recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Qazaqfïlm** (kaz. Қазақфильм) eli **Kazahfilm** (ven. Казахфи́льм) on Almatyssa toimiva kazakstanilainen elokuvastudio.

Studio on saanut alkunsa vuonna 1934 perustetusta uutiselokuvien ja vuonna 1941 perustetusta näytelmäelokuvien studiosta. Niistä jälkimmäinen liitettiin marraskuussa 1941 Almatyyn toisen maailmansodan aikana evakuoituihin Mosfilmiin ja Lenfilmiin, joista muodostettiin Neuvostoliiton yhdistetty näytelmäelokuvastudio TsOKS. Vuonna 1944 perustettiin Almatyn näytelmä- ja uutiselokuvien studio, joka valmisti aluksi etupäässä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Näytelmäelokuvien säännöllinen tuotanto aloitettiin vuonna 1954. Studio sai nimen *Kazahfilm* vuonna 1959. Vuonna 1984 se nimettiin ohjaaja Şäken Aymanovin mukaan.

Kazahfilmin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Muxtar Äwezovin käsikirjoitukseen perustuva *Abay änderi* (ven. *Pesni Abaja*, 1946). Studion ohjaajia olivat Aymanovin lisäksi muun muassa Mäjït Begalïn, Sultanaxmet Qojıqov ja Oraz Äbişev. Parhaita kazak­stani­laisia elokuvia olivat *Atameken* (*Zemlja ottsov*, 1967), *Bizdiñ süyikti däriger* (*Naš milyi doktor*, 1958), *Aldar köse* (*Aldar-Kose*, 1964), *Kasakkapäällikön loppu* (*Atamannıñ aqırı*, ven. *Konets atamana*, 1971), *Konekiväärityttö* (*Mänşük turalı dastan*, ven. *Pesn o Manšuk*, 1970) ja *Qız-Jibek* (*Kyz-Žibek*, 1971). 1980-luvulla studio tuotti vuosittain seitsemän näytelmäelokuvaa, yli 50 dokumenttielokuvaa, 24 uutiskatsausta ja jälkiäänitti kazakiksi 60–70 elokuvaa. Piirroselokuvien tuotanto aloitettiin vuonna 1967.

Studio yhtiöitettiin vuonna 2000. Nykyään siellä kuvataan lähinnä kansainvälisiä yhteistuotantoja ja televisioelokuvia. 19 hehtaarin laajuisella alueella on kaksi kuvauspaviljonkia, äänistudio ja muita laitoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kino: entsiklopeditšeski slovar*, s. 165. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. 1 2 3  *Kazahstan: natsionalnaja entsiklopedija, tom 3*, s. 86. Almaty: Glavnaja redaktsija "Qazaq encïklopedïyası", 2005. ISBN 9965-9746-4-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Qazaqfïlmin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Alva Forsius** (24. toukokuuta 1866 Porvoon maalaiskunta – 14. heinäkuuta 1936) oli suomalainen yhteiskunnallinen toimija. Hän perusti Porvooseen synnytyssairaalan sekä aviottomille äideille äiti–lapsi-kodin.

Forsius oli myös Suomen Pelastusarmeijan uranuurtajia. Hän toi Pelastusarmeijan Suomeen kahden muun kanssa yhteistyössä. Hän valmistui Pelastusarmeijan luutnantiksi 1889 ja toimi sen jälkeen Pelastusarmeijassa 10 vuotta. Kätilöksi hän valmistui 10. syyskuuta 1898 ja toimi alkuun sairaalan synnytysosaston johtajana. Nähtyään naimattomien äitien vaikean tilanteen hän sai ajatuksen perustaa Porvooseen yksityisen synnytyssairaalan. Viisipaikkainen synnytyslaitos avattiin 1. kesäkuuta 1899 vuokratiloissa, mutta hän ryhtyi rakennuttamaan Porvoon Joonaanmäelle 12-paikkaista laitosta.

Synnytyslaitoksen valmistuttua hän alkoi suunnitella äiti–lapsi-kotia, joka sai nimen Solhem ja aloitti toimintansa 1. kesäkuuta 1914 synnytyslaitosta vastapäätä. Siellä äiti ja lapsi saivat olla puoli vuotta ja äiti sai oppia käytännön taidoissa, kuten lastenhoidossa ja heitä valmistettiin myös ammattiin. Puolen vuoden jälkeen äitiä ja lasta seurattiin vielä kolme vuotta. Forsius otti kasvatiksi kolme lasta, joista yksi kuoli pian, mutta kaksi eloon jäänyttä hän myöhemmin adoptoi.

Forsius kirjoitti odottaville äideille tarkoitettuja ja lastenhoitoa käsitteleviä kirjoja.

Julkaisut
---------

* *I väntade dagar: några enkla råd för blifvande mödrar*. Helsingfors: W. Hagelstam, 1899.
* *Korta råd till blifvande mödrar*. Helsingfors [kustantaja tuntematon], 1901. - (Föreningen Marthas skrifter.).
* *Fosterbarnen*. Borgå: [kustantaja tuntematon], 1922. 2. p. 1926.
* *I stilla stunder*. 1. Helsingfors: [kustantaja tuntematon], 1922.
* *Kasvattini*. Porvoo: Tekijä, 1923.
* Hugo Hammarskjöld, förord av Alva Forsius. Föredrag. Borgå: [kustantaja tuntematon], 1925.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alva Forsius -sivusto
2. ↑  
Kartanontyttärestä kasvoi äpärälasten auttaja. Ylen uutiset

Aiheesta muualla
----------------

* Arno Forsius: Alva Forsius (Arkistoitu – Internet Archive)
**Josef Adam Joakim (Joachim) Pippingsköld** (5. marraskuuta 1825 Lemu – 12. maaliskuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja valtiopäivämies.

Pippingsköld väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1860, ja hänet nimitettiin synnytysopin dosentiksi 1861. Vuosina 1870–1886 hän toimi Helsingissä lapsenpäästöopin ja lastentautien klinikan professorina. Pippingsköld oli ensimmäisiä, jotka ottivat vakavasti Ignaz Semmelweisin löydöt lapsivuodekuumeen tarttuvuudesta, ja hän korosti hygieniaa sairaalassa. Tämän ansiosta kuolleisuus lapsivuodekuumeeseen pieneni dramaattisesti. Pippingsköld edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891. Yliopiston vararehtori Hän oli 1882–1884. Pippinsköldistä tuli valtioneuvos vuonna 1888. Hän sai professorin arvonimen 1865.

Pippingsköld oli kiinnostunut lääketieteen lisäksi fysiikasta, ja testamentissaan hän lahjoitti varat soveltavan fysiikan oppituoliin Helsingin yliopistolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 904. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Josef Adam Joakim Pippingsköld. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.4.2021.
3. ↑  Biografia-sampo: Josef Adam Joachim Pippingsköld Viitattu 16.1.2021.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1888 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1888. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1888, ss. 1685-1691.
5. ↑  Virkamiesluettelo P–Ö. Helsingin yliopisto. (Arkistoitu)

Aiheesta muualla
----------------

* Leikola, Anto: / Pippingsköld, Josef Adam Joachim (1825–1892). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Aino Kallas: Maailman sydämessä** on kirjailija Aino Kallaksen elämäkerta, jonka on kirjoittanut Silja Vuorikuru. Teos on ilmestynyt 2017, ja sen on kustantanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Vuorikuru on aiemmin tehnyt Kallaksesta väitöskirjan *Kauneudentemppelin ovella: Aino Kallaksen tuotanto ja raamatullinen subteksti*. Elämäkertaa hän ryhtyi laatimaan kustantajan ehdotuksesta, sillä sellaista ei Kallaksesta ollut aiemmin kirjoitettu. Elsa Enäjärvi-Haavio aloitti elämäkerran pohjatyöt kokoamalla aineistoa. Hän kuitenkin kuoli ennen kuin hän pääsi kirjoitustyön alkuun. Kai Laitisella oli sellainen suunnitteilla, mutta työ muuttui matkan varrella, syinä lähinnä Kallaksen päiväkirjojen suosio ja toisaalta biografista lähestymistapaa kirjailijaan oli alettu pitää vanhanaikaisena. Niinpä Laitinen keskittyi lähinnä Kallaksen tuotantoon.

Vuorikuru käy teoksessa läpi elämäkerran rinnalla Kallaksen tuotannon. Teos jakautuu osiin Kallaksen elämän keskeisten muutosvaiheiden mukaan. Kuvaliitteessä on henkilökuvia sekä kuvia Kallaksen asuinpaikoista. Teoksen lopussa on lähdeviitteet ja lähdeluettelo sekä henkilöhakemisto.

Teoksen vironkieliset käännösoikeudet on myyty virolaiselle Varrak-kustantamolle.

Arviot
------

Mervi Kantokorpi toteaa arviossaan *Helsingin Sanomissa*, että teos esittää hyvin lapsuudenkodin merkityksen myöhemmässä elämässä. Hän pitää Vuorikurun tekstiä paikoin raskaslukuisena, mutta toteaa kuitenkin että se on "näkemyksellinen tietopaketti Kallaksen elämään ja tuotantoon nostaessaan esiin laajan aineiston eri vuosikymmeniltä".

Outi Hytönen arvioi *Suomen Kuvalehdessä*, että "Aino Kallaksen elämäkerta on mallisuoritus", joka "avaa uusia näkökulmia".

Teos on kerännyt lukuisia kiittäviä arvioita (mm. *Parnasso*, *Kiiltomato*, *Keskisuomalainen*, Tuglas-seuran julkaisema *Elo*-lehti).

Lähteet
-------

1. ↑  Vuorikuru, s. 259, 272–273.
2. ↑  Silja Vuorikuru: ’Aino Kallas. Maailman sydämessä’ sold to Estonia / FILI *www.finlit.fi*.  Arkistoitu 18.10.2017. Viitattu 13.9.2017.
3. ↑  Kantokorpi, Mervi: Outolintu lensi maailmalle.  *Helsingin Sanomat*, 4.6.2017, s. C 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.6.2017.
4. ↑  Aino Kallaksen elämäkerta avaa tuoreita näkökulmia – Suomessa suhde Eino Leinoon on leimannut tulkintoja *Suomen Kuvalehti*.  3.7.2017. Viitattu 13.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos SKS:n sivulla. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kokla, Järvi: Aino Kallas maailma südames. (Arkistoitu – Internet Archive) *Hiiu Leht* 5.5.2017- (viroksi)
* Aareleid, Kai: Meie mõlema Kallas. *Sirp* 9.6.2017 (viroksi)
**Jari Karppinen** (s. 1957 Lahti) on lahtelainen jalkapallofani ja lakimies.

Karppinen syntyi perheeseen, jossa kannatettiin Lahden Reipasta. Lahtelaisten jalkapalloseurojen yhdistymisen jälkeen vuonna 1996 Karppisesta tuli FC Lahden kannattaja.  Hän käy vuosittain katsomassa lähes kaikki FC Lahden Veikkausliigaottelut.

Lisäksi Karppinen on intohimoinen Suomen jalkapallomaajoukkueen kannattaja. Hän on nähnyt kaikki Suomen MM- ja EM-karsintaottelut sekä Kansojen liigan ottelut vuodesta 1996 alkaen aina Covid-19 -pandemian puhkeamiseen asti. Peräkkäisiä otteluita kertyi yhteensä 122 ennen Covid-19 pandemian alkamista. Pandemia esti pääsyn seitsemään otteluun. Pandemian jälkeen katsottujen karsinataotteluiden sarja on jatkunut keskeytymättömänä 13.11.2021 alkaen. Karppisen sadas peräkkäinen karsintaottelunsa oli Ukraina–Suomi Odessassa 12.11.2016. 

Karppinen käynyt myös kaikissa jalkapallon MM- ja EM-kisoissa vuodesta 1990 alkaen. Hän on nähnyt yhteensä 152 MM-lopputurnausottelua ja 62 EM-lopputurnausottelua. Lisäksi hän on käynyt seuraamassa useita muidenkin FIFA:n maanosaliittojen lopputurnauksia. Hän on lukuisillaan ulkomaanmatkoillaan vieraillut kaikissa 211 FIFA:n jäsenmaassa, viimeisenä Libyassa joulukusssa 2023. Hän on nähnyt yli 150 FIFA:n jäsenmaan A-maaottelun sekä nähnyt jalkapallo-ottelun yli 110 maassa.

Ammatiltaan Karppinen on käräjätuomari.

Huomioinosoituksia
------------------

* Suomen Palloliiton valitusvaliokunnan puheenjohtaja (2010–)
* FC Reipas ry:n hallituksen jäsen (2003–)
* Lahden Erotuomarikerho ry:n hallituksen jäsen (1995–2012)
* Captain’s Ball (2010)
* Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki (2012)
* Suomen Palloliiton kultainen ansiolevyke (2017)
* Veikkausliigan Respect-palkinto (2017)

Lähteet
-------

1. ↑  Leppänen, Veli-Pekka: Jari Karppinen katsoo kaikki Suomen maajoukkueen jalkapallo-ottelut (tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  6.9.2013. Viitattu 2.7.2019.
2. 1 2  Rauhanlaakso, Esa: "Eräänlaista keräilyähän tämä on" – lahtelainen jalkapallofani on nähnyt vuosien varrella 143:n A-maajoukkueen pelin paikan päällä (tilaajille) *ESS.fi*.  11.6.2018. Viitattu 2.7.2019.
3. ↑  Kosunen, Janne: Onko tässä Huuhkajien ykkösfani? Pian 100 karsintaottelua putkeen! *Ilta-Sanomat*.  6.10.2016. Viitattu 2.7.2019.
**Marcus Minucius Felix** (noin 100-luvun loppu – 200-luvun alku) oli roomalainen kristitty apologeetta, yksi varhaisimpia latinaksi kirjoittaneita kristinuskon puolustajia.

Elämä ja teokset
----------------

Minucius Felixin omasta elämästä ei tiedetä kovin paljon. Hänet on voitu ajoittaa vain suunnilleen vuosiin 150–200. Hieronymus mainitsee hänet joitakin kertoja teoksessaan *De Viris Illustribus*, samoin Lactantius teoksessaan *Institionum divinarum*. Heidän tietonsa ovat kuitenkin ilmeisesti peräisin Minucius Felixin omista teoksista. Niistä hänen voidaan päätellä olleen Roomassa toiminut asianajaja, joka oli ollut pakana ja kääntynyt sitten kristityksi. Hänen on arveltu olleen afrikkalaista alkuperää.

Minucius Felix tunnetaan nykyään lähes pelkästään teoksestaan *Octavius*. Teos on kristinuskoa käsittelevä dialogi, jossa keskustelevat pakanallinen Caecilius Natalis ja kristitty Octavius Januarius. Teos on varhaisempi kuin Cyprianuksen *Quod idola dei non sint*, jossa on siitä lainauksia, mutta kuinka paljon varhaisempi, riippuu siitä, mikä on sen suhde Tertullianuksen teokseen *Apologeticum*. Yleisesti Minucius Felixin on katsottu olleen näistä kolmesta varhaisin latinaksi kirjoittanut apologeetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Hieronymus: *De Viris Illustribus* LVIII.
2. ↑  Lactantius: *Institionum divinarum* V.1.
3. ↑  de Labriolle, Pierre: *History and Literature of Christianity from Tertullian to Boethius*, s. 110. käännös: Herbert Wilson. Kessinger Publishing, 2003. ISBN 0766175650. Google books. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Dennis, Holmes V. M.: The Date of the Octavius.  *The American Journal of Philology*, 1929, 50. vsk, nro 2, s. 185-189. Artikkelin verkkoversio.
* Minucius Felix, Marcus: *Octavius: Kristinuskon puolustus*. Latinasta suomentanut Heikki Koskenniemi. Helsinki: Arkki, 2007. ISBN 978-951-618-846-4.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Author:Minucius Felix*** (englanniksi)

* Higgins, C. Francis: Minucius Felix *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
* Lejay, Paul: Minucius Felix *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marcus Minucius Felix
Hiihtäjät Siiri Rantanen, Mirja Hietamies ja Eva Hög sekä suurlähettiläs Asko Ivalo Cortinan talviolympialaisissa vuonna 1956.
**Asko Päiviö Ivalo** (24. kesäkuuta 1901 Helsinki – 2. marraskuuta 1968) oli suomalainen diplomaatti, joka palveli yli 40 vuoden ajan suurlähettiläänä ja ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä.

Asko Ivalon vanhemmat olivat kirjailija Santeri Ivalo (aik. Ingman) ja Ellinor Ivalo. Hän oli naimisissa kuvanveistäjä Emil Wikströmin tyttären Mielikki Wikströmin kanssa. Heillä oli kolme lasta.

Ivalo oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1926, ja hän toimi diplomaattina Tallinnassa, Virossa, Tukholmassa, Ruotsissa, Moskovassa,Neuvostoliitossa, Sofiassa, Bulgariassa, Belgradissa, Jugoslaviassa, Pariisissa, Ranskassa

Lähettiläänä Ankarassa, Turkissa 1951–1954, Haagissa, Alankomaissa 1947–1951, Islamabadissa, Pakistanissa 1951–1954, Teheranissa, Intiassa, 1951–1954 ja suurlähettiläänä Damaskoksessa, Syyriassa 1958–1959, Bangkokissa, Thaimaassa 1964–1968, Roomassa, Italiassa 1954–1961, New Delhissä , Intiassa 1964–1968 ja Jakartassa, Indonesiassa 1964–1968. 

Mielikki Ivalo on kertonut perheen vaiheista muistelmateoksissaan.

Lähteet
-------

* Uola, Mikko: "Ivalo, Asko (1901–1968)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 354. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
* Ivalo, Asko & Wikström, Mielikki. (Arkistoitu – Internet Archive) Juhani Kerkkosen Genealogy-sivusto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kaupunginosasta Naantalissa. Haijainen on myös kylä Mietoisissa.*
**Haijainen** on Naantalin kaupunginosa noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen. Haijainen sijaitsee Luonnonmaan saarella ja kaupunginosassa on 49 asukasta.

Haijaisissa sijaitsee toimintakeskus entisessä koulurakennuksessa, sekä neljän kilometrin pituinen luontopolku, hiidenkiukaita, laavu, pallokenttä ja talvella kaupungin ylläpitämä 1,7 kilometrin pituinen valaistu hiihtolatu. 

Alueella on maisemallisesti arvokkaita peltoalueita sekä sikoangervoa ja pölkkyruohoa.

Haijaisten 200-vuotiaan rakennus- ja kulttuurihistoriallisesti suojellun Alitalon ympäristö on seudullisesti arvokas rakennetun ympäristön kokonaisuus. Alitalon vierestä on löydetty myöhäisrautakautinen keihäänkärki.

Lähteet
-------

* Naantalin kaupunki, Haijaisten toimintakeskus
* Muinaisjäännösrekisteri, Haijainen Alitalo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Naantalin kaupunki, Luonnonmaan ja Lapilan ym. saarien osayleiskaava, kaavaehdotus kartta[vanhentunut linkki]

Naantalin vaakunaNaantalin kaupunginosat

* Haijainen
* Humalisto-Satama
* Isokylä
* Kantakaupunki
* Karvetti
* Keitilä
* Kirstilä
* Kukola
* Kultaranta
* Käkölä
* Ladvo-Venka
* Lietsala
* Luikkio
* Luolala
* Murikko
* Ruona-Pirttiluoto
* Soininen
* Taimo
* Viiala
* Viialanranta
* Viluluoto
Äiti ja tytär
**Matrilineaarisia** ovat yhteisöt, joissa suku lasketaan äidin, ei isän, mukaan. **Kohtulinjainen** tarkoittaa, että sukulinja määritellään todellisen äidin suvun mukaan.
Tämä ei ole tavanomaista. Matrilineaarisuuden vastakohta on patrilineaarisuus, jossa suku lasketaan isän mukaan. Suomessa suku lasketaan isän ja äidin mukaan, mutta yleensä etenkin uskonnollisissa yhteisöissä isän suku on etusijalla*lähde?*. Mitokondrion DNA periytyy matrilineaarisesti. 

Monissa vanhoissa kulttuureissa ryhmän jäsenyys periytyy matrilineaarisesti. Tyypillisiä matrilineaarisia kulttuureja ovat monet Amerikan intiaanikansat kuten cherokeet ja navajot. Matrilineaarisia kulttuureja löytyy muinaisesta Egyptistä, Minangkabausta, Länsi-Sumatralta, Intian Keralasta, Karnatakasta, Tamil Nadusta, Meghalayasta ja Naxi kansa Kiinasta. Esimerkiksi muinaisessa Elamin kuningaskunnassa kruununperimys oli matrilineaarinen. Juutalaisuus periytyy matrilineaarisesti ortodoksijuutalaisten keskuudessa, samoin romani-suvut.

Yhdysvalloissa amerikanafrikkalaisten perheyhteisöt ovat useasti äitikeskeisempiä kuin valkoihoisten. Tätä on tutkittu ja sille on annettu useita selityksiä. Yksi vallitsevista selityksistä on, että perinteisessä afrikkalaisessa kulttuurissa matrilineaarisuus on ollut paljon huomattavammassa osassa kuin länsimaisessa kulttuurissa koskaan, ja tämä kulttuuriperimän osa vallitsee yhä tietyssä määrin amerikanafrikkalaisten sosiaalisessa elämässä.*lähde?*

Matrilineaarisuus merkitsee sukulaisuuden laskentatapaa. Se ei viittaa valtasuhteisiin, sillä matrilineaarisessakin yhteisössä miehet ovat usein päättäjien asemassa. Matrilineaarinen käytäntö on yleinen esimerkiksi niiden Afrikan kulttuurien keskuudessa, joiden elinkeinona on maanviljely, kun patrilineaarisuus on ollut hallitsevaa paimentolaisten keskuudessa.

Katso myös
----------

* Tasa-arvo
* Sukulaisuus
* Matriarkaatti
* Patriarkaatti

Lähteet
-------

1. ↑  TYT / Avoin yliopisto - Kulttuuri- ja sosiaaliantropologian verkko-opinnot *www.uta.fi*. Viitattu 22.5.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |

 |
**Farid Mustafjevitš Seiful-Muljukov** (ven. Фари́д Муста́фьевич Сейфу́ль-Мулю́ков, tat. Фәрит Мостафа улы Сәйфелмөлеков, *Färit Mostafa ulı Säyfelmöleqov*; 19. marraskuuta 1930, Taškent – 4. kesäkuuta 2016, Moskova) oli tataaritaustainen venäläinen ja neuvostoliittolainen kansainvälisen tason toimittaja, orientalisti, televisiojuontaja, Venäjän federaation kunniataiteilija. (1995). Toimittajantyössään Seiful-Muljukov keskittyi etenkin Lähi-itään. Hän tapasi ja haastatteli monia tunnetuja henkilöitä kuten Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser ja Kuuban presidentti Fidel Castro.

Elämä ja ura
------------

Seiful-Muljukov syntyi tataariperheeseen nykyisen Uzbekistanin pääkaupungissa Taškentissa. Äidinsä puolelta hän kuului tunnettuun kauppiashallitsijasukuun Jaušev (*Yawşevlar)* ja täten hänen isoisänsä oli sen viimeinen perijä, filantrooppi Mullagali Jaušev. (*Mullağali Yawşev,* 1864–1927).

Vuonna 1954 Seiful-Muljukov valmistui Moskovan itämaisen tutkimuksen instituutin Lähi-idän tiedekunnan arabian kielen osastolta.

Toimittajanuran alun hän sai vuonna 1953 lehdessä "Iltainen Moskova" (Вечерняя Москва). Seuraavaksi Seiful-Muljukov työskenteli lehdessä "Kansainvälinen elämä" (Международная жизнь) vuoteen 1957, jonka jälkeen "Itäinen Liira" kustantamossa (Восточная лира) ja lehdessä "Moderni Itä" (Современный Восток).

1960-luvun alussa Seiful-Muljukov toimi Neuvostoliiton ministerineuvoston alaisessa radio- ja televisiokomiteassa sekä oli "kansainvälisen tiedon kommentaattori" Neuvostoliiton valtion televisio- ja radioyhtiön "Viimeisimmät Uutise" -lehden toimituksessa. (Последних известий). Vuonna 1968 hän toimi apulaispäätoimittajana. Tämän jälkeen Seiful Muljukov työskenteli vuoteen 1974 Libanonin Neuvostoliiton radion ja television toimiston päällikkönä (sisältäen myös Syyrian, Jordanian, Kyproksen ja Arabian niemimaan maat). Vuodesta 1974 Neuvostoliiton keskustelevisio- ja radiolähetysten poliittinen tarkkailija; vuodesta 1990 toimiston päällikkö Sveitsissä ja vuodesta 1992 luovan yhdistyksen "Euraasia" (Евразия) johtaja; vuoteen 1996 Ostankinon televisioyhtiön (Moskova) "Kansainväliset ohjelmat" (Международные программы) -yhdistyksen johtaja. Vuodesta 1965 Seiful Muljukov oli alkanut esiintyä eri TV-ohjelmissa. Hän oli yksi "Nykymaailmassa" (Сегодня в мире) ohjelman luojista ja juontajista.

Journalistisessa työssään Seiful-Muljukov keskittyi etenkin Lähi-idän maihin. Hän haastetteli- ja tapasi monia kansainvälisiä hahmoja kuten Gamal Abdel Nasser, Hussein (Jordania), Jasser Arafat, Hafiz al-Assad, Nur Muhammad Taraki, Mohammad Najibullah, Ruhollah Khomeini, Fidel Castro. Seiful-Muljukov teki yli kolmekymmentä journalistista dokumenttielokuvaa. Hänen artikkeleitaan julkaistiin johtavissa venäläisissä aikakausilehdissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Фарид Сейфуль-Мулюков – внук Гали Ахмедовича Яушева *mytashkent.uz*.  2010. Viitattu 25.10.2023.
2. 1 2 3 4 5  Сейфуль-Мулюков Фарид Мустафьевич *tatarica.org*. Viitattu 25.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Farid Seiful-Muljukovin kuolinilmoitus venäläisessä uutislähetyksessä
* Dokumentti (venäjäksi)
**Uście Gorlickie** on kunta Gorlicen piirikunnassa Puolassa. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 6 848.

Gorlicen piirikunnan asukkaista 6,3 prosenttia asuu Uście Gorlickien kunnassa ja sen pinta-alasta 29,8 prosenttia kuuluu Uście Gorlickien kuntaan. Kylät Uście Gorlickien kunnassa ovat Banica, Blechnarka, Brunary, Czarna, Hańczowa, Huta Wysowska, Izby, Konieczna, Kunkowa, Kwiatoń, Leszczyny, Nowica, Oderne, Przysłup, Regietów, Ropki, Skwirtne, Smerekowiec, Śnietnica, Stawisza, Uście Gorlickie, Wysowa-Zdrój ja Zdynia.

Uście Gorlickien väestöpyramidi 2014.
Uście Gorlickien väkiluku on noussut 9,3 prosenttia vuosien 2002–2019 välisenä aikana. Vuoden 2019 lopussa 49,3 prosenttia asukkaista oli naispuolisia ja 50,7 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 61,9 prosenttia ja eläkeikäiset 16 prosenttia väestön keski-iän ollessa 37,4 vuotta. Vuonna 2019 Uście Gorlickien kunnassa syntyi 92 lasta. Siellä oli vuoden 2011 väestönlaskennassa Puolan kunnista suurin lemkojen vähemmistö; heitä oli yhteensä 825, mikä oli 12,5 prosenttia kunnan asukkaista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Gmina Uście Gorlickie w liczbach *Polska w Liczbach*. Viitattu 9.9.2020. (puolaksi)
2. ↑  Gminy, w których udział mniejszości narodowych, etnicznych lub społeczności posługującej się językiem kaszubskim wsród ogółu mieszkańców stanowił w 2011 roku co najmniej 10% Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 24.12.2016. Viitattu 9.9.2020. (puolaksi)
**Vesa "V. V." Riihiluoma** (18. joulukuuta 1967 – 19. kesäkuuta 2020) oli suomalainen laulusolisti ja kitaristi. Riihiluoma tunnettiin erityisesti Eurooppa 3 -yhtyeen laulusolistina sekä lauluntekijänä.

Lisäksi Riihiluoman kappaleista on tehty joitakin coverversioita, joita ovat esittäneet muun muassa Matti ja Teppo, Movetron, Neljänsuora, Antti Westman ja Irina. Riihiluoma kuoli juhannuksena 2020, ilmeisesti sairauskohtaukseen kotonaan. Hänellä oli vaimo ja kaksi lasta. Riihiluoma oli tekemässä uutta albumia, joka oli jo melkein valmis.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Tuomas: Poliisi etsii Eurooppa 3 -muusikkoa – veli kertoo yöllisestä katoamisesta *Ilta-Sanomat*.  7.7.2016. Viitattu 7.7.2016.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Salo, Sanna: Eurooppa 3 -yhtyeen V. V. Riihiluoma, 52, on kuollut *Iltalehti*.  21.6.2020. Viitattu 21.6.2020.
4. ↑  Tie auki huipulle asti *Turun Sanomat*.  13.2.2010. Viitattu 11.6.2015.
5. ↑  Eurooppa 3 palasi juurilleen *Kaarinan Uutiset*.  15.11.2010. Viitattu 11.6.2015.
6. ↑  Eurooppa 3 -yhtyeen V. V. Riihiluoma, 52, on kuollut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 21.6.2020.
*Tämä artikkeli käsittelee tilastollisen matematiikan käsitettä. Geometriassa mediaani on keskijanan toinen nimitys.*
Mediaanin laskutavat pienellä lukujoukolla.
**Mediaani** (vanh. suom. *keskusluku*) kuuluu tilastollisessa matematiikassa käytettyihin keskilukuihin. Mediaanin tunnus on Md.

Mediaani on järjestetyn joukon keskimmäinen alkio. Joukon alkiot, tai tilastotieteellisessä kielenkäytössä *havainnot*, on mitattava vähintään ordinaaliasteikolla. Jos alkioiden määrä on parillinen, mediaaniksi ilmoitetaan usein molemmat alkiot, tai numeroarvojen tapauksessa voidaan laskea kahden keskimmäisen luvun keskiarvo. Jos havaintoarvoja on pariton määrä, mediaani on joukon keskimmäinen havaintoarvo, ks. esimerkki 1. Kun havaintoarvot on asetettu suuruusjärjestykseen, voidaan mediaani määrittää laskemalla sitä vastaavan havaintoarvon järjestysluku (paikka luettelossa) kaavasta (n+1)/2. Vrt. esimerkki 1 (5+1)/2 = 3 => luettelon kolmas luku (havaintoarvo) on mediaani.

Jakauman {\displaystyle X} mediaani on luku {\displaystyle m}, jolle {\displaystyle P(X\leq m)\geq {\frac {1}{2}}} ja {\displaystyle P(X\geq m)\geq {\frac {1}{2}}}.

Esimerkki 1: Joukon {2, 2, 3, 8, 14} mediaani on 3. Joukon {2, 2, 3, 100} mediaani on 2,5 tai {2, 3}.

Esimerkki 2: Havaintojen {Approbatur, Magna cum laude approbatur, Laudatur} mediaani on Magna cum laude approbatur.

Esimerkki 3: Äänestyksessä, jossa äänestäjät valitsevat määrää kuvaavan luvun väliltä 0–100, on annettu äänet 1, 1, 50, 60, 65, 70 ja 99. Tämän joukon mediaani on 60 (kun taas keskiarvo on noin 49,4).

Mediaani kuvaa monissa tapauksissa jakauman tyypillistä arvoa luotettavammin kuin keskiarvo. Näin on etenkin silloin, kun jakauma on vino.

Esimerkki 4: Kuvitteellisen työpaikan palkkaselvityksessä todettiin seuraavat kuukausipalkat: 1 000, 1 100, 1 200, 1 300 ja 100 000 €. Tämän työpaikan mediaanipalkka on 1 200 € ja keskipalkka 20 920 €.

Lähteet
-------

1. ↑  Harmaja, Leo: *Tilastotieteen oppikirja*. Otava, 1939.
2. 1 2  Wuolijoki, Hilkka & Norlamo, Pekka: "Mediaani", *Tutkivaa matematiikkaa 1. Tilastot ja todennäköisyys*, s. 36–38. Porvoo: Weilin+Göös, 1994. ISBN 951-35-5236-5.
3. ↑  Holopainen, Martti; Tenhunen, Lauri & Vuorinen, Pertti: *Tutkimusaineiston analysointi ja SPSS*, s. 136–137. Järvenpää: Yrityssanoma, 2004. ISBN 952-5383-21-0.
4. ↑  Casella, George & Berger, Roger L.: *Statistical Interference*. Cengage Learning, 2002. ISBN 978-0534243128. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 14.2.2019). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Rouhialan siunauskappeli ja hautausmaa** on Mikkelin tuomiokirkkoseurakunnan kappeli ja hautausmaa. Kappeli on rakennettu vuonna 1954, ja kappelin on suunnitellut arkkitehti Martti Riihelä. Sinne mahtuu noin 70 henkilöä. Hautausmaan pinta-ala on 4,8 ha, joka on kokonaisuudessaan hautakäytössä.

Vuonna 1981 kappelia saneerattiin ja sen yhteyteen rakennettiin lisäsiipeen vainajien säilytystila ja omaisten huone. Kappeliin on vuonna 2005 rakennettu kirkkourut. Alue on kulttuurihistoriallisesti merkittävä kohde, jolla on rakennushistoriallisia ja maisemallisia arvoja.

Muistomerkit ja muistohaudat
----------------------------

Vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki (1955).
Hautausmaalla sijaitsee Vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistomerkki (1955) sekä Suomen vapaussodan invalidien veljeshauta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rouhialan kappeli *Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta*. Viitattu 6.12.2022.
2. 1 2  Rouhialan hautausmaa *Mikkelin tuomiokirkkoseurakunta*. Viitattu 6.12.2022.
3. ↑  Rouhialan kappeli *Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta*. Viitattu 6.12.2022.
4. ↑  Rouhialan hautausmaa, Vapaussodan invalidien veljeshauta *Mapio.net*. Viitattu 6.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mikkelin seurakunnat
* Mikkelin hautausmaat
**CI-kondriitti** (joskus myös *C1-kondriitti*) on eräs kivimeteoriittilaji, joka kuuluu hiilikondriitteihin. Ne on nimetty **I**-alkuisen Ivunan meteoriitin mukaan. CI-kondriitit ovat hiilipitoisia, tummia, hauraita, huokoisia ja vesipitoisia. Ne hajoavat nopeasti putoamisen jälkeen, ja siksi niitä löydetään harvoin. Vaikka näissä ei ole jyviä eli kondreja, nämä luetaan kondriiteiksi ilmiselvän samankaltaisuuden perusteella muiden kondriittien kanssa. CI-kondriitit tunnetaan siitä, että niissä on orgaanisia yhdisteitä, mm. aminohappoja. Runsas haihtuvien aineiden osuus kielii alhaisesta, alle 150 °C syntylämpötilasta. CI-kondriiteissa on rautaa paljon, mutta yleensä hapettuneena. Niissä on runsaasti magnesiumia, mutta vähän kalsiumia. CI-kondriittien happea raskaampien alkuaineiden jakauma muistuttaa Auringon koostumusta. Hiilikondriittien katsotaan syntyneen Aurinkokunnan alkuaikoina melko viileällä asteroidivyöhykkeen ulkolaidalla. Murchinsonin meteoriitin tapaiset CM-tyypin meteoriitit muistuttavat läheisesti CI-kondriitteja.

Rakenne
-------

CI-kondriitit koostuvat lähes yksinomaan tummasta, hauraasta ja huokoisesta perusaineesta, josta sulamiskuori ei juurikaan erotu. Joissain CI-kondriiteissa on pieniä kuumassa syntyneitä kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Joissain paikoissa on vettä sisältäviä karbonaatteja ja sulfaatteja. Niiden huokoisuus on 30 %, joten niillä on alhainen tiheys, noin 2,2 g/cm³. Vettä koostumuksesta on 17–22 %. Veden uskotaan tunkeutuneen meteoriittiaineeseen halkeamista. Rautaa on 25 %, mutta yleensä hapettuneessa muodossa magnetiittina. CI-kondriiteilla on korkea Mg/Si-suhde ja hiilikondriiteista alhaisin Ca/Si-suhde. Niillä on korkea, Maan kiviä lähellä oleva happi-17/happi-18-isotooppisuhde. Raskaiden alkuaineiden koostumus vastaa Auringon fotosfäärin koostumusta.

Mineraaleja, yhdisteitä
-----------------------

* Tavallisia silikaatteja: oliviini (forsteriitti ja fayaliitti yhdessä ), pyrokseeni
* Vettä sisältäviä: savimaisia fyllosilikaatteja esim. serpentiini, montmorilloniitti
* Veden muuttamia silikaatteja: eposomiitti, vateriitti, sulfaatteja, karbonaatteja
* Rautapitoisia mineraaleja, mm. magnetiitti, pyrrhotiitti, syntyneet kuumassa
* Hiilipitoisia
	+ Grafiitti, mikroskooppisen pieniä timantteja
	+ Orgaanisia yhdisteitä: Mm. PAH-yhdisteitä, aminohappoja
* Muita: kalsiumfosfaattia

Samankaltaisia meteoriitteja
----------------------------

Mighein ja Murchinsonin meteoriitit kuuluvat CI-kondriitteja muistuttavaan CM-ryhmään.

Synty
-----

CI-kondriittien uskotaan syntyneen suunnilleen 4 AUn päässä Auringosta lähellä niin sanottua lumirajaa, jossa Aurinkokunnan syntyaikoina jää suli. CI-kondriittien uskotaan muistuttavan joitain asteroideja, ulkoplaneettojan kuita ja komeettojakin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ivuna meteorite
2. 1 2  CI Chondrites (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Astrokemia Tähtitieteen erikoiskurssi 53855 (Arkistoitu – Internet Archive), 7 op Harju & Sipilä Fysiikan laitos 2011 PIII-IV ma 14-16 BK106
*Tämä artikkeli käsittelee politiikan ja filosofian tutkijaa. Samannimisestä arkeologista on artikkeli Timo Miettinen (arkeologi)*
**Timo Miettinen** (s. 26. maaliskuuta 1981) on eurooppalaiseen filosofiaan, politiikkaan ja aatehistoriaan erikoistunut tutkija ja Helsingin yliopiston dosentti.

Miettinen väitteli tohtoriksi vuonna 2013. Hänen väitöskirjansa kuului filosofian alaan ja käsitteli Euroopan ideaa Edmund Husserlin ajattelussa (*The Idea of Europe in Husserl's Phenomenology: A Study in Generativity and Historicity*). Hän on väitöksensä jälkeen tutkinut muun muassa saksalaisen talouspolitiikan historiaa sekä modernin ajan Eurooppa-käsityksiä. Hän työskentelee vuonna 2023 vierailevana tutkijana Firenzen EUI-yliopiston School of Transnational Governance -yksikössä.

Eurooppalainen Suomi -yhdistys valitsi Miettisen Vuoden eurooppalaiseksi 2021. Hänen ansionaan on kansankielinen kommentointi ja poliittisen päätöksenteon popularisointi. Vuonna 2023 hänet palkittiin Helsingin yliopiston myöntämällä J. V. Snellman -palkinnolla.

Miettisen teos *Eurooppa: poliittisen yhteisön historia* valittiin helmikuussa Vuoden historiateokseksi (2021). Kirja voitti myös vuoden 2021 Kalevi Sorsa -palkinnon.

Teokset
-------

* *Eurooppa : poliittisen yhteisön historia*. Helsinki: Teos, 2021. ISBN 978-952-363-141-0.
* *Husserl and the Idea of Europe.* Evanston: Northwestern University Press, 2020. ISBN 978-0810141483.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Miettinen *Helsingin yliopisto*. Viitattu 17.1.2021.
2. ↑  Timo Miettinen *European University Institute*.  Arkistoitu 30.3.2023. Viitattu 30.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Eurooppalainen Suomi: Vuoden eurooppalainen 2021 on tutkija Timo Miettinen  9.5.2021. Eurooppalainen Suomi. Viitattu 6.7.2022.
4. ↑  Vuoden eurooppalainen. Suomen Kuvalehti no 19/2021, 13.5.2021 s. 53
5. ↑  Väsymätön mediaesiintyjä Timo Miettinen viestii selkeän ytimekkäästi | Helsingin yliopisto *www.helsinki.fi*. Viitattu 30.3.2023.
6. ↑  Kirjallisuus | Vuoden 2021 historiateos käsittelee Euroopan poliittista historiaa ja vie maanosan filosofisiin ja aatehistoriallisiin juuriin *Helsingin Sanomat*.  4.2.2022. Viitattu 26.5.2022.
7. ↑  Kalevi Sorsa -palkinto akatemiatutkija Timo Miettiselle | Kalevi Sorsa -säätiö *www.sttinfo.fi*. Viitattu 26.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin yliopiston henkilösivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Bernhard Lewkovitch** (28. toukokuuta 1927 Kööpenhamina – 4. tammikuuta 2024) oli tanskalainen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.

Lewkovitchin vanhemmat olivat katolilaisia, jotka emigroituivat Ukrainasta Kööpenhaminaan. Hän tuli kuitenkin 12-vuotiaana köyhän perheensä katoliseen luostariin ja lastenkotiin sijoittamaksi. Lewkovitchin musiikilliset lähtökohdat olivat katolisen kirkon hengellisessä musiikissa ja kansanmusiikissa, mutta Béla Bartókin ja ehkä erityisesti Igor Stravinskyn musiikin tutkimuksella hän löysi pohjan musiikillisiin kokeiluihinsa, jotka rikkoivat modaalisen ja liturgisen musiikin perinteiset viitekehykset. Lewkovitchin maine kasvoi 1950-luvulla kokeellisilla teoksilla, joista joitain innoittivat polytonaalisuus ja kaksitoistasäveljärjestelmä. Pidettyään taukoa sävellyksestä hän jatkoi 1970-luvulla säveltämistä arkaaisemmalla tyylillä.

Lewkovitch valmistui vuonna 1949 urkurina Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta, jossa hänen opettajiaan olivat Bjørn Hjelmborg, Poul Schierbeck ja Jørgen Jersild. Hän perusti 1950-luvulla Kööpenhaminassa renessanssin ajan polyfoniseen kuoromusiikkiin erikoistuneet kuorot Schola Gregoriana ja Schola Cantorum. Lewkovitch sai Carl Nielsen ja Anne Marie Carl-Nielsen -stipendit vuosina 1963 ja 1997 sekä Assisin kaupungin kunniadiplomin vuonna 1972.

Useimmat Lewkovitchin teokset ovat liturgiseen käyttöön tarkoitettuja kuoroteoksia. Osa näistä sävellyksistä on lyhyitä liturgisia a cappella -teoksia, mutta osassa teoksista on myös mukana laaja orkesteri. Lewkovitchin hengellisten teosten joukossa on messuja, motetteja ja koraaleja. Hän sävelsi myös soittimellisia teoksia pianolle, uruille ja puhallinsoittimille. Hänen musiikkiaan on esitetty ISCM:n festivaaleilla ja Pohjoismaisilla musiikkipäivillä. Lewkovitchilla on voimakkaasti henkilökohtainen sävelkieli.

Lewkovitch toimi pitkään katolisen katedraalin musiikkielämän johdossa Kööpenhaaminassa. Hän on myös toiminut arvostelijana tanskalaisissa lehdissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bernhard Lewkovitch AllMusic
2. ↑  Bernhard Lewkovitch (kuolinilmoitus) *afdøde.dk*.  9.1.2024. Viitattu 19.1.2024. (tanskaksi)
3. ↑  Nekrolog: Bernhard Lewkovitchs musik var en lang påkaldelse af Gud *Kristeligt Dagblad*.  5.1.2024. Viitattu 19.1.2024. (tanskaksi)
4. 1 2 3 4 5 6  Bernhard Lewkovitch Wise Music Classical
5. 1 2 3  Bernhard Lewkovitch Dacapo Records


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Timo Hoivala** on suomalainen urheilukommentaattori sekä entinen lentopallovalmentaja ja -pelaaja. Hoivala pelasi Oriveden Ponnistuksessa 80-luvun puolivälissä ja sen jälkeen KuPS-Volleyssä. Hän niitti mainetta lyhyenä pelaajana, jolla oli valtava ponnistusvoima. 

Hoivala voitti vuonna 2004 päättyneen valmentajauransa aikana yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta, joista kuusi peräkkäin vuosina 1991-96 kuopiolaisen KuPS-Volleyn luotsina. Hoivala valmensi Suomen miesten lentopallomaajoukkuetta vuodet 1995-2004. Suomi pelasi Hoivalan alaisuudessa Hollannin EM-kisoissa vuonna 1997.

Hoivala aloitti valmennusuransa vuonna 1990, kun hänet palkattiin KuPS-Volleyn luotsiksi. Kuuden peräkkäisen Suomen mestaruuden lisäksi hän valmensi KuPS-Volleyn kuudesti Suomen Cupin ykköseksi. Menestyksekäs seuravalmentajaura vaihtui kuudennen peräkkäisen liigamestaruuden jälkeen Suomen miesten lentopallomaajoukkueen päävalmentajan pestiksi. Myöhemmin 2000-luvun alussa Hoivala palasi takaisin seuravalmentajaksi. Hän otti kesken lentopallokauden 2001-02 Pielaveden Sammon ruoriinsa. Hän valmensi Sampoa ja A-maajoukkuetta samanaikaisesti aina Sammon mestaruuskevääseen 2004 asti. Mestaruus oli Sammon seurahistorian ensimmäinen. Sampo voitti Hoivalan opein kahdesti myös SM-pronssia (2002, 2003).

Keväällä 2004 Hoivala ilmoitti lopettavansa lentopallovalmentajan uransa. Samalla hänen sopimuskautensa päättyi lentopallomaajoukkueen penkin päässä. Hoivalan pitkäaikaisen työn jatkajaksi lentopallomaajoukkueeseen palkattiin sittemmin italialainen Mauro Berruto. Hoivala on toiminut Ylen lentopallokommentaattorina alkaen vuodesta 2007.

Tällä hetkellä Hoivala toimii Veikkauksen Itä- ja Pohjois-Suomen myyntipäällikkönä ja on Pielaveden Sampon Osakeyhtiön omistajana sekä hallituksen jäsenenä. Hänen poikansa Atte Hoivala on jalkapalloilija. Hänen veljensä Seppo Hoivala oli lentopalloilijana Oriveden Ponnistuksessa ja sittemmin naisjoukkueiden valmentajana.

Saavutukset valmentajana
------------------------

* Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana 1995–2004
* Kauden lentopallovalmentaja 1996
* Lentopallokauden miestenvalmentaja 1991, 1993, 1994, 1996, 2004
* 2 SM-pronssia (2002, 2003)
* 7 Suomenmestaruutta (1991-1996, 2004)

Lähteet
-------

1. 1 2  Miesten maajoukkueen päävalmentajat kautta aikojen *Miesten maajoukkueen päävalmentajat kautta aikojen*. Lentopalloliitto.
2. 1 2 3  Hoivala lopettaa lentopallovalmentajan työt *Kaleva.fi*. Viitattu 13.4.2016.
3. ↑  timo hoivala helsinki volley - Google-haku *www.google.com*. Viitattu 13.4.2016.
4. ↑  Timo Hoivala Pielaveden Sammon valmentajaksi *Yle Urheilu*. Viitattu 13.4.2016.
5. 1 2 3  Pielaveden Sampo: Pielaveden Sammon valmentajat *Sampo kausikirja 2012-13*. Pielaveden Sampo.  Arkistoitu 23.4.2016.
6. ↑  Hoivala lopettaa lentopallovalmentajana *mtv.fi*. Viitattu 13.4.2016.
7. 1 2  Lentopalloliitto: Kauden parhaat kautta aikojen *Kauden miestenvalmentajat*. Lentopalloliitto.
Louise Weiss ja suffragetit Bastillen edessä Pariisissa vuonna 1935.
**Louise Weiss** (25. tammikuuta 1893 Arras – 26. toukokuuta 1983 Pariisi) oli ranskalainen journalisti ja poliitikko. Weiss vaikutti vahvasti kotimaassaan ja kansainvälisesti 1920-luvulta aina kuolemaansa saakka. Weiss teki elämäntyönsä rauhan puolesta sekä vaikutti aluksi sanomalehdistön kautta ajaen voimakkaasti naisten äänioikeutta. Weissin näkemyksiin vaikuttivat voimakkaasti hänen kokemuksensa ensimmäisestä maailmansodasta ja hän uskoi vahvasti, että toisen maailmansodan uhka voisi hälvetä naisten äänioikeudella.

Toisen maailmansodan aikana Weiss auttoi pelastamaan tuhansia juutalaisia lapsia sekä liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen. Weiss edisti sodan jälkeen Euroopan roolia kylmän sodan supervaltojen vastapainona. Euroopan parlamentti nimitti Strasbourgin päärakennuksensa Weissin mukaan tämän kuoleman jälkeen tunnustuksensa elinikäisestä toiminnasta eurooppalaisten arvojen puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  EU:n perustajia ja kehittäjiä: Louise Weiss *europa.eu*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Lahoaminen aitan lattian alla, kun tuuletus on estetty tiiviillä muovipeitteellä.
Opastetolpan alaosa on hiilletty lahoamisen estämiseksi.
**Lahoamiseksi** kutsutaan tapahtumaa, kun bakteerit ja sienet hajottavat kuollutta eliötä hapellisessa ympäristössä. Toisin kuin mätäneminen, lahoaminen ei tuota voimakasta hajua. Lahoaminen luokitellaan hitaaksi palamiseksi, eli aineen reaktioksi hapen kanssa ilman liekkiä.

Lahoamalla hajoavaa ainesta ovat luonnossa tyypillisesti puu sekä lehdistä, neulasista ja muusta kasviaineksesta muodostuva karike. Puun lahotessa kaarna lahoaa ensimmäisenä, jolloin lahottajina ovat kaarnakuoriaiset. Pari vuotta myöhemmin puuta alkavat lahottaa sienet. Lopulta sammalet peittävät puun ja vähitellen puuaines maatuu kokonaan.

Puulla lahot voidaan hajoamistavan mukaan jakaa kolmeen lahotyyppiin eli ruskolahoon, valkolahoon ja katkolahoon. Puun lahoamista on perinteisesti torjuttu tervalla ja nykyisin myös erilaisilla pintakäsittely- ja kyllästysaineilla. Nämä pintakäsittelyaineet suojaavat puuta kosteudelta ja samalla estävät lahoamista aiheuttavien homeiden ja sienten pääsyä vaikuttamaan puuhun.

Puun kasvunaikaisina lahottajina toimivat juurikäävät ja mesisienet kuten pohjanmesisieni. Puun pintavaurioihin pesiytyy helposti verinahakkasieni (*Stereum sanguinolentum*) alkaen lahottaa puuta. Rakennuksissa lahottajina esiintyviä lahottajasieniä ovat esimerkiksi lattiasieni (*Serpula lacrymans*), kellarisieni (*Coniophora puteana*) ja kelokääpä (*Antrodia sinuosa*).

Monet eliölajit tarvitsevat lahopuuta elääkseen. Lahoamisen edetessä eri lahottajaeliöt seuraavat toinen toistaan muodostaen ekologisen sukkession ja tämän seurauksena lahoamisen eri vaiheissa lahopuulla elävät eri eliöt. Lahopuilla esiintyvistä lajeista monet ovat metsätalouden tehostuessa harvinaistuneet. Lahopuissa elävät useat hyönteislajit. Jotkut hyönteislajit ovat erikoistuneet tietyssä lahoamisvaiheessa olevaan puuhun. Myös valkoselkätikka elää lahopuumetsissä.

Katso myös
----------

* Maatuminen
* Mätäneminen
* Ruostuminen
* Valkolahosieni

Lähteet
-------

* Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*. Helsinki: WSOY oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-29702-X.

### Viitteet

1. ↑  Kaisa Leinonen: Lahoamisen vaiheet Peda.net. Viitattu 27.1.2024.
2. ↑  Valtti pohjuste Tikkurila. Viitattu 27.1.2024.
3. ↑  Lahopuu ylläpitää elämää *Puun halaus viikko*. VYL. Viitattu 27.1.2024.
4. ↑  Lahopuu Metsähallitus. Viitattu 27.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Puukemia: Puuaineksen tuhoutuminen, lahoaminen ja puun väri (pdf)
* Metsäteho: Puun laadun säilyttäminen (pdf)
* Pohjois-Pohjanmaan korjausrakentamiskeskus: Laho
William Blake: *Elohim luo Adamin*.
**Elohim** (hepr. ‏אלהים‎) on hepreankielisessä Vanhassa testamentissa (Tanakissa) käytetty Jumalaa tarkoittava sana. Sana on monikko sanasta *eloah* (אלוה), "jumala". Monikkomuoto käytettynä yksikössä olevien verbien kanssa on hepreassa käytetty tapa kuvata (*pluralis excellentiae*) suuruutta ja kunnioitusta.

Muita heprealaisten jumalasta käytettyjä nimiä ovat Jahve, sekä *Adonai*, ’Herrani’. "Elohim" on kuitenkin appellatiivi eikä erisnimi. Koska heprea ja arabia ovat molemmat seemiläisiä kieliä ja sukulaiskieliä, sanan yksikkömuoto *eloah* on kielellisesti samaa alkuperää kuin arabian *ilah*, joka määräisen artikkelin kanssa on kehittynyt muodoksi Allah eli Jumala.

Pronssi- ja rautakauden seemiläisissä kulttuureissa on palvottu muiden jumalten ohella luojajumalaa nimeltä Ēl. On arveltu, että Elohim tarkoittaisi Ēliä.*lähde?*

Ensimmäinen Mooseksen kirja (*Genesis*) alkaa sanoilla *Bereshit bara Elohim...* eli *Alussa Jumalat loi*. Koska "elohim" on kollektiivimuoto, se on kristillisessä perinteessä tavallisesti tulkittu Pyhäksi Kolminaisuudeksi (kaikki yhdessä) tai modernissa akateemisessa tutkimuksessa monijumalaisuuden ilmentymäksi*lähde?*. On oletettu, että heprealaiset olisivat olleet henoteisteja, eli tunnustaneet monien jumalten olemassaolon, mutta valinneet niistä yhden omakseen ja palvoneet häntä.

Elohisti
--------

Vanhassa testamentissa on kaksi rinnakkaista ja vain vähän toisistaan eroavaa kerrostumaa samoista kertomuksista, joissa toisessa Jumalaa kutsutaan aina nimellä Elohim (aina Moosekseen asti) ja toisessa aina nimellä Jahve. Elohim-kertomusten kirjoittajan (ns. *elohistin*) on arveltu olleen kotoisin pohjoisen Israelin kuningaskunnasta, kun taas *jahvisti* olisi ollut eteläisestä Juudasta. Joidenkin tutkijoiden mukaan kyseessä oli sama jumala, mutta eräät kulttuuriantropologit ovat arvelleet, että Juudan Jahve olisi ollut eri jumala, jonka leviitit toivat mukanaan Egyptistä, ja vasta myöhemmin Babylonian pakkosiirtolaisuuden aikana juutalaisuus olisi lopullisesti kiteytynyt yksijumalaiseksi ja Elohim ja Jahve ymmärretty samaksi jumalaksi.

Lähteet
-------

* Armstrong, Karen: *Jumalan historia*. Ajatus Kirjat, 1993. ISBN 978-951-20-7027-5.
* Richard Elliott Friedman: *Who Wrote the Bible?*. Harper One, 1997.

### Viitteet

1. ↑  Francis Jenks, James Walker, William Ware, Francis William Pitt Greenwood; J. Munroe: *The Christian examiner and general review*, s. 62. Harvardin yliopisto, 1836. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.7.2012).
2. ↑  Armstrong, s. 44–45
3. ↑  Friedman, s. 81
4. ↑  Friedman, s. 50–80
5. ↑  Friedman, s. 81–83
6. ↑  Armstrong, s. 108–113


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
* **Genesis 1**
 |
| --- |
|  |
| Jumalalliset hahmot | 
* Jumala / Elohim
	+ Kristinuskon käsitys
* Pyhä Henki

 |
|  |
| Luominen | 
* Taivas
* Taivaankansi
* Tehom
* Yom
* Luominen

 |
|  |
| Hahmot | 
* Aadam ja Eeva
	+ Aadam
	+ Eeva

 |

 |