recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arvo Rafael Elfving** (11. toukokuuta 1886 Sulva – 23. helmikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka sai professorin arvonimen. 

Elfvingin vanhemmat olivat lääninrovasti Nathanael Elfving ja Selma Sofia Sandman. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1921 oli Ilmi Helmi Ihanne Pelkonen ja toinen vuodesta 1934 Toini Kyllikki Ristola. Myös Elfvingin ensimmäisestä avioliitosta syntyneestä pojasta Kaarle Lauri Kustaa Elfvingistä (s. 1929) tuli lääkäri. Elfving pääsi ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta reaalilyseosta 1904 ja opiskeli ensin vuoden teologiaa, mutta valmistui sitten lääketieteen lisensiaatiksi 1915. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1928, jolloin hän myös erikoistui kirurgiaan. Urologian erikoislääkärin pätevyys Elfvingille myönnettiin 1931 ja hän oli urologian dosentti vuosina 1931–1953. Elfving toimi sekä yksityislääkärinä että useissa eri sairaaloissa, samoin kuin lyhyehköt jaksot Helsingin yliopiston virkaa tekevänä apulaisopettajana ja vt. ruotsinkielisenä kirurgian professorina 1938–1939. Elfving työskenteli myös vakuutuslääkärinä ja sotavammasairaalan lääkärinä. Hän oli Suomen urologiyhdistyksen perustaja ja kunniajäsen vuodesta 1956 ja Suomen kirurgiyhdistyksen kunniajäsen vuodesta 1958. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1948.

Lähteet
-------

1. ↑  Arvo Elfvingin kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 2.3.1969, HS Aikakone. Viitattu 10.3.2018.
2. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 78-79. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jurimetriikka** on oikeustieteellinen tutkimussuuntaus, joka tarkastelee oikeuden ja tekniikan suhteita. Sen piiriin kuuluvat monet oikeusinformatiikan keskeiset tutkimuskohteet. Alkuaan aputieteen asemassa olleesta jurimetriikasta muotoutui toisen maailmansodan jälkeen oma tutkimusalansa, kun oikeustieteilijät havaitsivat tietotekniikan seurannan oikeudellisesta näkökulmasta tarpeelliseksi. Sittemmin alan tutkimusta on tukenut Yhdysvaltain asianajajaliitto (ABA, American Bar Association). Alan keskeisenä julkaisukanavana toimii neljästi vuodessa ilmestyvä *Jurimetrics Journal,* jota julkaisee Arizonan valtionyliopisto. Yhdysvalloissa jurimetriikasta on muotoutunut oikeuden ja tietotekniikan suhteita tarkasteleva oikeustieteellinen keskustelufoorum. Euroopassa sitä harjoitetaan etenkin Rotterdamin yliopistossa Alankomaissa.

Jurimetriikka-nimityksen ideoi yhdysvaltalainen Lee Loevinger (1913–2004) 1940-luvulla, kun oikeuselämä ja etenkin oikeustiede alkoi hyödyntää tietotekniikkaa yhtenä ensimmäisistä tieteistä. Yhdysvalloissa jurimetriikasta kehittyi kaksi toisilleen läheistä tutkimussuuntausta: tietotekniikkaan liittyviä oikeudellisia kysymyksiä tarkasteleva *computer law* ja oikeudellista tietoa ja oikeudellista tietojenkäsittelyä tarkasteleva *computers and law*. Manner-Euroopaan yhdysvaltalaiset käsitteet eivät juurtuneet. Päätöksenteon automatisointia koskeva tutkimus eli oikeuskybernetiikka koettiin liian suppeaksi käsitteeksi. Uuden tutkimusalan nimikkeeksi vakiintui saksalaista alkuperää oleva oikeusinformatiikka, josta on edetty informaatio-oikeuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa VII palstat 714–715.
2. ↑  Ahti Saarenpää: Oikeusinformatiikka. Teoksessa Urpo Kangas (toimittanut): *Oikeustiede Suomessa 1900–2000,* Werner Söderström lakitieto oy 1998, ISBN 951-670-017-9, sivut 211–212.
**Kato** on äänteenmuutos, jossa äänne katoaa kokonaan. Sitä voi pitää äänteen **reduktion** eli heikentymisen luonnollisena ääripäänä. Katoa merkitään tyhjän joukon (nolla) merkillä: {\displaystyle \emptyset }, esimerkiksi kielihistoriallisesti \**k* > {\displaystyle \emptyset } (luetaan usein: "historiallisen *k*:n vastineena on kato") tai synkronisessa kielenkuvauksessa (jolloin kyse ei ole äänteenmuutoksesta vaan morfofonologisesta prosessista) *ä* → {\displaystyle \emptyset } */ \_\_*[+MON] (luetaan usein: "*ä*:n vastineena monikon tunnuksen edellä on kato").

Esimerkiksi suomen varhaishistoriassa *k*:n astevaihtelu on johtanut heikentymisen kautta äänteen täyteen katoon: *jalka* : \**jalkat* > vanhan kirjasuomen (\*)*jalɣat* (kirjoitettiin yleensä *gh:*lla tai *g*:llä: *jalghat*, *jalgat*) > nykysuomen *jalat*. Katoa osoittaa myös unkarin määräisen artikkelin *az* loppukonsonantin katoaminen konsonanttialkuisen sanan edellä: *az ember* ’ihminen’ mutta *a ló* ’hevonen’.

Koska merkintätapa on sama (tyhjän joukon merkki), joskus tapaa käyttöä, jossa *kato* merkitsee samaa kuin **nollamorfi**, esimerkiksi: "Englannin sanassa *sheep* monikon merkkinä on kato ̇" = sanan *sheep* voi morfologisesti analysoida *sheep*+{\displaystyle \emptyset }, missä monikon morfeemi edustuu nollamorfina eli "katona".

Kadolle läheinen käsite on **elisio**, jolla tarkoitetaan äänteen katoa juoksevassa puheessa puhetempon vuoksi, esim. englannissa *boys and girls* [boɪz ænd gɚːɫz] → [boɪzn̩ gɚːɫz], *and*-sanan alkuvokaali ja loppukonsonantti katoavat, ei niinkään historiallisesti sanasta tai ilmauksesta kokonaan vaan yksittäisessä puhunnoksessa.

Kadolle vastakkainen ilmiö taas on toisaalta äänteen säilyminen, toisaalta äänteiden väliin tuleva *sekundaarinen* tai *intrusiivinen* äänne. **Sekundaariseksi äänteeksi** nimitetään yleensä artikulaattorien liikkeestä syntyvää puolivokaalista äännettä, esim. suomessa *hauen* → [hauwwen] – huulten avautuessa pyöreästä u-vokaalista laveaksi e-vokaaliksi väliin ilmestyy uusi puolivokaali [w]. **Intrusiivisesta äänteestä** tunnettu esimerkki on brittienglannin intrusiivinen *r* (engl. *intrusive r*); esimerkiksi *law and order* > *lawr and order* [lɔːɹ æn ɔːdə]. Siinä äänne ei ole pelkästään artikulaattorien liikkeen aiheuttama vaan konventionaalinen, kielelle ominainen tapa rikkoa jokin äännejono.

Lähteet
-------

1. ↑  Karlsson, Fred: *Suomen kielen äänne- ja muotorakenne*, s. 10. WSOY, 1983.
2. ↑  Karlsson, Fred: *Suomen kielen äänne- ja muotorakenne*, s. 340. WSOY, 1983.
3. ↑  Lehikoinen, Laila & Kiuru, Silva: *Kirjasuomen kehitys (7. p. uudistettu laitos)*, s. 76. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2009. ISBN 951-45-8117-2.
4. 1 2  Itkonen, Erkki: *Kieli ja sen tutkimus*, s. 185. WSOY, 1966.
5. ↑  Crystal, David: *A dictionary of linguistics and phonetics (4. laitos)*, s. 133. Blackwell, 1997.
6. ↑  Crystal, David: *A dictionary of linguistics and phonetics (4. laitos)*, s. 203. Blackwell, 1997. ISBN 978-0-631-20097-0. (englanniksi)
**Leo Viktor Pylkkö** (9. syyskuuta 1901 Savitaipale – 10. kesäkuuta 1974 Kuusankoski) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Pylkön vanhemmat olivat puuseppä Juho Pylkkö ja Eva Markku ja puolisot Sylvi Matilda Pylkkö ja vuodesta 1945 Taimi Sylvi Lemmikki Tapio. Pylkkö kävi kansakoulun Kotkassa ja meni siellä oppipojaksi setänsä vaatturiliikkeeseen. Suoritettuaan kisällintutkinnon vuonna 1924 hän toimi liikkeessä leikkaajana. Sedän kuoltua Pylkkö hankki liikkeen omistukseensa vuonna 1929. Liike menestyi ja Pylkkö kehitti vaatteiden valmistusta varten ns. osatyöperiaatteen, jossa vaatturit erikoistuivat tiettyyn työvaiheeseen. Vuonna 1949 vaatteiden teollista tuotantoa ja tukku- ja vähittäiskauppaa varten perustettiin uusi yhtiö, Könsi Oy, ja Leo Pylkkö Oy jatkoi tilauspukimona ja vähittäismyyntiliikkeenä. Pylkön Pukimo -yhtiöksi nimensä muuttaneena sillä oli 1960-luvun alussa enimmillään Kotkassa ja Haminassa neljä myymälää. Teolliseen vaatetuotantoon perustettiin Könsi-yhtiön ohella Kausi-Puku Oy. Harjoittamansa liiketoiminnat Pylkkö myi vuonna 1964.

Teollisuusneuvoksen arvonimen Pylkkö sai vuonna 1962. Hänellä oli sekä alansa että alueellisia luottamustoimia. Hän vaikutti keskeisesti muun muassa Kotkan Vaatturiammattikoulun perustamiseen vuonna 1950. Pylkkö toimi myös urheilun piirissä, hän oli harrastanut nuorempana voimistelua ja oli siinä vielä ikämiesten Suomen mestari 1934–1935. Hän oli myös Kotkan Into -seuran aktiivi ja valmentaja sekä seudullisten ja kansallisten voimistelujärjestöjen johtokuntien jäsen. Pylkkö sai Suomen Voimisteluliiton ja Kotkan Innon kultaiset ansiomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leo Pylkkö *Biografiasampo*. Viitattu 3.3.2022.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 14.6.1974, s. 21.
**Jurkan huonetta ja sukua** on Jarmo Heikkisen vuonna 2009 tekemä dokumentti Jurkan teatterisuvusta. Dokumentissa kertojina toimivat Vappu Jurkka, Sakari Jurkka, Mikko Jurkka, Laura Jurkka ja Ville Sandqvist. Dokumenttiin kootuissa filmeissä esiintyivät muun muassa Emmi Jurkka, Eino Jurkka ja Jussi Jurkka. Dokumentti ensiesitettiin ykkösellä maanantaina 28. joulukuuta 2009 ja se uusittiin vuoden 2012 keväällä Vappu Jurkan muistoksi. Vuonna 2009 Dokumentin ohjaaja-käsikirjoittaja Jarmo Heikkinen sai dokumentista kunniamaininnan Koura-palkinnon kulttuurisarjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jakso 1 - Jurkan huonetta ja sukua *areena.yle.fi*.  13.5.2012. Yle Areena.  Arkistoitu 4.6.2016. Viitattu 11.5.2016.
2. ↑  Jurkan huonetta ja sukua  07.05.2012. YLE TV1. Viitattu 11.5.2016.
3. ↑  Koura-palkitut 2009  2009. Koulutusrahasto Koura. Viitattu 11.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Jurkan suvussa teatteri on ennen kaikkea (Sisältää Jurkan huonetta ja sukua -dokumentin) *Yle Elävä arkisto*.  23.04.2012.
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Katolinen kirkkomaittain |
| Distribution of Catholics around the world |
| Afrikka
* Angola
* Mali
* Marokko
* Mauritius
 |
| Aasia
* Japani
* Mongolia
* Thaimaa
 |
| Lähi-Itä
* Arabiemiirikunnat
* Irak
 |
| Eurooppa
* Albania
* Alankomaat
* Bulgaria
* Irlanti
* Islanti
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Ruotsi
* Skotlanti
* Suomi
* Tanska
* Viro
 |
| Pohjois-Amerikka
* Bahama
* Dominica
* Panama
 |
| * n
* k
* m
 |

Katoliset muodostavat enemmistön väestöstä yhdessä Bulgarian kunnista, Rakovskissa, joka on kartassa merkitty ruskealla.
**Katolinen kirkko Bulgariassa** toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.

Organisaatio ja jäsenmäärä
--------------------------

Bulgariassa toimii kaksi latinalaista riitusta käyttävää hiippakuntaa, Sofian ja Plovdivin hiippakunta, johon kuului vuonna 2017 18 seurakuntaa ja 33 000 jäsentä, sekä Nikopolin hiippakunta, johon kuului vuonna 2016 21 seurakuntaa ja 30 000 jäsentä. Lisäksi maassa toimii Bulgarian kreikkalaiskatolinen kirkko, joka on suoraan paavin alainen ja noudattaa bysanttilaista riitusta. Heidän hiippakuntanaan toimii Sofian apostolinen eksarkaatti, johon vuonna 2016 kuului 16 seurakuntaa ja 10 000 jäsentä.

Katolisten seurakuntien sijainti vuonna 2007. Punaisella Sofian ja Plovdivin hiippakunnan seurakunnat, keltaisella Nikopolisin ja sinisellä Sofian eksarkaatin seurakunnat.
Vuoden 2017 lopussa Bulgariassa oli noin 68 000 katolista, jolloin heitä oli 0,96% Bulgarian väestöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Diocese of Sofia e Plovdiv catholic-hierarchy.org. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Diocese of Nicopoli catholic-hierarchy.org. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)
3. ↑  Apostolic Exarchate of Sofia (Bulgarian) catholic-hierarchy.org. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)
4. ↑  Statistics of Catholic Church in Bulgaria and North Macedonia  26.4.2019. Zenit. Viitattu 27.6.2019. (englanniksi)
**Leo Mattson** (17. heinäkuuta 1887 Tornionjokilaakso, Ruotsi – 6. helmikuuta 1970 Lake Worth) oli amerikansuomalainen toimittaja ja työväenliikkeen aktivisti.

Metsätyöläisen perheeseen syntynyt Mattson muutti vuonna 1906 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Michiganin ja Minnesotan kaivoksissa. Hän liittyi sosialistiseen liikkeeseen ja opiskeli Työväen Opistossa. Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön suuntataisteluissa vuonna 1914 Mattson kuului radikaaleihin ja työskenteli sen jälkeen *Sosialistin* toimittajana. Myöhemmin Mattson toimi kommunistisessa Yhdysvaltain Suomalaisessa Sosialistijärjestössä ja International Workers’ Orderissa. Hän työskenteli *Uusi Kotimaa* ja *Eteenpäin* -lehtien toimittajana sekä *Työmiehen* päätoimittajana vuosina 1931–1935 ja 1945–1950.

Teoksia
-------

* *F. D. Roosevelt, J. Stalin, W. Churchill: elämäkerrallisia kuvauksia*. Superior: Työväen Lehtiliikkeiden Kustannuskomitea, 1944.
* *Neljäkymmentä vuotta: kuvauksia ja muistelmia Amerikan suomalaisen työväenliikkeen toimintataipaleelta 1906-1946* (toimittaja). Superior: Finnish American Mutual Aid Society, I. W. O. 1946.

Lähteet
-------

1. ↑    *The Palm Beach Post*, 8.2.1970, s. 55.
2. ↑  Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*, s. 494. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto, Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Oehlerts, Donald E.: *Guide to Wisconsin newspapers, 1833-1957*, s. 70. Madison: State Historical Society of Wisconsin, 1958. Teoksen verkkoversio.
**Hyvesignalointi** (engl. *virtue signalling*) on yhteiskunnallisten tai poliittisten mielipiteiden ilmaisemista siinä tarkoituksessa, että kuulijat pitäisivät puhujaa hyvänä ihmisenä. Joskus termiä **moraaliposeeraus** käytetään samassa merkityksessä.

Käsitettä käytetään väheksyvässä ja halventavassa tarkoituksessa. Sillä vihjataan siihen, että puhujalla olisi salattuja motiiveja, hän olisi tekopyhä, eikä hän aidosti uskoisi asiaan, jota hän julkisesti sanoo tukevansa. Hyvesignaloivia ihmisiä ja yrityksiä on syytetty suosittujen muotivirtausten mukaan hyppäämisestä kuitenkin tarjoten pelkkiä onttoja tuen ilmauksia. Hyvesignaloinnista syytetyn ei katsota tekevän kannattamansa asian eteen välttämättä mitään, vaan hän olettaa sen riittäväksi, että hän vain asemoi itsensä hyveelliselle puolelle.

Hyvesignaloinnista on 2010-luvun puolivälistä alkaen syytetty lukuisia julkisuuden henkilöitä, poliitikkoja ja yrityksiä eri yhteyksissä, kuten Black Lives Matter -liikkeen suhteen. Termiä käyttävät haukkumasanana usein oikeistolaiset, jotka vastustavat poliittista korrektiutta sekä liberaalien moraalisaarnoja esimerkiksi rasismista, seksuaalisesta häirinnästä ja ilmastonmuutoksesta.

Termin keksijäksi on joskus esitetty brittiläistä lehtimiestä James Bartholomew’ta, joka käytti sitä *The Spectator* -lehden artikkelissa vuonna 2015. Termin käytöstä löytyy kuitenkin vanhempiakin esimerkkejä akateemisessa kirjallisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lehmusvesi, Jussi: Hyvesignalointi, moraaliposeeraus – Suomessa on käynnissä tekopyhyysjahti, joka tuottaa kieleemme oudolta kuulostavia sanoja *Helsingin Sanomat*.  29.6.2019. Viitattu 29.5.2021.
2. ↑  Virtue signalling *Oxford Learner's Dictionaries*. Oxford University Press. Viitattu 29.5.2021.
3. ↑  Päivi Vähäkangas: Voitaisiinko jo lakata puhumasta moraaliposeerauksesta? *Suomen evankelis-luterilainen kirkko*. Viitattu 20.6.2023.
4. 1 2 3 4 5  Stollznow, Karen: ‘Virtue signalling’, a slur meant to imply moral grandstanding that might not be all bad *The Conversation*.  28.9.2020. Viitattu 29.5.2021. (englanniksi)
5. ↑  Bartholomew, James: Easy virtue *The Spectator*.  18.4.2015. Viitattu 29.5.2021. (englanniksi)
**Ahmet Yürür** (s. 14. elokuuta 1941 Istanbul) on turkkilainen säveltäjä ja musiikintutkija. Hän on säveltänyt pääasiassa orkesteriteoksia. Hänen tuotantoaan on esitetty Turkin lisäksi myös kansainvälisesti Itävallassa, Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Venäjällä, Syyriassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa.

Yürür opiskeli varhain viulun- ja alttoviulunsoittoa. Vuosina 1961–2 hän opiskeli Sorbonnessa ranskalaista kirjallisuutta ja tämän jälkeen vuoteen 1963 politiikan tutkimusta Ankaran yliopistossa. Vuosina 1962–1970 Yürür sai sävellysopetusta Ulvi Cemal Erkiniltä ja Ahmet Adnan Saygunilta Ankaran valtionkonservatoriossa, ja lisäksi Saygun jatkoi hänen opettamistaan Istanbulin Mimar Sinan -yliopistossa 1971–5. Vuosina 1978–1981 Yürür opiskeli Indianan yliopistossa sävellystä, etnomusikologiaa ja musiikkitiedettä. Hän jatkoi etnomusikologian opintojaan Marylandin yliopistossa 1981–9 ja sai sieltä filosofian tohtorin arvonsa.

Yürür on luennoinut Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa ja Pittsburghin yliopistossa. Hän on tehnyt tutkimustyötä Aasian maissa, kuten Intiassa, sekä Kreikassa. Yürür on opettanut Mimar Sinan -yliopistossa, Hacettepen yliopistossa, Yıldızin teknillisessä yliopistossa ja Egen yliopistossa.

Yürürin orkesteriteosten joukossa ovat *Teema ja muunnelmia* (1969), *Ovvertura Concertante* (1979), concertino pianolle ja pienelle orkesterille (1982) ja sellokonsertto (1988). Hän on säveltänyt lisäksi muun muassa kamarimusiikkia ja pianoteoksia, kuten sonaatin (1968) ja amerikkalaisia sarjoja, sekä näyttämöteoksia (baletti *The Smile*, 1977, 4-näytöksinen ooppera *Gül Baba*, 2000–) ja elokuvamusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Ahmet Yürür


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ahmed Sékou Touré** (9. tammikuuta 1922 Faranah, Ranskan Guinea – 26. maaliskuuta 1984 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) oli guinealainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.

Touré syntyi köyhään mandinkaperheeseen Faranahissa ja opiskeli kirjekurssien avulla. Hän osallistui 1940-luvulla ammattiyhdistystoimintaan ja oli monien Afrikan johtajien tavoin mukana perustamassa Rassemblement démocratique africain -järjestöä vuonna 1946. Vuonna 1952 hän nousi Guinean demokraattisen puolueen (PDG) pääsihteeriksi ja vuonna 1956 Ranskan kansalliskokoukseen.

Vuonna 1955 hänestä tuli Conakryn pormestari, ja kun Guinea vuonna 1958 saavutti itsenäisyyden, Touré nousi maan ensimmäiseksi presidentiksi. Ranskan toimien johdosta maan talous kurjistui, mutta avuksi tulivat Itä-Euroopan kommunistimaat ja Ghana. Touré julisti perustamansa PDG-puolueen maan ainoaksi lailliseksi puolueeksi. Touré toimi presidenttinä, kunnes hän vuonna 1984 kuoli Yhdysvalloissa, jossa hän oli ollut sydänleikkauksessa.

Tourén kuolemaa seuranneen vallankaappauksen jälkeen häntä seurasi presidenttinä Lansana Conté, joka johti maata omaan kuolemaansa vuonna 2008.

Tunnustuksia
------------

* Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto

Lähteet
-------

1. ↑  Sékou Touré Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.4.2014.
2. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 195. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.
3. ↑  Sekou Toure (Wayback machine web archive) MSN Encarta.  Arkistoitu 30.10.2009. Viitattu 5.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aisböle** on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon mantereen puoleisessa osassa.

Aisböle sijaitsee Finnarinselän rannalla Finnarin ja Montolan kylien välissä. Kylän pohjoisraja ulottuu Makarlanjärvelle ja kuivuneelle ja soistuneelle Vähäjärvelle. Kylän vähäinen asutus sijoittuu kylän läpi kulkevan maantien varrelle. Meren rannassa on kesäasutusta.

Aisböle mainitaan vuoden 1540 asiakirjoissa. Tuolloin kylässä on ollut kolme tilaa, jotka ovat yhdistyneet vuonna 1589, jolloin kylästä tuli niin sanottu yksinäistila. Kylään ilmestyi torpparien lisäksi uutta asutusta vasta 1900-luvun alkupuolella. Vuonna 1897 kylään perustettiin pensionaatti Meritorppa. Kylässä on myös Paperiliiton lomakeskus Särkelä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 3.7.2022.
2. ↑  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Särkisalon kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 10–11. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Särkisalo |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Förby

 |
|  |
| Rekisterikyliä | 
* Aisböle
* Bastböle
* Falkki
* Finnari
* Förby
* Hakkala
* Heikberg
* Hästö
* Kaukassalo
* Kiviniemi
* Kota
* Kraila
* Montola
* Muuri
* Niksaari
* Norrby
* Pensalo
* Pettu
* Seppälänmäki
* Siksalo
* Suutarkylä
* Särkisalon kirkonkylä
* Söderby
* Taamarla
* Tessvärr
* Verkkoranta

 |

 |
**Graeme Lloyd Murphy** AO (s. 1950 Melbourne) on australialainen koreografi ja oopperaohjaaja.

Murphy varttui Tasmaniassa. Hänen ensimmäinen opettajansa oli Kenneth Gillespie Launcestonissa. 14-vuotiaana hänet hyväksyttiin Melbournen Australian Ballet Schooliin. Siellä hän tapasi Janet Vernonin, josta tuli hänen pitkäaikainen ammattimainen ja henkilökohtainen kumppaninsa. Vuonna 1968 Murphy kutsuttiin liittymään Australian Balletiin. Hän pääsi myös Australia Council of the Artsin myöntämän stipendin turvin opiskelemaan New Yorkin Joffrey Balletiin. Vuosina 1970–1971 Murphy kiersi Yhdysvalloissa Australian Balletin *Don Quixoten* esittämisen merkeissä. Hän pääsi tanssimaan myös Isoon-Britanniaan.

Murphyn ensimmäinen koreografia oli Nino Rotan musiikkiin tehty *Ecco le Diavole*, joka kantaesitettiin Melbournen Princess Theatressa 17. heinäkuuta 1971. Vuonna 1976 Murphy palasi Janet Vernonin kanssa Australian Balletin palvelukseen. Vuoden 1976 lopussa hänet nimitettiin Sydney Dance Companyn johtajaksi. Hänen ensimmäinen sitä varten luotu teoksensa oli Margaret Sutherlandin musiikkiin koreografioitu *Glimpses* (1977). Murphy on osoittanut urallaan erityistä kiinnostusta 1900-luvun säveltäjien musiikkia ja australialaista musiikkia kohtaan. Vuonna 1984 hän aloitti oopperoiden ohjaamisen Opera Australialle. Ensimmäinen ohjaus oli Brian Howardin *Metamorphosis*, jota seurasi tuotanto Giacomo Puccinin *Turandotista*.

Murphy on saanut urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, joiden joukossa on kunniatohtorin arvoja. Vuonna 1999 National Trust of Australia antoi hänelle arvonimen *National Living Treasure*, ja vuonna 2003 hän sai Australian hallituksen myöntämän Centenary Medalin. Hänelle on myös myönnetty Australian Dance Awardeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Graeme Murphy AO Live Performance Australia


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Antonio Maria Montanari** (1676–1737) oli italialainen barokin ajan säveltäjä ja viulisti.

Montanari muutti Modenasta Roomaan 1690-luvun alkupuolella ja vakiinnutti pian asemansa yhtenä kaupungin kysytyimmistä viulisteista. Aluksi hän jäi Arcangelo Corellin varjoon, mutta tämän kuoltua vuonna 1713 hänen suhteellinen painoarvonsa paikallisissa viulistipiireissä kasvoi. Merkintöjä Montanarin toiminnasta viulistina Roomassa on säilynyt vuodelta 1692 vuoteen 1737. Vuonna 1712 Montanari soitti dokumentoidusti kardinaali Pietro Ottobonin orkesterissa, mutta hän palveli myös muita ylhäisiä roomalaisia sukuja. Vuosien 1695–1708 välillä hän oli kardinaali Benedetto Pamphilin ja Accademia del disegno di San Lucan palveluksessa. Vuonna 1708 hän oli mukana esittämässä Georg Friedrich Händelin teosta *La resurrezione* Palazzo Ruspolissa.

Montanarin johdolla soittivat kuuluisimpiin kuuluneet ajan roomalaiset viulistit, kuten Giuseppe Valentini, Giovanni Mossi ja Pietro Castrucci. Hänen johdollaan opiskeli Johann Georg Pisendel. Montanarin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa lukuisia konserttoja viululle.

Lähteet
-------

1. ↑  MONTANARI Violin Concertos Gramophone
2. ↑  Antonio Montanari Edition HH
3. 1 2  Antonio Maria Montanari HOASM
4. ↑  Antonio Montanari AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee dartsinpelaajaa. Kivääriampuja Gary Andersonista ja autosuunnittelija Gary Andersonista on erilliset artikkelit.*
Gary Anderson vuonna 2016.
**Gary Anderson** (22. joulukuuta 1970 Musselburgh, Britannia) on skotlantilainen dartsinpelaaja. Anderson on lajin kaksinkertainen maailmanmestari (2015, 2016).

Ura
---

Anderson aloitti ammattilaisuransa BDO-järjestössä vuonna 2000 ja eteni BDO:n maailmanmestaruusturnauksessa parhaimmillaan vuonna 2002 välieriin. Vuosina 2007–2008 Anderson menestyi World Darts Trophy ja Grand Slam of Darts -turnauksissa päihittäen monia PDC-järjestön sen ajan kärkipelaajia. Vuoden 2009 BDO:n MM-kisojen puolivälierissä kärsityn tappion jälkeen turhautunut Anderson päätti muutaman kuukauden harkinnan jälkeen liittyä PDC-organisaatioon.

Anderson eteni 2011 toisella yrittämällään PDC:n maailmanmestaruusturnauksen finaaliin hävittyään Adrian Lewisille erin 5–7. Myöhemmin samana vuonna Anderson voitti arvostetun Premier League Darts -liigan. Saman vuoden syyskuussa Andersonin veli kuoli 35-vuotiaana sydänkohtaukseen, ja vain runsas puoli vuotta myöhemmin maaliskuussa 2012 kuoli hänen isänsä.

Parin heikomman kauden jälkeen Anderson palasi huipulle vuonna 2014 voitettuaan Players Championship Finals -turnauksen ja seuraavan vuoden tammikuussa ensimmäisen maailmanmestaruutensa. Menestys jatkui vuoden 2015 Premier League -voitolla, ja 2016 Andersonista tuli kolmas pelaaja Phil Taylorin ja Adrian Lewisin jälkeen, joka pystyy voitokkaasti puolustamaan PDC:n MM-titteliä.

Andersonista tuli 2017 kolmas pelaaja Taylorin ja Dennis Priestleyn jälkeen, joka etenee kolmesti peräkkäin PDC:n MM-finaaliin. Michael van Gerwen osoittautui loppuottelussa kuitenkin vahvemmaksi erävoitoin 3–7. Tässä turnauksessa Anderson heitti 71 kappaletta 180 pisteen heittoja, mikä tulos on voimassa oleva turnausennätys.

Saavutukset
-----------

* PDC:n maailmanmestari: 2015, 2016.

### Muita turnausvoittoja

* International Darts League: 2007
* World Darts Trophy: 2007
* Zuiderduin Masters: 2007, 2008
* Premier League Darts: 2011, 2015
* Players Championship Finals: 2014
* World Matchplay: 2018

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Dartsdatabase (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikolai Erdman.
**Nikolai Robertovitš Erdman** (ven. Никола́й Робéртович Э́рдман, 16. marraskuuta 1900 Moskova – 10. elokuuta 1970 Moskova) oli neuvostovenäläinen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.

Nikolai Erdman syntyi baltiansaksalaiseen virkailijaperheeseen. Hän opiskeli luterilaisen seurakunnan kauppakoulussa, mutta ei suorittanut loppututkintoa. Kirjailijan varhaiset runot edustivat imaginismia.

1920-luvun alussa Erdman alkoi kirjoittaa pieniä näyttämökappaleita komediateattereille. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Vsevolod Meyerholdin teatterissa esitetty komedia *Valtakirja* (myös *Anastasia ja valtakirja*, ven. *Mandat*, 1925). Sensuuri kielsi kirjailijan seuraavan näytelmän *Elämä on ihanaa* (myös *Eläköön itsemurhaaja – elämä on ihanaa!*, ven. *Samoubijtsa*, 1928).

Myöhemmin Erdman kirjoitti yhteistyössä muiden tekijöiden kanssa musiikkinäytelmiä, operettitekstejä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänet pidätettiin vuonna 1933 *Iloisten poikien* (*Vesjolyje rebjata*, 1934) kuvauksissa ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Jeniseiskiin ja Tomskiin. Sen jälkeen Erdman asui Kalininissa ja Rjazanissa, josta hänet vuonna 1941 kutsuttiin armeijaan. Vuosina 1942–1948 hän työskenteli NKVD:n laulu- ja tanssiyhtyeen käsikirjoittajana Moskovassa.

Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Erdman teki Mihail Volpinin kanssa käsikirjoituksia useisiin elokuviin. Niistä *Reippain ottein* (*Smelyje ljudi*, 1950) sai Stalin-palkinnon. Vuonna 1954 Erdman hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Vuodesta 1964 hän työskenteli Juri Ljubimovin Taganka-teatterissa.

Kirjailijan kaksi näytelmää, *Valtakirja* ja *Elämä on ihanaa* julkaistiin Neuvostoliitossa ensimmäisen kerran vuonna 1987. Aikalaiset näkivät niissä lähinnä pikkuporvarillisten tapojen arvostelua. Myöhemmin näytelmiä on pidetty aikansa järjestelmän kriittisenä peilinä. Humoristisen ihmiskuvauksensa ansiosta ne ovat yhä ajankohtaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 882–884. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
2. 1 2 3 4 5 6  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 633–635. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.
3. ↑  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 4.1.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Leo Normet** (17. syyskuuta 1922 Pärnu – 27. joulukuuta 1995 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, musiikintutkija ja musiikkipedagogi. Viron musiikin *grand old maniksi* kutsuttu Normet tunnetaan etenkin Edgar Arron kanssa tekemistään pienoisoopperoista *Rummu Jüri* ja *Tuled kodusadamas*. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkia ja oopperat *Valgus Koordis* (1955) ja *Pirnipuu* (1973). Hänen suosituimpia yksittäisiä laulujaan ovat "Puhkuse veedame kõik Viljandis" pienoisoopperasta *Hermese kannul* sekä lastenlaulu "Tere, päike!".

Leo Normet opiskeli säveltämistä aluksi Eugen Kappin johdolla Jaroslavlissa toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1950 Normet valmistui säveltäjäksi Tallinnan konservatoriosta, jossa hätä opetti Heino Eller. Vuosina 1948–1957 Normet toimi Tallinnan musiikkiopiston opettajana ja sitten luennoijana, apulaisprofessorina ja professorina Tallinnan konservatoriossa 1950-luvun puolivälistä 1990-luvulle. Hän luennoi myös Helsingissä, Wienissä, Torontossa ja Pariisin Sorbonnessa.

Normet väitteli tohtoriksi Sibeliuksen sinfonioista Moskovassa 1969. Sen lisäksi hän tutki virolaista taidemusiikkia ja 1900-luvun sävellyksiä sekä osoitti mielenkiintoa itämaiseen musiikkiin.

Normet oli yksi Viron musiikkineuvoston perustajista 1992 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Monipuolisesta urastaan hänet palkittiin 1989 Viron neuvostotasavallan kulttuurityöntekijöiden palkinnolla. Vuodesta 1984 kuolemaansa 1995 asti Normet asui Viljandissa, ja vuonna 2004 hänen talonsa seinään kiinnitettiin siellä muistolaatta.

Leo Normet oli naimisissa kirjailija Dagmar Normetin kanssa. Heidän poikansa on teatteri- ja elokuvaohjaaja Ingo Normet.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarasti, Eero: Leo Normet, Amphion.fi 25.11.2011. Viitattu 28.10.2014.
2. 1 2 3 4  Leo Normet, Eesti muusika infokeskus 2011. Viitattu 28.10.2014.
3. ↑  Kulli, Jaanus: Ingo Normet: Muidugi on pisaraid valus vaadata. Aga on hea, kui inimene saab aru, et tema koht pole teatrikoolis, Õhtuleht 27.3.2010. Viitattu 28.10.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Nikolai Ivanovitš Dubov** (ven. Никола́й Ива́нович Ду́бов, 4. marraskuuta 1910 Omsk – 24. toukokuuta 1983 Kiova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Nikolai Dubov syntyi työläisperheeseen. Hän työskenteli veturien korjauspajassa ja myöhemmin toimittajana. Toisen maailmansodan aikana hän oli asetehtaalla.

Dubov tuli tunnetuksi lastenkirjailijana 1950-luvun alussa. Hänen teoksensa käsittelevät nuorten aikuistumista ja moraalisia valintoja. Romaaniksi *Gore odnomu* ("Yksin on vaikeaa") yhdistetyt pienoisromaanit *Sirota* ("Orpo", 1955) ja *Žostkaja proba* ("Koetus", 1960) saivat Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1970. Kirjailijan parhaina teoksina pidetään pienoisromaaneja *Maltšik u morja* ("Poika meren rannalla", 1963) ja *Beglets* ("Karkuri", 1966).

Suomennettu teos
----------------

* *Jokiloistot* (*Ogni na reke*). Suom. Paavo Alatalo. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 663–664. Moskva: OLMA-PRESS Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef

 |

 |
**Nikolai Ivanovitš Daurkin** ven. Николай Иванович Дауркин, tšuktšiksi **Tangitan** (1730 Tšukotka, Venäjän kaukoitä – 1792) oli löytöretkeilijä ja tulkki. Hän oli venäläistynyt tšuktši.

Ote Daurkinin laatimasta kartasta vuodelta 1765, jossa näkyvät Dežnjovinniemi, Diomedesaaret ja Alaska.
Daurkin otettiin lapsena vanhemmiltaan venäläisten haltuun, kastettiin ja koulutettiin. Siperian kuvernööri Fedor Soimonov palkkasi hänet parantamaan venäläisten ja tšuktšien välejä.

Daurkin työskenteli 1760-luvun alkupuolella Friedrich Plenisnerin kanssa tehtävänä tutkia Tšuktšien niemimaata ja sen lähimeriä. Plenisner lähetti matkaan retkikunnan, ja 1763–1764 Daurkin ja geodeettikersantti Stepan Andrejev tutkivat Medvežsaaria ja Tšuktšien niemimaata. Matka St. Lawrence Islandille tehtiin kajakilla (*baidarka*). Siltä retkeltä on peräisin tieto, että "Tšuktšien niemimaan kohdalla on maata sekä Koluanmeren (nyk. Itä-Siperian meri) pohjoispuolella että Anadyrinmeren (nyk. Beringinmeri) itäpuolella". Daurkinin kuvaukset tosin olivat hyvin mielikuvituksellisia, Andrejev puolestaan käytti maltillisempaa kieltä. Tiedot kuitenkin levisivät tieteilijöiden luettavaksi, ja osa jopa merkitsi alueita karttoihin. Daurkin kuvaili Norton Soundissa tapaamiaan asukkaita, jotka kuvauksen perusteella voi tunnistaa ortodokseiksi ja siten venäläisiksi. Tarinoiden mukaan he olisivat olleet haaksirikkoutuneiden venäläisten jälkeläisiä,.

Daurkin liittyi 1787 Joseph Billingsin retkikuntaan yhdessä Ivan Kobelevin kanssa. Hän toimi oppaana ja tulkkina valmisteltaessa venäläisten käyntiä tšuktšien luona. Vuoden 1791 alkupuolen Daurkin and Kobelev oleilivat Amerikan rannikolla Alaskasta Kheuveren Riverillä saakka. Venäläisasutukselle ei löytynyt sillä matkalla vahvistusta, mutta tarina "kadonneesta Novgorodin siirtokunnasta" jäi elämään, ja se osoitettiin vasta 1940-luvulla sepitteelliseksi.

Lähteet
-------

* Sergey Gorshkov (kuvat) & Andrei Palamartšuk (teksti): *Arktinen helmi, Wrangelinsaari*. Suomentanut Paula Autio. Lumo Publishing, 2016. ISBN 978-952-68496-2-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Robin Inglis: Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Northwest s. 96
2. ↑  Gorshkov, s. 18–19
3. ↑  Alexey V. Postnikov: Outline of the History of Russian Cartography *Regions: a Prism to View the Slavic Eurasian World*.  Arkistoitu 25.4.2013. Viitattu 23.11.2016.  (arkistolinkki)
Horatio Seymour
**Horatio Seymour** (31. toukokuuta 1810 Onondaga, New York, Yhdysvallat − 12. helmikuuta 1886 Utica, New York) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi New Yorkin kuvernöörinä ja oli demokraattien presidenttiehdokas vuonna 1868.

Ura
---

Seymour valittiin Utican pormestariksi ja New Yorkin edustajainhuoneen jäseneksi vuonna 1842. New Yorkin kuvernööriksi hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1852. Kuvernöörinä Seymour kaatoi veto-oikeudellaan alkoholin kieltolain ja vastusti maahanmuuttovastaisia nativisteja. Hän hävisi vuoden 1854 kuvernöörinvaalin.

Seymour valittiin uudelleen kuvernööriksi vuonna 1862. Hän arvosteli presidentti Abraham Lincolnin politiikkaa, erityisesti Emancipation Proclamation -julistusta ja liittovaltiotason asevelvollisuutta. Seymour suhtautuikin jokseenkin myönteisesti New Yorkissa vuonna 1863 puhjenneisiin kutsuntojen vastaisiin mellakoihin. Vuonna 1864 hän hävisi jälleen kuvernöörinvaalin.

Vuonna 1868 Seymour valittiin demokraattien presidenttiehdokkaaksi, kun istuva demokraattipresidentti Andrew Johnson oli menettänyt kannatuksensa. Presidentinvaaleissa Seymour sai 47,3 prosentin kannatuksen ja hävisi republikaanien ehdokkaalle Ulysses S. Grantille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Horatio Seymour Encyclopedia Britannica. Viitattu 26.8.2017.
2. 1 2 3 4  Horatio Seymour New Yorkin osavaltio. Viitattu 26.8.2017.
3. ↑  1868 Presidential Election The American Presidency Project. Viitattu 26.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Horatio Seymour** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Bernardino Luini** (oikealta nimeltään **Bernardino Lovino**) (n. 1470 Luino, Lago Maggiore, Lombardia – n. 1540 ) oli italialainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Luinin elämästä tiedetään hyvin vähän. Hänen kerrotaan syntyneen Luinossa, jossa on yhä jäljellä joitakin freskoja, joiden sanotaan olleen hänen varhaisimpia töitää. Näyttää siltä, että Luini opiskeli maalausta Vercellissä Gerolamo Giovenonen johdolla. Luini muutti isänsä kanssa Milanoon noin vuonna 1500, jossa hän maalasi useita freskoja palatseihin ja kirkkoihin kaupungissa ja sen ympäristössä. Tunnetuimpia ovat Sesto San Giovannissa sijaitsevan Villa Peluccan freskot. Häntä pidetään yhtenä Leonardo da Vincin merkittävimmistä seuraajista. Sekä Luinin että Giovanni Antonio Boltraffion sanotaan työskennelleen suoraan Leonardon alaisuudessa. Hän sai merkittäviä vaikutteita lombardialaisesta koulukunnasta.

Vuonna 1507 hänellä oli monia toimeksiantoja, vuonna 1512 hän työskenteli Chiravallassa ja Milanossa, vuonna 1516 Legnanossa. Vuosina 1522–1524 hän työskenteli Milanon suuressa luostarissa kreivi Bentivoglion toimeksiannosta ja hän oli Saronnossa vuonna 1525. Vuosina 1529 ja 1530 hän työskenteli Luganossa ja Milanon suuren luostarin sivukappelissa. Hänen kuolinvuotensa on eri asiakirjojen mukaan välillä 1532–1547.

Luini tunnetaan Madonna-maalauksistaan ja freskoista, joissa oli uskonnollisia tai mytologisia aiheita. Hänet tunnettiin erityisesti siroista naishahmoista.

* Ruusupuutarhan Neitsyt Maria*Ruusupuutarhan Neitsyt Maria*
* Kylpevät naiset, Villa Pelucca*Kylpevät naiset*, Villa Pelucca
* Naisen muotokuva*Naisen muotokuva*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bernardino Luini *Catholic Encyclopedia*.  1910. Viitattu 03.10.2022.
2. 1 2 3 4  Bernardino Luini *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 03.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bernardino Luini** Wikimedia Commonsissa
Departementti Uruguayn kartalla.
**Colonia** on yksi Uruguayn departementeista. Sen pääkaupunki on Colonia del Sacramento.
Departementin pinta-ala on 6 106 km² ja vuonna 2009 arvioitu väkiluku oli 120 850 henkeä.

Colonia sijaitsee Uruguayn lounaiskolkassa Argentiinan vastaisella rajalla, ja se on ollut strategisesti tärkeä portugalilaisille ja espanjalaisille 1600-luvulta asti. Pääkaupunki Colonia del Sacramento on Unescon maailmanperintökohde, ja suuri osa alueen matkailusta keskittyy sinne. Carmelon kaupunki tunnetaan viineistään. Se on ainoa José Gervasio Artigasin perustama kaupunki.

Lähteet
-------

1. ↑  Departments Citypopulation
2. ↑  Colonia Uruguay Daily News

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Colonia (departementti)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uruguayn departementit |
| --- |
|  |
| 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandú
* Río Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 | Uruguay |

 |
Jurlan piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Jurlan piiri** (ven. Юрлинский район, *Jurlinski raion*; komipermjakiksi Ю́рла райо́н, *Jurla raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 3 831 neliökilometriä. Asukkaita on 10 900 henkeä (vuonna 2009).

Jurlan piiri sijaitsee Permin Komin keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kotšovon, idässä Kosan ja etelässä Kudymkarin piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen. Pinta-alasta yli 80 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat rautamalmi, savet, hiekka, sora ja turve. Seudulla virtaavat Kosan sivujoet Jum, Lopva ja Lopan.

Piiriin kuluu kolme maalaiskuntaa: Jurla, Ust-Berjozovka ja Ust-Zula. Hallinnollinen keskus on Jurlan kylä, josta on 34 kilometriä Kudymkariin. Asutuskeskuksia on yhteensä 94.

Muusta Permin Komista poiketen Jurlan piirin asutus on vanhastaan venäläistä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan venäläiset muodostavat 95,8 % ja komipermjakit 3 % väestöstä. Kaupunkiväestöä ei ole.

Piirin kautta kulkee Kudymkarin ja Gainyn välinen asfaltoitu maantie. Talous perustuu puunhankintaan ja -jalostukseen sekä maatalouteen, joka on erikoistunut lihan ja viljan tuotantoon.

Piirissä on 23 lastentarhaa, 18 koulua, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, 22 kulttuuri- ja vapaa-ajankeskusta, kirjastolaitos ja museo.

Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Jurlan koulu- ja sairaalarakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Jurlinski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*.  Arkistoitu 31.3.2012. Viitattu 26.2.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 26.2.2010. (venäjäksi)
3. 1 2  Komi-permjatski avtonomnyi okrug: Jurlinski raion *komiokrug.ru*.  Arkistoitu 10.7.2009. Viitattu 26.2.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Portal pravitelstva Permskogo kraja: Jurlinski munitsipalnyi raion *permkrai.ru*.  Arkistoitu 15.10.2011. Viitattu 26.2.2010. (venäjäksi)
5. ↑  Permski regionalnyi server: Jurlinski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 26.2.2010. (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
Horik vuonna 1680 tehdyssä kaiverruksessa.
**Horik I** (myös muodossa *Hårik*, tansk. *Haarik den Gamle*) oli tanskalaisten viikinkien (daanien) kuningas vuosina 827–854 ja jo sitä ennen kanssahallitsija vuodesta 813. 

Horik oli kuningas Godfredin poika. Tanska solmi vuonna 825 Aachenin rauhan frankkien kuninkaan Ludvig Hurskaan kanssa. Horik kuitenkin rikkoi rauhansopimuksen hyökkäämällä vuonna 834 suurella laivastolla Friisiaan ja myöhemmin ryöstämällä Pohjanmeren kauppakeskus Dorestadin (myöhemmässä Hollandissa). Dorestad rakennettiin uudestaan, mutta kun suurtulva tuhosi sen vuonna 864, se ei enää elpynyt. Horikin johtamat tai hänen käskyttämänsä tanskalaiset tekivät lähes vuosittain 830-luvulla hävitysretkiä Englantiin ja Ranskaan. Vuonna 845 he ryöstivät Hampurin, ja luultavasti Horikin käskystä viikinkipäällikkö Ragnar Lodbrok (Karvahousu) hyökkäsi Seinejoelle ja vaati Pariisilta suuren danegeldin eli tanskalaisveron. Englannissa Horik perusti tukikohdan Thamesjoen suulle.

On väitetty, että viikinkien hyökkäykset Länsi-Eurooppaan heikensivät Horikin auktoriteettia, koska hän ei kyennyt hallitsemaan soturipäälliköitään. Niinpä vuonna 850 Horik I ja kaksi hänen nepoteiksi nimitettyä veljenpoikaansa jakoivat valtakunnan kolmeen osaan, mikä väliaikaisesti lopetti maan yhtenäisen kuninkuuden.  Vuonna 854 Horikin veljenpoika Guttorm, jonka Horik oli ajanut maanpakoon, saapui hoviin ja vaati valtakuntaa itselleen. Syntyi kolmepäiväinen taistelu, jonka aikana kuningas Horik I ja nepottikuninkaat saivat surmansa, samoin kuin Guttorm ja monet viikinkipäälliköt. Kuninkuuden sai Horikin alaikäinen poika Horik II.

Horikia ei mainita monessakaan oman aikansa lähteessä. Saxo Grammaticuksen *Tanskan kronikassa Gesta Danorum* hänet mainitaan vain yhdessä osiossa nimellä Erik. Monissa vanhoissa lähteissä tämän ajan kuninkaana pidetään Ragnar Lodbrokia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikki Kirkinen: *Otavan suuri maailmanhistoria, osa 7. Euroopan synty*, s. 196–197. Helsinki: Otava, 1984. ISBN 951-1-07689-2.
2. 1 2  Haarik den Gamle. Dansk biografisk leksikon. Viitattu 23.4.2023. (tanskaksi)
**Niccolò Campriani** (s. 6. marraskuuta 1987 Firenze) on italialainen kivääriampuja ja kolminkertainen olympiavoittaja. 177 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Campriani edustaa CS Esercitoa.

Ura
---

Campriani voitti olympiakultaa 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Samoista kisoista hän saavutti myös hopeaa 10 metrin ilmakivääristä. Campriani oli mukana myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Campriani voitti sekä 10 metrin ilmakiväärin että 50 metrin kiväärin asentokilpailun.

MM-kilpailuista Camprianilla on yksi kulta 50 metrin kiväärin asentokilpailusta vuodelta 2010 Münchenistä. EM-kilpailuista hänellä on aikuisten tasolta kaksi kultaa, yksi hopea ja yksi pronssi. Nuorten tasolta EM-kilpailuista hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi. Campriani on voittanut ammunnan maailmancupin finaalin kerran, vuonna 2013 Münchenissä.

Hänen valmentajanaan toimii Gaby Bullmann.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |