recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michael Gove.
**Michael Andrew Gove** (s. 26. elokuuta 1967, Edinburgh) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko ja Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristö-, ravinto- ja maalaisasiain ministeri kesäkuusta 2017 lähtien. Hän toimi oikeusministerinä toukokuusta 2015 heinäkuuhun 2016, ja opetusministerinä vuosina 2010–2014. Parlamenttiin hänet valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2005.

Yhdistyneen kuningaskunnan EU-kansanäänestystä edeltäneessä kampanjoinnissa Gove oli yksi näkyvimmistä Britannian eroa EU:sta kannattaneista poliitikoista Boris Johnsonin ohella. Hänen on sanottu olleen se, joka sai Johnsonin kääntymään EU-eron kannalle. Johnson oli aiemmin suhtautunut melko myönteisesti Britannian EU-jäsenyyteen.

30. kesäkuuta 2016 Gove yllätti poliittiset piirit vetämällä tukensa pois Johnsonilta ja asettumalla itse ehdolle konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi ja Britannian seuraavaksi pääministeriksi. Hän oli siihen asti esiintynyt vankkana Johnsonin tukijana ja sanonut, ettei hänellä ole aikomusta pyrkiä pääministerin virkaan. Johnson sai kuulla Goven päätöksestä median välityksellä ja luopui ehdokkuudestaan muutamaa tuntia myöhemmin. Tapahtumaketju heikensi Goven mainetta, eikä häntä valittu puheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rayner, Gordon: How Boris Johnson was brought to his knees by the 'cuckoo nest plot' *The Telegraph*.  1.7.2016. Viitattu 3.7.2016. (englanniksi)
2. ↑  Dominiczak, Peter & Hope, Christopher: Andrea Leadsom emerges as pro-Brexit choice for Tory leadership as Michael Gove loses support following Boris 'betrayal' *The Telegraph*.  2.7.2016. Viitattu 3.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michael Gove** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Manuella Brečko** (s. 31. tammikuuta 1989, Celje, Slovenian ST, Jugoslavia), taiteilijanimeltään **ManuElla** tai **Manu** on slovenialainen laulaja ja lauluntekijä. Brečko osallistui 16-vuotiaana slovenialaiseen *Bitke talentov* -kykykilpailuun ja myöhemmin saksalaiseen *Das Supertalent* -kilpailuun.

Vuonna 2012 Brečko osallistui Slovenian euroviisukarsintana toimineeseen *Misija Evrovizija* -kilpailuun, jossa sijoittui neljänneksi. 27. helmikuuta 2016 Brečko voitti Slovenian euroviisukarsintana toimineen *EMA 2016* -laulukilpailun kappaleella *Blue and Red* ja valikoitui näin Slovenian edustajaksi vuoden 2016 Eurovision laulukilpailuun. Brečko kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta, sijoittui semifinaalin 14:nneksi eikä päässyt finaaliin.

Vuonna 2018 Brečko osallistui jälleen Slovenian euroviisukarsintana toimineeseen *EMA*-laulukilpailuun. Tällä kertaa hän jäi kilpailun semifinaaliin kappaleella *Glas*.

Diskografia
-----------

### Singlet

| Nimi | Vuosi | Listasijoitus | Albumi |
| --- | --- | --- | --- |
| Slovenia (SloTop50) |
| "Il futuro" | 2013 | — |  |
| "V tvojem ognju (Inferno)" | — |
| "Zadnji ples" | — |
| "Barve" | — |
| "Silent Night" | 2014 | — |
| "Blue and Red" | 2016 | 1 |
| "Salvation" | 2017 | — |
| "The Sound" | 2018 | — |
| "Only Love" | 2020 | — | Sunrise |
| "Forever Flow" | 2020 | — | Sunrise |
|

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. ↑  MISIJA EVROVIZIJA *eurovisionworld.com*. Viitattu 2.2.2022.
2. ↑  Slovenia: EMA 2018 *eurovisionworld.com*. Viitattu 2.2.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Romain Alessandrini** (s. 3. huhtikuuta 1989 Marseille) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa Los Angeles Galaxya. Vasenjalkainen Alessandrini on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Alessandrini aloitti ammattilaisuransa Nationalin eli kolmanneksi korkeimman sarjatason FC Gueugnonissa vuonna 2009. Hän edusti seuraa vuodet 2009–2010, jolloin hän pelasi 33 ottelua ja teki kuusi maalia. Kesällä 2010 Alessandrini siirtyi Ligue 2:n Clermont Footiin. Hän pelasi Ligue 2:ssa kaksi kautta pelaten 68 ottelua, joissa syntyi 22 maalia. Molemmilla Clermont-kausillaan Alessandrini valittiin Ligue 2:n tähdistökentälliseen. Kesällä 2012 Alessandrini siirtyi Ligue 1:n Stade Rennaisiin. Hän teki seuran paidassa pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2012 Girondins de Bordeauxia vastaan ja avausmaali liigassa syntyi seuraavalla kierroksella SC Bastiaa vastaan. Alessandrini pelasi Rennesissä kahden kauden aikana 49 ottelua ja teki 16 maalia. Kesällä 2014 hän siirtyi toiseen Ligue 1 -seura Olympique de Marseilleen. Marseillen paidassa Alessandrini debytoi liigassa heti avauskierroksella SC Bastiaa vastaan ja avausmaalinsa seuralle hän teki syyskuussa 2014 vanhaa seuraansa Rennesiä vastaan.

Lähteet
-------

* Romain Alessandrini Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Michael Anthony Grant** (s. 4. elokuuta 1974 Chicago, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä. Jo nuorena hänellä havaittiin hyvät urheilijan kyvyt. Ennen nyrkkeilijäksi ryhtymistään hän kokeili mm baseballia, ja hän olikin lajissa hyvä syöttäjä. 1990 luvun alussa hän lähti nyrkkeilyn pariin. Fyysiset edellytykset Grantilla olivat raskaaseensarjaan suorastaan täydelliset: Pituutta n 201 cm, ja painoa n 115 kiloa. Nyrkkeilyuralla Grantin tavaramerkki oli nopeasti lähtenyt oikea suora, jota kutsuttiin nimellä "fastball". 

Amatööriotteluita Grant kävi ainoastaan parikymmentä, ennen kuin riisui paitansa ja ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1994. Managerinaan hänellä toimi Bill Cayton, joka oli aikaisemmin toiminut muun muassa Mike Tysonin ja Tommy Morrisonin taustajoukoissa.

Vuonna 1996 Grant voitti muiden muassa Ross Purittyn.

Vuonna 1998 Grant voitti Nigerialaisen David Izonin, joka oli voittanut mm kivikovan Lou Savaresen aikaisemmin. Grant tyrmäsi Izonin viidennessä erässä vaivattomasti. 

Vuonna 1999 Grant kohtasi Lou Savaresen, ja voitti tämän pistein. Loppuvuodesta hän kohtasi Puolalaisen Andrew Golotan, ja onnistui voittamaan tämän pistein. Golota - Grant kamppailusta kehkeytyi kaikin puolin viihdyttävä: Golota täräytti Grantin maahan kahdesti ensimmäisen erän aikana, ja hallitsi tapahtumia selkeästi. 10 erässä Grant sai Golotan kaatumaan. Tämän jälkeen Golota yllättäen kieltäytyi jatkamasta kamppailua, joten Grant onnistui voittamaan tämän eriskummallisen ottelun. 

Vuonna 2000 Grant kohtasi WBC liiton hallitsevan mestarin - Lennox Lewisin Madison Scuare Gardenilla. Grant hyökkäsi Lewisin kimppuun vauhdikkaasti heti ensierässä, mikä oli hänen tapojensa vastaista. Lewis tyytyi miltei vain tarkkailemaan vastustajan huitomista, ja iski Grantin kolmasti ensi erän aikana kanveesiin. Grantin onnistui jatkaa, mutta toisessa erässä hänen unelmansa mm tittelistä murskattiin: Lewis iski hänet kanveesiin rajulla kokokoukulla, eikä Grant enää jaksanut nousta ylös.

Vuoden 2001 heinäkuussa Grant teki paluun lupaavaa Jameel "Big Time" McClineä vastaan. Ottelusta muodostui lyhyt: McCline kaatoi Grantin heti ensimmäisellä iskullaan, ja rytäkässä Grantin nilkka murtui, joten kamppailu oli ohitse.

Vuonna 2003 Grantin uran loppu alkoi häämöttää: Dominick Guinn tyrmäsi hänet ottelun vanhettua seitsemänteen eräänsä.

Vuonna 2006 Grant palasi takaisin rahakehiin, ja avausottelussaan hän tyrmäsi Charles Hatherin kuudennessa erässä.

Grant palasi vajaan vuoden kestäneeltä ottelutauoltaan heinäkuussa 2008. Paluuottelussaan Grant voitti Demetrice Kingin pistein 8 erän jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  Ammattinyrkkeily.net (Arkistoitu – Internet Archive) Michael Grant, talo vailla perustuksia 16.5.2006

Aiheesta muualla
----------------

* Boxrec.com
**Romain Hamouma** (s. 29. maaliskuuta 1987 Lure) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa AS Saint-Étienneä. Oikeajalkainen Hamouma on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Hamouma aloitti uransa aikuisten tasolla vuonna 2005 Besançon RC:ssä. Hän edusti seuraa vuoteen 2009 asti. Vuonna 2009 Hamouma siirtyi Ligue 2:ssä tuolloin pelanneeseen Stade Lavallois Mayenne FC:hen eli Lavaliin. Hamouma edusti Lavalia vain kauden 2009–2010 ajan tehden 35 pelissä 10 maalia. Kesällä 2010 Hamouma siirtyi ensimmäistä kertaa urallaan Ligue 1-seuraan, SM Caeniin. Liigadebyytti tapahtui elokuussa 2010 Lyonia vastaan ja avausmaali syntyi joulukuussa 2010 Stade Rennaisia vastaan. Heinäkuussa 2012 Hamouma siirtyi Caenista toiseen Ligue 1-seuraan, AS Saint-Étienneen. Avausmaali uuden seuran paidassa syntyi heti Hamouman debyyttiottelussa Saint-Étiennen paidassa Lille OSC:ia vastaan elokuussa 2012.

Maajoukkueura
-------------

Ranskalainen Hamouma voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla myös Algeriaa, sillä hänen isän puolen isoisänsä on kotoisin sieltä. Hamouma kuitenkin on sanonut, että tuntee itsensä ranskalaiseksi ja haluaa edustaa tulevaisuudessa Ranskaa.

Lähteet
-------

* Romain Hamouma Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Michael Gielen vuonna 1965.
**Michael Andreas Gielen** (20. heinäkuuta 1927 Dresden, Saksa – 8. maaliskuuta 2019) oli itävaltalainen kapellimestari. 

Gielen toimi vuosina 1969–1971 Belgian kansallisen orkesterin ja vuosina 1980–1986 Cincinnatin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. 

Gielen on myöhemmällä urallaan tehnyt yhteistyötä Lounais-Saksan radion sinfoniaorkesterin kanssa ja toiminut sen ylikapellimestarina vuosina 1986–1999. Häntä seurasi Sylvain Cambreling.

Lähteet
-------

1. ↑  Dirigent und Komponist Michael Gielen ist tot (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tallium(III)nitraatti** (Tl(NO3)3) on tallium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Tallium(III)nitraatti esiintyy tyypillisimmin kidevedellisenä trihydraattina (Tl(NO3)3·3H2O). Huoneenlämpötilassa yhdiste on valkoista kiteistä ainetta. Tallium(III)nitraatti liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin ja eettereihin. Muiden vesiliukoisten talliumsuolojen tavoin myös tallium(III)nitraatti on erittäin myrkyllistä.

Tallium(III)nitraattia valmistetaan hapettamalla tallium(I)nitraattia tai liuottamalla tallium(III)oksidia typpihappoon. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. Se muun muassa hapettaa alkeenit asetaaleiksi ja rengasrakenteiset alkeenit aldehydeiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mukund P. Sibi, Luiz F. Silva Jr. & Vânia M. T. Carneiro: *Thallium(III) Nitrate Trihydrate, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Teoksen verkkoversio Viitattu 23.3.2020.
2. 1 2 3  Bob Blumenthal, Kelly Sellers & Matthew Koval: *Thallium and Thallium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013.
3. 1 2  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 340. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
**Populaatioekologia** on ekologian haara, joka tutkii lajien populaatioiden levinneisyyteen ja runsauteen vaikuttavia tekijöitä. Tutkimusalaan kuuluu lajien levinneisyyden ymmärtäminen, selittäminen ja ennustaminen. Populaatioekologisia tutkimuksia tehdään sekä luonnollisissa olosuhteissa että järjestyissä koetilanteissa. Luonnossa eliöitä voi tutkia niiden luonnollisissa elinympäristöissä. Erilaiset koejärjestelyt ovat kuitenkin joskua pakollisia, ja tällöin voidaan esimerkiksi tutkia, mitä tapahtuu, kun elinympäristöön tuodaan uusi laji, lisätään joitain resursseja tai poistetaan tai lisätään kilpailijoita tai saalistajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Population ecology *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 18.12.2016. (englanniksi)
2. ↑  Population ecology *Knowledge Project*. Nature Education. Viitattu 18.12.2016. (englanniksi)
3. ↑  Populaatioekologia - lajin sisäiset vuorovaikutussuhteet *Internetix*. Otavan Opisto. Viitattu 18.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Populaatioekologia** Wikimedia Commonsissa
Otto Günsche
**Otto Günsche** (24. syyskuuta 1917 Jena – 2. lokakuuta 2003 Lohmar) oli Sturmbannführerin arvoinen saksalainen SS-upseeri ja Adolf Hitlerin läheinen avustaja. Jotkut kirjailijat sanovat hänen asemansa vastanneen ensimmäistä adjutanttia.

Günsche oli yksi kesän 1944 Hitlerin vastaisen pommiattentaatin kokijoista ja eloonjääneistä.

Natsi-Saksan viimeisinä päivinä Hitler pyysi Günscheä varmistamaan, että hänen ruumiinsa poltettaisiin eikä sitä jätettäisi neuvostoliittolaisten käsiin. Günsche tottelikin ja jätti Führerbunkerin muutama tunti tämän jälkeen 30. huhtikuuta 1945. Puna-armeija otti hänet tämän jälkeen sotavangiksi. Otto Günsche oli vankina Bautzenissa, josta vapautui 1956. Häntä kuulusteltiin NKVD:ssä vuosina 1948–1949. Josif Stalinille Hitleristä kirjoitettu kirja perustui pitkälti hänen ja Hitlerin sotilaspalvelija Heinz Lingen kuulusteluihin.

Häneltä jäi kolme lasta.

Näyttelijä Götz Otto esitti arjalaisia fyysisiä ihanteita täyttänyttä Günscheä elokuvassa *Perikato* (2004).

Katso myös
----------

* Fritz Darges

Aiheesta muualla
----------------

* Otto Günschen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Otto Günschen sodanaikainen kuva

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Metsätieto** on yleensä metsää koskevaa informaatiota. Se käsittää yleisimmin tietoa muun muassa metsien kasvupaikoista ja puustosta, erityisen tärkeistä elinympäristöistä, vesiensuojelusta sekä metsien käytöstä. Metsätieto auttaa suunnittelemaan metsien käyttöä eri mittakaavatasoilla. Metsätietoa keräävät useat tahot moniin käyttötarkoituksiin. Metsätiedon keskeisimpiä keräystapoja ovat erilaiset maastohavainnoinnit ja -mittaukset, kaukokartoitus sekä edellisten erilaiset yhdistelmät. Metsätieto on pääasiassa paikkatietoa. Metsätiedolle läheisiä käsitteitä ovat metsävaratieto, puustotieto, luontotieto, ympäristötieto, kasvupaikkatieto, olosuhdetieto ja toimenpidetieto, jotka yhdessä muodostavat osan metsätietoekosysteemiä.*lähde?*

Käsitteen yleisen merkityksen voi johtaa käsitteistä metsä ja tieto (tai informaatio ja tieto). Metsä on elinympäristö, biotooppi, joka koostuu pitkistä yleensä puurunkoisista kasveista, joiden latvuskerros eli latvusto muodostaa melko yhtenäisen peitteen ja joiden seassa esiintyy lyhyempiä kasveja muodostaen alempia kerroksia. Alue voidaan luokitella myös metsäksi, jos muut ehdot täyttyvät ja alueella on puurunkoisten kasvien esiintymismahdollisuus. *Metsätieto*-käsitteessä, tieto sanalla tarkoitetaan useimmiten informaatiota, mutta se ei tarkoita sitä, etteikö se voisi tarkoittaa myös dataa, ymmärrystä tai viisautta.*lähde?*

Eri toimijat saattavat tarkoittaa *metsätieto*-käsitteellä hieman eri asioita.*lähde?*

Käsitteen historia
------------------

Ennen *metsätieto*-käsitettä käytettiin laajasti ammattikielessä *metsävaratieto-*käsitettä. *Metsätieto-*käsite otettiin laajemmalti käyttöön metsätietolain myötä. Siinä yhteydessä ajateltiin, että se käsittää metsävaratietojen lisäksi myös tietoa omistajasta. *Metsävaratieto*-käsite liitettiin myös pääasiassa metsäsuunnittelua varten tarvittaen tietojen kuvaamiseen (esim. puusto- ja kasvupaikkatiedot). *Metsätieto* on siis laajempi käsite. Organisaatioissa käytetään "metsä- ja luontotieto" -käsitteitä yhdessä, vaikka metsätietojen ja luontotietojen välinen raja on varsin liukuva.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Metsätietostandardit *Finnish Forest Centre*.  Arkistoitu 30.9.2021. Viitattu 5.10.2021.
2. ↑  Metsätietoaineistot *Metsäkeskus*. Viitattu 5.10.2021.
3. ↑  Metsätiedon palvelualusta tehostamaan metsätiedon käyttöä *Metsäteho*.  25.6.2019. Viitattu 5.10.2021.
4. ↑  Ajantasainen lainsäädäntö: Laki Suomen metsäkeskuksen… 419/2011 *finlex.fi*. Edita. Viitattu 18.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsätieto 2020 tavoitetila
**Juuso Fritiof Rainio** (s. 18. huhtikuuta 1969 Kokkola) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Seuratasolla hän edusti Muuramen Yritystä ja Vaajakosken Kuohua ja hänen valmentajanaan toimi Ensio Hakala. Kalevan kisoista Rainio saavutti pronssia 10 000 metrin juoksussa vuonna 1994. Lisäksi hän voitti aikuisten SM-tasolta maratonilla hopeaa vuonna 1994, puolimaratonilla kultaa vuonna 1997 ja kaksi pronssia vuosina 1996 sekä 1999, 12 kilometrin maastojuoksussa kaksi pronssia vuosina 1997 ja 1999 sekä 20 kilometrin tiejuoksussa kultaa vuonna 1995, hopeaa vuonna 1994 sekä pronssia vuonna 1993.

Vuonna 1994 Helsingissä järjestetyissä EM-kisoissa hän osallistui maratonille ja oli lopputuloksissa sijalla 45. 

Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2001 jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Juuso Rainio Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Königgrätzin taistelu** (tunnettu myös nimellä **Sadowan taistelu**) käytiin 3. heinäkuuta 1866 Preussin ja Itävallan johtaman koalition välillä. Tähän Preussin–Itävallan sodan ratkaisutaisteluun osallistuivat Preussin 1. 2. ja 3. armeija eli yhteensä noin 225 000 miestä. Preussin joukkoja johti kenraali Helmuth von Moltke. Itävaltalaisia johti kenraali Ludwig von Benedek, jolla oli komennossaan 223 000 miestä.

Taistelun alkujärjestelyt
-------------------------

Moltke käytti rautateitä joukkojensa siirtoihin ja saapui siksi Königgräziin (nykyiseen Tšekin Sadowaan Hradec Královén (saks. *Königgrätz*) lähistölle) ennen Benedekiä, joka joutui siten jättämään vasemman sivustansa lähes suojattomaksi. Lisäksi Benedek oli sijoittanut reservinsä liian lähelle pääjoukkoja, mikä tarkoitti, että preussilaiset voisivat saartaa hänen joukkonsa. Benedek järjesti joukkonsa vanhentuneeseen 1700-luvun tyyliin ja kärsi tappioita jo ryhmitysvaiheessa. Lisäksi Itävallan koalition joukkojen moraali oli huono ja heistä hieman yli 100 000 oli slaaveja, joita taistelun lopputulos ei juuri kiinnostanut.*lähde?*

2. heinäkuuta Moltken tiedustelijat paikallistivat itävaltalaiset.

Taistelun kulku
---------------

Sadowan taistelu. Meyers Konversationslexikons (1885-90), 4. painos.
Lennätinyhteyksien katkettua Preussin 2. armeija ei lähtenyt hyökkäykseen, kuten Moltke oli suunnitellut ja 2. sekä 3. armeija joutuivat Itävallan tykistön tuleen, jolloin preussilaisten hyökkäykset tyrehtyivät, heidän vallattuaan vain pienen metsikön. Tällöin itävaltalaiset ryhtyivät vastahyökkäykseen, joka osoittautui virheeksi, sillä preussilaisilla oli takaaladattavat kiväärit, joilla pystyi ampumaan nopeasti makuultakin. Keskipäivään mennessä ei ollut tapahtunut mitään ratkaisevaa, vaikka itävaltalaiset olivat kärsineet raskaita tappioita, pystyivät he silti pitämään puolensa. Noin kello 14 Preussin 2. armeija saapui rintamalle iskien itävaltalaisten oikeaan sivustaan, joka oli kulunut taistelussa. Samalla Preussin 1. armeija iski itävaltalaisten keskustaan estäen oikean sivustan avustamisen. Pian Itävallan oikea sivustan puolustus murtui ja Itävallan häviö oli sinetöity.

Benedek onnistui huonon sään, viimeisen vastaiskun ja tykistön tulen turvin vetäytymään pelastaen näin mahdollisimman suuren osan armeijastaan. Silti taistelussa oli kuollut tai haavoittunut 20 000 itävaltalaista ja vain 9 000 preussilaista, lisäksi 20 000 itävaltalaista jäi vangiksi.

Voiton selitys ja seuraukset
----------------------------

Preussin käyttämä uusi aseteknologia, uuden tekniikan (rautateiden ja lennättimen) hyödyntäminen sekä hyvin koulutettu yleisesikunta takasivat Preussille voiton.

23. elokuuta solmittiin rauhansopimus Preussin ja Itävallan välillä. Preussi ei vaatinut Itävallalta lainkaan alueita. Sodan jälkeen Preussin ja Itävallan välit pysyivät varsin hyvinä ja 1879 ne olivat jo niin hyvät, että Saksan ja Itävallan keisarikunnat solmivat kaksiliiton.

Katso myös
----------

* Königgrätzer Marsch

Lähteet
-------

* Jeremy Black: *Maailman suurimmat taistelut*. alkuperäisteos 2005 UK. Otava, 2006.
**Lord Cantabrigian British** on Richard Garriottin luoma pelihahmo ja *Ultima*-pelien päähenkilö. Lord British on Ultima-peleissä esiintyvä Britannian hallitsija yhdessä kilpailijansa Lord Blackthornin kanssa. Garriotin mukaan Lord British saapui Sosarian maakuntaan Moongaten kautta. Lord British kukisti taistelussa velho Mondainin ja karkotti hänet. Palkinnoksi kansa valitsi Lord Britishin hallitsemaan Britanniaa. Lord British asuu peleissä linnassaan ja voi tarjota pelaajalle tehtäviä ja palkinnoksi tehtävien suorittamisesta hän voi palkita pelaajan rahalla tai parannusloitsuilla.

Surmaaminen
-----------

Lord British tunnetaan voittamattomuudestaan sillä hänellä on jatkuvasti yllään haavoittumattomuusloitsu, joka estää häntä kuolemasta. Kuitenkin Ultima Online pelissä sattuneen beta-testin aikana Lord British oli kuninkaallisella vierailullaan pelimaailmassa mutta palvelimen uudelleenkäynnistyksen aikana hänen haavoittumattomuutensa kytkeytyi pois päältä jolloin Rainz niminen pelaaja onnistui surmaamaan Lord Britishin fire-field tuliloitsulla. Tämän jälkeen Richard Garriott antoi Rainzille porttikiellon betaan. Myöhemmin selvisi että muissakin Ultima-peleissä on "porsaanreikä", jonka avulla pelaaja voi tappaa Lord Britishin. Ultima III pelissä pelaaja voi houkutella Lord Britishin satamalaiturille ja ampua häntä tykillä. Ultima VII pelissä pelaaja voi houkutella Lord Britishin linnan portille ja pudottaa kultaisen laatan hänen päähänsä. Ultima IX pelissä pelaaja voi valmistaa myrkytettyä leipää ja viedä sen Lord Britishin linnaan ja vaihtaa sen Britishin perusruoan tilalle, jolloin Lord British syö sen.
**Michael Hahn** (1600-luvun alkupuoli Jena – 1689 tai myöhemmin Tallinna?) oli virolainen kanttori ja säveltäjä. Heinrich Schützin oppilaana mahdollisesti ollut Hahn toimi vuosina 1667–1673/1674 kanttorina Narvan saksalaisessa kirkossa. 1670-luvun alussa hän haki Kuressaaren saksalaisen kirkon ja koulun kanttorintointa.

Hahnin sävellystuotannosta on säilynyt kolme kantaattia tai motettia, jotka kaikki hän kirjoitti nähtävästi Narvan-vuosinaan: *Herr ich habe gesündiget* (käsikirjoitus: *S-Uu, Vok. mus. i hs. 027:002b*), *Meine sünde sind schwer ubejgross* (*Meine Sünden sind schwer übergroß*) sopraanolle, bassolle, viululle, viola da gamballe ja basso continuolle (käsikirjoitus: *S-Uu, Vok. mus. i hs. 27:2a*) ja *O welch eine tieffe* (*O welch eine Tiefe*) kahdelle tenorille, kahdelle soitinäänelle (viululle) ja basso continuolle (käsikirjoitus: *S-Uu, Vok. mus. i hs. 84:97*). Näistä viimeisessä on huomattavan vaativa soolosoitinosuus, joka alkujaan on mahdollisesti tarkoitettu Narvassa toimineen viuluvirtuoosi Georg Zuberigin soitettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  H. Heinmaa: "Hahn". *Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide: A–M*. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. ISBN 978-9985-70-276-5 (sidottu). Sivu 125
2. ↑  Fabian Dahlström: *Stadtmusikanten, Organisten und Kantoren im Ostseeraum bis ca. 1850*. Mariehamn, 2012/2013. Sivu 281
3. ↑
4. ↑
Jordan Spieth vuonna 2015
**Jordan Alexander Spieth** (s. 27. heinäkuuta 1993 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja.

Spieth oli ennen ammattilaiseksi siirtymistään amatöörien maailmanrankingin ykkönen. Hänet valittiin vuonna 2013 PGA Tourin vuoden tulokkaaksi. Hän voitti ensimmäisen turnauksensa kaikkien aikojen neljänneksi nuorimpana pelaajana. 

Lopullisen läpimurtonsa Spieth teki vuoden 2014 Masters-turnauksessa, sijoittuen toiseksi Bubba Watsonin jälkeen. Seuraavan vuoden Masters-turnauksen Spieth voitti selvästi, jakamalla samalla turnauksen ennätyksen tuloksella 18 alle parin.

Vuonna 2015 Spieth voitti kaksi majoria: Mastersin ja Yhdysvaltain avoimet. Hän nousi maailman rankingykköseksi sijoituttuaan toiseksi PGA Championshipissä elokuussa 2015 ja on rankinglistan kärjessä edelleen vuoden 2016 alussa. Vuonna 2017 Spieth voitti Britannian avoimet.

Lähteet
-------

1. ↑  Jordan Spieth wins first major with dominant display (englanniksi) *BBC.* Viitattu 16.4.2015.
2. ↑  Jordan Spieth (Arkistoitu – Internet Archive), Official World Golf Ranking
3. ↑  Jordan Spieth valloitti The Openin – nuorin voittaja 38 vuoteen *Ilta-Sanomat*.  23.7.2017. Viitattu 31.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Myllynkivikaulus, 1588.
**Myllynkivikaulus** on pyöreä, poimutettu röyhelökaulus, jollaista käytettiin Euroopassa erityisesti 1500-luvun jälkipuoliskolla. Yksi muodin suunnannäyttäjistä oli kuningatar Elisabet I. Myllynkivikauluksia käyttivät sekä naiset että miehet.

Kauluksen laatu kertoi kantajansa statuksesta. Aristokraatit teettivät kauluksensa hienosta pellavasta. Ne koristeltiin pitseillä, kullalla, hopealla ja silkillä. Köyhät suosivat halpoja materiaaleja.

Kaulukset olivat irrallisia vaatekappaleita, jotka voitiin pestä, tärkätä ja muotoilla riippumatta muusta asusta. Ryhdikkään, kiekkomaisen röyhelön muotoiluun käytettiin erityistä puikkomaista silitysrautaa. Röyhelö pidettiin kasassa sadoilla nuppineuloilla.

Muodin alkaessa kaulukset olivat maltillisen kokoisia, mutta äärimmillään noin 30 senttiä leveitä. Niiden kannattelemiseen tarvittiin rautalankainen tukirakenne. Yhteen kaulukseen saatettiin käyttää viisi metriä materiaalia.

Käyttö nykyään
--------------

Piispa Erik Norman Svendsen, n. 1999
Myllynkivikaulus kuuluu Tanskan evankelis-luterilaisen kirkon pappien työasuun. Asuste kuului myös Norjan luterilaisen kirkon pappien asuun vuoteen 1980 asti, vaikkakin jotkin konservatiiviset papit käyttävät niitä edelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  A history of the Tudor ruff *worldofshakespeare.com*. Viitattu 26.7.2015.
2. ↑  Fluting, goffering, Italian, crimping, poking irons *Old and Interesting*. Viitattu 26.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Myllynkivikaulus**.
* Kaulus kertoo kaiken
*Tämä artikkeli käsittelee puurakenteista siltaa Nurmijärvellä. Muita Myllysiltoja on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Myllysilta** on puurakenteinen entinen museosilta Nurmijärvellä, Palojoen Metsäkylässä. Se ylittää Vantaanjoen Myllykosken kohdalla, Siippoontien eteläpuolella. Myllysilta on valmistunut 1966, se oli nuorin Liikenneviraston museosilloista. Silta on neliaukkonen tukiansassilta, jonka jännemitta on kahdessa keskimmäisessä aukossa 6 m ja reuna-aukoissa 7,5 m. Sillan kokonaispituus on 50,8 m ja hyötyleveys 5,7 m. Sillan on suunnitellut diplomi-insinööri Eino Kokkonen. Myllysilta on 1960-luvun sillaksi epätyypillinen, tukiansassilta oli 1800-luvulla yleisesti käytetty siltatyyppi. Tukiansassilloilla pitkien jännevälien ylittäminen onnistui käyttämällä moninkertaisia tukiansaita ja nurjahdustuentaa lisäämällä.

Myllysiltaa pidetään onnistuneena lajinsa edustajana, joka sopii jyrkkärantaiseen Myllykoskeen. Silta otettiin museosillaksi vuonna 1982. Perusteena valinnalle kerrottiin, että silta on sekä suunnittelultaan että toteutukseltaan hyvää tasoa. Siinä on yhdistetty nykyaikainen insinööritieto perinteiseen kirvesmiestaitoon. Silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa 
*museosillat*.

Myllykoski on historiallinen myllynpaikka. Kosken rannalla on vanhojen rakennusten ja patojen raunioita. Nykyään Myllykoski on nurmijärveläisten retkeilyaluetta ja se on suosittu perhokalastuspaikka. Myllykosken uusin silta, Siippoontien maantiesilta, on valmistunut vuonna 1991.

Myllysillan ei enää vuonna 2012 katsottu olevan museosiltaluetteloon sovelias valmistumissajalleen epätyypillisen rakenteen takia.

Lähteet
-------

* Aitta, Seppo (vastaava toimittaja): *Siltojemme historia*. Helsinki: Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry, 2004. ISBN 951-758-446-6.
* Liimatainen, Kirsi: *Tiehallinnon museotiet ja -sillat*. Museokohdeselvitys. Tampere: Tiehallinto, 2007. Teoksen verkkoversio (viitattu 15.8.2011).  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Aitta, 2004, s.502-503
2. ↑  Aitta, 2004, s.107
3. ↑  Liimatainen, 2007, s.40
4. 1 2  Museosillat - Nurmijärvi *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
5. ↑  Liimatainen, 2007, s.39
6. ↑  Myllykoski (Luonto ja retkeily) Nurmijarvi.fi. Viitattu 15.8.2011.
7. ↑  Myllysilta putoamassa museosiltojen joukosta.  *Nurmijärven Uutiset*, 31.3.2012. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.10.2012.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tiehallinto: Museotiet ja -sillat -esite. 2002
* Myllysilta ELY-keskuksen sivulla[vanhentunut linkki]
Kurkkupaise
**Kurkkupaise** eli **nielupaise** (*abscessus peritonsillaris*) on paise kurkussa. Se syntyy yleensä nielutulehduksen komplikaationa, mutta voi myös syntyä ilman edeltävää tulehdusta. Kurkkupaise on vakava infektio, joka vaatii aina aktiivista hoitoa. Hoitamattomana tulehdus saattaa levitä kaulalle, keuhkoihin, aivoihin tai sydänlihakseen ja kehittyä hengenvaaralliseksi.

Oireet
------

Kurkkupaise aiheuttaa voimakasta, useimmiten toispuoleista kurkkukipua. Kipu vaikeuttaa nielemistä mutta ei hengittämistä. Puheongelmia ilmenee nielun turvotessa, jolloin puhe kuulostaa puuromaiselta, kuin "kuuma peruna suussa" ja suun avaaminen voi olla vaikeaa. Korvasärkyä voi esiintyä samanpuoleisessa korvassa. Potilaalla voi myös olla kuumetta ja pahoinvointia. Kaulan imusolmukkeet voivat olla aristavia. Kurkkukipu ja turvotus ovat yleensä toispuolista, ellei molempiin nielurisoihin kehity paisetta yhtä aikaa.

Hoito
-----

Kurkkupaise ei parane ilman hoitoa. Hoitona on tavallisesti leikkaus, jossa paise puhkaistaan ja puhdistetaan. Nielupaiseen jälkitautina voi tulla sydänlihastulehdus, jonka vuoksi on tärkeää syödä myös antibioottikuuri. 

Paise tyhjennetään joko imemällä märkää neulalla pois tai avaamalla paise veitsellä ja pihdeillä. Syvällä nielussa tai lapsella oleva paise avataan nukutuksessa. Myös nielurisat voidaan poistaa, mikä lähes aina estää paiseen uusimisen. Noin 15 % sairastuu kurkkupaiseeseen uudelleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kurkkupaise Duodecimlehti.fi
2. 1 2  Kurkkupaise Terveyskirjasto
**Ottojärvi** on niemien ja saarten pirstoma latvajärvi Lappeenrannassa Etelä-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on 34 kilometriä etelälounaaseen.

Maantiede
---------

Ottojärven mutkittelevan rantaviivan pituus on 21 203,2 metriä. Suurin ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,6 kilometriä. Luoteeseen suuntaava Pyhäniemi antaa järven etelärannalle kaarevan muodon. Pyhäniemen pohjoisimman osan Iironiemeä erottaa järven pohjoisen rannan Huutniemestä noin 130 metriä leveä salmi, josta pääsee järven matalaan itäosaan. Ottojärvestä noin 12 hehtaaria on vähintään 10 metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat Pyhäniemen länsirannan tuntumassa.

Ottojärven saariluku on 15. Saarten yhteispinta-ala on viitisen hehtaaria. Saarista 2 on alle aarin laajuisia luotoja, 2 on yli hehtaarin laajuisia. Laajimmat saaret ovat järven matalassa itäosassa sijaitsevat Nuottasaari ja Riihisaari sekä järven länsiosan keskellä sijaitseva Pyhäsaari. Ottojärven rannoilla on metsämaata, peltotilkkuja ja pientaloja. Järven luoteiskolkan Järvenpäänlahden lounaispuolella levittäytyy Järvenpäänsuo, joka on luonnonsuojelualue. Pyhäniemen korkeimmat kohdat ovat noin 60–70 metriä merenpinnan yläpuolella.

Ottojärveen virtaa Tallisillanoja idästä Tallijärveltä (46,9 metriä mpy). Ottojärven eteläkolkan Sikalahdesta virtaa laskuoja kaakkoon Ylijärveen (30,3 metriä mpy), jonka pohjoispuolinen kulttuurimaisema ulottuu lähes Ottojärven itäisille rannoille.

Ottojärven vesitilavuus on 11 713 000 kuutiometriä.

Ottojärvi (86.003.1.014) kuuluu Kaltonjoen valuma-alueeseen (86.003), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Venäjän raja-alueen päävesistössä (86). Kaltonjoen valuma-alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Ottojärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Ylijärvi ja Husujärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ottojärvi, vakavesi, Lappeenranta
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 9.2.2022.
3. ↑  Ottojärvi Järviwikissä. Viitattu 9.2.2022.
4. ↑  Kaltonjoen valuma-alue (86.003) Järviwikissä. Viitattu 9.2.2022.
Otto von Zweigbergk
Otto von Zweigbergkin hauta Solnan hautausmaalla.
**Otto Ferdinand von Zweigbergk** (23. toukokuuta 1863 Skölvene – 3. maaliskuuta 1935 Tukholma) oli ruotsalainen lehtimies ja poliitikko. 

Hänestä tuli filosofian kandidaatti Uppsalassa 1884. Vuonna 1890 hän aloitti uransa *Dagens Nyheterissä*. Hän myös toimi Aftonbladetissa ja Smålandissa ennen kuin hänestä tehtiin *Dagens Nyheterin* päätoimittaja. 

Jo opiskeluaikana hän kuului liberaaliseen järjestöön Verdandiin, missä oli myös Karl Staaff. Zweigbergk oli 1880-luvun etevin liberaalinen lehtimies Ruotsissa. Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 hän vastusti ruotsalaisia aktivisteja, joiden mielestä Ruotsin pitäisi viedä aseita valkoisille. Hänen eduskunnassa esittämänsä lausunto, että Ruotsilla oli Suomea kohtaan yhtä paljon velvollisuuksia kuin Portugalia ja Kiinaa, sai *Svenska Dagbladetin* journalistin Nils Ahnlundin räjähtämään.

Teokset
-------

* *Tillståndet i Frankrike före revolutionen 1789*, Studentföreningen Verdandis småskrifter 13 (Albert Bonniers förlag 1889)
* *Den stora franska revolutionen*, Studentföreningen Verdandis småskrifter 22 (Albert Bonniers förlag 1890)
* *Studentföreningen Verdandi 1882-1892* (Föreningen Verdandis förlag 1892)
* *Politiska röntgenfotografier tagna af Amatör* (Stockholm 1896)
* *Svensk politik 1905-1929* (Albert Bonniers förlag 1929)
* *Ung på 80-talet, minnesanteckningar nedskrivna för min hustru* (skrivna 1914-1915, utg. postumt på Albert Bonniers förlag 1951)
* "Bakom spalterna", *Dagens Nyheters historia, del I. 1889-1921*, s. 13-71 (Albert Bonniers förlag 1952)

Lähteet
-------

1. ↑  "Portugal och Kina", *Svenska Dagbladet* 28/2 1918


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
**Oliver Benjamin Gavin** (s. 29. syyskuuta 1972 Huntingdon) on brittiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa nykyään American Le Mans Series -sarjassa, jossa hän on voittanut vuosina 2005–2007 GT1-luokan mestaruuden.

Ura
---

Gavin aloitti moottoriurheilu-uransa kartingissa. 1990-luvun alussa hän kilpaili brittiläisissä pikkuformulaluokissa, kuten 
Formula Firstissä, jossa hän vei mestaruuden voitettuaan 12 kilpailusta 11. Hän ajoi Formula Vauxhall Lotuksessa vuonna 1992 ja saavutti sarjassa hän saavutti neljä voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Vuonna 1993 Gavin siirtyi Britannian Formula 3 -sarjaan. Hän menestyi hyvin ja saavutti viisi voittoa. Hän sijoittui viidestätoista kilpailusta kymmenessä palkintokorokkeelle. Menestyksestä huolimatta mestaruuden vei Kelvin Burt, ja Gavin sijoittui toiseksi. Vuonna 1994 Gavin ajoi kansainvälisessä Formula 3000 -sarjassa. Hän tekikin paluun Britannian F3:een kaudeksi 1995 ja ajoi Edenbridge Racing -tallissa. Kuuden voiton myötä hän saavutti tällä kertaa sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän toimi Formula 1 -talli Pacific Grand Prix'n testikuljettajana.

Kauden 1996 Gavin ajoi ITC-sarjassa Opelia ja saavutti 23 kilpailussa 16 pistettä. Palkintosijoja hän ei saavuttanut yhtään. 1990-luvun loppupuolella Gavin ajoi F1-sarjassa turva-autoa ja pari kautta F3000:ssa, kunnes siirtyi ensin Grand Am -sarjaan kaudeksi 2000. Tammikuussa 2000 hän testasi Benettonin F1-autoa Ranskassa. Vuodesta 2000 lähtien hän on ajanut American Le Mans Series -sarjassa, tosin ensimmäisinä vuosina vain muutamassa kilpailussa. Hän on voittanut sarjassa GT1-luokan mestaruuden Olivier Berettan kanssa Chevrolet Corvette C6.R -autolla vuosina 2005–2007. Gavin on osallistunut useasti Le Mansin 24 tunnin ajoon. Luokkavoittoon hän on ajanut neljä kertaa (2002, 2004–2006).

Gavin GT1-luokan Corvetella vuonna 2006

Yksityiselämä
-------------

Gavin syntyi Huntingdonissa Michaelille ja Deborahille. Hänet kasvatettiin Felmershamin kylässä Bedfordshiressa. NykYään Gavin on naimisissa Helen-nimisen naisen kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. He asuvat pienessä kylässä Northamptonshiressa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oliver Gavin career statistics Driverdb.com. Viitattu 4.9.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Oliver Gavin: Biography Olivergavin.com.  Arkistoitu 4.7.2008. Viitattu 4.9.2008. (englanniksi)
3. ↑  British F3 Champions Motorsportsetc.com. Viitattu 4.9.2008. (englanniksi)
4. ↑  Gavin tests for Benetton *F1 News*.  30.1.2000. Autosport.com. Viitattu 2.11.2020. (englanniksi)
5. ↑  Driver profile: Oliver Gavin Americanlemans.com. Viitattu 4.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oliver Gavinin viralliset kotisivut
**Myllynpää** on 2,3 hehtaarin laajuinen metsäjärvi Kirkkonummen koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 25 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Myllynpää on pyöreähkö ja saareton, sen pituus on 200 metriä. Noin puoli kilometriä järveltä itään sijaitsee Ämmässuon jätteenkäsittelykeskus. Myllynpään pohjoispuolella sijaitsee Kakarlampi, noin 1,6 kilometriä etelään sijaitsee Loojärvi, jonka korkeustaso on noin 40 metriä Myllynpäätä alempana. Myllynpään länsipuolinen Kakarsberget kohoaa noin 70 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ämmässuon itäpuolella on toinen Kakarlampi-niminen vakavesi.

Myllynpää (81.057.1.015) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Myllynpää on Mankinjoen valuma-alueen eteläisiä vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paikannimihaku : Myllynpää *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 26.3.2021.
2. 1 2 3 4  Myllynpää *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 26.3.2021.
3. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 26.3.2021.
*Tämä artikkeli kertoo brittiläisestä musikaalista. Samannimisestä elokuvasta kertoo artikkeli Oliver! (vuoden 1968 elokuva).*

**Oliver!** on brittiläinen musikaali, joka pohjautuu Charles Dickensin orpopojasta kertovaan romaaniin *Oliver Twist*. Lionel Bartin käsikirjoittama, säveltämä ja sanoittama musikaali kantaesitettiin Lontoon West Endissä 1960 ja New Yorkin Broadwayllä 1963. Sittemmin siitä on tehty monia tuotantoja ympäri maailmaa sekä ammatti- että harrastajateattereissa.

*Oliver!* oli ensimmäinen Dickensin tekstiin perustuva musikaali, josta tuli suurmenestys näyttämöllä. Sitä ennen 1950-luvulla oli tehty vain pari televisiosovitusta Dickensin *Joulukertomuksesta*. Bart tiivisti Dickensin alkuperäistarinaa poistamalla lukuisia kohtauksia etenkin romaanin loppupuolelta hyvin samaan tapaan kuin oli tehty David Leanin vuoden 1948 elokuvassa *Oliver Twist*. Pahasta juutalaisesta Fagin-hahmosta Bart, itsekin juutalainen, teki romaania sympaattisemman ja koomisemman.

*Oliver!* sai kantaesityksensä Lontoon New Theatressa (nykyisin Noël Coward Theatre) 30. kesäkuuta 1960 ja jatkoi ohjelmistossa 2 618 esityksen verran. Ohjaajana toimi Peter Coe, koreografina Malcolm Clare ja lavastaja-pukusuunnittelijana Sean Kenny. Ron Moody esitti Faginiä, Georgia Brown Nancyä, Davy Jones Artful Dodgeria ja Barry Humphries Mr. Sowerberryä. Oliver-lapsiroolia esittänyt Keith Hamshere (s. 1946) toimi sittemmin Hollywoodissa elokuvien stillkuvaajana.

Musikaalin suomenkielinen versio kantaesitettiin nimellä *Oliver Twist* Tampereen Teatterissa vuonna 1965, jossa se sai 73 esitystä. Joensuun kaupunginteatteri esitti sitä 1983, Rauman kaupunginteatteri 1985, Kuopion kaupunginteatteri 1987, Kotkan kaupunginteatteri ja Porin Teatteri 1994. Vuonna 2000 Tampereen Työväen Teatteri otti musikaalin ohjelmistoonsa Heikki Salon suomentamana ja Tommi Auvisen ohjaamana. Muita 2000-luvun suomalaistuotantoja musikaalista on tehty Kemin kaupunginteatterissa 2002, Lahden kaupunginteatterissa 2009 ja Vaasan kaupunginteatterissa 2013. Ruotsiksi musikaalin ovat toteuttaneet Svenska Teatern 1991 ja Wasa Teater 1996.

Vuonna 1968 musikaali sovitettiin Carol Reedin ohjaamaksi elokuvaksi *Oliver!*, jossa nimiosaa näyttelee Mark Lester.

Lähteet
-------

1. ↑  haku Lionel Bart, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 15.4.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oliver!
**Nikolas Arnesson** (1150– 7. marraskuuta 1225, Oslo) oli norjalainen piispa ja poliitikko. Hänet vihittiin Oslon piispaksi vuonna 1190 ja hän oli yksi baglien puolueen perustajista.

Nikolas Arnesson oli lendmann Arne på Ståreimin ja kuningas Harald Gillen lesken, ruotsalaisen prinsessa Ingrid Ragnvaldsdotterin poika sekä kuningas Inge Koukkuselän velipuoli. Arnesson ja hänen perheensä olivat läheisissä väleissä kuningas Maunu Erlinginpojan ja tämän kirkolle myönteisen puolueen kanssa. Nikolas taisteli vuonna 1180 Maunun joukoissa Ilevollenen taistelussa. Vuonna 1189 Nikolas Arnesson valittiin Stavangerin piispaksi. Kuningas Sverre Sigurdinpoika, birkebeinien johtohahmo ja Maunun vanha vastustaja, vastusti Nikolaksen valintaa piispaksi, mutta antoi seuraavana vuonna suostumuksensa siihen, että Nikolas valittaisiin Oslon piispaksi. Useiden vuosien ajan Nikolas alistui Sverren hallintoon, ja hän kruunasi Sverren kuninkaaksi Bergenissä 1194. Tämän vuoksi paavi asetti Nikolas Arnessonin ja muut norjalaiset piispat pannaan. Seuraavana vuonna Nikolas pakeni Tanskaan ja teki sovinnon Sverren maanpakoon ajaman arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa.

Tanskassa Nikolas nostatti baglit kuningas Sverreä vastaan ja toimi puolueen sotilaallisena ja henkisenä johtajana. Nikolas Arnesson ja kuningas Haakon Sverrenpoika tekivät rauhan kesällä 1202, mutta Nikolas nostatti baglit uudelleen kapinaan Haakonin kuoltua 1204. Nikolas Arnesson valitutti baglien vastakuninkaaksi sisarenpoikansa Filippus Simonssonin.

Baglien ja birkebeinien Kvitsøyn rauhansopimuksessa vuonna 1208 Filippus tunnustettiin Vikenin alueen hallitsijaksi, mikä oli piispa Arnessonille merkittävä poliittinen voitto. Arnesson näyttää tämän jälkeen vetäytyneen politiikasta. Hän suostui säilyttämään rauhan, eikä Filippuksen kuoleman jälkeen 1217 enää vastustanut Haakon Haakoninpojan kuninkuutta.

Jälkimaine
----------

Käsitys Nikolas Arnessonista petollisena juonittelijana on syntynyt saagojen ja Henrik Ibsenin *Kuninkaan alut* -näytelmän perusteella. Niistä välittyvä kuva perustuu Arnessonin vastustajien näkemyksiin, eikä siihen voi täysin luottaa. Nikolas näyttäytyy muutoin aktiivisena organisaattorina hiippakunnassaan. Todennäköisesti juuri hän esitteli varhaisen prosti-järjestelmän Oslon hiippakunnassa, ja Arnesson lienee myös aloittanut piispanlinnan rakentamisen Oslossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Helge Salvesen ja Per G. Norseng: Nikolas Arnesson *Store norske leksikon*. snl.no. Viitattu 18.10.2020. (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
St. Pantaleonin luostarikirkon länsikkö, Köln, noin 980.
Hildesheimin Mikaelinkirkon sisäkuva, noin 1001-1031.
**Ottolainen arkkitehtuuri** on saksilaisten Otto-keisareiden aikana (962–1002) vallinnut arkkitehtuurin tyylisuunta, jonka keskusaluetta oli läntinen Saksa. Ottolainen tyyli oli karolingisen ja romaanisen tyylin välinen siirtymävaihe.

Ottolaiseen arkkitehtuuriin kuuluvat olennaisena osana vaikuttavat länsiköt niiden karolingisen alkuperän takia. Esimerkiksi Otto I:n nuorimman veljen arkkipiispa Brunon vuonna 980 Kölniin rakennuttama St. Pantaleonin luostarikirkko sekä piispa Bernwardin suunnittelema Hildesheimin Mikaelinkirkko noudattavat pohjakaavaltaan tätä perinnettä. Näiden ottolaisten kirkkojen pohjakaavoissa yhtä suuriin matemaattisiin neliöihin pohjautuva järjestelmä yhdistää rakennuksen eri osia: esimerkiksi keskilaiva muodostuu kolmesta neliöstä, joiden kulmissa on pilarit ja välissä pylväät, joita yhdistävät arkadikaaret, kun taas varhaiskristillisessä taiteessa keskilaivaa reunustivat monotoniset pylväsrivistöt.

Mikaelinkirkko on monissa kohdin koristeltu korkeilla reliefeillä. Muun muassa yhtä pylväistä kiertää spiraalina reliefinauha, jossa on kuvia Kristuksen elämästä ja jonka tekijää ovat ilmeisesti innoittaneet Roomassa sijaitsevat Trajanuksen ja Marcus Aureliuksen pylväät. Myös pronssisissa ovissa on reliefejä, joissa on kohtauksia Vanhasta ja Uudesta testamentista. Ottolaisena aikana tällaiset aiheet oli esitetty hyvin ihmisläheisesti ja dramaattisesti, eikä alastomien vartaloiden kuvaus ole enää yhteydessä klassisen tradition herooisuuteen vaan pyrkii kömpelyydellään ennemminkin korostamaan hengen haurautta.

Lähteet
-------

* Honour, Hugh & Fleming, John: "Euroopan keskiaika", *Maailman taiteen historia*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1992. ISBN 951-1-16753-7.

### Viitteet

1. ↑  *Arkkitehtuurin sanakirja*, s. 174–175. WSOY, 2000. ISBN 951-0-24579-8.
2. ↑  Honour & Fleming, s. 367
3. 1 2 3  Honour & Fleming, s. 368

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ottolainen arkkitehtuuri** Wikimedia Commonsissa
Papintodistus vuodelta 1918.
**Papintodistus** (ruots. *prästbevis*) oli aiemmin Suomessa asiakirja, jonka antoi pappi erilaisiin tarkoituksiin. Nykyään vastaavan todistuksen nimenä on virkatodistus.

Säännökset papintodistuksesta
-----------------------------

Papintodistusten antamisesta säädettiin vuonna 1918 annetussa asetuksessa.

Jos yksityinen henkilö halusi toista kuin itseään, vaimoaan tai lastaan taikka hänen hoitonsa ja suojeluksensa alaista henkilöä koskevaa todistusta kirkonkirjan mukaan iästä, maineesta, sukulaisuudesta tai syntymä- tai kuolinajasta, hänen tuli saada sellainen, mutta tarkoitus, johon todistusta pyydettiin, oli samalla ilmoitettava ja merkittävä todistukseen.

Sen sijaan niin kutsutun mainetodistuksen tuli sisältää ainoastaan tieto siitä, nauttiko henkilö kansalaisluottamusta siihen aikaan, kun todistus kirjoitettiin.

Papintodistuksen antamista koskevia säännöksiä sovellettiin myös eriuskolaisseurakunnan johtajaan sekä siviilirekisteriviranomaiseen.

Katso myös
----------

* Virkatodistus

Lähteet
-------

### Kirjallisuusviitteet

1. 1 2  Hakkila, Esko (toim.): "Papintodistus", *Lakiasiain käsikirja*, s. 797. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus papiston, eriuskolaisseurakuntain johtajain ja siviilirekisteriviranomaisten annettavista todistuksista (AsK 9.7.1918/69).