recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Saint-Paulien** on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 14 kilometriä Le Puy-en-Velayn kaupungista luoteeseen.

*Château de la Rochelambert* kuului de la Rochelambertin suvulle linnan rakentamisesta 1100-luvulta aina vuoteen 1922 saakka. Tuolloin se myytiin ulkopuoliselle. Linnan perustukset ovat peräisin 1100-luvulta, etelätornin barbakanet 1200-luvulta ja kahdeksankulmainen torni ympäröivine rakennuksineen 1300-luvulta. Kirjailija George Sand vieraili linnassa 14. kesäkuuta 1859. Seuraavassa kuussa hän kirjoitti romaanin "*Jean de la Roche*", jonka tapahtumat hän sijoitti tähän linnaan.

Saint-Georgesin kirkko
Saint-Georgesin kollegiaalinen kirkko on peräisin 1000-luvulta. Kirkko oli tuolloin linnoitettu. Kirkkoa on muutettu useasti vuosisatojen aikana. Viimeinen suuri muutostyö tehtiin 1900-luvun alussa.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Pierre Julien (1731-1804), kuvanveistäjä

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 7.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Château de la Rochelambert à Saint-Pauliene Mairie de Saint-Paulien. Viitattu 7.6.2022. (ranskaksi)
3. ↑  L’église collégiale Saint-Georges de Saint-Paulien (d’après Jacques Lacoste) Mairie de Saint-Paulien. Viitattu 7.6.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Paulien** Wikimedia Commonsissa
**Viljo Ahti Lampela** (28. huhtikuuta 1918 Perho – 16. joulukuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäytteljä, -ohjaaja ja -tuottaja.

Lampela opiskeli Oy Suomen Filmiteollisuuden vuonna 1938 perustamassa Filmikoulussa ja oli sitten avustajana ja sivuosien näyttelijänä Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa 1938–1940. Myöhemmin hän oli Suomi-Filmi Oy:n kaitafilmiosaston hoitajana ja teki tilaustöinä vuosina 1952–1962 tusinan verran lyhyt- ja dokumenttielokuvia.

Lampela oli mukana Moraalinen varustautuminen (MRA) liikkeen toiminnassa Suomessa. Hän käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti kaksi MRA-liikkeen opeista vaikutteita saanutta elokuvaa *Vastaus* (1952) ja *Kiusausten vuori* (1960).

Viljo Lampela oli naimisissa 1941–1962 elokuvanäyttelijä Kaija Raholan kanssa. Heidän lapsiaan ovat oopperalaulaja Pirkkoliisa Tikka ja elokuvaäänittäjä ja -leikkaaja Pekka Lampela.

Filmografia
-----------

* Vastaus (1952) ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja
* Sokeri pohjalla (1955) dokumentti Suomen Sokeri Oy:stä, ohjaaja
* Kiusausten vuori (1960) ohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  EloNet : Viljo Lampela


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viljo Lampela |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1950-luku | 
* Vastaus (1952)

 |
|  |
| 1960-luku | 
* Kiusausten vuori (1960)

 |

 |
|  |
| Dokumenttielokuvat (ohjaus) | 
* Sokeri pohjalla (1955)

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Solda järv** on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Oravan kylässä sijaitseva järvi. Se on yksi Oravan kylässä sijaitsevasta kolmesta järvestä.

Maantietoa
----------

Järvi on 385 metriä pitkä, 125 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,6 hehtaaria. Se sijaitsee Oravan kylän länsipäässä ja sen etelärantaan ulottuu kylän asutusta ja peltomaita. Järven itäpäässä on ruopattu lahti eteläpuolella sen ohittavalle tielle asti. Muualla on sen ympäristö matsämaata. Järven syvyys on 9 metriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 3,3 metriä. Lähes kaikkia rantoja kiertää kapea suovyöhyke.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (vir. *pehme- ja heledaveeline järv*). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehemeävetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline*, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Vesistösuhteita
---------------

Solda järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Rebasmäe oja on Mädajõen sivuhaara. Järvi on yksi Oravassa sijaitsevasta kolmesta järvestä. Muut kaksi ovat Mustjärv ja Orava järv. Orava järvestä tulee Soldan itäpäähän oja ja vastaavasti länsipäästä jatkaa Mustjärveen toinen oja. Etelärantaan tulee etelästä Kalkuna oja, joka on pelto-oja. Laskuojaa kutsutaan Kamnitsa ojaksi ja se on Rebasmäe ojan sivuhaara. Vesireitti jatkuu Rebasmäe ojasta Mädajõgeen, joka yhtyy Võhandu jõgeen 20 kilometrin päässä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
2. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Solda järv (VEE2130300) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 1.10.2020. (viroksi)
2. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.10.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Orava, Eesti Entsüklopeedia, viitattu 30.9.2020
Saint-Quirinin kylän viereisellä kukkulalla on Haute-Chapelle-kirkko.
**Saint-Quirin** ​[sɛ̃ kiʁɛ̃] on kunta Ranskan koilliskulmassa Grand Estin hallintoalueella Mosellen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 751. Se kuuluu departementissaan Phalsbourgin kantoniin Sarrebourg-Château-Salinsin arrondissementissa. Saint-Quirin sijaitsee Nancyn ja Strasbourgin kaupunkien puolessavälissä; molempiin on matkaa noin 80 kilometriä. 

Saint-Quirin kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*.

Saint-Quirinin kylän itäpuolella on samaan kuntaan kuuluva Lettenbachin kylä. Siellä toimi merkittävä lasi- ja ikkunatehdas 1400-luvulta 1800-luvun puoleenväliin.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.
2. ↑  La Verrerie de Lettenbach, Bienvenue à Saint-Quirin Lettenbach. Viitattu 10.7.2017.
3. ↑  France-Voyage.com-matkailusivusto. Viitattu 10.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Quirin** Wikimedia Commonsissa

* Kunnan sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Saint-Quirin
Malli serotoniini-N-asetyylitransferaasin rakenteesta
**Serotoniini-N-asetyylitransferaasi** eli **aryylialkyyliamiini-N-asetyylitransferaasi** on entsyymi, joka katalysoi asetyyliryhmän siirtoa asetyylikoentsyymi-A:lta aryylialkyyliamiineille. Tuotteina muodostuu asetyloituja amiineja esimerkiksi serotoniinista muodostuu asetyyliserotoniinia. Serotoniini-N-asetyylitransferaasi on tärkeä entsyymi melatoniinin tuotannon säätelyssä ja osallistuu näin myös eläinten vuorokausirytmiä. Serotoniini-N-asetyylitransferaasin EC-numero on EC 2.3.1.87.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan serotoniini-N-asetyylitransferaasi on dimeeri ja nisäkkäillä sen molekyylimassa on noin 30–40 kDa. Sitä esiintyy erityisesti aivojen käpyrauhasessa ja silmien verkkokalvolla. Serotoniini-N-asetyylitransferaasi aktivoituu fosforyloivien entsyymien vaikutuksesta ja fosforyloituvia aminohappoja ovat seriini ja treoniini. Serotoniinin lisäksi serotoniini-N-asetyylitransferaasin entsyymin substraatteja ovat myös dopamiini, fenetyyliamiini, histamiini ja tryptamiini. Asetyylikoentsyymi-A:n sitoutuessa entsyymissä tapahtuu merkittävä konformaation muutos, joka edistää serotoniinin ja muiden aryyliamiinisubstraattien sitoutumista entsyymiin.

Serotoniini-N-asetyylitransferaasin toimintaa kontrolloi monimutkainen synteesiin, synteesin jälkeiseen modifikaatioon ja deaktivoitumiseen vaikuttava systeemi johon liittyviä entsyymejä ovat muun muassa adenylaattisyklaasi ja proteiinikinaasi C. Tämä systeemi reagoi ympäristön valon määrään. Esimerkiksi valon lisääntyessä cAMP-molekyylin määrä vähenee, mikä johtaa serotoniini-N-asetyylitransferaasin fosforylaation vähenemiseen ja sitä kautta entsyymin aktiivisuus heikkenee. Serotoniini-N-asetyylitransferaasin inhibiittoreita ovat muun muassa melatoniini ja kannabinoidit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EC 2.3.1.87 - aralkylamine N-acetyltransferase Brenda. Viitattu 23.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 90. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.1.2017). (englanniksi)
3. 1 2  Ronald Ross Watson: *Melatonin in the Promotion of Health*, s. 7-10. CRC Press, 2011. ISBN 9781439839799. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.1.2017). (englanniksi)
**Sololá** on departementti Guatemalan lounaisosassa. Departementin pinta-ala on 1 061 neliökilometriä ja asukasluku vajaat 505 500; asukkaista peräti 96,5 prosenttia kuuluu alkuperäiskansoihin. Departementin hallinnollinen keskus on samanniminen Sololán kaupunki. Sololá muistuttaa huomattavasti pohjoispuolellaan sijaitsevaa Totonicapánia, jolla on tarkalleen sama pinta-ala ja jonka asukkaista on myös lähes 97 prosenttia alkuperäiskansoja.

Sololá rajoittuu koillisessa Quichén, idässä Chimaltenangon, etelässä Suchitepéquezin, lännessä Quetzaltenangon ja luoteessa Totonicapánin departementteihin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Departamento Sololá 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Guatemalan departementit |
| --- |
|  |
| 
* Alta Verapaz
* Baja Verapaz
* Chimaltenango
* Chiquimula
* Petén
* El Progreso
* Quiché
* Escuintla
* Guatemala
* Huehuetenango
* Izabal
* Jalapa
* Jutiapa
* Quetzaltenango
* Retalhuleu
* Sacatepéquez
* San Marcos
* Santa Rosa
* Sololá
* Suchitepequez
* Totonicapán
* Zacapa

 |

 |
**Serme** (m.kreik. Σέρμη, *Sermē*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Traakiassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Sermen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 450/449–432/431 eaa. sekä vielä vuonna 422/421 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Sermeus* (Σερμεύς), *Sermaieus* (Σερμαιεύς) ja *Sermaīos* (Σερμαῖος).

Joskus Sermen on ehdotettu olleen sama kaupunki kuin Therme, mutta tätä ei ole pidetty uskottavana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "603. Serme", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
**Veeti Albin Nikkinen** (s. 2002 Virrat) on suomalainen lentopalloilija. Nikkinen debytoi Suomen miesten lentopallomaajoukkueessa kesällä 2020 maaottelussa Viroa vastaan. Debytantti teki ensimmäisessä maaottelussaan tehot 6/+3, mitä voi pitää hyvänä suorituksena 1,5 erää pelanneelle ensikertalaiselle. Nikkinen liittyi samalla harvalukuiseen rivistöön suomalaisessa lentopallohistoriassa, sillä hänellä ei ollut allaan yhtään miesten pääsarjatason ottelua ennen ensimmäistä A-maaottelua.

Nikkinen pelasi kaudella 2019-2020 lentopallon miesten 1-sarjaa Lentopalloliiton Kuortaneen valmennuskeskuksen riveissä sekä kasvattajaseuransa Virtain Veikkojen A-pojissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veeti Nikkinen: nuori lentopalloilija sai päävalmentaja Joel Banksin kehut *Lentopallo.info*. Viitattu 27.7.2020.
2. ↑  Lentopallomiehet eivät kestäneet Viron kyydissä *Suomen Lentopalloliitto*. Viitattu 27.7.2020.
3. ↑  Suomen tytöille ja pojille pronssimitalit *www.lentopalloliitto.fi*. Viitattu 27.7.2020.
AgungAgung hindulaisen Pura Besakihin temppelin taustalla.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
kerrostulivuori |
| Sijainti | 
Bali, Indonesia |
| Korkeus merenpinnasta | 
2 995 m |
| Prominenssi | 
3 031 mView and modify data on Wikidata  |
| Purkautunut viimeksi | 
2017 |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
8° 20′ 31″ E, 115° 30′ 28″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Agung** (indonesiaksi *Gunung Agung*) on tulivuori Balin saarella Indonesiassa. Vajaan kolmen kilometrin korkuinen tulivuori on Balin korkein vuori, ja se on saarelaisille pyhä. Tulivuoren tiedetään purkautuneen neljästi historiallisella ajalla. Viimeisin purkaus tapahtui vuonna 2018.

Geologia
--------

Agung on Balin korkein vuori, ja se kohoaa saaren itäisessä osassa. Se kohoaa Baturin kalderan kaakkoiskulmasta ja laskee pohjoisella ja eteläisillä rinteillään mereen. Agungin korkeus on 2 995 metriä.

Tulivuoren huippu on itä–lansi-suunnassa noin 1,5 kilometriä leveä, ja sen korkein kohta on huipun länsiosassa. Jyrkkäreunainen, noin 800 metriä leveä kraatteri on puolestaan huipun itäosassa.

Purkaushistoria
---------------

Agung purkautuu marraskuussa 2017.
Agungin tiedetään purkautuneen historiallisella ajalla neljästi. Vuoden 1808 purkaus sijoittui vulkaanisella räjähdysasteikolla luokkaan 2. Sen sijaan vuoden 1843 ja 1963 purkaukset ovat luokassa 5.

Vuoden 1963 purkauksessa kuoli noin 1 100 ihmistä. Heistä 820 kuoli pyroklastisiin pilviin, 163 putoilevaan tuhkaan ja 165 laharien takia. Purkauksella oli maailmanlaajuisiakin vaikutuksia, sillä ilmakehään vapautunut rikkidioksidi viilensi lämpötilaa noin 0,1–0,4 celsiusasteella.

Agung alkoi purkautua marraskuun lopulla 2017. Vuori alkoi syöstä magmaa 27. marraskuuta. Balilla on määrätty noin 100 000 ihmistä evakuoitavaksi kymmenen kilometrin säteellä vuoresta.

Kulttuuriviitteet
-----------------

Agung on balilaisten pyhä vuori, ja sinne ei voi kiivetä useiden uskonnollisten juhlien aikana. Huipulle johtaa kaksi reittiä, joista toinen lähtee Pura Besakihin ja toinen Pura Pasar Agungin temppelistä. Ennen kiipeämistä temppelissä pitää uhrata.

Lähteet
-------

1. 1 2  Global Volcanism Program: Agung: General Information (Venzke, E (toim.)) *Volcanoes of the World*.  2013. Smithsonian Institution. Viitattu 30.11.2017. (englanniksi)
2. ↑  Global Volcanism Program: Agung: Eruptive History (Venzke, E (toim.)) *Volcanoes of the World*.  2013. Smithsonian Institution. Viitattu 30.11.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Daley, Jason: The Geology of Bali’s Simmering Agung Volcano *Smithsonian.com*.  27.11.2017. Smithsonian Institution. Viitattu 30.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Reader, Lesley & Ridout, Lucy: *The Rough Guide to Bali & Lombok*, s. 269. London: Rough Guides, 2002. ISBN 1-85828-902-5. Google-kirjat (viitattu 30.11.2017). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agung (tulivuori)** Wikimedia Commonsissa
Piirros havupuusta, joka kasvaa paksussa lumessa. Havupuun oksien alle rungon ympärille on muodostunut syvä kuoppa: puukaivo.Havainnekuva puukaivosta
**Puukaivo** (eng. *tree well* tai *spruce trap*) on alue puun alla, joka syntyy kun puun oksat estävät lumen kasaantumisen niiden alle ja sinne muodostuu tyhjä tila. Puukaivoja esiintyy vain erittäin lumisilla seuduilla, joissa kasvaa suuria havupuita. Puukaivot ovat lähes täysin huomaamattomia, sillä oksat ja lumi peittävät niiden alla piilevän tilan, joka voi olla jopa useita metrejä (jopa viisi metriä)*selvennä*. Puukaivoon joutuminen on vaarallista, sillä ihminen pystyy harvoin poistumaan omin avuin puukaivosta. Puukaivoon joutuminen ilman apuja tai apuvälineitä voi johtaa kuolemaan tai vammautumiseen, sillä puukaivoon jouduttuaan uhri jää todennäköisesti jumiin, tukehtuu lumeen tai putoaa *selvennä*. Suksien tai vastaavien pitäminen jalassa, niin että niitä ei saa pois, lisää huomattavasti riskiä jumiin jäämiseen.

Puukaivoon joutuminen aiheuttaa noin viidenneksen laskettelukuolemista.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Tree Well and Snow Immersion Suffocation (SIS) Information :: Tree Wells *deepsnowsafety.org*.  Arkistoitu 19.9.2016. Viitattu 10.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Video puukaivoon joutumisesta
Maanjäristyksen keskus tummimman punaisella kohdalla.
**Sulawesin maanjäristys** tapahtui Indonesiassa 78 kilometriä Palun kaupungin pohjoispuolella 28. syyskuuta 2018. Maanjäristyksen voimakkuus oli 7,5 momenttimagnitudia. Järistys aiheutti tsunamin, jossa aallon korkeudeksi kuvattiin yli kolme metriä. Aallot iskivät Palun ja Donggalan rantakaupunkeihin sekä useisiin pienempiin asutuskeskuksiin.

Viikon kuluttua tsunamista oli arviolta 1 500 henkeä kuollut ja kateissa on edelleen yli tuhat ihmistä. Noin 200 000 ihmistä tarvitsee YK:n mukaan humanitaarista apua.

Lähteet
-------

1. ↑  M 7.5 - 78km N of Palu, Indonesia *USGS*. Viitattu 29.9.2018.
2. ↑  Lähes 400 ihmistä saanut surmansa Indonesian tsunamissa *Yle*.  29.9.2018. Viitattu 29.9.2018.
3. ↑  Indonesia tsunami: More than 380 killed after 10-foot-high waves slam into two cities on Sulawesi *The Telegraph*.  29.9.2018. Viitattu 29.9.2018.
4. ↑  Synkkä arvio Indonesiasta: Kateissa voi olla yhä yli tuhat ihmistä *Ilta-Sanomat*.  5.10.2018. Viitattu 5.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sulawesin maanjäristys ja tsunami 2018** Wikimedia Commonsissa
**Sulayman "Saul" Bah** (s. 21. tammikuuta 1986) on gambialais-ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrin juoksussa. Bah edustaa Ullevi FK Göteborgia.

Bah voitti pikaviestin Ruotsin mestaruuden vuonna 2014 ja seuraavana vuonna hopeaa 60 metriltä sisäratojen Ruotsin-mestaruuskilpailuista. Kesäkuussa 2015 hän juoksi 100 metriä Skarassa aikaan 10,22, joka on Ruotsin historian kolmanneksi nopein aika.

Gambiasta kotoisin oleva Bah muutti Ison-Britannian Manchesteriin, josta hän löysi tulevan vaimonsa, vuonna 2006. Vuonna 2011 Bah ja hänen vaimonsa muuttivat Ruotsiin ja Bah sai myöhemmin Ruotsin kansalaisuuden.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 metrin juoksu** | 10,22 | Skara | 6. kesäkuuta 2015 |
| **200 metrin juoksu** | 21,62 | Mölndal | 3. elokuuta 2013 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 metrin juoksu** | 6,71 | Göteborg | 31. tammikuuta 2015 |

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Myllyrannan tapahtumapuisto** (*Myllärinpuisto, aik. Myllyniemi*) on puisto Pirkanmaalla, Lempäälässä. Puisto sijaitsee Pyhän Birgitan kirkon takana, ja se on hyvän sijaintinsa takia suosittu paikka tapahtumien järjestämiseen etenkin kesäisin.

Historia
--------

Myllyniemi on saanut nimensä paikalla sijainneen myllyn mukaan. Mylly on jo sittemmin purettu, mutta sen rauniot ovat vieläkin näkyvillä.

2000-luvulla puistoon alettiin kiinnittää enemmän huomiota, ja sitä alettiin kunnostaa istuttamalla puita ja lisäämällä istumapaikkoja. Vuonna 2020 puiston iso remontti valmistui, jonka yhteydessä puistoon johtavalle mäelle istutettiin kirsikkapuita, puistoon lisättiin grillipaikka sekä opastekylttejä.

Palvelut
--------

### Kesäisin

* Lempäälän Jäätelökioski, paikallisten yrittäjien ylläpitämä kioski rannassa
* Pop-up-minigolf, 9-ratainen minigolfrata nurmikentällä
* WC-tilat, jotka ovat käytettävissä tapahtumien yhteydessä

### Ympäri vuoden

* Laituri vieraileville veneille
* Myllyrannan leikkikenttä Sirvalahdentiellä
* Esiintymislava
* Koirien uittopaikka
* Lempäälän Mielipolku, mielen rauhoittamiseen keskittynyt luontopolku

Taideteokset
------------

Myllyrannassa sijaitsee Yrjö Kokon muistomerkki, Ajan pyörä eli Ajanki. Teoksen on suunnitellut Mikko Uotila ja se on pystytetty vuonna 2003. Teoksessa on myös kiinni Lempäälän ystävyyskunnista kertova laatta. Lisäksi Myllyrannan leikkikentän vieressä kasvaa Maailman Tammi, jonka Ympäristönsuojeluyhdistys istutti sen Riossa vuonna 1992 pidetyn ensimmäisen ympäristökongressin muistoksi.

Puiston pohjois- ja itäpäädyissä sijaitsevat opastekyltit, joissa kerrotaan ajankohtaisista tapahtumista. Lisäksi Myllyniemen myllyn raunioilla sijaitsee myllyn historiasta kertova kyltti.

Tapahtumat
----------

* Myllyranta-rock, kesän lopussa järjestettävä musiikkitapahtuma
* Lempäälä-päivä, Lempäälän päivänä 9. syyskuuta järjestettävä tapahtuma

Lisäksi puistossa järjestetään usein erilaisia pientapahtumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Myllyrannan tapahtumapuisto *Lempäälä*. Viitattu 25.12.2020.
2. ↑  Myllyrannan puistokin muuttuu Lempäälän keskustauudistuksessa *Yle Uutiset*. Viitattu 9.3.2021.
3. ↑  Muistomerkit ja taideteokset *Lempäälä*. Viitattu 25.12.2020.
**Myllypuron sosiaali- ja terveysalojen opiskelijat ry** (**MysteRy**) on Metropolia Ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan opiskelijoiden yhdistys. Jäseniä on noin 1200 *lähde?* ja opiskelijoita löytyy seuraavilta aloilta: apuvälinetekniikka, bioanalytiikka, fysioterapia, jalkaterapia, optometria, osteopatia, radiografia ja sädehoito sekä suun terveydenhuolto.

Yhdistys on perustettu alun perin vuonna 1971 nimellä **Helsingin IV Opiskelijayhdistys ry**, jolloin Helsingissä toimi Helsingin IV terveydenhuolto-oppilaitos.

Opiskelijayhdistys toimii aktiivisesti opiskelijoiden edunvalvonnan ja virkistystoiminnan parissa sekä tekee yhteistyötä Metropolian muiden opiskelijayhdistysten sekä opiskelijakunta METKAn kanssa. 

Yhdistyksen hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä 13 jäsentä. Vuonna 2020 puheenjohtajana toimi Elise Juntunen ja varapuheenjohtajana Mikael Westerlund.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Opiskelijayhdistykset – MysteRy – Myllypuron sosiaali- ja terveysalojen opiskelijat ry Metropolia Ammattikorkeakoulun opiskelijakunta METKA. Viitattu 12.8.2021.
2. ↑  Myllypuron sosiaali- ja terveysalojen opiskelijat ry *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Patentti- ja rekisterihallitus. Viitattu 12.8.2021.
3. ↑  MysteRy:n esittely Myllypuron sosiaali- ja terveysalojen opiskelijat ry. Viitattu 12.8.2021.
4. ↑  MysteRyn hallitus vuodelle 2020 Myllypuron sosiaali- ja terveysalojen opiskelijat ry. Viitattu 12.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen Facebook-sivut
**Entertaining Comics**, yleisesti tunnettu nimellä **EC Comics**, oli yhdysvaltalainen sarjakuvakustantamo. Se julkaisi 1950-luvulla sarjakuvamuotoista kauhua, rikosviihdettä, satiiria, sotafiktiota ja scifiä, kunnes sensuuri pakotti sen keskittymään huumorilehti Madiin. Kustantamon omisti alun perin Maxwell Gaines ja myöhemmin hänen poikansa William Gaines.

Vuonna 1944 perustetun kustantamon nimi oli aluksi Educational Comics. Sen oli tarkoitus julkaista sarjakuvamuotoista valistusmateriaalia tieteestä, historiasta ja Raamatusta kouluille ja kirkoille. Kun perustaja Max Gaines kuoli 1947, hänen poikansa William peri kustantamon. Kustantamon nimi muutettiin Entertaining Comicsiksi ja samalla sen linja muuttui: se julkaisi vuodesta 1949 alkaen kauhu-, sota-, scifi- ja dekkarisarjoja. Sarjoista tuli erittäin suosittuja. 

1940-luvun loppupuolella julkinen mielipide oli alkanut kääntyä sarjakuvia vastaan, koska niiden epäiltiin antavan lapsille huonoja vaikutteita. Suuret kustantamot perustivat Comics Code Authority-nimisen liiton valvomaan sarjakuvien sisältöä. EC joutui vaikeuksiin, sillä sen oli vaikea saada Comics Coden määrittelemää säännöstöä rikkovia sarjakuviaan levitettyä monien jälleenmyyjienkin liityttyä CCA:han. Vuoteen 1956 mennessä EC oli joutunut luopumaan kaikista lehdistään huumorilehti Madiä lukuun ottamatta. Nykyisin Madin jälkeen ehkä tunnetuin kustantamon julkaisemista lehdistä on Tales from the Crypt -kauhusarjakuva, josta on tehty tv-sarjoja ja elokuvia.
**Sina Candrian** (s. 21. marraskuuta 1988 Flims, Graubünden) on sveitsiläinen lumilautailija, joka kilpailee nykyisin slopestylessa.

Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Montheyssa vuonna 2005 Candrian saavutti hopeaa sekä lumilautakrossissa että half-pipessa. Samana vuonna käydyissä nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia half-pipessa. Vuoden 2006 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa big airissa ja pronssia half-pipessa. Lumilautailun MM-kilpailuissa vuonna 2007 hän sijoittui half-pipessa seitsemänneksi. Vuoden 2007 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa big airissa. Gangwonin MM-kilpailuissa 2009 Candrian sijoittui half-pipessa 34:nneksi. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa slopestylessa. Sotšin olympialaisissa 2014 Candrian sijoittui slopestylessa neljänneksi. Kreischbergin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pronssille big airissa.

Lumilautailun maailmancupissa Candrian kilpaili ensimmäisen kerran Saas-Feessä lokakuussa 2005 sijoittuen half-pipessa 17:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Lake Placidin half-pipessa maaliskuussa 2007 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti Cardronan half-pipekilpailussa syyskuussa 2008 sijoituttuaan toiseksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Calgaryn slopestylekilpailussa tammikuussa 2010. Maaliskuussa 2013 hän sijoittui kolmanneksi Špindlerův Mlýnin slopestylessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sina Candrian Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sina Candrianin blogi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
eCrossin logo
**eCross** on vuosina 2002–2009 järjestetty maastojuoksukilpailu. Kilpailu järjestettiin sunnuntaina syys-lokakuussa Espoon Leppävaarassa. Vuonna 2007 tapahtumaan osallistui noin 1500 juoksijaa ja kuntoilijaa. Kilpailun järjestivät urheiluseurat Sjundeå IF ja Espoon Suunta sekä ammattikorkeakoulu Sydväst Espoosta ja Espoon kaupunki.

eCrossin päämatka oli 18 kilometrin juoksu. 18 kilometrin lisäksi eCrossiin kuului 7 kilometrin kuntosarja sekä juniori- ja veteraanisarjoja. Suurin osa osallistujista oli kuntoilijoita.

eCross järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2002. Silloin kilpailuun osallistui noin 600 juoksijaa. Osallistujamäärä kasvoi voimakkaasti viisi ensimmäistä vuotta.

eCross oli Lidingöloppetin suomalainen yhteistyökilpailu.

Voittajat eCross 18 km
----------------------

| Vuosi | Miehet | Naiset |
| --- | --- | --- |
| 2002 | Francis Kirwa, Lahden Ahkera, 56.31 | Janet Ongera, Kenia, 1.06.28 |
| 2003 | Francis Kirwa, Lahden Ahkera, 56.11 | Bente Landöy, Norja, 1.05.20 |
| 2004 | Juha Hellsten, Turun Weikot, 59.08 | Jytte Pedersen, Tanska, 1.08.41 |
| 2005 | Jussi Utriainen, Lahden Ahkera, 56.41 | Minna Kauppi, Asikkalan Raikas, 1.07.12 |
| 2006 | Jussi Utriainen, Lahden Ahkera, 55.38 | Ulla Tuimala, Äänekosken Urheilijat, 1.04.58 |
| 2007 | Obed Kipkurui, Sjundeå IF, 56.46 | Maija Oravamäki, Oulun Pyrintö, 1.07.22 |
| 2008 | Jussi Utriainen, Lahden Ahkera, 55.44 | Minna Kauppi, Sjundeå IF, 1.06.40 |
| 2009 | Mikko Tyni, Haminan Ponteva, 59.45 | Maria Söderström, HIFK, 1.08.58 |
**Tenggerinkoira** (*tengger dog*) on indonesialainen sukupuuttoon kuollut koirarotu. Muita nimityksiä olivat *canis tenggeranus*, *javanese dingo* ja *east java dog*.

Ulkomuoto
---------

Tenggerinkoira oli pystykorvainen alkukantainen koira, jonka otsapenger oli selkeästi erottuva ja kallo muistutti dingoa. Sen runko oli 98 cm ja korvat 10,5 cm pitkät. 30 cm pitkä häntä oli tuuhea ja karvapeite villava. Pääväri oli vaaleanruskea, jossa oli punertava vivahde. Ääriviivat olivat muita alueita vaaleampia. Päästä hännänpäähän sekä kaulan ympäri kulki mustanruskea raita, ja vastaavia nousi myös raajoista ja vatsalinjasta ylös selkää kohti. Kirsu ja korvat olivat tummanruskeat, ja silmien yläpuolella oli tummanruskeat merkit. Vatsalinja oli valkoinen.

Alkuperä
--------

Tenggerinkoira oli kotoisin Itä-Jaavalta Tengger-kalderan alueelta. Sen latinankielinen nimitys johtui siitä, että kun se 1800-luvun lopulla löydettiin, sitä luultiin aluksi omaksi eläinlajikseen. Jotkut uskoivat sen jopa olleen dingon villin kantarodun viimeinen sukulainen, mutta myöhemmät tutkimukset paljastivat sen olleen täysin kesykoira. Eräs teoria pitää sitä dingon ja intianpaariakoiran välimuotona, ikään kuin maantieteellisenä "puuttuvana linkkinä" näiden kahden välillä.

### Vaikutus nykyisiin rotuihin

Tenggerinkoiran uskotaan olleen monien itämaisten rotujen, kuten chow chow'n, akitan ja shiban esi-isä. Ennen kaikkea sitä pidetään kuitenkin laulavan uudenguineankoiran kantarotuna.

Katso myös
----------

* Dingo
* Intianpaariakoira

Lähteet
-------

1. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 689–690. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. ↑  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 323. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
**Sin** on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Theda Bara, William E. Shay ja Warner Oland. *Sin* oli yksi Theda Baran tunnetuimmista vamppielokuvista. Brenon oli itse laatinut käsikirjoituksen oman tarinansa *The Jewels of the Madonna* pohjalta.

*Sin* kuvattiin työnimellä *The Jewels of the Madonna* elokuvan tuotanto- ja jakeluyhtiön Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. Elokuvaa mainostettiin muun muassa "Sin With Theda Bara!" (suom. *Tee syntiä Theda Baran kanssa!*) -iskulauseella. *Sin* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 3. lokakuuta vuonna 1915. Ilmestyessään *Sin* oli valtava yleisömenestys, ja Bara sai kriitikoilta roolisuorituksestaan myönteisen vastaanoton. Elokuvan menestyksestä huolimatta *Sin* kiellettiin Ohiossa ja Georgiassa. Syitä kieltämiseen olivat elokuvan teemat, kuten itsemurha, himo, katolisen kirkon pyhäinhäpäisy ja kolmiodraama. *Sin* on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kun italialainen maalaistyttö Rosa (Theda Bara) tapaa puoleensavetävän ja varakkaan Camorran pään Pietron (Warner Oland), hän hylkää sulhasensa Luigin (William E. Shay) ja lähtee Amerikkaan. Loukattu mutta päättäväinen Luigi seuraa Rosaa New Yorkiin. Todistaakseen rakkautensa Pietro kertoo Rosalle jopa varastavansa Madonnan jalokivet hänen vuokseen. Rosa vaikuttuu tästä omistautuneisuudesta ja ilmoittaa Luigille Pietron kerskailusta. Kuultuaan tämän Luigi päättää varastaa jalokivet itse. Kun Luigi näyttää Rosalle himoitut jalokivet, Rosa lähtee etsimään Pietroa Camorran päämajasta. Rosan saavuttua paikalle jalokivivarkaus on huomattu, ja mafia alkaa metsästää syyllistä. Rosa pyytää suojelua Pietrolta, joka heittää hänet ulos. Syyllisyyden valtaama Rosa tulee hulluksi. Palautettuaan jalokivet Luigi tekee itsemurhan kirkon portailla.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Theda Bara  | … |  Rosa
  |
|  William E. Shay  | … |  Luigi
  |
|  Warner Oland  | … |  Pietro
  |
|  Henry Leone  | … |  Giovanni
  |
|  Louise Rial  | … |  Maria
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Theda Bara *atriptothemovies.com*. Atriptothemovies.com. Viitattu 16.5.2014. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Sin *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 16.5.2014. (englanniksi)
3. ↑  Melton, J. Gordon (2010). *The Vampire Book: The Encyclopedia of the Undead* (3. painos). Visible Ink Press. s. 39. ISBN 1-578-59281-X.
4. ↑  SIN (1915) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 16.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Sin* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Sin* Silent eran sivuilla (englanniksi)
* *Sin* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Otto Wächter vuonna 1940.
Vapaaherra **Otto Gustav von Wächter** (8. heinäkuuta 1901 Wien – 14. heinäkuuta 1949 Rooma) oli itävallansaksalainen juristi ja kansallissosialistinen poliitikko. Hän liittyi SA:han vuonna 1923, kansallissosialistisen puolueen Wienin osastoon 1930 ja SS:ään 1932 Gruppenführeriksi. Hän pääsi valtakunnankomissaariksi 23. toukokuuta 1938 – 30. huhtikuuta 1939 Arthur Seyss-Inquartin johtamaan sisäasiainministeriöön ja Saksan valloitettua Puolan syyskuussa 1939 lokakuussa Krakovan hallintoalueen johtajaksi. Etelä-Puolasta vastanneesta Seyss-Inquartista tuli kenraalikuvernementin perustamisen jälkeen Puolan kenraalikuvernööri Hans Frankin sijainen. 

Kun Itä-Galitsia liitettiin 1942 viidenneksi piiriksi Hans Frankin johtamaan kenraalikuvernementtiin Wehrmachtin sotilashallinnon päätyttyä, siirtyi Wächter Galitsian piirin johtajaksi, missä hän oli neuvostojoukkojen tuloon 1944 saakka. 

Kuvernöörinä toimiessaan hän ideoi saksalaisten hyväksymän Ukrainan keskusneuvoston johtajan, professori Volodimir Kubijovišin tuella Waffen-SS:ään Galitsian SS-divisioonan (Waffen-Grenadier Division der SS Galizien), joka perustettiin 28. huhtikuuta 1943 taistelemaan Ukrainassa eteneviä neuvostojoukkoja vastaan ukrainalaisista vapaaehtoisista. Joukkoon ilmoittautui 100 000 vapaaehtoista, mistä vain 40 000 voitiin ensimmäisessä vaiheessa hyväksyä. 

Joukon historian tulkinta on nyky-Ukrainassa kiistanalainen, koska sen ei todettu taistelujoukkona syyllistyneen sotarikoksiin, mutta saksalaisten puolella taistelleena pidetään sitä neuvostonäkökulmasta ja itäukrainalaisesta näkökulmasta fasistisena. Neuvostojälkeisen ja voimakkaan länsiukrainalais-kansallisen tulkinnan mukaan kyseessä oli vapaustaistelu ja pyrkimys välttää virolaisten SS-miesten tapaan neuvostovallan paluu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Psykopatia** on vuonna 2009 ilmestynyt psykologi Helinä Häkkänen-Nyholmin toimittama kirja, joka käsittelee sitä, mitä psykopatia on ja mistä se voi johtua. Kirjassa kerrotaan arviointimenetelmistä ja psykopatian yhteyksistä muihin psyykkisiin häiriöihin ja sen ilmenemismuodoista. Kirja käsittelee psykopatiaa työ- ja perhe-elämässä, rikostutkinnassa ja oikeusprosessissa sekä myös vankeinhoidon ja psykiatrisen hoidon näkökulmasta.

Kirjan kirjoittajina on sen toimittajan Häkkänen-Nyholmin lisäksi 14 aihepiirin asiantuntijaa, psykologeja, psykiatreja sekä varatuomari. Kirjoittajat ovat kirjoittaneet aiheesta lukuisia tiedeartikkeleita ja hoitaneet ja tutkineet psykopaatteja.

Kirjassa käsitellään psykopatian teoreettista ja empiiristä perustaa sekä kuvaillaan käytännön sovellutusalueita. Kirja on tarkoitettu eri alojen ammattilaisille ja opiskelijoille sekä myös kenelle tahansa, joka kohtaa psykopaatin omassa elämässään.

Kirjan mukaan psykopatia liittyy erityisen voimakkaasti ns. B-ryhmän persoonallisuushäiriöihin (epäsosiaalinen, huomionhakuinen, epävakaa ja narsistinen). Psykopatian hoitotuloksista ei ole tieteellistä näyttöä, vaikka jokseenkin kaikkia hoidon menetelmiä on kokeiltu, tuloksetta, ja siksi hoitoon ryhtymistä ei erityisemmin suositella. Olennainen syy on hoitomotivaation puute, koska psykopaatti ei koe olevansa sairas. Psykopaatti voi pinnallisesti katsoen menestyä elämässä, sillä hän pystyy häpeilemättä käyttämään toisia ihmisiä hyväkseen. Hän ei myöskään tunnetasolla ymmärrä jäävänsä mistään paitsi.  Siksi kirja pyrkiikin erityisesti auttamaan psykopatian tunnistamisessa, joskin myös hoidossa kokeiltuja menetelmiä kuvataan tiivistelmänomaisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Edita[vanhentunut linkki]
2. ↑  Psykopatia s. 5-8
3. 1 2  Psykopatia, takakansi
4. ↑  Psykopatia s. 9-12
5. ↑  Psykopatia s. 152
6. ↑  Psykopatia s. 285
7. ↑  Psykopatia s. 286
8. ↑  Psykopatia, Esipuhe s. 13
9. ↑  Psykopatia s. 285-290

Aiheesta muualla
----------------

* Psykopatia[vanhentunut linkki], Edita Publishing ISBN 978-951-37-5604-8
**Avoin sukelluskypärä** on historiallinen, käytöstä poistunut sukelluslaite.

Yksinkertaisin muoto avoimesta kypärästä on noin 50 cm korkea ja 40 cm läpimitaltaan oleva metallilieriö, jonka alareunassa on tiivisteellä varustettu harteille sopiva kaulus. Yläpää on umpinainen, ja sen keskellä on takaiskuventtiilillä varustettu ilmaliitin josta vie letku pintaan. Etupuolella on vahvasta lasista tehty ikkuna. Ilma purkautuu ulos kypärän alareunasta. Kaikissa olemassa olleissa kypärissä ratkaisu on ollut erilainen, koska ne olivat uniikkikappaleita eli tehty omien tarpeiden mukaisesti. Ilmaletkun pituus ratkaisee syvyyden, johon kypärällä pääsee. Ilmaa järjestelmään toimittaa riittävän tehokas mäntäpumppu, jossa on riittävä käyttöpaine. Kypärä kiinnitetään sukeltajaan kainaloiden ali kulkevilla hihnoilla.

Tunnetuimman ensimmäisistä tällaisista rakensi William Beebe. Hän sukelsi avoimella kypärällä aina 20 metrin syvyyteen mutta luopui menetelmästä terveytensä heiketessä. Hän rakensi ensimmäiset kappaleensa riittävän suurista öljykannuista.

Myös Hans Hass kokeili tätä kypärämallia. Hän teki kokeensa ensin Elbejoessa, ja myöhemmin hän käytti tätä myös Kreikan saaristossa vedenalaisten näytteiden otossa.

Suomessa Amatördykkerklub rf rakensi 1950-luvulla oman kappaleensa joka sai nimen NEMO; sitä käytettiin joitakin aikoja, kunnes kätevämmät kannettavat sukelluslaitteet, *scuba*-laitteet, syrjäyttivät sen. Toimittaja Erkki Koivusalo rakensi itselleen kookkaimman kappaleen, koska hän halusi erityisesti valokuvata veden alla ja hänen avoimeen kypäräänsä mahtui kamera pään viereen. Hänenkin kokeilunsa vuosina 1950–1951 päättyivät, kun hän sai ensimmäisen itsenäisen laitteensa, saksalaisen Dräger 138 -hapenkierrättimen.

Lähteet
-------

* Hans Hass: Kolme miestä meren pohjalla, WSOY 1951
* Hans Hass: Kameramiehiä meren syvyyksissä, WSOY 1952
* William Beebe: Valtamerten syvyyksissä; suom. Kyllikki Kovero, Otava 1940
* Kari Jokinen: Sukeltajan tie, Otava 1996, ISBN 951-1-1446-4

### Viitteet

1. 1 2  Hass 1951, s. 81
2. ↑  Sukeltajan tie, s. 209–219
3. ↑   Beebe 1940, s. 8–10
4. ↑  Hass 1952, s. 168–171
5. ↑  Sukeltajan tie, luku *Hapesta paineilmaan*, s. 192–193, 214; Urheilusukeltaja-lehti, 3/1973, s. 4–5
**Solojärvi** on vaarojen ympäröimä järvi Inarissa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä. Etäisyys Inarin kirkonkylästä on 10 kilometriä lounaaseen ja Rovaniemeltä 263 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Solojärven eteläosa muodostuu useista lahdista, joista Järvikäinen on lähes erillään pääaltaasta. Järvi kapenee kohti koillisessa sijaitsevaa luusuaa, jossa Jurmukoski laskee Juutuanjokeen, joka virtaa Inarijärveen. Solojärveen laskee Matkatjoki lännestä Paatarista ja mutkainen Kaksamajoki etelästä Kaksamajärveltä. Solojärvessä on useita vähintään 10 metriä syviä vyöhykkeitä, niiden pinta-ala on noin 15 hehtaaria. Puolentoista metrin syvyyskäyrä ulottuu paikoin varsin kauas rantaviivasta, ja sen sisällä on järven keskiosassa sijaitseva noin kahden hehtaarin laajuinen saari, jonka korkein kohta kohoaa noin 15 metriä järven pinnan yläpuolella. 

Solojärven luoteisen rannan ilmettä hallitsee Nuppavaara. Koillisrannalla kohoaa Jurmurovat. Järven etelä- ja itäpuolitse kulkee seututie 955.

Solojärven vesitilavuus on 16 861 000 kuutiometriä. Järven keskivedenkorkeuden vuotuinen vaihtelu on keskimäärin 160 senttimetriä.

Solojärvi (71.212.1.001) kuuluu Solojärven alueeseen (71.212), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Juutuanjoen alue (71.21) ja ensimmäinen jakovaihe Paatarin–Mutusjärven alue (71.2). Solojärvi on laajin Solojärven alueen kymmenestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen järvistä neljä on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Solojärvi, vakavesi, Inari
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.12.2021.
3. 1 2  Solojärvi. Järviwiki. Viitattu 4.12.2021.
4. ↑  Solojärven alue (71.212). Järviwiki. Viitattu 4.12.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee orgaanisen kemian osa-aluetta. Suomalaisesta vuosina 1943–1965 toimineesta Puukemia Oy:stä on erillinen artikkeli.*
**Puukemia** on orgaanisen kemian osa-alue, joka tutkii puun kemiallista koostumusta, puun rakenneosien reaktioita ja puunjalostusta (mm. sellunkeitto ja paperinvalmistus).

Historia ja tutkimusalat
------------------------

Puukemian tutkimukselle Suomessa antoi varsinaisen sysäyksen talvi- ja jatkosodan aikainen tarvikepula. Tuolloin jouduttiin muiden materiaalien puutteessa keksimään korvaavia ratkaisuja puusta. Sodanaikainen tutkimustyö hyödytti alan kehitystä myös sotien jälkeen. Professori Eero Sjöström oli aikakauden merkittävä puukemian tutkija ja hän myös kirjoitti merkittävän osan alan suomenkielisestä oppikirjallisuudesta. 

Puukemian tutkimus on perinteisesti käsitellyt niin sanottujen puun pääkomponenttien eli selluloosan, hemiselluloosan ja ligniinin kemiallista tutkimusta. Sen ohella on tutkittu niin kutsuttuja sivukomponentteja, kuten mäntyöljyjä ja terpeenejä.

Tutkimus ja koulutus
--------------------

Puukemian koulutusta Suomessa on pitkään järjestänyt Aalto-yliopiston Teknillisen korkeakoulun puunjalostustekniikan osasto, joka on myös alan merkittävä tutkimusyksikkö. Nykyisin koulutus TKK:ssa tunnetaan puunjalostuksen kemian nimellä. TKK:n ohella puukemian tutkimusta on tehty Jyväskylän yliopistossa, jossa alan tutkimusta on pitkään tehnyt professori Raimo Alén.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kodin suuri tietosanakirja 11*, s. 132. Espoo: Weilin+Göös, 1978.

Kirjallisuutta
--------------

* Oskari Routala: *Puukemia ja puukemiallinen teollisuus*. Porvoo: WSOY, 1936.
* Waldemar Jensen: *Puukemia : Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen oppi- ja käsikirja 1*. Hki : Suomen paperi-insinöörien yhdistys, 1967. (2. painos 1977)
* Eero Sjöström: *Puukemian perusteet.* 4. painos, Espoo: Otakustantamo, 1974. (1. painos 1972)
* Eero Sjöström: *Puukemia: teoreettiset perusteet ja sovellutukset.* Espoo: Otakustantamo, 1989. 4. tark. painos. (1. painos 1978) ISBN 951-672-077-3
* Eero Sjöström: *Wood Chemistry. Fundamentals and Applications.* 2. painos, Academic Press, 1993. (1. painos 1981). ISBN 9780126474817.
* Matti Stén, Marko Riepponen & Hannu Manner: *Johdatus paperikemiaan.* Lappeenranta: Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, 1998. 2. tark. painos. (1. painos 1997) ISBN 951-764-252-0.
* Eero Sjöström & Raimo Alén (toim.): *Analytical Methods in Wood Chemistry, Pulping, and Papermaking.* Springer-Verlag, 1999. ISBN 978-3540631026
* Raimo Alén: *Papermaking Chemistry.* Papermaking Science and Technology, 2007. ISBN 978-9525216240

Aiheesta muualla
----------------

* Puunjalostuksen kemia Teknillinen korkeakoulu / Aalto-yliopisto.
Ottokar II Přemysl

**Ottokar II Přemysl** (n. 1230 – 26. elokuuta 1278) oli Böömin kuningas 1253–1278. Hän oli kuningas Venceslaus I:n nuorempi poika Přemyslidien sukua ja äitinsä puolelta sukua Hohenstaufeneille. Hänen aikanaan Böömin kuningaskunta oli laajimmillaan ja sisälsi muun muassa nykyiseen Itävaltaan kuuluvista maakunnista suurimman osan.

Vanhemman veljensä kuoltua 1247 hänestä tuli ainoa perijä. Hän nousi Määrin valtaistuimelle, mutta 1248 myös tyytymättömät Böömin ylimykset tunnustivat hänet herrakseen, jolloin hänen isänsä vangitsi hänet. Vuonna 1251 nuori prinssi varmisti valintansa Itävallan herttuaksi ja vahvistamalla asemiaan naimalla 30 vuotta vanhemman Margareetan (k. 1267), joka oli Itävallan herttua Frederik II:n, viimeisen Babenbergin sukua, sisar ja Saksan kuninkaan Henrik VII:n leski. Joitain vuosia myöhemmin hän hankkiutui rouvasta eroon ja nai vanhan kilpakumppaninsa Unkarin kuninkaan Béla IV:n tyttärentyttären Kunigunden. Hänestä tuli hänen lastensa äiti, mukaan lukien ainoan pojan ja perijän Venceslausin.

Ennen ja jälkeen valintansa Böömin kuninkaaksi syyskuussa 1253 Ottokar kiisteli Unkarin Bela IV:n kanssa Steiermarkista, joka oli ennen kuulunut Itävaltaan. Vuonna 1254 hän luovutti osan Belalle, mutta kiista jatkui ja heinäkuussa 1260 hän löi unkarilaiset lähellä Kressenbrunnia ja valtasi koko Steiermarkin, nimellisesti herralleen, Saksan kuninkaalle Rikhard Cornwallilaiselle.

Ottokar johti myös kaksi ristiretkeä preussilaisia pakanoita vastaan ja perusti Königsbergin, joka nimettiin hänen mukaansa.

Vuonna 1269 hän peri Kärntenin ja osan Krainia, ja lyötyään taas maita myös havittelevat unkarilaiset hän oli keisarikunnan voimakkain ruhtinas. Vuonna 1273 pidettiin keisarinvaali. Ottokar ei suostunut tunnustamaan voittanutta kilpailijaansa Rudolf Habsburgilaista ja vaati paavia tekemään samoin. Vuoden 1274 Reichstagilla Frankfurtissa Rudolf julisti, että kaikki keisarilliset maat, jotka oli valloitettu sitten keisari Fredrik II:n kuoleman oli palautettava keisarin haltuun. Tämä olisi riistänyt Ottokarilta Steiermarkin, Itävallan ja Kärntenin. Kiista saavutti huippunsa 1276 kun Rudolf julisti Ottokarin valtakunnanpannaan ja piiritti Wienin, ja pakotti Ottokarin luovuttamaan kaikki maansa paitsi Böömin ja Määrin. Ottokarin poika Venceslaus naitettiin Rudolfin tyttärelle ja saavutettiin jonkinlainen rauha.

Kaksi vuotta myöhemmin Ottokar kokosi liittolaisineen armeijan ja pyrki ottamaan takaisin maansa, mutta kuoli Marchfeldin taistelussa Dürnkrutin ja Jedenspeigenin lähellä 26. elokuuta 1278 Rudolfia vastaan.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Venceslaus I** | **Böömin kuningas**1253–1278 | Seuraaja:**Venceslaus II** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Fredrik von Baden** | **Itävallan herttua**1251–1278 | Seuraaja:**Rudolf Habsburgilainen** |
**Radiolinkki** on tietoliikenteessä yhteys kahden paikan välille radiotietä hyväksikäyttäen. Linkki voidaan muodostaa kiinteiden mastojen välille, tai se voidaan rakentaa maastoon väliaikaista käyttöä vasten (esimerkiksi puolustusvoimien viestiliikenne, tai television ulkolähetykset).

Paikkojen maksimietäisyys toisistaan riippuu käytettävästä taajuudesta. Pienillä taajuuksilla etäisyys on suuri, esimerkiksi alle 10 GHz taajuudella etäisyys voi olla jopa 60 kilometriä, rajoittavana tekijänä on käytännössä vain esteetön näköyhteys antennien välillä, mikä maan kaarevuuden takia edellyttää riittävän korkeita mastoja. Vastaavasti taajuuden kasvaessa etäisyys lyhenee, tärkeimpänä rajoittavana tekijänä on sateen aiheuttama vaimennus, joka kasvaa etäisyyden ja taajuuden kasvaessa. Esimerkiksi 59 GHz taajuudella maksimietäisyys on vain 500 metriä. Pidempiä yhteyksiä voidaan muodostaa kytkemällä radiolinkkijänteitä peräkkäin.

Tyypillisen mikroaaltoradiolinkin lähetysteho on 100 mW (+20 dBm) suuruusluokkaa. Antennin vahvistus on 30-45 dBi. Vastaanottoteho on esimerkiksi -40 dBm, vastaanottimen katkosraja on -80 dBm. Häipymisvara on siten esimerkiksi 40 dB, jolloin sateen aiheuttaman katkoksen pituus jää taajuudesta riippuen tyypillisesti alle minuuttiin pahimpanakaan kuukautena vuodessa.

Suomessa on mikroaaltoradiolinkkejä käytössä muun muassa 7, 13, 15, 18, 23, 32 ja 38 GHz taajuusalueilla. Tyypillinen sovellus on matkapuhelintukiaseman ja runkoverkon välinen yhteys. Linkin kapasiteetti oli aiemmin GSM-verkossa esimerkiksi 8 Mbit/s, 3G-tukiasemayhteyksillä 40-400 Mbit/s ja 4G/5G-verkoissa 1-2 Gbit/s. 

Suomen ensimmäisen puhelinliikenteen radiolinkkiyhteyden rakensi Oulun Puhelin Osakeyhtiö Oulun ja Utajärven välille. Noin 60 kilometrin pituinen viisikanavainen linkkiyhteys valmistui joulukuussa 1954 ja otettiin käyttöön tammikuun alussa 1955.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Turo: *Oulun puhelinlaitos 1882–1982*, s. 109–110. Oulu: Oulun Puhelin Osakeyhtiö, 1982. ISBN 951-99418-8-6.

Aiheesta muualla
----------------

Viestintävirasto - Radiolinkit