recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Oulun Konepajan rakennuksia Pikisaaressa 1880-luvulla.
**Oulun Konepaja Oy** (Uleåborgs Mekaniska Werkstads Aktiebolag) oli suomalainen metalliteollisuusyritys, joka toimi Oulun Pikisaaressa.

Konepajan perusti englantilainen Herbert Barry vuonna 1873. Hän oli Kurimon ja Ämmän ruukkien omistajan The Finland Charcoal Iron Works Companyn toimitusjohtaja. Barry näki konepajassa mahdollisuuden jalostaa ruukkien tuottamaa rautaa, etenkin kun pohjoissuomalaisen puunjalostusteollisuuden laajentuminen loi kysyntää konepajatuotteille.  Barry ei kuitenkaan ehtinyt käynnistää konepajan toimintaa, jo vuonna 1874 hän myi konepajan maanmiehelleen W. F. Songeylle, joka vei perustamistoimet päätökseen samana vuonna. Rautateollisuuden suhdanteet kääntyivät kuitenkin laskuun ja ruukkiyhtiö ajautui konkurssiin 1878, jolloin myös Songey lähti Suomesta. Konepajan johtajaksi nousi vaasalainen insinööri Karl Löjfhjelm, joka lopulta nosti yhtiön taloudellisesti turvatulle pohjalle. Konepaja rakennettiin Pikisaaren kaupunginpuoleiseen osaan.

Konepaja valmisti monenlaisia käyttöesineitä kuten valurautaisia ja taottuja ruoanlaittovälineitä, työkaluja, peltiä ja muuta käyttötavaraa. Merkittävintä tuotantoa olivat kuitenkin konepajan valmistamat sahakoneistot sekä laivanrakennus. Konepaja toimitti sahakoneistoja ainakin Kestilän sahalle, Korkeasaaren sahalle, Saaren sahalle ja Röytän sahalle. Ensimmäiset konepajan valmistamat laivat olivat "Alku" ja 1878 valmistunut "Wilho", joka liikennöi Oulun alueella vuoteen 1888 asti.

Laivojenrakentaminen nousi 1900–luvun alussa konepajan tärkeimmäksi toiminnaksi. Tuolloin valmistuivat muun muassa Warma (1908) ja Luoto (1911). Suurin konepajan koskaan valmistamista laivoista on "Sokeri-Jussi", jonka Suomen Sokeri tilasi ennen talvisotaa syksyllä 1939. Sotien vuoksi laivan valmistuminen viivästyi ja laiva laskettiin vesille marraskuussa 1945 "Wilho" -nimiseksi muutettuna. Talvisodan alettua konepaja määrättiin valmistamaan kranaatinheittimien ammuksia, joita se valmistikin seuraavien viiden vuoden kuluessa lähes puoli miljoonaa kappaletta.

Sotien jälkeen konepajan tuotannosta suurin osa meni Sotevan kautta Neuvostoliittoon sotakorvauksina. Oulun Konepajan tehtäväksi annettiin hioma- ja jyrsinkoneita, säiliöitä, pumppuja ja lumpunkeittimiä.

Oulun Konepaja Oy myytiin 1950–luvulla Raahe Oy:lle. Konepajan toiminta Pikisaaressa loppui 1970–luvulla.

Lähteet
-------

* Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI*. Oulu: Oulun kaupunki, 1995. ISBN 951-9234-48-9.
* Outakoski, Aslak: *Oulun Konepaja Osakeyhtiö 1873-1948*. Oulu: Oulun konepaja, 1949.

### Viitteet

1. ↑  Outakoski, s.13-15
2. ↑  Outakoski, s.21-24
3. ↑  Outakoski, s.24-26
4. ↑  Outakoski, s.44-49
5. ↑  Outakoski, s.64-65
6. ↑  Outakoski, s.78-79
7. ↑  Outakoski, s.72-73
8. 1 2  Manninen, s.106

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oulun Konepaja** Wikimedia Commonsissa

* Handledning i tjärbränning esittelee tervanpolttoa Oulun Konepajan patentoimilla uuneilla.
* Oulun Konepaja -yhtiöt Pörssitiedossa
Natasja Saad
**Natasja Saad** (31. lokakuuta 1974 – 24. kesäkuuta 2007), tunnetaan myös taiteilijanimillä **Lil T**, **Little T** ja **Natasja**, oli tanskalainen räppäri ja reggaelaulaja.

Saad oli tanskalaisen valokuvaajan Kirstine Saadin ja sudanilaisen isän tytär. Hän aloitti 13-vuotiaana laulamisen Kööpenhaminassa livenä Miss Mukupan ja McEmzeen kanssa yhtyeessä No Name Requested. Niihin aikoihin Saad esiintyi Queen Latifahin kanssa, ja sai näin suosiota Jamaikalla. Vuonna 1998 Saad putosi hevosen selästä, mikä hidasti paljon hänen uransa etenemistä.

Saad kuoli auto-onnettomuudessa Jamaikan Spanish Townissa. Kaksi muuta matkustajaa loukkaantuivat vakavasti, mutta Saadin ystävä, tanskalainen laulaja Karen Mukupa ei loukkaantunut onnettomuudessa juuri lainkaan. Hänet ja muut loukkaantuneet kuljetettiin Spanish Townin sairaalaan, jossa Saad julistettiin kuolleeksi. Hänet haudattiin Assistensin hautausmaalle.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Release Album* (2005)
* *I Danmark er jeg Født* (2007)
* *Shooting Star* (2008, julkaistu Saadin kuoleman jälkeen)

### Singlet

* "Colors of My Mind" (2003)
* "Real Sponsor" (2003)
* "Summer Cute" (2004)
* "My Dogg /45 Questions" (2004)
* "Op med Hovedet" (2005)
* "Købmanden" (2005)
* "Mon De Reggae" (2006)
* "Calabria" (2007)
* "Long Time" (2007)
* "Gi' Mig Danmark Tilbage" (2007)
* "I Danmark er jeg født" (2008)
* "Better than dem (ft Beenie man)" (2008)

Aiheesta muualla
----------------

* Natasja Saad Myspacessa (englanniksi)
* Natasja Saad Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Natasja Saad
*Tämä artikkeli käsittelee tukikohtaa. Vankileiristä katso Guantanamo Bayn vankileiri.*
Guantánamon kaupunki ja Guantanamon laivastotukikohta
Guantanamo Bay satelliittikuvassa
Guantanamon laivastotukikohdan rajat
**Guantanamo Bayn laivastotukikohta** (engl. *Guantanamo Bay Naval Base*, lyh. **GTMO** tai **Gitmo**) on 116 neliökilometrin kokoinen Yhdysvaltain laivaston tukikohta Kuuban saarella Guantánamonlahden rannikolla, lähellä Guantánamon kaupunkia.

Historia
--------

Tukikohta perustettiin 1898 Yhdysvaltain otettua Kuuban hallintaansa sodassa Espanjaa vastaan. Yhdysvallat vuokrasi tukikohdan 1903 itsenäistyneeltä Kuuban valtiolta 2000 kultadollarilla vuodessa (nykyrahassa noin 40000 USD). Sopimus tehtiin vuoden 1903 perustuslain lisäyksen nojalla, johon Kuuban oli suostuttava miehitysjoukkojen poistamiseksi maasta. Lisäys teki Kuuban itsenäisyydestä lähinnä nimellisen ja sitä vastustettiin monissa kansannousuissa, jotka Yhdysvaltain armeija kukisti lisäyksen suomalla oikeudella.

Kuuban vallankumouksen jälkeen
------------------------------

Guantánamon saaren ainoa ja samalla ainoa Kuuban saarella sijaitseva McDonald's. Lisäksi tukikohdassa on Subway-, KFC- ja Pizza Hut -ravintoloiden toimipisteet
Fidel Castro nousi Kuubassa valtaan vuonna 1959 ja seuraavasta vuodesta lähtien Kuuba on kieltäytynyt vastaanottamasta maksuja. Castron mukaan sopimus on laiton. Vuoden 1969 jälkeen Kuuban hallitus on väittänyt näkemyksensä perustuvan 1969 solmittuun valtiosopimusoikeutta koskevaan Wienin yleissopimukseen, mikä muun muassa pitää pakolla tai uhalla tehtyjä sopimuksia laittomina. Sopimuksen 4. artiklassa kuitenkin todetaan, ettei sopimus ole retroaktiivinen, eikä koske kansainvälisiä sopimuksia, jotka on solmittu ennen Wienin yleissopimuksen voimaantuloa sopimukseen liittyneissä maissa.

Yhdysvalloilla ja Kuuballa on sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat palauttaa tukikohtaan loikanneet henkilöt Kuubaan, ja Kuuba palauttaa Yhdysvalloista paenneet henkilöt, jotka ovat syyllistyneet rikoksiin tukikohdan alueella. Kuuban hallinto on katkaissut veden tukikohdasta ja pakottanut sen valmistamaan oman juomavetensä. Tukikohdassa on töissä muutama kuubalainen, jotka ylittävät tukikohdan rajan töihin mennessään, mutta Kuuba ei salli uusien työntekijöiden palkkaamista Kuubasta.

Katso myös
----------

* Guantanamo Bayn vankileiri
* Tie Guantanamoon
* Gitmo
* Sotavanki

Lähteet
-------

1. ↑  INSIDE GUANTANAMO  14 October 2003. Online NewsHour. Viitattu 15.3.2006.
2. ↑  Joseph A. Morris. "Profession of the Week: McDonald's workers", The Wire (JTF-GTMO), 15 November 2002.
3. ↑  Valtiosopimusoikeutta koskeva Wienin yleissopimus 1969 *Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma*. Viitattu 15.6.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guantanamo Bayn laivastotukikohta** Wikimedia Commonsissa
Lisensiaatti Heikki Jokela väitös­päivänään vuonna 1960.
**Heikki Ensio Jokela** (14. toukokuuta 1917 Ilmajoki – 10. tammikuuta 2001 Helsinki) oli professori ja ensimmäinen eritoten kansainväliseen yksityisoikeuteen perehtynyt suomalainen yliopistotutkija ja -opettaja.

Jokelan vanhemmat olivat työnjohtaja Väinö Henrik Jokela ja Hulda Viktorina Tuohenmaa ja puoliso vuodesta 1952 hovioikeuden auskultantti Ulpu Aino Hämäläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1936 ja alkoi opiskella oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Ylemmän oikeustutkinnon Jokela suoritti 1941 ja lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949. Tohtoriksi hän väitteli 1960 tutkimuksella *Irtaimen kaupasta kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta*.

Sota-aikana Jokela toimi tulenjohtajana ja radiotiedustelutehtävissä Aladár Paasosen alaisena. Jokela kuului Päämajan viestitiedustelutoimiston (Tied 2) ns. "diplomaattijaoksen" henkilökuntaan. Jaos seurasi diplomaattisten edustustojen viestiliikennettä sekä Päämajan radiopataljoonan liikenneseurannan että posti- ja lennätinlaitoksen luovuttamien sähkekopioiden avulla.

Sotien jälkeen Jokela työskenteli eri virastoissa, mutta apurahan turvin vuonna 1949 tehty matka Ruotsiin sai hänet kiinnostumaan tutkimustyöstä. Hän toimikin kymmenisen vuotta erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä, dosentiksi hänet nimitettiin 1959. Väitöksen jälkeen Jokela hoiti määräaikaisia professuureja, kunnes hänet nimitettiin 1966 Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan yleisen oikeustieteen ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorin virkaan Aatos Alasen jälkeen. Eläkkeelle professuurista Jokela jäi vuonna 1984. Helsingin yliopistossa hän toimi myös muun muassa kansleri Edwin Linkomiehen sihteerinä ja tiedekuntansa varadekaanina ja dekaanina. Suomen korkeakoulujen rehtorien neuvoston pääsihteeri hän oli 1971–1983. Jokela toimi aktiivisesti myös Satakuntalaisessa Osakunnassa ja oli mukana kehittämässä Helsingin yliopiston täydennyskoulutustoimintaa.

Lähteet
-------

* Esko, Timo: "Heikki Jokela", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 458–459. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
* Heiskanen, Raimo: *Saadun tiedon mukaan: Päämajan johtama tiedustelu 1939-1945*. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10173-0.

### Viitteet

1. 1 2  Esko 2004, s. 458–459.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 234–235. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  Heiskanen 1988, s. 168.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Piia Kleemola(-Välimäki)** (s. 1975) on suomalainen kansanmuusikko, jonka instrumentit ovat viulu, 15-kielinen kantele ja jouhikko. Hän toimii myös laulajana.

Kleemola on erikoistunut eteläpohjalaisiin pelimannien viuluperinteisiin, jotka olivat hänen musiikin tohtorin tutkintonsa (2011, Sibelius-Akatemia) aiheena. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu perinteistä kansanmusiikkia, improvisaatiota ja uusia sävellyksiä. Hän on työskennellyt myös tanssin ja teatterin parissa. Hän on esiintynyt solistina ja muiden muassa kokoonpanojen Päre, NAM-trio ja Laitakaupungin orkesteri muusikkona. Kleemola on esiintynyt monissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Kiinassa ja Vietnamissa. Hänelle ovat myöntäneet taiteilija-apurahoja Taiteen edistämiskeskus ja tutkimusapurahoja Etelä-Pohjanmaan rahasto. Hän on ollut säveltaiteen läänintaiteilijana Taiteen edistämiskeskuksessa, Sibelius-Akatemian Seinäjoen-yksikön projektityöntekijänä ja vuodesta 2015 Haapavesi Folk Music Festivalin taiteellisena johtajana.

Kleemola aloitti viulunsoiton 7-vuotiaana soitettuaan aiemmin myös pianoa. Hän harjoitteli aluksi klassisia kappaleita, mutta sai pian kosketuksen myös kansanmusiikkiin opettajansa Timo Hannulan perustaman Haapaveden pikkupelimannit -kokoonpanon kautta. Haapavedellä järjestettyjen kurssien ansiosta Kleemola pääsi tutustumaan eri maiden musiikkiperinteisiin; kursseilla opettivat suomalaisten lisäksi muiden muassa irlantilaiset, ruotsalaiset, norjalaiset ja yhdysvaltalaiset viulistit. Kleemola opiskeli Kaustisella musiikkilukiossa ja pääsi sitten Sibelius-Akatemiaan – aluksi nuoriso-ohjelmaan, jossa ensimmäisen varsinaisen kansanmusiikkiviuluopetuksen hänelle antoi Arto Järvelä. Hänen muihin opettajiinsa ovat kuuluneet Ritva Talvitie, Tellu Turkka, Erik Hokkanen, Timo Alakotila ja Maria Kalaniemi. Kleemola vietti aikaa myös vaihto-opiskelijana Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, jossa häntä opetti Ellika Frisell.

Diskografia
-----------

### Soololevyt

* *RindaNickola* (2009)
* *Fiddle Feast* (2012)
* *Pirun ja papin polska* (2014)

### Muut julkaisut

* mukana kymmenillä levyillä, joista kolme on tuonut EtnoEmma-palkintoehdokkuuden

Lähteet
-------

1. 1 2  Etno.net: Piia Kleemola[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4  Kansanmusiikin & Kansantanssin Edistämiskeskus KEK: Piia Kleemola

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
Karl ja Ester Hällström ja heidän poikansa Eero Hällström
**Karl Theofron Hällström** (13. toukokuuta 1860 Varkaus – 7. syyskuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen apteekkari, kuorojohtaja ja säveltäjä.

Henkilöhistoria
---------------

Hällströmin vanhemmat olivat piirilääkäri Sanfrid Theofron Hällström ja Anna Katarina Lovisa Hällström. Hän oli naimisissa vuodesta 1893 Ester Elfvingin (1870–1950) kanssa, joka avioitui miehensä kuoleman jälkeen vuonna 1920 silloisen tasavallan presidentin K. J. Ståhlbergin kanssa. Hällström tuli ylioppilaaksi 1880 ja valmistui filosofian maisteriksi 1886, farmaseutiksi 1889 ja proviisoriksi 1892. Helsingin Musiikkiopistossa hän opiskeli 1883 ja teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Skandinaviaan 1890-luvulla ja 1900-luvun alussa. Hällström oli apteekkarina Forssassa 1896–1902 ja Viipurissa 1902–1910. Hän toimi useissa apteekkialan yhdistyksissä, mutta myös musiikkielämän eri järjestöissä. Apteekkarin työn ohessa hän harrasti kuorotoimintaa, pianonsoittoa sekä säveltämistä. Hän oli mukana perustamassa Ylioppilaskunnan Laulajia ja toimi kuoron johtajana 1883–84. Hällström oli myös Viipurin Lauluveikkojen johtaja 1905–1907 sekä Viipurin Musiikinystävien, Helsingin Musiikkiopiston ja Suomalaisen Oopperan johtokuntien jäsen.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Hällström sävelsi noin 20 yksin- ja kuorolaulua ja laati kansanlaulusovituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hällström, A J: "Suomen Sukututkimusseuran Vuosikirja XXV". Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kirjapainon Oy, 1941
2. 1 2  Helasvuo, Veikko: *K. Th. Hällström*, s. 231-238. Teoksessa: Ranta, Sulho (toim.), *Suomen säveltäjiä*. Porvoo: WSOY, 1945.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jukka Antero Haaksiala** (s. 6. syyskuuta 1953 Kuopio) on suomalainen kenraalimajuri evp.

Jukka Haaksiala syntyi paikallisjohtaja Esa Haaksialan ja Terttu Vartiaisen perheeseen ja avioitui vuonna 1980 Leena Räikkösen kanssa. Haaksiala tuli ylioppilaaksi 1973 Suonenjoen yhteislyseosta ja valmistui Kadettikoulusta 1977 ja Sotakorkeakoulusta 1989. Hän toimi Pohjanmaan tykistörykmentissä opetusupseerina 1977 ja uudelleen vuodesta 1981, toimistoupseerina vuonna 1979, linjajohtajana vuodesta 1980 ja koulutusupseerina 1983, jolloin hän siirtyi Jääkäriprikaatiin. Oltuaan UNTSO:n tarkkailijana 1984 Haaksiala palasi Jääkäriprikaatiin 1985–1989. Oulun sotilaspiirin esikunnan osastopäällikkönä hän toimi 1994–1995, UNIFIL:in päämajan toimistoesiupseerina 1995–1996 ja Kainuun tykistörykmentin komentajana Kainuun Prikaatissa vuodesta 1996, kunnes palasi UNIFIL-tehtäviin 1999–2000.

Haaksiala ylennettiin vänrikiksi 1974, luutnantiksi 1977, yliluutnantiksi 1979, kapteeniksi 1985, majuriksi 1989 ja everstiluutnantiksi 1995. Everstiksi Haaksiala yleni 2000. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 2011. Haaksiala siirtyi reserviin vuodesta 2008 saakka hoitamastaan Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajan tehtävästä syksyllä 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 87. Haaksiala, Jukka Antero. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Kolme kenraaliylennystä puolustusvoimissa. *Helsingin Sanomat*, 6.6.2000. (Tilaajille, Viitattu 24.8.2020)
3. ↑  Viisi muutosta kenraalikuntaan. *Helsingin Sanomat*, 6.12.2011. (Tilaajille, Viitattu 24.8.2020)
4. ↑  Ty­kin­lau­kauk­set ka­jah­te­le­vat Hiuk­ka­vaa­ras­sa maa­nan­tai­aa­mu­na. *Kaleva*, 27.9.2013. (Viitattu 24.8.2020)
Jos Verbeeck vuonna 2005.
**Joseph "Jos" Verbeeck** (s. 6. helmikuuta 1957 Diest, Belgia) on belgialainen raviohjastaja. 

Verbeeck aloitti uransa 14-vuotiaana syntymämaassaan montératsastajana. Parin vuoden kuluessa hän oli voittanut jo yli 70 montélähtöä, jonka jälkeen Verbeeck siirtyi työskentelemään yhteen Belgian suurimmista ravitalleista. Belgian ohella hän vaikutti muutaman vuoden Saksassa ja Italiassa, kunnes aloitti vuonna 1984 valmentajana Grosbois'n valmennuskeskuksessa Val-de-Marnessa Pariisin lähistöllä. 

Vuonna 1990 Verbeeck lopetti valmennustoiminnan siirtyen lainaohjastajaksi. Hän onnistui nousemaan muutamassa vuodessa yhdeksi Ranskan menestyneimmistä ja arvostetuimmista raviohjastajajista. Maan voitokkain ohjastaja Verbeeck on ollut vuosina 1995-1997 ja vuonna 1999.

Verbeeck on urallaan voittanut useita eurooppalaisia suurkilpailuja. Maailman arvostetuimman ravikilpailun Prix d'Ameriquen hän on voittanut Pariisissa neljästi. Lisäksi Verbeeck on voittanut muun muassa Tukholman Elitloppetin kahdesti ja Napolin Lotteria-ajon kerran. 

Suomessa Verbeeck on vieraillut useita kertoja, voittaen sekä Finlandia-ajon että Kymi Grand Prix'n. Viimeksi hän on vieraillut Suomessa marraskuussa 2021 Rovaniemen ohjastajakilpailussa.

Monacossa nykyään asuva Verbeeck on tunnettu railakkaista elämäntavoistaan. Hän on ollut muun muassa Ruotsissa pidätettynä taksinkuljettajan pahoinpitelystä sekä nykyisessä kotimaassaan rattijuopumuksesta.

Suurkilpailuvoittoja
--------------------

**Ranska**

* Prix d'Amerique: 1994 Sea Cove, 1997 Abo Volo, 1998 Dryade des Bois, 2002 Abano As
* Prix de France: 1993 Sea Cove
* Prix de Paris: 1996 Abo Vola, 1999 Remington Crown

**Italia**

* Lotteria: 1999 Remington Crown
* Gran Premio Delle Nazioni: 1988 Moni Maker

**Ruotsi**

* Elitloppet: 1993 Sea Cove, 1999 Remington Crown
* Åby Stora Pris: 1992 Sea Cove
* Hugo Åbergs Memorial: 1992 Sea Cove
* UET Grand Prix: 2008 Qualita Bourbon

**Norja**

* Oslo Grand Prix: 1992 Sea Cove, 1998 Huxtable Hornline

**Suomi**

* Kymi Grand Prix: 1998 Dryade des Bois, 2018 Aubrion du Gers
* Finlandia-ajo: 1998 Dryade des Bois, 2003 Kiwi

Lähteet
-------

* Horses of the World

1. ↑  Nu hotas han av fängelse  28. toukokuuta 2003. Aftonbladet. Viitattu 11.5.2012.
**Jukka Markus Hartonen** (s. 14. maaliskuuta 1969 Kiihtelysvaara) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hartonen saavutti parhaat tuloksensa vapaalla hiihtotavalla.

Hartonen kilpaili maailmancupissa vuosina 1991–1998. Ensimmäisen kilpailunsa hän hiihti Kanadassa Silver Starissa 7. joulukuuta 1991 ja viimeisen Venäjällä Kaukolassa 3. tammikuuta 1998. Parhaimmillaan Härkönen oli maailmancupissa viides Suomessa Lahdessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa 27. tammikuuta 1995. Kymmenen parhaan joukkoon hän hiihti maailmancupissa viisi ja pisteille 18 kertaa.

Hartonen oli mukana Lillehammerin olympialaisissa 1994, joissa hän osallistui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuun ja oli 13:s. MM-kilpailuihin Hartonen osallistui Thunder Bayssä 1995, Falunissa 1997 ja Trondheimissa 1999 osallistuen kaikissa vain pitkälle vapaan hiihtotavan matkalle. Thunder Bayssä hän oli 50 kilometrillä 30:s, Falunissa 30 kilometrillä 28:s ja Trondheimissa 50 kilometrillä 14:s.

Suomen-mestaruuksia Hartonen voitti neljä, jotka kaikki vapaalla hiihtotavalla. Hän voitti 50 kilometriä 1991, 1993 ja 1995 sekä 20 kilometriä 1994. 1996 Hartonen saavutti 50 kilometrin vapaan kisassa SM-hopeaa häviten vain Mika Myllylälle. Hartonen kilpaili SM-tasolla vielä 42-vuotiaana 2011 sijoittuen vapaan hiihtotavan 50 kilometrillä 40:nneksi. Hartonen kilpaili viimeisen kerran vuonna 2016 Linzissä.

Sveriges Televisionin Uppdrag granskning -ohjelma kertoi vuonna 2013 Hartosen olleen yksi 14:stä hiihtäjästä, joilta mitattiin poikkeuksellisen korkea hemoglobiiniarvo Lahden maailmancupissa vuonna 1997. Hartonen kiisti korkeiden veriarvojensa johtuneen dopingista.

Koulutukseltaan Hartonen on kauppatieteiden maisteri. Hän aloitti 1. kesäkuuta 2005 Vuokatin Urheiluopiston rahoitusjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt Suunnossa business controllerina.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Hartonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Jukka HARTONEN - Olympic Cross Country Skiing *International Olympic Committee*.  18.6.2016. Viitattu 29.6.2017.
3. 1 2 3 4 5  Jukka Hartonen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  Krapu, Marko: Hartonen kiistää korkean veriarvonsa johtuvan dopingista *yle.fi*.  27.2.2013. Yleisradio. Viitattu 29.6.2017.
5. ↑  Jukka Hartonen ja Erkki Hulkkonen Vuokatin Urheiluopiston kehitystyöhön *skisport.fi*.  1.4.2005. Ski Sport Finland ry. Viitattu 29.6.2017.
Vasemmalta oikealle: umpikortteli, jossa on piharakennuksia, umpikortteli, jonka piha on avoin sekä avoin kortteli.
**Umpikortteli** on kortteli, jossa toisiinsa kiinni rakennetut talot rajaavat sisäänsä piha-alueen, jolle kuljetaan kadulta porttikongin läpi. Umpikorttelin perusajatus on julkisen tilan eli kadun ja yksityisen tilan eli pihan erottaminen toisistaan. Samalla umpikortteleiden julkisivut muodostavat yhtenäisiä katunäkymiä ja rajaavat selkeästi katutilaa.

Umpikorttelit ovat tyypillisiä Euroopan suurten kaupunkien keskustoissa. Suomessa umpikortteleiden rakentaminen väheni radikaalisti 1940-luvulla, kun lähiöperiaate valtasi alaa. Uusissa kaupunginosissa asuinkortteleihin ryhdyttiin rakentamaan erillisiä pistetaloja toisissaan kiinni olevien kadunvarsitalojen sijaan.

Suomen suurin asuintalojen umpikortteli sijaitsee Helsingin Vallilassa Sammatintien–Somerontien–Kangasalantien–Anjalantien rajaamassa korttelissa numero 555.

Katso myös
----------

* Umpipiha

Lähteet
-------

1. ↑  MOT Kielitoimiston sanakirja © Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy
2. ↑  Vallila Kortteli 555 *Helsingin Sanomat*.  2.9.1990. Viitattu 5.10.2019.
**Jevhen Valerijovytš Vynohradov** (ukr. Євген Валерійович Виноградов, s. 30. huhtikuuta 1984 Vasylkiv, Ukrainan SNT) on ukrainalainen moukarinheittäjä. 194 senttimetriä pitkä ja 94 kilogrammaa painava Vynohradov edustaa ZS Kyivska Oblastia.

Vynohradovin ennätys on vuonna 2008 Kiovassa heitetty 80,58. Samana vuonna hän osallistui Pekingin kesäolympialaisiin jääden niissä alkukarsintaan. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli yhdestoista. MM-kilpailuihin Vynohradov on osallistunut kolmesti, vuosina 2007, 2013, 2017 jääden joka kerta karsintaan. 2014 EM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Kesäkuussa 2015 Vynohradov oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa tuloksella 75,91.

Vynohradov oli kilpailukiellossa 8.9.2009–7.9.2011 jäätyään kiinni nandrolonin käytöstä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Jevhen Vynohradov Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Jevhen Vynohradov Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Jevgenija Andrejevna Kosetskaja** (ven. Евгения Андреевна Косецкая, s. 16. joulukuuta 1994 Tšeljabinsk) on venäläinen sulkapalloilija.

Kosetskaja on kilpaillut vuodesta 2008 lähtien. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti nelinpelissä, kun hän voitti Kyproksen kansainvälisen turnauksen. Vuonna 2012 hän voitti Babolat Kharkovin kansainvälisen turnauksen kaksinpelin. Vuonna 2014 Kosetskaja voitti Viron kansainvälisen turnauksen kaksinpelin sekä samana vuonna nelinpelissä White Nights -kilpailun sekä Bahrainin kansainvälisen haastajaturnauksen. Vuonna 2015 hän voitti nelinpelissä Suomen avoimen turnauksen, White Nightsin ja Kazakstanin kansainvälisen turnauksen. Viimeisimmässä turnauksessa hän voitti myös nelinpelin. Vuonna 2016 hän voitti Itävallan avoimen turnauksen naisten nelinpelin, Etelä-Afrikan kansainvälisen turnauksen sekanelinpelin ja kaksinpelin, Botswanan kansainvälisen turnauksen sekanelinpelin ja kaksinpelin. Vuonna 2017 Kosetskaja voitti White Nightsin kaksinpelin ja Venäjän Grand Prix’n kaksinpelin. Vuonna 2018 hän saavutti EM-hopeaa kaksinpelissä. Vuonna 2019 hän voitti White Nightsin kaksinpelin.

Huhtikuussa 2021 Kosetskaja oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 21. joka on yhden huonompi kuin hänen uransa paras sijoitus.

Lähteet
-------

1. ↑  Evgeniya Kosetskaya BWF. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Ranking of Evgenija Kosetskaja BWF. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  BWF World Rankings  20. huhtikuuta 2021. BWF. Viitattu 26.4.2021. (englanniksi)
**Jukka Sakari Havu** (s. 16. lokakuuta 1951 Helsinki) on suomalainen ranskan kielen professori Tampereen yliopistossa vuodesta 2004. Hän toimi kieli- ja käännöstieteiden laitoksen johtajana 2005–2010 ja kieli-, käännös- ja kirjallisuustieteiden yksikön johtajana 2011–2013.

Havu väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1998 espanjalaisesta (iberoromaanisesta) filologiasta. Hän toimi espanjan kielen päätoimisena tuntiopettajana Helsingin yliopistossa 1982–1984 ja espanjan kielen lehtorina Helsingin Kauppakorkeakoulussa 1985–1997. Havu oli Tampereen yliopiston ranskan kielen määräaikainen apulaisprofessori 1998–2000. Vuosina 2001–2004 hän toimi Suomen Ranskan instituutin johtajana. Tampereen yliopiston ranskan kielen professorina Havu aloitti elokuussa 2004.

Havun tutkimusintressejä ovat muun muassa aikamuoto, aspekti ja aktionaalisuus romaanisissa kielissä, verbaaliperifraasit, diakroninen variaatio ja kielipolitiikka. Hän on osoittanut julkisessa keskustelussa huolta etenkin suomalaisten nuorten kielitaidon kaventumisesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jukka Havun CV (pdf) Tampereen yliopisto. Viitattu 13.3.2016. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Kurki & käki -konferenssi 3.-4.4.2014 Tampereen yliopisto. Viitattu 13.3.2016.
3. ↑  Jukka Havun CV Tampereen yliopisto. Viitattu 13.3.2016. (espanjaksi)
4. ↑  Jukka Havu Tampereen yliopisto. Viitattu 13.3.2016.
5. ↑  Laurinolli, Heikki: Vain englantia ja huonoa ruotsia *Aikalainen*.  22.3.2013.  Arkistoitu 13.3.2016. Viitattu 13.3.2016.
6. ↑  Kokko, Tiina: Suomalaisista tuli englanninpuhujia - missä saksan, ranskan ja venäjän taitajat? *Yle Uutiset*.  23.9.2013. Viitattu 13.3.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Psychologicum** on Helsingin yliopiston rakennus Siltavuoressa Siltavuorenpenkereellä. Rakennus on alun perin suunniteltu fysiikan laitokseksi, ja se on nykyisin kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä osana keskustakampusta.

Fysiikan omaa laitosrakennusta oli alettu suunnitella ensi kertaa 1890-luvulla, ja siitä tehtiin tiettävästi ainakin 12 eri suunnitelmaa eri sijainteihin keskustassa. Suunnittelua monimutkaisti vuonna 1896 annettu keisarillinen määräys, joka asetti fysiikalle oman professuurin ja siten myös laitosrakennukselle tiettyjä ehtoja. Lopulta sijoituspaikaksi valittiin Siltavuori erityisesti sen valoisuuden, korkean sijainnin ja laajentamismahdollisuuden takia. Rakennuksen arkkitehtinä toimi Gustaf Nyström, joka oli tehnyt myös kaikki 12 aiempaa suunnitelmaa.

Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1909 ja ne valmistuivat vuonna 1910. Rakennus pystytettiin suoraan peruskalliolle, mikä oli eduksi useissa fysiikan alan kokeissa. Rakennuksen sisätiloissa pyrittiin erottamaan teoreettisen ja sovelletun fysiikan osastot toisistaan, kuten oli Euroopassa tuona aikana tapana. Pääovesta oikealla olivat tilat sovelletulle fysiikalle ja vasemmalla teoreettiselle.

Rakennus on tyylillisesti lähinnä klassismia, tarkalleen ottaen klassisoivaa konstruktivismia. Rakennuksessa oli alun perin myös torni, joka seurasi goottilaista tyylisuuntausta. Torni purettiin 1930-luvulla, kun rakennusta korotettiin kerroksella Gunnar Steniuksen suunnitelman mukaan. Tornia oli käytetty muun muassa meteorologisiin mittauksiin.

Rakennusta korotettiin vielä 1960-luvulla uudelleen Olof Hanssonin suunnitelmien mukaan. Fysiikan laitos muutti rakennuksesta pois vuonna 2001, kun se siirtyi Kumpulan kampukselle omaan Physicum-rakennukseensa.

Rakennus ja sen torni vuonna 1909

Lähteet
-------

1. ↑  Vuori, Eija: *Yliopistoa Rakentamassa*, s. 122. Helsingin yliopisto, 2010.  ISBN 978-952-10-6185-1
2. 1 2 3  Lukkarinen, Ville: *Fysiikan laitos*. Teoksessa *Yliopiston Helsinki*, s. 89–90. Helsingin yliopisto, Sanomaprint, 1989.  ISBN 951-875-148-X.
3. 1 2  Helsingin yliopiston fysiikan laitos; Siltavuorenpenger 20; Helsinki *Helsingin kaupunginmuseo*.  Arkistoitu 14.6.2020. Viitattu 10.3.2020.
4. ↑  Fysiikan laitoksen torni, jossa meteorologian assistentti F.J. Dannholmin struktuurimittari. *Kansan Arkisto*.  1910-luku. Viitattu 8.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Psychologicum** Wikimedia Commonsissa
**Panagía Tsampíkan luostari** (kreik. Μονή Παναγιάς Τσαμπίκας, *Moní Panagiás Tsampíkas* tai Μοναστήρι η Τσαμπίκα, *Monastíri i Tsampíka*; myös *Panagía Tsambíkan luostari*) on ortodoksinen luostari Ródoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren itäosassa Archángeloksen kaupungin ja Kolýmpian kylän välissä.

Panagía Tsampíkan vanha luostari.
Tsampíkan luostari koostuu kahdesta luostarista, vanhemmasta ja uudemmasta. Vanhempi luostari sijaitsee kukkulan huipulla noin 300 metrin korkeudessa. Uudempi luostari on rakennettu Archángeloksesta Ródoksen kaupunkiin johtavan tien varteen. Vanhemman luostarin perustamisvuotta ei tiedetä, mutta se on ollut olemassa viimeistään vuonna 1770, jolloin se rakennettiin uudelleen. Antiikin aikana samalla paikalla on ollut mahdollisesti Artemiin kulttipaikka.

Perimätiedon mukaan luostari rakennettiin paikalle, josta löytyi Neitsyt Marian ikoni. Ikonia pidetään ihmeitätekevänä ja sen uskotaan auttavan lapsettomuuteen. Luostarin Neitsyt Maria on koko Ródoksen suojelija ja monilla saarelaisilla on joko nimi Tsampíkos (miehillä) tai Tsampíka (naisilla).

Vuonna 2011 luostarissa oli 35 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Panagia Tsambika *Greeka.com*. Viitattu 9.3.2015.
3. 1 2  Tsambika Monastery *RhodesGuide.com*. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Panagía Tsampíkan luostari** Wikimedia Commonsissa
Emil Hünten: *Ranskalainen ratsulähetti*, 1872.
**Ratsujääkäri** oli alkuaan ratsuväen sotamies, joka koulutettiin tiedustelu- ja lähettitehtävien suorittamiseen. Alun perin ratsujääkäriosastojen sotilaita käytettiin ratsulähetteinä eri komentajien määräämissä tehtävissä, mutta myöhemmin perustettujen ratsujääkärirykmenttien miesten tehtävät eivät eronneet muun ratsuväen tehtävistä.

Ensimmäiset ratsujääkäriosastot perustettiin 1740-luvulla Ranskan armeijaan (ransk. *chasseur à cheval*) ja sittemmin niitä perustettiin muihinkin maihin. Preussissa ratsujääkäreitä (saks. *Jäger zu Pferde*) palveli 1897–1918. Suomessa Jääkäripataljoona 27:ään perustettiin ratsujääkärijoukkue syksyllä 1917 ja joulun tienoilla samana vuonna miesten viralliseksi nimitykseksi tuli ratsujääkäri. Suomen sisällissodan aikana 22. maaliskuuta 1918 perustettiin Karjalan ratsujääkärirykmentti, joka lakkautettiin armeijaa järjestettäessä 1920. Vuonna 1957 perustetun Hämeen Ratsujääkäripataljoonan sotamiehiä nimitettiin myös ratsujääkäreiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Uusi tietosanakirja*. Osa 16, palsta 794, hakusana ratsujääkäri. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1964.
2. 1 2 3  Viljanen, T. V.: Ratsujääkäri. Teoksessa *Iso tietosanakirja*. Osa 10, palsta 1161. Helsinki: Otava, 1936.
**Jevgenija Olegovna Kanajeva** (ven. Евгения Олеговна Канаева, s. 2. huhtikuuta 1990 Omsk, Neuvostoliitto) on venäläinen rytminen voimistelija, joka oli ensimmäinen lajissaan kaksi olympiakultaa voittanut urheilija. Hän voitti vuonna 2012 päättyneellä urallaan lisäksi 17 maailmanmestaruutta ja 13 Euroopan-mestaruutta. Vuosina 2009 ja 2011 Kanajeva sai jokaisesta kuudesta lajista MM-kultaa.

Ura
---

### Maajoukkueeseen

Jevgenija Kanajeva syntyi vuonna 1990 siperialaisessa Omskin kaupungissa. Hänen isoäitinsä ansiosta hän tutustui kuusivuotiaana rytmiseen kilpavoimisteluun. Hän muutti lajin perässä 12-vuotiaana Moskovaan. Kanajeva voitti joitakin kansainvälisiä juniorikilpailuja ja kiinnitti näin Venäjän maajoukkueen valmentajan Irina Vinerin huomion. Tämä kutsui Kanajevan maajoukkueen harjoituskeskukseen.

Kanajevalta oli jonkin aikaa tie kuitenkin tukossa maajoukkueeseen, sillä hänen edellään olivat Ateenan olympialaisten kultamitalisti Alina Kabajeva ja muita kokeneempia voimistelijoita. Kabajeva loukkaantui juuri ennen Bakun EM-kisoja 2007. Kanajeva pääsi joukkueeseen ja voitti Bakussa EM-kultaa nauhassa ja joukkuekilpailussa. Samana vuonna hän sai kultaa myös Patrasin MM-kilpailujen joukkuekilpailusta.

### Viiden vuoden valtakausi

Kanajeva voitti moniottelun EM-kultaa Torinossa 2008. Samana vuonna Pekingin olympialaisissa hän voitti olympiakultaa. Sieltä alkoi hänen muutaman vuoden kestänyt valtakausi.

Mien MM-kilpailuissa 2009 Kanajeva voitti jokaisen yksilölajin sekä joukkuekilpailun. Hän oli ensimmäinen jokaisen lajin voittanut kilpailija rytmisen voimistelun MM-kilpailuista. Samana vuonna hän toisti tempun myös EM-kilpailuissa, World Gamesissa ja kesäunversiadeissa. Kanajeva jäi Moskovan MM-kilpailuissa 2010 neljään kultamitaliin, sillä hän sijoittui narussa hopealle eikä päässyt nauhassa loppukilpailuun. Montpellier’ssa 2011 Kanajeva uusi Mien saavutuksensa ja voitti jokaisen lajin.

Kanajeva nauhalla Lontoon olympialaisissa.
Kanajevasta tuli Lontoon olympialaisissa ensimmäinen kaksi olympiakultaa voitanut rytminen voimistelija. Hän lopetti uransa vuoteen 2012 ja ilmoitti samalla keskittyvänsä valmentamiseen. Hän saavutti urallaan 17 maailmanmestaruutta, 13 Euroopan-mestaruutta, 18 maailmancup-finaalin voittoa ja 15 Grand Prix -finaalin voittoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Evgenia Kanaeva: The Greatest Rhytmic Gymnast of All Time IOC. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Double Olympic champion Evgenia Kanaeva talks Olympics  19.7.2016. Union europeenne de gymnastique. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Kanaeva Evgeniya FIG Technology Dpt.  Arkistoitu 11.4.2018. Viitattu 10.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jevgenija Kanajeva** Wikimedia Commonsissa
V. A. Menšikov
**Vladimir Menšikov (Menschikoff)** (1816 – 27. syyskuuta 1893 Baden-Baden, Saksan keisarikunta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut ratsuväenkenraali ja suomalainen aatelinen.

Vladimir Menšikovin vanhemmat olivat Suomen kenraalikuvernööri, ruhtinas Aleksandr Sergejevitš Menšikov ja kreivitär Anna Alexandrovna Protasova. Hän sai isänsä myötä vuonna 1833 Suomen kansalaisuuden, kun ruhtinaallinen Menschikoff-suku kirjattiin Suomen ritarihuoneeseen. Vladimir Menšikov valmistui vuonna 1832 H.M. Keisarin paašikoulusta Pietarista ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen Mihailin tykistökouluun. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Henkivartioväen ratsastavaan tykistöön, sitten 2. ratsastavaan tykistöpatteriin, vuonna 1835 tykistöjoukkoihin Kaukasiaan ja vuonna 1836 aliluutnanttina Henkivartioväen husaarirykmenttiin. Luutnantiksi Menšikov yleni 1837. Vuonna 1839 hänestä Venäjän santarmijoukkojen päällikön adjutantti keisarillisessa pääesikunnassa. Menšikov yleni aliratsumestariksi 1840, H.M. Keisarin sivusadjutantiksi hänet korotettiin 1842. Vuonna 1843 hänet ylennettiin ratsumestariksi ja vuonna 1844 everstiksi.

Vuonna 1849 Menšikov osallistui Unkarin sotaan Venäjän kenttäarmeijan pääesikunnan palveluksessa ja yleni kenraalimajuriksi H.M. Keisarin seurueessa. Vuonna 1855 hänet korotettiin H.M. Keisarin kenraaliadjutantiksi ja ylennettiin vuonna 1857 kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1872 hänet nimitettiin Venäjän sotasairaaloiden pääkomitean jäseneksi ja merkittiin samana vuonna Kubanin kasakkadivisioonassa ratsastavan tykistöprikaatin upseeriluetteloihin ja 1873 lisäksi Donin kasakkajoukkojen upseeriluetteloihin. Tuolloin hän myös yleni ratsuväenkenraaliksi, pysytettynä H.M. Keisarin kenraaliadjutanttina. Menšikov nimitettiin sotilaslääkinnän keskuskomitean jäseneksi 1889, missä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa saakka.

Isänsä kuoleman jälkeen tämän valtiolta vuonna 1842 lahjoituksena saama Anjalan säterikartano siirtyi Vladimir Menšikoville ja hänen kuoltuaan lopullisesti valtiolle vuonna 1907. Menschikoffin ruhtinassuku sammui Suomessa Vladimir Menšikovin kuollessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vladimir Menšikov *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 4.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Hyvinkään pääkirjasto** on Hyvinkään kaupunginkirjaston päätoimitila.

Kirjastossa on kirjakokoelmien ohella sanoma- ja aikakauslehtiä, musiikkia, elokuvia, äänikirjoja ja kielikursseja. Pääkirjaston käsikirjastossa on hakuteoksia, tietosanakirjoja ja matrikkeleita. Lisäksi kirjaston kotiseutukokoelmaan kerätään Hyvinkäätä käsittelevää materiaalia. Kotiseutukokoelman aineiston sisältänyttä Apila-tietokantaa ei enää ole, mutta aineistoon liittyviä hakuja voi tehdä verkkokirjaston kotiseutusivulla. Kirjastossa on opintolukusali ja lehtienlukusali. Tietokoneita internetin käyttöä varten on eri puolilla kirjastoa.

Raimo ja Ilmo Valjakan suunnittelema pääkirjastorakennus valmistui vuonna 1968. Sen käyntiosoite on Torikatu 5. Kirjastotalo suunniteltiin kolmekerroksiseksi siten, että ylin kerros oli varsinaisia yleisötiloja lainausosastoineen ja käsikirjastoineen, keskikerroksessa oli musiikkiosasto, kirjavarasto, työtilat ja kaksi tutkijanhuonetta. Alimmassa kerroksessa oli lämpökeskus, kaksi asuntoa ja väestösuoja. Talo oli Uudenmaan nykyaikaisin nimenomaan kirjastoksi suunniteltu rakennus, ja sai alkuaikoina runsaasti vierailijoita Japania ja Australiaa myöten. 

Kirjastorakennuksen peruskorjaus ja laajennus valmistuivat 2002. Tällöin kirjavarasto siirrettiin alimpaan kerrokseen, jonne saatiin myös uusia henkilökunnan työtiloja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotiseutuhaku *ratamo.verkkokirjasto.fi*.  Arkistoitu 15.4.2021. Viitattu 15.4.2021.
2. ↑  Pääkirjaston tilat ja laitteet Hyvinkään kaupunki. Viitattu 15.4.2021.
3. ↑  Pääkirjasto Hyvinkään kaupunki. Viitattu 15.4.2021.
Icy Tower 1.4
**Icy Tower** on ruotsalaisen Free Lunch Designin vuonna 2001 julkaisema ilmainen peli, jossa hypitään ylöspäin äärettömän korkeassa tornissa. Pelin oletushahmo on Free Lunch Designin suunnittelema Harold the Homeboy.

Peliä on ladattu yli 20 000 000 kertaa.

Pelaaminen
----------

Oletusarvoisesti pelissä liikutaan nuolinäppäimillä ja hypätään välilyönnistä. Hahmo hyppää normaalisti yhden kerroksen per hyppy, mutta ottamalla vauhtia ja/tai kimpoamalla seinistä on mahdollista hypätä jopa viisi kerrosta.

Pelin kerroksien teemat muuttuvat aina sadansien kerroksien kohdalla siihen asti, kunnes pelaaja saavuttaa tuhannen kerroksen. Kerroksista saatavat pisteet saadaan kaavasta {\displaystyle x=10n}, jossa *n* on kerrosten määrä. Torni on loputon, joten huippua on mahdoton saavuttaa.

Combohypyt ovat pelin aikana tehtäviä temppuja, joiden avulla saa enemmän pisteitä. Combohyppy tarkoittaa vähintään kahta 2–5-kerroksista hyppyä sarjassa. Kun pelaaja hyppää vain yhden kerroksen kerralla, tai kun kosketuksesta nykyiseen kerrokseen on kulunut yli kaksi sekuntia, combo päättyy, ja pelaaja saa lisäpisteitä. Lisäpisteiden määrä saadaan kaavasta {\displaystyle x=n^{2}}, jossa *n* kertoo kerrosten määrän.

Kehitys
-------

Ensimmäinen versio julkaistiin 22. joulukuuta 2001. Pian sen jälkeen julkaistiin 1.2-versio, jossa pelit pystyttiin tallentamaan uudelleenkatsottaviksi, ja omien hahmojen luominen oli mahdollista.

1.3-versio sisälsi bugikorjauksia, sekä vaikeutti hyvin korkeiden kerrosten saavuttamista.

Pelin kännykkäversio julkaistiin 14.3.2007 , ja kesäkuussa 2008 sille avattiin oma verkkosivusto.

Peliin julkaistiin 3.6.2009  versio 1.4, joka sisälsi uudet grafiikat, profiilijärjestelmän sekä joitakin pieniä uudistuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Icy Towerin web-sivusto
* Twitter
* Facebook

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Icy Tower
Vladimir Nabokov vuonna 1914.
**Vladimir Dmitrijevitš Nabokov** (ven. Влади́мир Дми́триевич Набо́ков, 21. heinäkuuta (J: 8. heinäkuuta) 1869 Tsarskoje Selo – 28. maaliskuuta 1922 Berliini) oli venäläinen juristi ja poliitikko.

Vladimir Nabokov syntyi Venäjän oikeusministerin Dmitri Nabokovin perheeseen. Hän valmistui Pietarin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta, työskenteli Venäjän valtakunnanneuvoston kansliassa ja rikosoikeuden professorina. Liberaalina tunnettu Nabokov toimi Perustuslaillisdemokraattisen puolueen eli "kadettien" keskuskomitean jäsenenä vuodesta 1905 lähtien. Hän toimitti puolueen äänenkannattajaa *Retšiä* ja vuonna 1906 hänet valittiin Venäjän duuman jäseneksi.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Nabokov työskenteli Venäjän pääesikunnan kanslianhoitajana osallistumatta politiikkaan. Helmikuun vallankumouksen aikana hän kieltäytyi Suomen kenraalikuvernöörin tehtävästä ja työskenteli väliaikaisen hallituksen asiainhoitajana. Syksyllä 1917 hän osallistui perustuslakia säätävää kokousta edeltäneen esiparlamentin toimintaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Nabokov matkusti perheensä luokse Krimille. Tätä ennen hän oli tullut valituksi perustuslakia säätävän kokouksen jäseneksi.

Marraskuusta 1918 lähtien Nabokov toimi Krimin aluehallituksen oikeusministerinä. Huhtikuussa 1919 hän matkusti ulkomaille. Vuodesta 1920 hän toimi Berliinin emigranttijärjestöissä ja toimitti *Rul*-sanomalehteä. Nabokov menehtyi Pavel Miljukovin murhayrityksen yhteydessä.

Kirjailija Vladimir Vladimirovitš Nabokov oli Vladimir Dmitrijevitš Nabokovin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Polititšeskije dejateli Rossii, 1917 g. *politike.ru*. Viitattu 5.2.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 5.2.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Paul Heaton esiintymässä.
**Paul David Heaton** (s. 9. toukokuuta 1962 Birkenhead, Englanti) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi listamenestystä saavuttaneista The Beautiful South ja The Housemartins -yhtyeistä. Heaton asuu tällä hetkellä*milloin?* Manchesterissa*lähde?*.

Vuonna 2001 Paul Heaton aloitti kaupalliselta menestykseltään toistaiseksi melko vaatimattomaksi jääneen soolouransa salanimellä "Biscuit Boy (a.k.a Crackerman)". Myöhemmin sama *Fat Chance* -albumi julkaistiin uudelleen Heatonin omalla nimellä, mutta listamenestystä albumille ei kertynyt sittenkään.

Paul Heaton on tunnettu nokkelista ja kantaa ottavista lyriikoistaan sekä varsin laajasta äänialastaan, joka kattaa sekä Tom Waits -tyyppisen murinan että soulhenkisen falsetin. Hän on myös tunnettu sosialisti ja ateisti. Heaton on kritisoinut usein monarkiaa niin haastatteluissaan kuin lauluteksteissään.

Lähteet
-------

1. ↑  Tyler, Sean: *International Who's Who in Music*, s. 248. Cambridge: International Biographical Centre, 1996. Kirja skannattuna Internet Archivessa (viitattu 2.6.2021). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Hyvinvointitalous** on ajattelutapa, jossa visiona on kaikille hyvän elämän edellytykset tarjoava yhteiskunta. Toisaalta hyvinvointitalous on myös konkreettinen ja olemassa oleva osa yhteiskuntaa, jossa investoidaan hyvinvointiin. Hyvinvointitalouden yhteydessä onkin nostettu esiin hyvinvointi-investoinnin käsite.

Hyvinvointitalous luo mahdollisuuksia lisätä hyvinvointia ja talouskasvua samanaikaisesti. Hyvinvoinnin lisääntyessä talous kasvaa ja julkisen talouden pitkän aikavälin kestävyys paranee.

Hyvinvointitaloudessa ihmisen hyvinvointi nousee talouspolitiikan ytimeen. Päätökset siis tehdään sillä perusteella, mikä niiden hyvinvointivaikutus on.

OECD on määritellyt, että hyvinvointitalous koostuu materiaalisista tekijöistä, kuten asumisesta, tuloista ja työpaikasta, sekä elämänlaatuun liittyvistä tekijöistä, kuten koulutuksesta, osaamisesta, terveydestä ja turvallisuudesta.

Hyvinvointitalous Suomessa
--------------------------

SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry lanseerasi hyvinvointitalous -käsitteen perustamisvaiheessaan vuonna 2012. Käsite on ollut väline haastaa eri tahoja keskusteluun sosiaali- ja terveyspolitiikan ja hyvinvointivaltion tulevaisuudesta sekä hyvinvoinnin ja talouden suhteesta.

Suomi on ollut aloitteellinen hyvinvointitalouden edistämisessä. Suomen EU-puheenjohtajakaudella 2019 hyvinvointitalous valittiin sosiaali- ja terveysministeriön pääteemaksi, ja neuvoston päätelmät hyvinvointitaloudesta hyväksyttiin yksimielisesti.

Suomi on mukana kansainvälisten organisaatioiden - kuten OECD:n ja WHO:n - toiminnassa sekä maiden välisissä epävirallisissa verkostoissa, kuten WEGo:ssa. Suomi liittyi Wellbeing Economy Governments -verkostoon vuoden 2020 lopussa. Verkostoon kuuluvat myös Uusi-Seelanti, Skotlanti, Wales ja Islanti.

Aiheesta muualla
----------------

The Wellbeing Economy Alliance

WEGo-verkosto

SOSTE Suomen sosiaali ja terveys ry - Hyvinvointitalous

Sosiaali- ja terveysministeriö - Hyvinvointitalous