recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tyresön kirkko** (ruots. *Tyresö kyrka*) on kirkkorakennus Tyresön kunnassa, Tukholman läänissä, Ruotsissa. Se rakennettiin tiilestä vuosina 1638–1640, ja vihittiin käyttöön 9. maaliskuuta vuonna 1641. Kirkon suunnitteli saksalais-ruotsalainen muurarimestari Hans Ferster. Rakennuttaja oli puolestaan valtiomies Gabriel Oxenstierna, joka rakennutti myös kirkon lähellä sijaitsevan Tyresön linnan.

Kirkkorakennus yhdistelee goottilaista ja renessanssin arkkitehtuuria. Vuonna 1740 tuli tuhosi kirkon tornin ja katon. Taloudellisten vaikeuksien takia torni ja katto uudelleenrakennettiin vaatimattomampaan asuun kuin mitä alkuperäinen asu oli ollut.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tyresön kirkko**.
* Kirkon tapahtumia (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Tyresö kyrka
**Tapani Rainer Tammenpää** (s. 21. huhtikuuta 1934 Isokyrö) on suomalainen yleisurheilija ja taidegraafikko. Yleisurheilussa hänen päälajinsa oli 110 metrin aitajuoksu. Hän edusti aktiiviurallaan Vaasan Vasamaa. Hän on pituudeltaan 177 cm.

Tammenpää voitti 110 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Lahdessa 1956 ajalla 15,1. Hän saavutti samassa lajissa SM-hopeaa 1955 ja 1958.

Tammenpää osallistui 110 metrin aitajuoksuun kuudessatoista aikuisten maaottelussa vuosina 1954–1958. Parhaimmillaan hän sijoittui toiseksi Tukholmassa 1957 ennätyksekseen jääneellä ajalla 14,8.

Urheilu-uransa jälkeen Tammenpää teki pitkän uran teleteknikkona ja taidegraafikkona.

Tammenpään poika Juha Tammenpää on myös kuvataiteilija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tapani Tammenpää Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Tapani Tammenpää palkittiin elämäntyöstään taiteen parissa, kun Vaasan Jaakoon säätiö jakoi stipendit itsenäisyyspäivänä *vaasalehti.fi*.  8.12.2022. Viitattu 14.12.2022.
3. ↑  Haavisto, Antti: Galleria syntyi kerrostalon kivijalkaan – muutto kaupunkiin ja yli 80 vuoden ikä eivät hillitse Tapani Tammenpään paloa grafiikkaan *Yle Uutiset*.  2.9.2016. Viitattu 25.3.2023.
**Tapani Vanha-Perttula** (29. toukokuuta 1935 Humppila – 11. helmikuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori ja Kuopion yliopiston rehtori vuosina 1974–1981.

Vanha-Perttula kirjoitti ylioppilaaksi Lauttakylän yhteiskoulusta vuonna 1954, valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1961 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1966. Vuonna 1968 hän sai sisätautien lääkärin oikeudet. Vuonna 1967 hänet nimitettiin anatomian dosentiksi ja vuonna 1971 apulaisprofessoriksi.

Vanha-Perttula nimitettiin vuonna 1972 anatomian professoriksi ja laitoksen esimieheksi yhtenä neljästä ensimmäisestä korkeakoulun professorista. Hän toimi korkeakoulun rehtorina vuosina 1974–1981, joka oli sen ripeimmän rakentamisen aikaa. Noina vuosina hän toimi myös korkeakoulun rakentamisen neuvottelukunnan asiantuntijana, ja neuvottelukunnan puheenjohtaja hän oli vuosina 1981–1982. Hänen rehtorikaudellaan alkoi Kuopiossa myös yhteiskuntatieteellinen koulutus.

Vanha-Perttula sai Suomen Akatemian varttuneen tieteenharjoittajan apurahan vuosina 1982, 1983 ja 1987. Keskeinen tutkimuskohde oli lisääntymisbiologia ja siihen liittyvä sisäeriterauhastoiminta. Tutkimus keskittyi sukusolujen kehitykseen, kypsymiseen ja säätelyyn sekä hedelmöitykseen ja alkioiden kasvuun. Käytännön sovellutuksena on kehitetty keinohedelmöitystä ja lisääntymishäiriöiden diagnostiikkaa ihmisellä ja kotieläimillä.

Vanha-Perttula oli Kuopion yliopiston eläinlääketieteellisen koetilan johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1986 ja Suomen Endrokrinologiyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1985.

Unkarilaisen Pecsin yliopiston lääketieteen kunniatohtoriksi hänet vihittiin vuonna 1984. Ansioistaan hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki.

Vanha-Perttula toimi yliopistollisten tointen lisäksi useita vuosia muun muassa Pohjois-Savon maakuntarahaston puheenjohtajana.

Vanha-Perttula sai surmansa hirvionnettomuudessa Kuopiossa Sorsasalon kohdalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pihlaja, Jaakko: Professori Tapani Vanha-Perttula *Helsingin Sanomat*.  13.2.1990.   (vaatii tilaamisen)
2. 1 2  Heikkinen, Martti: Kuopion yliopiston entinen rehtori kuoli hirvikolarissa Kuopiossa *Helsingin Sanomat*.  12.2.1990.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |

 |
Tapani V. Kuva käsikirjoituksesta 1400-luvulta.
**Tapani V, István** (1239-1272) oli Unkarin kuningas 1270–1272. Vuosina 1257–1258 Tapani V toimi Transilvanian herttuana.

Hän vaati jo vuonna 1262 isäänsä Béla IV:ää antamaan puolet Unkarista valtaansa eli käytännössä jakamaan maan kahtia. Myöhemmin hän valtasi Macson banaatin, mikä johti sisällissotaan, jonka isä voitti. Vuonna 1268 hän valtasi Bulgarian ja otti tittelikseen Bulgarian kuningas.

Tapani meni isänsä poliittisesta vaatimuksesta naimisiin vuonna 1255 paimentolaiskansa kiptšakien prinsessan Elisabetin (Erzsébet) kanssa. Kiptšakit olivat pakanoita, mikä vähensi Tapanin suosiota unkarilaisten silmissä hänen noustuaan valtaan.

Lähteet
-------

* Harjula, Mirko: *Romanian historia*. Norderstedt, Saksa: Books on demand GmbH, 2009. ISBN 978-952-92-5264-0.

### Viitteet

1. 1 2 3  Stephen V *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 22.4.2012. (englanniksi)
2. ↑  Harjula, s. 241

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tapani V** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Bela IV** | **Unkarin kuningas**1270–1272 | Seuraaja:**Ladislaus IV** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Transilvanian vaakuna | Edeltäjä:**Béla IV (1225 - 1235)** | **Transilvanian herttua**1257–1258 | Seuraaja:**Ei seuraajaa** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Stranger in You** (*The Brave One*) on yhdysvaltalainen rikosdraama, jonka pääosassa on Jodie Foster. Elokuvan ohjasi Neil Jordan ja se julkaistiin 14. syyskuuta 2007. Foster sai osastaan Golden Globe -ehdokkuuden vuoden 2008 gaalassa.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jodie Foster  | … |  Erica Bain
  |
|  Naveen Andrews  | … |  David Kirmani
  |
|  Terrence Howard  | … |  Sean Mercer
  |
|  Nicky Katt  | … |  Vitale
  |
|  Mary Steenburgen  | … |  Carol
  |
|  Jane Adams   | … |  Nicole
  |
|  Zoe Kravitz  | … |  Chloe
  |
|  Dana Eskelson  | … |  piirtäjä
  |

Juonikuvaus
-----------

Radiojuontaja Erica Bain ja hänen kihlattunsa David kävelyttävät koiraansa New Yorkissa, kun he joutuvat väkivaltarikoksen uhreiksi. David kuolee, mutta Erica jää eloon. Hän on tyytymätön poliisin toimintaan eikä pysty käsittelemään psyykkistä traumaansa, joten hän ostaa laittoman aseen. Pian hän joutuu kohtaamisiin rikollisten kanssa ja turvautuu väkivaltaan enemmän kuin koskaan aiemmin.

Lipputulot
----------

Elokuva oli avausviikonloppuna katsotuin elokuva Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja tuotti 13 471 488 USD 2755 teatterissa. 29. joulukuuta 2007 mennessä elokuva oli tuottanut 69 675 545 Yhdysvaltain dollaria maailmanlaajuisesti: 36 793 804 dollaria Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja 32 881 741 dollaria muualla maailmassa..

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Päivi Valotien mielestä *Stranger In You* on hämmentävän yksioikoinen kostoelokuva ollakseen Neil Jordanin ja Jodie Fosterin tekemä. "Silmä silmästä -oikeuskäsitystä kliseisesti toistavassa ja vigilantismin varsin huolettomasti hyväksyvässä elokuvassa ei ole nimeksikään tuuletettu tämän lajin filmeihin liittyviä luutuneita asenteita ideologisella tasolla. – – Jodie Fosterin esittämä päähenkilö, sivistynyt newyorkilainen radiotoimittaja Erica, muuntuu eräänlaiseksi naispuoliseksi vastineeksi kaikenmaailman charlesbronsoneille ja muille vastaaville miehisille kostajahahmoille."

Lähteet
-------

1. 1 2  The Brave One (2007)  25.11.2007. Box Office Mojo. Viitattu 7.1.2008. (englanniksi)
2. ↑  Valotie, Päivi: Oikeutta omin käsin *Turun Sanomat*.  12.10.2007.  Arkistoitu 19.4.2019. Viitattu 18.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
**Väinö Edvard Haapanen** (16. huhtikuuta 1898 Kiukainen – 16. huhtikuuta 1984 Naantali) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Haapasen vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppias Isak Edvard Haapanen ja Ida Sofia Bergroos ja puoliso Taimi Maria Lindén. Haapanen oli koulun käytyään apulainen isänsä kaupassa Kiukaisissa, Mynämäellä ja Turussa, kalan, kananmunien, maataloustuotteiden välityskaupan omistaja Turussa 1919–1930, Kontio & Kontio Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1930–1944 ja Oy Kameka Ab:n, vuodesta 1948 Kalayhtymä Oy, pääosakas ja toimitusjohtaja 1945–1969. Kalayhtymä oli alallaan erittäin merkittävä, se jalosti aikanaan kaksi kolmasosaa Suomessa myydystä silakasta. Haapanen oli myös Turun Silli Oy:n osakas vuodesta 1934. Yhtiöidensä nimissä Haapanen harjoitti kalastusta muun muassa Islannin pyyntialueilla. Hänellä oli Naantalissa oma telakka, jossa rakennettiin aluksia paitsi kalastukseen, myös saaristokuljetuksiin. Haapanen oli Soinisten kartanon osakas Naantalin maalaiskunnassa 1936–1948 ja sittemmin Soiniemen tilan omistaja Naantalissa, jossa oli muun muassa tuhansia omenapuita ja muita hedelmäviljelyksiä. Kauppaneuvoksen arvonimen Haapanen sai 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Haapanen *Biografiasampo*. Viitattu 13.10.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Väinö Haapanen.  *Uusi Suomi*, 10.1.1985, nro 9, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.10.2022.
**Väinö Arjava** (alk. **Lamberg**; 23. tammikuuta 1899 Sortavala – 10. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja konserttimestari, *director musices*. Hän sai Sortavalassa musiikinopetusta urkuri Onni Pakariselta sekä pianisti Bertta Relanderilta (o.s. Wiger), joiden säestyksellä esitti jo silloin mm. Max Bruchin viulukonserton ja Ludwig van Beethovenin *Kevät*-sonaatin. Saatuaan stipendin hän pääsi 1917 Helsingin musiikkiopistoon (myöh. Sibelius-Akatemia). Siellä hänen opettajiaan olivat Heikki Halonen ja Leo Funtek. Pariisissa Arjava opiskeli Yvonne Astrucin johdolla 1935.

Helsingin kaupunginorkesterin I viuluun Arjava kiinnitettiin 1920. Hänet valittiin 2. konserttimestariksi 1934, missä virassa hän oli vuoden 1960 loppuun lukuun ottamatta jaksoa 1942–45, jolloin toimi 1. konserttimestarina.

Arjava konsertoi ja esiintyi orkestereiden solistina kotimaassa. Puolisonsa, pianisti Kaisa Arjavan kanssa hän esitti radiossa merkittävän osan klassisesta sonaattikirjallisuudesta. Hän oli Suomen Kamarimusiikkiseuran perustajajäseniä. Myös hänen tyttärensä Ritva Arjava on pianisti.

Jouhikkoperinteen tutkimukseen Väinö Arjava antoi arvokkaan panoksen välittäessään kansanmusiikintutkija A. O. Väisäselle yhteyden kansansoittaja-isäänsä Pekka Lambergiin, joka sitten pyynnöstä rakensi kaksi jouhikkoa sekä soitti sävelmiään, joiden julkaisukuntoon saattamisessa Arjava auttoi tutkijaa.

Lähteet
-------

* Nieminen, Rauno: *Soitinten tutkiminen rakentamalla esimerkkinä jouhikko*, s. 36, 40, 77, 180, 182. (Tohtorintutkinnon kirjallinen raportti.) Kurikka 2008.
* Pajamo, Reijo: "Väinö Arjava." *Otavan Iso Musiikkisanakirja*, 1. osa, s. 156. Helsinki 1976.
* Pajamo, Reijo: *Sortavala, Laatokan laulava kaupunki*, s. 94–95, 168, 177–178. Joensuu 1985.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Väinö Heiskanen** (26. huhtikuuta 1898 Joroinen – 25. elokuuta 1986 Varkaus) oli suomalainen näyttelijä, lavastaja ja teatterinjohtaja, joka teki pitkän uran Varkauden teattereissa.

Heiskanen oli vuodet 1923–1938 näyttelijänä ja lavastajana Varkauden Työväen Näyttämöllä ja 1939–1941 Helsingin Työväenteatterissa. Vuosina 1942–1945 hän työskenteli apulaisjohtajana ja lavastajana Varkauden Työväen Teatterissa ja 1945–1963 johtajana ja lavastajana Varkauden Teatterissa. 1950-luvulla Heiskanen vieraili myös lavastajana Joensuun kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle Varkauden Teatterin johtajan toimesta vuonna 1963. Heiskanen toimi myös Varkauden taidemuseon hoitajana.

Heiskaselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita : Teatterinjohtaja Väinö Heiskanen.  *Helsingin Sanomat*, 4.9.1986, s. 24. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 6.3.2018.
2. 1 2  Veistäjä, Verneri (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 165. Helsinki: Tammi, 1965.
**Väinö August Valentin Haukkariutta** (5. joulukuuta 1884 Renko – 15. lokakuuta 1926 Petroskoi) oli suomalainen toimittaja ja opettaja.

Väinö Haukkarinta pääsi Sortavalan seminaariin vuonna 1902, mutta joutui keskeyttämään opintonsa vuonna 1905. Vuodesta 1911 lähtien hän työskenteli jyväskyläläisen *Sorretun Voiman* vastaavana toimittajana. Haukkarinta siirtyi vuonna 1917 *Kansan Lehden* toimitussihteeriksi Tampereelle.

Haukkarinta toimi sisällissodan aikana punaisten tykistöpäällikkönä ja pakeni sodan loppuvaiheessa Venäjälle. Siellä hän työskenteli Hatsinan ja Petroskoin opettajaseminaarien opettajana. Haukkarinta kuoli tuberkuloosiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjällä kuollut suomalainen sanomalehtimies.  *Kansan Voima*, 30.10.1926, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2 3  Väinö Haukkariutta kuollut.  *Työn Voima*, 25.10.1926, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2 3  Toivo A. Lehtinen: Vanhaa sanomalehtimiespolvea: Muistelmia parinkymmenen vuoden takaa.  *Työväen joulualbumi*, 1941, s. 74–75.
Walther Buhle (1944)
**Walther Buhle** (26. lokakuuta 1894 Heilbronn – 28. joulukuuta 1959 Stuttgart) oli saksalainen upseeri toisessa maailmansodassa. Hän oli sotilasarvoltaan kenraali. Hän on yksi niistä upseereista, jotka 
selvisivät hengissä heinäkuun 20. päivän salaliittoyrityksestä.

Elämä
-----

Walther Buhle syntyi Heilbronnissa lokakuussa 1894. Hän liittyi armeijaan heinäkuussa 1913. Hän toimi jalkaväkiupseerina ensimmäisessä maailmansodassa. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli ylentynyt jo everstin arvoon.

Operaatio Valkyrie
------------------

Walther Buhle selvisi hengissä heinäkuussa 1944 Adolf Hitleriä vastaan tehdystä salamurhayrityksestä.

Sodan jälkeen
-------------

Toisen maailmansodan jälkeen Buhle vangittiin juutalaisvainoihin nojaten, mutta vapautettiin jo kaksi vuotta myöhemmin. Hän eli Stuttgartissa sodan jälkeen ja kuoli vuonna 1959 ollessaan 65-vuotias.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Ales Adamovitš.
**Ales Adamovitš** (valkoven. Алесь Адамовіч, viralliselta nimeltään *Aljaksandr Mihailavitš Adamovitš*, Аляксандр Міхайлавіч Адамовіч; ven. Алекса́ндр (Але́сь) Миха́йлович Адамо́вич; 3. syyskuuta 1927 Minskin alueen Kapylin piirin Kanjuhin kylä – 26. tammikuuta 1994 Moskova) oli valkovenäläinen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja. Hän kirjoitti valkovenäjäksi ja venäjäksi.

Adamovitš syntyi lääkäriperheeseen. Hän osallistui partisaanina toiseen maailmansotaan ja opiskeli Valko-Venäjän valtionyliopiston filologisessa tiedekunnassa. Jatko-opintojen jälkeen Adamovitš työskenteli tutkijana ja Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden instituutin osastonjohtajana. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1962. Adamovitš opiskeli käsikirjoittajien korkeakoulukursseilla ja opetti valkovenäläistä kirjallisuutta Moskovan yliopistossa vuosina 1962–1966. Vuodesta 1987 lähtien hän johti elokuvataiteen tutkimuslaitosta Moskovassa.

Adamovitš on julkaissut useita kirjallisuustieteellisiä tutkimuksia. 1950-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa myös sota-aiheista proosaa. Hatynin joukkomurhasta kertova *Hatynskaja povest* (1972) sai Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon ja Elem Klimovin ohjasi sen pohjalta elokuvan *Tule ja katso* (1985). Sodan kauhuista kertovat myös Janka Brylin ja Uladzimir Kalesnikin kanssa kirjoitettu dokumenttikirja *Ja z vognennai vjoski* ("Olen poltetusta kylästä", 1975) ja Daniil Graninin kanssa laadittu *Leningradin piiritys* (*Blokadnaja kniga*, 1979). Pienoisromaanin *Karateli* (1980) aiheena on saksalainen ja neuvostoliittolainen totalitarismi. Sen Stalinia koskeva luku saattoi ilmestyä vasta vuonna 1988.

Tšernobylin onnettomuus vuonna 1986 teki Adamovitšista kansalaisaktivistin. Maailmanlopun tunnelmia kuvaa pienoisromaani *Poslednjaja pastoral* ("Viimeinen pastoraali", 1987). Adamovitš valittiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajaksi vuonna 1989.

Adamovitš kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1957 ja Valko-Venäjän Pen-keskukseen vuodesta 1989. Hän oli Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1980.

Suomennettu teos
----------------

* Ales Adamovitš ja Daniil Granin. *Leningradin piiritys: kohtaloita saarretussa kaupungissa*. Englannin kielestä suom. Päivi Paju. Helsinki–Jyväskylä: Minerva, 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 18–20. Moskva: Olma-Press Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Adamovitš Ales *Belaruskija pismenniki (1917–1990). Davednik*. Viitattu 9.4.2021. (valkovenäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Alesis HD24.
Alesis SR-16 -rumpukone.
**Alesis** on elektronisia musiikki-instrumentteja valmistava yhdysvaltalainen yritys, jonka omistaa Numark. Sen pääkonttori sijaitsee Cumberlandissa Rhode Islandissa.

Alesiksen valmistamat tuotteet ovat pääasiassa studio- ja livekäyttöön ja ovat tarkoitettu sekä ammatti- että puoliammattimaiseen muusikkokäyttöön. Alesisin laitteita ovat mm. Nano-Synth, Nano-Bass, Nano-Piano ja Andromeda A6-analogisyntetisaattorin sekä Ion-nimisen analogimallintavan syntetisaattoriohjelmiston. Micron-syntetisaattori perustuu kyseiseen ohjelmistoon.

Historia
--------

Alesis saavutti aikaisen onnistumisen alkuperäisellä MidiVerb-laitteella, joka on kahdella sisään- ja ulostulolla varustettu kohtuuhintainen stereokaikulaite. Yksikkö vastasi*selvennä* 63:sta eri esiohjelmoidusta kaikuäänenpäivityksestä. Sitä suuremmat ohjelmapaikat aktivoivat "häviämismoodin"*selvennä*, joka oli ikään kuin Alesiksen vastine mykälle*selvennä*. MidiVerb rakennettiin yleisesti saatavilla olevista osista, mikä mahdollisti laitteen korjaamisen myös kotioloissa*lähde?*.

Tuotteet
--------

Alesiksen laitteisiin lukeutuu muun muassa SR-16 rumpukone (tuotantoon vuonna 1991, valmistetaan yhä), samplepohjainen Quadrasynth-syntetisaattorimallisto sekä 1990-luvulla digitaalinen 8-raitainen ADAT-nauhatallennin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alesis**.
* Yrityksen kotisivu (englanniksi)
* Numark Industriesin kotisivu (englanniksi)
MU90 torpedon Impact Triple Launcher. F221 *Hessen* fregatissa joka on Saksalaisen laivaston Sachsen-luokan fregatti.
USS *Nautiluksen* sukellusveneen torpedoputket suljettuina.
**Torpedoputki** on torpedojen laukaisuun tarkoitettu laite, joita on sekä vedenpinnan alle että alusten kannelle asennettuina. Kannelle asennetut on yleensä suunniteltu tietyn tyyppiselle torpedolle. Pinnan alle ja erityisesti sukellusveneisiin asennetut ovat yleensä yleiskäyttöisiä laukaisulaitteita, joilla voidaan laukaista varsinaisten torpedojen lisäksi erilaisia ohjuksia ja miinoja.

Nykyisin laukaisulaitteet on standardoitu 12,75 tuuman (324 mm) keveiksi*lähde?* ja 21 tuuman (533 mm) raskaiksi torpedoputkiksi, mutta edelleen on käytössä myös muun halkaisijan omaavia järjestelmiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Halmkrona, Janne & Ouvinen, Matti: Sukelluspurjevene R-14.  *Mobilisti -lehti*, 7.7.2017, nro 1.  Kustannus Oy Mobilisti. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 22.6.2018.
2. ↑  Wikberg, S: Torpedoaseen kehityksen ja käytlöperiaatteen yleiset suuntaviivat (pdf) *Journal.fi*. Viitattu 22.06.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torpedoputki**.
* Vaheri-Hyvärinen-Saari & Joutsi, Juha & Vaheri, Päivi: S 5 *Hylyt.net*. Viitattu 22.6.2018.
* Lassila, Annaliina: Sukellusvene Vesikko *Opetuspaketti opettajalle*.  2011. Viitattu 22.06.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Torpedo tube
"Veni, veni, Emmanuel" (Peter Zagar)
**Veni, veni Emmanuel** on keskiajalta juontuviin adventin ajan oi-antifoneihin pohjautuva virsi. Latinankieliset antifonit on ajoitettu 700-luvulle, Ranskasta peräisin oleva sävelmä 1400-luvulle. Laulu on julkaistu ensimmäisen kerran 1710. Sävelmä on löydetty 1400-luvun lopulta peräisin olevassa pariisilaisessa käsikirjoituksessa. Joulua edeltävien seitsemän iltajumalanpalveluksen antifonit esiintyvät virressä ajallisessa järjestyksessään sillä poikkeuksella, että viimeinen antifoni on siirretty ensimmäiseksi säkeistöksi.

Englantilainen pappi ja virsirunoilija John M. Neale on 1800-luvulla muokannut latinalaisen hymnin pohjalta englanninkielisen virren "Draw Nigh, Draw Nigh, Emmanuel", jossa toistuvat oi-antifonien puhuttelut (O come Emmanuel, Rod of Jesse, Dayspring, Key of David, Lord of Might). Virsi on englanninkielisen maailman adventtiajan perusvirsiä riippumatta kirkkokunnasta, ja virren nykyiset käännökset pohjautuvat Nealen tekstiin. Sen on laskettu kuuluvan kahdenkymmenen eniten levinneen virren joukkoon.

Hymnin on suomentanut Mikael Agricola. Se on Argricolan Rukouskirjassa otsikolla "Se Rucous / O sapientia / ennen Saarnaa", suorasanaisena tekstinä.

Niilo Rauhala on kääntänyt hymnin Nealen tekstin pohjalta – Rauhalalla on itse asiassa kaksi eri käännöstä alkusanoilla "Oi saavu jo, Immanuel", vuosille 1995 ja 1996 päivätyt. Virsi on julkaistu vuoden 1996 käännöksenä Ruotsin kirkon virsikirjassa (numerolla 423) sekä Virsikirjan lisävihkossa (933). Vuoden 1995 suomennos on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa jumalanpalveluslaulujen osastossa (756) eri sävelmällä, keskiaikaisella saksalaisella sävelmällä vuodelta 1539. Perinteisellä sävelmällään se on Siionin lauluissa (1). Anssi Simojoen suomentamana "Oi saavu, saavu, oi Immanuel" virsi on kokoelmassa Luterilaisia virsiä (753). Helsingin katolisen hiippakunnan virsikirjassa Cantemus on oi-antifonit latinankielisinä ja suorasanaisesti suomennettuina numerolla 30, sekä Niilo Rauhalan virtenä, jonka sävelmä on saksalainen vuodelta 1852.

Lähteet
-------

1. ↑  Notes on The 'O' Antiphons & Veni, Emmanuel *Hymns and Carols of Christmas*. Viitattu 5.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 17. Visby: Wessmans musikförlag AB, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)
3. ↑  Michael Martin: Veni, Veni Emmanuel *Treasury of Latin Prayers*. Viitattu 5.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  756 Oi saavu jo, Immanuel *virsikirja.fi*. Viitattu 15.4.2020.
5. ↑  Rukouskirjan loppuosa kollehtarukouksista lähtien ([A-I-629]) *kaino.kotus.fi*. Viitattu 15.4.2020.
6. ↑  *Cantemus. Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja*. Helsingin hiippakunnan liturginen toimikunta, Katolinen tiedotuskeskus, 2012. ISBN 978-952-9627-71-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Virsikirjan lisävihkon virsi äänitiedostoina
Union IslandUnion Island idästä nähtynä, etualalla lentokenttä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Saint Vincent ja Grenadiinit |
| Saariryhmä | 
Pohjois-Grenadiinit |
| Korkein kohta | 
Mount Taboi, 304 m |
| Pinta-ala | 
8 km² |

Väestö| Asukasluku | 
5 000 |
| Suurin kaupunki | 
Charlestown |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Union Island sijaitsee Grenadan saaren (kuvassa alhaalla) pohjoispuolella.
**Union Island** on Pohjois-Grenadiinien saariryhmään kuuluva pieni saari Saint Vincent ja Grenadiinien saarivaltiossa Karibianmerellä. Se on kooltaan noin 5,5 neliökilometriä. Union Island sijaitsee noin 70 kilometriä lounaaseen maan pääsaaresta Saint Vincentistä ja saman verran naapurimaan Grenadan pääsaaresta koilliseen.

Union Islandin naapurisaaret ovat Grenadalle kuuluvat Cariacou etelässä ja Petit Martinique kaakossa sekä Saint Vincentille kuuluvat Mayreau, Tobago Cays, Palm Island ja Petit Saint Vincent idässä.

Union Islandilla on kaksi kylää, Clifton ja Ashton. Kolme neljännestä saaren asukkaista asuu Ashtonissa, mutta Clifton on matkailijoiden kannalta kiinnostavampi. Saaren hiekkarantoja ovat länsirannan Chatham Bay, pohjoisrannan Bloody Bay, Richmond Bay ja Belmont Bay (eli Big Sands).

Saaren korkeimmat kohdat ovat noin 300 korkeudelle merenpinnasta ulottuvat Mount Taboi ja Mount Parnassus.

Historiaa
---------

Alkuperäisasukkaiden, arawakkien ja karibien jälkeen saarta pitivät hallussaan brittiläiset ja ranskalaiset orjakauppiaat ja puuvillaplantaasien omistajat. Saarelle tuotiin satoja afrikkalaisorjia nykyisten Nigerian, Kamerunin, Angolan ja Ghanan alueilta. Aiemmin asukkaat hankkivat elantonsa kalastuksella ja maanviljelyksellä, ja monet saaren miehistä pestaututuivat rahtilaivojen miehistöksi. Nykyisin matkailu on yhä tärkeämpi elinkeino. Suosituin matkailupalvelu on veneiden päivävuokraus huvikalastus- ja sukelluskäyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cameron, Sarah: *Caribbean Islands, 17th edition*, s. 785. Footprint, 2007. ISBN 978 1 904777 97 7.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Union Island
**Antti Johannes Siltala**, alk. *Silfvenius*, (4. elokuuta 1878 Haapajärvi – 19. toukokuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja oli vuodesta 1906 dosentti Helsingin yliopistossa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat vesiperhosten (*Trichoptera*) kehitysasteet ja elintavat. Hän kehitti suomenkielistä kasvi- ja eläintieteen oppisanastoa. Hän julkaisi tieteenalalta kirjallisuutta, esimerkiksi vuonna 1910 Gunnar Ekmanin kanssa teoksen *Luurankoisten rakenne*.

Siltalan tutkijanura jäi lyhyeksi hänen varhaisen kuolemansa takia. Hän ehti kuitenkin saada kansainvälistäkin mainetta vesiperhosten tutkijana. Hän väitteli tohtoriksi 1906 ja sai nimityksen dosentiksi Helsingin yliopistoon. Vanamo-seuran aktiivisena jäsenenä hän kehitti suomen kielen käyttöä ja suomenkielistä oppisanastoa. Hänen tärkeimmät tieteelliset saavutuksensa liittyvät vesiperhosten lajistoon, levinneisyyteen ja biologiaan. Tunnetuin teos on lisääntymis- ja kehitysbiologinen *Trichopterologische Untersuchungen 1–2* (1906–1907).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan suuri Ensyklopedia, 10. osa (Turgenev-öljytalous)*, s. 7805, art. Vesiperhoset. Otava, 1981. ISBN 951-1-06271-9.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1462.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat
* Ruotsi

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
***Bowers vastaan Hardwick***, 478 U.S. 186 (1986) on merkittävä Yhdysvaltain korkeimman oikeuden ennakkopäätös vuodelta 1986. Päätöksessään Yhdysvaltain korkein oikeus päätti äänin 5–4, että Georgian osavaltion homoseksuaalisen kanssakäymisen kieltäneet lait eivät olleet ristiriidassa Yhdysvaltain perustuslain kanssa.

Korkein oikeus kumosi oman päätöksensä seitsemäntoista vuotta myöhemmin tapauksessa *Lawrence vastaan Texas*.

Tapaus
------

Oikeuden päätöksen taustalla oli Atlantassa 3. elokuuta 1982 sattunut tapaus, jossa paikallinen poliisi oli tullut pidättämään Michael Hardwickia, koska tämä ei ollut saapunut oikeuteen (alkuperäinen pidätysmääräys tosin todettiin myöhemmin vääräksi). Pidätyksen yhteydessä poliisi löysi Hardwickin harrastamassa seksiä toisen miehen kanssa omassa makuuhuoneessaan. Georgian tiukkojen sodomianvastaisten lakien vuoksi poliisi pidätti kummatkin miehet.

Piirisyyttäjä ei vienyt tapausta eteenpäin, mutta Hardwick itse päätti nostaa syytteen Atlantan poliisilaitoksen johtajaa sekä Georgian oikeusministeri Michael Bowersia vastaan, koska hänen mielestään Georgian sodomialait rikkoivat hänen perustuslaillista oikeuttaan yksityisyyteen.

Korkein oikeus kuitenkin päätti tapauksen Hardwickia vastaan, eikä puuttunut Georgian sodomianvastaisiin lakeihin. Tuomari Byron R. Whiten kirjoittaman enemmistöpäätöksen puolesta äänestivät myös korkeimman oikeuden puheenjohtaja Warren Burger sekä tuomarit Sandra Day O'Connor, Lewis F. Powell, Jr. ja William Rehnquist.

Myöhemmät vaiheet
-----------------

Korkein oikeus kumosi myöhemmin oman ennakkopäätöksensä, kun se vuonna 2003 tapauksessa *Lawrence vastaan Texas* totesi, että Texasin kahden aikuisen välisiä homoseksuaalisia suhteita rajoittanut laki oli perustuslain vastainen.

Michael Hardwick kuoli AIDSiin vuonna 1991, entisen lakimiehensä mukaan yhä katkerana korkeimman oikeuden päätöksestä tapauksessa. Michael Bowers jätti virkansa oikeusministerinä vuonna 1997 ja on sittemmin työskennellyt muun muassa homoseksuaalien oikeuksia ajavan Georgia Equality -järjestön lobbarina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  "Bowers v. Hardwick." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. 1 2  Richard Fausset: Unlikely Allies in a Gay Rights Battle in Georgia *The New York Times*.  6.3.2015. Viitattu 30.6.2019. (englanniksi)
**Willum Þór Þórsson** (s. 17. maaliskuuta 1963) on islantilainen entinen jalkapalloilija ja edistyspuolueen poliitikko, joka on toiminut Islannin terveysministerinä vuodesta 2021 lähtien.

Willum syntyi Reykjavíkissa. Hän valmistui taloustieteiden kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 1987, kauppatieteiden kandidaatiksi Kööpenhaminan kauppakorkeakoulusta vuonna 1996 ja kasvatustieteen kandidaatiksi Islannin yliopistosta vuonna 2003.

Willum on edustanut jalkapallossa Knattspyrnufélag Reykjavíkuria vuosina 1985–1989 ja 2002, Breiðablikia vuosina 1991–1995, Þrótturia vuosina 1996–1999 ja Haukaria vuonna 2001. Seuraurallaan hän teki 159 ottelussa 30 maalia. Vuosina 1986–1995 hän toimi lisäksi käsipallovalmentajana. Vuosina 1997–2013 hän toimi jalkapallovalmentajana. Hän suoritti vuonna 2010 UEFA Pro Licence -valmentajalisenssin.

Vuosina 1986–2013 hän toimi opettajana lukiossa Kópavogurissa, vuosina 1993–2001 Islannin turismikoulussa. Vuosina 2007–2013 hän toimi opettajana Reykjavíkin yliopistossa. Alltingissä Willum on istunut Suðvesturkjördæmi-vaalipiirin edustajana vuosina 2013–2016 ja jälleen vuodesta 2017 lähtien. Vuosina 2019–2021 hän toimi Alltingin 4. varapuhemiehenä. Vuonna 2021 hänet nimitettiin terveysministeriksi.

Willum on naimisissa Ása Brynjólfsdóttirin anssa. Heillä on viisi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Willum Þór Þórsson *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 4.6.2022. Viitattu 4.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Willum Þór Þórsson Knattspyrnusamband Íslands.  Arkistoitu 4.6.2022. Viitattu 4.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Saksalainen ensimmäisen maailmansodan torpedovene
**Torpedovene** on pienehkö, nopea sota-alus, jonka pääaseina ovat torpedot.

Historia
--------

Useat laivastot aloittivat torpedoveneiden rakentamisen 1800-luvun lopulla. Nämä olivat noin 30–50-metrisiä aluksia, jotka oli aseistettu muutamalla torpedonlaukaisimella ja kevyillä tykeillä. Voimanlähteenä käytettiin höyrykoneita, joilla saatiin nopeudeksi 20–30 solmua (37–56 km/h). Tällaiset alukset olivat suhteellisen edullisia.

Ensimmäinen torpedovene oli Norjan laivaston *KNM Rap* (suom. *Nopea*), jonka valmistui 1872 Thornycroft Worksillä Cheswickissä, Lontoossa. Ensimmäisen raportoidun torpedojen laukaisun torpedoveneestä taistelutilanteessa suoritti Venäjän keisarikunnan laivaston upseeri Stepan Makarov 16. tammikuuta 1877 käyttäessään Whitehead-torpedoja Osmanien laivaston taistelulaivaa vastaan Turkin sodassa.

Keveitä tulinopeudeltaan suuria tykkejä alettiin asentaa aluksiin, jotta uusi uhka pystyttäisiin torjumaan. Lopulta uhkaa torjumaan muodostui uusi alusluokka, torpedovenehävittäjät, jotka nykyään tunnetaan yksinkertaisesti hävittäjinä. Hävittäjät olivat käytännöllisempiä, monipuolisempia ja merikelpoisempia kuin torpedoveneet, jotka ne lopulta syrjäyttivät.

Lähteet
-------

* Abelsen, Frank: Torpedoboat *Rap*.  *Warship*, 1986, X. vsk, nro 38, s. 113-116. London:  Conway Maritime Press. 0-85177-449-0.   (englanniksi)
* Stern, Robert C.: *Destroyer Battles Epics of Naval Close Combat*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-007-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Abelsen 1986 s. 113
2. ↑  Stern 2008 s. 18-19

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torpedovene**.
Japanilainen raskas risteilijä HIJMS ChikumaLaivastojen ja merivoimien pinta-alustyypit

* Fregatti
* Hävittäjä
* Korvetti
* linjalaiva
* lentotukialus
* miinalaiva
* miinanraivaaja
* ohjusvene
* panssarilaiva
* risteilijä
* taisteluristeilijä
* taistelulaiva
* torpedovene
Torra Lövö

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°6′22.50″N, 24°47′11.59″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,039 km²  |

Mapmuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Torra Lövö** on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Se sijaitsee noin kilometrin Lehtisaarista itään ja noin viisi kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Torra Lövö kuuluu Matinkylään.

Espoon ja Helsingin merialueiden raja kulkee aivan Torra Lövön itäpuolitse. Helsingin kantakaupunki ja Lauttasaari puolestaan sijaitsevat Torra Lövöstä noin seitsemästä kymmeneen kilometriä koilliseen eli kesäisen auringonnousun suunnassa.

Torra Lövön pinta-ala on noin neljä hehtaaria. Se on suurimmalta osin kalliota ja louhikkorantaa, etenkin länsi- ja eteläosiltaan. Saaren keski- ja pohjoisosan havumetsikköä täplittävät paljaat silokalliot. Saaren etelärannalta avautuu näkymä Suomenlahden ulappaan.

Torra Lövön luoteisrannalla on vaatimaton yhteyslaituri. Saaren pohjoisosassa sijaitseva maja on poliisin yhteiskäytössä.

Yhteyslaituri 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saaristo-opas (pdf) (s. 36) *Espoo.fi*. Espoo:  Helsingin kaupungin liikuntavirasto, merellinen osasto 2014.  Arkistoitu 27.2.2015. Viitattu 2.4.2018.
2. ↑  Torra Lövö Espoon opaskartalla
3. ↑  Torra Lövö (pdf) *Venelehti.fi*. Otavamedia. Viitattu 4.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Torra Lövö, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt)) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Geocaching.com
* Retkipaikka.fi
**Antti Juhani Simola** (20. elokuuta 1942 Tampere – 16. elokuuta 2022 Tuusula) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Simola syntyi opettaja Aimo Simolan ja Irja Äyräväisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 oli Marja-Leena Jaakkola.

Simola tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja Sotakorkeakoulusta 1969. Simola toimi Helsingin ilmatorjuntapatteristossa opetusupseerina vuodesta 1966, patterinpäällikkönä vuodesta 1970 ja toimistopäällikkönä vuodesta 1972. Puolustusministeriön vanhempi toimistoupseeri hän oli 1974–1977, Pääesikunnassa toimistoesiupseeri komento-osastolla vuodesta 1977 ja opetusosastolla vuodesta 1982. Turun ilmatorjuntapatteriston komentajana Simola toimi vuodesta 1982, Pääesikunnan ilmatorjunta-osaston toimistopäällikkönä vuodesta 1988 ja komento-osaston erikoistehtävissä vuonna 1990 sekä Helsingin ilmatorjuntarykmentin komentajana vuodesta 1991. Vuonna 1994 Simolasta tuli Pääesikunnan henkilöstöosaston päällikkö ja vuonna 1996 puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuoden 2001 lopussa.

Simola ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1969, kapteeniksi 1972, majuriksi 1979, everstiluutnantiksi 1986, everstiksi 1991, kenraalimajuriksi 1996 ja kenraaliluutnantiksi 1999. Hän toimi aktiivisesti useiden eri urheilujärjestöjen johtoelimissä, kuten ringeten kotimaisen ja kansainvälisen liiton puheenjohtajana, SVUL:n liittovaltuustossa ja SUL:n hallituksessa. Simolalla oli itsellään jääkiekon Suomen mestaruus ja useita muita mestaruksia suunnistuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kenraaliluutnantti Antti Simola kuollut.  *Keski-Uusimaa*, 17.8.2022, s. 5. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 28.8.2022, s. B 27
3. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 701. Simola, Antti Juhani. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
4. ↑  Puolustusvoimien uusi henkilöstöpäällikkö  5.12.2001. Puolustusministeriö.  Arkistoitu 5.3.2017. Viitattu 5.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Simolan muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*
Nahed Hattarin hautajaiset
**Nahed Hattar**, arab. ناهض حتر‎ (1960 – 25. syyskuuta 2016) oli jordanialainen kirjailija ja poliittinen aktivisti.

Pidätys
-------

Hattar oli kristittynä syntynyt ateisti ja islamin vastainen aktivisti. Hän tuki Syyrian presidentti Bashar al-Assadia. Hänet pidätettiin elokuussa 2016, kun hän oli levittänyt karikatyyrikuvaa, joka esitti kuollutta jihadistia Abu Salehia taivaassa tupakoimassa ja vuoteessa naisten kanssa ja pyytämässä Jumalaa tuomaan viiniä ja pähkinöitä.

Kuolema
-------

Aseistettu mies ampui Hattarin 25. syyskuuta 2016 lähellä oikeuspalatsia pääkaupungissa Ammanissa, missä hän oli menossa tuomioistuimeen sen jälkeen kun hän oli levittänyt piirrosta, jonka katsottiin loukkaavan islamia. Ampuja pidätettiin paikalla. Turvallisuuslähteen mukaan hän on 39-vuotias mies, joka toimii muslimisaarnaajana ammanilaisessa moskeijassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jordanian writer gunned down outside courthouse  25.9.2016. Associated Press. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)
2. ↑  Jordanian writer who shared cartoon mocking ISIS killed outside courthouse  25.9.2016. CNN. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)
3. ↑  Jordanian writer shot dead outside court before trial over cartoon  25.9.2016. Today Online.  Arkistoitu 12.10.2016. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)
4. ↑  Hattar shot to death *Jordan Times*. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)
5. ↑  Suleiman Al-Khalidi: Jordanian writer shot dead outside court before trial over cartoon *Reuters*.  25.9.2016. Viitattu 25.9.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bruce Fraser
**Bruce Austin Fraser** (5. helmikuuta 1888 Acton – 12. helmikuuta 1981 Lontoo) oli brittiläinen amiraali toisen maailmansodan aikana.

Fraser liittyi Kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1902 ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa laivaston tykistöupseerina. Toisessa maailmansodassa hän toimi Kotilaivaston komentajana ja huolehti Murmanskiin matkanneiden avustussaattueiden suojaamisesta. 26. joulukuuta 1943 Fraser johti Nordkapin taistelua, jossa saksalainen taisteluristeilijä Scharnhorst upotettiin ja sen lähes kaksi tuhatta merisotilasta hukkuivat.

Vuonna 1944 Fraser nimitettiin Brittiläisen Tyynenmeren laivaston komentajaksi, ja hän allekirjoitti Ison-Britannian edustajana Japanin antautumissopimuksen 2. syyskuuta 1945. Hänelle myönnettiin aatelisarvo vuonna 1946 ja hänet ylennettiin laivastoamiraaliksi vuonna 1948. Fraser toimi Kuninkaallisen laivaston komentajana (*First Sea Lord*) vuosina 1948–1951.

Lähteet
-------

1. ↑  *The New Encyclopædia Britannica, Volume 4*, s. 944. Encyclopædia Britannica Inc, 2002. ISBN 0-85229-787-4. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bruce Fraser** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Bruce Mather** (s. 9. toukokuuta 1939 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Häntä opettivat Torontossa Godfrey Ridout, Oskar Morawetz ja John Weinzweig sekä Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud, Simone Plé-Caussade ja Olivier Messiaen. Hän opiskeli myös Stanfordin yliopistossa ja Pierre Boulez'n johdolla Sveitsissä. Mather on itse toiminut opetustehtävissä sekä Kanadassa että Ranskassa.

Mather voitti uuden kamarimusiikin Jules Léger -palkinnon teoksillaan *Musique pour Champigny* (1979) ja *Yquem* (1993). Hän on teoksissaan suosinut pieniä kokoonpanoja, vaikkakin hänen tuotantoonsa kuuluu myös orkesteriteoksia ja ooppera *La princesse blanche* (1993). Hän on monesti hakenut inspiraatiota runoudesta. Hän on saanut tunnustusta myös mikrotonaalisista sävellyksistään, joihin kuuluu *Saumur* (1990) cembalolle. Mather on ottanut vastaan tilauksia monilta orkestereilta ja järjestöiltä, kuten Montrealin sinfoniaorkesterilta.

Vuonna 2000 Mather sai Serge Garant -palkinnon sävellysansioistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Bruce Mather


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee taidemaalaria. Jääkiekkoilija Antti Saarelasta on eri artikkeli.*

**Antti Akseli Saarela** (6. heinäkuuta 1899 Tampere – 4. maaliskuuta 1981 Tampere) oli tamperelainen taidemaalari, joka teki pääasiassa henkilö- ja maisemamaalauksia.

Saarelan vanhemmat olivat työnjohtaja Kustaa Saarela ja Liisa Sofia Saarela omaa sukua Pyhtilä. Hän kävi neljä luokkaa Tampereen suomalaista lyseota ja opiskeli taidetta 1919–1923 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa hänelle myönnettiin oppilaspalkinto. Ulkomaisia vaikutteita Saarela hankki opintomatkallaan Ranskaan ja Italiaan 1924 sekä Ranskaan 1929. Ulkomaisiin taideopintoihin hän osallistui Italian Roomassa pidetyllä freskomaalauskurssilla 1957-1958.

Teoksiaan Saarela sai ensi kerran taidenäyttelyyn Helsingissä 1921 ja osallistui sittemmin suomalaisiin yhteisnäyttelyihin eli Suomen Taiteilijaseuran näyttelyyn vuosina 1921, 1922, 1923, 1934 ja 1939. Yksityisnäyttelyitä hän piti Tampereella useita vuodesta 1923 lähtien sekä Helsingissä 1938 ja 1953 sekä yksityisnäyttelyn Jyväskylässä, Jämsässä, Kotkassa, Mäntässä, Nokialla, Porissa ja Valkeakoskella. Ulkomailla Saarelan teoksia oli esillä Portugalissa Póvoa de Varzim -nimisessä kaupungissa vuonna 1955.

Saarelan teoksia on hyväksytty monen yhteisön taidekokoelmaan. Tällaisia yhteisöjä ovat ainakin Kangasalan kunta, Nokian kaupunki, Porin kaupunki, Tampereen kaupunki, Kotkan kaupunginteatteri, Tampereen Teatteri, Emil Aaltosen säätiö ja Gösta Serlachiuksen taidesäätiö. Ulkomaiseen taidekokoelmaan hänen teoksiaan on päätynyt Póvoa de Varzimin kaupungissa Portugalissa.

Antti Saarela oli Tampereen Taiteilijaseuran ja Suomen Taidepiirtäjien Liiton jäsen. Tampereen kaupungin seinämaalauskilpailussa hän sai toisen palkinnon 1933 ja Kaupin parantolan seinämaalauskilpailussa hänen työnsä lunastettiin 1952. Saarelalle myönnettiin Ahlströmin apuraha 1938 ja hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 739–740. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. 1 2 3  Paischeff, A.: *Suomen kuvaamataiteilijat*, s. 131. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannusosakeyhtiö Kirjamies, 1943.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
**Kari Mikael Inkeroinen** (s. 3. joulukuuta 1975 Tohmajärvi) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edustaa Viipurin Urheilijoita, jota ennen hän on edustanut Vantaan Salamoita, Lahden Ahkeraa, Helsingin Kisa-Veikkoja ja Leppävaaran Sisua. Häntä ovat valmentaneet Antero Aarnio ja Esa Rinne.

Inkeroinen on saavuttanut kaksi SM-hopeaa (Seinäjoella 1999 ja Vaasassa 2004) sekä yhden pronssin (Porissa 2005). Sisäratojen SM-kisoissa hän on saavuttanut kultaa vuosina 1997, 1999 ja 2008, hopeaa vuonna 1998 sekä pronssia vuosina 2002, 2005 ja 2009.

Inkeroinen on edustanut Suomea kolmessa ulkoratojen ja kolmessa sisäratojen maaottelussa vuosina 1997–2005. Hänen ennätyksiään ovat 15,98 m kolmiloikassa vuodelta 1999, 699 cm pituushypyssä vuodelta 2000 sekä 204 cm korkeushypyssä vuodelta 1995.

Nykyään Mikael toimii matematiikan opettajana Otaniemen lukiossa Espoossa.

Vuosittain
----------

| Vuosi | Tulos | Kalevan kisat |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 15,54 | 10. (15,03) |
| 1996 | 15,41 | (ei osallistunut) |
| 1997 | 15,32 (15,62 i) | 10. (15,14) |
| 1998 | 15,45 (15,49 i) | 10. (15,20) |
| 1999 | 15,96 (15,98 i) | hopeaa (15,96) |
| 2000 | 15,67 | karsinnan 4. (15,41) |
| 2001 | 15,45 | 11. (14,54) |
| 2002 | 15,85 | 5. (15,59) |
| 2003 | (15,30 i) | (ei osallistunut) |
| 2004 | 15,46 | hopeaa (15,46) |
| 2005 | 15,54 (15,55 w) | pronssia (15,54) |
| 2007 | 14,99 | 6. (14,99) |
| 2008 | 14,90 (15,16 i) | 8. (14,61) |
| 2009 | 14,64 (14,91 i) | 8. (14,63) |
| 2010 | 14,71 | karsiutui – 9. (14,63) |
| 2011 | 14,70 | karsiutui – 11. (14,40) |
| 2012 | 14,11 (14,35 w; 14,28 i) | karsiutui – 10. (14,11) |

w = myötätuulitulos  

i = hallitulos

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikael Inkeroinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).