recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dodekaanidihappo** eli **1,10-dekaanidikarboksyylihappo** (C12H22O4) on dikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien, hajusteiden ja voiteluaineiden valmistukseen.

Ominaisuudet
------------

Dodekaanidihappo on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja bentseeniin, mutta muihin orgaanisiin liuottimiin paremmin. Dodekaanidihappo on diproottinen heikko happo ja sen pKa-arvot ovat 5,7 ja 6,6.

Valmistus
---------

Dodekaanihapon teollinen valmistus perustuu syklododekatrieenistä saataviin yhdisteisiin. Yhdisteen valmistusprosessissa syklododekatrieeni pelkistetään ensin vedyttämällä katalyyttien läsnä ollessa syklododekaaniksi, joka hapetetaan ilman ja boorihapon avulla syklododekanolin ja Syklododekanonin seokseksi. Kun tätä seosta hapetetaan väkevällä typpihapolla, muodostuu dodekaanidihappoa. Toinen teollisuudessa käytettävä tapa on syklododekaanin otsonolyysi ja muodostuvan tuotteen hapetus muodostaa dodekaanidihappoa. Yhdistettä voidaan valmistaa bioteknisesti dodekaanista *Candida tropicalis*-hiivan avulla, mutta tällä valmistusmenetelmällä ei ole juurikaan kaupallista merkitystä.

Dodekaanidihappoa käytetään polyestereiden ja polyamidimuovien valmistukseen esimerkiksi dodekaanidihaposta ja heksametyleenidiamiinista muodostuu Nylon-6,12ä ja toinen yleisesti käytetty diamiini on bis(4-aminosykloheksyyli)metaani. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa hajusteita, voiteluaineita, väriaineita, pinta-aktiivisia aineita, palonestoaineita ja muovien pehmentimiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Dodecanedioic acid – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 6.11.2014.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 436. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3.236. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. [ooks.google.fi/books?id=-BzP7Rkl7WkC&pg=SA3-PA236&dq=Dodecanedioic+acid&hl=fi&sa=X&ei=TpJbVKS3BoKNaOvrgbAC&ved=0CDAQ6AEwAzh4#v=onepage&q=Dodecanedioic%20acid&f=false Kirja Googlen teoshaussa] (viitattu 6.11.2014). (englanniksi)
4. 1 2  Robert W. Johnson, Charles M. Pollock & Robert R. Cantrell: *Dicarboxylic Acids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 6.11.2014
5. 1 2  Boy Cornils & Peter Lappe: *Dicarboxylic Acids, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 6.11.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Human Metabolome Database (HMDB): Dodecanedioic acid (englanniksi)
* Food Component Database (FooDB): Dodecanedioic acid (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Dodecanedioic acid (englanniksi)
**Glyoksaali** (C2H2O2) on diaaleihin eli kaksi aldehydiryhmää omaaviin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa glyoksaali on pistävänhajuista kellertävää nestettä. Yhdiste on kaasumaisena vihreää. Glyoksaali liukenee veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Se on reaktiivinen ja muodostaa usein vesiliuoksina kiinteitä hydraatteja sekä dioksolaanidimeerejä ja -trimeerejä. Alkoholien kanssa glyoksaali reagoi helposti muodostaen asetaaleja. Yhdiste reagoi helposti amiinien, amidien ja enolisoituvien aldehydien ja ketonien kanssa. Yhdiste voidaan hapettaa glyoksyylihapoksi ja edelleen oksaalihapoksi typpihapon tai seleenidioksidin avulla.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Ensimmäisen kerran glyoksaalia valmistettiin vuonna 1856 hapettamalla etanolia typpihapolla. Nykyään yhdistettä tuotetaan teollisesti pääasiassa kahdella tavalla. Asetaldehydin vesiliuos voidaan hapettaa typpihapon avulla glyoksaaliksi noin 40 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina tässä prosessissa muodostuu etikkahappoa, muurahaishappoa ja glyoksyylihappoa. Nämä poistetaan ioninvaihdolla ja muodostuva liuos konsentroidaan noin 40 % glyoksaalipitoisuuteen. Toinen tapa on glykolin hapetus kaasufaasissa hapen avulla 400–600 °C:n lämpötilassa metallisen kuparin tai hopean toimiessa katalyyttinä. Myös eteenin hapetusta hapen, seleenidioksidin tai typpihapon avulla voidaan käyttää.

Glyoksaalia käytetään ristiinlinkittämään useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä polymeerejä kuten selluloosaa ja polyvinyylialkoholia. Tämä parantaa niiden liukenemattomuutta. Yhdisteestä valmistetaan useita heterosyklisiä yhdisteitä, joista ureajohdannaisia käytetään parantamaan tekstiilien rasvan ja lian hylkimiskykyä, lääkeaineena käytettäviä imidatsolijohdannaisia kuten metronidatsolia, ja pyratsiiniamidia, pelkistimenä tekstiilien värjäyksen yhteydessä ja desinfiointiaineena.

Katso myös
----------

* Maillard-reaktio
* Kehittyneet glykaation lopputuotteet

Lähteet
-------

1. ↑  Glyoxal – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.11.2014.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 257. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Georges Mattioda & Alain Blanc: *Glyoxal, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 13.11.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Glyoksaalin kansainvälinen kemikaalikortti
**Fenasyylikloridi** eli **α-klooriasetofenoni** tai **2-klooriasetofenoni** (C8H7ClO) on ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja asetofenonin kloorattu johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa lääkeaineita ja aikaisemmin sitä on käytetty myös kyynelkaasuna.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa fenasyylikloridi on värittömiä tai valkoisia kiteitä. Yhdiste liukenee vain hyvin vähän veteen, mutta paremmin etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, bentseeniin ja hiilidisulfidiin.

Fenasyylikloridi ärsyttää hyvin voimakkaasti hengityselimiä, ihoa ja silmiä. Se on voimakas lakrymaattori eli kyynelvuotoa aiheuttava aine. Silmien kautta tapahtuva altistuminen fenasyylikloridille voi aiheuttaa pysyvän sokeutumisen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Fenasyylikloridia valmistetaan bentseenin ja klooriasetyylikloridin välisellä Friedel–Crafts-asylointireaktiolla. Katalyyttinä reaktiossa käytetään alumiinikloridia.

Fenasyylikloridia voidaan käyttää eräiden lääkeaineiden valmistamiseen. Sitä on käytetty myös kyynelkaasuna mellakoiden taltuttamiseen. Tähän tarkoitukseen fenasyylikloridia on käytetty sekä aerosolina että kranaateissa.

Lähteet
-------

1. ↑  omega-Chloroacetophenone – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 27.11.2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 317. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Fenasyylikloridin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 27.11.2014
4. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 216. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.11.2014). (englanniksi)
5. 1 2  George W. A. Milne: *Gardner's commercially important chemicals*, s. 130. John Wiley and Sons, 2005. ISBN 978-0-471-73518-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 27.11.2014). (englanniksi)
**p-Dinitrobentseeni** eli **1,4-dinitrobentseeni** (C6H4N2O4) on yksi bentseenin dinitratuista johdannaisista. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä väriaineiden valmistamiseen. p-Dinitrobentseeni on o- ja m-dinitrobentseenien isomeeri.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa p-dinitrobentseeni on väritöntä, valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukenee hieman orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, etikkahappoon, etyyliasetaattiin, bentseeniin ja kloroformiin. Yhdiste voi reagoida nukleofiilien kuten hydroksidi-ionien tai ammoniakin kanssa substituutioreaktiolla. p-Dinitrobentseeni pysäyttää tehokkaasti radikaalireaktiot, koska radikaalien reagoidessa sen kanssa muodostuu hyvin stabiili p-dinitrobentseeniradikaali.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Nitrattaessa bentseeniä tai nitrobentseeniä muodostuu isomeerien seos, jossa suurin osa on m-dinitrobentseeniä ja p-isomeeria on hyvin vähän. Tämän vuoksi yhdistettä valmistetaankin muilla keinoin kuten hapettamalla p-nitroaniliinia tai p-nitroaniliinin diatosniumsuolan ja natriumnitriitin välisellä reaktiolla.

p-Dinitrobentseeniä voidaan käyttää väriaineiden valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  1,4-Dinitrobenzene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.1.2015.
2. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 109. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 554. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 327. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.1.2015). (englanniksi)
5. ↑  Kenneth A. Savin: *Writing Reaction Mechanisms in Organic Chemistry*, s. 244. Academic Press, 2014. ISBN 9780124114753. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.1.2015). (englanniksi)
6. ↑  John H. Montgomery: *Groundwater chemicals desk reference*, s. 459. CRC Press, 2007. ISBN 9780849392764. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.1.2015). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* P-Dinitrobentseenin kansainvälinen kemikaalikortti
**Sophie Daneman** on englantilainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa, Lontoossa Johanna Petersin johdolla, ja sai opiskeluaikanaan Countess of Munster Trustin palkinnon.

Daneman kehitti 1990-luvun aikana uran periodisoittimin toteutettujen esitysten parissa. Hän tuli tunnetuksi erityisesti yhteistyöstään William Christien ja Les Arts Florissantsin kanssa. Hän on esiintynyt solistina resitaaleissa ja oratorioiden esityksissä eri puolilla Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Eurooppaa. Ohjelmistoon on kuulunut eri aikakausien musiikkia, kuten Claudio Monteverdin, Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Benjamin Brittenin, Arnold Schönbergin ja Luciano Berion teoksia. Oopperaohjelmistoon kuuluu naisnimirooli Claude Debussyn *Pelléas et Mélisandessa*.

Daneman on periodiesityksissä tehnyt yhteistyötä muiden muassa Christopher Hogwoodin, Robert Kingin, Gérard Lesnen, Jean-Claude Malgoiren, Neville Marrinerin, Philippe Herreweghen, Harry Christophersin ja Paul Danielin kanssa. Daneman on ollut levyttämässä useille levymerkeille, kuten Harmonia Mundille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas.com: Sophie Daneman (Soprano)

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic.com: Sophie Daneman (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jukka Väisänen** on suomalainen muusikko, musiikinopettaja, säveltäjä ja kuoronjohtaja. Väisänen on esiintynyt pianistina sekä hanuristina mutta myös laulajana, kitaristina, basistina ja rumpalina sekä kapellimestarina ja kuoronjohtajana. 

Tanssijana Jukka Väisänen on voittanut kilpatanssin 10-tanssin Suomen Mestaruuden vuonna 2011 Heli Väisäsen kanssa, yli 35-vuotiaitten sarjassa. Vuonna 2013 pari voitti Latin SM-tittelin. 10-tanssin MM-kisoissa pari on sijoittunut sijoille 24 sekä 28. Vuonna 2016 Väisänen saavutti MM-voiton Cavalieros-tanssiryhmän kanssa, IDO:n Latin Show Dance aikuissarjan kilpailussa Pietarissa.

Opettajaura
-----------

Väisänen on valmistunut Sibelius-Akatemiasta musiikinopettajaksi ja pianonsoiton opettajaksi opiskellen pianonsoittoa myös Göteborgin yliopistossa. Hän on valmistunut myös pop/jazzmusiikin pianonsoitonopettajaksi Pop & Jazz Konservatoriosta. Väisänen on työskennellyt Metropolia Ammattikorkeakoulun Pop/jazzmusiikin koulutusohjelmassa lehtorina vuodesta 2002 lähtien. Vuodesta 2014 lähtien Väisänen on toiminut Metropolia AMKn ja YAMK-tutkinnon tutkintovastaavan tehtävissä.

Musiikkiura
-----------

Väisänen säveltää pääasiassa pop/rock- ja viihdemusiikkia sekä myös jazz- ja lastenmusiikkia. Väisänen on myös sanoittaja ja tekee kuorosovituksia. Väisänen on toiminut erilaisissa kokoonpanoissa instrumentalistina ja esiintyy myös trubaduurina ja tanssijana. Äänitteillä Väisänen on esiintynyt lähinnä pianistina sekä hanuristina.

Tuotanto
--------

* Betoniporsas: Rämpätirää. Warner Music Finland. Lastenmusiikki.
* Simo Naapuri: Jätä Tämä Maa - CD Maxi Single Suomirock.
* Satu & Sateenkaari: Unohduksen majatalo. PolyGram Finland Oy. Pop-iskelmä.
* Sinä olet aamuni valo: Tuomasmessun lauluja. Hengellinen.
* Tuuli soi viestiä: Jorma Elorinne & Etelä-suomalaisen osakunnan kuoro. Hengellinen.
* Espanjan yössä (säv. san. Jukka Väisänen), esitetty Seinäjoen Tangomarkkinoilla 1996.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Otto Koch** (2. elokuuta 1897 – 5. huhtikuuta 1945) oli saksalainen natsi ja Buchenwaldin vankileirin komentaja vuosina 1937–1941 sekä myöhemmin Majdanekin vankileirillä Lublinissa. 

Ennen SS:ään liittymistään Koch oli ollut pankkiiri.

Karl Koch meni naimisiin Ilse Kochin kanssa 1936. Kun Karl meni Buchenwaldiin, Ilse määrättiin valvomaan SS-joukkoja. Tällä tavoin Ilsellä oli virallinen ja aktiivinenkin yhteys hirmutekoihin, joita tuolloin tapahtui. On olemassa monia uskottavia, mutta vahvistamattomia tarinoita siitä, että hän olisi teettänyt käsineitä ja lamppujen varjostimia vankien nahasta. Erään väitteen mukaan Karl ja Ilse koristelivat ruokapöytäänsä vankien kuivuneilla, irrotetuilla päillä.

SS-Sturmbannführer ja RSHA-lakimies Georg Konrad Morgen syytti Kochia Buchenwaldiin johtavan lääkärin tohtori Walter Krämerin ja tämän avustajan Karl Peixofin murhasta. Nämä olivat hoitaneet Kochin kuppaa keskitysleirillä ja Koch määräsi nämä ammuttaviksi poliittisina vankeina, tarkoituksenaan salata tieto kuppasairaudestaan. Gestapo pidätti Kochin elokuussa 1943 ja hänet tuomittiin SS-oikeudenkäynnissä edellämainittujen saksalaisten murhista kuolemaan. Koch teloitettiin 5. huhtikuuta 1945.

| Kochin SS-arvo |
| --- |
| Ylennys päivämäärä | Myönnetty SS-arvo |
| 15. maaliskuuta 1934 | SS-Obersturmführer |
| marraskuuta 1934 | SS-Hauptsturmführer |
| 13. syyskuuta 1935 | SS-Sturmbannführer |
| 9. marraskuuta 1936 | SS-Obersturmbannführer |
| 12. syyskuuta 1937 | SS-Standartenführer |

Lähteet
-------

1. ↑  The Trial of Ilse Koch (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 12.7.2008
2. ↑  Johannes Tuchel: *Konzentrationslager. Band 39 von Konzentrationslager: Organisationsgeschichte und Funktion der Inspektion der Konzentrationslager 1934-1938.*, Boppard am Rhein 1991, S. 379f


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Anorkia** on tila, jossa poikalapsen kivekset puuttuvat syntyessä. Suomessa 100 000 syntyvää poikaa kohti noin 1-2:lla on anorkia.

Anorkiaa ei pidä sekoittaa piilokiveksisyyteen. Anorkia tarkoittaa kiveksien puuttumista kokonaan, kun taas piilokiveksisellä henkilöllä on kivekset, joista toinen tai kummatkin sijaitsevat muualla kuin kivespussissa.

Sikiön kivesten häviäminen
--------------------------

Riippuu sikiön iästä, miten kivesten häviäminen sikiöaikana vaikuttaa syntyvän lapsen sukuelimiin.

Jos ennen 8. viikkoa hedelmöittymisestä sikiöltä katoaa kivekset, tulee lapsella olemaan naisen sisäiset ja ulkoiset sukuelimet, mutta lapsen sukurauhaset puuttuvat tai ne ovat juovittuneet. Kivesten katoaminen 8–10 viikon ikäiseltä sikiöltä saa aikaan sen, että syntyneellä lapsella on epäselvät sukuelimet.

Sikiölle on 12–14 viikkoa hedelmöitymisestä kehittynyt oleelliset miehen sukupuoliset ominaisuudet. Jos tämän jälkeen kuitenkin kivekset häviävät, tulee syntyneen lapsen sekä sisäinen että ulkoinen fenotyyppi olemaan miehen, mutta kivekset puuttuvat. Tällöin on kyse anorkiasta.

Oireet
------

Anorkiahenkilöllä on ennen murrosikää ulkoiset sukuelimet samankaltaiset kuin ikäisillään kivesten puuttumista lukuun ottamatta. Anorkian takia murrosikä ei puhkea oikeaan aikaan, ja se aiheuttaa puutteita sekundaarisissa sukupuoliominaisuuksissa, kuten karvoituksessa ja äänenmurroksessa.

Hoito
-----

Anorkiapotilaan psykologisia ongelmia voidaan hoitaa psykologilla ja laittamalla kivesproteesit.

Terveellä pojalla erittyy kiveksistä testosteronia, joka saa aikaan sekundaaristen miesten sukupuoliominaisuuksien kehittymisen. Kivesten puutteesta johtuen anorkiahenkilölle voidaan antaa erillistä testosteronikorvaushoitoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Termit - Anorkia tohtori.fi.
2. 1 2  Bernard S. Kaplan & Kevin E. C. Meyers: *Pediatric nephrology and urology: the requisites in pediatrics*, s. 354. 1. painos. Elsevier Health Sciences, 2004. OCLC: 489080859.. ISBN 9780323018418. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Health Guide - Anorchia The New York Times.  Arkistoitu 6.7.2008. "Normal outside genitalia before puberty... Failure to enter puberty at expected time and lack of secondary sex characteristics (growth of penis, body and pubic hair growth, deepening of the voice, and increase in muscle mass)"  (englanniksi)
Aunuksen teatterin ensi-ilta 30. marraskuuta 1941: Yleisöä näytännön aikana. Keskellä Kenraali Talvela.  
SA-kuva.**Aunuksen Teatteri** oli yksi kuudesta  jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista. Se perustettiin  Puolustusvoimien Ohjelmatoimiston ja Kalle Viherpuun aloitteesta Suomen valtaamaan Itä-Karjalaan marraskuussa 1941. Nurmoilasta, entisestä venäläisten kasarmikylästä, löytyivät sopivat toimitilat. Tarpeistosta suuri osa oli lahjoituksia. Rintamateatterin ensimmäinen esitys oli *Peräkylän profeetta* 30. marraskuuta 1941. Teatteria johti ensin Viherpuu ja myöhemmin Rafael Stenius. Aunuksen Teatterilla oli kymmeniä esiintymispisteitä, suuri osa näytännöistä annettiin kiertueilla.

Teatterin taiteilijakuntaan kuuluivat muun muassa Kaarlo Halttunen ja Eeva-Kaarina Volanen. Johtaja Kalle Viherpuu tulkitsi Jeppeä Ludvig Holbergin näytelmässä Jeppe Niilonpoika, joka esitettiin kaikkiaan 22 kertaa. Ohjelmisto oli sangen komediapainotteinen. Siihen kuuluivat esimerkiksi *Serenaadi sotatorvella*, *Nummisuutarit* ja *Syntipukki* useiden muiden kepeiden näytelmien ohella. Aunuksen Teatterin toiminta loppui kesäkuussa 1944. Loppuvaiheessa Riitta Järvinen, eräs teatterin näyttelijöistä, sai surmansa hypättyään liikkuvasta autosta suojaan ilmapommitukselta. 30-vuotias taiteilijatar putosi auton alle ja menehtyi parin päivän kuluttua.

Lähteet
-------

* Eteläpää, Heikki: "Jees Teatteria!" – sanoi vääpeli Ryhmy, 2002 Heikki Eteläpää ja Edita Publishing Oy, ISBN 951-37-3550-8
**Assera** (m.kreik. Ἄσσηρα, *Assēra*) eli **Assa** (Ἀσσα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Khalkidiken alueella Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Aristotélisin kunnan alueelle lähelle nykyistä Develíkin kylää.

Maantiede
---------

Asseran kaupunki sijaitsi nykyisen Chalkidikín niemimaan rannikolla Singoksenlahden (nyk. Singitikóslahti tai Pyhänvuorenlahti) pohjukassa. Kaupunki sijoitetaan nykyisin Gomátin Develíkin kylän itäpuolelle. Samalla rannikolla Asserasta länteen sijaitsi Piloros ja itään Sane. Asseran kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Aristoteles käyttää Asseran alueesta nimitystä *Assērītis* (Ἀσσηρῖτις) tai joissakin käsikirjoituksissa *Assyrītis* (Ἀσσυρῖτις). Seudulla oli joki, josta käytettiin nimeä Psykhros (Ψυχρός) sen kylmyyden vuoksi.

Historia
--------

Assera ja Assa ovat todennäköisesti sama kaupunki: Herodotos käyttää muotoa *Assa* ja Theopompos muotoa *Assera*. Stefanos Byzantionlaisella on oma hakusana kummastakin, mutta se voi johtua siitä, ettei hän tiennyt Herodotoksen ja Theopompoksen viitanneen samaan paikkaan. Plinius vanhempi käyttää latinankielistä muotoa *Cassera*. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Asseritēs* (Ἀσσερίτης) ja *Assaios* (Ἀσσαῖος).

Herodotos mainitsee Ass(er)an yhtenä seudun kaupungeista, joka antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Myöhemmin klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Assera kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. Assera saattoi osallistua seudun muiden kaupunkien mukana vuoden 432 eaa. kapinaan Ateenaa vastaan. 300-luvulla eaa. kaupunki kuului oletettavasti Khalkidiken liittoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "564. Assera", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Assa", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Ass(er)a? *Pleiades*. Viitattu 27.11.2023.
4. 1 2  Assera (Chalkidike) 13 Develiki - Άσσηρα *ToposText*. Viitattu 27.11.2023.
5. 1 2 3  "51 B4 Ass(er)a?", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
6. 1 2 3  Herodotos: *Historiateos* 7.122.
7. ↑  Aristoteles: *Eläinoppi* 519a15 (3.12).
8. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika* 135.18, 136.1.
9. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.10.
Eläintarhan kartta.
**Ménagerie du Jardin des Plantes** on eläintarha Pariisissa kasvitieteellisen puutarhan Jardin des Plantesin yhteydessä. Se on Ranskan vanhin julkinen eläintarha.

Eläintarhassa ei enää nykyään ole suuria nisäkkäitä, vaan se on erikoistunut piennisäkkäisiin, lintuihin, matelijoihin ja hyönteisiin. Lisäksi siellä on joitain suuria kissapetoja, apinoita sekä villivuohia. Kaikkiaan eläintarhassa on noin 1 200 eläinyksilöä, jotka edustavat 180 eri lajia. Nisäkkäitä on 200 yksilöä ja 50 eri lajia, lintuja 300 ja 70 eri lajia. Eläintarhan pinta-ala on 5,5 hehtaaria.

Jardin des Plantesin eläintarha perustettiin Ranskan vallankumouksen jälkeen kansalliskonventin päätöksellä vuonna 1794. Sinne siirrettiin Versailles’n palatsin yhteydessä aiemmin toimineen kuninkaallisen eläintarhan jäljelle jääneet eläimet, joita oli tosin tuolloin elossa vain neljä kappaletta. Eläintarhaa täydennettiin hankkimalla eläimiä kielletyistä kiertävistä eläinnäyttelyistä. Jardin des Plantesin eläintarhan perustamisen myötä tavalliset pariisilaiset saivat ensimmäisen kerran nähdä suuria eksoottisia eläimiä, kuten norsuja ja kirahveja. Napoleonin sotien aikana Ranskan armeija toimitti eläintarhalle eläimiä kaukaisista maista ja ensimmäiset rakennukset valmistuivat 1800-luvun alussa. Ranskan–Saksan sotaan liittyneen Pariisin piirityksen aikana talvella 1870–1871 suurin osa eläintarhan eläimistä teurastettiin nälkäisten kaupunkilaisten ruoaksi.

Pariisin alueella on myös toinen eläintarha, Parc zoologique de Paris, joka toimii Bois de Vincennesissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 164. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. ↑  Les animaux (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) Ménagerie du Jardin des Plantes. Viitattu 15.4.2016.
3. ↑  Museum national d'Histoire naturelle - Ménagerie du Jardin des Plantes (englanniksi) Parisinfo. Viitattu 15.4.2016.
4. 1 2  220 ans d’histoire (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) Ménagerie du Jardin des Plantes. Viitattu 15.4.2016.
5. ↑  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 411. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ménagerie du Jardin des Plantes** Wikimedia Commonsissa

* Eläintarhan kotisivu (ranskaksi)
**Mési** (kreik. Μέση) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Náxoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 97 (vuonna 2011).

Mésin kylä sijaitsee Náxoksen koillisissa sisäosissa noin 43 kilometriä itäkoilliseen saaren keskuksesta Náxoksen kaupungista eli Chórasta. Mésin pääkirkko on omistettu Pyhälle Paraskevalle (*Agía Paraskeví*). Kylän nähtävyyksiin lukeutuvat myös Pyhän Kyriaken (*Agía Kyriakí*) kirkko 1500-luvulta, kansanperinnemuseo sekä museoitu oliivinpuristamo. Mésin lähellä sijaitsee Drakontóspilion luola.

Mési muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Μέσης, *Topikí Koinótita Mésis*). Aiemmin kylä kuului Drymalían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náxoksen ja Pienten Kykladien kunnan Drymalían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Messi *Naxos.net*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mési** Wikimedia Commonsissa
**Taivalkosken voimalaitos** on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Keminmaassa.

Voimalaitos on toistaiseksi viimeinen Kemijoen pääuomaan rakennettu voimala. Se rakennettiin vuosina 1972–1976. Voimalaitostyömaalla oli töissä enimmillään noin 830 henkeä. Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikköinä diplomi-insinööri Reijo Hanhinen ja insinööri Erkki Laakso.

Voimalaitoksen alueella on maapatoa 591 metriä, suurin korkeus 29 metriä, ja betonipatoa 148 metriä. Voimalaitoksessa on viisi tulva-aukkoa ja sen putouskorkeus on 14,5 metriä. Kolmessa pystyakselisessa koneessa on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 133 MW eli jokainen 44,3 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 88,2 kierrosta minuutissa. Koneistot kunnostettiin vuosina 1998–1999, jolloin niiden teho nousi yhteensä 18 MW. Keskivesiolosuhteissa Taivalkosken vuotuinen energiantuotto on 529 GWh, kun rakennusvirtaama on 1110 kuutiometriä vettä sekunnissa.

Voimalaitoksen alakanava on kilometrin pituinen, ja sen pohjan leveys on 50 metriä.

Katso myös
----------

* Luettelo Suomen vesivoimalaitoksista

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Raimo Seppälä: *Nykyinen Kemijoki*. Helsinki: Otava, 1976. ISBN 951-1-02424-8.
2. ↑  Taivalkoski.  2020. Kemijoki Oy. Viitattu 21.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Taivalkosken voimalaitos (Kemijoki Oy)

Kemijoen vesivoimalaitokset

* Isohaara
* Jumisko
* Ossauskoski
* Petäjäskoski
* Pirttikoski
* Seitakorva
* Taivalkoski
* Valajaskoski
* Vanttauskoski
**Arkadia** tarkoittaa arkadisessa runoudessa idyllisen paimen- ja maalaiselämän kuviteltua tyyssijaa. Sen esikuvana oli todellinen Arkadian maakunta Kreikan Peloponnesoksen niemimaalla.

Bukolisten runoilijoiden mm. Vergiliuksen, ansiosta Arkadian asukkaat saivat yksinkertaisen paimenkansan maineen, ja Arkadiasta tuli ihannoidun paimenidyllin kotimaa. Vergilius teki paimenrunollaan "Eclogae" (Bucolica, 37 eKr.) seudusta kuuluisan ylistämällä sitä onnellisen elämän kehdoksi. Arkadinen elämä esitetään yksinkertaisempana, siveellisempänä ja jalompana kuin kiireinen kaupunkilaiselämä. Vergiliuksen ansiosta Arkadiasta tuli kirjallisuudessa ihannoidun paimenidyllin tyyssija, ja käsite "arkadinen" alkoi merkitä ihanteellisen viehättävää, maalaismaisen idyllistä paikkaa ja elämää.

Viitteet
--------

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 57
2. ↑  runous Kirjallisuudentutkimus:arkadinen runous *Tieteen termipankki*. Viitattu 23.11.2023.
3. ↑  Aikio ja Vornanen 1993. s. 56

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
* Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava 2000. ISBN 951-1-12387-4}}
San Clementen basilika
San Clemente sisältää kaksi arkeologista kerrosta, joista ensimmäinen on 300-luvulta ja alin vielä vanhempi. 
**San Clementen kirkko** (it. *Basilica di San Clemente al Laterano*) on keskiaikainen kirkko Roomassa lähellä Colosseumia. Se rakennettiin 1100-luvulla dominikaaniseksi konventiksi. 1600-luvulla kirkon ylläpito luovutettiin irlantilaisille dominikaanimunkeille, jotka edelleen jatkavat vuonna 1857 aloitettuja arkeologisia kaivauksia kirkon alla. Kirkko on omistettu pyhälle paavi Klemens I:lle, jonka katsotaan kuolleen vuonna 101 ja olleen neljäs Rooman paavi. 

Kirkko on *Basilica minor*, jonka kunnianimen paavi myöntää tärkeimmille kirkoille riippumatta siitä, ovatko ne arkkitehtuuriltaan basilikoja. Maanpäällisen rakennuksen lisäksi kirkon alla on kaksi arkeologista kerrostumaa, 300-luvun basilika ja mahdollisesti tasavallan aikainen asuintalo, joka ehkä tuhoutui Rooman palossa vuonna 64.

Nykyinen kirkko
---------------

Nykyinen kirkko rakennettiin 1100-luvulla, ja se on kolmilaivainen basilika, jossa on nähtävillä antiikin ajan pylväitä, kosmaattinen lattiakoristelu, hautakiviä ja mosaiikkeja. Apsismosaiikki *Ristin voitto* on 1100-luvulta. Kirkon keskellä on korkea kuoriaitaus *(schola cantorum)*, joka on siirretty aiemmasta kirkosta. Pyhän Katariina Aleksandrialaisen kappelin freskot ovat 1400-luvun alusta. Niissä Katariina käännyttää keisari Maxentiuksen puolison ja roomalaisia reettoreita kristinuskoon.

300-luvun basilika
------------------

San Clementen kirkko rakennettiin aikaisemman, jo 300-luvulla rakennetun kolmilaivaisen basilikan päälle sen jälkeen, kun normannit olivat tuhonneet entisen kirkon 300-luvulla. Paavi Paschalis II antoi täyttää sen rauniot uuden kirkon perustaksi. Basilika sijaitsee neljä metriä maan alla ja on rakennettu sen alla olevia rakennelmia hyödyntäen. Basilikaan kuului myös eteishalli *(narthex)* sekä *apsis.*

Roomalainen asuintalo
---------------------

Alimpana arkeologisena kerroksena ovat roomalaisen talon rauniot. Rakennus ehkä tuhoutui Rooman palossa vuonna 64. Sen jälkeen paikalle pystytettiin ensimmäisellä kristillisellä vuosisadalla komea tuffikivestä tehty teollisuusrakennus, nähtävästi rahapaja sekä tiilistä tehty asuintalo *(insula)* pienine asuntoineen. Rakennusten välissä oli kuja. *Insulan* pihalle rakennettiin luultavasti 200-luvulla pieni Mithran temppeli *(mithraeum),* jonne mahtui 30-40 miestä*.* Sen lähellä on niin sanottu mithra-koulu eli iso huonetila, jonka käyttöä ei tunneta. Luolan uumenissa solisee myös lähde, joka löydettiin vuonna 1937.

Lähteet
-------

* Boyle Leonard: *Piccola Guida di San Clemente*. Collegio San Clemente, 1989.
* Polkunen, Marja-Liisa: *Rooma*. Suomalainen Matkaopas Oy, 2007. ISBN 978-952-9715-32-9.

### Viitteet

1. 1 2  Polkunen 2007
2. ↑  Basilicas in the World *GCtholic.org*.  2021. Viitattu 2.1.2021.
3. 1 2 3  Boyle 1989, s. 9 ja erillinen liite
Viktor Belenko
**Viktor Ivanovitš Belenko** (ven. Виктор Иванович Беленко 15. helmikuuta 1947 Naltšik, Neuvostoliitto - 24. syyskuuta 2023 Illinois, Yhdysvallat) oli neuvostoliittolainen sotilaslentäjä, joka loikkasi Japanin kautta Yhdysvaltoihin.

Belenko oli suunnitellut loikkaamista useita kuukausia. Sopiva tilaisuus koitti, kun hän oli laivueensa kanssa harjoituslennolla Japaninmerellä.

Luutnantti Belenko lensi 6. syyskuuta 1976 saman vuoden helmikuussa numerolla 31 valmistetun MiG-25-hävittäjän Tšugujevkan sotilaslentokentältä Vladivostokin lähistöltä Japanin Hokkaidōlle Hakodaten siviililentokentälle matalalennossa tutkien kantaman alapuolella. Laskeutuessaan kone oli törmätä kentältä nousevaan Boeing-matkustajakoneeseen.

Neuvostoliitto vaati Belenkoa ja konetta palautettavaksi, mutta Japani kieltäytyi ja päästi Yhdysvallat osallistumaan koneen tutkimiseen. Belenko haki poliittista turvapaikkaa Yhdysvalloista ja sai sen.

Kone siirrettiin Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohtaan 80 kilometrin päähän Tokiosta tutkittavaksi. Amerikkalaiset olivat yllättyneitä siitä, ettei kone ollutkaan niin kehittynyt kuin oli luultu. Belenkolta he edelleen yllätyksekseen kuulivat, että neuvostoarmeijan olot olivat surkeat, sotilaat olivat nälissään ja saivat kokea sadistisia rangaistuksia pienistä rikkeistä.

12. lokakuuta 1976 kone vietiin purettuna neuvostoliittolaiseen alukseen Hitachin lähelle, mistä se kuljetettiin Latviaan Väinänlinnaan Neuvostoliiton ilmavoimien akatemiaan koulutuskoneeksi. 1980-luvun lopulla kone poistettiin käytöstä ja romutettiin.

Belenko tuomittiin Neuvostoliitossa kuolemaan maanpetturuudesta rikoslain 64. pykälän perusteella. Belenko ryhtyi Yhdysvalloissa sotilasilmailun opettajaksi ja meni naimisiin ja sai kaksi lasta. Erottuaan ilmavoimista hän ryhtyi liikemieheksi.

Belenko sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1980 kongressin asetuksella. Hän otti sukunimekseen nimen Schmidt ja eleli enimmäkseen pienissä kaupungeissa Yhdysvaltain Keskilännessä. Kylmän sodan päätyttyä hän alkoi taas käyttää Belenko-nimeä.

Neuvostoliitto joutui tapauksen vuoksi uusimaan ilmavoimiensa omakonetunnusjärjestelmän kahdella miljardilla ruplalla.
Belenko ei ollut ensimmäinen sotalentokoneella loikannut itäeurooppalainen sotilas. Marraskuussa ja toukokuussa vuonna 1953 kaksi puolalaista lentäjää loikkasi MiG-15-lentokoneella Tanskaan.

Belenko kuoli lyhyen sairauden jälkeen pienessä Rosebudin kaupungissa eteläisessä Illinoisissa 24. syyskuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Risen, Clay: Viktor Belenko, Who Defected to the West in a Jet Fighter, Dies at 76 *The New York Times*.  18.11.2023. Viitattu 19.11.2023.
2. ↑  Luoma, Jukka: *Mitä Missä Milloin 1978*, s. 11. Kustannusosakeyhtiö Otava, 1977. ISBN 951-1-04521-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viktor Belenko** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Ritarikunnan ketju vuodelta 2010
**Valkoisen leijonan ritarikunta** (tšek. *Řád Bílého lva*) on alkujaan tšekkoslovakialainen, nykyisin tšekkiläinen, ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1922.

Nykyään ritarikunta on Tšekin korkein mahdollinen tunnustus, ja siinä on kaksi divisionaa sotilaille ja siviileille. I luokasta erotetaan myös korkeampi ketju-luokka, jota myönnetään ainoastaan valtionpäämiehille. Ritarikunnan suurmestarina toimii Tšekin presidentti, joka saa virkansa puolesta kantaa ritarikunnan I luokan tunnuksia ketjuineen ja saa pitää ne presidenttikautensa jälkeen, mikä maan parlamentti sen hänelle myöntää.

Ritarikunnassa olevian luokkien määrä on vaihdellut vuosien varrella seuraavasti:

|  | Tšekkoslovakia | ČSSR | Tšekin tasavalta |
| --- | --- | --- | --- |
| **I luokka** |  |  |  |
| **II luokka** |  |  |  |
| **III luokka** |  |  |  |
| **IV luokka** |  | – |  |
| **V luokka** |  | – |  |
| **Kultamitali** |  | – | – |
| **Hopeamitali** |  | – | – |

Lähteet
-------

1. 1 2  ODM of the Czechoslovak Republic: Order of the White Lion *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Statutes *Prague Castle*.  2023. Viitattu 1.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  ODM of the Czechoslovak Socialist Republic: Order of the White Lion *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  ODM of Czechoslovakia: Order of the White Lion *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
**Arktiset Aromit ry** on luonnontuotealan (luonnonmarjat, metsäsienet, luonnonyrtit ja erikoisluonnontuotteet) valtakunnallinen toimialajärjestö, joka toiminnallaan edistää luonnontuotteiden talteenottoa, jatkojalostusta ja käyttöä sekä parantaa luonnontuotteiden arvostusta kotimaassa ja kansainvälisesti.

Arktiset Aromit ry on perustettu vuonna 1993. Sääntöjensä mukaan yhdistys voi ottaa jäsenikseen sekä henkilö-, yritys- että yhteisöjäseniä. Yhdistys harjoittaa luonnontuotteisiin liittyvää tiedotustoimintaa, valmistaa ja välittää koulutusmateriaalia, toteuttaa valtakunnallisia kampanjoita, järjestää koulutusta, seuraa alan kehitystä kotimaassa ja kansainvälisesti, toteuttaa hankkeita ja tekee aloitteita alan toimintaedellytysten parantamiseksi. Yhdistys myös avustaa alan toimijoita yhteistyötahojen löytämisessä. 

Yhdistyksen hankkeita rahoittavat Maa- ja metsätalousministeriö, alan yritykset, kunnat ja maakuntien liitot.

Yhdistystä perustamassa oli luonnontuotekauppaa harjoittavia yrittäjiä, luonnontuotteiden jatkojalostajia sekä alan tutkijoita ja kehittäjiä eri puolelta Suomea. Yhdistyksen toimipaikka on Suomussalmella.

Yhdistys on käynnistänyt koulujen kanssa yhteistyössä koulumarjakuukauden, jonka suojelijana on maatalousministeri Sirkka-Liisa Anttila. Vuonna 2006 se käynnisti puoli vuotta kestäneen Laatua Luonnosta -hankkeen, jonka aikana valmisteltiin yhteistyössä Eviran kanssa ostolomake käytettäväksi luonnontuotteiden ostotoiminnassa, laadittiin tiedotteita hygieniakäytännöstä luonnontuotteita poimittaessa ja laadittiin Luonnontuotteiden laatu- ja hygieniaopas. Yhdistys on valmistanut myös Ulkomaisille marjojen ja sienten poimijoille on laadittu englannin-, venäjän- ja thaikieliset poimintaesitteet. Yhdistys valitsee vuosittain vuoden sienen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arktiset aromit ry (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Nettikeittiö.fi[vanhentunut linkki]
3. ↑  Suomalaisen ruokakulttuurin edistämisohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Eviran alkutuotantoseminaari[vanhentunut linkki]
5. ↑  Mmm.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen verkkosivut
Kiviseinän hiekkapuhallusta.
**Hiekkapuhallus** on kovien pintojen siloittamista, muotoilua ja puhdistamista pienten kiinteiden hiukkasten ja paineilman avulla. Hiekkapuhalluksella voidaan saada lopullinen pinta, kuten ruostumattomilla teräksillä, mutta useimmiten hiekkapuhallus on pohjakäsittely ja pinnanpuhdistus ennen maalausta.

Hienoksi siivilöityä hiekkaa on käytetty hiekkapuhalluksessa sen alkuajoista 1800-luvun lopulta lähtien. Puhalluksessa hiekasta muodostuvan kvartsipölyn hengittäminen altistaa ihmisen pölykeuhkosairauksille. Nykyään hiekkapuhallus suoritetaan kuitenkin hyvin ilmastoiduissa tiloissa hengityssuojien ja muiden suojavarusteiden kanssa.

Hiekkapuhalluksessa käytetään myös muita materiaaleja, kuten lasia esimerkiksi ruostumattomalle teräkselle, metallia teräkselle ja kuivajäätä muille pinnoille. Metallien hiekkapuhalluksessa käytetään useimmiten metallijauheita, koska niitä voidaan kierrättää paremmin kuin hiekkaa. Metalliesineden puhalluskaapista jauhe kerätään talteen syklonin avulla. Lentokoneiden osia hiekkapuhalletaan joissain tapauksissa kookospähkinöiden kuorista valmistetulla aineella.

Metallien hiekkapuhalluksella on myös vaikutus pinnan metallurgiseen rakenteeseen, joka lujittuu kylmämuovautumalla. Ohuilla kappaleilla tästä on myös se vaikutus, että kappale pyrkii vääntymään käyräksi. 

Hiekkapuhallus voidaan automatisoida teollisuusrobotin avulla.

Hiekkapuhallus tekstiiliteollisuudessa
--------------------------------------

Kuluneen näköiset farkut ovat nousseet muotitrendiksi. Farkut käsitellään hiekkapuhalluksella, jossa hiekka puhalletaan kovalla paineella vaatteisiin. Tämän tekstiiliteollisuuden viimeistelymenetelmän on todettu vaarantavan työntekijöiden terveyden; hiekkapöly altistaa suojaamattoman työntekijän silikoosille eli kivipölykeuhkosairaudelle. Clean Clothes -kampanja ajaa hiekkapuhalluksen lopettamista. Useat yritykset Suomessa ovat ilmoittaneet lopettavansa hiekkapuhalluksen käytön tuotannossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Hengenvaarallinen muotioikku – Suomessa myytävien farkkujen hiekkapuhallus. (PDF)  17.12.2011. Finnwatch ry.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiekkapuhallus** Wikimedia Commonsissa

* Mitä on hiekkapuhallus?
**Sauvasolut** ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia hämärässä näkemiseen erikoistuneita fotoreseptorisoluja. Värien näkemiseen ovat erikoistuneet verkkokalvon tappisolut. Näiden kahden näköreseptorisolun valoherkät osat sijaitsevat alimmaisena verkkokalvolla. Sauvasoluja on noin 120 miljoonaa. Ne ovat halkaisijaltaan noin kaksi mikrometriä. Sauvasolut aistivat valon intensiteettiä, eivätkä osallistu värien näkemiseen. Siksi hämärässä ihminen pystyy erottamaan vain harmaan eri sävyjä.

Hämäränäkö
----------

Sauvasolujen avulla ihminen aistii valon voimakkuutta harmaan eri vivahteina ja pystyy pimeässä havaitsemaan hyvinkin heikkoja valon lähteitä. Sauvasolujen avulla hämäränäkö on mahdollista. Sauvasoluissa on näköpigmenttinä rodopsiini eli näköpurppura, joka koostuu retinaalista ja opsiinista. Valo vaikuttaakin juuri näihin näköpigmentteihin. Fotonien energia imeytyy eli absorboituu sauvasolujen retinaaliin, jolloin sen tietty sidos muuttuu cis-muodosta trans-muotoon ja samalla myös siihen kovalenttisesti sitoutunut opsiini muuttaa muotoaan. Reaktion tuloksena sauvasolujen solukalvon tietyt kationikanavat sulkeutuvat, minkä seurauksena kalvon kalvojännite kasvaa. Tämä hyperpolarisoituminen aiheuttaa aktiopotentiaalin ensin bipolaarisoluissa, joista se siirtyy gangliosoluihin. Tietyt entsyymit muuttavat retinaalin takaisin aktiiviseen cis-muotoon ja solunsisäisen kalsiumpitoisuuden pieneneminen aiheuttaa kationikanavia avaavien välittäjäaineiden muodostumiseen. Näiden välittäjäaineiden vaikutuksesta kationikanavat aukeavat ja kalvojännite palaa ennalleen. 

Ihmisen silmät sopeutuvat helposti pimeästä valoisaan, mutta päinvastoin sopeutuminen on hidasta. Kirkkaasta valosta hämärään siirtyessä ei näe juuri mitään, koska kaikki rodopsiini on hajonnut ja uutta muodostuu hitaasti. Siksi pimeässä käytetään merkkivalona voimakasta punaista, koska se ärsyttää vain tappisoluja. Näin sauvojen valoherkkyys säilyy, eikä silmä sokaistu. Rodopsiinin muodostumiseen tarvitaan retinolia tai beeta-karoteenia, jonka vähäisyyden tyypillinen oire on hämäräsokeus. Rodopsiini hajoaa opsiiniksi ja vitamiini A:ksi. Tämä aktivoi entsyymin, joka sulkee kalvon huokosia ja solun jännite kasvaa. Sauvasoluihin kiinnittynyt gangliosolu alkaa reagoida. Tuotettu pieni energiamäärä kulkee näköhermoa pitkin aivoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Haug, Sand, Sjaastad: *Ihmisen fysiologia*, s. 172. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-19882-x.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Näkeminen

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sauvasolu** Wikimedia Commonsissa
**Archaíes Kleonés** (kreik. Αρχαίες Κλεωνές, kath.kreik. Αρχαίαι Κλεωναί, *Archaíai Kleonaí*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Neméan kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 633 (vuonna 2011).

Antiikin Kleonain arkeologista aluetta.
Archaíes Kleonésin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa noin 25 kilometriä lounaaseen Kórinthoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 274 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimi, "Antiikin Kleonai", viittaa antiikin ajan Kleonain kaupunkiin, jonka arkeologinen alue sijaitsee noin 2,5 kilometriä nykyisestä kylästä itään. Nykyisen kylän nimi oli vuoteen 1963 saakka *Kontóstavlos* (Κοντόσταυλος). Archaíes Kleonés muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αρχαίων Κλεωνών, *Topikí Koinótita Archaíon Kleonón*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Αρχαίες Κλεωνές *My Greek Heart*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Αρχαίες Κλεωνές *Τόποι & Τρόποι*. Viitattu 1.9.2021.
4. ↑  Kontostavlos – Archaiai Kleonai *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2021.
**Elävän kirjallisuuden festivaali (EKF)** on jokavuotinen Tampereella järjestettävä kirjallisuus- ja kaupunkikulttuuritapahtuma. Helmikuussa järjestettävän tapahtuman toteuttajana toimii Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen opiskelijoiden ainejärjestö Teema ry.

EKF:n ohjelmisto koostuu poikkitaiteellisesti eritaustaisten kulttuurin- ja taiteentekijöiden sekä tutkijoiden keskusteluista, esityksistä, performansseista ja työpajoista. Festivaali perustettiin vaihtoehdoksi kaupallisille ja henkilökeskeisille kirjamessuille ja sen tarkoituksena on yhä tarjota kirjallisuus- ja kulttuuriaiheista keskustelua, joka kurottaa yksittäisten tekijöiden ja teosten sijasta laajempiin aiheisiin. Kirjallisuutta ja muita taiteita lähestytään tekemisen ja vastaanottamisen näkökulmasta, sekä pohditaan niiden vaikutusta ympäröivään maailmaan ja toisin päin.

Festivaalin kohderyhmänä ovat kaikki kirjallisuudesta ja kulttuurista kiinnostuneet iästä ja koulutustaustasta riippumatta ja tapahtumaan on ilmainen sisäänpääsy.

EKF järjestettiin ensimmäisen kerran Teema ry:n toimesta 14. helmikuuta 2009 Sampolassa, minkä jälkeen tapahtuma on järjestetty Työväenmuseo Werstaalla. Vuosina 2010–2017 tapahtumaa järjesti Elävän kirjallisuuden yhdistys (ELKI ry), jolta vastuu tapahtuman järjestämisestä on siirtynyt jälleen Teemalle vuonna 2018, kun ELKI lakkautettiin. Viimeisin festivaali järjestettiin 16. helmikuuta 2019.

Festivaalin jatkopaikkana toimii vuosittain Tiiliskivi-klubi, jossa jaetaan Tiiliskivi-palkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elävän kirjallisuuden festivaali *Tampereen korkeakouluyhteisö*. Viitattu 20.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Elävän Kirjallisuuden Festivaali
* Teema ry