Aitoporapistiäinen (*Rhyssa persuasoria*) munimassa puunrungon sisällä elävään toukkaan.
**Kätköpistiäiset** (Parasitica) on hoikkatyvisten alalahkoon kuuluva pistiäisryhmä. Se sisältää kaikki hoikkatyviset, jotka eivät kuulu myrkkypistiäisiin (Aculeata). Koska myrkkypistiäiset ovat kehittyneet kätköpistiäisistä, on kätköpistiäisten ryhmä parafyleettinen eli epäluonnollinen. Suomen Lajitietokeskuksen luokittelussa kätköpistiäiset ryhmitetään silti omaksi taksonikseen, joka on tasoltaan osalahko.

Kätköpistiäisistä on joskus käytetty nimitystä **loispistiäiset**. Tämä on kuitenkin harhaanjohtavaa, koska kaikki kätköpistiäiset eivät ole loisia, eivätkä kaikki loisina kehittyvät pistiäiset ole kätköpistiäisiä. Ekologisessa mielessä esimerkiksi loissahapistiäiset (Orussidae) ovat loispistiäisiä, vaikka ne eivät kuulu kätköpistiäisiin eivätkä ylipäätään hoikkatyvisiin. Vanhemmissa lähteissä loispistiäiset-termiä on käytetty myös yhden kätköpistiäisten yläheimon (Ichneumonoidea) tai heimon (Ichneumonidae) suomenkielisenä nimenä.

Monia kätköpistiäisiä käytetään apuna myrkyttömässä tuholaistorjunnassa.*lähde?*

Elintavat
---------

### Parasitoidismi

Useimpia kätköpistiäisiä yhdistää niiden toukkavaiheessa esiintyvä parasitoidismi. Se muistuttaa varsinaista loisintaa, mutta parasitoidi tappaa isäntänsä syömällä sen elävältä. Parasitoideina elävien kätköpistiäistoukkien isäntiä ovat hyönteiset ja hämähäkkieläimet. Aikuinen kätköpistiäisnaaras etsii isännän, jonka sisälle, päälle tai läheisyyteen se laskee munansa. Munista kuoriutuu yksi tai useampi toukka, joka alkaa syödä isäntäänsä. Isännän sisällä kehittyvät toukat ovat sisäloisia, ulkopuolella kehittyvät ulkoloisia.

Kätköpistiäisten evoluutiossa ulkoloiset kehittyivät ensin. Tässä menetelmässä naaraspistiäinen lamauttaa isännän pysyvästi, ja loistoukka syö isännän ulkopuolelta tekemällä sen ihoon haavoja. Menetelmä toimii etenkin, jos isäntä on piilossa esimerkiksi puun suojassa. Sisäloisinta kehittyi, kun jotkin kätköpistiäiset alkoivat käyttää paljaana eläviä loisia. Kun isäntä ei olekaan piilossa, sen pysyvä lamauttaminen jättää toukankin alttiiksi pedoille. Siksi kehittyi kätköpistiäisiä, jotka munivat isännän sisään ja lamauttavat isännän vain muninnan ajaksi.

Sisäloisinnassa on etuna se, että loisittu isäntä voi jatkaa kasvuaan ja tarjota siten vakaamman ravinnonlähteen loiselle. Toisaalta on myös sisäloisia, jotka elävät munissa ja koteloissa, jotka eivät kasva. Sisäloisilla on riesanaan isännän immuunijärjestelmä. Muninnan yhteydessä naaraasta siirtyy kuitenkin isäntään viruksia, jotka heikentävät sen immuunipuolustusta ja siten mahdollistavat loistoukan kehityksen. Lisäksi naaraan erittämät myrkyt voivat muuttaa isännän fysiologisia toimintoja, kuten kasvua, lisääntymistä ja käyttäytymistä.

Loisinnan alussa kätköpistiäisen toukka ei vielä aiheuta suurta vahinkoa isännälleen, mutta lopulta se tuhoaa isännän elintärkeät toiminnot ja aiheuttaa sen kuoleman. Toukka koteloituu joko isännän jäänteisiin tai isännän ulkopuolelle. Parasitoidit loisivat vain osan elinkierrostaan; aikuiset loispistiäiset eivät loisi vaan esimerkiksi imevät kukkien mettä.

### Kasvinsyönti

Jotkin kätköpistiäiset ovat palanneet kasvinsyöntiin, joka on pistiäisten alkuperäinen ravinnonhankintamuoto. Esimerkiksi äkämäpistiäiset (Cynipidae) munivat kasveihin, missä kehittyvien toukkien sylki aiheuttaa kasvien kasvaimia eli äkämiä. Toukka kehittyy äkämässä ja saa siitä ravintonsa.

Yläheimot
---------

Kätköpistiäisiin on perinteisesti luettu seuraavat yläheimot:

* Nysäpistiäismäiset Ceraphronoidea
* Äkämäpistiäismäiset Cynipoidea
* Torakkapistiäismäiset Evanioidea
* Kiilupistiäiset Chalcidoidea
* Ahmaspistiäismäiset Ichneumonoidea
* Megalyroidea
* Paljepistiäismäiset Mymarommatoidea
* Litupistiäismäiset Platygastroidea
* Keripistiäismäiset Proctotrupoidea
* Serphitoidea (tunnetaan vain fossiiliaineistosta)
* Kruunupistiäismäiset Stephanoidea
* Alvepistiäismäiset Trigonaloidea

Lähteet
-------

* Mikkola, Kauri (päätoim.): *Maailman eläimet. Selkärangattomat*. Helsinki: Tammi, 1989. ISBN 951-30-6534-0.
* Várkonyi, Gergely: Piilosilla lahopuussa. Teoksessa Hallanaro, Eeva-Liisa et al. (toim.): *Metsän salainen elämä*. Helsinki: Gaudeamus, 2016. ISBN 978-952-495-398-6.

### Viitteet

1. 1 2  Kätköpistiäiset – Parasitica *Suomen Lajitietokeskus*. Viitattu 28.12.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Várkonyi, Gergely et al.: Kätköpistiäiset. Teoksessa Hyvärinen, Esko et al. (toim.): *Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2019*, s. 439. Helsinki: Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, 2019. ISBN 978-952-11-4974-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.12.2023).
3. ↑  Davis, Robert B. & Baldauf, Sandra L. & Mayhew, Peter J.: The origins of species richness in the Hymenoptera: insights from a family-level supertree.  *BMC Evolutionary Biology*, 27.4.2010, 10. vsk, nro 1, s. 109. doi:10.1186/1471-2148-10-109. ISSN 1471-2148. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.12.2023.  (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5  Mikkola (päätoim.) 1989, s. 123
5. ↑  Várkonyi 2016, s. 86–87
6. ↑  Huhta, Veikko (päätoim.): *Suomen eläimet. 5*, s. 320. Espoo: Weilin + Göös, 1986. ISBN 951-35-2734-4.
7. ↑  Kaaro, Jani: Hyönteiset ja selkärangattomat. Teoksessa *Suuri suomalainen luonto-opas*, s. 340. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-951-1-18427-0.
8. 1 2 3  Várkonyi 2016, s. 88
9. 1 2  Várkonyi 2016, s. 91–92
10. ↑  Mikkola (päätoim.) 1989, s. 123–124
11. 1 2  Várkonyi 2016, s. 93
12. ↑  Mikkola (päätoim.) 1989, s. 125–126
13. ↑  Várkonyi 2016, s. 83