recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jämsän kirkon kellotapuli, jonka ovea vasten teloitukset tehtiin.
Saaren kartano, jossa vankeja säilytettiin ja teloitukset aloitettiin.
**Jämsän teloitukset 1918** tarkoittavat sisällissodan aikana valkoisten Jämsän seudulla tekemiä teloituksia, joissa kuoli 70–80 pääasiassa työväenliikkeen aktiivia. Jämsä oli koko sisällissodan ajan valkoisten selustassa eikä siellä ollut toimivaa punakaartia, joten paikkakunnan punaiset eivät edes voineet syyllistyä aseelliseen kapinaan.

Helmi–toukokuun aikana Jalmari Saaren ja Johannes Fromin johtama joukkio, jossa oli mukana myös muun muassa Veikko Sippola, pidätti Jämsän seudulla kymmeniä työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä. Pidätetyt vietiin Saaren kartanossa toimineeseen tilapäisvankilaan, jossa heitä kuulusteltiin ja kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat aluksi kartanon riihen seinää vasten, mutta myöhemmin suurimmaksi osaksi Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa, jonne humalassa olleet teloittajat öisin veivät vankeja ammuttavaksi. Teloitettavia ei tuomittu minkäänlaisessa oikeusistuimessa vaan teloituksista päättivät Jalmari Saari sekä Jämsän suojeluskunnan esikunta. Teloituksiin vaikuttivat myös henkilökohtaiset kaunat.

Lähteet
-------

1. ↑  Risto Hakola: Jämsän vuoden 1918 tapahtumat olivat poikkeuksellisia koko Suomen mittakaavassa: "valkoista terroria" tehtiin öisin (Arkistoitu – Internet Archive) Aamulehti 22.1.2018. Viitattu 12.3.2018.
2. ↑  Minna Matintupa: Silmitöntä tappamista ja teloituksia tapulissa – Vuoden 1918 terrori kauhistuttaa Jämsässä edelleen *Yle.fi, Uutiset*.  11.3.2018. Viitattu 11.3.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Emil Aalto (1897–1964): *Emil Aallon kapina: punaisen tykkimiehen muistelmat 1918-1919*, toimittanut Tiina Aalto. Julk. Tiina Aalto, 2005 ISBN 952-91-9326-2
* Aapo Roselius, *Teloittajien jäljillä. Valkoisten väkivalta Suomen sisällissodassa*, s. 184–214. Tammi, 2007. ISBN 951-31-3841-0.
* Jukka Rislakki, *Kauhun aika - Neljä väkivallan kuukautta Jämsässä 1918*, 2007. ISBN 978-951-20-7486-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaijus Ervasti: / Jalmari Saari (1873 - 1925) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  3.4.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Kansainväliset pakotteet** ovat poliittisia rajoituksia, jotka valtio tai valtioiden liittouma voi kohdistaa tiettyyn valtioon tai ihmisryhmään, jonka he katsovat uhkaavan kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta. Pakotteet voivat olla luonteeltaan esimerkiksi taloudellisia tai diplomaattisia, ja niiden tarkoitus on saada pakotteiden kohde muuttamaan harjoittamaansa politiikkaa tai toimintaa.

Pakotetyypit
------------

Talouspakotteisiin kuuluvat esimerkiksi tuonti- ja vientirajoitukset sekä pankki-, rahoitus- ja vakuutussektorin rajoitukset. Tuontirajoituksilla pyritään rajoittamaan pakotteiden kohteen tulojen hankintaa, jos näitä tuloja käytettäisiin pakotteilla vastustettavan toiminnan rahoittamiseen. Vientirajoituksia kohdistetaan tyypillisesti sotatoimissa tarvittaviin välineisiin, kuten aseisiin ja puolustustarvikkeisiin sekä ydinteollisuudessa, öljy- ja maakaasuteollisuudessa ja telakkateollisuudessa tarvittaviin tuotteisiin. Historiallisesti talouspakotteena on käytetty myös kokonaisvaltaisia taloussaartoja, joissa kaikki kaupankäynti pakotteiden kohteen kanssa on estetty. Ainakin Yhdistyneet kansakunnat (YK) ja Euroopan unioni (EU) ovat kuitenkin luopuneet tästä käytännössä kokonaan.

Pankki-, rahoitus- ja vakuutussektorin rajoituksien avulla pyritään estämään rahoituksen, vakuutusten ja näihin liittyvien palveluiden järjestäminen tuonti- ja vientirajoitusten kohteena olevien tuotteiden hankkimista varten. Pakotteita voidaan myös kohdistaa sellaisiin henkilöihin tai yhteisöihin, joiden katsotaan olleen vastuussa pakotteiden asettamisen syynä olevasta toiminnasta. Taloudellisten pakotteiden lisäksi näiden henkilöiden liikkumista voidaan rajoittaa maahantulo- ja kauttakulkurajoituksien avulla.

Pakotteita voidaan kohdistaa myös liikennöintiin, jolloin esimerkiksi pakotteiden kohteena olevan valtion yritysten lentokoneille ei myönnetä lupaa laskeutua pakotteiden asettajan hallinnoimille lentokentille.

Katso myös
----------

* Ukrainan kriisistä johtuvat pakotteet
* Taloussaarto

Lähteet
-------

1. ↑  Kansainväliset pakotteet  11.3.2014. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 11.4.2014. Viitattu 23.3.2014.
2. ↑   Haidar, J.I. 2015."Sanctions and Exports Deflection: Evidence from Iran," Paris School of Economics, University of Paris 1 Pantheon Sorbonne, Mimeo
3. 1 2 3  Pakotelajit ja lupaviranomaiset  25.10.2013. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 24.3.2014. Viitattu 23.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Ulkoministeriön luettelo voimassa olevista pakotteista
**Forssan Sanomat** oli Forssassa vuosina 1904–1907 ilmestynyt sanomalehti.

Lehden perustivat Forssan yhteiskoulun rehtori Jooseppi Sajaniemi sekä samassa koulussa opettajana toiminut Santeri Nuorteva. Lehteä julkaistiin aluksi nuorsuomalaisessa hengessä, mutta vuoden 1905 suurlakon jälkeen lehti siirtyi tukemaan sosialismia. Lehden kannatus ei ollut kuitenkaan kovin vahvaa, ja suunnanmuutos karsi vanhoja lukijoita ja ilmoittajia. Helmikuusta 1907 lähtien lehteä julkaistiin nimellä *Yhdenvertaisuus*, mutta sekään ei menestynyt, ja lehden julkaiseminen loppui saman vuoden heinäkuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia, osa 5*, s. 90–91. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  Leino-Kaukiainen, Pirkko: *Kasvava sanomalehdistö sensuurin kahleissa 1890–1905*. Teoksessa *Suomen lehdistön historia, osa 1*, s. 535. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Forssan Sanomat (1904–1907) Digitoidut aineistot – Historiallinen sanomalehtikirjasto:  Kansalliskirjasto.
Eero Järnefelt: *Lehmisavu* (1891).
**Lehmisavu** on Eero Järnefeltin öljymaalaus vuodelta 1891. Se esittää sääskiä karkottavan lehmisavun ympärille kerääntyneitä lehmiä suomalaisessa maalaismaisemassa.

Järnefelt maalasi jo vuonna 1887 Pariisissa ensimmäisen *Lehmisavu*-nimisen maalauksen, jossa oli vain kolme lehmää. Se päätyi vuonna 1917 Ivar Hörhammerin lahjoituksena Ateneumin taidemuseolle. Tunnetumman *Lehmisavun* Järnefelt maalasi kesällä 1891 Nilsiän Västinniemen Kauniskankaan tilalla. Mallina oli järven vastarannalla sijainnut Kauniskankaan karjapiha. Järnefelt valokuvasi järjestetyn asetelman ja teki maalauksen sisätiloissa. Talossa oli yhteensä 35 lehmää, joista maalauksessa on mukana kahdeksan. Lehmien nimet ovat tiedossa.

Järnefelt sai aiheeseen mahdollisesti innoitusta enonsa Mihail Clodt von Jürgensburgin ja tanskalaisen taiteilijan Theodor Philipsenin lukuisista lehmiä esittäneistä maalauksista. Järnefeltin *Lehmisavu* muodostui Suomen taiteessa laiduntavaa karjaa esittävien teosten kantatyypiksi. Juuri tämän maalauksen on arveltu vaikuttaneen siihen, että pitkälle 1900-luvulle suomalaiset maisemamaalarit ja -valokuvaajat kuvasivat karjaa yleensä samantapaisina pieninä laiduntavina ryhminä. Teoksen arvostus on yhdistetty sen kuvaamaan tunnelmaltaan rauhalliseen maalaisidylliin.

Järnefelt teki taulusta kaksi kappaletta, joista isompi on mitoiltaan 57,5 x 89 senttimetriä ja pienempi 27 x 34 senttimetriä. Molemmat kappaleet kuuluvat yksityiskokoelmiin. Vuonna 1998 *Lehmisavu* myytiin Hagelstamin huutokaupassa miljoonan markan hinnalla nimettömälle helsinkiläiselle keräilijälle. Järnefeltin tunnetuimpiin maalauksiin kuuluvasta *Lehmisavusta* on tehty runsaasti jäljitelmiä suomalaisiin koteihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Eero Järnefelt 1863–1937* (toim. Heikki Malme), s. 64, 66. Ateneum ja Joensuun taidemuseo 2001.
2. 1 2 3  Leena Lindqvist: "Taiteilijan tiellä", s. 82 teoksessa *Taiteilijan tiellä – Eero Järnefelt 1863–1937* (toim. Leena Lindqvist). Otava, Helsinki 2002.
3. ↑  Antti Vallius: *Kaunis Suomi – Maaseutumaiseman historiaa 1800-luvulta EU-Suomeen*, s. 145–151, 229, 251, 294. Tammi, Helsinki 2015.
4. ↑  Edelfeltin taulusta ennätyshinta (Arkistoitu – Internet Archive) MTV 25.4.1998. Viitattu 7.8.2017.
**Kerran kirkkaana päivänä** (*On a Clear Day You Can See Forever*) on Vincente Minnellin ohjaama musiikkipitoinen romanttinen fantasiakomedia vuodelta 1970. Se pohjautuu Alan Jay Lernerin Broadway-näytelmään, jonka pohjalta kirjailija itse laati myös käsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa näyttelevät Barbra Streisand ja Yves Montand.

Juoni
-----

Nuori nainen (Streisand) siirtyy hypnoosissa nykyajasta yläluokkaisen romanssin keskushenkilöksi 1800-luvulle. Psykiatrimies (Montand) yrittää auttaa häntä.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti piti elokuvaa veteraaniohjaaja Minnellin yrityksenä toistaa vuosikymmentä aiempi menestyksekäs *Lemmenloukku*-idea, jossa ohjaaja George Cukor yhdisti Yves Montandin ja Marilyn Monroen. "Minnellin elokuva ei vakuuta, vaan on omituisen jähmeä, ulkonaisesti kyllä korea, mutta sisältä kuollut." Hänestä sivuosaan pantu nuori Jack Nicholson on joutunut tässä aivan väärään elokuvaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Fränti, Mikael: Urakilpailua ja rakkautta kanadalaisessa yliopistossa herkässä Laululintujen pesässä.  *Helsingin Sanomat*, 17.3.1990, s. 79. Näköislehti (maksullinen).
**Helge Hugo Trygve Berghell** (2. joulukuuta 1906 Helsinki – 8. syyskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen juristi, vuorineuvos ja Strömberg-yhtiön toimitusjohtaja kolmella eri vuosikymmenellä.

Berghellin vanhemmat olivat valtiongeologi Hugo Berghell ja Mimmi Knaapi ja puolisot 1933–1952 Brita Sofia Thurman ja vuodesta 1953 Margaretha Österman. Berghell tuli ylioppilaaksi 1926 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1933, varatuomarin arvon hän sai 1936. Hän työskenteli ensin virkamiehenä Uudenmaan läänin lääninhallituksen palveluksessa, mutta tuli jo 1937 Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton palvelukseen. Vuodesta 1940 hän oli G. A. Serlachius -yhtiön pääjuristi ja sodan jälkeen STK:n varatoimitusjohtaja, vuodesta 1946 pääjuristi Wärtsilä-yhtymässä ja yhtymän johtokunnan jäsen 1951. Hänellä oli toisaalta samaan aikaan myös työnantajajärjestöjen merkittäviä luottamustehtäviä. Strömbergin varatoimitusjohtajaksi Berghell tuli 1857 ja toimitusjohtajaksi 1858. Yhtiö kehittyi ja menestyi hänen johdollaan hyvin, eläkkeelle Berghell jäi vasta 1972. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Berghell oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Helge Berghell Viitattu 19.8.2021.
2. 1 2  Kuolleita. Vuorineuvos Helge Berghell.  *Helsingin Sanomat*, 15.9.1995, s. A4. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  "Kuolleita suomalaisia", *Mitä Missä Milloin 1997*, s. 129. Otava, 1996. ISBN 951-1-14219-4.
**Imatra talvella** on suomalaisen taiteilijan Akseli Gallen-Kallelan luonnonvoimien ihailua ilmentävä teos, 153×194 cm, jonka hän maalasi öljyvärein kankaalle vuonna 1893. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Imatrankoski oli 1800-luvulla Suomen tunnetuin turistinähtävyys, jota saavuttiin katselemaan kauempaakin. Muun muassa Pietarista käytiin sitä säännöllisesti katsomassa lukuisin joukoin. Gallen-Kallelan maalaus syntyi tilanteessa, jolloin paikallinen voimayhtiö oli kutsunut taiteilijoita ikuistamaan kosken kuohuja vuoden kylmimpänä kuukautena. Virtaavan veden ja jäätyneen ympäristön ero olisi tuolloin suurimmallaan ja koski valaistiin tuolloin ensimmäistä kertaa sähköllä. Kutsun oli saanut Gallen-Kallela, Albert Edelfelt ja Louis Sparre.

Suurikokoinen *Imatra talvella* -maalaus on dramaattinen vyöryävää koskea kuvaava työ. Siinä sulan ja pakkasen kohtaamisesta syntynyttä huuruavaa väreilevää ilmaa kuvataan hyvin taidokkaasti. Gallen-Kallela tuo maalauksessa esiin luonnonmukaisesti myös lukuisia yksityiskohtia.

Taiteilija Gallen-Kallela teki koskesta teoksia myös mainoskäyttöön.

Imatrankoski padottiin vuonna 1929.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Huusko Timo. Ateneumin taidemuseon Luonnon lumo- näyttelykirja, 2006, s. 250
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Imatra talvella.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Arboga
**Jon Jonsson** oli ruotsin kuningas Kaarle IX:n kamarihenkilö, Gripsholmin linnanvouti, asetehtaan johtaja ja Arbogan pormestari. Hän syntyi 11. huhtikuuta 1582 Vissefjärdassa. Hän kuoli 1663 jälkeen.

Jonsson oli Vissefjärdan kirkkoherran poika. Isä oli Jonas Jonæ (latinaksi Jonsson) ja äiti Catarina Nilsdotter Halvhjort av Älmtaryd. Hän kävi koulua Kalmarissa noin 1589, Linköpingissä noin 1598–1599 ja Växjössä noin 1599–1600. Sitten hän palveli Kaarle IX kamarimiehenä, oli ratsastaja 1602–1604 ja linnanvouti Gripsholmin linnassa 1605. Vuonna 1605 Jon Jonssonista tuli tehtaanjohtaja Arbogan, Eskilstunan ja Närke’n aseiden työpajoissa. Vuosina 1631–1663 hän oli Arbogan kaupungin pormestari.

Jon Jonsson tunnetaan parhaiten "retkeilykirjastaan", muistelmistaan elämästään vuoteen 1620 asti. Sen ensimmäinen osa kertoi elämästä Kaarle IX: n palveluksessa ja mm. hänen kuvauksensa Kirkholmin taistelusta.

Hänen vaimonsa oli jahtimestarin tytär Anna ja heidän lapsillaan oli sukunimi Palmgren. Yksi hänen lapsenlapsistaan oli professori Johan Palmroth.

Lähteet
-------

* Hans Gillingstam: Jon Jonsson i Svenskt biografiskt lexikon (1973-1975)

### Viitteet

1. ↑  Bergholm, Axel Herman *Lexikon des gesamten Buchwesens Online*. Viitattu 14.11.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Micro Air Vehicle (MAV) testilennolla simuloidulla taistelukentällä Kaliforniassa.
DelFly on siipiä räputtelevä, kameralla varustettu MAV-laite Alankomaista (versio 1, 2008).
**MAV** (lyhenne sanoista *Micro Air Vehicle*) on miehittämättömien ilma-alusten (UAV) luokka, jolla on kokorajoituksia ja jotka voivat toimia itsenäisesti. Vaikka virallista standardia ei ole, useimmiten MAV-kokoluokalla tarkoitetaan miehittämättömiä ilma-aluksia, joiden ulkomitat ovat enintään 15 cm kaikkiin suuntiin (DARPA, 1997). MAV-kokoluokan pienimpiä UAV-laitteita voidaan kutsua nanoluokan miehittämättömiksi ilma-aluksiksi (NAV, *nano Air Vehicle*). Näiden suurimmat ulkomitat ovat 7,5 cm mihin tahansa suuntaan, ja paino alle 10 grammaa. Hyönteisen kokoiset mallit kuuluvat pääsääntöisesti tähän kokoluokkaan.

MAVien kehitystä ohjaavat kaupalliset, tutkimukselliset, hallinnolliset ja sotilaalliset tarpeet. Pieni koko mahdollistaa vaarallisen alueen kuten kemiallisen kaasuvuodon tai nestepäästön tarkkailun ahtaissakin ympäristöissä, mikä olisi muuten saavuttamattomissa maassa oleville kulkuneuvoille. Sotilaallisessa käytössä pieni koko mahdollistaa laitteen kuljettamisen taistelijan varustuksen mukana ja käytön tarvittaessa. Pieni koko tekee etenkin NAV-koon ilma-aluksesta vaikeammin havaittavan. MAVeja on tehty myös harrastetarkoituksiin, kuten robottikisoihin ja valokuvaukseen.

Pienoiskokoiset ilma-alukset voidaan luokitella kiinteäsiipisiin (FMAV), pyöriväsiipisiin (RMAV) ja siipiään räpytteleviin eli biorytmisiin laitteisiin (BMAV). Keskeisiä maita, jotka tekevät tutkimustyötä MAV-kokoluokan miehittämättömistä ilma-aluksista, ovat Yhdysvallat, Kiina, Britannia, Ranska ja Etelä-Korea.

Katso myös
----------

* Black Hornet
* Miehittämätön ilma-alus (UAV)
* Mallilennokki

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Thomas A. Ward, Christopher J. Fearday, Erfan Salami & Norhayati Binti Soin: A bibliometric review of progress in micro air vehicle research (DOI) *International Journal of Micro Air Vehicles, 9 (2): 146-165*.  2.2.2017. SAGE, sagepub.com. Viitattu 13.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Lintua jäljittelevä, 20 min. akulla varustettu siipiä räpyttävä Smartbird-UAV (ogv-video)(saksaksi)
* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **MAV** Wikimedia Commonsissa
**Johan Erkki Virta** (4. lokakuuta 1915 Helsinki – 8. huhtikuuta 2002) oli suomalainen aitajuoksija ja pikajuoksija. Hän teki elokuussa 1939 juuri ennen sotia 400 metrin aitojen Suomen ennätyksen, joka kesti sotavuodet.

Erkki Virta aloitti urheilu-uransa 1930-luvun puolivälissä Helsingin Tarmon riveissä, jossa hän oli voittamassa TUL:n viestimestaruuksia kesällä 1937 niin 4 × 100:lla kuin 4 × 400 metrillä. Hän siirtyi kaudeksi 1938 SVUL:n alaiseen HKV:hen. Seuraavasta kaudesta 1939 tuli Erkki Virralle läpimurtokausi, sillä hän rikkoi elokuussa 1939 Kalevan kisoissa Helsingissä kovan kilpakumppaninsa "Bebbe" Storskrubbin Suomen ennätyksen ajalla 53,2 ja voitti samalla Beben. Puolta lyhyemmällä aitamatkalla Virta oli toinen. Samana vuonna Virta kilpaili Ruotsi–Suomi-maaottelussa sijoittuen vielä silloin toiseksi "Beben" jälkeen. Kesä 1939 oli Virralle muutenkin menestyksellinen, sillä hän teki omat ennätykset kaikilla sileillä pikamatkoilla.

Talvisodan jälkeen kesällä 1940 Virta jatkoi uraansa, mutta tulokset eivät vajavaisesta harjoittelusta johtuen olleet entiset. Hän aloitti kautensa Kaatuneiden muistokisoissa heinäkuun lopulla voittaen lajinsa. Syksyn suurimmassa urheilutapahtumassa eli Suomi–Ruotsi–Saksa-kolmimaaottelussa Helsingissä Virta oli kolmas Storskrubbin voittaessa ja Ruotsin Sixten Larssonin tullessa toiseksi. Kaksi viikkoa myöhemmin Virta voitti Unkari–Suomi-maaottelussa 400 m aidat. Tämä jäi Virran viimeiseksi maaotteluksi. Virta joutui lopettamaan uransa vuonna 1941 haavoituttuaan sodassa.

Virta toimi useita vuosia Kuopion yleisurheilun kannatuskerhossa ja toimi nuorten ohjaajana. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti ja harrasti reserviupseeritoimintaa, kalastusta ja kuntoliikuntaa. Virran ammatti oli kyllästyslaitoksen hoitaja ja hänen kotikuntansa oli Kuopio.

Saavutukset
-----------

* SM-kultaa 1939 400 m aidoissa
* SM-hopeaa 1938 ja 1940 400 m aidoissa ja 1939 200 m aidoissa
* SM-pronssia 1940 200 m aidoissa

* SM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä 1940
* SM-hopeaa 4 × 400 metrin viestissä 1939, 4 × 800 metrin viestissä 1939 ja 1940
* SM-pronssia 4 × 400 metrin viestissä 1938

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erkki Virta Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Virta Johan Erkki, hautakuva albumissa: Kuopio, Iso hautausmaa osio 190 (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 15.4.2024.
3. 1 2 3 4  Urheilumme Kasvot Osa 2, Virta, Erkki, sivu 1031–1032, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1974
Venceslaus Pyhän patsas Olomoucissa.
**Venceslaus Pyhä** (tšek. *Svatý Václav*, saks. *Wenzel*,) (n. 907 – n. 935 tai 929) oli Böömin ruhtinas 920-luvulla. Hänen isoisänsä Bořivoj I oli slaavien apostolien Pyhän Kyrilloksen ja Pyhän Metodioksen käännyttämä ja isänsä Vratislav I kasvatettu kristityksi, vaikka äitinsä Drahomíra olikin pakanaheimopäällikön tytär.

Venceslauksen isä kuoli hänen ollessaan lapsi ja hänet kasvatti kristitty isoäiti, pyhä Ludmila. Drahomíran kerrotaan vihoissaan kuristuttaneen anoppinsa. Venceslaus nousi ruhtinaaksi 18-vuotiaana ja karkotti äitinsä ja alkoi levittää kristinuskoa Böömiin. Hänestä tuli vuonna 929 myös Saksan Henrik Linnustajan alamainen.

Venceslaus kutsui pappeja Saksasta ja suosi latinalaista riittiä itäisen sijaan. Hän oli myös vannonut neitsyysvalan ja oli tunnettu hyveistään. Keisari Otto Suuri vahvisti hänen aatelisarvonsa.

Legendan mukaan Venceslauksen veli Boleslav murhasi hänet matkalla kirkkoon, luultavasti syyskuussa 929 tai 935. Ruumis paloiteltiin ja haudattiin murhapaikalle. Kolme vuotta myöhemmin Boleslav katui tekoaan ja siirsi pyhänjäännökset Pyhän Vituksen katedraaliin Prahaan. Reliikkien keräämispäivää muistellaan 27. kesäkuuta ja niiden translaatiopäivää 4. maaliskuuta. Venceslauksen murha- ja muistopäivä on 28. syyskuuta.

Tarinan mukaan Venceslaus uinuu Blaníkvuoren sisällä ritareineen ja on valmis puolustamaan maata vihollisten sitä uhatessa.

Venceslaus on aiheena tunnetussa englanninkielisessä joululaulussa "Good King Wenceslas" ("hyvä kuningas Venceslaus"). Sitä laulavat kiertelevät lapsikuorot Englannissa jouluaattoiltana monien muiden laulujen ohella.

Katso myös
----------

* Venceslauksen aukio

Lähteet
-------

1. 1 2  St. Wenceslaus Catholic Encyclopedia. Viitattu 19.4.2009.
2. ↑  Good King Wenceslas (englanniksi) The Hymns and Carols of Christmas. Viitattu 2.12.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Punkalaitumen Kunto** on urheiluseura, jonka kotikunta on Punkalaidun. Seura perustettiin vuonna 1929. Punkalaitumen Kunnon lajeja nykyisin ovat ampumahiihto, hiihto, salibandy, suunnistus, urheiluammunta ja yleisurheilu. Seuran lajeja ovat olleet aiemmin mm. pesäpallo, judo, paini, luistelu, jääkiekko, voimistelu ja painonnosto.

Salibandy
---------

Punkalaitumen Kunnon miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2023-2024 Satakunnan 5. divisioonaa. Joukkue sijoittui sarjassaan 2. ja saavutti kaudelle 2024-2025 sarjanousun. Miesten edustusjoukkueen lisäksi seuralla on naisten harrasteryhmä sekä lasten kerhoryhmiä. Joukkueiden kotihalli on Punkalaitumen liikuntahalli.

Tunnetuimmat urheilijat
-----------------------

Seuran tunnetuimpia urheilijoita ovat olleet ampumahiihtäjä Heikki Ikola ja yleisurheilija Heikki Leppänen. Ikolalla on kolme henkilökohtaista maailmanmestaruutta ja yhteensä kymmenen olympia- ja MM-mitalia. Leppänen oli kymmenottelija, joka osallistui Ikolan tapaan vuoden 1976-olympialaisiin.

Särkän tanssilava
-----------------

Punkalaitumen Kunto järjestää kesällä Särkän tanssilavalla keskiviikkoisin tansseja. Lava on palkittu Suomen kauneimmaksi tanssilavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Etusivu *Punkalaitumen Kunto ry*. Viitattu 2.4.2024.
2. ↑  Tulospalvelu *tulospalvelu.salibandy.fi*. Viitattu 2.4.2024.
3. ↑  Salibandy *Punkalaitumen Kunto ry*. Viitattu 2.4.2024.
4. ↑  Seura *Punkalaitumen Kunto ry*. Viitattu 2.4.2024.
5. ↑  Suomen parhaat keskiviikkotanssit *Särkänlava*. Viitattu 2.4.2024.
**Bayapo Ndori** (s. 20. kesäkuuta 1999) on botswanalainen pikajuoksija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu.

Ndori juoksi vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kolmannen osuuden Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia uudella Afrikan ennätysajalla 2.57,27. Hän saavutti St Pierren Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2022 hopeaa 400 metrillä ajalla 45,35 ja juoksi kolmannen osuuden Botswanan kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän juoksi 400 metrin alkuerissä ennätyksensä 44,87 ja sijoittui loppukilpailussa kuudenneksi ajalla 45,29. Hän kuului myös kuudenneksi sijoittuneeseen Botswanan pitkän viestin joukkueeseen. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi ankkuriosuuden Botswanan hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän keskeytti 400 metrin välieräjuoksun. Maaliskuussa 2024 käydyissä Afrikan kisoissa hän saavutti hopeaa sekä miesten että sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bayapo Ndori Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Bayapo Ndori Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**David Harlock** (s. 16. maaliskuuta 1971 on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on New Jersey Devilsin 2. kierroksen varaus vuodelta 1990. Harlock pelasi urallaan 212 NHL-ottelua, joissa teki kaksi maalia ja 16 tehopistettä. Hän edusti myös Kanadaa vuoden 1994 talviolympialaisissa.

Ura
---

Ennen NHL-uraansa Harlock pelasi Michiganin yliopiston joukkueessa neljä kautta vuosina 1989-1993. Yliopistopelien jälkeen hän pelasi neljä peliä Kanadan maajoukkueen mukana. Kesällä 1990 New Jersey Devils hankki 2. kierroksen 24. varausvuoron vaihtokaupassa Calgary Flamesilta, joka puolestaan oli saanut sen vaihtokaupassa Detroit Red Wingsilta vaihdossa Brad McCrimmoniin. Osana kauppoja Devils sai myös vuoden 1990 1. kierroksen varausvuoron, jolla varasi Martin Brodeurin. Devilsin kanssa Harlock ei kuitenkaan koskaan solminut NHL-sopimusta vaan pelasi täydet neljä kautta yliopistosarjaa ja solmi sitten syksyllä 1993 vapaana pelaajana sopimuksen Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Kauden aikana Harlock pelasi 10 AHL-ottelua, kuusi NHL-ottelua ja 49 ottelua Kanadan maajoukkueessa. Toronton organisaatiossa Harlock viihtyi kolme kautta mutta NHL-otteluita tällä jaksolla kertyi vain kahdeksan. Kaudella 1996-1997 hän teki sopimuksen IHL-liigan San Antonio Dragonsin kanssa jossa pelasi 69 ottelua tehden niissä 13 tehopistettä. Se ritti herättämään Washington Capitalsin kiinnostuksen, joka tarjosi Harlockille yksivuotisen sopimuksen. Washingtonissa Harlock pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä kauden kuluessa pääosin AHL-joukkue Portland Piratesin mukana. Seuraavalle kaudelle Harlock sai sopimuksen New York Islandersiin, jossa pääsi pelaamaan täyden kauden. 70 ottelussa hän teki kaksi maalia ja antoi kuusi syöttöä. Jäähyjä hänelle vihellettiin 69 minuuttia. Kesällä 1999 Atlanta Trashers poimi suojaamatta jätetyn Harlockin NHL:n laajennusdraftissa kahdeksantena pelaajana. Atlantassa Harlock pelasi kaksi ja puoli kautta ilman maaleja kunnes hänet lähetettiin 19 pelin jälkeen farmijoukkue Chicago Wolvesiin. Maaliskuussa 2002 Harlock sekä kolmannen ja seitsemännen kierroksen varausvuorot kesälle 2003 myytiin Philadelphia Flyersille. Vastineeksi Francis Lessardista. Philadelphian organisaatiossa Harlock pelasi kevääseen 2003 asti, mutta NHL-pelejä ei hänelle kertynyt ensimmäistäkään. Kauden 2002-2003 jälkeen Harlock päätti uransa.

### Maajoukkue

Harlock edusti Kanadaa vuoden 1991 alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa, jossa seitsemässä ottelussa kirjautti 2 syöttöpistettä ja kaksi jäähyminuuttia. Kanada voitti turnauksessa kultaa.
Seuraavan kerran Harlock pääsi maajoukkueen mukaan arvokisoihin Lillehammerin olympiaturnaukseen vuonna 1994. Siellä kahdeksassa ottelussa tilastoihin merkittiin kahdeksan jäähyminuuttia ilman tehopisteitä. Kotiin tuomisina oli turnauksen hopeamitali.

Lähteet
-------

1. ↑  David Harlock The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
2. ↑  
Harlock pelasi Team Canadan mukana myös viidessä eurooppalaisessa harjoitusturnauksessa vuosina 1992-1994. David Harlock *QuantHockey*.  16.3.1971. Viitattu 11.4.2024. (englanniksi)
Admiralspalastin julkisivu.
Wilhelm Pieckin ja Otto Grotewohlin kädenpuristus SED:n perustavassa kokouksessa Admiralspalastissa.
**Admiralspalast** on teatteri ja entinen huvittelukeskus Berliinin keskustassa osoitteessa Friedrichstrasse 101–102.

Admiralspalastin paikalla oli ensin 1860-luvulla löydetyn suolavesilähteen päälle perustettu terveyskylpylä. Kylpylä rakennettiin vuosina 1873–1874. Nykyinen Admiralspalastin talo valmistui sen tilalle vuonna 1910. Rakennuksessa toimi huvittelukeskus, jossa oli ravintoloita, revyyteatteri, elokuvateatteri, kuntosali ja luistinrata. Paikka oli suosittu 1920-luvulla, mutta natsit sulkivat paheellisena pidetyn keskuksen heti valtaan tultuaan vuonna 1933. Tiloihin kuitenkin avattiin suosittu operettinäyttämö, jonka katsomon ensimmäiselle riville rakennettiin oma loosi Adolf Hitleriä varten. Se purettiin vasta vuonna 2006 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä. Rakennus säilyi toisesta maailmansodasta lähes vahingoittumattomana. Sodan jälkeen tiloja käytti Saksan valtionooppera siihen asti, kunnes Unter den Lindenin vanha oopperatalo saatiin kunnostettua vuonna 1955. Sen jälkeen salissa toimi elokuvateatteri. Nyttemmin se on kunnostettu musiikkiteatteriksi.

Admiralspalastissa järjestettiin huhtikuussa 1946 Itä-Saksaa hallinneen Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) perustava kokous.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marjaliisa Hentilä ja Seppo Hentilä: *Berliiniin: retkiä lähihistoriaan*, s. 144–145. 2. uudistettu painos. Kirjapaja, Helsinki 2011.
2. 1 2  Admiralspalast AG: Geschichte (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Viitattu 24.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Admiralspalast** Wikimedia Commonsissa

* Admiralspalastin kotisivu (saksaksi)
**Mohammed Dionne** (22. syyskuuta 1959 Gossas – 5. huhtikuuta 2024 Pariisi, Ranska) oli senegalilainen insinööri ja poliitikko, joka oli Senegalin pääministerinä 2014–2019.

Vuonna 2019 pääministerin virka lakkautettiin, jotta presidentti voisi toimia suoraan hallinnon kanssa. Virka palautettiin 2022, jolloin Amadou Basta tuli pääministeri.

Ennen pääministerin tehtävää Dionne oli ollut vastuussa edellisessä hallituksessa kehitysohjelmasta. Hän työskenteli urallaan myös Länsi-Afrikan kehityspankissa ja Yhdistyneiden kansakuntien teollistamisjärjestössä. Hän oli koulutukseltaan tietokoneinsinööri.

Dionne oli ehdolla maaliskuun 2024 presidentinvaaleissa. Hän kuitenkin matkusti kesken vaalikampanjan Pariisiin saamaan lääketieteellistä hoitoa, ja hän kuoli Pariisissa huhtikuussa 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Former Senegal Prime Minister And Presidential Candidate Dies *Barron’s*.  5.4.2024. Dow Jones & Company, Inc. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Senegal president names new prime minister *AA*.  7.7.2014. Viitattu 10.4.2022.
3. ↑  Senegal's Macky Sall signs decree scrapping post of Prime Minister *Africa News / AFP*.  2019. Viitattu 10.4.2022.
4. ↑  Technocrat Mohammed Dionne named Senegal's prime minister *Reuters*. Viitattu 5.12.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Minimani** on yksityinen suomalainen hypermarkettiketju, joka myy kuluttajille päivittäis- ja käyttötavaroita kivijalkakaupoissa ja verkkokaupassa. Ketjun liikkeet sijaitsevat Jyväskylässä, Kokkolassa, Ideaparkissa Lempäälässä, Tampereen Lielahdessa, Seinäjoella, Vaasassa ja Rovaniemellä.

Historiaa
---------

Minimanin perusti vuonna 1986 Juhani Metsäranta toimittuaan ensin 26 vuotta K-kauppiaana Seinäjoella. Aluksi Minimani toimi halpakauppana ostaen isoja eriä ja myyden ne edullisesti. 1990-luvulla ketju laajeni, kun kaupat perustettiin Vaasaan, Kokkolaan ja Jyväskylään. 2000-luvulla Minimani on uudistanut myymälöitä hypermarketti-kaupoiksi, ja Lempäälän Ideaparkkiin sekä Tampereen Lielahteen on tehty käyttötavaraan keskittyvät kauppat. Espoon Olarissa toimi Minimani vuosina 2005–2011.

Minimanin toimitusjohtajana toimii Niko Joensuu, joka aloitti tehtävässään kesäkuussa 2023. Joensuun edeltäjä tehtävässä oli Jussi Nummelin, joka toimi tehtävässä tammikuusta 2021 alkaen. Nummelinin edeltäjä tehtävässä oli entinen Keskon aluejohtaja Heikki Tynjälä, joka toimi tehtävässä syksystä 2013 alkaen. Hänen edeltäjänsä oli S-ryhmässä pitkän uran tehnyt kauppaneuvos Kalle Lähdesmäki.

Jussi Nummelin, Minimani-ketjun toimitusjohtaja.
Minimani avasi elokuussa 2020 uuden myymälän Rovaniemen Lampelaan. Minimani investoi yli 20 miljoonaa Rovaniemen myymälään. Minimani avasi marraskuussa 2022 uuden myymälän Tampereen Lielahteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Minimani lopettaa Olarissa *Länsiväylä 5.1.2011*.  Arkistoitu 28.8.2018. Viitattu 28.8.2018.
4. ↑  Jussi Nummelin Minimani-ketjun toimitusjohtajaksi, Yle 16.9.2020
5. ↑  Kalle Lähdesmäki eläkkeelle – Keskon Tynjälä Minimanin johtoon *Ilkka*.  30.4.2013. Viitattu 8.7.2019.
6. ↑  Minimani aikoo avata Rovaniemellä vuonna 2020 – hypermarket maksaa jopa 30 miljoonaa euroa, Yle 30.10.2018
7. ↑  Minimani investoi koronavuonna yli 20 miljoonaa, Into Seinäjoki

Aiheesta muualla
----------------

* 2020 avattu Rovaniemen Minimani.Minimanin viralliset sivut
Kennedyn puheen muistotaulu raatihuoneen seinässä.
Kennedy kirjoitti muistiin saksan- ja latinankielisten lauseiden ääntämisasut: *Ish bin ein Bearleener* (Ich bin ein Berliner, Olen berliiniläinen); *kiwis Romanus sum* (Civis romanus sum, Olen Rooman kansalainen); *Lust z nach Bearleen comen* (Lasst sie nach Berlin kommen, Tulkoot he Berliiniin).
**Ich bin ein Berliner** (saks. *minä olen berliiniläinen*) on sitaatti puheesta, jonka Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy piti Berliinissä Schönebergin raatihuoneella 26. kesäkuuta 1963.

Kennedy halusi muotoilullaan korostaa Yhdysvaltain tukea Länsi-Berliinille käynnissä olleessa kylmässä sodassa.

Kennedy mainitsi ilmauksen puheessaan kaksi kertaa:

* *Two thousand years ago the proudest boast was "civis Romanus sum." Today, in the world of freedom, the proudest boast is "Ich bin ein Berliner."*

Kaksituhatta vuotta sitten ylpeintä, mitä ihminen saattoi sanoa, oli "civis Romanus sum" ("olen Rooman kansalainen"). Tänään, vapaassa maailmassa, ylpeimmät sanat ovat "Ich bin ein Berliner".
* *All free men, wherever they may live, are citizens of Berlin, and, therefore, as a free man, I take pride in the words "Ich bin ein Berliner".*

Kaikki vapaat ihmiset, missä tahansa he elävät, ovat Berliinin kansalaisia ja siksi, vapaana ihmisenä sanon ylpeästi: "Ich bin ein Berliner".

Puheeseen liittyvä nykytarina
-----------------------------

1980-luvulla englanninkielisissä maissa suositun kaupunkitarinan mukaan Kennedyn lauseen merkitys olisikin ollut "olen berliininmunkki", koska *Berliner*-sanan edessä ei olisi kuulunut käyttää epämääräistä *ein*-artikkelia. Tarina on kuitenkin perätön: lause on kieliopillisesti oikein, ja vaikka joillakin Saksan seuduilla – ei kylläkään Berliinissä – kyseistä leivonnaista kutsutaan nimellä *Berliner* ("berliiniläinen", vrt. hampurilainen, ranskalaiset), kukaan ei tietenkään tosissaan voinut ymmärtää lausetta tarinan tarkoittamalla tavalla.

Lähteet
-------

* Stadtkind.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Word.com
* Stern-lehti, Kennedy-artikkelit

### Viitteet

1. ↑  Raholan syötäviä sanoja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Edgars Rinkēvičs** (s. 21. syyskuuta 1973) on latvialainen Yhtenäisyys-puolueen poliitikko. Hän on toiminut Latvian presidenttinä 8. heinäkuuta 2023 lähtien. Sitä ennen hän toimi Latvian ulkoministerinä vuodesta 2011 lähtien. 

Rinkēvičs valmistui kandidaatiksi Latvian yliopiston historian ja filosofian tiedekunnasta vuonna 1995. Vuonna 1997 hän suoritti politiikan tutkimuksen maisterintutkinon. Vuonna 2000 hän suoritti maisterintutkinnon yhdysvaltalaisessa National Defense Universityssä.

Vuosina 1993–1994 Rinkēvičs työskenteli Latvijas Radio -yleisradioyhtiössä toimittajana. Vuosina 1995–2008 hän työskenteli Latvian puolustusministeriössä. Vuosina 2002–2003 hän toimi Latvian Natoon liittymisestä neuvottelevan delegaation varajohtajana. Vuosina 1997–2008 hän toimi valtiosihteerinä valtiovarainministeriössä. Vuosina 2008–2011 hän toimi Latvian presidentinkanslian kansliapäällikkönä. Lokakuussa 2011 hänet nimitettiin Latvian ulkoministeriksi. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hänet valittiin saeimaan.

Toukokuussa 2023 Latvian parlamentti saeima valitsi Rinkēvičsin maan presidentiksi, ja hän astui virkaan 8. heinäkuuta 2023. Hän sai vaalin kahdella ensimmäisellä kierroksella 42 ääntä ja kolmannella kierroksella 52 ääntä.

Rinkēvičs ilmoitti vuonna 2014 Twitterissä olevansa homoseksuaali.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edgars Rinkēvičs Latvian ulkoministeriö.  Arkistoitu 31.5.2023. Viitattu 31.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  12. Saeimas vēlēšanas *sv2014.cvk.lv*.  Arkistoitu 31.5.2023. Viitattu 31.5.2023. (latviaksi)
3. ↑  Edgars Rinkēvičs elected next President of Latvia *eng.lsm.lv*.  31.5.2023.  Arkistoitu 31.5.2023. Viitattu 31.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Latvia’s foreign minister comes out as gay *The Guardian*.  7.11.2014.  Arkistoitu 31.5.2023. Viitattu 31.5.2023. (englanniksi)

Latvian vaakunaLatvian presidentit
Anatolijs Gorbunovs (1991–1993)\* | Guntis Ulmanis  (1993–1999) | Vaira Vīķe-Freiberga (1999–2007) | Valdis Zatlers (2007–2011) | Andris Bērziņš (2011–2015) | Raimonds Vējonis (2015–2019) | Egils Levits (2019–2023) | Edgars Rinkēvičs (2023–) \* Korkeimman neuvoston puhemies

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Latvia
* Puola

 |

 |
**Bohain-en-Vermandois** on kunta Pohjois-Ranskassa Aisnen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 22 kilometriä Saint-Quentinin kaupungista koilliseen.

Bohain-en-Vermandois on ollut huomattava tekstiiliteollisuuskeskus. 1600-luvulla yksi kaupungin yleisimmistä ammateista oli "mulquinier". Se tarkoitti työläistä, joka valmistaa hienoja kankaita. Napoleon I tilasi Joséphinelle silkkihuivin paikalliselta kutojalta. 1800-luvun lopulla kaupungin tekstiilitehtaissa työskenteli noin 10 000 henkilöä. Muun muassa muotitalo Rodier valmisti siellä vaatteita ja Coco Chanel tuli hankimaan sieltä näyttäviä kankaita. Tekstiiliteollisuus alkoi hiipua 1900-luvun puolivälissä.

Kaupungintalo tuhoutui osittain ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1918. Kaupungintalo kunnostettiin, ja sen häähuoneen koristeluun kunta kutsui paikallisen taiteilijan Emile Flamantin. Hän teki saliin vuosina 1925 ja 1926 suuren 150 neliömetrin kokoisen freskon, jossa hän kuvasi kaupungin kutojia.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Henri Matisse (1869-1954), ranskalainen taidemaalari. Hän vietti täällä nuoruutensa. Hänen vanhempansa muuttivat kaupunkiin vuonna 1870, ja perustivat siemenkaupan.

* Henri Matissen perheen taloHenri Matissen perheen talo

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 10.4.2024. (ranskaksi)
2. ↑  Le Textile, une tradition bohainoise Mairie de Bohain-en-Vermandois. Viitattu 11.4.2024. (ranskaksi)
3. ↑  Fresques d’Emile Flamant Mairie de Bohain-en-Vermandois. Viitattu 11.4.2024. (ranskaksi)
4. ↑  Maison familiale d’Henri Matisse Mairie de Bohain-en-Vermandois. Viitattu 11.4.2024. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bohain-en-Vermandois** Wikimedia Commonsissa
Barbarossa Hayreddin Pasha
**Barbareskit** olivat muslimimerirosvoja ja kaappareita, joita purjehti ristiretkien ajoista aina 1800-luvun alkuvuosille asti Välimerellä ja Euroopan rannikoilla. He tekivät usein ryöstöretkiä Euroopan rannikkokaupunkeihin hankkiakseen kristittyjä orjakauppaan muun muassa Algeriaan ja Marokkoon. Näistä maista käytettiinkin nimitystä Barbareskivaltiot. 

Barbareskit ulottivat vaikutuspiirinsä parhaimmillaan koko Välimeren alueen lisäksi Atlantille Pohjois-Afrikan rannikoille. Pisimmät Eurooppaan tehdyt retket ulottuivat aina Islantiin asti. Tämä vaikutti esimerkiksi Välimeren eurooppalaisten valtioiden rannikkoalueiden kasvuun. On arvioitu, että barbareskit veivät ajanjaksolla 1530–1780 jopa 1 250 000 kristittyä orjiksi. Ranskalaiset hävittivät barbareskit lopullisesti vuonna 1830.

Barbareskit kirjallisuudessa
----------------------------

Monissa kuuluisissa teoksissa esiintyy mainintoja barbareskeista. Näitä ovat muiden muassa Daniel Defoen *Robinson Crusoe* ja Alexandre Dumas’n *Monte-Criston kreivi*. Mika Waltarin kirjassa Mikael Hakim muslimimerirosvot vangitsevat päähenkilön ja hän joutuu orjaksi Algeriin.

Lähteet
-------

* Barbary pirate *Encyclopædia Britannica*.  2009. Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 7.10.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Davis, Robert: British Slaves on the Barbary Coast *BBC History*.  17.2.2011.  (englanniksi)
2. ↑  Britannica

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barbareskit**.
* Encyclopediae Britannica 1911 (englanniksi)
*Isabella Stewart Gardner Venetsiassa* Anders Zornin maalaus vuodelta 1894, (Gardner Museum)
**Isabella Stewart Gardner** (14. huhtikuuta 1840 New York – 17. heinäkuuta 1924 Boston) oli yhdysvaltalainen taidekeräilijä, filantrooppi ja mesenaatti. Hän perusti nimeään kantavan Isabella Stewart Gardner Museum -taidemuseon Bostoniin.

Isabella Stewart syntyi varakkaan liikemiehen tyttäreksi. Hän solmi vuonna 1860 avioliiton John L. Gardnerin kanssa joka kuului Bostonin vanhaan elittiin. Isabella Stewart Gardner yritti soluttautua Bostonin seuraelämään, mutta seurapiirit eivät häntä hyväksyneet. Koti pysyi hiljaisena 1870-luvulle saakka, kunnes siellä alettiin pitää juhlia, jotka hämmensivät kaupungin konservatiivista yläluokkaa ja antoivat myös paljon puhuttavaa. Älykkäänä ja erikoisena henkilönä Stewart Gardner veti puoleensa kuvataiteilijoita, näyttelijöitä ja muusikkoja. Paljon puhuttavaa seurasi siitä, että hän kävi katselemassa nyrkkeilyotteluja.

Bostonin sinfoniaorkesteri ja monet musiikin opiskelijat saivat Stewart Gardnerista tukijan. Häntä alkoi kiinnostaa myös kuvataide ja taidekriitikko Bernard Berenson alkoi auttaa häntä kokoelman keräämisessä. Hän teki aviomiehensä kanssa useita ostomatkoja Eurooppaan ja Aasiaan. Aviomies kuoli vuonna 1898, mutta Stewart Gardner jatkoi kokoelman keräämistä. Nyt hän osti myös aikalaistaidetta kuten John Singer Sargentin ja James McNeill Whistlerin töitä alankomaalaisten ja renessanssin mestareiden ohella.

Vuonna 1899 Stewart Gardner ryhtyi rakennuttamaan galleriaa. Se on kopio 1500-luvun italialaistyyppisestä huvilasta, jonka suunnitteluun Stewart Gardner osallistui. Hän otti osaa myös itse rakentamiseen. Taidekokoelma asetettiin sinne hänen oman suunnitelunsa mukaiseen järjestykseen. Yleisölle se avattiin vuonna 1903.

Testamentissaan Isabella Stewart Gardner lahjoitti museonsa Bostonin kaupungille. Siinä on ehto, että mitään ei saa siirtää, järjestellä uudelleen tai lisätä. Tämä testamentin ehto kumottiin oikeudessa vuonna 2009 ja museoon rakennettiin Renzo Pianon suunnittelema lisärakennus vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Isabella Stewart Gardner *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.4.2021. (englanniksi)
2. ↑
3. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nimet Yhdysvalloissa** ovat yleensä etunimien ja sukunimien osalta peräisin Euroopasta ja useimmat niistä ovat, kuten Yhdysvaltojen valtakieli englannin kieli, peräisin Englannista. Alkuperäisiä amerikkalaisia nimiä sen sijaan esiintyy jonkin verran paikannimissä.

Kaiken kaikkiaan puhtaasti "amerikkalaisia" nimiä on varsin vähän, ja lähinnä niitä esiintyy paikannimissä sekä luonnonpaikoilla että asutusnimissä. Henkilönimissä sen sijaan puhtaasti "amerikkalaiset" elementit ovat vähäisempiä. Eräs Yhdysvalloissa, mutta myös pohjoismaissa, varsinkin Ruotsissa ja Tanskassa yleinen tapa on ottaa joko vanhemmilla tai esipolvilla olleita sukunimiä välinimiksi (vrt. George Walker Bush). Jotkut voivat myös käyttää puhuttelunimenään välinimeä varsinaisen etunimen asemesta (vrt. Strom Thurmond, Gore Vidal).

Paikannimet
-----------

Paikannimissä on englannin kielen (vrt. Springfield) ja yleisen länsimaisen kulttuuripiirin, kuten antiikin Kreikan ja Rooman (vrt. Philadelphia) tai yleisen eurooppalaisen paikannimistön (vrt. Paris) elementtien ohella myös Amerikan alkuperäiskansoilta saatua nimistöä (muun muassa Manhattan ja Mississippi), sekä aikoinaan Espanjan siirtomaihin kuuluneissa osissa Yhdysvaltoja myös espanjankielistä nimistöä (vrt. Santa Fe, Los Angeles, San Francisco) ja Ranskan siirtomaana olleessa Louisianassa Ranskaan viittaavaa nimistöä (esimerkiksi New Orleans).

Etunimet
--------

Etunimistä jotkut ovat alkuperältään englantilaisia, joko roomalaisia, kelttiläisiä tai germaanisia esikristillisiä tai antiikin kulttuuriin perustuvia nimiä, mutta suuri osa on koko Euroopassa yleisiä kristillisperäisiä nimiä, joiden alkuperä on heprean, kreikan ja latinan kielissä.

Sukunimet
---------

Sukunimissä ovat edustettuina kaikki Yhdysvaltoihin saapuneet siirtolaisryhmät, joista suurin osuus on englantilaisilla nimillä, mutta myös muut siirtolaisryhmät ovat vahvasti edustettuna (vrt. Vonnegut, de Niro, Schwarzkopf, Kissinger, Soderbergh, Pietila, Mondale).

Lähteet
-------

1. 1 2  Middle Name Behind the Name. Viitattu 8.11.2016.
2. ↑  Sirkka Paikkala: Mikä on Gro Harlem Brundtlandin sukunimi? *Kielikello*.  3/2011. Viitattu 8.11.2016.
3. ↑  Middle Name Behind the Name. Viitattu 8.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Behind the Name: English Names (englanniksi)
* American Name Society (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hijazin rautatieasema Damaskoksessa.
**Hijazin rautatie** oli Osmanien valtakuntaan kuulunut rautatie, joka kulki Damaskoksen ja Medinan välillä, ja johon kuului myös sivulinja Daraan ja Haifan välillä. Se oli osa Osmanien rataverkostoa, ja rakennettiin jatkamaan Istanbulista Damaskokseen kulkenutta rautatietä. Rautatie palveli sotilaallisten, poliittisten ja taloudellisten tehtävien lisäksi uskonnollisia tehtäviä helpottaen muslimien vuosittaista hadž-pyhiinvaellusta. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen keskeytti radan rakennustyöt, eikä sitä koskaan jatkettu alkuperäisen suunnitelman mukaan Mekkaan saakka. Sodan aikana rautatie joutui jatkuvasti arabikapinallisten hyökkäyksen kohteeksi, ja sodassa syntyneiden vaurioiden seurauksena rautatie pääsi paikoitellen rappeutumaan sodan jälkeen.

Arabikapinan aikana paikallisten joukkojen mukana ja johdossa toimi brittiläisiä ja ranskalaisia sotilasasiamiehiä, kuten T. E. Lawrence ("Arabian Lawrence"), Herbert Garland, S. F. Newcombe ja P. C. Joyce. Suurimman julkisuuden sodan jälkeen saavuttanut Lawrence, jonka osuudesta historioitsivat ovat myöhemmin väitelleet, kuvaa sotakokemuksiaan ja hyökkäyksiä rautatietä vastaan omaelämäkerrallisessa teoksessaan *Seven Pillars of Wisdom* (1922). James Nicholson toteaa, että Hijazin rautatie ei ilman Lawrencea olisi nauttinut yhtä suuresta maineesta, mutta huomauttaa, että ilman Hijazin rautatietä ei myöskään olisi ollut Arabian Lawrencea.

Kirjallisuutta
--------------

* Nicholson, James: *The Hejaz Railway*. Lontoo: Stacey International, 2005. ISBN 978-1-900988-81-0. (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Nicholson, s. 100-119.
2. ↑  Nicholson, ix–xi.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hijazin rautatie** Wikimedia Commonsissa

* Hejazin rautatiestä kertova sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hejaz Railway