stærekassen-teatterissa.
**Ejnar August Nielsen** (1872–1956) oli tanskalainen taidemaalari. Hän opiskeli Kööpenhaminan taideakatemiassa 1889–1893. Nielsen maalasi symbolistisia aiheita. Hän liittyi 1890-luvun symbolismiin, teki pessimistisiä töitä, joiden aiheet liittyvät paljolti elämään ja kuolemaan. Harvalukuisilla harmaavoittoisilla väreillä sekä tasapintaisuutta lähenevällä muotojen käsittelyllä Nielsen kuvasi surua ja tuskaa. Nielsen teki myös mosaiikkikoristeluja muun muassa Kööpenhaminan Det Kongelige Teaterin uuden näyttämön eteistiloihin. Vuosina 1920–1930 Nielsen oli professori Kööpenhaminassa. Häntä on pidetty yhtenä oman aikansa Tanskan persoonallisimmista taiteilijoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tietosanakirja, osa 6 vuodelta 1914, palsta 1158
2. 1 2 3  Otavan iso Fokus, osa 5 vuodelta 1973, s. 2872
3. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 6995


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Kaisu Marjatta Mikkola** (o.s. **Tuominen**, 5. maaliskuuta 1942 Oulu – 30. syyskuuta 2018 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja kulttuurivaikuttaja. Mikkola aloitti kesätoimittajana oululaisessa Liitossa. mutta teki työuransa pääasiassa Kalevassa vuodesta 1963 alkaen. Kalevan kulttuuritoimittajana hän toimi vuodesta 1968 ja kulttuuriosaston päällikkönä vuosina 1971–2005. Hän käytti pakinoissaan nimimerkkiä "Bast". Koulutukseltaan Mikkola oli yhteiskuntatieteiden maisteri. Mikkola oli vuodesta 1962 lähtien naimisissa oululaisen taidemaalari Matti Mikkolan kanssa.

Mikkola kuoli tapaturman seurauksena 76-vuotiaana Oulun yliopistollisessa sairaalassa syyskuussa 2018.

Luottamustoimet ja kunnianosoitukset
------------------------------------

Mikkola oli Taiteen keskustoimikunnan jäsen vuosina 1992–1997 ja 2001–2003, Valtion näyttömötaidetoimikunnassa 1983–1988, Finland Festivalsin neuvottelukunnan jäsenenä vuosina 1992–1993 ja puheenjohtajana 1994–1998. Mikkola oli vuoden 2007 Finlandia-palkinnon valitsija, "diktaattori". Aikaisemmin hän oli kahdesti esivalintaraadin jäsen. Vuonna 1975 Mikkola sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon ja Valtion journalistipalkinnon vuonna 2004. Hänet nimitettiin Oulun yliopiston filosofian kunniatohtoriksi vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laukka, Petri: Oululainen kult­tuu­ri­vai­kut­ta­ja Kaisu Mikkola on kuollut *Kaleva*.  3.10.2018. Viitattu 3.10.2018.
2. ↑  Isohookana-Asunmaa, Tytti: Näkyvä val­ta­kun­nal­li­nen kult­tuu­ri­vai­kut­ta­ja on poissa – Kaisu Mikkolan tahdonvoima näkyy kaikille oululaisille muun muassa To­ri­pol­lii­si­na (vaatii maksullisen rekisteröitymisen) *Kaleva*.  3.10.2018. Viitattu 3.10.2018.
3. ↑  Kuolleita.  *Kaleva*, 21.10.2018, nro 288, s. 39. Oulu:  Kaleva365 Oy. ISSN 0356-1356.
4. ↑  Kaleva: Kulttuurivaikuttaja Kaisu Mikkola kuoli tapaturmassa *Ilta-Sanomat*.  3.10.2018. Viitattu 2.10.2020.
5. ↑  *Me teemme Kalevaa, Kalevan henkilökunta 1999*, s. 46. Oulu: Kaleva Kustannus Oy, 1999. ISBN 951-9306-17-X.
6. ↑  Oulun yliopiston promootion 2006 kunniatohtorit *Kaleva.fi*. Viitattu 14.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Mikkolan kolumni Johannes Messeniuksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaisu Mikkolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Matti Henrik Nives** (s. 1980 Helsinki) on suomalainen DJ, tuottaja, promoottori, toimittaja ja tiedottaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri, pääaineena englannin kieli. Nives perusti vuonna 2006 Jyväskylässä toimineen Somethin’ Else -klubin, joka keskittyi jazz-, funk- afrobeat- ja latin-musiikkiin. hän myös toimi klubin vakituisena DJ:nä.

Myöhemmin Nives on toiminut muun muassa Suomen Jazzliiton tuottaja-tiedottajana, Flow Festivalin tiedottajana sekä ohjelmaryhmän jäsenenä sekä We Jazz -klubin järjestäjänä ja DJ:nä. Hän on kulttuuriyritys We Jazz Oy:n toimitusjohtaja, jonka talliin kuuluvat muun muassa Timo Lassy Band sekä Jo Stance.

Nives toimitti Bassoradion *Lauantaijatsit*-ohjelmaa vuodesta 2009 kevääseen 2013 asti. Heinäkuussa 2013 Nives ja rumpalina tunnettu Teppo Mäkynen aloittivat uuden *Jazz kiinnostaa* -radio-ohjelman Radio Helsingissä. 

Nives sai lokakuussa 2011 Yleisradion Jazzradion antaman Varjo-Yrjö -tunnustuksen työstään suomalaisen jazzkulttuurin hyväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Somethin’ else  11.12.2014. Jyväskylän ylioppilaslehti. Viitattu 11.5.2019.
2. ↑  Tiedekuntaneuvoston kokous 7.12.2010  7.12.2010. Jyväskylän yliopisto, Humanistinen tiedekunta. Viitattu 30.12.2011.
3. ↑  Media  30.12.2011. Flow Festival.  Arkistoitu 22.12.2011. Viitattu 30.12.2011.
4. ↑  We Jazz Oy  30.12.2011. Kauppalehti. Viitattu 30.12.2011.
5. 1 2  Vuoden 2011 Varjo-Yrjö Matti Nivekselle  29.10.2011. Yleisradio. Viitattu 30.12.2011.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Matti Ilmari Niemi** (s. 24. helmikuuta 1958 Savitaipale) on Itä-Suomen yliopiston siviilioikeuden, erityisesti varallisuusoikeuden professori.

Niemi kirjoitti ylioppilaaksi Savitaipaleen yhteislukiossa 1977 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1985, oikeustieteen lisensiaatiksi 1990, väitteli oikeustieteen tohtoriksi Lapin yliopistossa 1996 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo 1987.

Työuransa alussa Niemi työskenteli viransijaisena nimismiehenä eri nimismiespiireissä 1985–1986 ja Lapin korkeakoulun ympäristöoikeuden assistenttina 1985–1988. Hän toimi myös Lapin korkeakoulun virkaa toimittavana apulaisprofessorina 1986, taloudellisten suhteiden viransijaisena yliassistenttina 1988–1989 ja Lapin yliopistoksi muuttuneen korkeakoulun oikeustieteen apulaisprofessorina 1989–1996, viransijaisena professorina 1997, apulaisprofessorina 1997–1998 ja lopulta professorina 1998–2001. Lapin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina Niemi oli 2000–2001 ja Englantilaisen Readingin yliopiston vierailevana professorina 1998–1999. Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun, sittemmin Lappeenrannan teknillisen yliopiston yksityisoikeuden professorina hän työskenteli vuodesta 2001 ja Itä-Suomen yliopiston siviilioikeuden professorina vuodesta 2014.

Teoksia
-------

* *Päämäärien valtakunta: konventionalistinen analyysi lainopillisen tiedon edellytyksistä ja oikeusjärjestelmän perusteista,* 1996
* *Hohfeld ja oikeuksien analyysit,* esipuhe 1996
* *Maakaaren järjestelmä I: kiinteistökauppa ja muut luovutukset,* 1997, 2. uudistettu painos 2016
* *Maakaaren järjestelmä II: kirjaaminen ja lainhuudatus,* 2004, 2. uudistettu painos 2012
* *Maakaaren järjestelmä III: kiinnitys ja panttioikeus,* 2010
* Artikkeleja kotimaisissa ja ulkomaisissa aikakauskirjoissa ja lehdissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pajala, Lasse & Lagerbohm, John (toim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2011*, s. 653. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2  Matti Niemi siviilioikeuden professoriksi  1.8.2014. Joensuu:  Iskelmä Rex.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 9.2.2017.
3. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 477. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Taimi Airola** (26. marraskuuta 1934 Laukaa – 13. elokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen mezzosopraano.

Airola aloitti lauluopintonsa Lea Piltin johdolla vuonna 1957. Hän opiskeli vuosina 1963–1969 Gdańskissa Barbara Iglikowskan oppilaana ja aloitti esiintymisen konserttilaulajana Puolassa. Airola esiintyi solistina puolalaisten kamarimusiikkikokoonpanojen kanssa ja järjesti myös Suomessa puolalaisen kamarimusiikin konsertteja. Hän esiintyi Wieniawski-festivaaleilla ja sai puolalaisen musiikin hyväksi tekemästään työstä Wieniawski-mitalin. Airola teki Suomeen palattuaan yhteistyötä Pentti Koskimiehen kanssa. Kaksikko piti esiintymisten lisäksi yhdessä mestarikursseja. Lisäksi Airola ja Koskimies tekivät laajan Euroopan-kiertueen, joka päättyi Lontoon Wigmore Halliin.

Airola jätti esiintymisen Koskimiehen kuoltua vuonna 1990. Hän jatkoi työskentelyä klassisen laulun opettajana Raumalla ja Turussa. Airola oli myös Laulupedagogit ry:n puheenjohtaja vuosina 1991–2000 ja johti Kansainvälisen laulunopettajien kongressin järjestelytoimikuntaa Suomen kansallisoopperassa vuonna 2001. Airolalta ilmestyi vuonna 2002 levy *Pohjoismaisia lauluja*. Hän kuoli elokuussa 2008 pitkään sairastettuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Muistot: Taimi Airola Katja Juhola, Helsingin Sanomat 13.8.2008, viitattu 8.1.2023
**Einari Herbert Wuori**, vuoteen 1905 **Einar Herbert Bergh** (28. syyskuuta 1884 Kajaani – 25. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Wuoren vanhemmat olivat kauppias Kalle Pekka Wuori, aiemmin Carl Petter Bergh, ja Zaida Rosalie Mélart ja puoliso vuodesta 1927 rautateiden sähköttäjä Signe Matilda Jyrkkä. Wuori tuli ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta 1905 ja harjoitti teologian opintoja 1905–1906, mutta valmistui metsänhoitajaksi 1910. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri vuodesta 1910, avustaja Haapajärven hoitoalueella 1910–1911 ja Oulujärven tarkastuspiirissä 1911, Tuomarniemen metsänvartijakoulun metsänhoidollisten talvikurssien ylimääräinen opettaja 1911, vt. metsänhoitaja Haapajärven hoitoalueella 1912, Kuusamon hoitoalueella 1912–1913, Sotkamon hoitoalueella 1913–1919 ja Katerman hoitoalueella 1919, Kuhmon hoitoalueen metsänhoitaja 1919–1923, Oulujärven tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitaja 1922, Kajaanin hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1923–1930, Kokemäen hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1930–1941, Länsi-Suomen piirikunnan Uudenmaan-Hämeen tarkastuspiirin vt. piiritarkastaja 1939–1941 ja piiritarkastaja 1941–1946 ja Länsi-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö 1946–1951.

Wuori oli myös Kuhmon hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1922–1923, Kajaanin hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1923–1930, Sotkamon hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1926, Kokemäen hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1931–1940, Satakunnan metsänhoitolautakunnan toimintapiirin ylimittaaja 1939–1945, Rauman kaupungin metsänhoitaja 1934–1951 ja maanhankintalain edellyttämä Korkeimman oikeuden maallikkojäsen 1952–1954. Suomen sisällissotaan Wuori osallistui valkoisten puolella Kajaanin sissirykmentin 1. komppanian ja Pohjois-Savon Rykmentin I pataljoonan talouspäällikkönä. Talvisodan ja jatkosodan aikana Wuori toimi kulontorjunta- ja toimistoupseerina kotirintamalla. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1948.

Julkaisuja
----------

* *Studien über die durch Brandkultur entstandenen Nadelholzbestände des Staatsforstes Vesijako*, 1913
* *Suomen metsänhoitajaliiton 25-vuotisjulkaisu: 5.4.1927–5.4.1951*, 1952, toim. Ilmari Heimon ja Sulo Lingon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Einari Wuori (1884–1954). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.2.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 997. Viitattu 24.2.2023
3. ↑  Metsäneuvos Einari Wuori kuollut.  *Helsingin Sanomat*, 26.9.1954, nro 259, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Einari Wuori *Biografiasampo*.
Ahjon rakennus Joensuun taidemuseon pihasta katsottuna.
**Taidekeskus Ahjo** on Joensuussa vuonna 1998 perustettu taidekeskus. Ahjoa ylläpitää Joensuun Taiteilijaseura ry. 

Ahjoa ylläpiti vuosina 1998-2020 Taidekeskus Ahjon kannatusyhdistys ry, jonka jäsenyhdistyksinä ovat toimineet Joensuun Taiteilijaseuran (1998-2020) lisäksi Itä-Suomen tanssin aluekeskus (2005-2020), Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukri ry (2000-2011), poikkitaiteellinen kulttuuriyhdistys Vääräpyörä ry (2002-2004), Pohjois-Karjalan Kätsä ry (1998-2005) sekä Pohjois-Karjalan Valokuvataiteen seura (1998-2000).

Ahjon pyrkimyksenä on tarjota tuore näkökulma pohjoiskarjalaiseen, valtakunnalliseen ja kansainväliseen taiteeseen.

Ahjon tiloissa on jatkuvasti vaihtuvia kuvataidenäyttelyitä. Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana näyttelyitä on ollut 200. Sen lisäksi tiloissa pidetään muun muassa konsertteja sekä teatteri- ja tanssiesityksiä, työpajoja, kirjailijamatineoita ja paneelikeskusteluja. Ahjo on yksi Joen yön tapahtumapaikka.

Ahjon näyttelytilat sijaitsevat kaupungin keskustassa Joensuun taidemuseon pihapiirissä Kirkkokadun ja Koskikadun kulmassa. Näyttelytiloja on neljä: Sysi, Koksi, Hiili ja Kytö.

Rakennuksen historiaa
---------------------

Puinen rakennus on entinen Joensuun lyseon voimistelusali, ja yläkerrassa oli veisto- eli käsityöluokka (1911) .

Rakennuksen sisätilat tuhoutuivat tulipalossa huhtikuussa 1981. Tuolloin siellä oli Joensuun Ampujien ilma-aserata.
Sali korjattiin taidemuseon tilapäisnäyttelyiden pitopaikaksi vuonna 1981  ja sai nimen Gymnasium. Kustannussyistä taidemuseo joutui siitä luopumaan, ja tiloissa toimi Pohjois-Karjalan Tanssiopisto 1990-luvulla.   Ahjo aloitti toimintansa vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhlakirja. Joensuun Taiteilijaseura 70 vuotta. 2015. s.8.
2. ↑  Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet. Joensuu 1987.
3. ↑    *Karjalainen 6.4.1981*, .
4. ↑  Waenerberg, Annika-Kiiski, Päivi: *Lyseosta museoksi, Joensuun lyseorakennuksen taidehistoriallista taustaa ja rakennusvaiheita.*, s. 34. Joensuu: Joensuun kaupungin museot, 1983. ISBN 951-99519-6-2.
5. ↑  Heikki Eskelinen: Joensuun lyseon rakennus, nykyinen Taidemuseo, on satavuotias. Karjalainen (päivämäärää ei tiedossa, juttu saatavissa lehden elektorisesta arkistosta)
6. ↑  Joensuun keskustan ennen vuotta 1930 rakennetut puutalot.  *Karjalainen*, 9.8.1996.

Aiheesta muualla
----------------

* Taidekeskus Ahjon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Oitaia ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
**Oitaia** (m.kreik. Οἰταία, lat. *Oetaea*) oli antiikin aikainen alue Kreikassa. Se sijaitsi Thessalian eteläpuolella ja luettiin joskus osaksi Thessalian aluetta.

Maantiede
---------

Oitaia sai nimensä siitä, että sen alueella sijaitsi Oita-vuori (nyk. Oíti). Oitaia käsitti vuoren ympäristön Sperkheios-joen ylemmässä laaksossa Dolopian itäpuolella. Sen pohjoispuolella sijaitsi Ainis eli Ainiania, itäpuolella Malis, kaakkoispuolella Doris ja eteläpuolella Aitolia.

### Polikset

Oitaian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:

* Khen
* Parasopioi

### Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:

* Falakhthia
* Homilai
* Makra Kome
* Sosthenis
* Sperkheiai

Historia
--------

Oitaiaa asuttivat sille nimensä antaneet oitaialaiset (*Oitaioi*, Οἰταῖοι). Nimi vaikuttaa olleen yhteinen nimi useille eri heimoille, joiden kerrotaan välillä ryöstelleen Maliin ja Doriin alueita. Merkittävin heimoista olivat ainianit (*Ainianes*, Αἰνιᾶνες), Homeroksella ja Herodoroksella enienit (*Eniēnes*, Ἐνιῆνες), joka oli osa amfiktyoniliittoa. Heimon sanotaan alun perin asuneen Thessalian itäosan Pelasgiotiin alueella ja myöhemmin myös lännempänä Epeiroksen rajalla, kunnes se asettui Oitaiaan. Heimosta sai nimensä Oitaian pohjoispuolinen Ainiin alue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Thessalia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
3. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 3.92–97, 8.3.
4. ↑  Homeros: *Ilias* 2.749; Herodotos: *Historiateos* 7.132; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.8.2; Harpokrates Ἀμφικτύονες.
**Taidehalli** tai *Taidepalatsi* (unk. *Műcsarnok*) on kuvataiteiden näyttelytila Budapestissa Sankarien aukion reunalla. Se toimii samalla periaattella kuin esim. saksalaiset taidehallit: se välittää ja esittelee nykytaiteen suuntauksia, mutta sillä ei ole omaa pysyvää kokoelmaa. Taidenäyttelyjen lisäksi Taidehallissa pidetään tieteellisiä konferensseja, ja se harjoittaa laajaa julkaisutoimintaa. Hallissa on myös kuvataiteita ja niiden tutkimusta käsittelevä kirjasto ja kirjakauppa.

Taidehalli perustettiin vuonna 1877. Se toimi ensin Andrássy út -kadun varrella, kunnes nykyinen Taidehalli rakennettiin vuonna 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlia. Sen on suunnitellut Albert Schikedanz. Taidehallin näyttelytila on puolipyöreä apsis, jonka lasikatto takaa tasaisen valaistuksen. Rakennus peruskorjattiin vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taidehalli (Budapest)** Wikimedia Commonsissa
**Kenneth Eriksson** (s. 1960) on suomenruotsalainen eläköitynyt rikosylikonstaapeli ja kirjailija. Hän on perehtynyt erityisesti paritus- ja ihmiskaupparikoksiin.

Elämä ja ura
------------

Kenneth Eriksson aloitti virkamiesuransa vuonna 1979. Aluksi hän toimi Tullin valvontatehtävissä sekä vanginvartijana. Vuonna 1982 Eriksson siirtyi Helsingin poliisilaitokselle. Toimittuaan muutaman vuoden järjestyspoliisina hän ryhtyi rikostutkijaksi. Vuodesta 1991 alkaen Eriksson työskenteli väkivalta- ja järjestäytyneen rikollisuuden parissa. Pääpainopiste työssä olivat aseelliset ryöstöt, kiristykset, jengirikokset sekä paritus ja ihmiskauppa. Eriksson suoritti poliisin alipäällystökoulutuksen vuonna 1995 ja pääsi ryhmänjohtajaksi. Eriksson on perehtynyt paritus- ja ihmiskaupparikoksiin. Hän on pitänyt aiheesta luentoja sekä kansallisesti että kansainvälisesti. 

Erikssonilta on julkaistu kaksi kirjaa. Hänen yhdessä toimittaja Jeanette Björkvqistin kanssa kirjoittama *Kovat kadut* on muistelmateos Erikssonin uran erikoisimmista ja kiperimmistä jutuista. Rikostarkastaja Petri Rainialan kanssa kirjoitettu *Rahaan kahlitut* kertoo Erikssonin tutkimista ihmiskauppa- ja paritusrikoksista. Niistä useimmissa Rainiala on ollut tutkinnanjohtajana.

Teokset
-------

* Björkvist, Jeanette & Eriksson, Kenneth: *Kovat Kadut. Ammattirikollisten jäljillä*. (*Hård mot de hårda. True crime – en bok om brott*, 2020) Suom. Kari Koski. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN 978-951-0451-10-6.

* Eriksson, Kenneth & Rainiala, Petri: *Rahaan Kahlitut. Alamaailman prostituutio Suomessa*. Helsinki: Deadline Kustannus, 2023. ISBN 978-952-7492-14-7.

Lähteet
-------

1. ↑  Viljakainen, Miika: Kokenut rikostutkija puhuu uutuuskirjassa 16-vuotiaan poikansa kuolemasta: "Purin hammasta, toimin ja järjestelin" *Iltasanomat*.  15.10.2020. Viitattu 6.4.2023.
2. ↑  Deadline Kustannus: Kirjailijat *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 17.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee sukupuuttoon kuolleen lajin uudelleenluomista. Takaisinristeytys voi tarkoittaa myös testiristeytystä.*
Alsatian shepalute on takaisinjalostettu rotu, joka muistuttaa sukupuuttoon kuollutta hirviösutta.
Heckin tarpaani Haselünnessa.
Luonnossa takaisinristeytyneitä villiintyneitä razorback-sikoja, jotka muistuttavat villisikaa.
**Takaisinristeytys** *lähde?* on sukupuuttoon kuolleen lajin, alalajin tai rodun kaltaisen eläimen uudelleentuottamista risteyttämällä. Takaisinristeytymistä voi tapahtua myös itsestään. Takaisinristeyttämisen uskotaan olevan mahdollista siksi, että sukupuuttoon kuolleen eläimen geenit olisivat säilyneet selvinneen lajin tai rodun geenipoolissa.

Takaisinristeytys ja erityisesti sukupuuttoon kuolleiden eläinten uudelleenluominen takaisinristeyttämällä on kiistelty aihe. Yhtenevä ulkonäkö ei takaa samanlaista käyttäytymistä tai muita ominaisuuksia. Joidenkin takaisinristeytettävien eläinten alkuperäistä ekologista lokeroa, kestävyyttä ja tautienvastustuskykyä ei tunneta. Esimerkiksi alkuhärkä kuoli sukupuuttoon jo 1600-luvulla, eikä siitä ole säilynyt tällaisia tietoja.

Kotieläimet
-----------

Koirarotu Alsatian shepalute on jalostettu muistuttamaan hirviösutta rakenteeltaan ja luustoltaan, joskaan ei luonteeltaan. Muita susimaisen näköisiksi jalostettuja, mutta varsinaisiin susiin risteyttämättömiä rotuja ovat tamaskan, utonagan ja inuiittikoira.

Myös nykynaudan edeltäjää alkuhärkää on yritetty takaisinristeyttää. Suurin osa näistä eläimistä on 1920-luvulla luotua Heckin alkuhärän kantaa, joskin myös nykyaikaisia menetelmiä käyttäviä jalostusohjelmia on, kuten TaurOs Project. Myös ulkoisesti tarpaania muistuttavat hevosrotut konikponi ja Heckin tarpaani on kehitetty, joskin niiden suhdetta alkuperäiseen tarpaaniin epäillään.

Kvaggaprojekti pyrkii luomaan sukupuuttoon kuollutta kvaggaa muistuttavan aroseepran tyypin, jolla olisi takaosassa vähemmän raitoja.

Takaisinristeytystä on käytetty uudelleenluomaan myös sukupuuttoon kuolleita kotieläinrotuja, kuten cumberlandinsika.

Tyypin villiintyminen
---------------------

Takaisinristeytymistä katsotaan joskus tapahtuvan myös villiintyneissä eläinpopulaatioissa. Ei tiedetä, johtuuko esimerkiksi villiintyneiden lampaiden, sikojen ja kaniinien alkukantaistyyppisyys siitä, että niiden esivanhemmat olivat alkukantaista rotua, vai tapahtuuko paluuta alkukantaiseen villiin tyyppiin jollain muulla tapaa luonnostaan.

Sikojen tiedetään villiintyvän helposti, ja ainakin Yhdysvaltoihin levinneen razorback-sian tapauksessa siat palaavat villisikamaiseen tyyppiin sekä ulkoisesti että käytökseltään ja kestävyydeltään.

Lähteet
-------

1. ↑  Standards of the Breed  2009. National American Alsatian Club.  Arkistoitu 28.12.2010. Viitattu 5.11.2010.
2. ↑  TaurOs Project
3. ↑  Wild horses for Europe: which breed is the best?

* Koene, P. & Gremmen, B. (2001). Genetics of dedomestication in large herbivores. In 35th ISAE Conference, Davis, California, 2001 (sivut 68–68).

Aiheesta muualla
----------------

* The Quagga Project (englanniksi)
* The Dire Wolf Project (englanniksi)
* TaurOs Project (englanniksi)
**Marit Myrmæl** (s. 20. tammikuuta 1954 Trondheim) on norjalainen maastohiihdon olympiamitalisti. Hän edusti aktiiviurallaan Meldal IL -seuraa, ja on pituudeltaan 168 cm.

Myrmæl sijoittui 1976 Innsbruckin olympialaisissa 5 kilometrillä 18:nneksi, 10 kilometrillä 24:nneksi ja Norjan viestijoukkueen jäsenenä viidenneksi. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän hiihti kolmannen osuuden Norjan pronssijoukkueessa 4 × 10 kilometrin viestissä. 5 kilometrillä hän oli samoissa kisoissa 18:s ja 10 kilometrillä 20:s. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 20 kilometrillä kuudenneksi ja 5 kilometrillä yhdeksänneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli 10 kilometrillä seitsemäs ja 20 kilometrillä neljästoista.

Myrmæl sijoittui maailmancupissa toiseksi Falunin 20 kilometrillä maaliskuussa 1982 ja kolmanneksi La Bressen 5 kilometrillä saman vuoden tammikuussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaikkiaan kahdeksan kertaa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs kaudella 1981–1982.

Myrmæl voitti Norjan-mestaruuden 5 kilometrillä 1976, 10 kilometrillä 1979 sekä 20 kilometrillä 1977 ja 1979. Hän voitti maastojuoksun Norjan-mestaruuden 10 kilometrin matkalla 1978. Aktiiviuransa jälkeen hän työskenteli Norjan olympiakomiteassa ja muissa urheilujärjestötehtävissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marit Myrmæl *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  4 × 5 kilometres Relay, Women *olympedia.org*. Viitattu 18.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Marit Myrmæl Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Levi LaVallee** (s. 31. elokuuta 1982)*lähde?* on yhdysvaltalainen moottorikelkkakilpailija. Hän on voittanut Winter X Gamesissa kultaa neljässä eri lajissa.

LaVallee voitti vuonna 2004 Winter X Games -kultaa hillcrossissa. Aspenissa 2008 LaVallee voitti kultaa Speed & Stylessa. 

Vuoden 2009 X Gamesissä LaVallee sijoittui toiseksi yritettyään ensimmäisenä tuplabackflippiä moottorikelkalla. Hänen silloinen hyppynsä oli korkeimmillaan n. 15 metrissä, joka on monta metriä korkeammalla kuin missä Travis Pastrana käy tehdessään tuplabackflipin motocrosspyörällä. LaVallee ei kuitenkaan onnistunut tempussa täysin, sillä hänen hyppynsä oli liian pitkä ja hän laskeutui tasaiselle eikä lähes kymmenen metriä taempana olleeseen alastulorinteeseen. LaVallee selvisi alastulossa vammoitta, vaikka lensi pois kelkan päältä. LaVallee on sanonut, ettei yritä temppua toista kertaa.

LaVallee hyppäsi moottorikelkalla pituuden maailmanennätyksen valmistautuessaan vuoden 2010 Red Bull New Year: No Limits -tapahtumaan. Hypyn pituus oli 110 metriä. Hyppy tehtiin Californiassa. Tämän jälkeen hän loukkaantui harjoituksissaan vakavasti.Vuoden 2011 uudenvuodenyönä LaValleen on tarkoitus hypätä vierekkäin freestyle motocrosskuski Robbie Maddisonin kanssa pituus ennätys rikki samassa Red Bull New Year: No Limits tapahtumassa.

Lähteet
-------

1. ↑  RED BULL: NEW YEAR. NO LIMITS. 2010: WORLD RECORD PRACTICE JUMP *Red Bull*. Viitattu 30.8.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* LaValleen profiili Red Bullin sivuilla
**Yhteisvelkasuhde** tarkoittaa, että kaksi tai useampi henkilö vastaa samasta velasta. He ovat vastuussa velan maksusta joko solidaarisesti tai ositellusti eli jaetusti. Velalliset ovat solidaarisessa vastuussa eli yhteisvastuussa silloin, kun he vastaavat suorituksesta omasta ja toistensa puolesta. He ovat tällöin sitoutuneet velkavastuuseen sopimatta vastuun jaosta tai he ovat aiheuttaneet vahingon yhdessä. Velkoja voi periä koko velan yhdeltä velalliselta tai kaikilta velallisilta heidän osuuksiensa mukaan. Velallisten väliset suhteet määrittyvät takautumisoikeussäännösten perusteella. Ositellusta vastuusta on kyse silloin, kun kukin velallinen vastaa vain omasta osastaan velkaa. Tällöin velallinen ei ole vastuussa toisen velallisen maksukyvystä, ellei asiasta ole erikseen sovittu. Vastuu velasta jakautuu tasaosuuksiin, ellei osuuksista ole sovittu tai jako ilmene olosuhteista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 1045–1046.
**Yhteisverotus** tarkoittaa verotuksen tapaa, jossa puolisoita verotetaan ainakin osittain heidän yhteenlaskettujen tulojensa tai varallisuutensa perusteella. Yhteisverotuksen vastakohta on erillisverotus.

Yhteisverotusta on perusteltu sillä, että koska puolisoiden tuloja yleensä käytetään yhteisesti, tulojen jakaantuminen puolisoiden kesken ei vaikuta heidän veronmaksukykyynsä. Kun puolisoiden tulot käytetään tasapuolisesti molempien hyväksi, heidän elintasonsa ja veronmaksukykynsä ei riipu tulojen jakaantumisesta, kunhan tulojen yhteismäärä pysyy samana. Yhteisverotuksesta hyötyvät erityisesti puolisot, joilla on keskenään suuret tuloerot. Tämä koskee varsinkin perheitä, joissa toinen puolisoista on töissä ja toinen kotona.

Yhteisverotuksella on nähty myös haittoja. Yhteisverotuksen on sanottu vähentävän äitien kannustimia osallistua työmarkkinoille. Tämä vähentäisi työvoiman tarjontaa ja vaikuttaisi naisten kouluttautumispäätöksiin.

Kysymys yhteis- ja erillisverotuksesta koskee erityisesti progressiivista verotusta. Siinä tulojen (tai varojen) yhteenlaskeminen nostaa puolisoiden veroprosenttia yksinäisiin henkilöihin verrattuna. Kuitenkin, jos puolisoiden yhteenlasketut tulot ovat samat kuin yksinäisen tulot, on yksinäisen veronmaksukyky yleensä katsottu puolisoita korkeammaksi. Yhteisverotuksessa tehdään siksi usein puolisoiden vero jollain keinolla pienemmäksi kuin yksinäisen henkilön vero samasta tulosta.

Yhteisverotus Suomessa
----------------------

Yhteisverotus on Suomessa ollut aiemmin käytössä valtion tulo- ja varallisuusverotuksessa vuoteen 1975 asti. Poikkeuksena olivat vuodet 1935–1942, jolloin vähemmän ansainnutta puolisoa tuloverotettiin erikseen.

Yhteisverotuksessa puolisoiden tulot, tietyissä tilanteissa myös lasten tulot, laskettiin yhteen, ja sama koski varoja. Koska verotuksessa käytettiin progressiivista veroasteikkoa, yhteenlaskeminen nosti veroprosenttia. Tämä otettiin 1960-luvun vaihteessa huomioon siten, että lapsiperheiden verotuksessa sovellettiin lievintä veroasteikkoa, pariskuntien verotuksessa pääsääntöisesti keskimmäistä ja yksinäisten henkilöiden verotuksessa pääsääntöisesti ankarinta asteikkoa tiettyjen sääntöjen mukaan. Samaa periaatetta ei kuitenkaan vielä ollut vuosien 1920 ja 1924 tulo- ja omaisuusverolaeissa, vaan puolisoiden yhteenlaskettuja tuloja vielä silloin verotettiin aivan samoin kuin yksinäistenkin tuloja.

Yhteisverotus ulkomailla
------------------------

Ulkomailla yhteisverotus on 1960-luvun alun tietojen mukaan ollut yleinen progressiivisissa verotusmuodoissa, ja erillisverotus on ollut poikkeus.

2000-luvulla yhteisverotus on edelleen käytössä monissa länsimaissa, vaikkakin suuntaus on ollut yhteisverotuksesta erillisverotukseen. Ruotsi siirtyi erillisverotukseen 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Verolakikomitea: *Verolakikomitean mietintö*. Helsinki: Valtion julkaisutoimisto, 1961. Komiteanmietintö N:o 4, 1961.  Suomen yhteisverotuksen veroasteikot vastaavat 1960-luvun vaihteen tilannetta.
2. ↑
3. 1 2 3 4  Pylkkänen, Elina: Puolisoiden yhteisverotus[vanhentunut linkki] 30.11.2009
**Marit Elisabet Korkman** s. **Witick** (8. kesäkuuta 1947 Kokkola – 18. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen lastenneuropsykologi ja maailmanlaajuisesti käytetyn neuropsykologisen testimenetelmän NEPSYn luoja.

Korkman oli kansainvälisesti merkittävimpiä lastenneuropsykologeja, *lähde?* ja hänen elämäntyönsä NEPSY on ensimmäinen Yhdysvalloissa standardisoitu lastenneuropsykologinen testimenetelmä. NEPSYä on sittemmin julkaistu useissa eri maissa ja siitä on tehty toinen painos, NEPSY II. NEPSY on Suomessakin käytetyimpiä psykologisia testimenetelmiä. 

Korkman toimi uransa aikana sekä kliinisenä lastenneuropsykologina Lastenlinnan sairaalassa Helsingissä että tutkijana. Hän toimi sekä Åbo Akademin että Helsingin yliopiston psykologian laitoksella kliinisen neuropsykologian professorina. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa lasten epilepsiat, tarkkaavaisuushäiriöt ja Aspergerin oireyhtymä, sekä erittäin pienipainoisina syntyneiden lasten kehitys. 

Korkman valittiin Suomen vuoden psykologiksi vuonna 1995, ja vuonna 2012 hän sai sekä Suomen Psykologiliiton kultaisen ansiomerkin että INS:n (International Neuropsychological Society) Distinguished Career Award.

Marit Korkman oli taiteilijaperheestä ja itsekin lahjakas muusikko. Hän oli naimisissa Sixten Korkmanin kanssa, ja parilla oli kolme lasta. Oikeuspsykologian tohtori Julia Korkman on yksi heistä. Marit Korkman kuoli melanoomaan keväällä 2012.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Oikeuspsykologi: Haastattelijan nyökkäys väärässä paikassa saattaa viedä poliisitutkinnan harhaan *Suomen Kuvalehti*.  5.2.2016. Viitattu 5.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 
* (s 16)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kalle Eklund** (s. 25. joulukuuta 1876 Teisko) oli suomalainen maastohiihtäjä.

Teiskon Velaatan kylässä syntyneen Kalle Eklundin isä oli Kurjenlahden talon torppari. Hän tuli jo nuorena tunnetuksi voimistaan ja hän harrasti kesäisin painonnostoa, kuulantyöntöä, väkikartun vetoa ja sylipainia osallistuen näissä lajeissa nuoriso- ja raittiusseurojen kesäjuhlilla pidettyihin kilpailuihin. Hän vieraili usein myös Länsi-Teiskon puolella Vesan hiihtäjäveljesten Heikki, Konsta ja Seth Vesan kotona.

Eklund pääsi hiihtokilpailuissa ensimmäisen kerran palkintosijoille vuonna 1896 kun hän tuli toiseksi Teiskon nuorisoseuran kilpailussa 6 kilometrin matkalla. Vuonna 1900 Eklund tuli Tampereella kolmen peninkulman hiihdossa kolmanneksi ajalla 2.44,56 Asari Aution ja Juho Ritolan mennessä hänen ohitseen. Vuonna 1901 Eklund tuli Oulun hiihdossa 30 kilometrillä neljänneksi ajalla 1.51,27. Seuraavana vuonna 1902 Eklund oli Tampereen hiihdossa toisena ajalla 2.22,08. Hän hävisi Kalle Jussilalle mutta jätti Asari Aution ja Antti Aholan taakseen. Samana talvena Torniossa Tornionjoen jäällä pidetyssä kilpailussa Eklund jätti jo Jussilankin taakseen voittaen kilpailun.

Eklundin uran kohokohta oli vuoden 1903 Oulun hiihtojen 30 kilometrin hiihdon voitto. Hän kamppaili voitosta Keuruulta kotoisin olleen Kustaa Rantasen kanssa ja voitti Rantasen maalissa vain puolella suksenmitalla. Vuonna 1904 Eklund osallistui enää Oulun hiihtoihin. Hän lähti helluntaina 1904 Teiskosta siirtolaiseksi Amerikkaan eikä hänen vaiheistaan sen jälkeen tiedetä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jussi Kirjavainen : Pohjois-hämäläisiä hiihtäjiä II. Kalle Eklund, Aamulehti, 26.01.1936, nro 24, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kalle Eskelinen** (30. tammikuuta 1867 – 10. huhtikuuta 1917) oli suomalainen Iisalmen Vänninmäellä asunut maanviljelijä ja maastohiihtäjä.

Eskelinen voitti 30 kilometrin hiihdon tuloksella 2.40,30 ensimmäisissä Oulun Hiihtoseuran järjestämissä koko maata koskeneissa kilpailuissa vuonna 1890. Hän jätti taakseen muun muassa tunnetut hiihtäjät Aappo Luomajoen ja Juho Ritolan. Eskelinen kilpaili menestyksellä myös useissa Kuopiossa, Iisalmessa ja muilla paikkakunnilla järjestetyissä hiihtokilpailuissa. Hän voitti muun muassa vuonna 1890 Kuopiossa Kallaveden jäällä pidetyn 20 kilometrin kisan. Eskelisen kerrotaan voidelleen suksensa jo kesällä kalanrasvan ja tervan seoksella ja antaneen sitten auringon paahdattaa suksien pohjat kuntoon talvea varten.

Eskelinen oli alkuaan Paul Wahl & Co:n palveluksessa. Sittemmin hän hankki itselleen maatilan Iisalmen Vänninmäeltä. Kalle Eskelisen veli Paavo Eskelinen voitti talvella 1883 Kuopiossa ensimmäiset Pohjois-Savossa pidetyt hiihtokilpailut palvelessaan asevelvollisena 5. Kuopion tarkk'ampujapataljoonassa. Hän osallistui veljensä Kallen kanssa myös 1890 ja 1892 Kuopiossa Kallaveden jäällä pidettyihin kilpailuihin ja tuli 1892 toiseksi veljensä Kallen ollessa voittaja.

Kalle Eskelinen kuoli huhtikuussa 1917 50-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hiihtäjä-Kalle 50-vuotias, Kaiku, 03.02.1917, nro 27, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Kuolleita, Salmetar, 12.04.1917, nro 40, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Pekka Uosikkinen : Savolaisten kilpahiihtoharrastuksista viime vuosisadalla, Savon Sanomat, 18.02.1939, nro 20, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Jussi Kirjavainen : Kolme vanhanväen hiihtäjää, Hakkapeliitta, 05.01.1937, nro 1, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Olavi Antero Rove** (alk. **Grönfelt**, 29. heinäkuuta 1915 Helsinki – 22. toukokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.

Rove voitti Baselin MM-kisoissa 1950 moniottelun MM-pronssia. Hän voitti lajikohtaisissa kilpailuissa kolme MM-hopeaa nojapuilla, renkailla ja hypyissä. Rove oli mukana myös Suomen joukkueessa, joka voitti joukkuekilpailussa MM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti uransa ensimmäisen moniottelun Suomen-mestaruuden.

Olavi Rove oli parhaimmillaan hypyssä, renkailla ja nojapuilla. Hypyssä hän otti olympiahopeaa Lontoossa vuonna 1948 kalahypyllään, jolla hävisi voittajalle Paavo Aaltoselle vain 0.1 pistettä. Renkailla Rove oli yhdeksäs, nojapuilla kymmenes, hevosella 23:s ja rekillä 15:s. Lopullisissa yhteispisteissä (12-ottelu) hän sijoittui kymmenenneksi.

Pohjoismaiden mestaruuden hän vei 6-ottelussa kahdesti peräkkäin: vuonna 1947 Kööpenhaminassa ja vuonna 1949 Bergenissä. Vuonna 1952 Helsingin olympialaisissa Rove oli hankkimassa joukkuepronssia.

Innostuksen voimistelua kohtaan Rove sai jo kouluaikoinaan. Mäenlasku ja hiihto olivat aluksi sivulajeja, myöhemmin pesäpallo ja slalom. Harjoittelu Einari Teräsvirran kanssa antoi uskoa omiin kykyihin. Lopullinen murtautuminen Suomen eturiviin tapahtui vuonna 1947, jolloin hän sijoittui SM-hopealle Teräsvirran jälkeen. Renkailla hänen ristiriipuntansa kohosi Suomen parhaaksi ja hypyn lennokkuus toi hänelle usein voittoon tarvittavat pisteet. Maaotteluissa hän edusti Suomea yhdeksän kertaa ja toi voiton hypyssä vuoden 1948 Sveitsi-, vuoden 1949 Unkari- ja vuoden 1950 Tšekkoslovakia-ottelussa. Vielä aktiiviuransa kestäessä Rove ryhtyi Suomen Voimisteluliiton koulutusohjaajaksi, jona toimi vuosina 1950–1955. Suomen parhaaksi voimistelijaksi Rove valittiin vuosina 1950 ja 1951. Vuonna 1950 Rove valittiin Suomen neljänneksi parhaaksi urheilijaksi. Rove oli ammatiltaan voimistelunopettaja ja hän edusti Helsingin Katajaisia ja Helsingin Voimistelijoita.

Saavutukset
-----------

* Olympiakultaa Lontoo 1948 (joukkuekilpailu)
* Olympiahopeaa Lontoo 1948 (hyppy)
* Olympiapronssia Helsinki 1952 (joukkuekilpailu)
* MM-kilpailut Basel 1950: neljä hopeaa (joukkuekilpailu, renkaat, hyppy, nojapuut) ja yksi pronssi (moniottelu)
* SM-kilpailut 1949: kolme kultaa (nojapuut, renkaat ja hyppy)

Lähteet
-------

1. ↑  Hautakuva: Rove Olavi Antero, albumissa Helsinki, Maunulan uurnalehto (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 2.10.2022.
2. 1 2 3 4  Urheilumme kasvot, Osa 4, Rove, Olavi Armas, sivu 1052, vastaavat toimittajat Risto Rantala ja Markku Siukonen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1976
3. 1 2  Mannerla, Einari: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 323. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
4. ↑  Mannerla, Einari & Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1952*, s. 352. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1951.
5. ↑  Mannerla, Einari: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 333. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
**Kosti Kalervo (Kalle) Eskola** (21. toukokuuta 1912 Turku – 1998) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensimmäisiä kertoja julkisesti esillä Viipurin taiteilijaseuran 6. vuosinäyttelyssä Viipurissa vuonna 1935.

Eskola kuului suurelta osin Otto Mäkilän ympärille syntyneeseen turkulaisten modernistien taiteilijaryhmään, joka sai nimen *Ryhmä 9*. Eskola teki ryhmään myös pian liittyneen taidemaalari Kauko Lehtisen kanssa useita opintomatkoja ulkomaille, muun muassa vuonna 1949 kahden kuukauden matkan Pohjoismaihin sekä vuonna 1954 kolme kuukautta kestäneen matkan Italiaan, Sveitsiin, Ranskaan, Belgiaan ja Hollantiin. Eskola oli taiteilijana tunnettu erityisesti hyvästä värisilmästään ja muodontajustaan.

Eskolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1968.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Elettyä kauneutta (mobilekustannus.fi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Huhtamäki, Ulla 2007. *Heittäydy vapauteen : avantgarde ja Kauko Lehtisen taiteen murros 1961–1965*. Jyväskylän yliopisto (väitöskirja). ISBN 978-951-39-2964-0
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia

Kirjallisuutta
--------------

* Eskola, Kalle, Kiiski-Finel, Päivi & Kurth, Joanna (toim.) 2002. *Kalle Eskola – Elettyä kauneutta: 1912–1998* [*Uplevd skönhet: 1912–1998*]. Wäinö Aaltosen museon julkaisuja, nro 33. ISBN 978-952-9565344
**Kalle Arvola** (30. marraskuuta 1705 Kempele – 11. joulukuuta 1772 Liminka) oli suomalainen, Limingassa asunut varakas talonpoika ja valtiopäiväedustaja.

Arvolan vanhemmat olivat Jaakko Kaarlenpoika Kuivala ja vaimonsa Valpuri. Arvola osallistui Oulun kihlakunnan edustajana Ruotsin säätyvaltiopäiville talonpoikaissäädyssä 1755–1756. Hän sekaantui valtiopäivillä käytyyn hattujen ja myssyjen puoluetaisteluun osallistuen kuninkaan valtaa kasvattamaan pyrkineen myssypuolueen neuvotteluihin ja vehkeilyihin vallassa ollutta hattupuoluetta vastaan. Salahanke paljastui, ja Arvola joutui kuulusteluihin, joissa hän paljasti tietoja hankkeesta joko puutteellisen kielitaidon, sairauden tai tietämättömyyden takia. Kuulustelujen seurauksena Arvolaa uhkasi jopa kuolemantuomio vallankumouksen suunnittelusta, ja hänen ystävänsä salakuljettivat hänet Ruotsista Suomeen perimätiedon mukaan tynnyrin sisälle piilotettuna. Tästä hän sai kotipitäjässään liikanimen *Tynnyri-Kalle*.

Vuonna 1755 Arvola anoi, että tervanpoltto kiellettäisiin Limingassa, koska pitäjä kärsi puun puutteesta ja metsien tuhoutumisesta. Tämä kielto toteutui vuonna 1762.

Kalle Arvola oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Marketta Erkintytär Arvolan kanssa ja sitten Sofia Jaakontytär Pietolan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kirjastovirman henkilögalleria : Kalle Arvola (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Jouko Vahtola: / Kalle Arvola *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.12.2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ruotsin Kultarannikko** (ruots. *Svenska Guldkusten*) oli Ruotsin siirtomaa, joka perustettiin vuonna 1650 Henrik Carloffin toimesta Guineanlahdelle nykyisen Ghanan alueelle. Se oli olemassa huhtikuuhun 1663 asti, jolloin Tanska otti haltuunsa koko Ruotsin Kultarannikon ja liitti sen Tanskan Kultarannikkoon.

Historia
--------

Louis De Geerin Ruotsin Afrikan kauppakomppanian perustamisen jälkeen Henrik Carloffin johtama retkikunta lähetettiin Afrikkaan vuonna 1650. Carloff teki sopimuksen paikallisen kuninkaan kanssa alueiden ostamisesta. 22. huhtikuuta 1650 Ruotsin Kultarannikko perustettiin ja Carloffista tuli sen ensimmäinen ylläpitäjä. 

Vuonna 1656 Johan Filip von Krusenstierna (Adam Johann von Krusensternin isoisoisän veli) nimitettiin siirtomaan uudeksi ylläpitäjäksi, joka suututti Carloffin. Hän lähti Cabo Corsosta ja palasi 27. tammikuuta 1658 takaisin tanskalaisen kaapparin *Glückstadtin* matkassa. Fort Carlsborg vallattiin ja liitettiin osaksi Tanskan Kultarannikon siirtomaata. 

Tämä oli yksi syistä, jonka takia kuningas Kaarle X Kustaa päätti aloittaa sodan Tanskan kanssa. Kööpenhaminan rauhan jälkeen vuonna 1660 Cabo Corson linnake sovittiin palautettavaksi Ruotsin hallintaan. Tämän jälkeen tosin paljastui, että Carloffin liikekumppani Samuel Schmidt oli jo myynyt siirtomaan huhtikuussa 1659 Alankomaiden Länsi-Intian kauppakomppanialle ja oli kadonnut kullan kanssa Angolaan. 

Myöhemmin paikallinen väestö aloitti onnistuneen kapinan uutta emämaata vastaan ja joulukuussa 1660 paikallinen kuningas tarjosi jälleen Ruotsille hallintaa alueesta. Uusi retkikunta lähetettiin siirtomaahan, joka oli Ruotsin hallitsemana vain vähän aikaa. Von Krusenstierna uudelleennimitettiin ylläpitäjäksi. 

20. huhtikuuta 1663 Fort Carlsborg ja pääkaupunki Fort Christiansborg joutuivat jälleen Tanskan valtaamaksi ruotsalaisen päällikön Anton Vossin johtaman pitkän puolustuksen jälkeen. 

9. toukokuuta 1664 alue vallattiin jälleen, tällä kertaa Robert Holmesin toimesta, joka liitti alueen Brittiläisen Kultarannikon siirtomaahan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ghana *WorldStatesmen.org*. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)