recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henrik Paersch** (s. 21. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen elokuvaaja. Hän on voittanut kuvauksestaan kahdesti Jussi-palkinnon, vuonna 1982 elokuvista *Ajolähtö* ja *Ramses ja unet*, ja vuonna 1984 elokuvasta *Pessi ja Illusia*. Hän on myös kuvannut Renny Harlinin ensimmäisen pitkän elokuvan *Jäätävän poltteen*.

Henrik Paersch on ollut mukana kymmenien suomalaiselokuvien tuotannossa. Vuonna 1992 hän perusti elokuvakalustoa ja studiotilaa vuokraava Angel Films Oy:n, jolla on studio Helsingin Herttoniemessä. Vuoden 2011 alussa Angel Films Oy yhdistyi Devil Rentals Oy:n ja ruotsalaisen Dagsljus Ab:n kanssa.

Vuonna 2004 Paersch perusti hydrokoptereita ja muita kelirikkokulkuneuvoja suunnittelevan ja markkinoivan Arctic Airboat Oy:n, ja on vuodesta 2011 asti toiminut yrityksen pääsuunnittelijana.

Paersch on koulutukseltaan taiteen kandidaatti. Hän on toiminut Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
2. ↑  Henrik Paersch Elonetissä.
3. ↑  *Jäätävä polte* Elonetissä.
4. ↑  Yritys (Arkistoitu – Internet Archive), Angel Films Oy. Viitattu 23.11.2014.
5. ↑  History of Arctic Airboats (Arkistoitu – Internet Archive), Arctic Airboat Oy. Viitattu 23.11.2014.
6. ↑  Nimitykset: Henrik Paersch, Arctic Airboat Oy, Taloussanomat 6.1.2011. Viitattu 23.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Henrik Paersch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Kristus Potterin kirkko** (engl. *Church of the Potter Christ*) oli Arnold Potterin (1804-1872) 1857 perustama, myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Arnold Potter kuului profeetta Joseph Smithin kannattajiin, ja hän oli ensimmäisten myöhempien aikojen pyhien mukana asuttamassa Utahia vuonna 1848. Smithin seuraaja Brigham Young lähetti Potterin 1856 lähetystyöhön Australiaan. Siellä ollessaan Potter koki kertomansa mukaan voimakkaan uskonnollisen kokemuksen, jossa Jumalan voima ja kirkkaus ympäröi hänet. Potter tunsi Jumalan ottaneen hänen omaksi Pojakseen, Kristukseksi. Potter oli vakuuttunut siitä, että hän oli Kristus maan päällä ja lopun aikojen messias. Hän alkoi käyttää itsestään nimeä Kristus Potter. Lisäksi Potter kertoi enkelien sanelleen hänelle uuden pyhän kirjoituksen. Potterin mukaan juuri tämä oli se kirja, jonka perusteella ihmiset tultaisiin tuomitsemaan viimeisellä tuomiolla.

Vuonna 1857 Potter palasi Australiasta Kaliforniaan. Hän alkoi julistaa sanomaansa paikallisissa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon seurakunnissa, keräten ympärilleen muutamia kannattajia. 1861 Potter ilmoitti muuttavansa seuraajineen lähelle Independenceä Missouriin. Independence oli profeetta Smithin aikoinaan saaman ilmoituksen perusteella se paikka, jonne Siion tultaisiin aikoinaan kokoamaan. He muuttivat ensiksi Saint Marysiin, Millsin piirikuntaan Iowassa. Saint Marys tuhoutui tulvassa 1865 ja Potter seuraajineen muutti läheiseen Council Bluffsiin. Potter vietti päivänsä kulkien pitkin Council Bluffsin katuja saarnaten ihmisille. Hänellä oli pitkä musta parta ja yllään vaalea kaapu. Hänen seuraajansa käyttivät mustia kaapuja. Potterin seuraajat muodostivat eräänlaisen kommuunin, yhteisön, jossa he elivät yhteistaloudessa. Hänen seuraajajoukkonsa oli aikalaisten kertoman mukaan pieni, mutta sitäkin uskollisempi. Potter järjesti seuraajineen kiihkeitä rukouskokouksia, joissa puhuttiin kielillä, nähtiin näkyjä ja saatiin profetioita. Usein nämä kokoukset huipentuivat Potterin saamaan uuteen ilmoitukseen Jumalalta. 

1872 Potter ilmoitti eräässä rukouskokouksessa, että oli tullut aika hänen nousta taivaaseen. Opetuslastensa seuraamana hän ratsasti aasilla läheiselle kukkulalle ja hyppäsi alas jyrkänteeltä. Vastoin odotuksiaan Potter kuitenkin syöksyi maahan ja ruhjoutui kuoliaaksi. Tämän jälkeen hänen seuraajansa hajaantuivat.
Gallian rannikon kelttiheimojen asuinalueet. Lexovien alue kartan oikeassa yläkulmassa.
**Lexovit** (lat. *Lexovii*) olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallian rannikolla, Seinen suusta länteen. He asuivat nykyisten Lisieux´n ja Bayeux´n seuduilla. Bayexissa asui myös baiokassien heimo, joka on saattanut olla lexovien alainen tai liittolainen. Lexovien pääkaupunki – roomalaisittain *Civitas Lexoviorum* – sijaitsi nykyisen Lisieux´n paikalla.

Vuonna 56 eaa. Gallian rannikon voimakkain kansa venetit valmistautui Caesarin johtamien roomalaisten hyökkäykseen, ja he pyysivät tuolloin apua useilta kelttiheimoilta, myös osismeilta, lexoveilta ja namneteilta. Caesar lähetti Sabinuksen johtamat joukot estämään unelleja, curiosoliitteja ja lexoveja liittymästä venetien johtamaan liittoumaan. Muutama päivä sen jälkeen, kun Sabinus oli saapunut unellien maahan, surmasivat aulercit, eburoviskit ja lexovit neuvostonsa jäsenet, jotka vastustivat sotaa roomalaisia vastaan. Sen jälkeen nämä heimot liittyivät unellien päällikön Viridovixin johtamiin joukkoihin. Sabinus kukisti kuitenkin nämä gallialaiset heimot ja pakotti heidät antautumaan.

Lexovit osallistuivat vuonna 52 eaa. Vercingetorixin johtamaan gallialaisten kansannousuun Caesaria vastaan. He lähettivät Vercingetorixin tueksi 3000 miestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William Smith: LEXO´VII *Dictionary of Greek and Roman Geography (1854)*. Perseus Digital Library. Viitattu 8.2.2022. (englanniksi)
Rautajärven kylä. Pohjantien, Rautajärventien ja Luopioistentien risteys.
*Tämä artikkeli käsittelee kylää Pälkäneellä. Muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Rautajärvi** on kylä Pälkäneellä Kaakkois-Pirkanmaalla entisen Luopioisten kunnan alueella. Rautajärvi sijaitsee seitsemän kilometrin päässä Luopioisten kirkonkylästä ja noin 30 kilometrin päässä Pälkäneen keskustasta. Kylästä on matkaa Tampereelle noin 65 kilometriä.

Rautajärven taajama sijaitsee teiden 322 ja 3200 risteyksen vieressä Rautajärven ja Kantolan kylien rajalla. Taajamassa asuu noin 200 vakituista asukasta, koko kylässä yli 400. Palveluja Rautajärvellä ovat muiden muassa Parturi-Kampaamo Sandra, Kahvila Ravintola EloTähkä, Punttisali Ironlake Kymi sekä sekatavarakauppa Hippeläinen, tosin ruokakauppaa ei enää ole. Rautajärven viimeinen K-kauppa oli K-extra Rautajärvi, joka suljettiin vuonna 2006. Kylälle perustettiin uusi kyläkauppa 2012. Kiinteistö sai jo remonttivaiheessa nimen Pälkäneen itäkeskus.*lähde?*

Kylässä on noin 25 oppilaan peruskoulun alakoulu, joka kattaa koko Pälkäneen kunnan itäisimmän osan.

Rautajärvi sijaitsee Laipanmaan laajan metsäalueen vieressä ja kylästä pääsee sen retkeilyreiteille. Kylän keskellä maisemassa kohoaa Kuhmalahdelta Lammille ulottuvaan pitkittäisharjujaksoon kuuluva Rautakankaan soramuodostuma, jonka äärellä kylän keskus sijaitsee. Kylässä sijaitsee myös samanniminen järvi Rautajärvi (laajuudeltaan 2,43 neliökilometriä), joka on Kukkian pohjoisin osa.

Kylän tapahtumia ovat muun muassa vuosittain elokuun alussa pidettävät markkinat ja maaliskuussa järjestettävät metsätyöperinnepäivät. Rautajärven Mopokerho järjestää talvisin Jääpiitvei-kilpailut pappamopoille.

Rautajärvellä toimii muun muassa kyläyhdistys, Luopioisten sahtiseura sekä vanhoja mopoja harrastava Rautajärven Mopokerho.

Pirkanmaan vuoden kylä 2013 on Rautajärvi.

Rautajärven postinumero on 36910.

Lähteet
-------

* Rautajärven kylän kotisivut
Wallace Carothers
**Wallace Hume Carothers** (27. huhtikuuta 1896 – 29. huhtikuuta 1937) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka on tunnettu muun muassa nailonin keksimisestä. Carothers työskenteli DuPontilla orgaanisen kemian johtajana.

Elämäkerta
----------

Carothers syntyi Burlingtonissa, Iowassa. Hän aloitti akateemisen uransa Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa vuonna 1924. Hän toimi myös kemian osaston johtajana Tarkio Collegessa, Missourissa, vaikka oli vielä itsekin opiskelija. Carothers siirtyi Harvardin yliopistoon vuonna 1926, minkä jälkeen hän vuonna 1928 siirtyi DuPontille työskentelemään polymeerien parissa. 

DuPontilla Carothersin työryhmä keksi 1932 neopreenin, ensimmäisen synteettisen kumin. Sen jälkeen ryhmä kiinnostui estereihin ja amideihin pohjautuvista polymeereistä ja syntetisoi ensimmäisen polyesteri-superpolymeerin, nailonin edeltäjän. Useita vuosia myöhemmin Carothers suoritti kokeita, jotka johtivat nailonin tuotantoon.

Vuonna 1936 Carothers valittiin ensimmäisenä teollisuuskemistinä Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan. 

Carothersin epäiltiin olevan luonteeltaan maanis-depressiivinen. Hän teki itsemurhan 29. huhtikuuta 1937 juomalla kaliumsyanidiliuoksen (eli *syankaliumia*, joka muodostaa vatsalaukussa tappavan myrkyllistä sinihappoa eli syaanivetyä). Hän kuoli kaksi vuotta ennen kuin nailonkuitujen teollinen valmistus aloitti synteettisten kuitujen vallankumouksen. Itsemurhan aikana Carothersin vaimo oli toisella kuukaudella raskaana. Hänen ainoa lapsensa, tytär Jane, syntyi siis isättömänä.

Chemical Heritage Foundation julkaisi vuonna 1996 DuPontilla työskennelleen Matt Hermesin kirjoittaman Carothersin elämäkerran *Enough for One Lifetime, Wallace Carothers the Inventor of Nylon*, ISBN 0-8412-3331-4.

Lähteet
-------

1. ↑  Wallace Carothers and the Development of Nylon ACS. Viitattu 4.12.2014.
2. ↑  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 4*, s. 255. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18421-7.
3. ↑  The tragic story of Wallace Hume Carothers  2008. FT Magazine. Viitattu 4.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wallace Carothers**.
* Chemheritage.org: Wallace Carothers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Rautaa rajan taa** on humoristinen musiikkidokumenttielokuva suomalaisen metallin ja raskaan rockin menestyksestä ulkomailla. Elokuvan tärkeimpiä aiheita ovat Suomen valtion tuet musiikille ja raskaan musiikin nykyinen suosio Suomessa.

Juoni
-----

Rautaa rajan taa kertoo dokumentinomaisesti ohjaaja Kalle Kujalan tutustumisesta raskaan musiikin maailmaan. Tarina alkaa Malmilta ja päätyy Amsterdamin kautta New Yorkiin Kujalan seuratessa kamera- ja äänimiehineen yhtyeiden liikkeitä maailmalla. Matkan aikana Kujala tapaa useita maineikkaita metalliyhtyeitä ja esittää kysymyksiä raskaan musiikin olemuksesta, tekemisestä ja vaikutuksista.

Elokuva käsittelee myös raskaan musiikin asemaa tuotteena ja tärkeänä viennin alueena, ja sen tukemista verovaroin. Haastattelun antaa esimerkiksi elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen
.

Esiintyjät
----------

Elokuvassa esiintyvät muiden muassa yhtyeet Amorphis, Sonata Arctica, Korpiklaani, Hanoi Rocks ja Dauntless sekä artisteista Tuomas Holopainen ja Eicca Toppinen.

Tuotantotiedot
--------------

Elokuvan kuvaukset alkoivat joulukuussa 2007 ja päättyivät heinäkuussa 2009. Sen levityksestä vastasi Finnkino. 

Elokuvaa kuvattiin Brysselissä, Amsterdamissa, Milanossa, New Yorkissa sekä Tukholmassa. Elokuvateattereissa *Rautaa rajan taa* sai ainoastaan 306 katsojaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tekijät *rautaarajantaa.net*.  Arkistoitu 4.10.2009. Viitattu 13.10.2009.
2. 1 2 3 4 5 6  Elokuva *rautaarajantaa.net*.  Arkistoitu 1.1.2010. Viitattu 13.10.2009.
3. ↑  Rautaa rajan taa Finnkino.  Arkistoitu 30.4.2010. Viitattu 24.4.2010.
4. ↑  Vähän katsojia muillakin *Iltalehti.fi*. Viitattu 10.2.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuotantoyhtiön kotisivut
* Elokuvan traileri
* Finnkinon elokuvaesittely (Arkistoitu – Internet Archive)

### Arvosteluja

* Antti Honkala: Rautaa rajan taa (2010)  14.04.2010. Filmgoer.fi.
Mandaran sulttaani Bukar joukkoineen 1900-luvun alussa.
**Mandarat** ovat tšadilaista kieltä puhuva kansa Pohjois-Kamerunin Mandaravuorilla ja lähialueilla. Heitä on Kamerunissa 660 000, Nigeriassa 320 000 ja Tšadissa 10 000.

Mandaroilla oli 1600–1800-luvuilla samanniminen sulttaanikunta, jonka keskuksena toimi Mora. Sen tärkeimmät kauppatavarat olivat rauta ja orjat. Mandara oli suuren osan historiastaan Bornun vasalli. Saksalaiset alistivat sen vuonna 1902 ja myöhemmin alue jaettiin Ranskan ja Britannian kesken.

Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, pavut, maapähkinä, riisi ja jamssi. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Asumuksena toimii kivestä tai savitiilistä rakennettu pyöreä maja. Ruokavalio koostuu lähinnä kasvisruoista.

Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Sukujärjestelmä on patrilineaarinen ja avioliitto patrilokaalinen. Polygynia on yleistä. Suurin osa mandaroista on sunnimuslimeja, osa harjoittaa perinteistä uskontoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 322–323. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
2. ↑  DeLancey, Mark Dike; Neh Mbuh, Rebecca; DeLancey, Mark W.: *Historical dictionary of the Republic of Cameroon*, s. 389–390. Lanham: Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-5824-4.
**Vähäsinisiipi** (*Brephidium exilis*) on pohjoisamerikkalainen sinisiipilaji ja maailman pienikokoisin päiväperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pieni, yläpinnaltaan kuparinruskea perhonen, jonka siipien tyviosassa on sinistä väriä. Siipien reunus on valkoinen ja etenkin takasiivessä siihen liittyy mustia täpliä. Siipien alapinta on tyviosasta harmaa ja kärkiosasta ruskea. Takasiiven keskellä on kolme mustaa pilkkua ja rivi mustia, valkokeskustaisia täpliä siiven ulkoreunassa. Siipiväli on 12–20 mm, mutta jopa alle 10 mm:n kokoisia yksilöitä esiintyy.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Vähäsinisiipeä tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosista Keski-Amerikan poikki Yhdysvaltojen eteläosiin Kaliforniasta Texasiin. Vaeltaneita yksilöitä tavataan aina Oregonin korkeudella saakka. Levinneisyytensä pohjoisemmissa osissa lentoaika on heinäkuusta syyskuuhun, etelämpänä laji lentää ympäri vuoden.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Suolapitoista ja emäksistä maaperää suosiva perhonen, jonka tyypillisiä elinympäristöjä ovat merenrannat, autiomaat ja suolaisten soiden ympäristöt. Koiraat lentävät kasvillisuuden joukossa aktiivisesti etsimässä naaraita. Naaras laskee munansa erityisesti ravintokasvin lehtien yläpinnoille. Kotelo talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka on polyfagi, joka elää erityisesti savikoilla (*Chenopodium*) ja maltsoilla (*Atriplex*).

Lähteet
-------

1. ↑  Kauri Mikkola, Jussi Murtosaari & Kari Nissinen (toim.): Perhosten lumo - Suomalainen perhostieto. Suomen Perhostutkijain Seuran 50-vuotisjuhlajulkaisu. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3317-6 s. 289
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pygmy Blue (englanniksi)
* BugGuide.net (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Brephidium exilis | 
* Wikidata: Q2248127
* Wikispecies: Brephidium exilis
* BAMONA: Brephidium-exilis
* BioLib: 701691
* BOLD: 707453
* CoL: N9C5
* EoL: 266746
* GBIF: 1932172
* iNaturalist: 53843
* IRMNG: 10285585
* ITIS: 777886
* LepIndex: 201950
* NatureServe: 2.114714
* NCBI: 1617958

 |
|  |
| Lycaena exilis | 
* Wikidata: Q15760537
* GBIF: 5139662
* IRMNG: 10279567
* LepIndex: 200710
* Plazi: 69A1EE43-9DE8-2686-E37C-992DA404721B
* ZooBank: 08C8B49C-B3E7-4F9B-A1DD-B43A91966320

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Vähän-Beltin uutta siltaa. Vanhasta sillasta kertoo artikkeli Vähän-Beltin silta*

**Vähän-Beltin uusi silta** (tansk. *Nye Lillebæltsbro*) on riippusilta, joka ylittää Vähän-Beltin salmen Tanskassa. Se yhdistää Jyllannin niemimaan ja Fynin saaren.

Silta on tarkoitettu pelkästään autoliikenteelle, ja sen yli kulkee eurooppatie E20 kuusikaistaisena moottoritienä.

Sillan kannatinpylväät ovat 120 m korkeat, ja sen pääjänne laivaväylän yli on 600 m pitkä. Lyhyemmät jänteet rannalta kannatinpylväisiin ovat 240 m kumpikin.

Rakentaminen
------------

Vähän-Beltin uusi silta on Tanskan ensimmäinen riippusilta. Sen suunnittelivat tanskalaiset arkkitehdit Orla Mølgaard-Nielsen ja Peter Hvidt.
Sillan rakentaminen alkoi 1965, ja sen avasi liikenteelle 21. lokakuuta 1970 kuningas Fredrik IX. Tämän jälkeen suurin osa autoliikenteestä siirtyi vanhalta sillalta uudelle.

Kuvia
-----

* Vähän-Beltin uusi silta Middelfartista nähtynäVähän-Beltin uusi silta Middelfartista nähtynä
* Näkymä sillan ajoradalta itään Fyniin päinNäkymä sillan ajoradalta itään Fyniin päin
* Sillan läntinen kannatinpylväs etelästä päinSillan läntinen kannatinpylväs etelästä päin
* Ilmakuva etelästä päinIlmakuva etelästä päin

Lähteet
-------

1. 1 2  Niels Jørgen Gimsing: Lillebæltsbroerne *Den Stora Danske Leksikon*. Viitattu 16.11.2022. (tanskaksi)
2. 1 2  The New Little Belt bridge GuideDanmark. Viitattu 16.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vähän-Beltin silta (1970)** Wikimedia Commonsissa
Kuva Omahan pow-wow:sta vuodelta 1983
**Pow-wow** on Pohjois-Amerikan intiaanien suuri ja juhlava tanssijuhla. Pow-woweja järjestetään eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa, ja niihin kokoontuu eri heimojen intiaaneja eri puolilta, suurimpiin satoja kerrallaan. Pieniä pow-woweja voidaan järjestää perhepiirissä.

Pow-wowissa on sekä kilpatansseja että sosiaalisia kehätansseja. Kilpakategorioita on useita niin miehille kuin naisillekin, kuten koreilutanssi, ruohotanssi, shaalitanssi ja helisevän mekon tanssi. Myös musiikissa ja asuvalinnoissa kilpaillaan. Parhaita tanssijoita ja parhaiten pukeutuneita osallistujia voidaan palkita suurillakin rahasummilla.

Tilaisuus alkaa kaavanmukaisesti suurella sisäänmarssilla, jota seuraavat yleensä rukoukset ja juhlapuheet. Sotaveteraanit tai aktiivisotilaat johtavat tanssijat areenalle. Musiikista vastaavat paikallista perinteistä musiikkia soittavat rumpuryhmät, joita avustaa vierailevia rumpuryhmiä.

Pow-wow voi kestää muutamasta tunnista jopa viikkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andersson, Rani-Henrik; Hämäläinen, Riku; Kekki, Saara: *Intiaanikulttuurien käsikirja*, s. 104–106. Gaudeamus, 2013. ISBN 978-952-495-284-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pow-wow** Wikimedia Commonsissa
Yhdelle kiekolle mahtui 15 kuvaa.
**Kiekkokamera** oli Kodakin vuonna 1982 lanseeraama ohut pokkarikamera. Nimitys tuli kiekkomaisesta filmistä, jolle mahtui 15 kuvaa. Negatiivikoko oli 8,2×10,6 mm, suunnilleen sama kuin Minox-pienoiskamerassa. Se aiheutti kuviin rakeisuutta ja kameran menestys jäi heikohkoksi. Vuoteen 2000 mennessä oli kiekkofilmien valmistus ja kehitys päättynyt maailmanlaajuisesti, itse kameroiden valmistus loppui jo noin vuonna 1990.

Suomen markkinoilla kiekkokameroita myytiin 1980-luvun keskivaiheilla Kodakin lisäksi ainakin merkeillä Fuji, Konica, Minolta ja Osram. Kiekkofilmiä valmisti Kodakin rinnalla ainakin Fuji. Kodakin kameramalleista kallein, Disc 8000, sisälsi vitkalaukaisimen, kolmen ruudun sarjakuvauksen ja pienen nestekidenäyttöisen herätyskellon.

Lähteet
-------

1. ↑  Helos, Pekka: Kodak Disc 4000. Kuvaaminen vaivatonta, entä kuvien laatu?.  *Tekniikan Maailma*, 15/1982, s. 75. Näköislehti (digitilaajille).
2. ↑  Helos, Pekka: Kiekko-ottelu kiristyy.  *Tekniikan Maailma*, 14/1983, s. 82. Näköislehti (digitilaajille).
3. ↑  Helos, Pekka: Laimeneva kiekkopeli.  *Tekniikan Maailma*, 3/1984, s. 122. Näköislehti (digitilaajille).
4. ↑  Helos, Pekka: Kiekkofilmit. Kaksoisrakeet toimivat.  *Tekniikan Maailma*, 17/1983, s. 60. Näköislehti (digitilaajille).
5. ↑  Ollinger, James: Kodak Disc 8000 *Ollinger’s Camera Collection (Internet Archive)*.  Arkistoitu 24.4.2016. Viitattu .1.2020.
Tim Burke, Nové Město 2015
**Timothy "Tim" Burke** (s. 3. helmikuuta 1982 Paul Smiths, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän asuu Lake Placidissa ja edusti Lake Placid Biathlon -seuraa. Hän aloitti ampumahiihdon vuonna 1997 ja lopetti keväällä 2018.

Burke kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Oberhofin MM-kilpailuissa 2004. Antholzin MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui normaalimatkalla seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Östersundin MM-kilpailuissa pikamatkalla yhdeksäs ja takaa-ajossa kymmenes. Pyeongchangin MM-kisoissa 2009 hän sijoittui pikamatkalla 11:nneksi ja normaalimatkalla 14:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli yhteislähtökilpailussa 18:s. Hanti-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Yhdysvaltojen viestijoukkueeseen. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli pikakilpailussa kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sai hopeaa normaalimatkalla ammuttuaan ainoan sakkominuuttinsa viimeisellä ampumapaikalla. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui sprintissä 19:nneksi ja viestissä kahdeksanneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän oli yhteislähdössä neljästoista ja sprintissä viidestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui yhteislähdössä 12:nneksi ja sprintissä 14:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli takaa-ajossa seitsemästoista ja miesten viestissä kuudes.

Burke sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Hochfilzenin pikamatkalla kaudella 2006–2007. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Östersundin normaalimatkalla kaudella 2009–2010. Kaksi päivää myöhemmin hän sijoittui samassa kaupungissa pikamatkalla kolmanneksi. Myöhemmin samalla kaudella hän oli toinen Oberhofin yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui Pokljukan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes, normaalimatkan ja yhteislähdön cupeissa kolmas. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui Östersundin pikamatkalla kolmanneksi ja yhteislähtöcupissa jälleen kolmanneksi.

Burke on naimisissa saksalaisen ampumahiihtäjän Andrea Henkelin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tim Burke *biathlonresults.com*. Viitattu 1.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Sukset naulaan - ampumahiihdon maailmanmestari ja MM-kakkonen lopettivat uransa | SuomiUrheilu *SuomiUrheilu*.  19.3.2018. Viitattu 26.3.2018.
3. ↑  Tim Burke Marries Andrea Henkel  27.10.2014. International Biathlon Union. Viitattu 3.11.2014. (englanniksi)
**RN Muzio Attendolo** (ital. *Regia Nave Muzio Attendolo*) oli Italian kuninkaallisen laivaston Montecuccoli-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Yhdysvaltain maavoimien lentojoukkojen lentokoneet upottivat 4. joulukuuta 1942 aluksen Napolin satamaan. Hylky nostettiin sodan päätyttyä, mutta se todettiin korjauskelvottomaksi ja romutettiin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Montecuccoli-luokka*
Alus tilattiin Triestestä Cantieri Riuniti dell'Adriaticolta, missä köli laskettiin 10. huhtikuuta 1931. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1934 ja valmistui 7. elokuuta 1935.

Palvelus
--------

Koeajojen päätyttyä 6. syyskuuta 1933 alus liitettiin 2. laivueen 7. risteilijäviirikköön, jossa se edelleen oli toisen maailmansodan alkaessa. Se suojasi saattueita sekä osallistui viirikkönsä mukana Calabrian taisteluun. Se siirrettiin 3. joulukuuta suojaamaan Albaniaan matkanneita saattueita ja 9. joulukuuta alus liitettiin 8. risteilijäviirikköön.

Alus kuljetti 23. joulukuuta kolme mustapaitapataljoonaa Valonaan. Se palasi 9. helmikuuta 1941 7. risteilijäviirikköön, jonka mukana alus teki miinoitusmatkoja muun muassa huhtikuussa Cape Bonin, kesäkuussa Tripolin edustalle ja heinäkuussa Sisilian kapeikkoon. Se liitettiin 21. elokuuta uudelleen 8. risteilijäviirikköön, jonka mukana se yritti 22.-28. elokuuta estää liittoutuneiden operaation Mincemeatin toteuttamisen sekä syyskuussa operaatio Halberdin estämiseen.

*Muzio Attendolo* siirrettiin 3. lokakuuta jälleen takaisin 7. risteilijäviirikköön suojaamaan Pohjois-Afrikkaan matkanneita saattueita. Tässä tehtävässä ollessaan se osallistui ensimmäiseen Syrtin lahden taisteluun. Alus jatkoi 1942 samoissa tehtävissä, kunnes osallistuessaan elokuussa operaatio Pedestalin torjuntaan siihen osui Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen *HMS Uprightin* laukaisema torpedo Aeolian saaristossa. Osuma katkaisi aluksen keulan, mutta siitä huolimatta se kykeni palaamaan Messinaan.

Alukselle tehtiin tarvittavat tilapäiskorjaukset, jotta se kyettiin siirtämään Napoliin. Alus siirrettiin 6. syyskuuta telakalle, missä se tuhoutui 4. joulukuuta Yhdysvaltain ilmahyökkäyksessä. Hylky nostettiin sodan päätyttyä, jolloin suunnitelmana oli korjata se ilmatorjuntaristeilijäksi. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin ja hylky romutettiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Whitley, M. J. s. 136

*Montecuccoli*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Muzio Attendolo* –
*Raimondo Montecuccoli* |
| Edeltäjä: *Cadorna*-luokka – Seuraaja: *Duca d'Aosta* -luokka |
**Sabin Tambrea** (s. 18. marraskuuta 1984 Târgu Mureș, Romania) on saksalaisromanialainen näyttelijä. Hän aloitti uransa nuorisoteatterissa ja jatkoi Berliner Ensemblessa vuonna 2008. Samaan aikaan hän alkoi saada yhä suurempia rooleja televisiotuotannoissa. Ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa, Ludwig II:n, Tambrea näytteli 2012. Hänen roolihahmonsa etenkin televisiossa ovat usein synkkämielisiä.

Ura
---

Tambrea syntyi muusikkoperheeseen Târgu Mureșissa ja varttui Saksan Hagenissa, jossa hän kuului kaupunginteatterin lapsikuoroon. Teini-ikäisenä hän soitti viulua Nordrhein-Westfalenin osavaltion nuoriso-orkesterissa. 2000-luvun alussa Tambrea oli mukana perustamassa nuorten teatteria Lutz – Junge Bühne Hagen. Hän näytteli Lutzissa vuoteen 2006, jolloin hän aloitti opinnot berliiniläisessä Ernst Buschin teatterikoulussa. Hän valmistui näyttelijäksi 2010.

Tambrea kuului Berliner Ensemblen näyttelijäkuntaan 2008–2017. Hänen roolitehtäviään olivat muun muassa Melchior näytelmässä *Frühlings Erwachen*, Violan ja Sebastianin roolit näytelmässä *Was ihr wollt* ja nimirooli näytelmässä *Peter Pan*.

Tambrean ensimmäinen televisiorooli oli sivuosa komediasarjassa *Disneys Kurze Pause* vuonna 2007. Seuraavina vuosina hän näytteli sivuosia muutamissa televisiotuotannoissa ja elokuvissa. Tambrean ensimmäinen pääosa elokuvassa oli nimirooli historiallisessa draamassa *Ludwig II* vuonna 2012. Hän sai roolisuorituksestaan useita palkintoja. Seuraavat pääroolinsa Tambrea näytteli elokuvissa *Jesus Cries* (2013) ja *Ma folie* (2013). Vuonna 2020 hänellä oli Narzissin rooli elokuvassa *Narziss und Goldmund*. Goldmundin näytteli Jannis Niewöhner.

Tambrean myöhempiä televisiorooleja ovat esimerkiksi Randolf sarjassa *Das Geheimnis der Hebamme* ja egomaanisen tehtailijanpojan rooli epookkisarjassa *Ku'Damm 56* (2016) ja sen jatko-osissa *Ku'Damm 59* (2018) ja *Ku'Damm 63* (2021).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sabin Tambrea *Filmportal.de*. Viitattu 18.10.2022. (saksaksi)
2. ↑  Sabin Tambrea *Berliner Ensemble*. Viitattu 18.10.2022. (saksaksi)
3. 1 2 3  Sabin Tambrea *Crew United*. Viitattu 18.10.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tagesspiegel: Peter-Pan-Darsteller: Majestät will ein Rätsel bleiben

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Susan Christina "Sue" Hearnshaw** (s. 26. toukokuuta 1961 Liversedge, West Yorkshire, Englanti) on brittiläinen pituushypyn olympiamitalisti ja sisäratojen Euroopan-mestari.

Hearnshaw sijoittui 12:nneksi Donetskin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1977. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Edmontonin Kansainyhteisön kisoissa ja karsiutui loppukilpailusta Prahan EM-kilpailuissa. Hän saavutti pronssia Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1979 tuloksella 646 cm. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui yhdeksänneksi.

Hearnshaw sijoittui Bukarestin Universiadeissa 1982 pituushypyssä viidenneksi ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Seuraavan vuoden Brisbanen Kansainyhteisön kisoissa hän oli pituushypyssä niin ikään viides.

Hearnshaw voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 1984 Britannian halliennätyksellä 670 cm. Hän hyppäsi ulkorataennätyksensä 683 cm Cleckheatonissa 6. toukokuuta 1984. Hän saavutti samana vuonna olympiapronssia Los Angelesissa myötätuulituloksella 680 cm.

Hänen äitinsä Muriel Pletts sijoittui Lontoon olympialaisissa 1948 neljänneksi 4 × 100 metrin viestissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Susan Hearnshaw *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Susan Hearnshaw Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Susan Hearnshaw Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Vesipuukasvit** (Kirkiaceae) on muutamalajinen afrikkalainen kasviheimo koppisiemenisten Sapindales-lahkossa. Siihen kuuluu vain vesipuiden (*Kirkia*) suku.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat puita tai pensaita, joilla on usein juurimukuloita ja jotka sisältävät ellaghappoa. Kasveissa on myös rauhaskarvoja. Lehdet ovat sijoittuneet vastakkaisiksi pareiksi tai kierteisesti ja sijaitsevat melko lähekkäin, ovat parilehdykkäisiä, pääteparisia; lehdykät ovat sahalaitaisia. Kasvit ovat yksikotisia. Kukinto on kaksihaarainen viuhko (dikaasio), jonka osakukinnot ovat yksihaaraviuhkoja (monokaasioita). Kukat ovat pieniä ja nelilukuisia. Verhiö on tyvestään yhdistynyt, ristikkäinen. Teriön sisäpinnan tyvellä on erittäviä karvoja. Hedekukissa on verhovastainen hetiö ja emiön jäänne, pistillodi. Emikukissa on joutoheteitä ja neljän tai harvemmin kahdeksan emilehden yhteenkasvettumana muodostunut monilokeroinen sikiäin; kussakin emilehdessä on yksi siemenaihe; pohjuksen kärki on kovera, turvonnut ja rauhasmainen; vartalot pystyjä ja lopulta haaroittuneita, luotit pieniä. Hedelmä on harjuinen tai särmikäs lohkohedelmä.

Levinneisyys
------------

Vesipuukasvit kasvavat trooppisessa ja eteläisessä Afrikassa sekä Madagaskarilla.

Luokittelu
----------

Vesipuukasvien ainoassa suvussa on kahdeksan lajia. Suku on aiemmin viety kvassiakasveihin (Simaroubaceae) tai niiden yhteyteen, mutta eroaa niistä fytokemialtaan.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since].. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viittaus 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Vesipuukasvit – Kirkiaceae
* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132988
* Wikispecies: Kirkiaceae
* CoL: BMB
* EoL: 6876221
* EPPO: 1KIKF
* Fossilworks: 183044
* GBIF: 3233002
* GRIN: 607
* iNaturalist: 71549
* IRMNG: 100472
* ITIS: 896501
* NCBI: 43701
* NZOR: 84667a61-b2e2-4522-9e10-399560073096
* Open Tree of Life: 655998
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126810-1
* Tropicos: 100351937
* Watson & Dallwitz: kirkiace
* WFO: wfo-7000000313

 |

 |
**Kiekua** oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kiekua sijaitsi kunnan länsiosassa Kiekuanjärven länsipuolella noin 19 kilometriä Soanlahden kirkonkylästä pohjoiseen. Sen naapurikyliä olivat lännessä Juttulampi ja Koirivaara, pohjoisessa Harsuvaara ja etelässä kirkonkylään kuulunut Laaja. 

Kyläkeskusta sijaitsi Kiekuajärven eteläpäässä ja sen kautta kulki tie Laajasta Havuvaara–Soanlahti maantielle. Kyläkeskustassa sijaitsi kansakoulu, työväentalo, OTK:n osuuskauppa ja Nykäsen yksityiskauppa. Kylässä toimi myös Veljekset Holopaisen pärehöylä ja mylly.

Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Kiekuaa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 kylä vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa, mutta jatkosodan lopulla 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Kiekuassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiekua *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 14.12.2010.
2. ↑  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
3. ↑  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
4. 1 2  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 164-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
5. 1 2  Malviniemi, Rauno (toim.): *Soanlahti synnyinseutumme*, s. 16. Ylivieska: Soanlahti-seura, 1972.
Sabine Meyer   
 klarinetisti, professori
**Sabine Meyer** (s. 30. maaliskuuta 1959 Crailsheim) on saksalainen klarinetisti.

Meyer sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään, klarinetisti Karl Meyeriltä, ja jatkoi opintojaan Otto Hermannin johdolla Stuttgartissa sekä Hans Deinzerin johdolla Hannoverissa. Hän teki ammattimaisen debyyttinsä 16-vuotiaana. Hän liittyi joksikin aikaa Baijerin radion sinfoniaorkesteriin, kunnes Herbert von Karajan nimitti hänet vuonna 1982 Berliinin filharmonikkojen sooloklarinetistiksi. Hän kuitenkin toimi orkesterissa vain vuoden, koska hänen kysyntänsä muiden orkesterien ja kamarikokoonpanojen solistina kasvoi.

Meyer on esiintynyt säännöllisesti Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa. Hän on matkustanut esiintymisten merkeissä myös Brasiliaan, Afrikkaan, Israeliin ja Australiaan. Hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet kamarimusiikin alalla muiden muassa Barbara Hendricks, Gidon Kremer, Tabea Zimmermann, Heinrich Schiff, Oleg Maisenberg ja Lars Vogt. Hän on soittanut Alban Berg -kvartetin sekä muiden jousikvartettien seurassa ja tehnyt vuosina 2001–2002 kiertueen Tokion jousikvartetin kanssa. Vuonna 1983 hän perusti veljensä Wolfgang Meyerin ja miehensä Reiner Wehlen kanssa Trio di Claronen, vuonna 1988 Bläserensemble Sabine Meyerin. Trio di Claronen toiminnan yhteydessä Meyer on levyttänyt jazzklarinetistien Eddie Danielsin ja Michael Riesslerin kanssa. Meyer on saanut levytyksillään lukuisia ECHO-palkintoja. Hänen levyttämiensä teosten joukossa on klarinetin vakiohjelmistoon kuuluvia konsertto-, soolo- ja kamariteoksia, mutta hän on työskennellyt myös nykysäveltäjien kanssa uusien teosten parissa. Hänen palkittu *Modern Works for Wind Ensemble* -albuminsa pitää sisällään tulkintoja Edison Denisovin, Toshio Hosokawan, Niccolò Castiglionin, Michael Obstin ja Aleksandr Raskatovin teoksista. Hän on kantaesittänyt lisäksi Harald Genzmerin, Marc-André Dalbavien ja Manfred Trojahnin teoksia.

Vuodesta 1993 vuoteen 2022 Meyer oli professorina Lyypekin musiikkiakatemiassa. Hän asuu miehensä ja kahden lapsensa kanssa Lyypekissä, jossa myös kasvattaa hevosia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  AllMusic: Sabine Meyer

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sabine Meyer**.
* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Viljandi järv**  on Virossa Viljandimaalla Viljandin kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Viljandin kaupunki sijaitsee järven luoteispuolella ja taajama-alue rajoittuu järven rantaan. Järvi sijaitsee ympäristöstään erottuvassa painaumassa. Sen pinta-ala on 156 hehtaaria ja se on 4,0 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on keskellä kaventuma Kitsas kael, joka on 140 metriä leveä. Saaria on 4, jotka sijaitsevat järven eteläpäässä ja joiden yhteinen pinta-ala on 1,1 ha. Siihen laskee yli kymmenen oja ympäristöstä, joista huomattavimmat ovat pohjoispäähän laskeva Uueveski oja, joka on Karula järven laskuoja ja järven keskiosaan luoteesta laskeva Valuoja, joka tuo vettä kaupungin puistosta ja Paala järvestä. Monet itärannan puroista saavat vetensä järvenrannan rinteen lähteistä. Järven laskuoja on Raudna jõgi, joka saa alkunsa järven eteläpäästä ja meanderoi virratessaan ensin lounaaseen ja sitten luoteeseen. Se yhtyy 40 kilometrin päässä Halliste jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 66,8 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,6 metriä ja suurin syvyys 11 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0087 kuutiokilometriä eli 8,7 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 12,7 kilometriä ja järven kaakkoispuoli on rannoiltaan metsäistä rinnettä, jonka yläpuolella on laajat peltoaukeat.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. *keskmise karedusega kihistunud veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti sekä kovavetiseksi- että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt.

* Järvi kuvattuna vanhasta vesitornistaJärvi kuvattuna vanhasta vesitornista
* Viljandin linnan rauniotViljandin linnan rauniot

Lähteet
-------

1. 1 2  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 3.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Viljandi järv (vee2082800) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 3.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Kiek in de Kök** on Tallinnan kaupunginmuuriin kuuluva tykkitorni Toompealla, Virossa. Torni rakennettiin 1400-luvun lopulla ja nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Torni on nykyisin osa Tallinnan kaupunginmuseota ja sen tiloissa järjestetään näyttelyjä.

Historia
--------

Näkymä tornille.
Kiek in de Kökin tykkitorni rakennettiin vuonna 1475, mutta nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Kiek in de Kök oli osa Tallinnan kaupunginmuuria, jota puolustamaan rakennettiin 1500-luvulla kaikkiaan 46 tornia. Kiek in de Kök suunniteltiin raskaille tuliaseille ja sen nimi tarkoittaa suomeksi "katso keittiöön". Nimi on alasaksaa ja se viittaa tornin korkeuteen. Tornin vartiomiehet saattoivat katsella alas porvaristalojen suurista savupiipuista eli mantellikorsteeneista talojen keittiöihin. Nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1577 muodossa *Kyck in de Kaeken*. Moskovan Venäjän tsaari Iivana Julman joukkojen piirittäessä Tallinnaa Liivinmaan sodan aikana vuonna 1577 tornia ammuttiin kivi- ja rautakuulilla, joiden jättämät jäljet ovat edelleen tornin seinämässä. Tallinna kesti kuitenkin Henrik Klasinpoika Hornin johdolla seitsemän viikkoa kestäneen piirityksen. Tornin menetettyä lopulta sotilaallisen merkityksensä sitä käytettiin varastona ja arkistotilana. Tornia remontoitiin ja entisöitiin 1950- ja 1960-luvuilla. Kiek in de Kök kuuluu nykyisin Tallinnan kaupunginmuseon tiloihin ja sen tiloissa on kaupungin synty- ja sotahistoriaa esitteleviä näyttelyjä. Tornin kuudennessa kerroksessa toimii kahvila.

Torni
-----

Kiek in de Kök kuuluu Itämerenmaiden suurimpiin tykkitorneihin. Tornin korkeus on 49,4 metriä ja sen läpimitta on 17 metriä. Tornin seinän paksuus on lähes 4 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zetterberg, Seppo: *Viron Historia*, s. 102, 166-167. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 9517465203.
2. 1 2 3  Kiek in de Kök Tallinna Linnamuuseum. Viitattu 23.4.2018. (viroksi)
3. ↑  Artillery Tower Kiek in de Kök and Bastion Passages Tallinna Linnamuuseum. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Museo Kiek in de Kök *visit estonia*. Viitattu 23.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiek in de Kök** Wikimedia Commonsissa
Sabine Devieilhe
**Sabine Devieilhe** (s. 12. joulukuuta 1985 Ifs) on ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hänen ohjelmistonsa on ulottunut barokkimusiikista nykytuotantoon.

Devieilhe meni 12-vuotiaana Caenin aluekonservatorioon. Hän opiskeli aluksi sellonsoittoa, mutta sai kannustusta myös lauluopintoihin. Rennesin yliopistossa hän suoritti myös musiikkitieteen ja etnomusikologian opintoja. Vuonna 2008 Devieilhe pääsi lauluopiskelijana Pariisin konservatorioon. Hän voitti oppilaitoksen ensipalkinnon ja valmistui vuonna 2011. Jo opiskeluaikanaan Devieilhe esiintyi kuorolaulajana oopperatuotannoissa.

Devieilhen varhaisiin rooleihin kuului *Lakmén* nimirooli, jonka hän tulkitsi Montpellierin kansallisoopperassa ja toisti vuonna 2014 Pariisin Opéra-Comiquessa. Toinen merkittävä varhainen rooli oli Yön kuningatar (*Taikahuilu*), jonka hän tulkitsi vuonna 2013 Lyonin kansallisoopperassa ja toisti Pariisin oopperassa. Lisäksi Devieilhella on ollut muun muassa useasti Aminan rooli oopperassa *Unissakävelijä*. Vuonna 2019 hän teki Carnegie Hall -debyyttinsä ranskalaisten laulujen ohjelmalla.

Devieilhe aloitti levyttämisen vuonna 2013 Erato Recordsille ja on sekä osallistunut oopperalevytyksiin että julkaissut resitaalialbumeja. Hänet palkittiin Victoires de la musique classique -tilaisuuksissa "vuoden paljastuksena" 2013 ja "vuoden lyyrisenä taiteilijana" 2015. Ensimmäinen sooloalbumi (*Rameau: le Grand Théâtre de l'Amour*) toi Devieilhelle Diapason d'Orin, Académie Charles Cros'n Grand Prix'n ja BBC Radio 3:n tunnustuksen "viikon albumista". Devieilhen mukaan on nimetty asteroidi 33346 Sabinedevieilhe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sabine Devieilhe AllMusic
2. ↑  Sabine Devieilhe Warner Classics


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ingrid, kuningas Inge Koukkuselkä ja Gregorius Dagsson
**Ingrid Ragnvaldsdotter** (norj. *Ingerid Ragnvaldsdatter*, muinaisnorjaksi *Ingiriðr Rǫgnvaldsdóttir)*, k. 1170) oli Norjan kuningatar. Hän oli ruotsalaisen kuninkaanpojan Ragnvald Ingessonin tytär. Ingrid naitettiin aluksi Tanskan prinssin Henrik Skadelårin kanssa, mutta tämä kuoli jo 1134. Samana vuonna Ingrid meni naimisiin Norjan kuninkaan Harald Gillen kanssa, jonka kanssa hän sai pojan, sittemmin kuninkaaksi nousseen Inge Koukkuselän. Haraldin kuoleman jälkeen hän meni naimisiin lendmanni Ottar Birtingin kanssa. Ottar murhattiin vuonna 1146, minkä jälkeen Ingrid avioitui lendmanni Arne på Ståreimin kanssa. Arnen kanssa Ingrid sai pojan, Nikolas Arnessonin, josta tuli sittemmin Oslon piispa ja baglien puolueen johtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Ingerid Ragnvaldsdatter *Store norske leksikon*. snl.no. Viitattu 11.12.2020. (norjaksi)
2. ↑  Helge Salvesen ja Per G. Norseng: Nikolas Arnesson *Store norske leksikon*. snl.no. Viitattu 11.12.2020. (norjaksi)
**Susa-Maria Saukko** (s. 2. helmikuuta 1976 Lahti) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja pianisti. Hän on suorittanut Lahden kansanopiston näyttämötaiteen linjan 1994–1995, Teatterikorkeakoulun 1997–2001, opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa laulua sekä Lahden konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa pianoa. 

Saukko oli vuosina 2001–2006 kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatteriin, jossa hän teki muun muassa Heinähatun roolin näytelmässä *Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset* (2003). Hän on näytellyt lisäksi Teatteri Pienessä Suomessa 2001 *Pikku Heidin* nimiroolin ja Komediateatteri Arenassa 2006 *Natoni on toista maata* -revyyssä.

TV:n puolella Saukko esitti *Salatuissa elämissä* Aleksi Salinin opiskelutoveri Sinna Jokista tuotantokaudella 2002. Hän on lisäksi näytellyt muun muassa lyhytelokuvassa *Muisti* (2007). Hän oli mukana Peter Lindholmin vuonna 2008 valmistuneessa elokuvassa *Kolmistaan* ja esitti myös sen tunnusmusiikin "Uusiin unelmiin". Saukko on myös vieraillut *Kymppitonnissa* vuonna 2004.

Saukko on tehnyt myös monia äänirooleja ja pitänyt runo- ja lauluiltoja.

Elokuva- ja televisioroolit
---------------------------

* Hyvät neuvot kalliit (2001)
* Kotikatu (2001) – Lundenin autonkuljettaja
* Salatut elämät (2002-2003) – Sinna Jokinen
* Kaverille ei jätetä (2002)
* Sydänjää (2006)
* Puolueet (2006)
* Gränsfall (2007)
* Kotikatu (2007) – Sari
* Muisti (2007)
* Kolmistaan (2008) – Nenna
* Vares – Huhtikuun tytöt (2011) – Lissu

Ääninäyttelijänä
----------------

*Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan.*

Lähteet
-------

1. ↑  Saukko Susa, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus, viitattu 21.12.2014.
2. 1 2 3  Susa Saukko: CV [vanhentunut linkki]
3. ↑  Susa Saukko IMDb:ssä
4. ↑  Susa Saukko: Musiikki


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Kirke Karja
**Kirke Karja** on virolainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän on esiintynyt useimmissa Euroopan maissa itsensä mukaan nimetyn kvartetin kanssa. Kvartetissa ovat hänen lisäkseen toimineet Karl-Juhan Laanesaar (rummut), Kalle Pilli (kitara) ja Martin-Eero Kõressaar (kontrabasso). Karja on esiintynyt myös Captain Kirke and the Klingons -nimisen kokoonpanon kanssa. Tämän kvintetin muina jäseninä ovat olleet Mikko Innanen (saksofoni), Liudas Mockūnas (saksofoni), Étienne Renard (kontrabasso) ja Hans Kurvits (rummut).

Karja sai vuonna 2014 Noor Jazzitalent -palkinnon. Hän on säveltänyt musiikkia European Jazz Orchestralle ja johtanut sitä. Hän julkaisi keväällä 2015 kvartettinsa kanssa debyyttialbumin *Turbulence*. Captain Kirke and the Klingons -kvintetin kanssa Karja levytti vuonna 2018 debyyttialbumin keväällä 2019 julkaistavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kirke Karja (Arkistoitu – Internet Archive) Pärnu Music Festival
2. 1 2  Kirke Karja Quartet 12 Points Festival
3. ↑  Kirke Karja Quartet[vanhentunut linkki] Music Estonia
4. ↑  CAPTAIN KIRKE AND THE KLINGONS QUINTET (EE/FI/LT/FR) Budapest Music Center


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |