recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koróneia** (kreik. Κορώνεια, myös *Korónia*) on järvi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on Kreikan viidenneksi suurin luonnonjärvi ja sen pinta-ala on 42,82 neliökilometriä. Koróneia on suurimmillaan noin 10,8 kilometriä pitkä ja noin viisi kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 100 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on yksi metri.

Lagkadíkian kylä ja Koróneia-järvi.
Koróneia sijaitsee Thessalonikin alueyksikön alueella Chalkidikín niemimaan juuressa noin 15 kilometriä itään Thessalonikin kaupungista. Järven ympäristö kuuluu Lagkadáksen kuntaan ja Vólvin kuntaan. Lagkadáksen kunnan osa Koróneian kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä järvestä. Koróneian pohjoispuolelta kulkee A2-valtatie.

Noin 11,5 kilometriä itään Koróneiasta samassa linjassa sen kanssa sijaitsee Vólvi-järvi. Järvet muodostavat yhdessä merkittävän kosteikkoalueen ja ne ovat monien lintulajien talvehtimisaluetta. Järvet ympäristöineen muodostavat Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuiston. Ne on suojeltu myös Natura 2000 -alueina sekä Ramsarin sopimuksella.

Viime vuosina järven pinta on laskenut huomattavasti. Vielä noin 30 vuotta sitten järven syvyys oli noin viisi metriä. Järvi on kärsinyt myös teollisuudesta, tehomaataloudesta sekä jätevesipäästöistä. Euroopan komissio haastoi vuonna 2011 Kreikan oikeuteen epäonnistumisesta järven suojelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lake Volvi *Lakes Network*.  Arkistoitu 19.9.2016. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Lake Volvi *Asprovalta-Vrasna*. Viitattu 19.9.2016.
3. ↑  Volvi Lake *Visit Greece*. Viitattu 19.9.2016.
4. ↑  Lakes *Visit Greece*.  Arkistoitu 29.9.2016. Viitattu 19.9.2016.
5. ↑  Lake Koroneia in northern Greece is dying *The Guardian*. Viitattu 19.9.2016.
6. ↑  Environment: Commission takes Greece to Court for failing to protect Lake Koroneia *Press Release Database*.  27.1.2011. European Commission. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koróneia** Wikimedia Commonsissa
**Air New Zealandin lento 901** (TE901) oli Air New Zealand -lentoyhtiön järjestämä lento, joka vei turisteja katsomaan Etelämantereen maisemia. Lennolla kone törmäsi Mount Erebus -tulivuoreen ja kaikki koneessa olleet kuolivat.

Onnettomuus
-----------

Air New Zealand on Uuden-Seelannin valtion omistama lentoyhtiö. Se oli aloittanut pari vuotta aiemmin vuonna 1977 maisemalennot Etelämantereelle. Lennot tehtiin selvästi turvallisen korkeuden alapuolella, että sen maksavat asiakkaat saivat parempia valokuvia. Turmalennolla lentokone ajautui väärälle reitille ja kone törmäsi 3794 metriä korkeaan tulivuori Mont Erebusiin. Nykypäivän tekniikalla tämä ei olisi enää mahdollista. Koneen matkustajista oli valtaosa uusiseelantilaisia. Tapahtuma-aikana onnettomuus sai aikaan suurta huomiota. Tuolloin Uudessa-Seelannissa asui noin kolme miljoonaa asukasta, ja lähes kaikilla oli jokin yhteys uhreihin tai muuten tapahtumiin osallistuneisiin. Lento-onnettomuuden uhreja oli 257, ja heistä neljääkymmentä ei koskaan tunnistettu. Valtaosa koneen hylystä jätettiin tapaturmapaikalle.

Turman tutkinta
---------------

Kartta onnettomuuslennon reitistä
Aluksi onnettomuudesta syytettiin lentäjiä, koska lentokone oli lentänyt turvallisen lentokorkeuden alapuolella. Tätä selitystä ei yleisesti hyväksytty. Turman tutkinta annettiin kuninkaalliselle komissiolle. Tutkintakomissio tuli siihen tulokseen, että lentoyhtiö Air New Zealand oli syyllinen onnettomuuteen. Lentoyhtiö oli ohjeistanut lentäjiä väärin, minkä takia lentäjät luulivat lentävänsä eri reittiä kuin mikä oli ohjelmoitu lentokoneeseen. Lentäjät luulivat lentävänsä tasaisen jäälakeuden yllä, vaikka itse asiassa heidän reitillään oli korkea tulivuori. Tutkintakomission mukaan lentoyhtiö oli sysännyt turman syyn lentäjien harteille välttääkseen oman vastuunsa. Tällä tavoin se pystyi välttämään omaisille maksettavia korvauksia. Tutkimuksen päällikkö Peter Mahon kuvasi lentoyhtiön puolustuksen puheita valheeksi lauseella "*An orchestrated litany of lies*", joka tarttui kansalliseen tietoisuuteen. Lentoyhtiö vei asian valitustuomioistuimeen ja voitti.

Anteeksipyyntö
--------------

Onnettomuuden muistomerkki Waikumeten hautausmaalla Aucklandin Glen Edenissä
Vielä neljäkymmentä vuotta myöhemminkin onnettomuus puhutti Uudessa-Seelannissa. Vuonna 2019 lentoyhtiö Air New Zealandin puheenjohtaja Therese Walsh pahoitteli lentoyhtiön puolesta, että oli vuonna 1979 epäonnistunut huolehtimaan matkustajistaan ja henkilöstöstään. Samalla Uuden-Seelannin pääministeri Jacinda Ardern esitti anteeksipyynnön Uuden-Seelannin hallituksen puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mount Erebus disaster: The plane crash that changed New Zealand BBC News. Viitattu 15.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Air New Zealandin lento 901** Wikimedia Commonsissa
Draga Stamejčič 1964 Tokion olympialaisten 80 metrin aitajuoksun alkueräjuoksussa.
**Draga Stamejčič-Pokovec** (o.s. **Stamejčič**, 27. helmikuuta 1937 Ljubljana – 16. elokuuta 2015 Ljubljana) oli slovenialainen yleisurheilija, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa. Hän edusti ljubljanalaista AK Olimpija -seuraa, ja oli pituudeltaan 167 cm. 

Stamejčič sivusi 80 metrin aitajuoksun maailmanennätystä 10,5 s Celjessä 5. syyskuuta 1964. Hän oli ensimmäinen maailmanennätyksen tehnyt slovenialainen yleisurheilija.

Hän sijoittui Tokion olympialaisissa 1964 viisiottelussa viidenneksi pistein 4 790 ja 80 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi tuulituloksella 10,8. Rooman olympialaisissa 1960 hän karsiutui 80 metrin aitajuoksun alkuerissä.

Stamejčič rikkoi Jugoslavian tai Slovenian ennätyksen 100 ja 200 metrin juoksussa, pika-aidoissa, pituus- ja korkeushypyssä sekä viisiottelussa kaikkiaan yli sata kertaa. Hän voitti 18 kansallista mestaruutta, muun muassa Jugoslavian-mestaruuden pika-aidoissa 1960, 1962 ja 1964 sekä viisiottelussa 1962 ja 1963. Hänet valittiin Jugoslavian vuoden yleisurheilijaksi 1959 ja 1964. 

Hän lopetti uransa pian vuoden 1964 jälkeen polvivamman vuoksi.

Stamejčič sai Bloudek Award -palkinnon urheilu-urastaan 1985. Hänet valittiin Slovenian urheilun Hall of Fameen 2012.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Vuosi* |
| --- | --- | --- |
| 80 m aitajuoksu | 10,73 | 1964 |
| Viisiottelu | 4790 | 1964 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Draga Stamejčič *sports-reference.com*.  Arkistoitu 22.7.2015. Viitattu 19.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  First Slovenian Athlete to Set World Record Dies *sloveniatimes.com*.  16.8.2015.  Arkistoitu 27.9.2015. Viitattu 19.10.2015. (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Sabrina Filzmoser** (s. 12. kesäkuuta 1980 Wels, Ylä-Itävalta) on itävaltalainen judon MM-mitalisti ja Euroopan-mestari.

Filzmoser saavutti MM-kilpailuissa pronssia 57 kg:n sarjassa Kairossa 2005 ja Tokiossa 2010 sekä sijoittui seitsemänneksi Tšeljabinskissa 2014. Olympialaisissa hän oli seitsemäs Lontoossa 2012.

Filzmoser voitti 57 kg:n Euroopan-mestaruuden Lissabonissa 2008 kukistettuaan loppuottelussa espanjalaisen Isabel Fernándezin, ja Istanbulissa 2011, jolloin finaalissa kaatui portugalilainen Telma Monteiro. Hän saavutti samassa sarjassa EM-hopeaa Wienissä 2010 hävittyään finaalissa romanialaiselle Corina Căprioriulle, ja Budapestissa 2013, jolloin hävisi loppuottelussa ranskalaiselle Automne Pavialle. Hän on saavuttanut 57-kiloisissa EM-pronssia Düsseldorfissa 2003, Rotterdamissa 2005, Tampereella 2006, Belgradissa 2007 ja Montpellier’ssa 2014. Lisäksi hän oli viides Bukarestissa 2004 ja Tel Avivissa 2018 sekä seitsemäs Tbilisin EM-kilpailuissa 2009 ja Bakun Euroopan kisoissa 2015. Hän saavutti sekajoukkuekilpailussa pronssia Minskin Euroopan kisoissa 2019.

Filzmoser saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 52 kg:n sarjassa kultaa 1998, hopeaa 1999 ja pronssia 1997. Sotilaiden maailmankisoissa hän on saanut kultaa 57-kiloisissa 2007 ja hopeaa 52-kiloisissa 1999. Sotilaiden maailmanmestaruuden hän on voittanut 57 kg:n painoluokassa 2001, 2002, 2004, 2005 ja 2006 sekä saanut pronssia 2000.

Filzmoser on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa neljä turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kolmetoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kuusi turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljätoista Itävallan-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Sabrina Filzmoser *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.6.2015. Viitattu 10.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Sabrina Filzmoser - judoka *judoinside.com*. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
**Suur-Savon taistelu** oli nuijasodan taistelu, joka käytiin 23. tammikuuta 1597 silloisen Suur-Savon pappilan alueella nykyisessä Mikkelin Kenkäverossa. Kapinalliset talonpojat eli nuijamiehet houkuteltiin ensin antautumaan ja sen jälkeen surmattiin, mikä päätti sodan Savon alueella.

Tausta
------

Etelä-Pohjanmaalta alkanut talonpoikien kansannousu levisi Savoon tammikuun 1597 ensimmäisellä viikolla. Saatuaan raportteja kapinallisten kokoontumisesta Suur-Savon eli Mikkelin kirkon seudulle Olavinlinnan linnanpäällikkö Gödik Fincke pyysi Käkisalmen linnan päällikköä Arvid Henrikinpoika Tawastia lähettämään apujoukkoja. Tawast lähetti 7. tammikuuta matkaan 300 miestä. Huoveja komensi Pietari Paavalinpoika Juusten ja jalkaväkeä eli nihtejä Ambrosius Heikinpoika. Myös Viipurin linnasta lähetettiin apujoukkoja, jotka alistettiin Juustenille. Saatuaan tiedon Pohjanmaan kapinallisten tappiosta Nokian taistelussa Fincke määräsi puhdistamaan Savon kapinallisista. Olavinlinnan joukot yhdistivät voimansa Juustenin apujoukkojen kanssa 15. tammikuuta.

Tapahtumat
----------

Lyötyään Mikkelin pohjoispuoliset kapinapesäkkeet Juusten sai 21. tammikuuta tiedon Mikkelin lounaispuolelle Liukkolaan kokoontuneista sadoista savolaisista ja hämäläisistä talonpojista, joita johti lampuoti Tahvo (Tapani) Hänninen. Talonpojat olivat onnistuneet karkottamaan Viipurista tulleen, Martti Boijen komentaman 40 huovin joukon Sairilan kuninkaankartanosta Mikkelissä. Parisataa miestä käsittänyt talonpoikaisjoukko ehti jo kertaalleen poistua, mutta palasi Paavo Tuomahainen -nimisen loikkarin yllyttämänä uudelleen Mikkeliin 23. tammikuuta luullen kohtaavansa siellä vain alivoimaiset Boijen huovit, mutta Juustenin pääarmeija olikin tällä välin ehtinyt saapua paikalle. Talonpojat linnoittautuivat Suur-Savon pappilan umpipihalle ja tekivät kiivasta vastarintaa. Välttääkseen miestappioita Juusten ilmoitti, että jos talonpojat antautuisivat, heidän henkensä säästettäisiin, mutta muuten pappila poltettaisiin ja heidät sen mukana. Talonpojat antautuivat, mutta Juusten ei pitänyt lupaustaan vaan käski surmaamaan kaikki antautuneet. Yli 200 vankia tapettiin keihäillä, miekoilla, hakapyssyillä ja kirveillä. Ainoastaan joukon johtaja Hänninen jätettiin eloon ja vietiin vankina pois. Tähän käytännössä loppui Savon kapina.

Muistomerkki
------------

Taistelupaikalla Kenkäveron pappilan pihalla on nykyään kuvanveistäjä Eino Räsäsen toteuttama Nuijamiesten patsas. Savolainen osakunta ja Otavan opisto pystyttivät muistomerkin alun perin vuonna 1939 Kaihunharjulle, mistä se siirrettiin vuonna 1992 nykyiselle paikalleen.

Lähteet
-------

* Heikki Ylikangas: *Nuijasota*. 3. painos. Otava, Helsinki 1996.

### Viitteet

1. ↑  Ylikangas 1996, s. 244–252, 257–259, 261.
2. ↑  Ylikangas 1996, s. 267–268.
3. 1 2  Nuijasodan muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Visitmikkeli.fi. Viitattu 23.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* "Savon Santavuori" - verilöyly 342 v. sitten. Savon nuijasodan loppunäytös Suur-Savon pappilan luona, Helsingin Sanomat, 27.08.1939, nro 229, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Miklós Altenmarkt-Zauchenseessa 2009.
**Edit Miklós** (s. 31. maaliskuuta 1988 Miercurea-Ciuc, Harghita) on romanialaissyntyinen alppihiihtäjä, joka on edustanut Unkaria vuoden 2011 alusta lähtien.

Miklós sijoittui nuorten MM-kilpailujen syöksylaskussa kuudenneksi 2007 ja viidenneksi 2008. Aikuisten MM-kilpailuissa hän oli Val d’Isèressä 2009 syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa 18:s, Schladmingissa 2013 superalppiyhdistetyssä 19:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän keskeytti syöksylaskun eturistisiteen repeämän vuoksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa seitsemänneksi, supersuurpujottelussa 15:nneksi ja superalppiyhdistetyssä 16:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli syöksylaskussa kolmastoista.

Miklós kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2005. Ensimmäiset maailmancuppisteensä hän sai oltuaan 30:s St. Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2008. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Crans-Montanan syöksylaskussa maaliskuussa 2014. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas St. Moritzin syöksylaskussa tammikuussa 2015. Hän oli kolmas myös Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2016.

Euroopan cupin osakilpailussa Miklós on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi ja Etelä-Amerikan cupissa kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edit Miklos *sports-reference.com*.  Arkistoitu 16.12.2012. Viitattu 21.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Edit Miklós Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Edit Miklós Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Suomen Punainen rApu** oli 1930-luvulla Suomessa toiminut vasemmistolaisten poliittisten vankien tukijärjestö. Puna-avun toimintaa ohjasivat kommunistit, joita (tai joiden tukemisesta tuomittuja) myös tuetut vangit olivat. Puna-apu oli Suomen kommunistisen puolueen tavoin kielletty maanalainen järjestö, johon kuulumista saattoi saada syytteen "valtiopetoksen valmisteluun tähtäävän toiminnan edistämisestä". Puna-avun edeltäjiä olivat 1920-luvulla toimineet ja 1930 lakkautetut Valtiollisten vankien huoltoyhdistykset.

Puna-avun käytännön avustustoiminta muodostui muun muassa ruokapakettien ja muun tarpeellisen toimittamisesta vangeille. Naiset rahoittivat toimintaa esimerkiksi valmistamalla käsitöitä ja järjestämällä myyjäisiä. Puna-apu julkaisi lehteä *Vankien Toveri* ja muita monistettuja tiedotteita, joissa pyrittiin valistamaan ihmisiä poliittisten vankien ahdingosta ja huonosta kohtelusta.

Suomen Punainen Apu oli osa Kansainvälistä Punaista Apua (MOPR).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen Punainen Apu[vanhentunut linkki] (Kansan Arkisto)
**Unkarin kansantasavalta** (unk. *Magyar Népköztársaság*) oli Unkarin valtion virallinen nimi vuosina 1949–1989, jolloin Unkarin kommunistisella puolueella oli johtava asema. Unkarin kansantasavalta oli Varsovan liiton jäsenvaltio, ja sen ulkopolitiikka oli Neuvostoliitolle myönteistä. Maa kuului lisäksi Keskinäisen taloudellisen avun neuvostoon (SEV) osallistuen näin sosialististen maiden taloudelliseen työnjakoon clearing-kaupan kautta.

Perustaminen
------------

Puna-armeijan saapuessa Unkariin ja sen perustaessa tukikohtia Unkariin maahan perustettiin poliisiorganisaatio AVO valvomaan oppositiota. Kommunistisella progandalla vaikutettiin Neuvostoliiton tukeman kommunistisen puolueen vallan laillistamiseen maassa. Unkarin kommunistinen puolue sai vain 17 prosenttia äänistä demokraattisesti järjestyissä vaaleissa, joissa itsenäinen talonpoikais- ja maataloustyöläisten puolue muodosti hallituskoalition pääministeri Zoltán Tildyn johdolla vuonna 1945. Kommunistit painostivat hallitusta myöntämään heille sisäministerin viran. Sisäministeriksi tuli kommunisti László Rajk, joka perusti AVO:n vuonna 1946. Neuvostoliitto painosti Mátyás Rákosin ottamaan vallan vuonna 1947. Rákosi puolestaan painosti niitä hallituksen jäseniä eroamaan, jotka eivät olleet kommunisteja, koska he olivat väitetysti fasisteja. Unkari julistettiin sosialistiseksi kansantasavallaksi vuonna 1949. Josif Stalinin kuoleman jälkeen Unkarin pääministeriksi valittiin Imre Nagy vuonna 1953. Vuonna 1956 maassa tapahtui Unkarin kansannousu, jonka Varsovan liiton maat Romaniaa lukuun ottamatta kukistivat Neuvostoliiton johdolla estääkseen Unkaria irtautumasta Neuvostoliiton ulkopolitiikan ja Itä-Euroopan sosialististen maiden piiristä.

Kansantasavallan loppu
----------------------

Unkarin valtio muutti luonnettaan tavanomaisemmaksi tasavallaksi Berliinin muurin murruttua ja Neuvostoliiton suoran vaikutuksen Unkarissa heikennyttyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Norton, Donald H.: *Essentials of European History: 1935 to the Present*, s. 47. Piscataway, New Jersey: Research & Education Association, 2002. ISBN 0-87891-711-X. (englanniksi)
2. ↑  UN General Assembly Special Committee on the Problem of Hungary  1957. Yhdistyneet kansakunnat.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unkarin kansantasavalta** Wikimedia Commonsissa
UimahypytUimahypyt
**Vuoden 1992 kesäolympialaisten uimahypyt** järjestettiin 26. heinäkuuta – 3. elokuuta 1992 Piscina Municipal de Montjuïc'ssa Barcelonassa. Tämä oli 20. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 100 osanottajaa 31 eri maasta.

Mitalistit
----------

### Miehet

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Yhdysvallat Mark Lenzi | Kiina Tan Liangde | Yhdistynyt joukkue Dmitri Sautin |
| 10 metrin kerroshypyt | Kiina Sun Shuwei | Yhdysvallat Scott Donie | Kiina Xiong Ni |

### Naiset

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| 3 metrin ponnahduslauta | Kiina Gao Min | Yhdistynyt joukkue Irina Laško | Saksa Brita Baldus |
| 10 metrin kerroshypyt | Kiina Fu Mingxia | Yhdistynyt joukkue Jelena Mirošina | Yhdysvallat Mary Ellen Clark |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kiina | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2. |  Yhdysvallat | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3. | Yhdistynyt joukkue Yhdistynyt joukkue | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 4. |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* Diving at the 1992 Barcelona Summer Games (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

  

UimahypytUimahypyt olympialaisissa
1896–1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 1992 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pelota (*Näytöslaji*) | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rullaluistinhockey (*Näytöslaji*) | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo (*Näytöslaji*) | Taitouinti | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Linda de Vries** (s. 4. helmikuuta 1988 Assen) on alankomaalainen pikaluistelija.

De Vries kuului Alankomaiden joukkueeseen, joka voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2012. Hän sai lisäksi pronssia 1 500 metrillä ja oli viides 3 000 metrillä. Hän sijoittui samana vuonna neljänneksi sekä yleisluistelun EM- että MM-kilpailuissa. Hän saavutti 2013 yleisluistelun EM-kilpailuissa hopeaa ja oli MM-kilpailuissa yleisluistelussa ja 5 000 metrillä neljäs sekä 3 000 metrillä viides. Vuonna 2015 hän sai yleisluistelussa EM-pronssia ja oli MM-kilpailuissa viides. Seuraavana vuonna hän sijoittui yleisluistelun MM-kilpailuissa neljänneksi.

Ennätykset
----------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 39,26 | Calgary | 7. maaliskuuta 2015 |
| **1 000 m**  | 1.16,74 | Calgary | 28. helmikuuta 2015 |
| **1 500 m** | 1.55,57 | Calgary | 8. maaliskuuta 2015 |
| **3 000 m** | 4.01,00 | Salt Lake City | 15. marraskuuta 2013 |
| **5 000 m** | 7.02,77 | Heerenveen | 13. tammikuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Linda de Vries (NED) *schaatsstatistieken.nl*. Viitattu 10.3.2015. (hollanniksi)
2. 1 2  Sportler-Visitenkarte von Linda de Vries *speedskatingnews.info*. Viitattu 6.3.2016. (saksaksi)
Red Leicester-juustoa.
**Red Leicester** on englantilainen Leicestershiren alueelta peräisin oleva lehmänmaitojuusto. Juustoa kutsutaan joskus myös lyhyemmin nimellä **Leicester**.

Red Leicester on peräisin Englannin Leicestershiren alueelta, jossa juustojen valmistuksen historia ulottuu useamman sadan vuoden päähän. Leicesterin kaupungin juustotori avattiin vuonna market. Aikanaan Red Leicester-juustoa myytiin paitsi sen valmistusalueella, mutta myös esimerkiksi Lontoossa. Ehkä tunnetumpi alueen juustoista on Stilton. Red Leicester-juuston erotti Stiltonista etenkin sen parempi säilyvyys. Usein juustojen valmistajat tuottivat molempia juustotyyppejä. Red Leicester-juuston punainen väritys on peräisin siemenistä valmistettavasta annatosta, jonka käyttö oli aikanaan tavallista useissa englantilaisissa juustoissa.

Leicester-juustoa alettiin tuottaa teollisesti vuonna 1875. Samalla sen tuotanto paikallisilla maatiloilla romahti. Elintarvikevärien käyttö kiellettiin toisen maailmansodan säännöstelyn takia. Juustoa valmistettiin tuolloin värittömänä muotona. Kun elintarvikevärien käyttö tuli jälleen mahdolliseksi alettiin puhua "Red" (suom. punainen) Leicester-juustosta, jotta tehtäisiin selvä ero huonompilaatuisena pidettyyn sodanajan juustoon.

Nykyisin suurin osa Red Leicester-juustosta tuotetaan teollisesti. Teollisilla juustoilla ei ole kuorta ja ne pakataan yleensä myyntiä varten neliskulmaisiin muovipakkauksiin. Vuonna 2006 Sparkenhoe Farm aloitti uudestaan myös joksikin aikaa kokonaan kadonneen perinteikkäämmän maatilajuuston valmistuksen. Perinteinen juusto on kuivempaa ja kovempaa, kuin teollinen juusto. Red Leicester-juustoa voidaan käyttää cheddarjuuston tapaan sellaisenaan juustolautasilla, tai esimerkiksi ainesosana muussa ruuanlaitossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 609-610. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
2. ↑  Red Leicester British Cheese Board. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)
Ida Trotzig nuorena naisena.**Ida Trotzig** (o.s. *Magnét* 6. syyskuuta 1864 Kalmar, Ruotsi – 5. marraskuuta 1943 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen valokuvaaja, etnografi, japanologi, kirjailija ja taidemaalari, joka vietti runsaat 30 vuotta 1800–1900 -lukujen vaihteessa Japanissa.

Elämä ja ura
------------

### Perhe

Trotzigin vanhemmat olivat toimistopäällikkö Henrik Magnét ja Bertha Trotzig. Vuonna 1888 hän meni naimisiin enonsa Herman Trotzigin kanssa. Koska hänen miehensä oli poliisipäällikkönä Koben ulkomaalaisalueella, Ida muutti Japaniin. Siellä hän oppi japania. Vuonna 1894 heidän ensimmäinen lapsensa Inez syntyi.

Lähteet
-------

1. ↑  (de) Andreas Beyer (toim.) ja Bénédicte Savoy (toim.), Artists of the World Online, Berliini, K. G. Saur Verlag ja De Gruyter, 2009 (ISSN 2750-6088, OCLC 884380517, DOI 10.1515/AKL)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Braw, Monica: Ett levande förflutet.  *Svenska Dagbladet*, 3.7.2010.  (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ida Trotzig

Aiheesta muualla
----------------

* Ida Trotzig Tukholman Etnografisessa museossa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Yhdysvaltalaisdiplomaatti Robert Rossowin piirtämä kartta Iranille kuuluneesta alueesta.
**Azerbaidžanin kriisi** oli kylmän sodan alkuun liittyvä konflikti Neuvostoliiton ja Iranin välillä.

Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto ja Britannia olivat miehittäneet Iranin turvatakseen maiden välisen huoltoreitin ja Iranin öljyvarojen hallinnan. Myöhemmin myös Yhdysvallat lähetti sotilaita Iraniin. Maiden välisen sopimuksen mukaan niiden tuli vetää joukkonsa pois Iranista viimeistään kuuden kuukauden kuluttua sodan loppumisesta.

Sodan päätyttyä Neuvostoliitto jatkoi Iraniin kuuluvan Azerbaidžanin miehittämistä. Neuvostojoukkojen tukema Azerbaidžanin demokraattinen puolue otti alueella vallan käsiinsä ja perusti joulukuussa 1945 hallituksen Täbriziin. Vastaavanlainen hallitus perustettiin Azerbaidžanin kurdialueen keskukseen Mahabadiin. Teheranissa pelättiin, että Neuvostoliitto haluaa erottaa alueen Iranista ja liittää sen Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan.

Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta.

Azerbaidžanin kriisiä on pidetty yhtenä kylmän sodan merkkipaaluista, joka sai Yhdysvallat näkemään Neuvostoliiton uutena strategisena vihollisena. Iranissa se herätti myötätuntoa Yhdysvaltoja kohtaan. Azerbaidžanissa Iranin hallituksen rankaisutoimet johtivat yhteiskunnallisten uudistusten mitätöintiin ja 15 000 demokratialiikkeen aktivistin tuhoamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Encyclopedia of the Modern Middle East & North Africa, second edition*, s. 346. Farmington Hills: Thomson Gale, 2004. ISBN 0-02-865987-2.
2. ↑  Lorentz, John H.: *Historical Dictionary of Iran, second edition*, s. 41. Lanham: The Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-5330-0.
3. ↑  Lorentz, John H.: *Historical Dictionary of Iran, second edition*, s. 42. Lanham: The Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-5330-0.
4. ↑  *Narody mira: Narody Perednei Azii*, s. 300. Moskva: Izdatelstvo Akademii nauk SSSR, 1957.
**Marija Kondratjevna Gorohovskaja** (ven. Мария Кондратьевна Гороховская; 17. lokakuuta 1921 Jevpatorija, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 22. heinäkuuta 2001 Tel Aviv, Israel) oli neuvostoliittolainen voimistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti Helsingin olympialaisista seitsemän mitalia, eli enemmän kuin yksikään toinen nainen olympialaisten historiassa.

Toisen maailmansodan aikana Gorohovskaja oli vapaaehtoisena armeijan palveluksessa. Hän työskenteli Natsi-Saksan Leningradin piirityksen aikana Leningradin sairaaloissa.

Gorohovskaja kilpaili *Stroitjel Harkov* -joukkueessa ja voitti ensimmäisen Neuvostoliiton-mestaruutensa vuonna 1948 puomilla. Helsingin olympialaisiin hän tuli kaksinkertaisena maansa mestarina. Neuvostoliittolaiset voimistelijat eivät olleet aiemmin kilpailleet kansainvälisissä kilpailuissa ja Helsingissä maa osallistui ensimmäistä kertaa olympialaisiin.

Neuvostovoimistelijat hallitsivat Helsingin olympiavoimistelua. Gorohovskaja oli naisten kilpailun varmin osanottaja ja voitti hopeaa jokaiselta telineeltä: hypyistä, nojapuilta, puomilta ja permannolta. Hän voitti kultaa suorituksensa ansiosta 8-ottelussa ja samalla Neuvostoliitto voitti kultaa joukkuekisasta sekä hopeaa yhteisvoimistelusta.

Vuonna 1954 Gorohovskaja voitti ainoan maailmanmestaruutensa, kun hän kuului Neuvostoliiton joukkuemestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Henkilökohtaisesti Gorohovskaja sijoittui pronssille permannolla. Neuvostoliiton-mestaruusmitaleita Gorohovskaja voitti urallaan yksitoista kappaletta.

Gorohovskaja lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen. Hän työskenteli uransa jälkeen voimistelutuomarina ja opettajana.

Vuonna 1990 Gorohovskaja muutti Israeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*, s. 163. Porvoo: WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.
2. 1 2 3 4  Maria Gorokhovskaya International Jewish Sports Hall of Fame. Viitattu 23. kesäkuuta 2008. (englanniksi)
3. ↑  Kolkka, Sulo: *The Official Report of the Organizing Committee for the Games of the XV Olympiad*, s. 441. Porvoo: WSOY, 1955. Official Olympic Reports (pdf). (englanniksi)
4. ↑  Maria Gorokhovskaya (USSR) Gymn Forum. Viitattu 23. kesäkuuta 2008. (englanniksi)
Georg Masalin (1937)
**Georg Masalin** (6. huhtikuuta 1877 Viipuri – 8. maaliskuuta 1955 Porvoo) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Masalinin vanhemmat olivat kappalainen Bror Karl Masalin ja Hilda Weman ja puoliso vuodesta 1910 sairaanhoitaja Elna Alice Relander. Masalin kävi kansakoulun Viipurissa, neljä luokkaa Hämeenlinnan normaalilyseota 1887–1892 ja viidennen luokan sekä kuudetta luokkaa ruotsinkielisessä reaalilyseossa Turussa 1895–1896. Insinööriopintoja Masalin harjoitti Mittweidan teknillisessä opistossa Saksassa 1899–1901 ja oli ylimääräinen oppilas Suomen Polyteknillisessä opistossa ja Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa 1904–1905. Hän teki myös opintomatkoja Eurooppaan.

Masalin työskenteli turkulaisissa yrityksissä 1893–1899, oli Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaftin piirtäjä Frankfurt am Mainissa 1900–1901, AG Brown Boveri & Cie:n harjoittelija Mannheimissa 1901–1902, Finska Elektrokemiska Ab:n insinööri Imatralla 1902–1904, Paul Wahl & Co:n sähköosaston insinööri Turussa 1905–1909 sekä Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaftin insinööri Viipurissa 1909–1911.

Wiborgs Elektriska och maskinaffär G. Masalin -yhtiön perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja Masalin oli 1911–1918 sekä J. E. Cronvallin eli vuodesta 1936 Oy Cronvall Ab:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1919–1947 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1948. Masalin oli myös Tehdasosakeyhtiö Sepon pääosakas ja toimitusjohtaja 1914–1918, Suomen Kaapelitehdas -yhtiön osakas vuodesta 1917 ja johtokunnan jäsen 1927–1948, Wiipurin Sähkö- ja Koneliike -yhtiön osakas ja johtokunnan jäsen sekä Osakeyhtiö Palokaluston eli vuodesta 1930 Oy Masalin & Co Ab:n ja myöhemmin MAKO:n perustajaosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1920–1933. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Masalin sai 1947. Taiteilija Eero Järnefelt maalasi hänen muotokuvansa 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Georg Masalin *Biografiasampo*. Viitattu 9.8.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Masalin kuollut.  *Uusi Suomi*, 16.3.1955, nro 73, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 9.8.2022.
**Sylvain Ripoll** (s. 15. elokuuta 1971) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Toukokuusta 2017 lähtien hän on toiminut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.

Ura pelaajana
-------------

Ripoll aloitti pelaajauransa Stade Rennais'n puolustuksessa. Hän teki ensiesiintymisensä kaudella 1990/91 ja murtautui seuran pelaavaan kokoonpanoon toden teolla seuraavalla kaudella. Rennes putosi keväällä 1992 Division 2:een, jossa Ripoll jatkoi seuran paidassa vielä kaksi kautta. Kaudeksi 1994/95 hän siirtyi Le Mansiin, josta hyvien esitysten myötä FC Lorientiin. Ripoll urakoi ensimmäisellä Lorient-kaudellaan 39 sarjaottelua ja kuului myös seuraavina vuosina seuran kantaviin voimiin Division 2:ssa. Hän pelasi myös liigassa, johon Lorient nousi kaudeksi 1998/99. Ripoll lopetti pelaajauransa Lorientissa loukkaantumisten myötä vuonna 2003.

Ura valmentajana
----------------

Ripoll jatkoi uraansa Lorientin palveluksessa valmentajana, kun hänestä kesällä 2003 tuli Christian Gourcuffin apuvalmentaja. Kaksikon johdolla Lorient nousi kauden 2005/06 päätteeksi liigaan. Lorient vahvisti asemansa liigaseurojen joukossa ja kaudella 2009/10 sijoittui seitsemänneksi tehden näin seurahistorian parhaan tuloksen pääsarjatasolla. Gourcuff jätti päävalmentajan paikkansa 11 vuoden jälkeen kauden 2013/14 päätteeksi ja Ripoll nousi seuran päävalmentajaksi. Ripollin johdolla Lorient on joutunut taistelemaan sarjapaikkansa puolesta, mutta kahden perättäisen 15. sijan myötä pysynyt liigassa. Kaudella 2016/17 Lorient vajosi liigan putoamiskamppailuun jo alkukaudesta. Kehnojen tulosten myötä Lorient ja Ripoll purkivat sopimuksensa lokakuun lopulla 2016, kun Lorient oli hävinnyt kahdeksan pelaamistaan kymmenestä liigaottelusta.

Toukokuussa 2017 Ripollista tuli Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja.

Lähteet
-------

1. ↑  A Lorient pour rester dans le groupe de tête...
2. ↑  Sylvain Ripoll met un terme à sa carrière (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Au revoir Pouliquen, Rebonjour Gourcuff (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ripoll succède à Gourcuff
5. ↑  LORIENT AND RIPOLL PART WAYS
6. ↑  Sylvain Ripoll nommé sélectionneur des Espoirs

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Christian Gourcuff** | **FC Lorientin päävalmentaja**2014–10/2016 | Seuraaja:**Bernard Casoni** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Pierre Mankowski** | **Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja**5/2017– | Seuraaja:**–** |
Anton Hjalmar Leppälä (1936)
**Anton Hjalmar Leppälä** (26. elokuuta 1886 Hausjärvi – 21. heinäkuuta 1949 Tuusula) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Leppälän vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Erik Leppälä ja emäntä Maria Flora Leppälä ja puoliso vuodesta 1906 Elli Julia Holmila. Leppälä kävi vain kansakoulun, mutta perehtyi sittemmin laajasti käsityöalaan Keski-Euroopassa. Lasinleikkaajana ensin toimittuaan hän perusti oman peilitehtaan vuonna 1915. Suomen sisällissota vaikutti myös peilimarkkinoihin, peilien tuotanto teollistui ja tarjonta Suomeen tuli Euroopasta eikä enää Venäjältä. Leppälän onnistui nykyaikaistaa oman peilitehtaansa koneet ja tuotantomenetelmät ja vallata merkittävästi kotimaan markkinoita tuonnilta.

Vuonna 1938 Leppälä laajensi liiketoimintaansa perustamalla Riihimäelle peili- ja lasihiomon ja hankkimalla vähän myöhemmin vielä toisen vastavan yrityksen Turusta. Hänellä oli myös peilien kultaamo ja kehystämö. Leppälä myös työllisti ja koulutti peilialalle paljon henkilöitä ja kannusti heitä yrittäjiksi. Hänellä oli runsaasti luottamustehtäviä käsi- ja pienteollisuuden piirissä ja omalla alallaan. Teollisuusneuvoksen arvonimi Leppälälle myönnettiin vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anton Hjalmar Leppälä *Biografiasampo*. Viitattu 7.2.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 24.7.1949, s. 3.
**Firat Arslan** (s. 28. syyskuuta 1970 Friedberg, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksanturkkilainen ammattilaisnyrkkeilijä ja WBA-liiton alemman raskaansarjan (90,7 kg) hallitseva maailmanmestari.

Arslan aloitti nyrkkeilyuransa 18-vuotiaana. Vaikka Arslan aloitti nyrkkeilyuransa melko vanhalla iällä, hän voitti amatöörinä 81 kaikkiaan 92:sta käymästään ottelusta ja voitti lukuisia mestaruuksia Saksan nyrkkeilyliigassa.

Ammattilaiseksi Arslan ryhtyi vuonna 1997 ja teki yhdessä ystävänsä Luan Krasniqin kanssa sopimuksen *Panix Promotion* -tallin kanssa. Kärsittyään uransa ensimmäisen tappion joulukuussa 2000 hän otteli seuraavan vuoden toukokuussa Saksan alemman raskaansarjan mestaruudesta Ruediger Mayta vastaan, mutta hävisi kymmeneräisen kamppailun kaikin tuomariäänin. Jatkettuaan uraansa Arslan pääsi toukokuussa 2003 iskemään German International -tittelistä Bruce Ozbekia vastaan. Hän voitti täydet kymmenen erää kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussaan elokuussa hän kohtasi Vadim Tokarevin IBF-liiton intercontinental-titteliottelussa, joka päättyi ratkaisemattomaan. Saman vuoden joulukuussa Arslan otteli vielä WBA-liiton intercontinental-tittelistä, mutta hävisi 12-eräisen kamppailun Lubos Sudalle.

Maaliskuussa 2004 Arslan kohtasi Marco Heinichenin avoimena olleesta Saksan-mestaruudesta ja voitti ottelun viidennen erän tyrmäyksellä. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti nimiinsä Euroopan nyrkkeilyliiton EU-tittelin pistevoitolla Lee Manuel Ossiesta kymmeneräisessä ottelussa. Vielä saman vuoden joulukuussa hän voitti nimiinsä WBO:n intercontinental-tittelin seitsemännen erän teknisellä tyrmäyksellä Alexander Petkovicia vastaan. Hän puolusti titteliään voitokkaasti Carlos Cruzatia ja Gabor Halaszia vastaan.

Voitettuaan lokakuussa 2006 Grigori Drozdin eteni Arzlan WBA-liiton maailmanmestaruusotteluun, jonka voittaja julistettaisiin väliaikaismestariksi. Ottelu pidettiin kesäkuussa 2007, vastustajana Valeri Brudov. Ottelu tuomittiin Arslanin voitoksi hajaäänipäätöksellä. Vakiinnuttaakseen tittelin nimiinsä Arslanin täytyi vielä voittaa varsinainen mestari, 43-vuotias Virgil Hill. Marraskuussa 2007 Dresdenissä järjestetyssä ottelussa Arslan vei voiton nimiinsä kaikin tuomariäänin. Arslan puolusti mestaruuttaan toukokuussa 2008 pistevoitolla Darnell Wilsonia vastaan. Arslan menetti WBA-liiton tunnustaman mestaruuden kärsittyään tappion teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä Guillermo Jonesille syyskuussa 2008.

Lähteet
-------

* Firat Arslanin kotisivu
* Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |



|  |  |
| --- | --- |
|  | Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä.Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee "Firat Arslan", voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla. |
**Jodi Benson** (oik. **Jodi Marzorati**, s. 10. lokakuuta 1961 Rockford, Illinois) on yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten *Pieni merenneito* -animaatioelokuvasta Arielin äänenä. Elokuvan jälkeen hän on ollut muun muassa useissa Disneyn tuottamissa animaatiosarjoissa ja elokuvissa Arielin äänenä.

Elämäkerta
----------

Benson syntyi Rockfordissa, Illinoisissa vuonna 1961 Jodi Marzoratina. Hän kävi Boylanin katolilaista high schoolia, jonka jälkeen Benson opiskeli collegessa Millikinin yliopistossa Decaturissa Illinoisissa. Ensimmäisenä lukuvuotena Benson opiskeli lakia, mutta vaihtoi sen musikaali teatteriin. Opiskelun aikana hän pääsi esiintymään muutaman kerran Broadwaylla ja valmistumisensa jälkeen Benson siirtyi vakituisesti esiintymään Broadwaylle teatteriin.

Benson asuu Etelä-Georgiassa yhdessä aviomiehensä Ray Bensonin kanssa. Heillä on kaksi lasta.

### Ääninäyttelijänä

Benson näytteli pitkään teattereissa ja erityisesti Broadwaylla. Ääninäyttelijäksi hän päätyi vuonna 1989, kun Benson koe-esiintyi yli 500 muun näyttelijän kanssa Pieni merenneito -elokuvan pääroolia Arielia varten. Elokuvan jälkeen hän on toiminut hahmon virallisena äänenä lähes 20 vuotta. Listaan mahtuvat muun muassa Pieni merenneidon animaatiosarja, useita vieras esiintymisiä eri Disneyn tuottamissa animaatiosarjoissa, kuten *Mikin klubi*. Lisäksi Benson oli Arielin äänenä *Kingdom Hearts* ja *Kingdom Hearts II* -videopeleissä. Tämän lisäksi Benson on ääninäytellyt useissa muissa animaatiosarjoissa lähinnä vierailevissa rooleissa, kuten Camp Lazlossa, Batman of the Futuressa, Duck Dodgersissa ja The Grim Adventures of Billy & Mandyssa. Benson oli myös mukana animaatioelokuvissa Joosef – unten kuningas ja Toy Story 2:ssa Barbin äänenä.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Jodi Benson Voice Chasersissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Jodi Benson TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Hjalmar Vilhelm Bredenberg**  (30. tammikuuta 1892 Bromarv – 31. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilallinen Johan Wilhelm Bredenberg ja Edla Johanna Pettersson.

Opinnot
-------

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hangon ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1915 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan.

Jääkäriaika
-----------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 14. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin hoidettavaksi Vaasassa sijaitsevaan etappisairaalaan, mutta hänen vaikeiden vammojen johdosta hänet siirrettiin Turun lääninsairaalaan, jossa tämä ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut ja rautaristillä palkittu soturi lopulta menehtyi 31. lokakuuta 1918. Hänet on haudattu Hangon hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 1. maaliskuuta 1916
* Gruppenführer 20. huhtikuuta 1916
* Luutnantti 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |
*Tämä artikkeli kertoo skandinaavisesta jumalattaresta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
*Frigg kehräämässä*
**Frigg** on skandinaavisessa mytologiassa jumaläiti ja hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar. Frigg on Odinin toinen vaimo, ja heille syntyivät lapset Thor, Höder ja Balder. Hän avustaa naisia Freijan kanssa synnytyksissä ja lasten nimeämisessä. Frigg näkee Odinin lailla tulevaisuuteen. Hänellä on myös kaksi palvelijatarta, Fulla ja Gnå, jotka huolehtivat Friggistä ja tietävät hänen salaisuutensa. Odinin vaimona hänet tunnetaan myös "Taivaiden Kuningattarena". Hän on yksi pääjumalattarista Asgårdissa, missä hänen salinsa, Fensalir (Vesisali) sijaitsee. Friggillä oli meren keskellä sijainnut kartano, missä hän viihtyi useasti.

Germaanisissa kielissä perjantai on nimetty Friggin mukaan. Esimerkiksi englannin *Friday* juontuu vanhan englannin sanoista *Frīge's day*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tynni, Aale: *Eddan jumalrunot*, s. 16. WSOY, 1982. ISBN 951-0-11503-7.
2. ↑  Haworth-Maden, Clare; Kingsley, Rebecca: *Viking Gods*, s. 34. Grange Books, 1998. ISBN 1-84013-118-7.
3. ↑  Cotterell, Arthur: *Mytologia: jumalia, sankareita, myyttejä*, s. 127. Parragon, 2005. ISBN 1-40546-057-1.
4. ↑  Wissen media Verlag GmbH: *Kulttuurien kiehtova historia, Idän ja lännen viisautta*, s. 16. Alkuperäinen teos *Die ungelösten Rätsel der Menscheit*. Suomentanut Ergobum Oy. Weilin+Göös, 2003. ISBN 951-35-6656-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frigg** Wikimedia Commonsissa
**São Tomé ja Príncipen kansalliskokous** (port. *Assembleia Nacional de São Tomé e Príncipe*) on São Tomé ja Príncipen yksikamarinen parlamentti, joka käyttää maassa korkeinta lainsäädännöllistä valtaa. Se koostuu 55 vaaleilla valitusta edustajasta, joiden kauden pituus on 4 vuotta.

Historia
--------

Kansalliskokous perustettiin vuonna 1975. Ensimmäiset edustajat valittiin 7. ja 8. heinäkuuta pidetyissä vaaleissa, ja maa itsenäistyi viikkoa myöhemmin. Ensimmäisen kansalliskokouksen virkakausi oli vain 90 päivää ja uudet vaalit pidettiin jo joulukuussa 1975.

Vuonna 2000 kansalliskokouksesta tuli Parlamenttienvälinen liiton jäsen.

Viimeisimmät vaalit järjestettiin vuonna 2022, jossa suurimmaksi puolueeksi nousi ADI.

Edustajat
---------

Edustajien tulee olla täysivaltaisia äänioikeutettuja (väh. 18-vuotiaita São Tomé ja Príncipen kansalaisia), joilta ei ole lakiteitse viety poliittisia oikeuksia esim. vankeustuomion vuoksi.

Perustuslain mukaan kansalliskokouksen edustajien tulee edustaa kaikkia sãotomépríncipeläisiä eikä vain omaa vaalipiiriään. Kiintiöpaikkoja erityisryhmille ei käytännössä ole, mutta tasa-arvolain mukaan vaaleissa ehdokaslistojen kahden ensimmäisen ehdokkaan tulee edustaa molempia sukupuolia. Lain tarkoitus on pyrkiä siihen, että molemmilla sukupuolilla olisi vähintään 40 % edustus parlamentissa.

Kansalliskokouksen toimintaa johtaa puhemies, joka on 8. marraskuuta 2022 lähtien ollut ADI-puoluetta edustava Celmira Sacramento.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sao Tome and Principe 1975 (rev. 2003) Constitution - Constitute *constituteproject.org*.  2023. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Sao Tome and Principe *Parline: the IPU’s Open Data Platform*.  5.7.2018. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Historial *Assembleia Nacional de Sao Tom e Principe*.  2023. Viitattu 2.10.2023. (portugaliksi)
4. ↑  Elections: Sāo Tomēan Legislative Election *IFES Election Guide*.  2023. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
5. ↑  IPU PARLINE database: SAO TOME AND PRINCIPE (Assembleia nacional), Electoral system *archive.ipu.org*. Viitattu 2.10.2023.
6. ↑  Celmira Sacramento eleita nova presidente do parlamento são-tomense por larga maioria *Rádio e Televisão de Portugal*.  8.11.2022. Viitattu 2.10.2023. (portugaliksi)