recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Omar Craddock** (s. 26. huhtikuuta 1991 Kileen, Texas) on yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja. 180 senttimetriä pitkä ja 77 kilogrammaa painava Craddock edustaa Jump Corps -seuraa.

Vuoden 2010 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista Craddock saavutti pronssia tuloksella 16,23. Hän oli mukana vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa, mutta jäi siellä karsintaan. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 17,37. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän oli viides. Hän voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa Limassa 2019 tuloksella 17,42. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden ulkoradoilla 2013 ja 2015 ennätystuloksellaan 17,53 sekä sisäradoilla 2015.

Craddock sai toukokuussa 2021 dopingrikkomuksesta 20 kuukauden kilpailukiellon. Häntä ei ollut kahdesti tavoitettu dopingtestiin ja kertaalleen hän oli laiminlyönyt olinpaikkatietojensa ilmoittamisen.

Craddock harrasti nuorempana myös amerikkalaista jalkapalloa, mutta lopetti sen keskityttyään täysillä kolmiloikkaan.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

**Ulkoradoilla**

* kolmiloikka: 17,68 (Long Beach 2019)

**Sisäradoilla**

* kolmiloikka: 17,18 (Fayetteville 2018)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Omar Craddock Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Omar Craddock Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. 1 2  Korte, Annimari: Yhdysvaltojen mestaruuden jättimäisellä ennätysparannuksella voittanut kolmiloikkaaja katuu uravalintaansa *yle.fi*.  9.7.2015. Viitattu 14.5.2021.
5. ↑  WA v Craddock Decision (pdf) *athleticsintegrity.org*.  7.5.2021.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Viktor Karl Sund** (27. elokuuta 1891 Pietarsaari – 27. heinäkuuta 1966 Pietarsaari) oli suomalainen opettaja, keräilijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Sund pääsi ylioppilaaksi 1912 Pietarsaaren reaalioppikoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista 1914. Hän toimi sitten Pietarsaaren ruotsinkielisen kansakoulun opettajana aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1954. Hän oli myös sivutoiminen museon- ja kirjastonhoitaja.

Sundin runoista tunnetuin on Jussi Snellmanin suomentama *Där björkarna susa* (*Miss' soutaen tuulessa koivut sorjat soi*) johon sävellyksen teki Oskar Merikanto. Runo ilmestyi alun perin runokokoelmassa *Skymningsriket*. Merikanto sävelsi myös toisen Sundin runon *Sommarmorgon i Skogen*. Sund laati myös juhlarunoja erilaisiin Pietarsaaren merkkitapahtumiin, muun muassa kaupungin 300-vuotisjohlissa esitettiin runo *Kring lejonets torn* jonka oli säveltänyt Sigurd Snåre.

Sund oli myös museoesineiden ja taiteen keräilijä. Sundin keräämiä kokoelmia säilytettiin Pietarsaaren kaupunginmuseossa ja vuonna 1856 Skataan rakennetussa *Viktor Sundin tuvassa*. Tupa on nykyisin kunnostettu ja toimii lähinnä kokoustilana.

Teoksia
-------

* *Skymningsriket* : dikter. Söderström, Helsingfors 1915
* *Jakobstad*. Svenska Folkskolans Vänner, Helsingfors 1937
* *Nykarleby*. 1947
* *Dikter* ; utg. av staden Jakobstad ; utgivningskommitté Anna Bondestam et al. Jakobstad 1981

Lähteet
-------

* Viktor Sund SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Viktor Karl Sund 1891-1966 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Lamb–Shafferin oireyhtymä** on synnynnäinen geneettinen oireyhtymä, johon liittyy hermoston kehityshäiriö. Tarkka oirekuva on yksilöllisesti vaihteleva.

Lamb–Shafferin oireyhtymästä kärsivän vastasyntyneisyyskaudella nähdään usein tavallista kehitystä. Myös paino ja pituus kehittyvät yleensä normaalijakauman mukaisesti. Joillain lapsilla kuitenkin todetaan mikrokefalia, ja mahdollinen hypotonia keskivartalon alueella voi myös olla varhainen merkki häiriöstä. Lamb–Shafferin oireyhtymään liittyy myös yleinen kehitysviive; sekä kävelyn että puheen oppiminen viivästyy. Sairastuneilla lapsilla ilmenee joko oppimisvaikeuksia tai lievä tai keskivaikea kehitysvamma. Käytöshäiriöistä tyypillisiä ovat autismin kirjon häiriölle tyypilliset piirteet, stereotyyppiset toiminnot, vetäytyminen, tunnekuohut ja ylivilkkaus. Lamb–Shafferin oireyhtymään liittyy poikkeavia kasvonpiirteitä, kuten otsan korostuneisuus, ihopoimut osin silmän sisäkulman peittona, karsastus, nenäsillan madaltuneisuus, lyhyt nenän ja ylähuulen välinen vako, leuan pienuus sekä hammasrivien ahtaus. Näköhäiriönä saattaa ilmetä karsastus, näköhermon surkastuma tai amblyopia. Osalla potilaista ilmenee skolioosi tai harjurinta. Sormet ja varpaat saattavat olla vinot. Ilmeisesti noin kymmenesosalla potilaista on epilepsia.

Lamb–Shafferin oireyhtymään ei yleensä liity sisäelinten ongelmia. Siihen onkin katsottu liittyvän normaalin elinajanodotteen. Oireiston taustalla on kromosomin 12 geenin SOX5 mutaatio. Useimmiten perimässä on mikrodeleetio kromosomialueella 12p12.1. Erilaisten pistemutaatioiden on myös havaittu liittyvän oireyhtymään. Periytymistapa on autosomaalinen ja vallitseva. Useimmiten Lamb–Shafferin oireyhtymä kuitenkin johtuu uutena syntyneestä (*de novo*) mutaatiosta. Oireyhtymää pidetään erittäin harvinaisena; sen arvioitu esiintyvyys vastasyntyneillä on vain alle yksi miljoonasta. Alidiagnosointia pidetään kuitenkin todennäköisenä, koska oireyhtymä on huonosti tunnettu. Lamb–Shafferin oireyhtymän diagnoosi varmistuu vain perimän tutkimisella. Parannuskeinoa ei ole vaan sairastunut tarvitsee oireenmukaisen hoidon ja tuen. Oireiston kuvasivat vuonna 2012 Lisa Shaffer ja Alan Lamb.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, Lamb-Shafferin oireyhtymä Tukiliitto 26.10.2022, viitattu 11.7.2023
**Spatharaíoi** (kreik. Σπαθαραίοι; myös transl. *Spatharéi*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 236 (vuonna 2011).

Spatharaíoin kylä sijaitsee Sámoksen eteläosassa Bourniás (Μπουρνιάς) -vuoren rinteessä lähellä sen huippua. Se on rakennettu noin 580 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna, mikä tekee siitä yhden Sámoksen korkeimmalla olevista kylistä. Lähikylät ovat pohjoispuolella Pýrgos noin viiden kilometrin päässä ja itäpuolella Pagóndas. Kylän nimi on selitetty sillä, että sen ensimmäisen asukkaan sukunimi olisi ollut Spáthas, tai että sen ensimmäiset asukkaat olisivat tulleet Spathárin kylästä pohjoiselta Euboialta.

Kylästä on hyvä näköala etelään ja länteen Dodekanesian saarille ja Foúrnoi-saarille sekä Kérkis-vuorelle ja Sámoksen luoteisrannikolle. Kylän kirkko on omistettu arkkienkeleille (*Pammégistoi taxiárches*).

Spatharaíoi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σπαθαραίων, *Topikí Koinótita Spatharaíon*), johon kuuluvat varsinaisen Spatharaíoin kylän lisäksi kylät Apóstolos Pávlos, Avánti, Kalogerikó, Kýrgianni, Limnonáki, Metóchi, Sykiá ja Vergí sekä Samiopoúlan saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 337.

Aiemmin kylä kuului Pythagóreion kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Pythagóreion kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Σπαθαραίοι *Samos In*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Spatharaíoi** Wikimedia Commonsissa
**Räsypokka** on eroottis-henkinen korttipeli, jossa tarkoituksena on saada vastustajat riisumaan vaatteensa. Yleensä sitä pelataan pokeriin perustuvilla säännöillä.

Säännöt
-------

Räsypokassa kierroksen häviävä pelaaja riisuu aina yhden vaatekappaleensa (*rääsyn*) pois. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää pelimerkkejä, joiden loppuessa uusia voi lunastaa riisumalla vaatekappale. Tällöin uhkapelitaidolla on suurempi merkitys, ja riisuminen hidastuu. Kun peliä on pelattu tarpeeksi kauan, pelaajat ovat lopulta alastomia. Periaatteessa säännöillä ei ole merkitystä, vaan kaikkia korttipelejä, joissa riisuudutaan, kutsutaan räsypokaksi. Yleensä räsypokkaa pelataan kuitenkin jollain tavallisimmista pokerin säännöistä. 

Räsypokkaa saatetaan pelata esimerkiksi riehakkaissa juhlissa tai seurustelukumppanin kanssa*kenen mukaan?*. Suomessa SubTV on näyttänyt myös *Räsypokka*-TV-ohjelmaa, jossa pelaajat riisuutuvat TV-kameroiden edessä. Kilpailijat valittiin ravintoloiden Räsypokka-kiertueelta. Pelaajat saivat palkkiokseen 169 euroa ja voittaja 840 euroa. Voittajan ei tarvinnut riisuutua alasti.

Katso myös
----------

* Luettelo korttipeleistä
Viktor Tšižikov vuonna 2012.
**Viktor Aleksandrovitš Tšižikov** (ven. Виктор Александрович Чижиков, 26. syyskuuta 1935 Moskova, Neuvostoliitto – 20. heinäkuuta 2020) oli venäläinen lastenkirjojen kuvittaja. Hänen tunnetuin hahmonsa on vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisten maskotti Miska-karhu.

Tšižikov kuvitti yli sata teosta. Hän teki yhteistyötä useiden venäläisten lastenkirjailijoiden, kuten Eduard Uspenskin kanssa, ja työskenteli muun muassa pilalehti Krokodilin piirtäjänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Creator of Misha, mascot of 1980 Moscow Olympics, dies at 84 *Yahoo! News*.  20.7.2020. Viitattu 20.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Victor Chizhikov – The well-known book illustrator, the People’s Artist of Russia *Russia IC*. Viitattu 24.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Viktor Tšižikovin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viktor Tšižikov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Korea

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
1957 Victoria 250.
**Spatz**, myöhemmin **Victoria Spatz**, oli saksalainen pieni avoauto. Sitä valmistettiin vuosina 1955–1958. Autoon mahtui kolme ihmistä. Moottori oli sijoitettu istuimen taakse taka-akselin etupuolelle. Spatz-autoa valmisti ensin Harald Friedrichin Bayerischen Autowerke GmbH ja hänen jälkeensä saksalainen moottoripyörätehdas Victoria. 

Spatz esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1955. Friedrichin työkalutehdas valmisti Spatz-autoa Saksan Ylä-Baijerin Traunreutissa. Autossa oli pieni muovinen avoauton kori, moottorina oli 200-kuutioinen yksisylinterinen Sachs. Spatz oli urheilullisen avoauton näköinen, mutta moottori oli alitehoinen. Spatzin perusrakenteen suunnitteli kilpa-ajaja Egon Brütsch. Kehitystyöhön osallistui autonsuunnittelija Hans Ledwinka, joka lisäsi autoon neljännen pyörän .

Harald Friedrichin työkalutehdas valmisti kaikkiaan 859 Spatz-autoa, ja Victoria teki vuosina 1957-1958 niitä 729 nimellä Victoria Spatz, mutta auton kori oli sama kuin Friedrichin valmistamien. Victoria Spatz -autossa oli 250-kuutioinen moottori, jonka teho oli 14 hevosvoimaa eli 10 kilowattia.

Auton keskimoottorin ilmajäähdytys ei toiminut kunnolla ja useimmat 1500 autosta paloivat tulipaloissa. Auto oli arka tulipaloille, mihin vaikuttivat moottoritilaan sijoitettu bensatankki ja muovikorin ympäröimä ilmajäähdytteinen moottori, joka saattoi kuumeta liikaa. Lisäksi bensiinitankin täyttöaukko oli konetilassa. Spatz-auto tuotti valmistajilleen tappiota. Suomen Mobilia-automuseossa on alkuperäisessä kunnossa oleva Victoria Spatz.

Lähteet
-------

* Mobilisti 5/1998
* Mobilisti 5/2011
* Tekniikan Maailma 12/1977

### Viitteet

1. 1 2  Mobilisti 5/1998, sivu 39
2. ↑  Mobilisti 5/2011
3. ↑  Tekniikan Maailma 12/1977

Aiheesta muualla
----------------

* Microcar Museum
**Mikrokasetti** on äänen tallennusväline, jonka Olympus esitteli vuonna 1969. Se käyttää saman levyistä magneettinauhaa kuin C-kasetti, mutta on paljon pienempi kasetti. Käyttämällä ohuempaa nauhaa ja puoli- tai neljännesnauhannopeutta mikrokasetti voi tarjota C-kasetin kanssa vertailukelpoisen tallennusajan. Alkuperäinen vakiomikrokasetti, MC60, tarjoaa 30 minuuttia äänitystä nauhan yhdelle puolelle vakionopeudella 2.4 cm/s ja kaksinkertaista kestoa nopeudella 1.2 cm/s. MC90, joka on saatavilla muutamilta valmistajilta, tarjoaa 45 minuuttia kummallekin puolelle 2.4 cm/s nopeudella. Toisin kuin C-kasetissa, tallennusnopeuden valinta oli tarjolla useiden valmistajien laitteissa. Nauha myös kelautui vastakkaiseen suuntaan, oikealta vasemmalle. Monissa soittimissa oli tarjolla jatkuvasti vaihteleva nopeus puheen transkriptiota varten. Mikrokasetin ekvalisaatioaikavakiot*selvennä* ovat: Tyyppi I (Rauta) 200 μs ja Tyyppi IV (Metalli) 120 μs*lähde?*.

Mikrokasetteja on enimmäkseen käytetty äänen nauhoittamiseen. Erityisesti ne ovat yleisessä käytössä sanelukoneissa ja puhelinvastaajissa. Mikrokasetteja on myös käytetty tietokoneiden tietojen tallennuksessa ja musiikin tallentamisessa. Jälkimmäisessä tarkoituksessa valmistettiin stereofonisia laitteita vuodesta 1982 alkaen, ja Hifi malleja varten myytiin mikrokasetteja, jotka käyttävät tyypin IV nauhaa ("metallia", ts. nauha on päällystetty puhtaalla metallilla). Tämä oli Olympuksen yritys ansaita rahaa Walkman-markkinoilla. Yksi tällainen malli oli Olympus SR-11, jossa oli sisäänrakennettu radio ja joka tarjosi lisävarusteena stereofonisen solmioklipsimikrofonin. Laitetta käyttivät jonkin verran konserttikävijät, jotka halusivat huomiota herättämättä nauhoittaa konsertit. "High-Fidelity"-mikrokasettinauhurit ja tyypin IV nauhat olivat suhteellisen kalliita ja rajoitetusti saatavilla, joten järjestelmä ei levinnyt laajalti, ja Olympus lakkautti ne kahden vuoden kuluttua. Paristojen käyttöikä oli myös ongelma, koska tyypin IV nauhan vaatiman korkean virran ja tuon ajan paristotekniikan rajoitusten vuoksi uudet alkaliparistot saattoivat loppua kahdessa tunnissa, kun laite oli tallennustilassa. "Vakiomikrokasetteja" käytetään edelleen underground-musiikkipiireissä kokeellisiin musiikin ja erilaisten ympäristöäänien nauhoittamiseen ja jakeluun, lähinnä niiden Lo-Fi (engl. *low fidelity*) ominaisuuksien vuoksi. Mikrokasettiin verrattava tuotteita ovat Philipsin kehittämä Minikasetti ja Dictaphonen kehittämä Picokasetti. Näistä kolmesta formaatista mikrokasetti on yleisin. Vuonna 1992 Sony julkaisi NT memo tallennusjärjestelmän, joka mahdollistaa pienen kasetin digitaaliselle tallennukselle. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Microcassette
**Räyringinjärvi** on matala ja tummavesinen järvi Vetelin länsiosassa Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,8 neliökilometriä. Etäisyys Kokkolasta on 57 kilometriä kaakkoon.

Maantiede
---------

Räyringinjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,3 kilometriä. Järvi koostuu selkävedestä, josta työntyy länteen muutama lahti. Itäinen ranta on melko suora vailla niemiä ja lahtia. Järven eteläpuolisko on pohjoista puoliskoa leveämpi. Vain viisitoista hehtaaria Räyringinjärvestä on vähintään kolme metriä syvä. Syvin alue sijaitsee itärannan tuntumassa.

Suurin osa Räyringinjärven rannoista on kulttuurimaisemaa. Räyringin kylä sijaitsee järven etelärannalla. Seututie 750 kulkee järven itäpuolitse ja seututie 751 eteläpuolitse; järven länsi- ja pohjoispuolitse kulkee alemman luokan maanteitä.

Räyringinjärveen virtaa useita tulovesiuomia. Järven lounaisrannalta alkaa lounaaseen virtaava Pesuoja, joka yhtyy Porasenjokeen, joka puolestaan virtaa luoteeseen kohti Pohjanlahtea.

Räyringinjärven vesitilavuus on 5 772 000 kuutiometriä. Järvi on rehevöitynyt ja sen vedenlaatu on luokiteltu välttäväksi. Järven tilaa on pyritty kohentamaan.

Räyringinjärvi (48.005.1.003) kuuluu Porasjoen alaosan alueeseen (48.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kalajoen vesistössä (53). Räyringinjärvi on laajin Porasjoen alaosan alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Viisi muuta ovat alle viidentoista hehtaarin laajuisia.

Räyringinjärvi on Patanan tekojärven jälkeen laajin Vetelin 24:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä, eli se on Vetelin laajin luonnollinen vakavesi. Kolmanneksi laajin on Patananjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Räyringinjärvi, vakavesi, Veteli
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.4.2022.
3. ↑  Räyringinjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.4.2022.
4. 1 2  ASIA : Räyringinjärven kunnostaminen, pdf-tiedosto. Länsi-Suomen ympäristölupavirasto 5.6.2008. Viitattu 18.4.2022.
5. ↑  Porasjoen alaosan alue (48.005). Järviwiki. Viitattu 18.4.2022.
6. ↑  Veteli. Järviwiki. Viitattu 18.4.2022.
**Masalan kirkko** on Kirkkonummen Masalassa sijaitseva Kirkkonummen seurakuntayhtymän kirkko. Masalan kirkko on nimetty myös **Matteuksen kirkoksi** apostoli Matteuksen mukaan. Se on uuden vuosituhannen ensimmäinen uusi kirkko Suomessa ja sen on vihkinyt käyttöön Helsingin piispa Eero Huovinen 13. helmikuuta 2000. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Erkki Pitkäranta ja sen luontoa ja pyhyyttä kuvaavat taideteokset ovat Pitkärannan ja taiteilija Jan-Erik Anderssonin yhteistyötä. Kirkko on pieni ja moderni kirkko, jossa on kirkkosalin lisäksi kuitenkin muitakin seurakuntatiloja.

Alttari

Lähteet
-------

1. ↑  Toimitilat Kirkkonummen seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 3.1.2014. Viitattu 5.9.2011.
2. ↑  Pohjola, Leena: Vuosituhannen ensimmäinen kirkko valmistui Masalaan  2.2.2000. evl.fi:  Suomen ev.lut. kirkko, Tiedotuskeskus.  Arkistoitu 3.1.2014. Viitattu 5.9.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Masalan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Masalan kirkon virtuaaliesittely Kirkkonummen seurakuntayhtymän sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Katunäkymä Saint-Guilhem-le-Désertistä.
**Saint-Guilhem-le-Désert** on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonissa eteläisessä Ranskassa.

Kylä sijaitsee Gellone-joen kapeassa laaksossa, jossa laakso kohtaa Hérault-joen jyrkän rotkon. Saint-Guilhem-le-Désert on keskiaikainen kylä, joka sijaitsee Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitin varrella.

Saint-Guilhem-le-Désert on valittu kauneimpien ranskalaiskylien *Les Plus Beaux Villages de France* -järjestön jäseneksi.

Historia
--------

Kylä on historiallisena säilynyt. Sen eristyneisyytensä vuoksi vuonna 806 Saint Guilhem perusti sille paikalle Gellonen luostarin.

Katso myös
----------

* Luettelo Hérault’n kunnista

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Guilhem-le-Désert**.
* Virallinen sivu (ranskaksi)
Otto III:n kruunaus keisariksi. Otto oli tuolloin vasta 16-vuotias, joten parta on taiteilijan kuvitelma.
**Otto III** (980 – 23. tammikuuta 1002) oli Saksan kuningas vuosina 983–1002 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 996–1002. Hän oli Otto II:n poika.

Otto III oli vain 3-vuotias, kun hänen isänsä kuoli ja hänet nimitettiin Saksan kuninkaaksi ja samalla Italian kuninkaaksi. Tähän aikaan ei germaanien hallitusjärjestelmässä tunnettu alaikäisen sijaishallitsijaa, mutta käytännössä haliitsijana toimi vuosina 983–991 hänen äitinsä Theofano ja vuosina 991–994 hänen isoäitinsä Adelheid Burgundilainen. Nuori hallitsija otti itse ohjat käsiinsä 15-vuotiaana vuonna 995. 

Otto III oli suuntautunut kahteen suuntaan: toisaalta soturikuninkaaksi ja toisaalta uskonnollisuuteen. Hän aikoi yhdistää nämä rakentamalla imperiumin, jonka pääkaupunkina olisi Rooma. Hänen esikuvinaan olivat Konstantinus Suuri ja Kaarle Suuri.

Otto III noin vuonna 1000.
Paavi Gregorius V kruunasi vuonna 996 Otto III:n keisariksi. Pian hän joutui vahvistamaan asemaansa alistamalla itäpuolella asuvat slaavikansat, vaikkakin operaatio jäi häneltä kesken. Seuraavat vuodet kuluivat Italian alueen asioita järjestellessä. Paaviksi hän nosti neuvonantajana Gerbert Aurillacilaisen nimellä Sylvester II.

Rooman asukkaat nousivat pian vastarintaan vierasta hallitsijaa vastaan. Kerran vihamielinen kansanjoukko saarsi hänet palatsiinsa, josta hän pääsi ulos vasta pitkällisten neuvottelujen avulla. Hän vietti sen jälkeen aikaa pyhiinvaelluksilla ja luostareissa, esimerkiksi Ravennassa. Hän ehti vielä auttamaan Unkarin kuningasta Tapania ja alistamaan kapinoivan Beneventumin herttuakunnan. Tammikuussa 1002 Otto III oli sotajoukkoineen matkalla kukistamaan Roomassa puhjennutta kapinaa, kun hän yllättäen kuoli, todennäköisesti malariaan. Otto III oli naimaton ja lapseton, joten hänen seuraajakseen tuli hänen serkkunsa Henrik II (Henrik II Pyhä).

Lähteet
-------

1. 1 2  Otto III *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 2.1.2017.
2. 1 2 3  Heikki Kirkinen: *Otavan suuri maailmanhistoria, osa 7. Euroopan synty*, s. 233–234. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07689-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otto III** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Otto II** | **Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija** 996–1002 | Seuraaja:**Henrik II Pyhä** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Šukri Ghanim vuonna 2010.
**Šukri Muhammad Ghanim** (arab. شكرى محمد غانم‎, s. 9. lokakuuta, 1942, Tripoli, Libya – 29. huhtikuuta 2012 Wien, Itävalta) oli Libyan kansankomitean pääsihteeri (pääministeri) kesäkuusta 2003 maaliskuuhun 2006, jolloin hallituksessa järjestettiin ensimmäinen suuri uudistus vuosikymmeneen. Hänen varamiehensä Baghdadi Mahmudi nousi pääministerin virkaa vastaavaan asemaan. Tämän jälkeen hän toimi öljyministerinä.

Ghanim on opiskellut Fletcher School of Law and Diplomacyssa Yhdysvalloissa. Hän oli OPEC:in sihteeristössä, vastasi Libyan ulkomaankaupasta ja toimi kansallisen öljy-yhtiön markkinointivastaavana. Maaliskuussa 2006 Ghanim nimitettiin öljy-yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi.

Ghanimia haastateltiin helmikuussa 2004 BBC Radio 4:n *Today*-ohjelmassa. Hän kielsi Libyalla olleen mitään yhteyttä Lockerbien pommi-iskuun tai brittiläisen konstaapeli Yvonne Fletcherin ampumiseen huhtikuussa 1984 Libyan Lontoon lähetystön edessä.

Hän pakeni Libyasta toukokuun puolivälissä 2011 Tunisiaan ja liittyi Muammar Gaddafia vastustavien kapinallisten puolelle. Kesäkuussa hän muutti Wieniin, jossa hän toimi kuolemaansa saakka wieniläisessä yhtiössä konsulttina.

Ghanim löydettiin kuolleena Tonavasta. Kuolinsyytä tutkitaan, mutta väkivallan merkkejä hänessä ei poliisin mukaan ollut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Libyan entisen öljyministerin ruumis löytyi Tonavasta, Yle.fi, uutiset 29.4.2012, viitattu 30.4.2012
2. ↑  Libya's reforming premier sacked (BBC; 6.4.2006)
3. ↑  Reuters.com (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Wsj.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nguyễn Thị Minh Khai** oli Ranskan siirtomaahallinnon vastaisen Indokiinan kommunistisen puolueen jäsen, jonka ranskalaiset viranomaiset teloittivat vuonna 1941. Khain teloitus teki hänestä sankarin vallankumouksellisten keskuudessa.

Elämäkerta
----------

Nguyễn Thị Minh Khai syntyi vuonna 1910 Nghệ Anin maakunnassa ja hänen isänsä oli kotoisin Tonkinin seudulta. Khai kävi koulua maakunnan pääkaupunki Vinhissä, jossa hän kiinnostui Ranskan siirtomaahallinnon vastaisen liikkeen toiminnasta. Välttääkseen pidätyksen hänen oli paettava kotoaan vuonna 1929 ja 1930-luvun alussa hän liittyi Ho Tši Minhin yhdistämään Indokiinan kommunistiseen puolueeseen. Khai toimi ensin värväten puolueeseen naisjäseniä ja myöhemmin hänestä tuli Ho Tši Minhin avustaja Hongkongissa. Khain huhuttiin menneen tänä aikana naimisiin Ho Tši Minhin kanssa ja hänen nuorempi siskonsa nai toisen kommunistipuolueen merkittävän henkilön Võ Nguyên Giápin. Varmuutta Khain ja Ho Tši Minhin liitosta ei kuitenkaan ole.

Vuonna 1931 Khai jäi brittipoliisien pidättämäksi Hongkongissa. Hän antoi poliisille väärän henkilöllisyyden sanoen olevansa kotoisin Kiinasta. Tarinaan uskottiin, jolloin hänet luovutettiin kiinalaisille viranomaisille. Khai oli muutaman kuukauden ajan vankilassa Kantonissa ja vapautumisensa jälkeen hän matkusti Moskovaan Neuvostoliittoon ottaen osaa Kominternin seitsemänteen kongressiin vuonna 1935. Jos Khai oli ollut naimisissa Ho Tši Minhin kanssa, liitto oli päättynyt tähän mennessä, sillä hän meni naimisiin toisen johtavan kommunistin Lê Hồng Phongin kanssa. Helmikuussa 1935 Khai palasi Hongkongin kautta Vietnamiin, jossa hän työskenteli puoluekomitean sihteerinä Saigonissa. Heinäkuussa 1940 ranskalaiset viranomaiset pidättivät Khain ja hänen kotoaan löytyi hänet ranskalaisvastaiseen liikkeeseen yhdistäneitä todisteita. Khai ja useampi muu kommunisti sai kuolemantuomion sotaoikeudessa maaliskuussa 1941. Tuomitut teloitettiin ampumalla Saigonissa.

Khain kuoleman jälkeen hän sai mainetta vallankumouksellisena sankarittarena. Saigonin eli nykyisen Hồ Chí Minhin kaupungin entinen Rue Chasseloup Laubat -katu sai Khain kunniaksi uuden nimen Rue Hong Tap Tu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of the Vietnam War*, s. 836-837. Toinen painos. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-85109-960-3. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Otto Emil Granström** (4. lokakuuta 1887 Hämeenlinnan mlk – 1. toukokuuta 1945 Nurmijärvi) oli suomalainen metsänhoitaja sekä joukkuevoimistelun Suomen mestari ja olympiamitalisti.

Henkilöhistoria
---------------

Granströmin vanhemmat olivat rautatieläinen Karl Otto Granström ja Johanna Elisabeth Olin ja puoliso vuodesta 1914 Kaisu Agnes Lönn. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1906 ja valmistui metsänhoitajaksi 1910. Granström toimi 1911 avustajana Joroisten kruununpuistossa, Pieksämäellä Nikkarilan metsäkoulussa sekä Lestin, Taivalkosken, Kuusamon Kitkan ja Simon hoitoalueilla, 1912 Parkanon hoitoalueella ja Siuron sahalla, 1913 Kevätniemen sahalla johtajan avustajana ja kassanhoitajana, vuodesta 1914 samassa toimessa Siuron sahalla, 1918 Ab Walkiakosken metsänhoitajana, vuodesta 1919 August Eklöfin perustamana Aug. Eklöf Ab:n metsänhoitajana ja vuodesta 1925 yhtiön omistaman Hämeenlinnan Höyrysahan isännöitsijänä.

Urheilusaavutukset
------------------

Granström saavutti Suomen joukkueessa pronssimitalin joukkuevoimistelussa Lontoon kesäolympialaisissa 1908. Suomen mestaruuden hän voitti Ylioppilasvoimistelijain joukkueessa vuonna 1909.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 40. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Otto Granström Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  "Granström, Otto Emil", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1851–1931*, s. 129. Mänttä: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1931.
**Helsinki School of Business** (HELBUS) on syksyllä 2012 Helsingissä aloittanut yksityinen kauppakorkeakoulu. HELBUSissa voi suorittaa Bachelor of Arts (Hons) in Business and Management -tutkinnon sekä MBA-tutkinnon, jotka myöntää koulun yhteistyökumppani Northamptonin yliopisto. Kursseja voi käydä joko kokopäiväisessä luokkaopetuksessa tai etäohjelmassa. Kolmantena vuonna kurssien käyminen tapahtuu pääasiassa luokkaopetuksena ja opiskelijat ovat virallisesti Northamptonin yliopiston opiskelijoita. HELBUSissa kaikki kurssit tarjotaan englanniksi vierailevien professoreiden johdolla. Opiskelijat saavat myös Englannissa tunnustetun Higher National Diploma -tutkinnon kahden ensimmäisen vuoden jälkeen. HELBUSin akateemisena dekaanina (engl. *academic dean*) toimii Helsingin kauppakorkeakoulun entinen rehtori Veikko Jääskeläinen, joka on myös suunnitellut sen opetusohjelman.

HELBUS sai kesällä 2013 oikeuden myöntää Englannin tutkintojärjestelmän mukaisia HND in Business -tutkintoja (Higher National Diploma) kahden vuoden opinnot suorittaneille asiakkailleen. Vuoden 2016 lopussa Northamptonin yliopisto hyväksyi HELBUSin yhteistyökumppanikseen ja opiskelijat aloittivat kolmannen vuoden opinnot ensimmäistä kertaa HELBUSissa Northamptonin yliopiston opiskelijoina tammikuussa 2017.

Helsingin seudun kauppakamari osti koulun heinäkuussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Emilia Kokkonen, 22, maksoi 28 000 euroa päästäkseen irti pääsykoerumbasta – sadat suomalaiset hankkivat tutkinnon yksityisestä korkeakoulusta *Helsingin Sanomat*.  6.7.2017. Viitattu 30.10.2018.
2. ↑  Jarkko Hakala HS: Uudesta koulusta saa korkeakoulutusta muttei virallista tutkintoa *Helsingin Sanomat*.  26.4.2012. Viitattu 21.3.2022.
3. ↑  Luokka- vai etäopetus? *Helbus*.  20.1.2017. Viitattu 24.5.2017.
4. ↑  University of Northamptonin tutkinto on nyt mahdollista suorittaa Suomessa! *Helbus*.  29.11.2016. Viitattu 24.5.2017.
5. ↑  Kaskisaari, Olavi: Helsingin seudun kauppakamari ostaa yksityisen kauppakorkeakoulun HELBUSin *kauppalehti.fi*. Viitattu 11.7.2022.
Paul Blobel
**Paul Blobel** (13. elokuuta 1894 Potsdam, Saksa – 7. kesäkuuta 1951 Landsberg am Lech, Länsi-Saksa) oli SS-Standartenführer ja SD:n jäsen.

Blobel otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja saavutti ansiostaan ensimmäisen luokan rautaristin. Sodan jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja työskenteli ammatissa vuoteen 1931, jolloin hänet erotettiin. Tämän jälkeen Blobel liittyi natsipuolueeseen ja SS:ään.

Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Blobel komensi Einsatzgruppe C:n Sonderkommando 4a:ta, joka toimi Ukrainassa. Blobelin joukkio syyllistyi Kiovan juutalaisten joukkomurhaan Babi Jarin rotkossa. Hänet vapautettiin palveluksesta alkoholismin vuoksi tammikuussa 1942. Heinäkuusta 1942 vuoteen 1945 hän työskenteli niin sanotun *Aktion 1005*:n johdossa tehtävänään polttaa kaikki miehitettyjen alueiden joukkohautojen ruumiit niin, ettei uhrien lukumäärää pystyttäisi koskaan selvittämään. Tämä työ tehtiin rautatiekiskoista rakennetuissa kehikoissa, joissa polttopuina käytettiin bensiinillä kasteltuja ratapölkkyjä. 

Blobel tuomittiin kuolemaan Nürnbergin prosessiin kuuluneessa Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä. Hänet teloitettiin hirttämällä Landsbergin vankilassa 7. kesäkuuta 1951.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Paul Blobelin hahmo esiintyy Gerald Greenin kirjassa Polttouhrit ja siitä tehdyssä TV-sarjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  HolocaustChronicle - 1941: Mass Murder (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Paul Brason** (s. 1952) on brittiläinen taidemaalari. Hän opiskeli Camberwell College of Artissa. Hän on tunnettu varsinkin muotokuvataiteilijana, ja hänen töitään on ollut yhteis- ja yksityisnäyttelyissä National Portrait Galleryssa, the Royal Collection at Windsor Castlessa, the National Gallery of Scotlandissa, Goodwood Housessa, Eton College and the Bodleian Libraryssa, samoin monessa Cambrigden ja Oxfordin collegessa. Hänen malleinaan ovat olleet mm. prinssi Philip, HRH prinssi Michael of Kent, the Dukes of Westminster and Richmond, Sir Roy Strong, Sir Hugh Casson and Sir Michael Tippett: Lords Leverhulme, Wilson, Morris ja monta muuta. Brason voitti 1998 Ondaatje Award for portraituren. Tämän jälkeen hän on asettanut töitään vakituisesti esiin National Portrait Galleryyn, The Royal Academy Summer Exhibitioniin ja the Royal Society of Portrait Paintersiin. Hän elää ja työskentelee studiossaan Bathissa.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Wiesel** (suom. *lumikko*) on saksalainen kevyt panssaroitu taisteluajoneuvo. Painonsa ja kokonsa ansiosta se on ilmakuljetteinen. Sen käyttötarkoituksena on toimia erilaisten asejärjestelmien alustana. Vaunua valmistaa Rheinmetallin tytäryhtiö Rheinmetall Landsysteme GmbH.

Taustaa
-------

Wiesel kehitettiin Saksan maavoimille täyttämään tarvetta ilmakuljetteisesta kevyestä panssariajoneuvosta erityisesti maahanlaskujoukoille. Sen lisäksi että sen tuli sopia Naton käyttämiin kuljetuskoneisiin se tuli voida myös pudottaa ilmasta toiminta-alueelle. Porsche tuotti muutaman tämän kaltaisen prototyypin Bundeswehrille vuonna 1975 mutta projekti keskeytettiin 1978 määrärahojen puutteessa. Porsche jatkoi tahollaan oman vaununsa kehittämistä koska siitä oltiin kiinnostuttu muissa maissa. Wiesel esiteltiin lopulta 1980-luvun lopulla jolloin toimitukset Bundeswehrille käynnistyivät. Ajoneuvo sai nimen *Wiesel* eli lumikko pienen kokonsa ja ketteryytensä ansiosta, mikä tekee siitä taistelukentällä hyvin vaikeasti havaittavan.
**Tulivuoren juurella** (*Under the Volcano*) on John Hustonin ohjaama yhdysvaltalais-meksikolainen draamaelokuva vuodelta 1984. Se perustuu Malcolm Lowryn samannimiseen, osin elämäkerralliseen romaaniin, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Guy Gallo. Elokuvan pääosissa näyttelevät Albert Finney, Jacqueline Bisset ja Anthony Andrews.

Elokuva kertoo alkoholisoituneesta Britannian konsulista (Finney) meksikolaisessa kaupungissa marraskuun alussa vietettävänä kuolleiden päivänä.

Cannesin elokuvajuhlilla *Tulivuoren juurella* asetettiin ehdolle Kultaisen palmun voittajaksi. Finney oli roolistaan ehdolla Oscar-palkinnon ja Golden Globen saajaksi. Myös Bisset sai Golden Globe -ehdokkuuden. Alex North oli Oscar-ehdokkaana elokuvan musiikista.

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Finneyn "tukevan sooloilun" pitävän syöksykierretarinan sietokyvyn rajoissa. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä". *VideoHound’s Golden Movie Retriever* antaa kolme tähteä neljästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Under the Volcano[vanhentunut linkki], *VideoHound’s Golden Movie Retriever*. Gale, 2008. Haettu 11.11.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen).
2. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
3. ↑  Under the Volcano, Festival de Cannes. Viitattu 12.11.2016.
4. ↑  Under the Volcano, Golden Globe -sivusto. Viitattu 12.11.2016.
5. ↑  1985, Oscars.org. Viitattu 12.11.2016.
"Mustakuutonen" Pekka Toppari Seinäjoen Maila-Jussien paidassa vuonna 1986.
**Pekka Toppari** (s. 9. helmikuuta 1954) on entinen suomalainen huippulentopalloilija. Toppari pelasi urallaan 263 A-maaottelua ja voitti kaksi Suomen mestaruutta Seinäjoen Maila-Jussien riveissä vuosina 1986 ja 1987. Espanjassa Real Madridissa Toppari pelasi kauden 1981-1982 ja saavutti seuran riveissä hopeamitalit sekä Espanjan liigassa että Espanjan cupissa.

Toppari sai lentopallo-oppinsa Kauhavan Wisan riveissä. Hän pelasi sittemmin Kokkolan Tiikereissä, Lentopalloseura Hesassa, Real Madridissa ja Seinäjoen Maila-Jusseissa sekä edusti Suomea kaksi kertaa niin MM- kuin EM-kisoissa. Vuosina 1972-87 Toppari pelasi kaikkiaan 263 A-maaottelua, mikä on kuudenneksi eniten suomalaisista mieslentopalloilijoista. Lentopallon SM-sarjassa Topparin tilille tuli kaikkiaan 273 ottelua. "Ura loppui reilusti yli nelikymppisenä Kuutosissa ykkössarjassa", Pekka Toppari kommentoi Ilkka-lehden haastattelussa 2014.

Suomalaisen lentopallon Hall of Fameen Toppari valittiin 22.8.2018.

Viitteet
--------

1. 1 2  Lentopalloliitto: Hall of Fameen kaksi uutta jäsentä *www.lentopalloliitto.fi*.  22.8.2018. Viitattu 8.1.2021.
2. ↑  Antti Vainio: Parrasta tuli nuhtelu.  *Ilkka-Pohjalainen*, 8.1.2020.  Ilkka-Yhtymä.
3. ↑  Suomen Lentopalloliitto: Suomalaiset MM- ja EM-kisoissa *Miesten maajoukkueen historiatilastot*.  2019. Viitattu 8.1.2021.
4. ↑  Suomen Lentopalloliitto: Miesten maaottelupelaajat 2020 saakka *Miesten maajoukkueen historiatilastot*.  2020. Lentopalloliitto. Viitattu 8.2.2021.
5. ↑  Lentopalloliitto: Miesten SM-otteluiden määrä *mestaruusliiga.fi*. Viitattu 8.1.2021.
6. ↑  Hannu Lusa: "Menestys tärkeään paikkaan".  *Ilkka*, 8.1.2014.  Ilkka-Yhtymä.
**Niagara** on Thomas Lieschingin suunnittelema ja Zochin vuonna 2004 julkaisena lautapeli. Suomenkielisen painoksen julkaisi suomalainen Marektoy.

Pelissä tarvitaan ennakointikykyä ja varsinkin useammalla pelaajalla riskien arvioiti on tärkeää. Peli soveltuu sekä aikuisille että lapsille. Niagarassa pelaajat yrittävät saada itselleen oikean yhdistelmän jalokiviä hakemalla niitä kanootilla virtaavan joen rannalta ja palauttamalla kanootit jalokivineen rannalle. Jalokiviä on viittä laatua, joista vaikeimmin tavoitettavat sijaitsevat aivan vesiputouksen reunalla. 

Niagara voitti Spiel des Jahres -palkinnon vuonna 2005.

Pelilauta
---------

Niagaran pelilauta rakentuu pelin säilytyslaatikon päälle. Laudassa on joenuoma, johon asetetaan läpinäkyviä laattoja, jotka kuvaavat joen liikettä. Kanootit, joita kullakin pelaajalla on kaksi, liikkuvat uomassa laatalta toiselle. Vuoron päätyttyä laattoja siirretään työntämällä uusia laattoja yläjuoksulta, jolloin osa alajuoksun laatoista putoaa pelilaudalta. Pudonneiden laattojen päällä olevat kanootit poistuvat laattojen mukana laudalta ja pelaajan on ostettava ne takaisin itselleen. Joenuoman varrella on viisi paikkaa jalokiville.

Pelin kulku
-----------

Pelivuoro jakaantuu kolmeen osaan, jossa ensimmäisessä pelaajat valitsevat tulevalla vuorolla suorittamansa toiminnon, toisessa pelaajat siirtävät kanoottejaan vuorotellen ja kolmannessa joki virtaa. Tärkeintä pelissä on oikean toiminnon valinta oikeaan aikaan. Onnistuakseen pelaajan täytyy arvioida muiden pelaajien tekemisiä, joen liikettä ja tulevia vuoroja.

Aiheesta muualla
----------------

* Niagaran arvostelu Lautapelaaja.net -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Artikkeli Niagarasta lautapelit.fi -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Englanti Great Officers of State** 

* Lord High Steward
* Lord High Chancellor
* Lord High Treasurer
* Lord President of the Council
* Lord Privy Seal
* Lord Great Chamberlain
* Lord High Constable
* Earl Marshal
* Lord High Admiral


**Lord Great Chamberlain** (suom. *Lordisuurkamariherra*) on seremoniallinen asema Englannissa, kuudes kruunun ministereistä (*Great Officers of State*), arvoasemassa Lord Privy Sealin alapuolella ja Lord High Constableia korkeampi. Lord Great Chamberlain oli vuoteen 1965 nimellisesti vastuussa Westminsterin palatsista ja ylähuoneesta, ja periaatteessa kantaa valtion miekkaa vuosittaisissa parlamentin avajaisissa ja päätöstilaisuuksissa. Käytännössä tämä on kuitenkin delegoitu Earl Marshalille. Lord Great Chamberlainilla on suuri merkitys kruunajaisissa, joissa hän saa pukea monarkin kruunajaispäivänä ja tarjota hänelle vettä banketin jälkeen.

Asema oli aluksi perinnöllinen, ja sitä pitivät hallussaan Vilhelm Valloittajan kumppani Robert Maletin perilliset, kunnes Henrik I takavarikoi Maletin tilat ja antoi arvonimen Oxfordin jaardille, jonka jälkeläisillä se oli, kunnes Oxfordin peri Lindseyn jaarli, jonka perillisistä tuli Ancasterin and Kesteven herttuoita. Vuonna 1779 neljäs herttua kuoli jättämättä miesperillistä, jolloin ylähuone antoi aseman hänen kahdelle sisarelleen yhteisesti, jonka jälkeen arvonimi on jaettu vielä useaan kertaan. Kuitenkin vain yksi henkilö kerrallaan voi pitää asemaa, esimerkiksi Cholmondeleyn markiisin suku joka toisen hallitsijan aikana, koska suvulla on 1/2 arvonimestä. Vuodesta 2000 siitä pitää osaa hallussaan 14 henkilöä, joista osalla on 1/100 tai 1/80. Nykyisin arvonimi on Cholmondeleyn markiisin suvulla, jonka peräti neljä jäsentä on pitänyt arvonimeä Elisabet II:n pitkän kauden aikana.

Vuoden 1999 House of Lords Act -laki poisti perinnöllisen päärin arvon saaneilta oikeuden istua ylähuoneessa, mutta Lord Great Chamberlainin ja Earl Marshalin kohdalla tehtiin nimenomainen poikkeusta tästä aseman seremoniallisten tehtävien vuoksi.

Jos arvonimi on naisella, hän on nimittänyt sijaisen (*A Deputy Lord Great Chamberlain*), koska naiset eivät saaneet ennen Elisabet II:n kautta istua ylähuoneessa.
**Vjatšeslav Petrovitš Orfinski** (ven. Вячесла́в Петро́вич Орфи́нский; s. 29. huhtikuuta 1929 Petroskoi, Karjalan tasavalta, Venäjä) on akateemikko, ja koulutukseltaan arkkitehtuurin professori sekä jäsen Venäjän tiedeakatemian arkkitehtuurin ja rakentamisen tiedekunnassa. Hän on Venäjän pohjoisen puuarkkitehtuurin asiantuntija ja toiminut näkyvästi muun muassa Vienan Karjalan runokylien ainutlaatuisen arkkitehtuurin ja elämäntavan suojelijana. Suomessa hänet tunnetaan etenkin Vienassa sijaitsevan kalevalaisen Paanajärven runokylän suojelun puolestapuhujana.

Elämänvaiheita
--------------

Valmistuttuaan vuonna 1948 Petroskoin arkkitehtiosastolta hän siirtyi Moskovaan suorittamaan jatko-opintoja arkkitehtuurissa. Moskovasta valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Petroskoissa vuosina 1954–1970.

Vuodesta 1970 hän opetti Petroskoin valtionyliopiston muotoilun ja arkkitehtuurin osastolla arkkitehtuuria ja grafiikkaa. Vuodesta 1997 hän toimi Petroskoin valtionyliopiston kansanarkkitehtuurin tutkimuslaitoksen johtajana ja loi uuden tieteellisen suunnan etnoarkkitehtuurin, jossa yhdistetään etnografiaa ja arkkitehtuuria.

Palkinnot ja kunnianosoitukset
------------------------------

Orfinski on laajalti palkittu Venäjällä erilaisin kunnianosoituksin ja mitalein. Hän on saanut muun muassa Karjalan autonomisen tasavallan kunniatutkijan mitalin (1989) sekä valtionpalkintoja vuosina 1984 ja 1988. Lisäksi hän sai Karjalan tasavallan valtionpalkinnon vuonna 2006. Hänet palkittiin Venäjällä merkittävästä työstään venäläisen kulttuuriperinteen säilyttäjänä vuonna 2014. Hänet nimettiin myös Petroskoin kunniakansalaiseksi vuonna 2014.

Katso myös
----------

* Paanajärvi

Lähteet
-------

1. ↑  Gazeta Licey, Akateemikko Orfinski palkitaan Venäjällä *gazeta-licey.ru*.  3.4.2014. Viitattu 13.1.2016.
2. ↑  [
3. ↑   ptzgovorit.ru]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sébété** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Banamban piirissä Malissa. Se sijaitsee 72 kilometriä Banambasta koilliseen. Kunnassa on 4 100 ja kylässä 1 200 asukasta (vuonna 2009).

Sébétén kunta rajoittuu etelässä Banamban piirin Toubacoron, lännessä Boronin, pohjoisessa Naran piirin Niamanan ja Guirén ja idässä Ségoun piirin Bellenin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, kakoloja ja maureja. Puhutuin kieli on bambara. Uskontoja ovat islam ja animismi.

Sébétén kautta kulkee Bamakosta Nionoon johtava maantie RN27. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.7.2018.
2. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
3. ↑  Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
4. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Sébété 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 5.7.2018.
Alkuperäisen version kansikuva
Uuden version kansikuva
**Loputon Gehennan liekki** on Sami Kettusen ohjaama dokumenttielokuva, joka käsittelee suomalaista black metal -musiikkia. Se sai ensi-iltansa lokakuussa 2011 järjestetyllä Night Visions -kauhuelokuvafestivaalilla. Elokuvassa haastatellaan mm. Anal Blasphemy-, Azazel-, Barathrum-, Beherit-, Clandestine Blaze-, Goatmoon- ja Satanic Warmaster -yhtyeiden jäseniä.

Elokuva on kattava katsaus suomalaisen black metal -musiikin historiaan ja nykytilaan, jossa poraudutaan black metaliin elämäntapana alakulttuurin keskeisten vaikuttajien haastattelujen kautta. Dokumentti sisältää humoristisia elementtejä, ja jo elokuvan traileri sai ristiriitaisen vastaanoton black metal -piireistä.

Loputon Gehennan liekki julkaistiin DVD:llä 29. tammikuuta 2014. Sen bonusmateriaalina on Kettusen ohjaama noise-dokumentti *Romua, ruisketta ja rutinaa*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Black metal -dokumentti Loputon Gehennan liekki tammikuussa dvd:lle *inferno.fi*.  3.12.2013. inferno.fi. Viitattu 4.12.2013. (suomeksi)
2. ↑  Loputon Gehennan liekki -dokumentin traileri julki: "Jos ei black metal jollekin maistu, niin painukoon v\*ttuun!\* *dome.fi*.  17.10.2011. dome.fi. Viitattu 4.12.2013. (suomeksi)
3. ↑  Jarkko Fräntilä: Hihityttävä kotimainen bläkkis-dokumentti Loputon Gehennan liekki viimein DVD:lle *rumba.fi*.  3.12.2013. rumba.fi. Viitattu 4.12.2013. (suomeksi)
4. ↑  Antti Klemi: Sami Kettunen, Loputon Gehennan Liekki -dokumentti *imperiumi.net*. imperiumi.net. Viitattu 4.12.2013. (suomeksi)