recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suomen Pörssisäätiö** on vuonna 1985 perustettu puolueeton, riippumaton ja voittoa tavoittelematon organisaatio, jonka tehtävänä on arvopaperisäästämisen ja arvopaperimarkkinoiden edistäminen. Säätiön toimintaa johtaa hallitus, jonka jäsenet valitaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Pörssisäätiö rahoittaa toimintansa omistamansa Pörssitalon vuokratuloilla. Säätiön toimitusjohtaja on Sari Lounasmeri.

Tavoitteet
----------

Pörssisäätiö pyrkii siihen, että yrityksillä on mahdollisuus hankkia rahoitusta luotettavilla, valvotuilla ja tehokkailla markkinoilla, joilla vallitsevat mahdollisimman hyvät kaupankäynnin edellytykset ja joilla on tarjolla monipuolisia ja kiinnostavia sijoituskohteita.

Säätiö työskentelee sijoittajainformaation tason kohottamiseksi. Säätiö pyrkii myös vaikuttamaan siihen, että sijoitustoiminnan verotukselliset ja lainsäädännölliset edellytykset säilyvät kohtuullisina.

Säätiön toiminta
----------------

Pörssisäätiö tekee arvopaperimarkkinoita tunnetuksi omien julkaisujensa, tutkimuksen, koulutustoiminnan ja arvopaperimarkkinoita käsittelevien tilaisuuksien ja tapahtumien avulla.

Säätiö on käynnisti vuonna 2018 Pörssilähettiläsohjelman, jonka tarkoituksena on edistää nuorten talousosaamista. Säätiö kouluttaa 15-18-vuotiaita nuoria Pörssilähettiläiksi, jotka kiertävät kertomassa talousasioista yhdeksäsluokkalaisille.

Säätiö julkaisee suurelle yleisölle tarkoitettuja oppaita, joissa esitellään sijoittamisen peruskäsitteitä, eri arvopaperilajeja sekä sijoitusten verotusta. Oppilaitosten käyttöön säätiö tuottaa opettajille tarkoitettua aineistoa.

Säätiö järjestää keväisin ja syksyisin Pörssi-iltoja eli yksityissijoittajille tarkoitettuja tilaisuuksia. Arvopaperimarkkinoiden ammattilaisille, tiedotusvälineille ja julkisesti noteeratuille yhtiöille Pörssisäätiö järjestää koulutustilaisuuksia ja toimittaa julkaisuja. 

Suomen Pörssisäätiö myöntää vuosittain apurahoja ensisijaisesti maisterin tutkinnon jälkeisiin, pörssialaa koskeviin tutkimuksiin.

Hallitus
--------

Pörssisäätiön toimintaa ohjaa sen hallitus. Säätiön hallituksessa on seitsemän jäsentä, mukaan lukien puheenjohtaja. 
Hallituksen jäsenet ja heidän edustamansa tahot vuonna 2023::

* Jouko Pölönen, puheenjohtaja, Ilmarinen
* Taru Tujunen, varapuheenjohtaja, Ellun Kanat
* Jaakko Eskola, Neles
* Seppo Ikäheimo, Aalto-yliopisto
* Riikka Laine-Tolonen, Danske Bank
* Jussi Herlin, Kone
* Nelli Såger, Mehiläinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Pörssisäätiö Suomen Pörssisäätiö. Viitattu 30.7.2020.
2. ↑  Apurahat Suomen Pörssisäätiö. Viitattu 30.7.2020.
3. ↑  Pörssisäätiön hallitus *Pörssisäätiö*. Viitattu 6.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssisäätiön verkkosivut
*Tämä artikkeli kertoo kylästä Hirvensalmella. Sanan Ripatti muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*
**Ripatti** (myös Ripatinkylä, ruots. *Ripattiby* vuonna 1664) on kylä Hirvensalmen kunnan lounaisosassa, Etelä-Savon maakunnassa. Nimen aiheena on sukunimi Ripatti tai Ripattinen. Toivo Mönkkösen mukaan Ripatit tulivat kylään 1600-luvulla Mikkelin pitäjän itäosista.

Hirvensalmen kunnan historiankirjoissa mainitaan asutuksesta ainakin 1660-luvulla ja joidenkin hankkineen taloja muutama kymmenen vuotta aikaisemmin. Kylän halki kulkee Ripatintie Kissakoskelle (itään), Hämeenmäentie Hämeenmäkeen ja Tuukkalaan (pohjoiseen) sekä Hartosenpääntie Noittiin (etelään). Ripatintie ylittää Ripatinkosken, joka laskee Vahvajärvestä Isoon-Sämpiään. Koskessa on ollut tiettävästi ainakin yksi mylly. Ripatin vesiosuuskunta perustettiin 2001.

Etäisyyksiä
-----------

* Helsinki 202 km
* Mikkeli 45 km
* Hirvensalmi 11 km

Lähteet
-------

1. ↑  Ripatti (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Ripatti) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 15.7.2021.
2. 1 2  Ripatti (s. 380) *Suomalainen paikannimikirja*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 15.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Sijainti
* Kotisivut (arkistoitu versio Wayback Machinessa)
**al-Manar** (*Majakka*) on libanonilainen televisioyhtiö. Se on Lebanese Media Groupin tytäryhtiö, minkä osakkaina on mm. libanonilaisia kansanedustajia Bekaan laaksosta.

Yhdysvaltain valtiovarainministeriö ilmoitti jäädyttävänsä al-Manarin tilit 23. maaliskuuta 2006 yhdessä radioasema al-Nourin kanssa pitäen näitä Hizbollahin mediakäsinä. Kolmas Yhdysvaltain Hizbollahin kannattajana pitämä media on kommunistisen puolueen radio Sawt al-Shab.

Yhdysvaltain valtiovarainministeriön tiedotteen mukaan niin al-Manar kuin al-Nour ovat tarjonneet mainosaikaa Hizbollahille, joka on tätä kautta tarjonnut yhteystietoja ja kerännyt rahaa harjoittamaansa sosiaalityöhön. Tämän lisäksi Yhdysvaltain valtiovarainministeriön mukaan Hizbollahin johtaja Hassan Nasrallah olisi julkaissut kutsun kaikille libanonilaisille Hizbollahin sotilaalliseen koulutukseen osallistumiseksi niin al-Manarilla kuin al-Nourilla.

Vuonna 2004 Ranskan juutalaisten järjestö CRIF painosti Ranskan televisiota valvovaa CSA:ta, ettei al-Manarin sallittaisi televisioida ohjelmiaan Ranskassa siksi, että ne ovat järjestön mielestä antisemitistisiä. CSA taipui CRIF-järjestön vaatimukseen, ja al-Manar joutui lopettamaan lähetyksensä satelliitissa.

16. heinäkuuta 2006 Israel pommitti al-Manarin toimituksen käyttämän talon maan tasalle Beirutissa, sekä tuhosi Beirutin sähkölaitoksen öljyvarastoa siten, että 15 miljoonaa kilogrammaa öljyä vuoti pääasiassa Välimereen.

Syyrian kriisissä 2014 kanava asettui Hizbollahin tavoin Syyrian hallituksen puolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Lebanon profile - Media *BBC*. Viitattu 14.11.2016.
2. ↑  Syyrian hallitukselle tärkeä voitto pääkaupungin lähellä (...Syyrian hallitusta tukeva tv-kanava...) *Yle*. Viitattu 14.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdysvaltain valtiovarainministeriö: (Arkistoitu – Internet Archive) U.S. Designates Al-Manar as a Specially Designated Global Terrorist Entity Television Station is Arm of Hizballah Terrorist Network
* Euroopan unionin komissio: EU Rules and Principles on Hate Broadcasts: Frequently Asked Questions
Saksan piirikunnat ja piirikunnattomat kaupungit osavaltioittain.
**Piirikunnat** (saks. *Landkreis* tai *Kreis*) muodostavat Saksassa julkishallinnon yksikön osavaltio- ja kuntatason välillä.

Piirikunnat koostuvat kunnista ja kaupungeista, joiden lukumäärä voi vaihdella kuuden ja 235:n välillä. Suuremmat kaupungit, yleensä noin 100 000 asukkaasta alkaen, eivät kuulu piirikuntaan, vaan ovat niin sanottuja "piirittömiä kaupunkeja" (*kreisfreie Stadt*). Oman lukunsa muodostavat kaksi "erikoiskuntayhtymää" (*Kommunalverband besonderer Art*), jotka muodostuvat Hannoverin ja Saarbrückenin kaupungeista ympäryskuntineen.

Kaikki Saksan osavaltiot Berliinin, Hampurin ja Bremenin kaupunkiosavaltioita lukuun ottamatta on jaettu piirikuntiin, joita on yhteensä 295. Nordrhein-Westfalenin ja Schleswig-Holsteinin osavaltioissa piirikunnista käytetään nimitystä *Kreis*, muualla *Landkreis*. Vastaavasti Baden-Württembergin osavaltiossa käytetään piirittömistä kaupungeista nimitystä *Stadtkreis*.

Piirikunnan hallintosta vastaa piirikokous (*Kreistag*), joka valitaan viiden vuoden (Baijerissa kuuden vuoden) välein vaaleilla. Piirikuntaa johtaa piirineuvos (*Landrat*)

Katso myös
----------

* Luettelo Saksan piirikunnista

Saksan hallinnolliset alueet

|  |  |
| --- | --- |
| Yleisartikkelit | 
* Saksan osavaltiot (*Land*)
* Saksan hallintopiirit (*Regierungsbezirke*)
* Saksan piirikunnat (*Landkreis*)
* Saksan piirittömät kaupungit (*kreisfreie Stadt*)
* Saksan kunnat (*Gemeinde*)

 |
| Luettelot alueista | 
* Luettelo Saksan piirikunnista
* Luettelo Saksan piirittömistä kaupungeista
* Luettelo Saksan kunnista
	+ joista kaupunkeja: Luettelo Saksan kaupungeista

 |
**Al-Jaghbub** (arab. الجغبوب‎, ital. *Giarabub*) on keidaskylä Libyan itäosassa lähellä Egyptin rajaa. Se sijaitsee Libyan aavikolla 285 kilometriä Tobrukista etelään. Hallinnollisesti Al-Jaghbub kuuluu Al-Butnanin piirikuntaan.

Pieni ja vähäpätöinen keidas oli aikanaan tärkeä kauppiaiden ja pyhiinvaeltajien pysähdyspaikka matkalla Saharan yli Siwaan, Kairoon ja Mekkaan. Senusien suufilaisveljeskunnan johtaja Sayyid Muhammad bin Ali al-Sanusi muutti päämajansa sinne Jabal al-Akhdarista vuonna 1856. Linnoitettu Al-Jaghbub toimi senusien hallinnollisena ja hengellisenä keskuksena vuoteen 1896 saakka, jolloin veljeskunnan uusi johtaja Mohammed al-Mahdi siirsi päämajansa Kufran keitaalle. Italian armeija valtasi Al-Jaghbubin vuonna 1926.

Senusien uskonnollinen keskus *zawiya* tuhottiin poliittisista syistä Muammar Gaddafin aikana. Paikkakunnalla on säilynyt italialaisten rakentama linnoitus Qasr Athani. Egyptin rajalla on italialaisten vuonna 1931 pystyttämä piikkilanka-aita, joka ulottuu Al-Jaghbubista Välimerelle Bardian satamaan. Keitaan lähellä on kaksi suolajärveä, Buhairat al-Malfa ja Buhairat al-Fredgha. Niitä ympäröivillä kalliolla on muinaisia kalliopiirroksia, hautoja ja fossiileja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ronald Bruce St John: *Historical Dictionary of Libya, fourth edition*, s. 94–95. Lanham: The Scarecrow Press, 2006. ISBN 978-0-8108-5303-4.
2. 1 2  Ham, Anthony: *Libya*, s. 154–155. New York: Lonely Planet, 2007. ISBN 978-1-74059-493-6.
3. ↑  Wright, John: *Libya*, s. 156–157. New York: Frederick A. Praeger, 1969.
**Kut** (arab. كوت‎, *al-Kūt*) on kaupunki Itä-Irakissa, Tigrisin vasemmalla rannalla, noin 160 km etelään Bagdadista. Se asukasluku vuonna 2009 oli noin 375 000. Se on Wasitin maakunnan pääkaupunki.

Kutin vanha kaupunki on joen jyrkässä mutkassa, ja siitä on vain kapea maayhteys. 

Kut on ollut vuosisatoja mattokaupan keskus. Se sijaitsee hedelmällisen maanviljelyalueen keskellä. Kaupungin lähellä sijaitsi myös Bagdadin ydintutkimuslaitos.

Kutissa käytiin raskaita taisteluja ensimmäisessä maailmansodassa, kun brittiläinen Mesopotamian siirtoarmeija marssi kenraali Charles Townshendin johdolla pohjoiseen Basrasta syyskuussa 1915. Syyskuun 26. alkaneessa taistelussa osmanit ajettiin kaupungista ja kahden kuukauden jälkeen Townshend jatkoi etenemistä pohjoiseen. Ktesifonin taistelun jälkeen britit peräytyivät takaisin Kutiin, jonne turkkilaiset Colmar von der Goltzin johdolla saartoivat heidät. Townshend antautui huhtikuun lopussa 1916.

Lähteet
-------

1. ↑  Iraq: Cities Citypopulation

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Kut** Wikimedia Commonsissa
**Al-Muharraq** (arab. المحرق‎) on kaupunki Bahrainissa kaupungin kanssa saman nimisellä saarella maan pohjoisosassa. Al-Muharraq oli Bahrainin hallinnollinen keskus ennen nykyistä pääkaupunki Manamaa. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2001 yhteensä 91 307.

Maantiede
---------

Al-Muharraq sijaitsee kaupungin kanssa saman nimisellä saarella, joka on myös Bahrainiin kuuluvan saariston pohjoisin saari. Itse kaupunki sijaitsee saaren lounaisnurkassa. Bahrainin pääsaari sijaitsee al-Muharraqista edelleen lounaaseen. Al-Muharraqista itään sijaitsee al-Haddin kaupunki.

Historia
--------

Al-Muharraqin varhainen historia tunnetaan suhteellisen huonosti. Joissakin historiallisissa lähteissä siihen viitataan nimellä *Arād*. Portugalilaiset valtasivat saaren vuonna 1521 ja Persia vuonna 1602. Omanin hallitsijat pitivät Bahrainia hallussaan lyhyen aikaa vuosien 1799 ja 1809 välillä. Vuonna 1783 Al-Muharraqissa ja muualla Bahrainissa valtaan nousi Al Khalifan dynastia, joka on vallassa edelleen. Al-Muharraq oli dynastian hallinnollinen keskus. 1800-luvulla hallitsijasuvun jäsenet viettivät suurimman osan vuodesta al-Muharraqissa ja he siirtyivät nykyiseen pääkaupunkiin Manamaan vain muutamien kesäkuukausien ajaksi. Kaupunki oli myös tärkeä kaupan keskus ja sen satamasta lähti helmenkalastajien aluksia. Vuonna 1905 kaupungin asukasluku oli arviolta 20 000.

Manaman merkitys alkoi kasvaa Al-Muharraqin kustannuksella 1900-luvun puolella. Kaupunki otti erityisen kovan kolauksen helmien kysynnän romahdettua maailmanlaajuisen 1930-luvun laman johdosta. Helmenkalastus katosi elinkeinona Bahrainissa lähes tyystin. Kaupunki ja saari liitettiin kuitenkin muuhun Bahrainiin pengertiellä vuonna 1942.

Talous ja liikenne
------------------

Monet paikalliset käyvät töissä Bahrainin pääsaarella pääkaupunki Manamassa, jonne kulkee 2,5 kilometriä pitkä pengertie. Al-Muharraqin pohjoispuolella sijaitsee Bahrainin kansainvälinen lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Al-Muḥarraq Encyclopaedia Britannica. Viitattu 25.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs, Ch. Pellat (toim.) et al.: *The Encyclopaedia of Islam : New Edition Vol. 7 Mif-Naz*, s. 464. E.J. Brill, 1993. ISBN 9004094199. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Muharraq** Wikimedia Commonsissa
**Kivimaan kultakaivos** toimi Tervolan Sivakkajoella 1969–1970. Kaivoksesta louhittiin 18 587 tonnia malmia joka sisälsi 2.0 grammaa kultaa tonnissa malmia. Malmin kuparipitoisuus oli 1,20 %. Kaivoksen omistanut Outokumpu Oy louhi rikkaimman osuuden kultaa ja kuparia sisältäneestä kvartsi-karbonaattijuonesta. Kaivoksen malmi toimitettiin Vihannin kaivokselle rikastettavaksi. Louhinta tapahtui kahdessa avolouhoksessa, joita yhdisti maanalainen kaivoskäytävä.

Louhinta päättyi 12. joulukuuta 1969. Kaivosrakennukset purettiin kesällä 1974.

Kaivoksen avolouhos on nykyisin täyttynyt vedellä. Sivukiven jätealueet sijaitsevat louhoksen etelä- ja pohjoispuolella. Alueita ei ole peitetty ja ne kasvavat nykyisin harvassa koivua ja mäntyä. Sivukivi on karbonaattipitoista eikä tuota happoa. Kaivosalueella kasvaa rauhoitettuja tikankontteja. Vuonna 2022 entinen kaivosalue kuului Rio Tinto Exploration Oy:n varaamaan malminetsintäalueeseen.

Lähteet
-------

* GTK tietoaineisto : Jalometallikaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kivimaan kaivosta käsitteleviä Outokumpu Oy:n asiakirjoja[vanhentunut linkki]

1. 1 2  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa-blogi 19.6.2022 : Kivimaan kaivos
**Wolf Waldemar Karni** (alun perin *Ze'ev Wulf Koseloff*, 4. helmikuuta 1911 Viipuri – 31. tammikuuta 1996 Helsinki ) oli suomalainen jalka- ja käsipalloerotuomari.

Viipurissa syntynyt Karni vaihtoi alkuperäisen nimensä vuonna 1935.  Hän harrasti nuorena jalka- ja käsipalloa juutalaisten urheiluseurojen Helsingin Makkabin ja Viipurin Kadurin riveissä. Käsipalloa hän pelasi pääsarjatasolla saakka. Myöhemmin Karni tuomitsi 167 käsipallon SM-sarjan ottelua. 

Kansainvälisenä jalkapalloerotuomarina Karni toimi vuosina 1949–1955. Hän vihelsi yhteensä kahdeksan A-maaottelua. Niistä neljä oli Helsingin olympialaisissa vuonna 1952, mukaan lukien välieräottelu Jugoslavian ja Saksan kesken. 

Suomen jalkapallosarjoissa Karni herätti toisinaan kummastusta omalaatuisilla tuomioillaan. Vuonna 1953 hän hyväksyi Vasa IFK:n ja Hakan välisessä ottelussa Hakan tasoitusmaalin, vaikka oli jo aikaisemmin hylännyt sen paitsiona.  Lokakuussa 1965 Karni vihelsi Porissa pelatussa RU-38:n ja Turun Palloseuran ottelussa vierasjoukkueelle rangaistuspotkun, joka ratkaisi voiton ja SM-sarjapaikan TPS:lle. Rike oli kuitenkin paikalla olleen yleisön ja lehtikuvienkin mukaan sattunut selvästi rangaistusalueen ulkopuolella.  Vastaava protestiin johtanut tapaus oli nähty jo vuonna 1957 Karnin tuomitsemassa Suomen Cupin finaalissa.

Päätuomaritehtävät jalkapallomaaotteluissa
------------------------------------------

| Päivä | Ottelupaikka | Kaupunki | Ottelu | Tulos |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.9.1949 | Ullevaal | Oslo | Norja – Tanska | 0-2 | PM-turnaus |
| 10.6.1951 | Råsundastadion | Solna | Ruotsi – Turkki | 3-1 |  |
| 15.7.1952 | Ratinan stadion | Tampere | Tanska – Kreikka | 2-1 | Helsingin olympialaiset |
| 24.7.1952 | Urheilukeskus | Kotka | Unkari – Turkki | 7-1 | Helsingin olympialaiset |
| 25.7.1952 | Pallokenttä | Helsinki | Tanska – Jugoslavia | 3-5 | Helsingin olympialaiset |
| 29.7.1952 | Olympiastadion | Helsinki | Saksa – Jugoslavia | 1-3 | Helsingin olympialaiset |
| 15.11.1952 | Boothferry Park | Hull | Englanti – Hollanti | 2-2 |  |
| 12.6.1955 | Ullevaal | Oslo | Norja – Romania | 0-1 |  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Meliza's Genealogy. Viitattu 27.12.2012
2. ↑  Erotuomareiden ottelut miesten käsipallon pääsarjassa 1955-  1.8.2012. Suomen käsipalloerotuomarikerho. Viitattu 27.12.2012.
3. ↑  European Football National Team Matches Database. Viitattu 27.12.2012.
4. ↑  Mitä tapahtui urheilussa vuonna 1953 Suomen Urheilutietäjät.  Arkistoitu 23.12.2022. Viitattu 27.12.2012.
5. ↑  Porilaista jalkapallohistoriikkia *jukkajoutsi.com*. Viitattu 27.12.2012.
**Seldžuk** oli 1000-luvun alussa keski-Aasiassa elänyt oguz-turkkilainen sotapäällikkö, jonka mukaan seldžukit ja Seldžukkien valtakunta saivat nimensä.

900-luvun alkupuolella oguz-turkkilaiset heimot olivat asettuneet alueelle Syrdarjajoen, Araljärven ja Kaspianmeren välille. Oguz-turkkilaiset poikkesivat muista turkkilaisista heimoista kieleltään, joista polveutuvat nykyiset turkkilaiset oguz-kielet. Heimoja yhdisti myös syntytarina, jonka mukaan he polveutuivat Oguz-nimisestä khaganista. Seldžukin isä Daquq oli oguz-turkkilaisen hallitsijan (*yabghu*) sotapäällikkö eli *subaşi*. Seldžuk oli kääntynyt islamiin 1000-luvun alussa ja paennut kääntymistään vastustanutta yabghua Jandiin Syrdarjan varrelle.

Jandissa Seldžuk alkoi kerätä seuraajia oman valtansa alle. Sittemmät seldžukkivaltakunnan kronikoitsijat, kuten Zahir al-Din Nishapuri, kirjoittivat seldžukkien nousseen asemaansa heidän klaninsa omistusten kautta, mikä sai oguz-turkkilaiset heimot siirtymään heidän puolelleen. Seldžukilla oli kolme poikaa nimeltä Mika’il, Musa ja Arslan. Mika’il sai surmansa jo nuorena, mutta hänen kahta poikaansa Tughril Begiä ja Chaghri Begiä pidetään Seldžukkien valtakunnan perustajina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shepard, Jonathan: *The Cambridge history of the Byzantine Empire c. 500–1492*, s. 696-697. Cambridge University Pres, 2008. ISBN 978-0-521-83231-1. (englanniksi)
**Polikhne** (m.kreik. Πολίχνη, *Polikhnē*, myös *Polikhna*, Πολίχνα, lat. *Polichna*) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä Klazomenain kaupunkia, mutta mantereen puolella, ja se sijoitetaan nykyisen İzmirin maakunnan Urla İskelesin lähistölle.

Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Klazomenailaiset alkoivat linnoittaa sitä kapinoituaan yhdessä Erythrain ja Khioksen kanssa Ateenaa vastaan ja yritettyään erota Deloksen meriliitosta Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen peloponnesolaissodan aikaan vuonna 412 eaa. Ateenalaiset valtasivat Polikhnen ja siirsivät väen takaisin Klazomenaihin, lukuun ottamatta niitä, jotka olivat kaikkein aktiivisimpia kapinahankkeessa ja olivat vetäytyneet Dafnukseen.

Klazomenain Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Erythraita eikä Polikhneen, joka oli Khioksen alaisuudessa. *Barrington Atlas of the Greek and Roman World* -kartastoon kaupunki on merkitty *Polichne*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "Ionia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 1061. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Polichne *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 8.14, 8.23.
**Pariisista Papukaijannokkaan. Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet** on Kotimaisten kielten keskuksen julkaisema paikannimiopas, jonka tekijät ovat maantieteilijä, filosofian lisensiaatti Kerkko Hakulinen ja erikoistutkija, filosofian tohtori Sirkka Paikkala. Teoksen taustalla on muun muassa Hakulisen aiemmin laatimien nimioppaiden aineiston lisäksi myös aikakauslehti Terrassa vuonna 1969 julkaistu luettelo. Paikannimiä on kaikkiaan 2 500.

Teoksessa on ajantasaiset eksonyymien eli vakiintuneiden suomenkielisten nimien kirjoitusohjeet sekä oikeinkirjoitushistoriaa. Pääosa teoksesta muodostuu paikannimistä. Ne ovat kahtena luettelona taulukkomuodossa. Ensimmäisessä luettelossa on kullekin nimelle on ensin paikan suomenkielinen nimi, sitten paikan laji ja sijainti, ja oma paikallinen nimi sekä englanninkielinen nimi. Yksi sarake sisältää lisätietoja, esimerkiksi nimen jollakin paikan kannalta merkittävällä kielellä. Toinen taulukko-osa sisältää ensin endonyymit eli paikalliset nimet ja englanninkieliset nimet ja niiden jälkeen on nimen kieli, paikan laji ja sijainti sekä suomenkielinen nimi.

Teokseen ei ole sisällytetty sellaisia paikannimiä, joiden suomenkielinen muoto poikkeaa vain loppuosastaan (kuten -saari, -järvi).

Verkkoversio
------------

Teoksesta julkaistiin syyskuussa 2018 verkkoversio nimellä *Eksonyymit*. Verkkopalvelun sisältö vastaa kirjan sisältöä. Lokakuun alussa 2018 sanaluettelossa oli 2 208 eksonyymiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pariisista Papukaijannokkaan, Johdanto, s. 7–8
2. ↑  Pariisista Papukaijannokkaan – kirja ulkomaiden paikannimistä (pdf) Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 31.7.2015.
3. ↑  Hakuteoksessa erikoisia paikannimiä – tunnetko Papukaijannokan tai Pöytävuoren? *MTV3*.  20.3.2013. Viitattu 31.7.2015. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Ulkomaiden paikannimien luettelo nyt verkossa (Kotuksen tiedote 21.9.2018) Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 18.10.2018.
5. ↑  Hakulinen, Kerkko; Paikkala, Sirkka: Eksonyymit, Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet  9.10.2018. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 18.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Eksonyymit, *Pariisista Papukaijannokkaan* -teoksen päivitetty ja täydennetty verkkoversio, Kotus.fi
* Pariisista Papukaijannokkaan, Kotus.fi
* Sirkka Paikkala kertoo kirjasta blogissaan
* Papukaijannokkaan, Pois työpöydältä -blogi
**Pariisin rauha** allekirjoittiin 30. maaliskuuta 1856. Se päätti Krimin sodan Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan ja sen liittolaisten Ranskan ja Ison-Britannian välillä. Rauhansopimuksen 23. artikla velvoitti kaikki valtiot ennen sotatoimiin ryhtymistä käyttämään ystävällismielisten valtioiden välitystä, mitä on pidetty ensimmäisenä rauhanaatteen saavutuksena kansainvälisessä diplomatiassa.

Sopimuksen nojalla Sevastopol palautettiin Venäjälle, joka luopui vaatimuksista että Osmanien valtakunnan tulisi tunnustaa Venäjän keisari kaikkien kristittyjen suojelijaksi Osmanien valtakunnassa, Moldova ja Valakia jäivät autonomisina osmanien alaisiksi valtioiksi, Mustameri ja Ahvenanmaa demilitarisoitiin. Käytännössä tämä tarkoitti kieltoa korvata brittilaivaston tykeillään hajottama Bomarsundin linnoitus uudella linnoituksella. Venäjä kuitenkin rikkoi sopimusta rakentamalla saarille 17 uutta linnoitetta vuoteen 1918 mennessä.

Suomi noudattaa edelleen kansainvälistä sopimusta Ahvenanmaan demilitarisoinnista, vaikka Venäjä ilmoitti jo 1870, ettei Mustanmeren demilitarisoiminen sitonut enää Venäjää. Ahvenanmaan demilitarisoitu asema perustuu Suomen tasavallan solmimiin myöhempiin valtiosopimuksiin.

Kokonaisuudessaan rauha ei ratkaissut alueen kohtaloa ja parhaimmillaankin onnistui vain vahvistamaan Venäjällä vallinnutta panslavistista liikettä. Aleksanteri II vakuuttui kuitenkin siitä että sota oli paljastanut perusheikkouksia Venäjän valtiossa, mitkä osaltaan johtivat uudistuksiin Venäjällä. Ennen kuin 20 vuotta oli kulunut Pariisin rauhasta, kävi kaikille kuitenkin selväksi, ettei Krimin sota ollut ratkaissut alueen ongelmia.

Katso myös
----------

* Muut Pariisiin rauhat *(täsmennyssivu)*

Lähteet
-------

1. ↑  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 110-111. Otava, 1966.
2. ↑  Herman Lindqvist: "Ruotsi yrittää vallata Ahvenanmaan", *Ruotsin historia*, s. 718. Suomentanut Seppo Hyrkäs. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28329-0.
Aselepolinja Etelä-Vietnamissa. Rannikko oli hallituksen joukkojen hallussa, mutta sisämaata hallitsi Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama.
**Pariisin rauha 1973** oli Vietnamin sodan loppuvaiheessa tammikuussa 1973 solmittu rauhansopimus Yhdysvaltojen, Vietnamin tasavallan, Etelä-Vietnamin kansallisen vapautusrintaman ja Pohjois-Vietnamin välillä. Yhdysvallat sitoutui siinä vetämään joukkonsa pois Vietnamista. Taistelut lakkasivat noin vuoden ajaksi myös Etelä- ja Pohjois-Vietnamin välillä. Rauhansopimusta pidetään joskus pelkkänä aseleposopimuksena, koska se ei ratkaissut alueen jännitteitä.

Sopimukseen sisältyi aselepo, yhdysvaltalaisten sotavankien vapauttaminen ja sen joukkojen poistuminen Vietnamista kahden kuukauden kuluessa. Vietnamin asiat ratkaistaisiin rauhanomaisesti vapaiden vaalien kautta.

Sopimuksen tausta
-----------------

Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon voitti vuonna 1972 presidentinvaalit, jossa hänen päävastustajansa George McGovern kampanjoi Vietnamin sodan vastaisuudella. Istuva presidentti Nixon puolustautui sillä, että melkein kaikki amerikkalaiset sotilaat ovat jo vetäytyneet maasta. Ulkoministeri Henry Kissinger vakuutti äänestäjille, että rauhansopimus on lähellä toteutumista. Sopimus syntyikin melko pian vaalien jälkeen.

Sopimuksen jälkeiset tapahtumat
-------------------------------

Sopimuksen pääneuvottelijat, ulkoministerit Lê Ðức Thọ ja Henry Kissinger saivat vuoden 1973 Nobelin rauhanpalkinnon, joskin Lê Ðức Thọ kieltäytyi ottamasta sitä vastaan.

Presidentti Nixon voitti selvästi vuoden 1972 vaalit, mutta Watergate-skandaali murensi hänen arvovaltansa. Niinpä Yhdysvaltain kongressi alkoi tehdä päätöksiä, jotka sitoivat presidentin käsiä. Elokuussa 1973 se kielsi Yhdysvaltojen ilma-aseen käytön Indokiinassa. Sen vuoksi Yhdysvallat ei pystynyt ilma-aseella ja taloudellisella avulla puolustamaan liittolaistaan Vietnamin tasavaltaa. Keväällä 1975 Vietnamissa tapahtui lopullinen välienselvittely, jossa Vietnamin tasavallan puolustus romahti odottamattoman nopeasti. Koko Etelä-Vietnamin armeija hajosi muutamassa viikossa. Pääkaupunki Saigon luhistui huhtikuun lopussa, ja sota päättyi Pohjois-Vietnamin ja sen eteläisten liittolaisten voittoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos) Muutosten vuosisata 8. Alkuteos Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, Porvoo–Helsinki–Juva, s. 31.
2. 1 2  "Vietnamin sota", *Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 19: Uusi maailmanjärjestys.*, s. 30–33. Helsinki: Otava, 1987. ISBN 951-1-09631-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pariisin rauha (1973)** Wikimedia Commonsissa
| **Kilpailun 2006 tulokset** |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Fabian Cancellara |  Sveitsi | Team CSC | 6h 07' 54" |
| 2 | Tom Boonen |  Belgia | Quickstep | + 1'49" |
| 3 | Alessandro Ballan |  Italia | Lampre-Fondital | s.a. |
| 4 | Juan Antonio Flecha |  Espanja | Rabobank | s.a |
| 5 | Bernhard Eisel |  Itävalta | La Française des Jeux | + 3'25" |
| 6 | Steffen Wesemann |  Sveitsi | T-Mobile Team | + 5' 35" |
| 7 | Frédéric Guesdon |  Ranska | La Française des Jeux | + 6' 31" |
| 8 | Bert Roesems |  Belgia | Predictor-Lotto | + 6' 44" |
| 9 | Christophe Mengin |  Ranska | La Française des Jeux | s.a. |
| 10 | Staf Scheirlinckx |  Belgia | Cofidis | + 6' 45" |
|

 |

**Pariisi–Roubaix 2006** -pyöräilykilpailu ajettiin 9. huhtikuuta ja sen voittoon ajoi sveitsiläinen Fabian Cancellara. Vuoden 2005 maailmanmestari belgialainen Tom Boonen, joka oli kisan suuri ennakkosuosikki, ajoi toiseksi.

Vain 47 kilometriä ennen maalia eräs kisan ennakkosuosikeista, yhdysvaltalainen George Hincapie, kaatui erittäin pahasti Mons-en-Pévèlèn sektorilla rikkoontuneen etuhaarukan vuoksi. Hänen olkapäänsä luu katkesi ja hän joutui jättämään kisan kesken.

Vuoden 2006 Pariisi–Roubaix-kilpailun reitti.
Fabian Cancellara sai seuraajikseen kaksi ryhmää tehtyään irtioton 19 km ennen maalia Chanhin-En-Pélèven sektorilla. Ensimmäisessä ryhmässä ajoivat Peter Van Petegem, Vladimir Gusev ja Leif Hoste sekä toisessa ryhmässä Tom Boonen, Juan Antonio Flecha ja Alessandro Ballan.

Kymmenen kilometriä ennen maalia oli rautatien tasoristeyksen puomi jo laskettu alas, mutta ensimmäinen seuraajaryhmä jatkoi matkaansa, vaikka säännöt kieltävät moisen. Toinen seuraajaryhmä pysähtyi 30 sekunnin ajaksi odottamaan metallilastissa ollutta junaa.

Ensimmäinen seuraajaryhmä suljettiin kilpailusta, vaikka kilpailijoiden tallit protestoivatkin poissulkemista. Näin toiselle sijalle tuli Tom Boonenin johdolla ajanut seuraajaryhmä.

Kuitenkin 21. syyskuuta 2006 Pariisi-Roubaix -kisan järjestäjät saivat 5 000 Sveitsin frangin sakot UCI:ltä järjestelyissä sattuneen epäonnistumisen tähden.

Diskaukset
----------

1.17 voittajalle hävinneet ja alun perin toiselle, kolmannelle ja neljännelle sijalle tulleet belgialaiset Leif Hoste ja Peter Van Petegem sekä venäläinen Vladimir Gusev diskattiin koska olivat jatkaneet matkaa suljetusta puomista huolimatta.

Katso myös
----------

* Pariisi–Roubaix 2005 - Pariisi–Roubaix 2007
**Pariisin oppituomioissa** (myös *Pariisin yliopistokiista*) Pariisin yliopistossa 1270-luvulla tuomittiin tiettyjen filosofisten oppien esittäminen harhaoppisena. Tuomioita esitti piispa Étienne Tempier ja tutkinta suoritettiin paavillisilla oikeuksilla.

Vuoden 1270 oppituomio
----------------------

Vuoden 1270 tuomio tuomitsi averroismin. Tuomio luetteli harhaoppisina kolmetoista väitettä, jotka liittyivät Averroeksen teorioihin sielusta ja oppiin monopsykismistä, jonka mukaan yksilösielut ovat osia yhdestä maailmansielusta, sekä Aristoteleen teoriaan Jumalasta passiivisena liikkumattomana liikuttajana. Tuomion mukaan näiden väitelauseiden esittäjät tai opettajat joutuivat inkvisition rangaistaviksi.

Kirkon konservatiiviset voimat pyrkivät käyttämään tuomiota poliittisiin tarkoituksiin pysäyttääkseen tai ainakin hallitakseen oletettuja uhkia, joita aristotelisen järkeilyn teologiset kysymykset aiheuttivat. Tuomio oli suunnattu erityisesti sellaisia radikaaleja skolastikkoja kuin Sigerus Brabantilaista vastaan.

Vuoden 1277 oppituomio
----------------------

Tunnetumpi vuoden 1277 oppituomio luetteli 219 harhaoppista väitettä. Näihin lukeutui muun muassa Aristoteleen *Fysiikkaan* perustuvia väittämiä, kuten että Jumala ei voinut luoda useampia maailmoja tai maailmankaikkeuksia, vaan mahdollisia maailmoja oli yksi, jolloin nykyinen maailma oli välttämätön; että Jumala ei voinut liikuttaa pallonmuotoisia taivaita suoraviivaisella liikkeellä; ja että Jumala ei voinut laittaa kahta ruumista olemaan samaan paikkaan samaan aikaan.

Nämä tuomiot johtivat Tuomas Akvinolaisen suoriin hyökkäyksiin omissa teoksissaan.

Vaikutus
--------

Pierre Duhemin mukaan oppituomiot johtivat nykyaikaisen tieteen syntyyn, koska ne pakottivat ajattelijat hakemaan etäisyyttä Aristoteleen ajatteluun ja ajattelemaan maailmaa uusilla tavoilla.

Katso myös
----------

* 1100-luvun renessanssi
* Keskiajan filosofia
* Keskiajan yliopisto

Kirjallisuutta
--------------

* Mäkinen, Virpi: *Akateemiset harhaopit - Pariisin oppituomio* teoksessa *Keskiajan aatehistoria*. Atena Kustannus Oy, Jyväskylä 2003.

Aiheesta muualla
----------------

* Stanford Encyclopedia of Philosophy: Condemnation of 1277 (englanniksi)
**Reijo Olavi Huttunen** (6. joulukuuta 1943 Kuusankoski – 17. lokakuuta 2007 Luumäki) oli suomalainen kaupunginjohtaja. Hän toimi vuosina 1980–1989 Mäntän ja vuosina 1989–2007 Kuusankosken kaupunginjohtajana.

Reijo Huttusen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Kauko Olavi Huttunen ja liikeapulainen Laina Orvokki Kelander ja puoliso vuodesta 1969 Hilkka Maria Rostedt. Huttunen tuli ylioppilaaksi 1963 ja valmistui merkonomiksi 1963 ja hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1969. Hän työskenteli Kuopion kaupungin tutkimus- ja suunnittelusihteerinä sekä kaupunkisuunnittelupäällikkönä 1971–1980, Joensuun kaupunginteatterin toimitusjohtaja hän oli 1969–1971.

Huttunen sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 2006. Hän kuoli pian eläkkeelle jäämisensä jälkeen sairauskohtaukseen kesämökillään Luumäellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 250. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. 1 2 3  Tegelman, Heikki: Muistot: Reijo Huttunen *HS.fi*.  17.10.2007. Viitattu 25.10.2016.
**Rovan junaonnettomuus** tapahtui Oulu-Kontiomäki-radalla Muhoksella lähellä Rovan pysäkkiä 9. lokakuuta 1956. Ouluun selluloosalastissa matkalla ollut tavarajuna T6807 ja Oulun suunnasta tullut sepeli- ja umpitavaravaunuista koostunut sorajuna numero 6822 törmäsivät toisiinsa Rovan pysäkin ja Kärnän tasoylikäytävän välisellä rataosuudella lähellä Rovan mutkaa. Molempien junien lämmittäjät ehtivät hypätä pois vetureista. Törmäyksessä kuoli toisen junan veturinkuljettaja ja lämmittäjät ja toinen veturinkuljettaja saivat ruhjevammoja. Romuttuneet veturit jäivät raiteelle tavaravaunujen sinkoillessa ratapenkalle.

Onnettomuden syynä oli se että tavarajunan kuljettaja ei ollut tietoinen tapahtuneesta aikataulumuutoksesta. Tavarajunan T6807 vuonna 1917 valmistunut veturi Tv2 624 hylättiin, sorajunan vuonna 1949 valmistunut veturi Tk3 1148 sen sijaan palasi liikenteeseen kunnostuksen jälkeen ja se on nykyisin museoveturina Rovaniemellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitasaari-Seuran Laitasaari-sivusto : Rovan junaonnettomuus 9.10.1956
Rovaniemen I hautausmaa kartalla.
**I hautausmaa** eli ensimmäinen hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan vanhin virallinen hautausmaa, joka sijaitsee Rovaniemen keskustassa Sairaalanniemellä nykyistä pääkirkkoa vastapäätä.

Hautausmaa perustettiin vuonna 1632 valmistuneen kirkon ympärille ja oli käytössä vuoteen 1837 asti. Hautausmaalle arvioidaan haudatun yli 3 000 vainajaa.

Hautausmaan vanhin muistomerkki on Esaias Fellmanin ja hänen vaimonsa muistomerkki 1800-luvun alusta. Hautausmaalla sijaitsee myös Evert Porilan suunnittelema vuoden 1918 Vapaussodan sankaripatsas. Kyseinen muistomerkki paljastettiin vuonna 1921. Patsaan jalustassa on 22 vainajan nimet ja teksti: "*Tietä raivasitte isänmaan vapauteen, siitä kiitoksemme teille*".

Vuonna 1955 paljastettiin vanhojen kirkkojen muistopatsas. Ensimmäinen kirkko on ollut paikalla 1632–1688 ja toinen 1688–1817. Kellotornin muistokivessä on teksti: "*Täsä oli Rovaniemen ensimmäinen v. 1689 rakennettu vasittu kellotapuli. Sen sijalle pystytethin v. 1765 uusi, joka tuhothin sovasa v. 1944.*"

Vuonna 1955 ensimmäisellä hautausmaalla paljastettiin myös muistokivi, joka pystytettiin menneiden sukupolvien muistoksi.

Rovaniemen kirkosta ja sen viereisistä I ja II hautausmaasta muodostuu yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Muistomerkit hautausmaalla
--------------------------

* Evert Porila: Vapaussodan sankaripatsas, 1921.Evert Porila: *Vapaussodan sankaripatsas*, 1921.
* Vanhojen kirkkojen muistopatsas, 1955.*Vanhojen kirkkojen muistopatsas*, 1955.
* Kellotapulin muistokivi, 1955.*Kellotapulin muistokivi*, 1955.
* Kellotapulin muistokiven laatta,1955.Kellotapulin muistokiven laatta,1955.
* Menneitten sukupolvien muistokivi, 1955.*Menneitten sukupolvien muistokivi*, 1955.
* Hautausmaan portinpylvään laatta.Hautausmaan portinpylvään laatta.

Lähteet
-------

1. ↑  Yliräisänen, Kari & Jääskeläinen, Antti: Lu­ki­jal­ta: Seu­ra­kun­ta ollut läsnä pian 400 vuotta Sai­raa­lan­nie­mel­lä – his­to­rial­li­set arvot pitää ottaa huo­mioon jat­ko­suun­nit­te­lus­sa *Lapin Kansa*.  1.2.2019. Viitattu 25.12.2021.
2. 1 2 3 4  I hautausmaa Rovaniemen seurakunta. Viitattu 26.10.2022.
3. ↑  Rovaniemen kirkko *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 3.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **I hautausmaa** Wikimedia Commonsissa

* Rovaniemen historiaa (Sivustolta www.hetan-jussa.com)

Rovaniemen hautausmaat

* I hautausmaa
* II hautausmaa
* III hautausmaa
* IV hautausmaa
* Paloniemen hautausmaa
* Viirin hautausmaa
* Auttin hautausmaa
* Maijasen hautausmaa
* Jouttikeron hautausmaa
* Misin hautausmaa
* Meltauksen hautausmaa
* Leipeen hautausmaa
* Sinetän hautausmaa
* Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
* Tavivaaran hautausmaa
**Sinéad de Valera** (tunnetaan myös nimellä **Sinéad Ní Fhlannagáin**, syntyjään *Jane* tai *Janice Flanagan*; 3. kesäkuuta 1878 – 7. tammikuuta 1975) oli Irlannin presidenttinä toimineen Éamon de Valeran puoliso. 

Jane Flanagan yntyi Balbrigganissa Fingalin pohjoisosassa. Perhe muuttii Dubliniin kun hän oli seitsemänvuotias. Hän opiskeli opettajaksi ja sai ensimmäisen opettajanpaikkansa Edenderrystä, missä hän liittyi Conradh na Gaeilgeen ja muutti nimekseen Sinéad Ní Fhlannagáin. Hän palasi Dubliniin vuonna 1899 ja opetti Francis Xavierin koulussa kyli kymmenen vuoden ajan.

Tuossa koulussa hän tutustui Éamon de Valeraan. He avioituivat vuonna 1910. Sinéad de Valera vältti julkisia esiintymisiä, mutta vaikutti politiikassa miehensä kautta. Éamon de Valera oli useita kertoja vankilassa ja pitkiä aikoja Yhdysvalloissa, ja Sinéad de Valera keskittyi hulehtimaan perheen toimeentulosta.

Sinéad ja Éamon de Valera saivat useita lapsia, joista osa oli myös itse aktiivisia Irlannin politiikassa, muun muassa Vivion de Valera. Myös kaksi heidän lapsenlapsistaan istuu edelleen Dáil Éireannissa (Irlannin parlamentissa), Éamon Ó Cuív ja Síle de Valera.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sinead de Valera - woman of destiny who hailed from Balbriggan *The Fingal Independent*. Viitattu 8.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Rosersbergin linnan päärakennus
**Rosersbergin linna** (ruots. *Rosersbergs slott*) sijaitsee Rosersbergin taajaman ulkopuolella Sigtunan kunnassa Ruotsissa. Gabriel Bengtsson Oxenstiernan rakennutti renessanssityylisen rakennuksen vuosina 1634-1638. Hänen poikansa Bengt Gabrielsson Oxenstierna ja arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi muuttivat rakennuksen tyylin ranskalais-italialaiseksi barokkiklassisismiksi.

Vuonna 1762 linnasta tuli Ruotsin valtion omaisuutta ja siitä lähtien se on toiminut kuninkaallisena linnana. Ensimmäisenä sitä asutti Kustaa III:n nuorempi veli, herttua Kaarle, joka modernisoi linnan tyylin kustavilaiseksi arkkitehti Jean Erik Rehnin johdolla. 1770-luvulla linnaa myös laajennettiin.

Viimeiset Rosersbergin linnaa asuttaneet kuninkaalliset olivat ensimmäiset Bernadotten suvun edustajat, kuningas Kaarle XIV Juhana sekä hänen vaimonsa, kuningatar Desideria.

Rosendalin linnan tavoin myös Rosersbergin sisustus sekä ulkonäkö on säilynyt lähes koskemattomana nykypäiviin asti. Barokkipuutarhasta ei ole enää paljoakaan jäljellä, vaan nykyinen puisto edustaa 1700-luvulla suosittua englantilaista tyyliä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nationalmuseum: Rosersbergs slott (ruotsiksi) Viitattu 13.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosersbergin linna** Wikimedia Commonsissa

Ruotsin kuninkaalliset linnat

* Hagan linna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Kiinalainen paviljonki
* Kustaa III:n paviljonki
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
**Rosenlundin pappila** on 1700-luvulta peräisin oleva pappila Pietarsaaressa. Pappila on entistetty alkuperäistä tyyliä noudattaen, ja se on tarkoitettu julkiseen käyttöön yhdessä alueen muun toiminnan kanssa.

Tilat ovat olleet esimerkiksi seurakunnan, musiikkikoulutuksen ja iltapäiväkerhojen käytössä, mutta nyt käyttäjäkuntaa pyritään laajentamaan.

Tilojen sisustusta ei pyritty luomaan silmiinpistäväksi, koska alkuperäisestä sisustuksesta ei ole tietoa, vaan kalusteet ovat yksinkertaisia tyyliin sopivia. Sen sijaan on pyritty palauttamaan huonejako alkuperäiseksi, sekä sisäpinnat tehty vanhoihin väreihin ja entisajan tekniikoita käyttäen, perusrakenteita on parannettu, samoin lämpöeristystä. Tiilinen vesikatto palautettiin peltikatoksi, arkistosta tuli keittiö, kellariin on tehty tekniikkahuone. Ilmanvaihto on koneellinen, ja lämpö saadaan kallioperästä. Hissi ja invaramppi helpottavat liikkumista.

Korjauskulut ovat 1,3 miljoonaa euroa, ja rahoituksesta kattaa pääosan ely-keskus. Lisäksi kunnat ja museovirasto ovat osallistuneet kuluihin, on saatu lahjoituksia, ja työssä on ollut mukana vapaaehtoisia talkoolaisia.

Pappilaa ympäröi Aspegrenin puutarha, joka on nimetty perustajansa rovasti Gabriel Aspegrenin mukaan. Puutarhasta vastaa Aspegrenin puutarhasäätiö, jonka perustivat 2007 Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä, Pietarsaaren kaupunki, Pedersören kunta, Luodon kunta ja Pohjanmaan liitto.

Pappilaan kuuluu myös ulkorakennuksia, ja vuonna 1777 rakennetussa kivinavetassa on Pedersören seudun kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kreeta-Maria Kivioja, Rosenlundin pappilan entisajan loisto taiottiin esiin, Yle, uutiset 1.7.2014
2. 1 2 3  Rosenlundin pappilan restaurointi ja peruskorjaus, Rosenlund.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 1.7.2014
3. ↑  Niina Koskela, Kreeta-Maria Kivioja, Rosenlundin pappilan entinen loisto loihditaan esiin, Yle, uutiset 1.7.2014
4. ↑  Puutarhat ja viljelykset, Rosenlund.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 1.7.2014
5. ↑  Mikä Rosenlund on, Rosenlund.fi (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 1.7.2014
Lindholmen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
TukholmaTukholman läänissä, UpplandRuotsi |
| Vesialue | 
Klubbfjärden, Mälaren  |
| Korkein kohta | 
5 m mpy.  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Kesäasunta saarella
Ordenin merkki rantakalliossa
**Lindholmen** on Mälarenin pieni saari Tukholman kaupunkialueella.

Maantietoa
----------

Lindholmen sijaitsee Mälarenin itäosassa Klubbfjärdenin etelärannan tuntumassa Mörtvikenin suulla. Saaren pituus on 230 metriä ja leveys on 80 metriä. Siitä on 80 metriä mantereelle, joka on Gröndalissa Mörtviikenin ja Vintervikenin välinen niemi. Saaren lounaispuolella sijaitsee 130 metrin päässä Rotholmen, joka on samankokoinen saari.

Saarella ei ole kiinteää asutusta, joten sitä voi pitää mökkisaarena.

Historiaa
---------

Saari oli 1700-luvulla suosittu viikonloppujen päiväretkipaikka. Vuodesta 1776 alkaen hallinnoi saarta *Augustibröderna*, sitten 1836–1912 *Svea Orden*, ne olivat molemmat isänmaallisia ja sisäisesti järjestäytyneitä veljesjärjestöjä. Saaren kesämökit ovat vanhoja ja jotkin ovat peräisin 1880-luvulta asti. Saaren nimi oli vuoteen 1836 asti *Vasaholmen*, sitten *Sveaholmen* vuoteen 1880, jolloin saaren ja naapurisaaren Rotholmenin osti kelloseppä Johan Gustaf Linderoth. Hän palautti saaren nimeksi *Lindholmen*, joka sillä oli ollut ennen *Vasaholmeniksi* nimeämistään. Linderoth viihtyi saarella hyvin, mutta hänen poikansa yritti lahjoitta sen Tukholman kaupungille vuonna 1923. Kaupunki kuitenkin kieltäytyi ja se joutui *Nitroglyseriin Aktiebolagetille*, joka oli Alfred Nobelin omistama yritys ja jolla oli yrityksen rakennuksia Vintervikenillä. Kun Tukholman kunta osti Vintervikenin vuonna 1973, otettiin myös saaret maa-alueen mukana. Saaren toimintaa hallinnoi nykyään *Fritidsgården Klubbensborg*.

* Näkymä LindholmeniltaNäkymä Lindholmenilta
* KesäasuntoKesäasunto
* KastelletKastellet

Katso myös
----------

* Luettelo Mälarenin saarista

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2  Asia on katsottu ruotsinkielisestä wikipedian artikkelista sv:Lindholmen, Stockholm.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lindholmen *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 8.3.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2  Mälaren-Fiskarfjärden (SE657865-161900) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 8.3.2021. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lindholmen** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Lindholmen, Stockholm
Hermonassan/Tmutarakanin arkeologista aluetta.
**Tmutarakan** (ven. Тмутарака́нь) on Tamanin niemimaalla Mustaanmerta ja Asovanmerta yhdistävän Kertšinsalmen rannalla sijainnut muinaisvenäläinen kaupunki, joka oli vahvimmillaan 900–1000-luvuilla. Se sijaitsi nykyisen Tamanskajan kylän lähellä.

Ennen ajanlaskun alkua paikalla oli sijainnut kreikkalainen Hermonassan siirtokunta. 700–800-luvulla paikalla oli kasaarien valtakuntaan kuulunut Tamatarhan asutus. Sen jälkeen kun Kiovan ruhtinas Svjatoslav Igorevitš oli vuonna 965 hävittänyt kasaarien valtakunnan, paikalle syntyi Tmutarakanin kaupunki, josta tuli samannimisen ruhtinaskunnan keskus, huomattava kauppapaikka ja satama. Kaupunki toimi venäläisten ruhtinaskuntien, Pohjois-Kaukasian kansojen ja Bysantin välittäjänä. Asukkaina oli venäläisiä, kreikkalaisia, armenialaisia sekä nykyisten adygejen ja osseettien esi-isiä. Ruhtinas Mstislav Vladimirovitšin aikana vuonna 1023 rakennettiin Jumalansynnyttäjän kirkko, josta tuli myöhemmin Tmutarakanin hiippakunnan keskus. Kumaanien hyökkäysten takia Tmutarakanin ruhtinaskunnan yhteydet muuhun Venäjään katkesivat, ja se menetti itsenäisyytensä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 26*, s. 16. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.
**Tmolos**, m.kreik. Τμολος, oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyydian kuningas, jonka puoliso Omfale peri valtaistuimen miehensä kuoleman jälkeen.[1]

Tmolos-vuori, jonka juurella Lyydian muinainen pääkaupunki Sardis sijaitsi, on saanut nimensä tämän myyttisen hallitsijan mukaan. Ovidius kertoo Tmoloksen – mahdollisesti kuninkaan itsensä – olleen myös tämän vuoren henkilöitymä ja sen jumala. Tmolos toimi tuomarina Panin ja Apollonin soittokilpailussa ja ratkaisi sen jälkimmäisen hyväksi. Ainoastaan kuningas Midas oli tuomion oikeellisuudesta toista mieltä, jolloin Apollon rankaisi häntä muuttamalla hänen korvansa aasin korviksi.[2][3]

Plutarkhos kertoo Tmoloksen olleen Areen ja Theogonen poika, joka nähdessään Artemiin seuralaisiin kuuluneen nymfi Arrhippen rakastui tähän palavasti. Kun hän ei muuten saanut neitoa itselleen, hän päätti maata tämän väkisin. Arrhippe pakeni kuningasta Artemiin temppeliin, jossa Tmolos kaikesta huolimatta toteutti mielihalunsa. Teon seurauksena Arrhippe hirtti häpeästä itsensä, jolloin Artemis lähetti raivon härän, joka heitti kuninkaan sarvillaan kivikkoon kuolemaan. Tmoloksen poika Theoklymenos hautasi isänsä vuorelle ja nimesi vuoren isänsä mukaan.[4]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.6.3 (engl. käännös)
2. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* xi.146–193 (engl. käännös)
3. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxci (engl. käännös)
4. ↑  Plutarkhos: *Moralia* vol. 5 (engl. käännös)
Vadim Glowna vuonna 2007.
**Vadim Glowna** (26. syyskuuta 1941 Eutin, Schleswig-Holstein, Saksa – 24. tammikuuta 2012 Berlin, Saksa) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat *Der Brocken* (1992), *Desperado City* (1981), joka voitti Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisen kameran, ja *Dies rigorose Leben* (1983). Näyttelijänä hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjoista *Kettu*, *Kahden keikka* ja *Rikospaikalla*. Hän on ohjannut myös näitä sarjoja. Glowna opiskeli näyttelemistä Hampurissa.

Palkinnot
---------

* Kultainen kamera (1981)
* Honorable mention (1983)*selvennä*
* Guild Film Award Gold (1983)

Ehdokkuudet
-----------

* Golden Berlin Bear (1983, 1992)
* Film Award in Gold (2000)
* Max Ophüls Award (1981)

Yksityiselämä
-------------

Glowna oli naimisissa Vera Tsechechowan kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Maksaakseen opintonsa hän työskenteli opiskeluaikana taksikuskina, merimiehenä, rumpalina ja journalistina Hampurissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vadim Glowna ist tot *Spiegel Online*.  26.1.2012. Viitattu 26.1.2012. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vadim Glowna** Wikimedia Commonsissa

* Vadim Glowna Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |