recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Frans Mikael Sandstedt
**Frans Mikael Sandstedt** (17. syyskuuta 1899 Taivassalo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Esaias Sandstedt ja Amanda Lindholm.

Jääkärikausi
------------

Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Sandstedt saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa kaatui 3. huhtikuuta 1918. Sandstedt oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Taivassalossa. Hänet haudattiin Taivassalon valkoisten sankarihautaan.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Varavääpeli 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Evert Mäkelä
**Evert Mäkelä (Mäkinen)** (2. huhtikuuta 1892 Orivesi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajan.

Perhe ja koulutus
-----------------

Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 24. joulukuuta 1916
* Vänrikki 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Simo Syrjävaara** (s. 14. kesäkuuta 1943 Rauma) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja -vaikuttaja sekä entinen pelaaja.

Pelaajaurallaan Syrjävaara edusti Rauman Palloa, Åbo IFK:ta, Upon Palloa, Lahden Reipasta ja Kuusysiä. ÅIFK:ssa pelatessaan hän voitti Suomen cupin 1965. Maajoukkueessa Syrjävaara pelasi 26 A-maaottelua vuosina 1960–1968.

Peliuran päätyttyä Syrjävaara ryhtyi valmentajaksi. Palloliiton organisaatioon hän liittyi vuonna 1973 liiton ensimmäisenä päätoimisena valmentajana. Aluksi hän valmensi alle 23-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuosina 1976–1978 Syrjävaara oli A-maajoukkueen valmentajana päävalmentaja Aulis Rytkösen kanssa. Miesten maajoukkueesta Syrjävaara siirtyi väliaikaiseksi päävalmentajaksi naisten maajoukkueeseen 1978 ja vuosina 1979–1990 hän valmensi poikien maajoukkueita. 1990-luvun hän toimi Palloliiton nuorisopäällikkönä. Vuoden 1999 lopussa Syrjävaara valittiin valmentajaksi Suomen futsalmaajoukkueeseen, jossa hän jatkoi eläkkeelle jäämiseensä asti vuoden 2004 lopussa.

Syrjävaara on palkittu urastaan useilla Palloliiton tunnustuksilla, kuten esimerkiksi Erik von Frenckell -mitalilla. Hänet on myös valittu vuoden valmentajaksi 1981, ja harrastejalkapallon SM-turnaus on nimetty hänen mukaansa Simo Syrjävaara Cupiksi. Vuonna 2008 Syrjävaara sai Captain’s Ball -palkinnon tunnustuksena pitkästä työstään jalkapallon hyväksi.

Lähteet
-------

* Olin, Maria: Simo Syrjävaara – suomalaisen jalkapallon elävä legenda  21.7.2008. Palloliitto. Viitattu 5.11.2008. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Suomen Cup-mestarit 1955–2007 Palloliitto.  Arkistoitu 28.12.2010. Viitattu 5.11.2008.
2. 1 2  Simo Syrjävaaran esittely (pdf) Palloliitto. Viitattu 5.11.2008. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Yrjö Lautela & Göran Wallén: *Rakas jalkapallo – sata vuotta suomalaista jalkapalloa*, s. 99. Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3.
4. ↑  Futsalmaajoukkue Simo Syrjävaaran komentoon.  *Helsingin Sanomat*, 31.10.1999.
5. ↑  Suomen Jalkapallovalmentajat ry:n vuoden valmentajat 1981- Suomen Jalkapallovalmentajat ry.  Arkistoitu 20.3.2008. Viitattu 5.11.2008.
6. ↑  Captain’s Ball Simo Syrjävaaralle  3.12.2008. Palloliitto.  Arkistoitu 10.1.2009. Viitattu 4.12.2008.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**uusi palkinto** | **Suomen vuoden jalkapallovalmentaja**1981 | Seuraaja:**Keijo Voutilainen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Juhani Nirkkonen** | **Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana**1978 | Seuraaja:**Kaj Österberg** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Timo Liekoski** | **Suomen futsalmaajoukkueen päävalmentajana**2000–2004 | Seuraaja:**Jouni Pihlaja** |
**Mamadou Hamidou Niang** (s. 13. lokakuuta 1979 Matam, Senegal) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Al-Saddia.

Ura
---

Mamadou Niang siirtyi 18-vuotiaana Le Havren nuorisojoukkueesta Troyesiin. Vuonna 2003 Niang lainattiin loppukaudeksi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Metziin. Siellä hän teki 12 ottelussa 5 maalia ja auttoi Metziä palaamaan takaisin pääsarjaan kaudeksi 2003–2004. Silloinen Metz-valmentaja Jean Fernandez olisi halunnut tehdä lainasopimuksesta pysyvän siirron, mutta se kuitenkin epäonnistui ja Niang siirtyi Troyesista Strasbourgiin.

Kaudella 2004–2005 Mickaël Pagis siirtyi Strasbourgiin Niangin seuratoveriksi, jossa he myöhemmin muodostivat tehokkaan kärkiparin. He tekivät yhdessä yhteensä 27 maalia liigakauden aikana. Strasbourg selvisi Ranskan liigacupin finaalin Caenia vastaan. Strasbourg voitti ottelun, ja näin varmisti historiansa toisen liigacup-pokaalin.

Vuonna 2005 Niang siirtyi Marseilleen 7 miljoonan euron siirtosummalla. Kauden 2007–2008 päätyttyä Niang oli liigan toiseksi paras maalintekijä 18 osumallaan.

Elokuussa 2010 Niang siirtyi Marseillesta turkkilaiseen Fenerbahçeen 8 miljoonan euron siirtosummalla. Hän vietti seurassa yhden kauden tehden 29 ottelussa 15 maalia.

Syyskuussa 2011 Niang siirtyi qatarilaiseen Al-Saddiin 7.5 miljoonan euron siirtosummalla.

### Maajoukkue

Niang on edustanut Senegalia kolmesti Afrikan-mestaruuskilpailuissa, vuosina 2004, 2006 ja 2008.

Saavutukset
-----------

* Ranskan mestaruus: 2010
* Ranskan liigacup: 2005, 2010
* Ranskan cupin hopeaa: 2006, 2007
* Ranskan pääsarjan paras maalintekijä (18 maalia) kaudella 2009-2010

Lähteet
-------

1. ↑  Niang joins Fenerbahce

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamadou Niang** Wikimedia Commonsissa

* Mamadou Niangin Ranskan liigan tilastot (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Eleanor Marx
**Eleanor "Tussy" Marx** (16. tammikuuta 1855 – 31. maaliskuuta 1898) oli saksalais-englantilainen kirjailija, poliittinen aktivisti ja kääntäjä. Hän oli Karl Marxin nuorin tytär.

Eleanor Marx oli jo hyvin nuorena kiinnostunut politiikasta. Kuusitoistavuotiaana hänestä tuli isänsä sihteeri, ja hän seurasi isäänsä sosialistien kokouksiin eri puolille maailmaa. Karl Marx jätti viime vuosinaan Eleanorin huoleksi *Pääoman* englanninkielisen laitoksen ja muiden keskeneräisten tekstiensä julkaisun. Vuonna 1884 Eleanor Marx oli perustamassa Socialist League -järjestöä. Muita perustajajäseniä olivat muun muassa William Morris ja Edward Aveling.

1880-luvulla Eleanor Marx kiinnostui teatterista ja kirjallisuudesta. Hän uskoi, että taide olisi sopiva väline edistämään sosialismia ja feminismiä. Marx oli myös merkittävä kääntäjä, ja hän käänsi englanniksi muun muassa Gustave Flaubertin *Rouva Bovaryn* ja Henrik Ibsenin *Kansanvihollisen*.

Vuonna 1898 Eleanor Marx sai selville, että hänen kumppanillaan Edward Avelingilla oli suhde nuoreen näyttelijättäreen. Marx ehdotti Avelingille kaksoisitsemurhaa. Marx teki itsemurhan Avelingilta saamallaan myrkyllä, mutta Aveling perui päätöksen omalta kohdaltaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eleanor Marx *Spartacus Educational*. Viitattu 29.8.2009. englanti
2. ↑  Eleanor Marx Marxists Internet Archive. Viitattu 30.8.2009.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**John Molinari** (1912 San Francisco – 1989 San Francisco) oli yhdysvaltalainen pianoharmonikkavirtuoosi, jota pidetään eräänä alan suurista nimistä erityisesti taituruutensa ja tulkintakykynsä vuoksi.

Tausta ja koulutus
------------------

John oli italialaisperäisen siirtolaisperheen ainut poika. Jo nelivuotiaana hän sai vanhemmiltaan pienen harmonikan, jossa oli kaksi bassoääntä. Kahdentoista ikäisenä hän esiintyi jo häissä ja tanssisoittajana. Teini-iässä hän oli mukana vaudeville-näytöksissä ympäri Kalifornian. Hän opiskeli pianonsoittoa ja musiikin teoriaa Adolph Finkin johdolla, joka oli puolestaan ollut Antonín Dvořákin oppilas.

Ura ja elämä
------------

Toisen maailmansodan aikana John oli viihdytyskiertueilla eteläisellä Tyynellä Valtamerellä. Sodan jälkeen hän esiintyi konserttitaloilla ja klubeilla eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa. Hän esiintyi yhdessä muun muassa oopperasopraano Jamilla Novotnan, The Andrews Sistersin sekä vaudeville-tähtien Veloz ja Yolanda kanssa, minkä lisäksi hän oli usein Fred Waringin mukana kansallisissa radio-ohjelmissa.

Vuodesta 1949 lähtien hän teki useita soololevytyksiä, soittaen enimmäkseen omia sovituksiaan. Levytysuransa myötä hän teki vuonna 1952 kiertueet Havaijilla ja Islannissa, minkä jälkeen hän rajoitti kiertue-elämää perhesyistä, esiintyen vain valikoiduissa yökerhoissa, kuten New Yorkin Waldorf Astoriassa ja San Franciscon Fairmont Hotelissa.

Vuosina 1967, 1969 ja 1972 Molinari kiersi yhdessä Veikko Ahvenaisen kanssa Euroopassa, Skandinaviassa, Baltian maissa ja Neuvostoliitossa. Muutoin hän pysytteli enimmäkseen San Franciscossa, jossa hän konsertoi ja opetti harmonikansoittoa aina kuolemaansa asti.

Myös Billboard huomioi, että John Molinari vieraili Helsingissä syksyllä 1967.

Molinarin tuotantoa on julkaistu myös postuumisti hänen kuolemansa jälkeen, esimerkiksi konserttitaltioinnit hänen ja Veikko Ahvenaisen yhteiskonserteista Michiganista vuosilta 1966 ja 1968

John Molinari Jr.
-----------------

Molinarin poika, John Molinari Jr. (1944 – 23. lokakuuta 1996), oli myös taitava harmonikansoittaja, joka esiintyi yhdessä isänsä kanssa sekä useissa musikaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Accordia Records: John Molinari *accordia.org*.  2007. Accordia Records. Viitattu 18. marraskuuta 2007.
2. ↑  Billboard, SEPTEMBER 30, 1967, PAGE 37
3. ↑  CD Review: John Molinari and Veikko Ahvenainen: The historic recordings *The Free-Reed Review*.  2005. Viitattu 18. marraskuuta 2007. (englanniksi)
4. ↑  Obituary John Molinari *News: The Squeeze*.  8. marraskuuta 1996. Accordions Worldwide. Viitattu 18. marraskuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Molinarin kuva ja biografia suomeksi Akkordia-levyjen sivustolla
Tässä kuvassa lentokoneen matkustamosta näytöillä näkyvät kuvat ovat *de minimis* -säännön mukaan vähäpätöisiä.
**De minimis** on latinankielinen ilmaisu tarkoittaen ilmaisua "pienimmistä seikoista", yleensä fraaseissa *de minimis non curat praetor* tai *de minimis non curat lex*, tarkoittaen, että laki ei ole kiinnostunut itsestään selvistä asioista. Ilmaus on uuslatinaa, ja sen varhaisin käyttö on 1600-luvulta.

De minimis -periaatteen mukaan oikeus ja oikeudelliset prosessit eivät ole tarkoitettu merkityksettömien asioiden selvittelyyn. Yleisemmin se tarkoittaa, ettei oikeusprosessia ole syytä käynnistää vähäisten tai merkityksettömien asioiden vuoksi. Periaatetta käytetään yleisesti EU:n kilpailuoikeudessa ja yhdysvaltalaisessa hallintolainkäytössä.

Riskien arvioinnissa "de minimis" viittaa sellaiseen riskitasoon, jonka katsotaan olevan liian pieni huomioitavaksi.

Esimerkkejä "de minimis" -säännön käytöstä
------------------------------------------

Oikeudet eivät aina hyväksy muokattujen public domain -ohjelmistojen tekijänoikeuksia, jos muokkaukset katsotaan "de minimis" -tyyppisiksi eli vähäpätöisiksi.

EU:n kilpailulainsäädännössä jotkut sopimukset, jotka rikkovat EC sopimuksen artiklaa 81(1) katsotaan olevan "de minimis" eli vähäpätöisiä ja siten hyväksyttyjä. Toimialan sisäiset kilpailijoiden väliset sopimukset katsotaan "de minimis" -säännöllä vähäpätöisiksi, jos sopimusosapuolten markkinaosuus on 10 % tai vähemmän. Toimitusketjun sisäiset sopimukset, jossa sopimusosapuolet toimivat toimitusketjun eri tasoilla, saavat kattaa 15 % tai pienemmän markkinaosuuden.

EU:n "de minimis" sääntö koskien valtion tukea yrityksille sallii julkisista varoista tukea yksittäistä yritystä vastikkeettomasti 200 000 eurolla kolmen vuoden aikana.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **De minimis**.
1. ↑  Literally, "the law does not concern itself with trifles." Ehrlich, Eugene, *Amo, Amas, Amat and More*, p. 100 (New York, Harper Row 1985). ISBN 0-06-272017-1.
2. 1 2  Kaius Tuori: *Lakimieslatinan käsikirja*, s. 41. Helsinki: Edita, 2017.
3. ↑  National Library of Medicine Toxicology Glossary - Risk *De minimis* (Arkistoitu – Internet Archive) 2007
4. ↑  Free Expression Policy Project Trashing the Copyright Balance 2007
5. ↑   "Commission Notice on agreements of minor importance which do not appreciably restrict competition under Article 81(1) of the Treaty establishing the European Community (*de minimis*)"  (2001-12-22). *Official Journal of the European Communities* **2001/C** (368/07): 13–5. Luxembourg: Office for Official Publications of the European Communities. OCLC 52301298. Viitattu 2008-08-20. [vanhentunut linkki]
6. ↑  COMMISSION REGULATION (EC) No 1998/2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
Robert Cheruiyot Bostonin maratonilla vuonna 2006.
**Robert Kipkoech Cheruiyot** (s. 26. syyskuuta 1978 Kapsabet) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka on erikoistunut maratonille.

Cheruiyot voitti vuonna 2002 Milanon maratonin ajalla 2.08.59. Seuraavana vuonna hän oli paras Bostonin maratonilla ajalla 2.10.11 ja sijoittui lisäksi kolmanneksi Milanon maratonilla. Vuonna 2005 hän oli viides Bostonin ja neljäs New Yorkin maratonilla.

Cheruiyot voitti vuoden 2006 Bostonin maratonin reittiennätyksellä 2.07.14, joka rikkoi Cosmas Ndetin vuonna 1994 juokseman aiemman ennätyksen yhdellä sekunnilla. Tulos on myös hänen oma ennätyksensä. Cheruiyot voitti samana vuonna myös Chicagon maratonin ajalla 2.07.35, vaikka kaatuikin selälleen juuri ollessaan ylittämässä maalilinjaa. Hän löi päänsä katuun ja joutui olemaan vammojensa vuoksi kaksi päivää sairaalassa.

Vuonna 2007 Cheruiyot voitti jälleen Bostonin maratonin juostuaan ajan 2.14.13, ja sijoittui lisäksi neljänneksi Chicagon maratonilla. Vuonna 2008 hän voitti Bostonin maratonin kolmannen kerran peräkkäin – ja kaikkiaan neljännen kerran – ajalla 2.07.46. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui maratonilla viidenneksi ja saman vuoden New Yorkin maratonilla toiseksi.

Cheruiyot voitti vuosina 2006–2007 kilpaillun ensimmäisen World Marathon Majors -kilpailusarjan.

Lähteet
-------

1. ↑  ROBERT KIPKOECH CHERUIYOT *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  NOM: Cheruiyot Kipkoech Robert *marathoninfo.free.fr*. Viitattu 2.11.2009. (ranskaksi)
3. ↑  Kenyans Dominate 2006 Boston Marathon *thebostonchannel.com*.  17.4.2006.  Arkistoitu 19.11.2009. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Robert Cheruiyot Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 25.8.2009.
5. ↑  Men's winner and several women's national records tumble in Chicago Marathon *IAAF.org*.  22.10.2006. Viitattu 21.4.2008. (englanniksi)
6. ↑  Changed circumstances for Cheruiyot and Wami - World Marathon Majors  6.11.2007. IAAF. Viitattu 24.4.2008. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Kalle Edvin Ekvall
**Kalle Edvin Ekvall** (22. tammikuuta 1890 Tyrvää – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli käynyt kansakoulun ja työskenteli Tyrväällä työmiehenä ennen jääkäriksi Saksaan lähtöään. Hänen äitinsä oli Karoliina Fredrika Ekvall.

Ekvall kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Aa-joen ja Riianlahden taisteluissa. Riianlahden taisteluissa hän haavoittui 25. marraskuuta 1916. Hänen ylennettiin Hilfsgruppenführeriksi 31. toukokuuta 1917 ja jääkärivaravääpeliksi 11. helmikuuta 1918. Suomeen hän saapui jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918, Vaasaan.

Suomen sisällissodassa hän palveli joukkueenjohtajana 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa, jonka riveissä hän kaatui Kalevankankaalla Tampereen valtauksen yhteydessä. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tyrväällä. Hänet on haudattu Tyrvään vanhalle hautausmaalle valkoisten sankarihautaan.

Kunniamerkit
------------

Jääkärimerkki
* Vapaudenristi IV miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki

Lähteet
-------

* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* *Suomen sotasurmat 1914-1922* © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.

### Viitteet

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
3. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Reima Kokko** (s. 26. maaliskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.

Pelaajaurallaan Kokko edusti Helsingin Jalkapalloklubia, Kiffeniä, Finnairin Palloilijoita ja Vantaan Palloa. Pisimpään Kokko pelasi Kiffenissä, jota hän edusti yhteensä 11 kauden ajan. Pelatessaan 1979–1981 HJK:ssa yhden Suomen mestaruuden voittanut Kokko pääsi myös maajoukkueeseen ja pelasi yhteensä kuudessa maaottelussa.

FinnPa pelasi 2. divisioonassa, kun Reima Kokko tuli seuran valmentajaksi vuonna 1989. Hänen johdollaan FinnPa nousi 1. divisioonaan ja kauden 1992 päätteeksi Veikkausliigaan. Veikkausliigassa Kokko valmensi FinnPaa kaksi kautta ja parhaimmillaan saavutti 5. sijan nousua seuranneella kaudella. FinnPasta Kokko siirtyi 2. divisioonassa pelanneen Kiffenin valmentajaksi joulukuussa 1994. Hänet pestattiin naisten maajoukkueen valmentajaksi keväällä 1996 Nils Suomalaisen erottua tehtävästään. Kokko jatkoi aluksi myös Kiffenin valmentajana. Maajoukkuevalmentajana Kokko jatkoi vuoden 2000 marraskuuhun asti, jolloin hän erosi Suomen hävittyä Ruotsille EM-jatkokarsinnassa. Kokon valmentamana Suomi oli lähellä myös 1999 MM-kisoihin pääsyä, mutta hävisi lopulta jatkokarsinnassa Venäjälle.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Järviö: Nimekkäitten valmentajien divisioona.  *Helsingin Sanomat*, 4.5.1991.
2. 1 2  Reima Kokko Kiffenin valmentajaksi.  *Helsingin Sanomat*, 2.12.1994.
3. ↑  Finland 1993 RSSSF. Viitattu 13.11.2008.
4. ↑  Ilkka Suomalainen: Valmentaja Kokko ilmoitti eroavansa.  *Helsingin Sanomat*, 6.11.2000.
5. ↑  Heikki Miettinen: Haave MM-kisoista eli vain hetken.  *Helsingin Sanomat*, 12.10.1998.
6. ↑  Suomalainen erosi, Kokko tilalle.  *Helsingin Sanomat*, 29.3.1996.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nils Suomalainen** | **Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana**1996–2000 | Seuraaja:**Michael Käld** |
**Santiago Ezquerro Marín** (s. 14. joulukuuta 1976 Calahorra, Logroñon maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.

Ura
---

Ezquerro on pamplonalaisen Osasunan kasvatti, mutta ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki madridilaisessa Atléticossa 21. syyskuuta 1996 vierasottelussa Logroñésia vastaan.

Vuodet 1998–2005 Ezquerro edusti bilbaolaista Athleticia, jossa hän nousi lopullisesti avauskokoonpanon pelaajaksi. Vuonna 2005 hän siirtyi Barcelonaan, jonka kanssa hän oli voittamassa sekä Espanjan pääsarjamestaruutta että Mestarien liigaa vuonna 2006. Peliaika joukkueessa oli kuitenkin vähissä, ja sopimuksen umpeuduttua kesällä 2008 Ezquerro palasi takaisin kasvattajaseuraansa Osasunaan, joka oli tällä välin noussut takaisin pääsarjaan. Paluu ei sujunut odotetusti ja muun muassa loukkaantumisten vuoksi Ezquerro pelasi vain kymmenessä sarjaottelussa. Kesällä 2009 Ezquerro ja seura purkivat sopimuksensa vuoden etuajassa.

Ezquerro on pelannut kerran Espanjan maajoukkueessa, 5. syyskuuta 1998 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.

Saavutukset
-----------

* Espanjan pääsarjamestaruus: 2006
* Espanjan supercup: 2005, 2006
* Mestarien liiga: 2006

Lähteet
-------

1. ↑  Ficha del jugador LFP. Viitattu 6.8.2008. (espanjaksi)
2. ↑  El CA Osasuna ficha al delantero Santi Ezquerro  29.7.2009. CA Osasuna.  Arkistoitu 5.8.2008. Viitattu 6.8.2008. (espanjaksi)
3. ↑  El CA Osasuna y Ezquerro acuerdan rescindir el contrato  15.7.2009. CA Osasuna.  Arkistoitu 18.7.2009. Viitattu 27.7.2009. (espanjaksi)
4. ↑  Jugadores de la selección Fútbol en la Red. Viitattu 6.8.2008. (espanjaksi)
Jaakko August Hammar
**Jaakko August Hammar** (28. helmikuuta 1883 Jurva – 23. huhtikuuta 1918 Kellomäki Terijoki) oli suomalainen jääkärialiupseeri.

Hammarin vanhemmat olivat ajuri Matti Hammar ja Serafia Juhontytär Lilja. Hammar kävi kansakoulun ja työskenteli ammatikseen lämmittäjänä.

Jääkäriaika
-----------

Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Hammar liittyi 19. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksan armeijaan, jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Saksasta Hammar saapui 25. helmikuuta 1918 takaisin Suomeen, jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan *jefreitteriksi* ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hammar otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella (Näsilinna) ja viimein Kuokkalassa, jossa hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918.

Kuollessaan Hammar oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* *Suomen sotasurmat 1914-1922* © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Jefreitteri 11. helmikuuta 1918
* Aliupseeri 10. huhtikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Martin Koukal** (s. 25. syyskuuta 1978 Nové Město na Moravě) on tšekkiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä, maailmanmestari.

Koukalin uran suurin saavutus on 50 kilometrin vapaan hiihtotavan maailmanmestaruus Val di Fiemmestä 2003. Hän oli noin 15 sekuntia hopeamitalisti Anders Södergreniä nopeampi ja lähes 45 sekuntia pronssille yltänyttä Jörgen Brinkiä nopeampi. Samoissa kisoissa hän sijoittui sprintissä viidenneksi, takaa-ajossa kuudenneksi ja oli seitsemänneksi sijoittuneen viestijoukkueen jäsen. Seuraavissa MM-kilpailuissa Oberstdorfissa hän sai sprinttiviestin pronssia yhdessä Dušan Kožíšekin kanssa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 50 kilometrillä seitsemäs ja yhdistelmäkilpailussa yhdeksäs. 

Koukal kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Naganossa 1998. Hän sijoittui Salt Lake Cityssä 2002 kymmenenneksi sprintissä ja seitsemänneksi viestissä. Torinossa 2006 hän oli 50 kilometrillä seitsemäs. Vancouverissa 2010 hän hiihti ankkuriosuuden pronssia saaneessa Tšekin viestijoukkueessa ja oli kuudes parisprintissä.

Maailmancupissa Koukal debytoi kaudella 1997–1998. Hän ei ole voittanut yhtään henkilökohtaista osakilpailua, mutta on sijoittunut kahdesti sprinttikilpailuissa palkintokorokkeelle. Viestikilpailuissa hän on kuitenkin voittanut yhden osakilpailun; tämä tapahtui Davosissa 9. joulukuuta 2007. 

Hänen pikkuveljensä Petr (s. 1982) on jääkiekkoilija.

Lähteet
-------

* Martin Koukal Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jokerisentteri: "Pelaajille pahin paikka"  16.9.2014. Iltalehti.fi. Viitattu 17.9.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Väinö Alfred Junnila** (30. syyskuuta 1893 Helsinki – 8. lokakuuta 1934) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat sähköliikkeen omistaja Frans August Junnila ja Anna Liisa Karittala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Tyyne Margareta Johanna Salovaaran kanssa.

Opinnot
-------

Junnila kävi kolme luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Junnila työskenteli asentajana Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn moottoripyöräkurssin.

Suomen sisällissota
-------------------

Junnila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi komppanian vääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Junnila palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonassa, josta hänet siirrettiin 30. kesäkuuta 1918 alkaen Jääkäripataljoona n:o 4:ään, joka tunnettiin myöhemmin ensin nimellä Jääkäripataljoona n:o 2 ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Pataljoonassa hänen toimensa oli olla pataljoonan aseupseeri. Hänet siirrettiin aseupseerin paikalta 7. marraskuuta 1918 alkaen Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, joka taasen tunnettiin myöhemmin nimellä Viipurin rykmentti. Rykmentissä hän palveli ensin nuorempana upseerina ja 1. kesäkuuta 1919 alkaen 8. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1919 ja siirtyi isänsä perustamaan sähköliikkeeseen töihin Pietarsaareen.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916
* Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 2. huhtikuuta 1918
* Vänrikki 27. toukokuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Frans Erkki Leppänen
**Frans Erkki Leppänen** (4. lokakuuta 1889 Tyrvää – 26. maaliskuuta 1918 Tampere) oli jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Juho David Leppänen ja Heta Kristiina Erkintytär.

Jääkärikausi
------------

Leppänen kävi kansakoulun ja työskenteli sähköasentajana Tyrväällä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan palattua rintamalta 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joellaja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Leppänen astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan valan Suomen valtiolle ja allekirjoitettuaan palvelussitoumuksen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet komennettiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, missä joukossa hän osallistui taisteluun Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tyrväällä. Hänet haudattiin Tyrvään valkoisten sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekan kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Mazarrón** on kunta Murcian alueella kaakkoisessa Espanjassa.

Kunnan väkiluku vuonna 2016 oli 30 704. Kunnan keskustaajaman lisäksi tärkeä asutuskeskittymä on Puerto de Mazarrón, josta lännessä Bolnuevoon asti ulottuvien hiekkarantojen läheisyyteen on kasvanut rannalle lomakylä.

Nähtävyyksiä
------------

Mazarrónin ja Cartagenan välisellä Tiñosonniemellä on ennen Espanjan sisällissotaa rakennettu linnoitus. Siihen kuuluvat Castillitosin, Jorelin ja Atalyon rannikkotykistöpatterit suojasivat Cartagenan laivastotukikohtaa.

Liikenne
--------

Lähin lentoasema on Murcia-San Javier. Lähimmät lomalennot lentävät pohjoisessa Alicanteen ja etelässä Almeríaan. Molemmista kaupungeista on moottoritieyhteys Mazarrónin luoteispuolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Gun Batteries at Cabo Tiñoso Mazarrón Leisure. Viitattu 8.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mazarrón** Wikimedia Commonsissa

* Mazarrónin kunnan sivusto (espanjaksi)
**John Mayasich** (s. 22. toukokuuta 1933 Eveleth, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Mayasich aloitti uransa high school -aikoinaan. Hänen johdollaan Eveleth High School voitti osavaltionsa mestaruuden neljä kertaa peräkkäin (1948–1951). Myöhemmin Mayasich pelasi NCAA-yliopistosarjassa Minnesota Universityn joukkueessa tehden useita liigan ennätyksiä. Maysich hylkäsi kaikki saamansa tarjoukset NHL-seuroilta ja pysyi amatööripelaajana koko uransa.

Amatöörinä Mayasich pelasi paljon Yhdysvaltojen jääkiekkomaajoukkueessa. Hän osallistui kaksiin olympialaisiin 1956 ja 1960 sekä kuusiin MM-kilpailuihin (1957, 1958, 1961, 1962, 1966 ja 1969). Saldona oli olympiakulta, olympiahopea ja MM-pronssi. Vuonna 1976 Mayasich nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. ↑  John Mayasich *Eliteprospects.com*. Elite Prospects. Viitattu 21.7.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Minnesota Daily -sanomalehden juttu Mayasichistä (Arkistoitu – Internet Archive)
**Petri Tapani Ikkelä** (s. 3. helmikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen harmonikkataiteilija. Hänen instrumenttejaan ovat 1-, 2-, 3- ja 5-riviset harmonikat, melodiabassoharmonikka, concertina, symphonium, accordina sekä bandoneon.

Tausta
------

Petri Ikkelä syntyi Helsingissä Rolf Ikkelän ja kansallispukujen tekemisestä tunnetun Kerttu Ikkelän perheeseen. Harmonikkataiteilija ja pianisti Merja Ikkelä on hänen sisarensa.

Koulutus
--------

Ikkelä on opiskellut Sibelius-Akatemian solisti- ja kansanmusiikkilinjoilla. Hän suoritti musiikin maisterin tutkinnon 1998.

Ura
---

Ikkelä on toiminut konserttimuusikkona, pedagogina, sovittajana, säveltäjänä sekä erilaisten kokoonpanojen johtajana. Hänen kiinnostuksensa kohteita ovat viihdemusiikki, klassinen musiikki ja kansanmusiikki. Hän on myös toiminut studiomuusikkona lukuisissa suomalaisten artistien levytyskokoonpanoissa.

Ikkelä on toiminut useiden orkesterien jäsenenä ja solistina. Kokoonpanoja, joissa hän on ollut aikaisemmin mukana ovat muun muassa Avazona, Bandola, Cuarteto Perello, Innumerable, Katrilli, Los Leotardos, Jaakko Salon Tango-orkesteri, Pedro's Heavy Gentlemen ja Tango Libre. Nykyisin hän soittaa useissa etnistä musiikkia ja eritoten argentiinalaista tangoa soittavissa kokoonpanoissa. Esimerkkeinä voidaan mainita Jorma Uotinen Band, Sakari Kuosmanen Band sekä Taljanka. Hän on mukana myös Otus-orkesteri-nimisessä lastenmusiikkiyhtyeessä

Kotimaan lisäksi hän on konsertoinut muun muassa Pohjoismaissa, useissa Euroopan maissa, Egyptissä, Malesiassa, Pohjois-Koreassa ja Yhdysvalloissa.

Palkinnot
---------

* Nuorison taidetapahtuman harmonikkakilpailun voitto alle 16-vuotiaiden sarjassa 1981
* Suomen pelimannimestaruus 1984

Levytyksiä
----------

* Petri Ikkelä, Accordions bandoneon concertina (Sibelius-Akatemia/Suomen Harmonikkainstituutti, FAICD-14, 1996)
* Chamber Orchestra of Lapland (solisti), Astor Piazzolla (Lapin Kamariorkesteri, LKO 1972, 2002)
* Amuletti (Suomen Harmonikkainstituutti, FAICD-21, 2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 251. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Petri Ikkelä *petri-ikkela.info*. Viitattu 28. huhtikuuta 2008.
3. ↑  Taiteilijoiden Oulunkylä *www.kaupunginosat.net*. Helsinki. Viitattu 28. huhtikuuta 2008.
4. 1 2 3 4  Petri Ikkelä *petri-ikkela.info*.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 28. huhtikuuta 2008.
5. 1 2  Recordings, levytykset *petri-ikkela.info*.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 28. huhtikuuta 2008.
6. ↑  Yhtyeitä, ensembles, bands *petri-ikkela.info*.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 28. huhtikuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Petri Ikkelän sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Íñigo Landaluze Intxaurraga** (s. 9. toukokuuta 1977) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän syntyi Baskimaassa ja aloitti ammattiuransa vuonna 2001. Hän edusti Euskaltel-Euskadi-joukkuetta kesäkuuhun 2009 saakka, jolloin jäi kiinni dopingista. 

Landaluze saavutti 101. sijan ensimmäisessä Ranskan ympäriajossaan vuonna 2003. Hän nousi huomattavaan kansainväliseen maineeseen kesällä 2005, jolloin hän voitti Dauphiné Libéré -ajon Ranskassa. Kohua aiheutti havainto poikkeuksellisen korkeasta testosteronitasosta. Landaluze vapautettiin kuitenkin dopingsyytöksistä, koska testauksessa oli ollut puutteita. Sama henkilö oli tutkinut sekä A- että B-näytteen, mikä ei ole sääntöjen mukaista.

Landaluzen parhaat etappisijoitukset Ranskan ympäriajossa ovat vuoden 2006 kymmenennen etapin kolmas sekä vuoden 2007 seitsemännen osuuden toinen tila. Espanjan ympäriajossa 2006 hän oli 11. etapilla toinen.

Landaluze antoi kaksi Cera-hormonia sisältänyttä dopingnäytettä kesäkuussa 2009: Dauphiné Libérén yhteydessä 7. kesäkuuta ja kilpailujen ulkopuolisessa testissä 16. kesäkuuta. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja lopetti uransa.

Lähteet
-------

* Íñigo Landaluze Trap–Friis-tietokannassa (englanniksi)
* Profiili cyclingarchives.com-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  UCI suspends Landaluze and Serrano for CERA use *cyclingnews.com*.  17.6.2009. Viitattu 12.1.2011. (englanniksi)
3. ↑  Sanctions, Period of Ineligibily, Disqualification *uci.ch*. Viitattu 12.1.2011.
**Tauno Aleksander Juvonen** (4. lokakuuta 1892 Värtsilä - 6. helmikuuta 1918) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Juvonen ja Eva Sofia Määttänen.

Opinnot
-------

Juvonen kävi viisi luokkaa Värtsilän yhteiskoulua ja Suomen liikemiesten kauppaopiston.

Jääkärikausi
------------

Kurssilaisia räjäytysharjotuksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis
Hän työskenteli konttoristina Keskusosuusliike Hankkijalla Helsingissä ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän kävi Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).

Suomen sisällissota
-------------------

Juvonen saapui takaisin Suomeen 31. tammikuuta 1918 oberzugführer Friedel Jacobssonin komennuskunnan mukana ja liittyi Peräpohjolan yhtyneisiin suojeluskuntiin Tervolassa 2. helmikuuta 1918. Hän otti osaa Tervolan taisteluun ja myöhemmin Jacobsonin osaston 4. joukkueenjohtajana Tornion taisteluun, missä hän kaatui 6. helmikuuta 1918. Juvonen haudattiin Tornioon mutta siirrettiin myöhemmin Värtsilän sankarihautaan. 

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 8. tammikuuta 1915
* Gruppenführer 10. tammikuuta 1916
* Zugführer 9. elokuuta 1917
* Kapteeni 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Preussin 2. lk. Rautaristi
 |

Lähteet
-------

* Jernström E: *Jääkärit maailmansodassa*. Sotateos oy: Helsinki 1933.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto*, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑
4. ↑  Jernström 1933: 148.
Nikolski vuonna 1928.
**Aleksandr Sergejevitš Nikolski** (ven. Алекса́ндр Серге́евич Нико́льский, 1. huhtikuuta 1884 Saratov – 16. heinäkuuta 1953 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.

Aleksandr Nikolski valmistui Pietarin siviili-insinööri-instituutista (IGI) vuonna 1912. Hän työskenteli opettajana IGI:ssä vuosina 1927–1932 (vuodesta 1928 lähtien professorina) ja taideakatemiassa vuosina 1933–1953. Vuosina 1925–1932 hän toimi Neuvostoarkkitehtien yhdistyksen Leningradin osaston johtajana.

Nikolskin tuotanto edustaa etupäässä 1920–1930-lukujen neuvostoliittolaista konstruktivismia. Hän osallistui mm. Leningradin Traktorikadun asuinalueen suunnitteluun (1925–1927). Tärkeimpiä itsenäisiä töitä ovat Statšek-prospektin koulurakennus (1927), Politehnitšeskaja-kadun koulu Lesnoissa (1930–1932) ja Mužestva-aukion pyöreä julkinen sauna (1927–1929). Nikolski johti Kirovin stadionin suunnittelua, josta hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Leningradin piirityksen aikana arkkitehti kuvasi kaupungin elämää päiväkirjassaan ja piirustuksissaan. Hänet on haudattu Volkovon kirjailijahautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 18*, s. 13. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1974.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 431. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Sunleif Rasmussen
**Sunleif Rasmussen** (s. 1961 Sandoy) on färsaarelainen säveltäjä. Hän on muun muassa voittanut Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon sinfoniallaan *Oceanic Days* vuonna 2002. Hänen musiikissaan ovat esillä hänen kotisaartensa luonnon ja vanhojen laulujen vaikutteet. Rasmussenin tuotantoon lukeutuu orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, soolokappaleita, elektroakustisia sävellyksiä sekä kuoromusiikkia.

Rasmussen valmistui Tanskan kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta, jossa hänen opettajiinsa kuului Ib Nørholm. Hän opiskeli lisäksi Norjassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Dacapo Records: Sunleif Rasmussen
2. ↑  Naxos.com: Sunleif Rasmussen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Valeri Bondarenko** (s. 22. huhtikuuta 1953 Narva, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapallovalmentaja.

Valmentajana
------------

Bondarenko on luotsannut seurajoukkueita päävalmentajana vuodesta 1991. Pisimmät pestit ovat olleet FC Norma Tallinnassa, FC Levadiassa sekä Trans Narvassa. Viron ja Suomen lisäksi Bondarenko on valmentanut pariin otteeseen Venäjällä. Valmentajana Bondarenkolla on myös paljon kansainvälistä kokemusta, sillä hänen valmentamansa joukkueet ovat usein olleet UEFA:n Mestarien liigan karsinnoissa, UEFA-cupissa, UEFA-cupin karsinnoissa sekä Intertoto-cupissa.

Bondarenko on ollut myös Viron maajoukkuetehtävissä. Hän toimi A-maajoukkueen apuvalmentajana vuosina 1993–1994, sekä 18-vuotiaiden maajoukkueen apu- ja päävalmentajana vuosina 1998–1999. Bondarenko on saanut UEFA:n pro-lisenssin vuonna 2007.

14. huhtikuuta 2008 RoPS ilmoitti tehneensä hänen kanssaan 1+1-vuotisen sopimuksen. RoPS:aan Bondarenko siirtyi Viron pääsarjan Trans Narvasta sopimuksessaan olevan pykälän turvin, joka sallii valmentajan siirtymisen ulkomaille kesken kauden.

27. lokakuuta 2008 RoPS käytti option Bondarenkon sopimuksesta. 27. lokakuuta syntynyt uusi sopimus oli 1+1-vuotinen. 27. toukokuuta tasan puoli vuotta uuden sopimuksen tekemisestä Bondarenko sai potkut Rovaniemen Palloseuran päävalmentajan tehtävistä. Hänen tilalleen astuivat toistaiseksi päävalmentajan tehtäviä hoitamaan Mika Lumijärvi sekä Zeddy Saileti. Vuosina 2009–2010 Bondarenko valmensi Trans Narvaa. Tammikuussa 2011 hän siirtyi valmentamaan ruotsalaista Syrianskaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bondarenko solmi jatkosopimuksen RoPS:n kanssa[vanhentunut linkki]
2. ↑  RoPS antoi kenkää Valeri Bondarenkolle  27.5.2009. Yle.fi.  Arkistoitu 6.1.2013. Viitattu 28.5.2009.
3. ↑  27.05. RoPSin puheenjohtaja Niva: Valeri Bondarenko otti potkut ammattimaisesti  27.5.2009. rops.fi.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 28.5.2009.
4. ↑  Valeri Bondarenko Transfermarkt. Viitattu 28.1.2011. (englanniksi)
5. ↑  Entinen RoPS-luotsi valmentamaan Allsvenskaniin  26.11.2011. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 28.1.2011. Viitattu 28.1.2011.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Rovaniemen Palloseuran tunnus | Edeltäjä:**Tom Saintfiet** | **Rovaniemen Palloseuran päävalmentaja**2008–2009 | Seuraaja:**Mika LumijärviZeddy Saileti** |