recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Augsburg vuonna 1550. Heinrich Vogtherrin maalaus.
**Augsburgin interim** oli reformaation aikana vuonna 1548 Augsburgissa solmittu väliaikaissopimus Schmalkaldenin sodassa taistelleiden protestanttien ja katolilaisen keisarin välillä. Käytännössä sopimus oli Mühlbergin taistelun voittaneen keisari Kaarle V:n sanelema, eikä se juurikaan tarjonnut kompromisseja: protestantit joutuivat luopumaan kaikista uudistuksistaan lukuun ottamatta maallikkojen ehtoollista ja pappien avioliittoja. Tosin nämäkin uudistukset sallittaisiin vain seuraavaan kirkolliskokoukseen saakka. Protestantit eivät osanneet päättää esityksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä ja 1552 Schmalkaldenin sota puhkesi uudelleen.

Vuonna 1555 Augsburgin interim muuttui tarpeettomaksi Augsburgin uskonrauhan korvatessa sen. Uskonrauha muodostui muuttuneen poliittisen ja sotilaallisen tilanteen takia huomattavasti interimiä enemmän kompromissiksi katolilaisten ja protestanttien välille. 

Omana aikanaan Augsburgin interimiin ei suhtauduttu varsinkaan protestanttien parissa kovinkaan lämpimästi. Tästä kertoo muun muassa aikakaudelta peräisin oleva pilkkalaulu aiheesta: 

> »
> 
> 
> Nyt rauha tahdotaan saada  
> 
> ja sopu kautta maan,  
> 
> asiat kuntoon panna  
> 
> kunnes konsiili kuulutetaan.  
> 
> Interim määrättiin väliajaksi,  
> 
> se kristikansan vietteli  
> 
> paholaisen mieliksi.  
> 
>   
> 
> Ei sielua meiltä turmella  
> 
> me vastaan nousemme!  
> 
> heitämme kuolon uhalla  
> 
> paavit, keisarit pellolle.  
> 
> Me pysymme puhtaassa sanassa,  
> 
> mi Kristuksesta loistaa  
> 
> ja paholaisen poistaa.  
> 
>   
> 
> Väliaikana saadaan kuulla  
> 
> suuren sodan pauhu,  
> 
> interim meidän kansalle  
> 
> on liian suuri kauhu.  
> 
> Väliaika pitkäksi venähtää  
> 
> ja Kristus ehtii tulla  
> 
> 
> 
> kera lunastuksen bullan.»   
> (Tuntemattomaksi jääneen runoilijan teos.)
> 
>

Lähteet
-------

* *Kristinuskon historia 2000. Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan*. Espoo: Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6515-7.

### Viitteet

1. 1 2 3  *Kristinuskon historia 2000*, s. 46–47.
Paul Dukes vuonna 1922
**Paul Henry Dukes** (10. helmikuuta 1889 – 27. elokuuta 1967) oli brittiläinen kirjailija ja MI6-upseeri.

Paul Henry Dukes syntyi 10. helmikuuta 1889 Bridgwaterissa Somersetissa Englannissa. Hänen isänsä oli pappi Edwin J. Dukes ja äitinsä Edith M. o.s. Pope. Hänen veljiään olivat näytelmäkirjailija Ashley Dukes ja lääkäri Cuthbert Dukes. Hän sai koulutuksensa Caterham Schoolissa. 

Dukes toimi Venäjällä vakoilijana. Muun muassa Pjotr Sokolov toimi hänen alaisuudessaan. Dukes työskenteli kieltenopettajana Riiassa ja sitten Venäjällä Pietarin konservatoriossa sen jälkeen, kun MI6 oli palkannut hänet salaisiin tehtäviinsä. Hän laati suunnitelmia valkoisten venäläisten pakenemiseksi vankiloista ja salakuljetti satoja heistä Suomeen. 

"Satakasvoisena miehenä" tunnettu Dukes käytti useita henkilöllisyyksiä ja soluttautui venäläisiin bolševikkiorganisaatioihin, muun muassa kommunistipuolueeseen, salaiseen poliisiin ja Tšekaan. Hän selvitti politbyroon toimintaa ja välitti tietoa Britannian tiedusteluorganisaatiolle. Hän palasi Britanniaan 1920 ja sai ritarin arvon. Dukes palasi lyhyeksi aikaa tiedustelupalvelun tehtäviin Tšekkoslovakiassa vuonna 1939 etsimään tunnettua yritysjohtajaa, joka oli kadonnut Saksan miehitettyä maan.

Dukes kävi talvisodan aikana Suomessa ja tapasi valtion korkeinta johtoa.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Punaisen hämärän maa: kokemuksia ja tutkimuksia Puna-Venäjällä*. (*The Red Dusk and Morrow*). Suomentanut O. A. Joutsen. WSOY, 1923.

Lähteet
-------

* Sir Paul Dukes *Project Gutenberg Self-Publishing*. Project Gutenberg Self-Publishing. Viitattu 2.2.2017. (englanniksi)
* Readers suggest the 10 best … spies – in pictures *The Guardian*. Viitattu 2.2.2017. (englanniksi)
* Sir Paul Dukes: *Red dusk and the morrow: Adventures and Investigations In Red Russia*. Lontoo: Williams and Norgate, 1922. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.2.2017). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Varjus, Seppo: Englanti lähetti huippuvakoojan talvisotaan - Tällainen oli agentti ST25 *Ilta-Sanomat*.  25.5.2014.

Kirjallisuutta
--------------

* Kotakallio, Juho: *Hänen majesteettinsa agentit – brittitiedustelu Suomessa 1918–1941*. Atena, 2014. ISBN 978-952-300-025-4.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**August Herman Bade** (7. huhtikuuta 1832 Tallinna – 12. maaliskuuta 1906 Pietari) oli Virossa syntynyt suomalainen insinööri, tehtailija ja valtiopäivämies.

Bade kävi reaalikoulua Tallinnassa ja Helsingissä sekä harjoitti ammattiopintoja Venäjällä, Ruotsissa, Saksassa, Ranskassa ja Englannissa. Hän oli naimisissa tehtailija Oskar Peter Osbergin sisaren Marie Adelheid Osbergin (1840–1917) kanssa, omistaen vaimonsa veljen Oskar Peter Osbergin kanssa Helsingin Sörnäisissä toimineen konepajayhtiö *Osberg & Baden*. Bade muutti vuonna 1882 Venäjälle, jossa hän toimi Nobel-veljesten öljy-yhtiön yli-insinöörinä ja oli myöhemmin pietarilaisen *M. Bade & Co*-kauppaliikkeen osakkaana.

Bade oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1877 ja edusti Helsinkiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878.

Lähteet
-------

1. ↑  Toisen lähteen mukaan syntymäpäivä olisi 26. maaliskuuta
2. 1 2 3  Biografiska uppgifter om Hantverks- och Fabriksföreningens i Helsingfors Fullmäktige och Sekreterare (1917), Pörssitieto G. Kock
3. ↑  Georg-Wilhelm Wallgren : Släkten Osberg i Finland. Genos 4(1933), s. 30-36 (Suomen Sukututkimusseura) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 18–19. Helsinki: Otava, 1921.
**August Heikki Soini** (8. maaliskuuta 1874 Kuopio – 15. maaliskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kunnallispoliitikko ja toimitusjohtaja.

Soini aloitti liikealalla jo nuorena poikana palvellen neljä vuotta Birger Hallmanin liikkeessä. Hän kävi sitten Kuopion kauppakoulun ja oli Raahen työväenkaupan johtajana 1897–1898, Porvoon osuuskaupan johtajana 1898 ja Raahen rautatien kasöörinä rautatietä rakennettaessa. Tämän jälkeen Soini perusti Raaheen siirtomaa- ja rautatavaraliikkeen ja piti sitä vuoteen 1902 saakka. 

Vuonna 1902 Soini valittiin Helsinkiin perustetun Talous-Osakekaupan toimitusjohtajaksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1914 saakka jolloin hänestä tuli Suomen Tulitikkuyhdistyksen johtaja. Soini harjoitti Helsingissä myös omaa tukkukauppaa *Aug. H. Soini Osakeyhtiön* nimissä. Hän oli Helsingin Kauppiaiden Yhdistyksen johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon. Soini kuului Helsingin Kauppiaiden Kauppakoulun perustajiin ja oli koulun johtokunnan puheenjohtajana. Soini oli mukana Suomalaisen puolueen toiminnassa ja oli ehdokkaana vuoden 1907 eduskuntavaaleissa.

Soini oli omistajana kahvipaahtimo Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolagissa (36%) ja Konekauppa-Osakeyhtiö Aatrassa (25%) sekä toimitusjohtajana Suomalainen Tupakkatehdas Oy:ssä. Hän oli myös helsinkiläisen olutpanimon Oy Fortuna Ab:n johtokunnan jäsenenä.

Soinin kuoltua runoilija Eino Leino kirjoitti hänestä muistorunon joka julkaistiin Helsingin Sanomissa maaliskuussa 1919 ja Leinon runokokoelmassa *Syreenien kukkiessa*. Soini oli tukenut taloudellisesti runoilijaa ja vähän ennen kuolemaansa hän oli aikonut lahjoittaa Leinolle talon Espoon Suvisaaristosta. Soinin kuoleman vuoksi tämä hanke raukeni. Soini on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

August Heikki Soini oli naimisissa Signe Maria Höckertin (1868–1947) kanssa. Heillä oli neljä lasta joista tytär Maili Tellervo (1800–1985) oli naimisissa itävaltalaisen tekstiilitehtailijan pojan, taidemaalari Richard Hämmerlen (1892–1944) kanssa. Soinilla oli myös yksi avioton tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Simo S. Soininen : August Heikki Soini, Soinisten Puumerkki, Soinisten sukuseuran jäsenlehti 6/2012, s. 29-35
2. 1 2 3  Aug. H. Soini, Helsingin Sanomat, 16.03.1919, nro 72, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Aug. H. Soini Osakeyhtiö, Lisätietoja osakeyhtiöiden historiasta, Pörssitieto G. Kock
4. ↑  Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolag, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
5. ↑  Konekauppa-Osakeyhtiö Aatra, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
6. ↑  Suomalainen Tupakkatehdas Oy, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
7. ↑  BeerFinland.com Suomen panimot : Helsinki : Oy Fortuna An

Aiheesta muualla
----------------

* Eino Leinon runo Aug. H. Soinin haudalla kokoelmasta Syreenien kukkiessa (Runosto : Vanhoja suomalaisia runoja)
Linjakartta
**Augsburgin raitiotieliikenne** on raitiotiejärjestelmä, jota käytetään Augsburgin alueella.

Historia
--------

Kaupungin ensimmäinen joukkoliikenneväline oli vuonna 1881 avattu hevosraitiotie. 16,4 kilometriä pitkä linja ulottui Perlachturmilta päärautatieasemalle. Linjalla ei ollut yhtään pysäkkiä, vaan kyytiin noustiin heiluttamalla kuljettajalle kättä.

Raitiotieverkon sähköistäminen aloitettiin 1800-luvun lopulla, jolloin ensimmäiset sähkövaunut kulkivat Göggingenistä Oberhauseniin sekä Perlachista Lechhauseniin. Vuonna 1898 sähköistetyt linjat kasvattivat suuresti matkustajamääriä ja ensimmäisenä vuonna modernisoituja linjoja käytti 5,5 miljoonaa matkustajaa.

Vuonna 1908 raitiotie kunnallistettiin ja sen toiminta siirtyi Augsburgin kaupungille. Toimintaa pyöritti täten vastaperustettu Städtische Straßenbahn Augsburg.

Toinen maailmansota vaurioitti kaupungin rataverkkoa merkittävästi ja toiminta pystyttiin käynnistämään uudestaan kesäkuussa 1945 ainoastaan osittain.

1960-luvulla linja-autolinjat syrjäyttivät osittain raitiotien liikennöinnin, kun linjat 5 sekä 6 siirtyivät linja-autoliikennöinnin alaisuuteen. Seuraavan vuosikymmenen lopulla liikennöinnin solmukohdaksi vakiintunutta Königsplatzia remontoitiin mittavasti vastaamaan ajan liikennöintiä.

1990-luvulla raitiotietä laajennettiin taas vuorostaan, kun kaupunkiin avattiin uusi linja 3. Lisäksi vuosituhannen vaihteen jälkeen kaupunki käynnisti mittavan liikkumista helpottavan projektin, johon kuului muun muassa Königsplatzin kunnostus, linjan 1 laajennus, sekä linjojen 5 sekä 6 uudelleenrakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zahlen, Daten, Fakten 2014 sw-augsburg.de.  Arkistoitu 22.3.2016. Viitattu 13.2.2017. (saksaksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Historie sw-augsburg.de.  Arkistoitu 14.2.2017. Viitattu 13.2.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Augsburgin raitiotieliikenne**.
* Viralliset kotisivut (saksaksi)
**Dinangourou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 125 kilometriä Korosta koilliseen. Kunnassa on 35 900 asukasta (vuonna 2009).

Dinangouroun kunta rajoittuu lännessä Koron piirin Diounganin ja kaakossa Yoron sekä pohjoisessa Douentzan piirin Haïrén ja koillisessa Mondoron kuntiin ja etelässä Burkina Fasoon. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Eteläosissa on metsiä.

Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja, moseja ja belloja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, seesami ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, aasit, hevoset ja siipikarja.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat kahdeksan alakoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Dinangourou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
**Ryūzō Morioka** (jap. 森岡 隆三, *Morioka Ryūzō*, s. 7. lokakuuta 1975 Kanagawa, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Japanin maajoukkueessa Morioka pelasi vuosien 1999-2003 aikana kaikkiaan 38 ottelua.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1999 | 7 | 0 |
| 2000 | 14 | 0 |
| 2001 | 11 | 0 |
| 2002 | 2 | 0 |
| 2003 | 4 | 0 |
| Yhteensä | 38 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Narazaki |
2 Nakazawa |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Miyamoto |
6 Inamoto |
7 H. Nakata |
8 Myōjin |
9 Hirase |
10 Nakamura |
11 Miura |
12 Sakai |
13 Yanagisawa |
14 Motoyama |
15 Nishi |
16 K. Nakata |
17 Takahara |
18 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2000
1 Kawaguchi |
3 Matsuda |
4 Morioka |
6 Hattori |
8 Mochizuki |
9 Nishizawa |
10 Nanami |
11 Miura |
12 Morishima |
13 Yanagisawa |
14 Nakamura |
15 Oku |
17 Inamoto |
19 Kubo |
20 Takakuwa |
21 Shimoda |
22 Nakazawa |
24 Myōjin |
26 Kaimoto |
27 Kitajima |
29 Takahara |
30 Ono |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Kawaguchi |
2 Akita |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Nakayama |
11 Suzuki |
12 Narazaki |
13 Yanagisawa |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Ono |
19 Ogasawara |
20 Myōjin |
21 Toda |
22 Ichikawa |
23 Sogahata |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2003
1 Narazaki |
2 Narahashi |
3 Akita |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Ogasawara |
9 Ōkubo |
10 Nakamura |
11 Matsui |
12 Doi |
13 Oku |
14 Santos |
15 Myōjin |
16 K. Nakata |
17 Miyamoto |
18 Nagai |
19 Endō |
20 Takahara |
21 Tsuboi |
22 Yamada |
23 Kawaguchi |
Valmentaja Zico
**August Alexander Granroth** (4. tammikuuta 1848 Turku – 2. maaliskuuta 1892 Tukholma) oli suomalainen merikapteeni ja talvimerenkulun kehittäjä.

Granrothin vanhemmat olivat tehtaanmestari Karl Gustaf Granroth ja Fredrika Heikintytär ja puoliso vuodesta 1874 Gustava Carolina Kajander (1840-1889). Granroth työskenteli merimiehenä suomalaisilla ja ulkomaisilla laivoilla vuodesta 1865, suoritti Turun Merenkulkukoulussa itämerenlaivurin tutkinnon 1874, perämiehen tutkinnon 1876 ja pari vuotta merillä oltuaan kapteenin tutkinnon 1879. Hangon ja Tukholman välille oli avattu laivoille talvireitti jo 1876, mutta sillä liikennöinut yhtiö ajautui konkurssiin vain kaksi vuotta myöhemmin. Suomen valtio sai yhtiön omistamalle *S/S Express* -alukselle vuokraajaksi Carl Johan Korsmanin, joka pestasi Granrothin laivan kapteeniksi. Miehet loivat pohjan Suomen talvimerenkululle, kun alus liikennöi Hanko-Tukholma -reittiä marraskuun puolivälistä toukokuun puoliväliin, tehden mainittujen vuosien 1878-1889 aikana yhteensä 242 matkaa, ennen kuin Hangon edustalle saatiin avuksi jäänmurtaja *Murtaja*. Granroth sai laivamatkalla keväällä 1892 aivohalvauksen ja menehtyi muutaman päivän päästä tukholmalaisessa sairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pussinen, Veli-Matti: "August Alexander Granroth", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 271. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ryūzō Hiraki** (jap. 平木 隆三; 7. lokakuuta 1931 Osaka, Japani - 2. tammikuuta 2009) oli japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Ryūzō Hiraki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1954-1962. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 1956 ja 1964.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1954 | 3 | 0 |
| 1955 | 4 | 0 |
| 1956 | 3 | 0 |
| 1957 | 0 | 0 |
| 1958 | 4 | 0 |
| 1959 | 10 | 1 |
| 1960 | 1 | 0 |
| 1961 | 2 | 0 |
| 1962 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 30 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1956
Furukawa |
Hiraki |
Iwabuchi |
Kawamoto |
Kitaguchi |
Kobayashi |
Mimura |
Naganuma |
Ōmura |
Ozawa |
Satō |
Shimomura |
Takabayashi |
Takamori |
Tokita |
Uchino |
Yaegashi |
Valmentaja Takenokoshi

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma
*Tämä artikkeli käsittelee historiallista termiä. Sanomalehdestä katso Rzeczpospolita (sanomalehti).*
**Rzeczpospolita** (Pl-Rzeczpospolita.ogg [ʒεʧpɔsˈpɔλita]**(ohje)**) on puolan kielen "tasavaltaa" tai "liittovaltiota" tarkoittava sana, käännöslaina latinan ilmauksesta *res publica* ('julkiset asiat' eli 'tasavalta'). Sanaa on käytetty puolassa jo ainakin 1500-luvulta lähtien, ja se on alun perin merkinnyt mitä tahansa demokraattista valtiota. Kruununkansleri Jan Zamoyskin kuuluisa sitaatti vuodelta 1600 koulutuksen merkityksestä on esimerkki tästä käytöstä: 

*Takie będą Rzeczypospolite, jakie ich młodzieży chowanie.*   

("Tasavallat ovat sellaisia, kuin niiden nuorison kasvatus.")

Nykyään sanaa käytetään kuitenkin ainoastaan viittauksena Puolan valtioon. Kaikista muista tasavalloista käytetään modernissa puolassa sanaa *republika*.

Nykyisen Puolan valtion virallinen nimi on *Rzeczpospolita Polska*, joka yleensä käännetään "Puolan tasavallaksi". Tämä käännös voi 1500–1700-luvun Puolasta puhuttaessa olla kuitenkin harhaanjohtava, sillä tuohon aikaan *rzeczpospolita* oli monarkia. Tuosta ajanjaksosta mm. englannissa käytetään sanan *republic* sijaan sanaa *commonwealth*, kuten nimessä "Polish-Lithuanian Commonwealth".

Sanaa *rzeczpospolita* käytetään myös kolmesta Puolan historian aikakaudesta:

* **Ensimmäinen rzeczpospolita** – ajanjakso, jolloin Puolaa hallitsi kuninkaan ja parlamentin (*sejm*) valitseva aatelisto (*szlachta*); vuoden 1505 *Nihil novi* -laista Puola-Liettuan kolmanteen ja viimeiseen jakoon vuonna 1795;
* **Toinen rzeczpospolita** – sotien välinen aika, Puolan itsenäistymisestä vuonna 1918 Saksan hyökkäykseen ja miehitykseen saakka vuonna 1939;
* **Kolmas rzeczpospolita** – kommunistisen hallinnon kaatumisen jälkeen vuodesta 1989.

Vuodesta 2005 maata hallinneen laki ja oikeus -puolueen (*Prawo i Sprawiedliwość*) johtajat ovat keksineet termin "neljäs rzeczpospolita" – uusi Puola kolmannen, korruptoituneeksi väitetyn tasavallan tilalle.

Puolan hallinnassa aikoinaan olleet kansat ovat lainanneet termin omiin kieliinsä: liettuan *Žečpospolita*, valkovenäjän *Рэч Паспалітая* (*Retš Paspalitaja*) ja ukrainan *Річ Посполита* (*Ritš Pospolita*) viittaavat kuitenkin vain Puolan jakoja edeltävään valtioon.
**Pärjänjoki** on Syötteen kansallispuistoa halkova 65 kilometriä pitkä joki Pudasjärven ja Taivalkosken alueella. Pärjänjoki saa alkunsa Taivalkosken puolelta Pärjänlatvalammista ja laskee etelässä Livojokeen. Joki halkoo pääosin asumattomia erämaita ja on koko matkaltaan kalataloudellisesti kunnostettu pikkujoki.

Pärjänjoen virkistyskalastusalue käsittää Pärjänjoen osa-alueita 38 km:n matkalla Taivalkosken Kylmälästä Pudasjärven Riihiahoon sekä seuraavat jokeen laskevat purot: Torasoja, Ahmaoja, Syrjäoja, Koiraoja, Syöteoja, Ylpiänoja ja Isokurunoja. Pärjänjoen luontaiseen kalastoon kuuluvat taimen, harjus, siika, hauki ja ahven. Pohjolan Voima Oy istuttaa jokeen alamittaisia 3-vuotiaita taimenia sekä harjuksenpoikasia.

Pärjänjoki on suosittu melontakohde. 22 kilometriä pitkällä Pärjänjoen vesiretkeilyreitillä järjestetään myös ohjattuja melontaretkiä.

Hiihtokeskus Iso-Syöte Oy käyttää laskettelurinteiden sekä latujen lumetuksessa Pärjänjoesta pumpattua vettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Syöte - vaarametsien maa Metsähallitus. Viitattu 7.9.2021.
2. ↑  Pärjänjoen virkistyskalastusalue - Pärjänjoki *www.iijoenvesilla.fi*.  Arkistoitu 7.9.2021. Viitattu 7.9.2021.
3. ↑  Syötteen melontareitit *Luontoon.fi*. Viitattu 7.9.2021.
4. ↑  LUPAPÄÄTÖS Nro 77/04/1 Dnro Psy-2003-y-121 Annettu julkipanon jälkeen ASIA LUVAN HAKIJA - PDF Ilmainen lataus *docplayer.fi*. Viitattu 7.9.2021.
**Bobby Gurney** (13. lokakuuta 1907 – 14. huhtikuuta 1994) oli englantilainen jalkapalloilija ja toimittaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Gurney pelasi koko aikuisuransa Sunderlandissa, jossa hän voitti mestaruuden kaudella 1935–1936 ja FA Cupin 1937. Gurney on Sunderlandin kaikkien aikojen paras maalintekijä kaikki kilpailut mukaan lukien. Hän oli seuran paras maalintekijä 8 perättäisellä kaudella 1930-luvulla, voitti 1. divisioonan maalikuninkuuden kaudella 1935–1936 ja teki 388 pelaamassaan ottelussa yhteensä 228 maalia. Gurney pelasi myös yhden maaottelun Englannin maajoukkueessa 1935. Gurneyn pelaajaura päättyi loukkaantumiseen 1939, minkä jälkeen hän jäi Sunderlandiin valmennustehtäviin.

Pelaajauran jälkeen Gurney toimi päävalmentajana Horden Colliery Welfaressa, Darlingtonissa, Peterborough Unitedissa ja Hartlepools Unitedissa.

Saavutukset
-----------

* Englannin 1. divisioonan mestaruus: 1935–36
* FA Cupin voitto: 1937

Lähteet
-------

1. ↑  Bobby Gurney The Stat Cat. Viitattu 27.8.2019. (englanniksi)
2. ↑  The Roker Roar: Bobby Gurney Sunderland AFC. Viitattu 27.8.2019. (englanniksi)
3. ↑  Premier League Top Scorers worldfootball.net. Viitattu 27.8.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Bobby Gurney englandfootballonline.com. Viitattu 27.8.2019. (englanniksi)
**Ryže**  eli **Ryžee** tai myös **Pokrovskoje** (ven. Рыжье, Рыжее, Покровское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Krasnogorodskin piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,09 neliökilometriä eli 109 hehtaaria. Saareton järvi sijaitsee suoalueen keskellä eikä sinne tule tietä. Lähin asutus on kahdessa kolmen kilometrin päässä sijaitsevissa kylissä Ruškovo (Рушково) ja Ryžnevo (Рыжнево). Suurempaan Pokrovskojeen (Покровское) kylään on matkaa neljä kilometriä. Järven laskuojan pääuomaan on matkaa kaksi kilometriä.

Luontoarvoja
------------

Suojärvenä sen pohja on mutainen ja sen rannat ovat turvepitoista kelluvaa hetteikköä. Järvessä elää ainakin hauki, ahven, pasuri ja ruutana, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Ryže sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven suoalue on ojittamatta, joten järveen ei laske ojia eikä ilmakuvien perusteella sillä ole laskuojaakaan. Se sijaitsee kuitenkin Sinjajan pääuoman lähialueella. Järven valuma-alueen kooksi ilmoitetaan on 29 neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyydellä.
3. 1 2  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Рыжье, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Ryže (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Рыжье
Sarrià-Sant Gervasi Barcelonan kartalla
**Sarrià-Sant Gervasi** (esp. Sarriá-San Gervasio) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Sitä ympäröivät Les Cortsin, Gràcian, Eixamplen ja Horta-Guinardón hallintoalueet sekä Sant Just Desvernin, Sant Feliu de Llobregatin, Molins de Rein ja Sant Cugat del Vallèsin kunnat. Sarrià-Sant Gervasissa oli vuoden 2005 väestönlaskennassa 140 461 asukasta. Se on hallintoalueista harvimmin asutettu. Etenkin Sarriàn alue on säilyttänyt pikkukaupunkimaisen yleisilmeensä, vaikka Barcelonan kaupunki on laajentunut alueen ympärille.

Yksi Barcelonan suosituimmista turistikohteista, Tibidabo-vuori ja sen huipulla oleva huvipuisto, sijaitsevat Sarrià-Sant Gervasin alueella.

Aiheesta muualla
----------------

Plaça de Sarrià talvella
* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sarrià-Sant Gervasi** Wikimedia Commonsissa

* Sarrià-Sant Gervasi Barcelonan kaupunginhallituksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi)

Barcelonan hallintoalueet

* Ciutat Vella
* Eixample
* Gràcia
* Horta-Guinardó
* Les Corts
* Nou Barris
* Sant Andreu
* Sant Martí
* Sants-Montjuïc
* Sarrià-Sant Gervasi
**Sextrash** on Brasilian Belo Horizontesta kotoisin oleva, vuonna 1987 perustettu death ja thrash metal -yhtye.

Historia
--------

Sextrashin perusti vastikään Sarcófagosta eronnut rumpali D. D. Crazy. Hänen tovereikseen yhtyeeseen liittyivät Oswald Scheid (laulu), Tomy Simmons (basso) ja Damned Sentry (kitara). Yhtye aloitti Insulter-nimisenä ja julkaisi tällä nimellä 1987 kahden kappaleen demon. Vaihdettuaan nimensä Sextrashiksi yhtye julkaisi vielä kaksi demoa jonka jälkeen yhtyeelle tarjoutui mahdollisuus julkaista ensimmäinen EP:nsä ranskalaisella Maggot Recordsilla. EP saavutti brittiläisen lehden *Metal Forcesin* soittolistalla sijan viisi.

Syksyllä 1990 Sextrash julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa, *Sexual Carnagen*, paikallisen Cogumelo Recordsin kautta. Kahden vuoden kuluttua yhtye julkaisi uudella kokoonpanolla toisen albuminsa *Funeral Serenaden*. Albumi muutti yhtyeen tyyliä teknisen death metalin suuntaan. Funeral Serenaden julkaisun jälkeen Sextrash aloitti ensimmäisen Brasilian kiertueensa ja saavutti läpimurtonsa Brasilian underground metal -piireissä. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi vielä splitin brasilialaisen P.U.S.-yhtyeen kanssa, mutta hajosi vuonna 1997 Scheidin kuoltua moottoripyöräonnettomuudessa.

Vuonna 2003 Tommy Simmons ja Funeral Serenadella kitaraa soittanut Marck Monthebar kokosivat yhtyeen uudelleen. Laulajaksi tuli Brutal Distortionin entinen kitaristi Doom. Yhtye julkaisi comeback-levynsä *Rape from Hellin* 2005.

Diskografia
-----------

### Demot

* *Black Church* (Insulter-nimisenä, 1987)
* *Rehearsal* (1988)
* *Sadistic Screams* (1988)

### EP:t

* *XXX* (1989)

### Albumit

* *Sexual Carnage* (1990)
* *Funeral Serenade* (1992)
* *Rape from Hell* (2006)

### Splitit

* *Third World/XXX* (1993)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sextrash[vanhentunut linkki] Cogumelo Recordsin sivuilla
2. ↑  Sextrash Encyclopaedia Metallum -sivustolla

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut[vanhentunut linkki].
* Sextrash Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Sextrash Myspacessa (englanniksi)
**Tango Desirée** on itävaltalaisten Charly Niessen Pohlhausin ja Eddie Cassenin (oik. Edward Kassner) kirjoittama tango, jota suomeksi lauletaan Sauvo Puhtilan sanoin. Ne alkavat "Kun yö on kuulas, silkinmusta, ilma täynnä on onnen odotusta...".

Ensimmäisenä kappaleen levytti suomeksi Juha Eirto vuonna 1956, ja samana vuonna sen tallensivat myös Reijo Kallio ja Olavi Virta. Eino Grön levytti sen 1966, Jarkko Lehti ja Tumba Tamminen 1978. Muita "Tango Desiréen" levyttäjiä ovat olleet Reijo Taipale (1990), Leif Lindgren (1992), Sauli Lehtonen (1994), Teuvo Valo (1980) ja Tapani Kansa (1999).

Saukin suomenkielisestä sanoituksesta on usein nostettu esiin epäjohdonmukainen käsite "Argentiinan pusta" ja pidetty sitä kömmähdyksenä. Kevyen musiikin tuntija Veikko Tiitto ei pidä sanavalintaa välttämättä virheenä ollenkaan, sillä Argentiinan pampa on hyvin samantapaista luonnonniittyä (oik. aroa) kuin Unkarin pusta. "Argentiinan pustan" voi siis nähdä samanlaisena maiden välisenä rinnastuksena kuin vaikkapa "Suomen Chicago" (Lahti) tai Hyvinkään Sveitsi.

Lähteet
-------

1. ↑  "Tango Desirée", *Suuri toivelaulukirja 11*, s. 239. Toim. Heikki Uusitalo. Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 1994. ISBN 951-643-720-6.
2. ↑  Hakutulos kappaleelle Tango desiree Suomen äänitearkisto ry.  Arkistoitu 18.6.2018. Viitattu 18.6.2018.
3. ↑  Tiitto, Veikko: "Niittyvillan tuoksu Argentiinan pustalla", Suomalaisen iskelmämusiikin sanoituksissa esiintyviä epäjohdonmukaisuuksia  2003–2005. Veikko Tiitto. Viitattu 18.6.2018.
**Sextus Julius Africanus** (m.kreik. Σέξτος Ἰούλιος ὁ Ἀφρικανός, *Sekstos Iūlios ho Afrikanos*; n. 160–240) oli kreikkalais-roomalainen kristitty matkailija ja historioitsija. Hänen elämästään ei tiedetä paljokaan. Jonkin verran on näyttöä, että hän on kiertänyt laajasti Egyptissä, Lähi-idässä ja Italiassa. Myöhemmin hän eli Emmaus Nikopoliissa Palestiinassa. Rooman keisari Severus Alexanderin palveluksessa hän oli lähettiläänä Roomassa vuonna 222.

Sextuksen merkittävin teos *Khronografiai* (Χρονογραφίαι, lat. *Chronographiae*) käsitti maailmanhistorian luomisesta (Sextuksen mukaan 5549 ennen ajanlaskun alkua) vuoteen 221. Tämä teos ei ole säilynyt, mutta tiedetään myöhempien historioitsijoiden, kuten Eusebioksen käyttäneen tätä ensimmäistä kristillisen kirkon kronologiaa teoksessaan *Kirkkohistoria*.

Sextukselta tunnetaan myös kaksi kirjettä. Toinen oli osoitettu Origeneelle, ja siinä Sextus epäilee *Danielin kirjan* Susanna-hahmoa sepitteelliseksi. Toinen kirje, josta on säilynyt vain osia, oli osoitettu Aristeides-nimiselle henkilölle.

Sextus Julius Africanuksen kirjoittamana pidetään myös maallisempaa, tietosanakirjatyyppistä teosta nimellä *Kestoi* (Κέστοι, "Kirjottu sidosvyö"; lat. *Cesti*), joka kertoo muun muassa luonnonhistoriasta, maanviljelystä, sotataidosta ja lääketieteestä. Otteita tästä teoksesta on löydetty Oksyrhynkhoksen papyryksistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sextus Julius Africanus *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 1.1.2018.
2. ↑  Fortescue, Adrian: Julius Africanus *Catholicity*. Viitattu 1.1.2018.
**Asekäsi** on käsiaseen käyttöön ammattimaisen koulutuksen saaneen henkilön tiedostamaton valmius pitää kättä valmiina aseenkäyttöön. Asekättä pidetään mahdollisimman lähellä vartaloa, jotta aseen saa mahdollisimman nopeasti esiin tarpeen vaatiessa. Asekäden liikerata on kävellessä huomattavasti lyhyempi kuin toisen käden. 

Tunnettuja asekäden omaavia ovat KGB-koulutuksen saaneet henkilöt Venäjällä. KGB:ssä annettiin perusteellinen koulutus käsiaseen käyttöön kentällä. Salaisen koulutuskäsikirjan mukaan oikeaa kättä tulee pitää mahdollisimman lähellä vartaloa ampumavalmiudessa ja se ei saa tarpeettomasti heilua, jotta aseen saa nopeasti käteen. Lisäksi tulee liikkua kehon vasenpuoli edellä. Henkilö on ikään kuin ampumavalmiudessa koko ajan liikkuessaan. Monet ovat omaksuneet koulutuksen niin hyvin että asekäsi liikkuu vähemmän vanhempanakin ja käsien erilainen liikerata erottuu selvästi videolla.

Tunnettu asekäsi on Venäjän presidentti Vladimir Putinilla, jolla on KGB-koulutus taustanaan. Hänen vasen kätensä liikkuu kiivaammin ja liikerata on pidempi kuin oikean asekäden. Hollantilaiset liiketutkijat on nimenneet Putinin liikkumisen revolverityyliksi. Vastaava tyyli Venäjän johdossa on pääministeri Dmitri Medvedjevillä, puolustusministereillä Anatoli Serdjukovilla ja Sergei Ivanovilla sekä läntisen sotilaspiirin komentajalla Anatoli Sidorovilla.

Lähteet
-------

1. ↑  YouTube-videot paljastavat: Putinin asekäsi on koko ajan toimintavalmiina *Aamulehti*.  15.12.2015. Tampere:  Alma.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 15.12.2015.
2. ↑  Rui Araújo, Joaquim J Ferreira, Angelo Antonini, Bastiaan R Bloem: "Gunslinger’s gait": a new cause of unilaterally reduced arm swing *The BMJ*.  5.11.2015. Lontoo:  BMJ. Viitattu 13.4.2021. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee saarta. Katso täsmennyssivu St. Lawrence sanan muista merkityksistä.*
Saint Lawrencen saari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Nomen väestönlaskenta-alue Yhdysvallat |
| Korkein kohta | 
672 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
noin 4 400 km² |

Väestö| Asukasluku | 
n. 1 400 |
| Suurin kaupunki | 
Gambell |
| Kieli | 
eskimokielet |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Saint Lawrencen saari** (engl. *St. Lawrence Island*) on Yhdysvalloille kuuluva Alaskassa sijaitseva tuliperäinen saari. Se sijaitsee Beringinmeressä Beringinsalmen eteläpuolella 85 kilometrin päässä Venäjän rannikosta. Suurin osa saaren asukkaista on jupikkeja, jotka ovat eskimokansa. Saint Lawrencen saarella on kaksi kylää, Savoonga (643 asukasta vuonna 2000) ja Gambell (649 asukasta). Molemmissa kylissä on pieni lentokenttä. Saari on hyvin karua tundraa. Saarella asuneet jupikit kutsuivat sitä nimellä *Sivuqaq*. 

Saint Lawrencen saari sijaitsee lähellä kansainvälistä päivämäärärajaa. Se kuuluu kuitenkin aikavyöhykkeeseen UTC–9. Saari on piirretty syrjäisen sijaintinsa takia usein maailmankarttoihin Venäjän puolelle.

Historia
--------

Väärävärikuva saaresta.
Saint Lawrencen saari on kuulunut todennäköisesti muinaiseen Beringian maakannakseen, jota pitkin eläimet ja ihmiset tulivat Amerikan mantereelle tuhansia vuosia sitten.

Saaren löysi Venäjän palveluksessa toiminut tutkimusmatkailija Vitus Bering retkikuntineen Pyhän Laurentiuksen päivänä (10. elokuuta) 1728 ja nimesi saaren sen mukaan. Alaska ja samalla myös Saint Lawrencen saari kuuluivat Venäjään vuodesta 1784, jolloin venäläiset turkiskauppiaat perustivat Alaskaan siirtokunnan, vuoteen 1867, jolloin Venäjä myi alueensa Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloille.

Saint Lawrencen saarelle tuotiin vuonna 1900 poroja monipuolistamaan alueen taloutta. Vuoteen 1917 mennessä porokanta oli kasvanut 10 000 eläimeen.

Vuoden 1971 Alaska Native Claims Settlement Act jakoi suurimman osan saaresta kahden kaupungin, Savoongan ja Gambellin kesken.

Nykyisin saarella asuu pääosin siperianjupikkeja, jotka elättävät itsensä kalastuksella, merinisäkkäiden pyynnillä ja poronkasvatuksella.

Lähteet
-------

1. 1 2  St. Lawrence Island Travel Alaska. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint Lawrencen saari** Wikimedia Commonsissa
**Tanskan Ateenan-instituutti** (tansk. *Det Danske Institut i Athen*, *DIA*; kreik. Ινστιτούτο της Δανίας στην Αθήνα, *Institoúto tis Danías stin Athína*) on Tanskan valtion tiedeinstituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista.

Instituutti on perustettu vuonna 1992. Se on keskittynyt arkeologiseen tutkimukseen, mutta toimii myös kulttuuri-instituuttina, joka järjestää erilaisia tapahtumia.

Instituutti toimii Ateenan vanhassakaupungissa Plákassa sijaitsevassa rakennuksessa. Instituutti ylläpitää lähellä sijaitsevaa Pohjoismaista kirjastoa yhdessä Norjan, Ruotsin ja Suomen Ateenan-instituuttien kanssa.

Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
--------------------------------

Instituutti on suorittanut arkeologisia tutkimuksia ja kaivauksia muun muassa seuraavissa paikoissa:

* Kalydónas ja Káto Vasilikí, Aitolia
* Kastélli eli minolainen Kydonia, Chaniá, Kreeta
* Zean satama, Pireus

Lähteet
-------

1. ↑  The Institute The Danish Institute at Athens. Viitattu 23.5.2013.
2. ↑  The Nordic Library at Athens *norlib.gr*. Viitattu 23.5.2013.
3. ↑  Field Projects The Danish Institute at Athens. Viitattu 23.5.2013.
4. ↑  The Greek-Swedish-Danish excavation (GSDE) of Minoan Kydonia, Chania Danish Institute at Athens. Viitattu 23.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Det Danske Institut i Athen (tanskaksi) (kreikaksi) (englanniksi)
Saint Lucian vaakuna
**Saint Lucian vaakuna** on Saint Lucian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan vaakunaksi 8. tammikuuta 1979. Sen on suunnitellut Sydney Bagshaw. Siinä on sinisellä pohjalla vasemmassa yläkulmassa ja oikeassa alakulmassa ruusu ja oikeassa yläkulmassa ja vasemmassa alakulmassa vaakunalilja. Nämä symboloivat maan kahta siirtomaavaltaa Ranskaa ja Britanniaa. Jakkara vaakunan keskellä viittaa Afrikkaan. Soihtu vaakunan yläpuolella symboloi valoa. Vaakunaa pitää kaksi saintlucianamatsoni-lintua. Vaakunan alla lukee keltaisessa nauhassa maan motto *"The Land. The People. The Light"*, Maa, kansa, valo.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Pohjois-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Antigua ja Barbuda
* Bahama
* Barbados
* Belize
* Costa Rica
* Dominica
* Dominikaaninen tasavalta
* El Salvador
* Grenada
* Guatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamaika
* Kanada
* Kuuba
* Meksiko
* Nicaragua
* Panama
* Saint Kitts ja Nevis
* Saint Lucia
* Saint Vincent ja Grenadiinit
* Trinidad ja Tobago
* Yhdysvallat

 |
| Epäitsenäiset alueet | 
* Anguilla
* Aruba
* Bermuda
* Brittiläiset Neitsytsaaret
* Caymansaaret
* Curaçao
* Grönlanti
* Martinique
* Montserrat
* Puerto Rico
* Sint Maarten
* Turks- ja Caicossaaret
* Yhdysvaltain Neitsytsaaret

 |
**RN Etna** (ital. *Regia Nave Etna*) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Etna-luokka (risteilijä, 1885)*
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, jossa köli laskettiin 19. tammikuuta 1884. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1885 ja liitettiin laivastoon 2. joulukuuta 1887.

Palvelus
--------

Vuonna 1900 aluksen aseistukseksi muutettiin kaksi kymmenen tuuman 30 pituuskaliiperin, kuusi kuuden tuuman 32 pituuskaliiperin, yksi 75 millimetrin, viisi 57 millimetrin 40 pituuskaliiperin, viisi 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin ja yksi 37 millimetrin revolveritykki. Näiden lisäksi alukselle asennettiin kaksi konekivääriä ja neljä neljäntoista tuuman torpedoputkea. Vuonna 1907 aluksen aseistusta modernisoitiin asentamalla neljä kuuden tuuman 40 pituuskaliiperin, kaksi 4,7 tuuman 40 pituuskaliiperin, kaksi 47 millimetrin 40 pituuskaliiperin, kaksi 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin tykkiä, joita täydensi kaksi neljäntoista tuuman torpedoputkea. Alus siirrettiin 1907 koululaivaksi, missä tehtävässä se oli aina syyskuuhun 1914. Ensimmäisessä maailmansodassa alus oli satamaan sijoitettuna esikuntalaivana ja myöhemmin sataman suojausaluksena ja lopulta varastolaivana sekä Tarantoon sijoitetun laivasto-osaston esikuntana. Alus myytiin romutettavaksi 15. toukokuuta 1921.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **RN Etna (1885)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 348

*Etna*-luokan panssarikansiristeilijät

|  |
| --- |
| *Etna* – *Stromboli* – *Vesuvio* – *Ettore Fieramosca* |
| Edeltäjä: *Giovanni Bausan* – Seuraaja: *Dogali* |
Nagaibakeja heidän kulttuurinsa näyttelyn avajaisissa. (Kazan, 2016).
**Nagaibakit** (tat. нагайбәкләр, *nağaybäklär*, ven. Нагайбаки, *nagaibaki*) ovat Venäjän Tšeljabinskin alueella asuva tataariryhmä. He puhuvat tataarin kielen keskimurretta ja harjoittavat ortodoksista kristinuskoa. Heitä on pidetty osana Volgan tataareja, mutta myös omana etnisenä ryhmänään. Vuonna 2002 nagaibakeja oli 9 600 henkeä.

Historia
--------

Monet tutkijat uskovat nagaibakien alkujaan olevan Nogain kaanikunnasta irtaantuneita kristittyjä nogaitataareja. Aiheesta ei kuitenkaa ole olemassa yksimielisyyttä.

Baškiirikapinoiden aikana Venäjän tsaarille uskollisena pysynyt tataariryhmä määrättiin kasakkapalvelukseen Menzelinskiin ja muihin Ikjoen yläjuoksulle rakennettuihin linnoituksiin. 1700-luvun lopulla he asuivat Nagaibakin piirikunnassa, jossa heihin sulautui teptjaareja ja muita äskettäin kristinuskoon kääntyneitä tataareja. Vuonna 1842 nagaibakit siirrettiin Orenburgin läänin kasakkakyliin, joissa he asuivat venäläisten, tataarien ja kristittyjen kalmukkien naapureina. Vähitellen nagaibakeista muodostui erillinen kristittyjen tataarien etninen ryhmä, johon 1900-luvun alussa kuului noin 9 000 henkeä.

Nykyään nagaibakit asuvat Tšeljabinskin alueen Nagaibakin ja Tšebarkulin piireissä. Perinteisiä elinkeinoja ovat maatalous, karjanhoito ja erilaiset käsityöammatit. Neuvostoaikana nagaibakeja pidettiin tataareina, mutta he ovat säilyttäneet myös oman identiteettinsä. Venäjän hallituksen vuonna 2000 tekemällä päätöksellä nagaibakit tunnustettiin Venäjän vähälukuiseksi alkuperäiskansaksi. Vuoden 2002 väestönlaskennassa heitä oli 9 600 henkeä.

Katso myös
----------

* Nagaibakin piiri

Lähteet
-------

1. ↑  *Мухамадеева Л. А.* К вопросу о ногайском происхождении нагайбаков // Кряшенское историческое обозрение. — 2019. — № 2. — С. 44—49. — ISSN 2499-9555.
2. ↑  Русские исследователи второй половины XIX начала XX вв. О нагайбаках *cyberleninka.ru*.
3. ↑  К вопросу об этногенезе и периодизации этнической истории нагайбаков *cyberleninka.ru*.
4. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 238. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
5. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 238–239. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
6. ↑  O jedinom peretšne korennyh malotšislennyh narodov RF *severcom.ru*. Viitattu 7.6.2009. (venäjäksi)
7. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda. 4.1. Natsionalnyi sostav naselenija. *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 6.2.2009. Viitattu 7.6.2009. (venäjäksi)
**Sleesian provinssi** (saks. *Provinz Schlesien*) oli provinssi Preussin kuningaskunnan kaakkoisosassa vuosina 1815–1919. Provinssin pääkaupunki oli Breslau.

Historia
--------

Suurin osa Sleesian herttuakunnasta Glatzin kreivikunnan ohella siirtyi Preussin hallintaan 1700-luvulla käytyjen Sleesin sotien jälkeen. Alueista, kuten muistakin Preussin territorioista, muodostettiin provinssi vuonna 1815. Osana Preussia provinssi kuului vuoteen 1866 asti Saksan liittoon ja tuli vuonna 1871 osaksi Saksan keisarikuntaa. 

Valtiopäivävaaleissa suurimmaksi osaksi katoliset yläsleesialaiset asettuivat keskustapuolueen taakse, kun taas alasleesialaiset äänestivät enimmäkseen sosialidemokraattista puoluetta. Teollistumisen myötä Ylä-Sleesiasta kehittyi yksi keisarikunnan tärkeimmistä teollisuusalueista.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sleesian provinssin alue jaettiin vuonna 1919 kahteen uuteen provinssiin, Ala-Sleesian provinssiin ja Ylä-Sleesian provinssiin. 

Vuonna 1938 perustettiin uusi, lyhytaikaiseksi jäänyt Sleesian provinssi. Se lakkautettiin vuonna 1941. Toisen maailmansodan jälkeen Sleesian provinssin alueesta tuli lähes kokonaan osa Puolaa ja alueen saksalaiset asukkaat karkotettiin.

Väestö
------

Sleesian provinssin kielijakauma vuonna 1905/1906 preussilaisten tilastojen mukaan:
  saksankielisiä
  puolankielisiä
  tšekinkielisiä
  sorbinkielisiä
  kaksikielisiä
  muunkielisiä

Vuonna 1900 Sleesian provinssin asukasluku oli noin 4,7 miljoonaa. Hieman yli kaksi miljoonaa asukkaista oli evankelisia ja 2,6 miljoonaa katolisia. Muita kristittyjä oli noin 9 000, juutalaisia puolestaan noin 48 000. Provinssin asukkaista runsaat 76 prosenttia oli saksalaisia ja 22 prosenttia puolalaisia.

Ylipresidentit
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| * 1816–1820: Friedrich Theodor von Merckel
* 1824–1825: Moritz Haubold von Schönberg
* 1825: Ludwig Friedrich Viktor Hans von Bülow
* 1825–1845: Friedrich Theodor von Merckel
* 1845–1848: Wilhelm Felix Heinrich Magnus von Wedell
* 1848: Hans Ludwig David York von Wartenburg
* 1848: Julius Hermann Pinder
* 1848–1868: Johann von Schleinitz
* 1869–1872: Eberhard zu Stolberg-Wernigerode
* 1873–1874: Ferdinand von Nordenflycht
 | * 1874–1877: Adolf von Arnim-Boitzenburg
* 1877–1879: Robert von Puttkamer
* 1879–1894: Otto Theodor von Seydewitz
* 1894–1903: Hermann von Hatzfeldt-Trachenberg
* 1903–1909: Robert von Zedlitz-Trützschler
* 1910: Johann von Dallwitz
* 1910–1919: Hans Lauchlan von Guenther
* 1919: Felix Philipp
* 1919–1938: *jaettuna Ala- ja Ylä-Sleesian provinsseihin*
* 1938–1941: Josef Wagner
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Deutsche Verwaltungsgeschichte Preußen, Provinz Schlesien

Aiheesta muualla
----------------

* Provinz Schlesien

Preussin lippuPreussin provinssit
Brandenburg · Pommeri · Posen · Saksi · Sleesia · Westfalen · Rein · Itä-Preussi · Länsi-Preussi · Hohenzollern · Schleswig-Holstein · Hannover · Hessen-Nassau
**Tanskan joet** ovat varsin pieniä johtuen Tanskan pienestä koosta. Virtaavien vesistöjen yhteispituus on noin 69 000 kilometriä. Näistä suurin osa eli noin 75 % ovat ojia ja puroja, joiden enimmäisleveys on 2,5 metriä.

Alla on luettelossa Tanskan viisi pisintä jokea:

| Joki | valuma-alue(km2) | pääuomanpituus (km) |
| --- | --- | --- |
| Gudenå | 3 300 | 176 |
| Storå | 1 465 | 104 |
| Odense Å | - | 54 |
| Skjern Å | 2 100 | 94 |
| Suså | 1 170 | 83 |
| Vidå | 1 081 | 69 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Antikainen, Janne & Auri, Elina & Rannanpää, Sari & Talvitie, Jere: *Saaristo- ja vesistöaluepolitiikat Euroopassa -selvitys*, s. 63–64. Helsinki: Maa- ja metsätalousministeriö, 2019. ISBN 978-952-453-996-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 5.1.2020).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: da:Vandløb i Danmark  –  Tietoja on täydennetty tanskankielisen wikipedian ao. jokien artikkeleista.
Guru Nānak ja hindujen pyhiä miehiä.
**Guru Nānak** (pandžabiksi: ਗੁਰੂ ਨਾਨਕ ਦੇਵ; *Gurū Nānak Dēv*; hindiksi: गुरु नानक; *Guru Nānaka*, 20. lokakuuta 1469 – 1539) oli sikhiläisyyden perustaja ja ensimmäinen sikhien opettajista, Guruista. Hän syntyi Talwandissa (nykyisin Nankana Sahib), lähellä Lahorea, nykyistä Pakistania. Hänen vanhempansa olivat hinduja ja kuuluivat kauppiaskastiin.

Perimätiedon mukaan Nanak teki neljä suurta matkaa ennen asettumistaan Kartapuriin, Punjabiin. Matkoillaan hän puhui uskontojen tyhjyyttä, pyhiinvaelluksia, kastilaitosta ja leskien uhrausta vastaan.

Hänen seuraajansa oli Guru Angad Dev.

Lähteet
-------

1. ↑  William Hewat McLeod: Nanak *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 25.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guru Nānak** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |