recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haavikko-niminen mies** on vuonna 2009 ilmestynyt kirjailija ja kustantaja Paavo Haavikkoa käsittelevä elämäkertateos, jonka on laatinut Mauno Saari.

Haavikon poika Heikki Haavikko jätti käräjäoikeudelle pyynnön estää kirjan julkaisu, koska hän ei saanut kirjaa ennakkoon luettavakseen. Käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi vaatimuksen.

Mauno Saari kertoo kirjassa harkinneensa elämäkertahankkeesta luopumista, kun hänelle oli selvinnyt Heikki Haavikon vastustus sitä kohtaan Paavo Haavikon vielä eläessä. Saaren mukaan Paavo Haavikko itse oli tällöin pyytänyt häntä jatkamaan kirjoittamista.

Heikki Haavikko väitti Saaren kirjan sisältävän muun muassa hänen isänsä terveydentilaan liittyviä arkaluonteisia seikkoja. Saari kiisti väitteen sanoen, ettei hän ollut puhunut yhdenkään sellaisen lääkärin kanssa, jolla olisi ollut pääsy Paavo Haavikon potilasasiakirjoihin. Kiistan vuoksi Heikki Haavikko antoi isänsä teosten uusintapainosten julkaisuoikeudet WSOY:lle..

Kirjan tyyli ja sisältö
-----------------------

Mauno Saaren kirjan lähdeaineistona ovat olleet Haavikon omat teokset, Saaren muistiinpanot hänen Haavikon kanssa käymistään keskusteluista ja hänen tekemänsä haastattelut sekä muiden kirjoittamat tekstit. Saaren kirjoitustyyli ei tarkkaan erottele hänen ja Haavikon puhetta ja kirjoitusta, vaikka ero on lukijalle olemassa.

Saari kertoo kirjassa muun muassa Haavikon yllättävistä ja rajuista raivokohtauksista. Haavikko oli kirjoittanut libreton vuoden 1975 Savonlinnan oopperajuhlilla esitettyyn Aulis Sallisen oopperaan *Ratsumies*. Eräs yksityiskohta oopperan lavastuksessa oli ollut Haavikon mielestä väärin. Haavikko oli kestänyt ensi-illan tyynenä, mutta sai myöhemmin kesäpaikassaan raivokohtauksen hänen puolisonsa Ritva Haavikon kehuttua oopperaa hienoksi. Paavo Haavikko oli lyönyt kaksi tuolia pirstaleiksi sekä särkenyt astioita, puhelimen ja tuvan ikkunat.

Katso myös
----------

* *Paavo Haavikko, isä*

Lähteet
-------

1. ↑  Mäkinen, Esa: Haavikon poika yrittää estää isänsä elämäkerran julkaisun.  *Helsingin Sanomat*, 20.8.2009, s. C1. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.8.2009.
2. ↑  Paavo Haavikon elämäkerran saa julkaista Yle.fi. Viitattu 27.8.2009.
3. ↑  Varjus, Seppo: Mauno Saari puolustautuu: Paavo Haavikko pyysi minua jatkamaan kirjan tekoa  9.10.2009. Ilta-Sanomat.
4. 1 2  Haavikko-kirjan krjoittanut Mauno Saari ei usko, että kirja johtaa enää käräjille  9.10.2009. MTV Uutiset.
5. ↑  WSOY julkaisee Paavo Haavikon teosten uusintapainoksia  3.9.2009. Elisa.net. Viitattu 3.9.2009.
6. ↑  Saari, Mauno, *Haavikko-niminen mies*, Otava, s. 7, 542–543.

Aiheesta muualla
----------------

* Marttila, Hannu: Bulevardin Learin viimeiset sanat. Mauno Saaren Haavikko-kirja on eloisaa historiaa, mutta jatkaa riitaa kirjailijan pojan kanssa (vanhentunut linkki) *Helsingin Sanomat*.  9.10.2009.  Arkistoitu 12.1.2016. Viitattu 1.1.2016.
* Haastateltavana Mauno Saari. Aamun kirja 9.10.2009.
**Haavoittunut amatsoni** oli taistelussa haavoittunutta amatsonia esittänyt antiikin kreikkalainen veistostyyppi. Samaa aihetta esittävän veistoksen tekivät tunnetuimpina Polykleitos, Feidias ja Kresilas. Veistokset eivät ole säilyneet nykyaikaan, mutta tyyppi tunnetaan lukuisten roomalaisaikaisten kopioiden kautta.

Plinius vanhemman mukaan veistostyyppi syntyi, kun Efesoksen Artemiin temppeliin haettiin haavoittunutta amatsonia esittävää veistosta kilpailulla noin vuonna 450–425 eaa. Amatsonit olivat temppelin myyttisiä perustajia, ja myöhemmin Dionysos löi heidät paikalla taistelussa. Kilpailuun osallistui viisi kuvanveistäjää, mukana juuri Polykleitos, Feidias ja Kresilas; muista osallistujista tiedetään varmuudella Fradmon. Ainakin voittanut veistos sijoitettiin temppeliin tai sen lähelle.

Säilyneet veistokset jaetaan kolmeen tyyppiin: Mattein tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Feidiaan veistosta; Berliinin tyyppi, jonka alkuperänä pidetään Polykleitoksen amatsonia; sekä Capitoliumin tyyppi, jonka alkuperän uskotaan olevan Kresilaan työssä. Yhteistä veistoksille on se, että niissä amatsoni on kohottanut oikean kätensä päänsä yläpuolelle. Kädessä on ollut jokin esine, kuten keihäs tai muu ase, joka on useimmista kopioistakin kadonnut. Amatsoni on pukeutunut khitoniin, joka roikkuu sen verran, että paljastaa vasemman rinnan. Alkuperäiset veistokset oli tehty pronssista, kun taas säilyneet kopiot ovat marmorisia. Kopioita on usein entisöity eri määrin.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Mattein tyyppi. Musei Capitolini. | Berliinin tyyppi. Metropolitan. | Capitoliumin tyyppi. Musei Capitolini. |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grout, James: The Wounded Amazon *Encyclopaedia Romana*. Viitattu 29.8.2016.
2. 1 2  Marble statue of a wounded Amazon The Metropolitan Museum of Art. Viitattu 29.8.2016.
3. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* XXXIV.53.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Haavoittunut amatsoni** Wikimedia Commonsissa
**Haavanarinakääpä** (*Phellinus populicola*) on arinakääpiin (*Phellinus*) kuuluva monivuotinen vain elävässä haavassa kasvava kääpä. Se on suuri ja kiilamaisen muotoinen muistuttaen monilla muilla lehtipuilla esiintyvää arinakääpää. Yläpinta on nuorena kasvuvyöhykkeinen ja harmaa. Vanha kääpä on tiheästi halkeillut ja monesti sammaleen peittämä. Alapinnan pillistö on kanelinruskea. Malto on alapuolen värinen ja kova. 

Puun kuori kuolee käävän ympäriltä, jolloin kääpä jää pikkuhiljaa yhä syvemmälle runkoon sen kasvaessa paksuutta. Haavanarinakääpä on harvinaisehko vanhojen metsien kääpä. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi. Isäntäpuu on paras tuntomerkki erotukseksi yleisestä arinakäävästä, joka kasvaa kaikilla muilla lehtipuilla paitsi haavalla.

Haavanarinakääpä ei ole kovuutensa vuoksi ruokasieni, mutta sitä on voitu käyttää tulen sytytyksessä sikäli kuin muitakin suvun lajeja erottelematta sen enempää.

Lähteet
-------

1. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 11.8.2010
2. ↑  Salo P. Niemelä T. Salo U. Suomen sieniopas. Kasvimuseo & WSOY 2006. s. 512

Aiheesta muualla
----------------

* Luontonetti: Haavanarinakääpä (*Phellinus populicola*) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10680904
* BioLib: 310794
* CoL: 4FZGM
* EoL: 193224
* Fungorum: 319781
* GBIF: 2520859
* iNaturalist: 464268
* IRMNG: 10647189
* MycoBank: 319781
* NBN: NHMSYS0020535859
* NCBI: 167370
* Open Tree of Life: 180557

 |

 |
**HMS Trenchant** (viirinumero S91) on Britannian kuninkaallisen laivaston Trafalgar-luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Trafalgar-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 22. maaliskuuta 1983 Vickers Shipbuilding and Engineeringin telakalta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1985. Se laskettiin vesille 3. marraskuuta 1986 ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1989.

Palvelus
--------

Kalastusalus *Antaresin* verkko jäi 22. marraskuuta 1990 kiinni *Trenchantiin*, joka veti kalastusaluksen pinnan alle hukuttaen nelihenkisen miehistön. Alus ajoi heinäkuussa 1997 Australian länsirannikolla karille, jolloin se ei kuitenkaan kärsinyt merkittäviä vaurioita.

Aluksen laukaisi 21. kesäkuuta 2007 Meksikonlahdella Tomahawk Block IV -ohjuksen ensimmäisenä kuninkaallisen laivaston aluksena. Se siirrettiin 2009 lopulla kahdeksi vuodeksi huoltoon Devonportiin, mistä alus palautettin palvelukseen 6. kesäkuuta 2011.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 532

*Trafalgar*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Trafalgar* - *HMS Turbulent* - *HMS Tireless* - *HMS Torbay* - *HMS Trenchant* - *HMS Talent* - *HMS Triumph* |
| Edeltäjät: *Swiftsure*-luokka – Seuraaja: *Upholder*-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian Kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan ironclad taistelulaivasta. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Triumph** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Swiftsure-luokan ironclad-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Swiftsure-luokka (taistelulaiva, 1870)*
Alus tilattiin Jarrow'sta Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä ja sen köli laskettiin 31. elokuuta 1868. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1870 ja se valmistui 8. huhtikuuta 1873.

Palvelus
--------

Alus palasi Portsmouthiin, jossa se huollettiin. Alukselle muun muassa asennettiin uudet kattilat ja torpedoja varten laukaisukiskot. Alus oli Tyynenmeren aseman lippulaivana tammikuusta 1885 joulukuuhun 1888. Alus osallistui muun muassa Canadian Pacific Railwayn avajaisiin Vancouverissa vuonna 1887. *Swiftsure* vapautti aluksen tehtävästä joulukuussa 1888, jolloin *Triumph* aloitti kotimatkan.

Alus oli aluksi Devonportissa reservissä, josta se siirrettiin helmikuussa 1890 Queenstowniin lippulaivaksi. Alus palasi Devonportin reserviin syyskuussa 1892, missä se oli aina heinäkuuhun 1900. Aluksen aseistus poistettiin ja siitä tehtiin varastoalus Plymouthiin. Vuonna 1903 aluksen höyrykone ja kattilat poistettiin ja se sijoitettiin Chathamiin koululaivaksi nimellä *HMS Tenedos*. Vuodesta 1905 alkaen se oli *HMS Warriorin* emälaivana ja se siirrettiin 1910 Devonportiin koululaivaksi nimellä *HMS Indus IV*. Alus hinattiin Invergordoniin vuonna 1914 ja siitä tehtiin kelluva varasto nimellä *HMS Algiers*. Alus myytiin marraskuussa 1921.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Triumph (1870)**.
* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 16

*Swiftsure*-luokan ironcladtaistelulaivat

|  |
| --- |
| *HMS Swiftsure* –
*HMS Triumph* |
| Edeltäjä: *Audacious* -luokka – Seuraaja: *HMS Sultan* |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Caledonia-luokan ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Trafalgar** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Caledonia-luokka*
Alus tilattiin 22. helmikuuta 1825 Woolwichin telakalta. Sen köli laskettiin joulukuussa 1829 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1841. Alus valmistui 6. lokakuuta 1842 Sheernessissä, missä se oli reserviin sijoitettuna. Alus muutettiin vastaanottoalukseksi ja sen perä muotoiltiin uudelleen Chathamissa lokakuussa 1844. Aluksen valmistuskustannukset olivat 75 814 puntaa.

Palvelus
--------

Alukselle asennettiin vuonna 1859 höyrykone. Alus siirrettiin koululaivaksi Portlandiin ja se nimettiin *HMS Boscaweniksi* vuonna 1873. Se myytiin 1906.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 16

*Caledonia*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Caledonia-luokka | *HMS Caledonia* |
| Caledonia-luokka (vuoden 1812 tilaukset) | *HMS Britannia* - *HMS Prince Regent* |
| paranneltu Caledonia-luokka | *HMS Royal George* |
| laajarunkoiset | *HMS St. George* - *HMS Neptune* - *HMS Royal William* - *HMS Waterloo*

```
- *HMS Trafalgar*
```
 |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *HMS Hibernia* – Seuraaja: *HMS Impregnable* |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tribune-luokan fregatista. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Tribune** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1853 vesillelaskettu Tribune-luokan potkurifregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tribune-luokka*
Alus tilattiin 1. tammikuuta 1850 Sheernessin telakalta ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1851. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1853 ja se valmistui 3. elokuuta 1853 Woolwichissa. Aluksen rungon valmistuskustannukset olivat 68 304 puntaa ja Maudslay , Sons and Fieldin toimittaman höyrykoneen hinta oli 18 396 puntaa. Aluksen varustaminen maksoi vielä 15 272 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 14. toukokuuta 1854 Itämeren laivastoon päällikkönään Swinfen Thomas Carnegie. Myöhemmin alus palveli Mustallamerellä osallistuen Sevastopolin pommitukseen 11. lokakuuta.

Alus myytiin elokuussa 1866 Plymouthissa C. Marshallille romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 166
*Tämä artikkeli kertoo Puolan merivoimissa 1958-1974 palvelleesta hävittäjästä. Wicher-luokan aluksesta on oma artikkeli ORP Wicher (1928).*

**ORP Wicher** (runkonumerot 54 ja vuodesta 1960 alkaen 274) oli Puolan laivaston Neuvostoliitosta 1958 ostettu Smiełyj-luokan hävittäjä *Skoryy* (ven. Скорый) (projekti 30bis NATO:Skoryy-luokka). Alus poistettiin palveluksesta 1974.

Valmistus
---------

Alus tilattiin A. A. Ždanovin telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1949. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1949 nimellä *Skoryy* ja valmistui 26. syyskuuta 1950. Se otettiin palvelukseen 28. tammikuuta 1951 Neuvostoliiton laivastoon. Se siirrettiin 29. kesäkuuta 1958 Puolan merivoimiin aluksi lainattuna, kunnes Puola lunasti vuonna 1965 aluksen.

Palvelus
--------

*Wicher* liitettiin Oksywieen 7. hävittäjäviirikköön, jonka mukana se teki laivastovierailuja 1959 Brestiin, 1960 Portsmouthiin, Rostockiin ja Leningradiin, 1965 Helsinkiin, 1967 Edinburghiin ja Tukholmaan sekä 1968 Helsinkiin, Rotterdamiin ja Rostockiin. Alus oli vuodesta 1970 alkaen tukikohta-aluksena 9. rannikkolaivueessa Helissä, kunnes se poistettiin palveluksesta vuoden 1974 lopulla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 386
**ORP Wilk** (suom. *Susi*) (viirinumero N63) oli Puolan laivaston Wilk-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Wilk-luokka*
Alus tilattin Ranskasta Le Havresta Chantiers Augustine Normandin telakalta, missä köli laskettiin 1927. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 1931.

Palvelus
--------

Toisen maailmansodan alkamisen jälkeen 1. syyskuuta 1939 *Wilk* osallistui Puolan rannikon puolustamiseksi Worekin suunnitelmaan, jonka mukaisesti alus laski miinansa 3. syyskuuta. Kärsittyään taisteluissa vaurioita alus lähti 10. syyskuuta Puolasta paeten Itämeren halki ja saapui 20. syyskuuta Rosythiin.

Sukellusvene huollettiin Rosythissa, minkä jälkeen se aloitti partioinnin Pohjanmerellä. Alus siirrettiin syksyllä 1940 huollettavaksi telakalle, missä se oli lähes vuoden. Se palveli huollosta palattuaan koulualuksena. Aluksen heikon kunnon vuoksi se poistettiin 2. huhtikuuta 1942 palveluksesta ja sijoitettiin reserviin. Se poistettiin 1951 Puolan merivoimista ja hinattiin Puolaan romutettavaksi. Alus romutettiin 1954.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Uboat.net - ORP Wilk (N63)
*Tämä artikkeli kertoo Puolan laivaston Orzeł-luokan (Whiskey) sukellusveneestä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**ORP Orzeł** oli Puolan laivaston Orzeł-luokan sukellusvene (Nato-raportointinimi *Whiskey*). Se oli alun perin Neuvostoliiton laivaston projekti 613:n *S-265*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Projekti 613*
Neuvostoliiton laivasto tilasi aluksen Gorkista tehtaalta No. 112, missä köli laskettiin 27. heinäkuuta 1954 telakkanumerolla 611. Se laskettiin vesille 30. marraskuuta ja otettiin 30. heinäkuuta palvelukseen Neuvostoliiton laivastossa nimellä *S-265*.

Palvelus
--------

Neuvostoliiton laivasto poisti 30. joulukuuta 1962 aluksen palveluksesta ja luovutti sen Puolan merivoimille.

Varsovan liiton merisotaharjoituksessa Barentsinmerellä 1968 alus vältti *ORP Kondorin* kanssa etsinnät, vaikka etsijöinä oli 300 pinta-alusta mukaan lukien Itä-Saksan Kansanlaivaston sukellusveneentorjuntaosasto ja noin 500 lentokonetta. Alus kykeni tunkeutumaan Murmanskin sotasatamaan. Seuraavana vuonna alus kykeni radio-ohjauksen avulla torpedoimaan Pohjanmerellä olleen Sverdlov-luokan risteilijän harjoitustorpedolla.

Alus poistettiin 30. joulukuuta 1983 palveluksesta rungon heikon kunnon vuoksi ja romutettiin 1986.

Lähteet
-------

* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 341
*Tämä artikkeli kuvaa Ruotsin merivoimien siipirataskorvettia. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Thor** oli Ruotsin laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu siipirataskorvetti, joka osallistui palveluksessa olo aikanaan kahteen sotaan.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 12. toukokuuta 1841. Alus otettiin palveluksen kuukautta myöhemmin 9. kesäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta 28. lokakuuta 1887 ja se romutettiin seuraavana vuonna. Rakennustöiden aikana aluksen runkoa pidennettiin, jolloin sen uppouma kasvoi 1 068 tonniin.

Palvelus
--------

Tanskan-Preussin sodassa vuosina 1861–1862 alus kuljetti joukkoja Fynin saarelle sekä partioi Tanskan aluevesirajalla. Samoin se palveli 1864 toisen Saksan–Tanskan sodan laivasto-osaston lippulaivana Skagerrakissa ja Kattegatissa.

Heinäkuussa 1867 päällikkönsä Panzarhielmin alaisuudessa *Thor* kuului Tukholmasta ammuntoihin lähteneeseen osastoon, jonka muut alukset olivat *HMS John Ericsson*, *HMS Tordön* ja *HMS Tirfing*, höyryfregatti *HMS Vanadis* ja Norjan laivaston monitori *KNM Scorpion*. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla laivastovierailulle Kronstadtiin ja Helsinkiin, jonne se saapui seuraavana aamuna. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 90
2. ↑  Hufvudstadsbladet 27.7.1867
3. ↑  Harris, Daniel G. s. 28
*Tämä artikkeli käsittelee Amerikan alkuperäiskansojen aluevaatimuksia koskevaa sopimusta. Muista merkityksistä katso Fort Laramie.*
**Vuoden 1851 Fort Laramien sopimus** allekirjoitettiin 17. syyskuuta 1851 Yhdysvaltojen edustajien sekä Cheyenne, Sioux, Arapaho, Crow, Assiniboine, Mandan, Hidatsa ja Arikara -kansojen edustajien välillä. Sopimus esitteli heimojen perinteiset aluevaatimukset.

Yhdysvallat myönsi, että kaikki sopimuksen kattama maa oli alkuperäiskansojen aluetta, eikä esittänyt aluevaatimuksia. Amerikan alkuperäiskansat takasivat Oregonin reittiä kulkevien uudisasukkaiden turvallisen kauttakulun ja sallivat rakentaa teitä ja linnoituksia alueelleen vastineeksi lupauksista viidenkymmenen tuhannen dollarin suuruisesta korvauksesta 50 vuoden ajan. Sopimuksen oli tarkoitus myös saada aikaan "toimiva ja kestävä rauha" kahdeksan heimon välille. Vuoden 1851 Fort Laramie sopimuksessa sovittuja rajoja käytettiin useiden vaateiden ratkaisemiseen 1900-luvulla.

Kuvia
-----

* Paikka lähellä North Platte jokea Morrillin länsipuolella, jossa Fort Laramien rakuunat leiriytyivät vuonna 1851.Paikka lähellä North Platte jokea Morrillin länsipuolella, jossa Fort Laramien rakuunat leiriytyivät vuonna 1851.

Lähteet
-------

1. ↑  Kappale 69, Report to The President By The Indian Peace Commission, 7. tammikuuta 1868 *(englanniksi)*
2. ↑  Kappler, Charles J.: *Indian Affairs. Laws and Treaties*. Washington, 1904. Osa 2, s. 594.  (Arkistoitu – Internet Archive) *(englanniksi)*
3. ↑  Esimerkiksi Meyer, Roy W.: *The Village Indians of the Upper Missouri. The Mandans, Hidatsas, and Arikaras.* Lincoln ja London, 1977, s. 186. Sutton, Imre (toimittanut): Irredeemable America. The Indians Estate and Land Claims. Albuquerque, 1985. *(englanniksi)*
Fort Snellingin pyöreä torni.
**Fort Snelling** on entinen linnoitus, joka sijaitsee keskellä Minneapolis–Saint Paulin suurkaupunkialuetta Minnesota- ja Mississippi-jokien yhtymäkohdassa. Se on suojeltu Yhdysvaltain historiallisena muistomerkkinä. Fort Snelling muodostaa lähialueidensa kanssa oman organisoimattoman territorionsa, jossa on 442 asukasta (2000).

Historia
--------

Fort Snelling oli yksi Yhdysvaltain uusista linnoituksista sen uusilla alueilla, jotka se oli saanut Yhdistyneeltä kuningaskunnalta vuoden 1812 sodan jälkeen ja ostolla Ranskalta. Linnoitus valmistui vuonna 1825, ja pian tämän jälkeen sotilaat muuttivat Josiah Snellingin johdolla selvästi alueen kuvaa. He rakensivat teitä, myllyn Saint Anthonyn putoukseen ja viljelivät maata.

Noin 30 vuoden ajan Fort Snelling oli Mississippi-joen yläjuoksun keskuksena, jonne ojibway- ja sioux-intiaanit tulivat tekemään kauppaa ja keskustelemaan viranomaisten toimista. Myös turkiskauppiaat joutuivat pysähtymään tarkastusten takia. Linnoituksella oli merkittävässä osa myös Saint Paulin perustamisessa. Linnoituksen lähelle tuli Selkirkin epäonnisen siirtokunnan asukkaita Kanadasta. Sotilaat ajoivat heidät kuitenkin kauemmaksi paikkaan, johon syntyi Saint Paul.

Casper Wildin maalaus. Taustalla näkyy Fort Snelling.
Vuoden 1851 sopimukset saivat aikaan Yhdysvaltain rajaseudun siirtymisen lännemmäksi. Uudet linnoitukset ottivatkin Fort Snellingin paikan raja-asemina. Fort Snelling jäi sittemmin pelkästään varastopaikaksi. Vuonna 1858 linnoitus myytiin, ja paikalle piti perustaa kaupunki. Sisällissota keskeytti kuitenkin kaupunkihankkeen, ja linnoitus palasi sotilaskäyttöön. Sodan jälkeen Fort Snelling toimi Dakotan alueen sotilaskeskuksena. Linnoitukseen rakennettiin 1880-luvulta 1900-luvun alkuun uusia rakennuksia ja vanhoja kivisiä rakennuksia tuhottiin. Toisessa maailmansodassa Fort Snellingissä koulutettiin yli 300 000 sotilasta moniin eri tehtäviin. Sodan jälkeen vanhan linnoituksen sotilaskäyttö päättyi.

Linnoitusta uhkasi 1950-luvulla valtatien rakentaminen. Tämä sai aikaan julkisia toimia Minnesotan vanhempien rakennusten suojelemiseksi. Fort Snelling valittiin osavaltion ensimmäisenä kohteena kansalliseksi historialliseksi muistomerkiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Fort Snelling UT, Hennepin County, Minnesota *American FactFinder*. U.S. Census Bureau.  Arkistoitu 16.2.2020. Viitattu 17. marraskuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  A Brief History of Fort Snelling Saint Paul:  Minnesota Historical Society. Viitattu 17. marraskuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fort Snelling** Wikimedia Commonsissa

* Fort Snelling Minnesotan historiallisen yhdistyksen sivuilla (englanniksi)
**Geilenkirchenin Nato-lentotukikohta** (IATA: **GKE**, ICAO: **ETNG**) on lentotukikohta Geilenkirchenissä, Nordrhein-Westfalenissa Saksassa. Se on Naton Boeing E-3 Sentry -lentokoneiden päätukikohta, ja toinen kahdesta NATO Airborne Early Warning & Control Force -tukikohdista.

Historia
--------

Tukikohta sijaitsee muutamia kilometrejä Geilenkirchenistä länteen, aivan Saksan ja Alankomaiden rajan tuntumassa. 

Lentokentän rakensi Yhdistyneen Kuningaskunnan ilmavoimat toisen maailmansodan jälkeen. Sitä käytettiin Brittien tukikohtana vuodesta 1953 vuoteen 1968, jolloin se siirrettiin Saksan ilmavoimille. Saksa piti siellä sijoitettuna Yhdysvaltojen tukemaa ohjusyksikköä.

Kun Nato päätti perustaa Geilenkircheniin ilmatilavalvontaa hoitavan NATO Airborne Early Warning & Control Forcen E-3A -koneille, täytyi kenttä päivittää sen vaatimukset täyttäväksi. Vuonna 1980 ensimmäiset E-3A-yksiköt aloittivat siellä toimintansa, ja 1980-luvulta asti alue on ollut siinä tehtävässä.

Naton E-3-osasto
----------------

E-3A-osasto on Naton ensimmäinen operatiivinen lentävä yksikkö, jossa on monikansallinen miehitys. Organisaatio koostuu pääkonttorihenkilöstöstä ja toiminnallisista elementistä. Jokaista niistä komentaa eversti, joista jokainen on eri Naton jäsenmaista.

Yksikkö käyttää neljäätoista Boeing E-3A Sentry -AWACS-lentokonetta, joista kaikki on rekisteröity Luxembourgiin. Vain osa koneista on aina Geilenkirchenissä, muut ovat muissa osaston tukikohdissa. Monikansalliset lentomiehistöt koostuvat useiden Nato-maiden sotilaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Geilenkirchen NATO Air Base | Base Overview & Info | MilitaryINSTALLATIONS *installations.militaryonesource.mil*. Viitattu 3.5.2023.
2. ↑  NATO AWACS fleet NATO. Viitattu 3.5.2023.
3. ↑  NATO AWACS NATO. Viitattu 3.5.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:NATO Air Base Geilenkirchen
Uuden Ruotsin siirtokunnan linnoitukset ja asutukset.
**Fort Nya Korsholm** (suom. *Uuden Korsholman linnoitus*) oli vuosina 1647–1654 Pohjois-Amerikassa Uuden Ruotsin siirtokunnassa toiminut linnoitus. Se sijaitsi pienellä Schuylkill-joen saarella nykyisen Philadelphian kaupungin alueella Yhdysvaltain Pennsylvaniassa. Nimensä linnoitus oli saanut Pohjanmaalla sijaitsevan Korsholman eli Mustasaaren pitäjän mukaan. Sen lähistöllä oli myös Vaasan kaupungin mukaan nimetty Nya Vasan asutus.

Historia
--------

Fort Nya Korsholmin rakentaminen aloitettiin syksyllä 1646 Uuden Ruotsin kuvernöörinä toimineen Johan Printzin johdolla ja se valmistui helmikuussa 1647. Paikka oli mahdollisesti nykyään Province Island -nimellä tunnettu saari. Aluksi linnoitus käsitti vain muutamia asuinrakennuksia, mutta myöhemmin sen ympärille rakennettiin puinen varustus. Linnoituksen päällikkönä oli ilmeisesti siirtokunnan entinen kuvernööri Måns Nilsson Kling. Fort Nya Korsholmin päätarkoituksena oli toimia turkisten, viljan ja tupakan kauppapaikkana sekä samalla estää hollantilaisia käymästä kauppaa Delawarejoen länsipuolella mingo-heimon kanssa.

Vuonna 1648 hollantilaiset rakensivat lähistölle Fort Beversreede -nimisen linnoituksen, mutta ruotsalaiset kuitenkin sulkivat sen yhteyden joelle ja linnoitus hylättiin 1651. Fort Nya Korsholmista puolestaan luovuttiin vuonna 1654 yhdessä Delawarejoen suulla sijainneen Fort Nya Elfsborgin kanssa ja myöhemmin intiaanit polttivat sen. Nykyään linnoituksesta ei enää ole jäljellä näkyviä merkkejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pennsylvania Forts American Forts. Viitattu 10.5.2015.
2. 1 2  Chartrand, René: *The Forts of Colonial North America: British, Dutch and Swedish Colonies*, s. 18. Osprey Publishing, 2011. ISBN 978-184-90819-7-9. Teoksen verkkoversio Google Booksissa[vanhentunut linkki].
3. ↑  Johnson, Amandus: *The Swedish settlements on the Delaware 1638–1664*, s. 331–332. Swedish Colonial Society, 1911. Teoksen verkkoversio.
**Fort Smith** on Yhdysvaltain kaupunki Arkansas'n osavaltiossa. Kaupungissa asuu 89 576 asukasta, ja sen pinta-ala on 160,5 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on 558 asukasta neliökilometrillä.

Väestö
------

Vuonna 2021 kaupungissa asui 89 576 asukasta. Asukkaista 12,4 prosenttia on ulkomaalaisia ja 7,2 prosentilla ei ole maan kansalaisuutta. Ulkomaalaiset ovat keskimäärin maassa syntyneitä vanhempia. Valkoisia asukkaista oli noin 60 prosenttia.

### Vaalit

Vuoden 2020 presidentinvaalien tulos Fort Smithissä oli seuraava:

* Donald Trump 62,4 %
* Joe Biden 34,8 **%**
* Jo Jorgensen 1,1 %

Vaaleissa asukkaiden enemmistö on ollut republikaanien kannattaja vuodesta 2000 lähtien. Koko osavaltiossakin republikaanit voittivat vuoden 2020 presidentinvaalit. Lisäksi osavaltion senaattorit ovat republikaaneja.

Lähteet
-------

1. 1 2  U.S. Census Bureau *census.gov*. Viitattu 6.6.2022.
2. 1 2 3  Fort Smith, AR | Data USA *datausa.io*. Viitattu 6.6.2022. (englanniksi)
**Fredrik Skagen** (30. joulukuuta 1936 Trondheim, Norja – 20. heinäkuuta 2017 Trondheim, Norja) oli norjalainen kirjailija, joka on kirjoittanut pääasiassa rikoskirjoja mutta myös joitakin lastenkirjoja. Hän on suosituimpia ja merkittävimpiä norjalaisia jännityskirjailijoita.

Skagen on käynyt Norjan kirjastokoulun 1960–1961 ja työskennellyt kirjastonhoitajana 1961–1969 ja yliopistokirjatonhoitajana Trondheimissa Norjan teknillisessä korkeakoulussa 1969–1975. Vuodesta 1976 hän oli päätoiminen kirjailija. Hän soitti harrastuksekseen pianolla jazzmusiikkia ja harrasti myös jalkapalloa, ja hän hyödynsi näitä harrastuksia kirjoissaan.

Skagenin teoksissa on keskeistä se, kuinka rikollinen saadaan kiinni, ei niinkään se, kuka rikoksentekijä on, ja siksi ne luokitellaan jännityskirjallisuuteen. Kirjojen tapahtumapaikka on usein Trondheim, jossa hän on enimmäkseen asunut.

Skagenin esikoisteos *Jakten etter Auriga* ilmestyi 1968. Hänen kirjojensa päähenkilöitä on Morten Martens, joka on norjalaisen rikoskirjallisuuden johdonmukaisimpia antisankareita. Hän on pääehenkilö seitsemässä romaanissa. Toinen hänen kirjojensa päähenkilö on Trondheimin poliisissa työskentelevä Christian Rønnes.

Jännityskirjojen ohella Skagen on kirjoittanut lastenkirjoja, joista on suomennettu *Matti Maradona*, novellikokoelmia sekä dokumenttiromaanin *Purpurhjertene*, joka kertoo norjalaisen Vietnam-sotilaan tarinan. Sen dokumentaarisuudesta on kuitenkin kiistelty.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Matti Maradona* (*Pelle Maradona*), kuvittanut Olav Hagen; suomentanut Sirkka Salonen. Gummerus Carlsen, 1990 ISBN 951-36-0016-5

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Palle Rosenkrantz-prisen 1986
* Bokhandel-prisen 1987
* Trondheim kommunes kulturpris
* Lasiavain 1995

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fredrik Skagen, Norsk biografisk leksikon
2. ↑  Fredrik\_Skagen Fredrik Skagen, Store norske leksikon

Aiheesta muualla
----------------

* Fredrik Skagen kustantaja Cappelenin sivuilla (norjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Autolykos** (m.kreik. Αὐτόλυκος 'yksinäinen susi') oli kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen ja Khionen poika. 

Autolykos oli erityisen tunnettu taitavana varkaana — tuon syntymälahjan hän oli saanut isältään, varkaiden jumalalta. Hän osasi kääntää asiat päälaelleen — puhua "valkean mustaksi ja mustan valkeaksi".[1]

Vaikka Autolykos oli oveluuden perikuva, Sisyfoksen onnistui kerran voittaa hänet viekkaudessa. Autolykos oli jo pitkään varastanut tämän karjaa jäämättä koskaan kiinni. Sisyfos alkoi kuitenkin epäillä tätä, koska hänen oman karjansa vähetessä Autolykoksen lauman koko puolestaan kasvoi. Niinpä Sisyfos merkitsi eläintensä sorkat, ja kun eläimiä oli varastettu, hän saapui paikalle, tunnisti nautansa ja vei ne takaisin. Samalla matkalla hän vietteli mukaansa Autolykoksen tyttären Atikleian ja antoi tämän myöhemmin puolisoksi Laerteelle. Heille syntyi Odysseus.[2]

Autolykoksella oli useita poikia, jotka olivat taitavia varkaita, sekä tytär Polymede.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Ovidius, *Muodonmuutoksia* xi:301–317 (engl. käännös)
2. ↑  Hyginus, *Fabulae* cci (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.9.16 (engl. käännös)
Tunnistuslaitteen on kyettävä tunnistamaan erilaisia rekisterikilpiä.
Rekisterikilven kirkkautta ja kontrastia parannetaan, jonka jälkeen kirjaimet jaotellaan tekstintunnistusta varten.
**Automaattinen rekisterikilven tunnistus** on joukkovalvonnan menetelmä, jossa sovellus hyödyntää tekstintunnistusta lukiessaan ajoneuvojen rekisterikilvistä otettuja valokuvia. Tunnistusta käytetään muun muassa tienkäyttömaksujen perimisessä sekä poliisitoimessa esimerkiksi katsastamattomia ajoneuvoja etsittäessä. Lisäksi voidaan hakea muun muassa varastettuja ajoneuvoja tai ajoneuvoja, joissa on maksamattomia ajoneuvoveroja.

Suomessa automaattinen lukulaite tuli testikäyttöön 2014 keväällä. Noin vuoteen 2020 mennessä laitteisto on käytössä kaikissa liikenne- ja valvontasektorin poliisiautoissa. Laitteisto tunnistaa automaattisella luentasovelluksella rekisteritunnukset liikennevirrasta. Videolle voidaan kuvata esimerkiksi vaaralliset ohitukset ja punaista päin ajamiset.

Kajaanilaisyhtiö Sunitin Suomen poliisille kehittämä REVIKA-laitteisto tunnistaa 30 maan rekisterikilvet.*lähde?*

Laitteistossa on tavallinen videokamera, joka on sijoitettu ohjaamon etukulmaan. Jos rekisterinumero paljastaa, että auto on esimerkiksi katsastamaton, siitä ilmestyy hälytys ohjaamon oikeassa reunassa olevaan näyttöön. Tämän lisäksi autossa on myös infrapunakamera, joka toimii täysin pimeässäkin.

Katso myös
----------

* Teletunnistetietojen säilyttäminen
* Valvontakamera

Lähteet
-------

1. ↑  Automaattinen kilpitunnistus nappaa kuumat autot tieliikenteestä Katsastuslehti.  Arkistoitu 25.1.2010. Viitattu 23.9.2010.
2. ↑  Tämä laite käräyttää liikennehuijarit – "Yli 90-prosenttisesti oikein" Vantaan Sanomat.  Arkistoitu 27.12.2016. Viitattu 10.10.2015.
3. ↑  Rekisterikilven lukulaitteesta tuli kolmessa vuodessa poliisin paras kaveri – "Kaikki kehuvat" *Yle Uutiset*. Viitattu 3.8.2018.
4. ↑  Poliisiautoissa on jo 265 rekisterikilpien tunnistuslaitetta - näin se toimii *iltalehti.fi*. Viitattu 3.8.2018.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Automatically Programmed Tool** (APT) on täsmäkieli numeerisen ohjauksen (NC) koneille: kieli antaa CNC-koneelle polun työkalujen käyttöön.

Kieltä käytetään tietokoneavusteisessa valmistuksessa (CAM) ja se perustuu englannin kielen kaltaisiin komentoihin kuten `GOLFT` (*go left*) ja `TANTO` (*tangent to*). Ohjelmisto muuntaa APT-ohjelman sarjaksi työkalukoordinaatteja (*Cutter Location Data*, CLD), toinen ohjelma nimeltään Postprocessor muuttaa CLD:n NC-ohjelmaksi, jonka laite ymmärtää. NC-ohjelma syötetään laitteeseen.

Historia
--------

Kielestä kerrottiin lehdistötilaisuudessa MIT:ssä helmikuussa 1959 ja kielestä on muodostunut standardi numeerisesti ohjattujen koneiden käyttöön.

Nykyään APT-kielen sijaan käytetään CAM-ohjelmistoa graafisella käyttöliittymällä tai ohjelmoimalla suoraan mikäli kappale on yksinkertainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  APT programming language – what is it, where is it used ? *cadem.com*.  30.3.2017. Viitattu 7.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Douglas T. Ross: Origins of the APT language for automatically programmed tools *dl.acm.org*.  elokuu 1978. doi:10.1145/960118.808374.  Viitattu 7.4.2022. (englanniksi)
**Fredrik Ulrik Bernt Otto Stackelberg** (8. tammikuuta 1745 Brollsta, Ruotsi – 6. syyskuuta 1810 Vehmaa) oli suomalainen vapaaherra, sotilas ja valtiopäivämies.

Stackelbergin vanhemmat olivat vapaaherra, sotamarsalkka Berndt Otto Stackelberg ja Amalia Elisabet von Ellrichshausen ja puoliso vuodesta 1775 Johanna Gustava Blomcreutz (k. 1807). Stackelberg oli kersantti Turun läänin jalkaväkirykmentissä 1753 ja Länsipohjan rykmentissä vänrikki 1756 ja luutnantti 1760. Hän palveli luutnanttina Turun läänin jalkaväkirykmentissä 1766, jossa hän tuli alikapteeniksi 1770, kapteeniksi 1773, majuriksi 1777 ja everstiluutnantiksi 1787. Palveluksesta hän erosi 1795. Stackelberg oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Stackelberg nr 192. Friherrliga ätten Stackelberg nr 192 (tab 53). (ruots.) Viitattu 30.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 30.12.2020
**Bokywere** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Macinan piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran varrella 25 kilometriä Macinasta länteen. Kunnassa on 16 900 asukasta (vuonna 2009).

Bokyweren kunta rajoittuu pohjoisessa Macinan piirin Monimpebougoun, idässä Kokry centren ja etelässä Kolongon sekä lännessä Nionon piirin Pogon kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Osa kunnasta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.

Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, markoja, diawandoja ja moseja. Vallitseva uskonto on islam. Eräissä kylissä asuu myös kristittyjä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja sipuli. Kounan kylässä pidetään markkinat.

Bokyweresta on tieyhteys Monimpebougou’un. Palveluihin kuuluvat alakoulut, yksi yläkoulu sekä Bokyweren ja Oulanin terveysasemat.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 2.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 2.11.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Boky-Were 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 2.11.2014. (ranskaksi)
**Bokator** on kambodžalainen vanha taistelulaji. Sen on sanottu olevan kaakkoisaasialaisten potkunyrkkeilylajien edeltäjä. Angkor Watissa on kohokuvia, jotka esittävät bokatorottelijoita. Se oli muinaisten khmerien armeijan lähitaistelulaji, ja kehitetty taistelukentille.

Modernissa bokatorissa on tuhansia liikkeitä, jotka yhdistetään liikesarjoiksi, jotka saavat nimensä eläinten mukaan. Liikesarjoja on seisten, polviltaan, istualtaan tai makuultaan aloitettavia sarjoja. Harrastajan edistymisen näkee hänen käyttämästään huivista, joka vastaa budolajien erivärisiä vöitä. Bokatorhuiveissa on värien lisäksi erilaisia eläinaiheita.

Pol Potin hallinnon aikana Punaiset khmerit etsivät ja surmasivat aktiivisesti taistelulajien opettajia. Myös vietnamilaisten vallan aikana bokatorin harjoittaminen oli kiellettyä. Vuodesta 2004 alkaen lajia on kuitenkin voimallisesti herätetty henkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Bokator, the great ancient Khmer martial art PR Log
2. 1 2  Bokator - The Ancient Form of Cambodian Martial Arts (Arkistoitu – Internet Archive) USA Dojo
**Eija Mailis Hiltunen** (9. huhtikuuta 1912 Helsinki – 25. syyskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Kouluradion ohjaajana 1946–1966. Teatterissa Hiltunen näytteli useita päärooleja, kuten Juurakon Huldan. Lisäksi hänellä oli pieniä sivurooleja kokoillan elokuvissa.

Ura
---

Hiltusen vanhemmat olivat Frans Fredrik Gustafsson ja Hilda Hytönen. Hän suoritti Suomen Näyttämöopiston 1934–1936, ja aloitti ammattiuransa Oulun Näyttämöllä 1936–1937. Sen jälkeen hän näytteli Kotkan Maakuntateatterissa 1937–1938, Porin Teatterissa 1938–1940 ja Helsingin Työväen Teatterissa 1941–1946. Hiltunen työskenteli Kouluradiossa ohjaajana ja näyttelijänä 1946–1966 sekä Lastenradiossa ohjaajana ja tuottajana 1956–1965.

Hiltunen vieraili Viipurin Kaupunginteatterissa, Turun Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.

Hiltusen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Ilona Ahlgren (*Niskavuoren naiset*), Agda (*Neljä naista*), Katri (*Daniel Hjort*), Katariina (*Kuinka äkäpussi kesytetään*) ja Jessica (*Venetsian kauppias*) sekä nimiosat näytelmissä *Juurakon Hulda* ja *Tuomari Martta*. Hänellä oli myös operettien subrettirooleja.

Hiltunen näytteli 33 suomalaisessa kokoillan elokuvassa vuosina 1935–1969. Suurin osa hänen rooleistaan oli kreditoimattomia avustajatasoisia tehtäviä esimerkiksi piikoina tai juhlien vieraina. Kreditoituja rooleja ovat muun muassa liikunnanopettaja elokuvassa *Suomisen taiteilijat* (1943), ompelijatar Hilma elokuvassa *Suviyön salaisuus* (1945) ja pääjohtajan vaimo elokuvassa *Se alkoi omenasta* (1962).

Hiltusella oli myös muutama televisiorooli, kuten Kaisa Ahola sarjassa *Tuulensuun tuvassa* (1965–1967). Samoihin aikoihin hän ohjasi viihdesarjaa *Tarinatalo*.

Eija Hiltunen avioitui koreografi Kaarlo Hiltusen kanssa 1933.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.
* Martin, Timo; Niemi, Pertti; Tainio, Ilona: *Suomen teatterit ja teatterintekijät - Yhteisö- ja henkilöhakemisto*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisu n:o 28, 1974. ISBN 951-30-2505-5.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1974, s. 242
2. 1 2  Eija Hiltunen Elonetissä.
3. ↑  Eija Hiltunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Eija Hiltunen leipäkorttia kysyvänä tarjoilijana elokuvassa *Suomisen Ollin tempaus*, kohta 53'30
* Eija Hiltunen liikunnanopettajana elokuvassa *Suomisen taiteilijat*, kohta 67'00

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Fort Severn** (Fort Severn First Nation) on Hudsoninlahden etelärannalla pohjoisessa Ontariossa Kanadassa sijaitseva noin 400 asukkaan kylä. Kylän väestö muodostuu 90 perheestä, jotka asuvat 40 neliökilometrin alueella. Paikkakunnan nimitys virallisissa yhteyksissä on **Fort Severn 89**, sillä useimmilla Kanadan intiaanireservaateilla on numero nimen yhteydessä.

Kylän ainoa maayhteys muuhun Kanadaan on talvitie Wapusk Trail, joka yhdistää Fort Severnin Manitobassa sijaitsevaan Gillamiin ja sitä kautta tieverkkoon. Tie on avoinna vain muutamien viikkojen ajan joka talvi. Muina aikoina kylän liikenneyhteydet ja tarvikekuljetukset hoidetaan lentokonein tai kesäisin proomuilla.

Historia
--------

Fort Severn oli yksi ensimmäisiä uuden mantereen kauppapaikkoja, ja sen perusti Hudson's Bay Company vuonna 1689 turkiskaupan tukikohdaksi. Severn River -joen suulla sijainnut linnoite joutui Pierre Le Moyne d'Ibervillen valtaamaksi jo 1690. Kauppapaikka rakennettiin uudelleen 1759, ja se on ollut toiminnassa siitä lähtien, ollen yksi Ontarion vanhimmista eurooppalaista alkuperää olevista asutuskeskuksista.

Intiaanireservaatin paikaksi määriteltiin myöhemmissä sopimuksissa Rocksandin alue Severn- ja Sachigo-jokien yhtymäkohdassa. Reservaatti siirrettiin vuonna 1973 Severnjoen suulle Hudsoninlahden rannalle.

Aiheesta muualla
----------------

* Fort Severn First Nation
* Stats Canada (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hans Olander** (s. 9. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli Parikkalan kunnanjohtaja maaliskuusta 2009 vuoden 2013 loppuun. Vuosina 2005–2008 Olander toimi Alavieskan kunnanjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt myös Suomenniemen ja Hauhon kunnanjohtajana sekä kehittämispäällikkönä Hämeen Kehittämiskeskuksessa. Koulutukseltaan Olander on valtiotieteen maisteri.

Olander valittiin Parikkalan kunnanjohtajaksi marraskuussa 2008 ja hän aloitti tehtävässä maaliskuussa 2009 edeltäjänsä Alpo Kosusen jäädessä eläkkeelle. Vuonna 2011 Olander haki Luumäen kunnanjohtajaksi. Osa valtuutetuista ilmaisi tyytymättömyyttä hänen sitoutumattomuudestaan kuntaan, sillä hänen katsottiin viettävän aikaa kunnassa liian vähän. Lokakuussa 2012 tuli ilmi Olanderin harkinneen eroa virastaan työpaikkakiusaamisen vuoksi. Syyskuussa 2013 hyväksyttiin Olanderin irtisanomiseen liittyvät toimenpiteet ja marraskuun alussa Olander haki moninaisten vaiheiden jälkeen eroa. Hän kertoi eron johtuvan perhesyistä, mutta taustalla oli valtakärhämiä. Työsuhde päättyi vuoden 2013 lopussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anssi Kemppainen: Uusi kunnanjohtaja haluaa parikkalalaistua nopeasti (Archive.is)  20.11.2008. Etelä-Saimaa.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 31.3.2014.
2. 1 2  Jenni Mehtonen: Kunnanjohtajan kiusaamiskohun keskiössä räpiköivä Parikkala ajautui kriisiin *Yle Uutiset*.  15.11.2013. Viitattu 3.12.2013.
3. ↑  Jaakko Mäntymaa: Pieni kunta tuhosi yhden miehen uran ja oman maineensa *Yle.fi, uutiset*.  30.7.2017. Viitattu 30.7.2017.
**Hans Op de Beeck** (s. 1969 Turnhout, Belgia) on belgialainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Brysselissä. Hänellä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa kahdenkymmenen vuoden ajan. 

Hans Op de Beeckin taiteellinen tuotanto koostuu suurista installaatioista, veistoksista, elokuvista, piirustuksista, maalauksista, valokuvista ja teksteistä. Hänen taiteellinen työnsä muodostuu kuolevaisuuden, yhteiskunnan ja yleismaailmallisten kysymysten ja merkitysten pohdinnasta. Hän pitää ihmistä olentona, joka "lavastaa" ympärillään olevaa maailmaa tragikoomisella tavalla. Op de Beeck haluaa ennen kaikkea stimuloida katsojien aisteja ja kutsua heidät todella kokemaan kuvan. Hän pyrkii luomaan visuaalista fiktiota, joka tuottaa hetken ihmeitä ja hiljaisuutta.

Hans Op de Beeckin ensimmäinen yksityisnäyttely Suomessa avautui vuonna 2022 Amos Rexissä. Näyttelyssä taiteilijan harmaansävyiset installaatiot valtaavat museon näyttelytilat. Taiteilijan elokuva *Staging Silence (3)* esitettiin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla näyttelyn avajaispäivänä 21.9.2022. *Staging Silence (3)* on kolmas ja viimeinen osa Hans Op de Beeckin toteuttamaa itsenäisten videoteosten sarjaa. Kolmessa videoteoksessa tunnistamattomat kädet rakentavat ja purkavat kuvitteellisia maisemia ja sisätiloja noin kolmen neliömetrin kokoisella pienoisnäyttämöllä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hans Op de Beeck Biography Viitattu 16.9.2022
2. ↑  Hans Op de Beeck: Hiljainen paraati Viitattu 16.9.2022 Amos Rex
3. ↑  Hans Op de Beeck | About *hansopdebeeck.com*. Viitattu 16.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Hans Op de Beeck: Hiljainen paraati taidemuseo Amos Rexissä *Amos Rex*. Viitattu 16.9.2022.
5. ↑  R&A X Amos Rex: Staging Silence *35. Rakkautta & Anarkiaa*.  15.9.2022.  Arkistoitu 12.9.2022. Viitattu 16.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen verkkosivu Viitattu 16.9.2022

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |