recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Elissa ja Alvar Aalto 1950-luvulla.
**Elsa Kaisa "Elissa" Aalto** (o.s. **Mäkiniemi**; 22. marraskuuta 1922 Kemi – 12. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Elissa Mäkiniemi kirjoitti ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta vuonna 1941 ja aloitti seuraavana vuonna opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1949 Elissa Mäkiniemi aloitti työt Alvar Aallon toimistossa ja toimi suunnittelijana muun muassa Säynätsalon kunnantalon, Jyväskylän yliopistorakennusten sekä Tanskassa sijaitsevan Aalborgin taidemuseossa.

Hänen isänsä oli jääkärieversti August Mäkiniemi ja äitinsä Aino Mäkiniemi o.s. Kemppainen. Elissa Aallon puoliso oli vuodesta 1952 arkkitehti Alvar Aalto.
Miehensä kuoleman jälkeen hän johti Alvar Aallon arkkitehtitoimistoa ja viimeisteli useita kesken jääneitä töitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aalto, Elissa hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. ↑  Aalto, Elissa.[vanhentunut linkki] WSOY Facta.
3. ↑  Viljo, Eeva Maija: "Aalto, Alvar (1898–1976)", *Suomen kansallisbiografia, osa 1*, s. 17–23. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-442-8. / Teoksen verkkoversio (viitattu 22.3.2014).

Kirjallisuutta
--------------

* Hipeli, Mia (toim.): *Arkkitehti Elissa Aalto*. Helsinki: Alvar Aalto -säätiö, 2022. ISBN 978-952-5498-77-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* EUTA
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ágios Geórgios** (kreik. Άγιος Γεώργιος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Oropédio Lasithíoun kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 490 (vuonna 2011).

Tuulimylly-vesipumppuja Ágios Geórgioksessa.
Ágios Geórgioksen kylä sijaitsee Lasíthin ylätasangon eteläosassa noin 47 kilometriä länteen Ágios Nikólaoksesta ja noin 60 kilometriä kaakkoon Iraklionista. Kylä on saanut nimensä sen Pyhälle Georgiokselle omistetusta kirkosta.

Ágios Geórgios muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αγίου Γεωργίου Λασιθίου, *Topikí Koinótita Agíou Georgíou Lasithíou*). Se on koostunut alun perin kahdesta erillisestä kylästä, alakylästä nimeltä *Ágios Geórgios* eli *Káto Chorió* (Κάτω Χωριό) ja yläkylästä nimeltä *Plathianós* (Πλαθιανός) eli *Ágios Dimítrios* (Άγιος Δημήτριος) eli *Páno Chorió* (Πάνω Χωριό). Kylät mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisaikaisessa väestönlaskennassa vuodelta 1630, jolloin niissä oli yhteensä 18 asukasta. Vuoden 1951 väestönlaskennassa kylä oli ylätasangon suurin, ja siellä oli 1 312 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Άγιος Γεώργιος Δήμος Οροπεδίου Λασιθίου. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ágios Geórgios** Wikimedia Commonsissa
**Ágios Geórgios** (kreik. Άγιος Γεώργιος eli Μινωική έπαυλη Αγίου Γεωργίου, *Minoikí épavli Agíou Georgíou*) on minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Siteían kunnassa lähellä Siteían Ágios Geórgioksen kylää, josta kohde on saanut nimensä. Paikan minolaisaikaista nimeä ei tunneta.

Huvilan raunioita.
Huvila on rakennettu pengerretysti neljään tasoon kukkulalle, joka tunnetaan nykyisin nimellä Profítis Ilías. Ylätasanteet ovat säilyneet hieman alatasanteita paremmin. Huvilassa on ollut kymmeniä huoneita, ja tasanteiden välillä on ollut portaat. Huoneisin lukeutuu asuin-, työpaja- ja säilytystiloja. Rakennuksen kokonaispinta-ala on noin 700 neliömetriä. Esinelöytöihin kuuluu paitsi keramiikkaa myös muun muassa viininpuristuslaitteistoa, myllynkiviä ja savenvalajan pyörä. Rakennuksen lähellä on todennäköisesti ollut pieni asutus. Huvilan oletetaan tuhoutuneen LM IA tai LM IB -kaudella eli noin 1700–1450 eaa. Varhaiskristillisellä ajalla paikkaa on käytetty hautausmaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Agios Georgios *Minoan Crete*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ágios Geórgioksen minolainen huvila** Wikimedia Commonsissa
**Saanko luvan?** (*Shall We Dance?*) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Peter Chelsomin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva.

Juoni
-----

John Clarkilla (Richard Gere) on upea perhe ja hyväpalkkainen työ. Mutta silti hänestä jotain puuttuu. Joka ilta hän katsoo kuinka nuori nainen (Jennifer Lopez) katselee vastapäisen tanssikoulun ikkunasta. Eräänä päivänä John ei voi vastustaa kiusausta ja menee tanssikouluun. Siellä hän huomaa tanssin mukavaksi harrastukseksi.

Uudelleenfilmatisointi
----------------------

Tämä amerikkalaistuotanto on uusintaversio japanilaisesta elokuvasta *Shall We Dance?* (*Dansu wo Shimashou ka?*) vuodelta 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Varjola, Markku: *Elokuvien ensi-illat Suomessa 2000–2007*, s. 17. Helsinki: Suomen elokuvakerhojen liitto SEKL ry, 2008. Arkistoitu 16.10.2013. (pdf) (viitattu 18.11.2012).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Shall We Dance?
**Neue Deutsche Welle** (NDW, suom. *Uusi saksalainen aalto*) on saksalaisen rockmusiikin tyylilaji, joka tulee alun perin post-punk sekä uusi aalto -tyylilajeista, jossa on myös elektronisen musiikin vaikutteita. Termiä "Neue Deutsche Welle" käytettiin alun perin Burkhardt Seilerin levykaupan mainoksessa saksalaisessa *Sounds*-lehdessä elokuussa vuonna 1979 ja sen jälkeen toimittaja Alfred Hilsbergin artikkelissa "Neue Deutsche Welle — Aus grauer Städte Mauern" ("Uusi saksalainen aalto — harmaiden kaupunkien muureilta"), joka julkaistiin *Sounds*-lehdessä lokakuussa vuonna 1979. Ehkä yksi tunnetuimmista Neue Deutsche Welle -yhtyeistä on Länsi-Saksasta tullut Nena, joka on tunnettu maailmanlaajuista suosiota 1980-luvulla saaneesta kappalestaan "99 Luftballons".

Lähteet
-------

1. ↑  Kilpatrick, Nancy: *The Goth Bible: A Compendium for the Darkly Inclined*. St. Martin’s Griffin, 2004. (englanniksi)
2. ↑  brotbeutel – Neue Deutsche Welle *brotbeutel*.  30.5.2006. Viitattu 6.4.2017. (saksaksi)
3. ↑  Neue Deutsche Welle – Aus grauer Städte Mauern *Highdive*. Viitattu 6.4.2017. (englanniksi)
**Herman Julius Roos** (1. maaliskuuta 1725 Ruotsi – 5. lokakuuta 1786 Rosenborgin kartano, Vermlanti) oli ruotsalainen sotilas ja Pohjanmaan talousdeputaation puheenjohtaja 1760-luvun alkupuolella.

Roosin vanhemmat olivat majuri Carl Gustaf Roos af Hjelmsäter ja Marta Magdalena von Stefken. Roos tuli ylioppilaaksi Uppsalassa toukokuussa 1736, minkä jälkeen hän osallistui sotilaana mm. Pommerin sotaan. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1752, majuriksi vuonna 1765 ja vuonna 1773 everstiluutnantiksi. Sotapalveluksesta Roos erosi everstinä vuonna 1783. Siviilissä Roos oli vuodesta 1760 Suomen talousdeputaatiossa ja tuli Pohjanmaan talousdeputaation puheenjohtajaksi. Osin Roosin vaikutuksesta, osin käytännön seikoista isojako aloitettiin juuri Pohjanmaalta ja Roos edisti työtä tarmokkaasti. Jo ennen vuosien 1765–1766 valtiopäiviä niityt ja pellot oli saatu jaetuksi Laihialla, Vähässäkyrössä ja Koivulahdella, pellot lisäksi Lapualla ja Isossakyrössä. Vuonna 1770 Roos sai valtiosäädyiltä 3 000 hopeataalarin palkkion toiminnastaan deputaation puheenjohtajana ja isonjaon edistäjänä.

Roos avioitui elämänsä aikana kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli torvensoittaja Kuhlaun tytär Beata Kuhlau (k. 1760-luvulla), jonka kanssa hän sai seitsemän lasta. Toinen puoliso oli vapaaherratar Andreetta Beata Roos (k. 1779), kenraaliluutnantti ja maaherra Axel Erik Roosin ja hänen toisen vaimonsa Hedvig Charlotta Cronhielm af Flostan tytär. Toisen vaimonsa kanssa Roos sai neljä lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansallisbiografia: Roos, Herman Julius (1725 - 1786) *kansallisbiografia.fi*. Viitattu 17.10.2021.
2. 1 2 3  Kaarlo Blomstedt, Gabriel Rein, Martti Ruuth, Gunnar Suolahti, Väinö Voionmaa, Yrjö Karilas, Ragnar Rosén: *Kansallinen elämäkerrasto IV*, s. 513–514. Porvoo: WSOY, 1932.
3. 1 2  Adelsvapen-Wiki: Adliga ätten Roos af Hjelmsäter nr 51 *adelsvapen.com*. Viitattu 17.10.2021. (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
Herman Kahn vuonna 1965.
**Herman Kahn** (15. helmikuuta 1922 Bayonne, New Jersey – 7. heinäkuuta 1983 Chappaqua, New York) oli yhdysvaltalainen tulevaisuudentutkija ja strategi.

Kahn valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesin kampukselta vuonna 1945. Maisterin tutkinnon hän suoritti California Institute of Technologyssa. Vuonna 1948 Kahn aloitti työt yksityisessä RAND Corporationin tutkimuslaitoksessa, jota rahoitti erityisesti Yhdysvaltain ilmavoimat. Tutkimuksessaan hän hyödynsi uusia lähestymistapoja kuten peliteoriaa ja systeemianalyysiä.

Vuonna 1960 Kahn julkaisi teoksen *On Thermonuclear War*, jossa hän esitti ydinsodan poikkeavan tavanomaisesta sodankäynnistä vaan laajuudeltaan, muttei luonteeltaan, ja sitä voi sen vuoksi analysoida ja suunnitella samalla tavalla. Vuonna 1961 hän lähti RANDilta ja perusti Hudson-instituutin, joka tutki kansalliseen turvallisuuteen liittyviä aiheita ja yhteiskuntapolitiikkaa.

Kahnin muita teoksia olivat muiden muassa *Thinking About the Unthinkable* (1962), *The Emerging Japanese Superstate* (1970), *The Next 200 Years* (yhdessä W. Brown and L. Martelin kanssa, 1976) ja *The Coming Boom* (1982).

Suomennetut teokset
-------------------

* Kahn, Herman & Bruce-Brigg, B.: *Huomispäivän mahdollisuudet: tuleva vuosikymmen futurologien näkökulmasta*. (Things to come: thinking about the seventies and eighties, 1972). Helsinki: Weilin + Göös, 1974. ISBN 951-35-1095-6.
* Kahn, Herman (toim.): *Liikeyrityksen tulevaisuus*. (The future of the corporation, 1974). Suomentanut Hellevi Norhio-Sillanpää. Helsinki: Weilin + Göös, 1975. ISBN 951-35-1301-7.
* Gerholm, Tor Ragnar & Kahn, Herman: *Toiveikas tulevaisuus*. Suomentanut ja toim. Riitta Mård. Helsinki: Taloudellinen tiedotustoimisto, 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Herman Kahn *Britannica.com*. Viitattu 10.3.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Joutsenon vesitorni
**Joutsenon vesitorni** on vesitorni entisen Joutsenon kaupungin keskustassa, nykyisessä Lappeenrannassa. Torni rakennettiin vuonna 1963, ja sen suunnitteli diplomi-insinööri Allan Schmidt.

Tornin kokonaiskorkeus on 33,7 metriä. Jännitetty teräsbetoninen vesisäiliö on muodoltaan sienimäinen, ja sen tilavuus on 700 kuutiometriä. Torni on rakennettu paikallavalamalla. Jyväskylässä marraskuussa 2012 tapahtuneen Kangasvuoren vesitornin sortumisen seurauksena Joutsenon vesitornissa tehtiin elokuussa 2014 kuntotutkimus, jonka mukaan tornin betoni- ja teräsrakenteet ovat kunnossa. Puutteita oli tornin kulkureiteissä, valaistuksessa ja ulkopinnan rappauksessa.

Torni sijaitsee Putkinotkon kaupunginosassa Kesolantien, Saimaantien ja Putkinotkontien väliin jäävällä hallinto- ja virastorakennusten korttelialueella, jossa ovat myös Jalmari Lankisen suunnittelemat 1950-luvulla rakennetut virastotalot 1, 2 ja 3. Vastapäätä tornia risteyksen toisella puolen on Joutsenon kirkko. Etelä-Karjalan museon vuonna 2008 tekemässä inventoinnissa vesitornin ja virastotalojen arvioitiin muodostavan yhdessä paikallisesti ja maisemallisesti arvokkaan kokonaisuuden ja olevan edustava esimerkki aikansa julkisesta rakentamisesta. Toukokuusta 2015 alkaen on ollut vireillä asemakaavamuutos, jossa virastotalot on tarkoitus muuttaa asuin-, liike- ja toimistokäyttöön. Uudessa kaavassa vesitorni ja virastotalot 1 ja 2 on merkitty sr-2-suojelumerkinnällä.

Vesitorni syyskuussa 2022.
Tornissa on ollut aikoinaan kahvila, mutta se on lopetettu jo kauan sitten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joutsenon kunnantalojen alueen asemakaavan muutos ja tonttijako  8.10.2015. Lappeenrannan kaupunki. Viitattu 16.1.2016. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kemppainen, Heikki: Lappeenrannan vesitornien kunnossa ei hälyttäviä seikkoja *Imatralainen*.  27.11.2013. Etelä-Suomen Media.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 16.1.2016.
3. ↑  Joutsenon keskustan vesitornin säiliörakenteet tutkittu  29.8.2014. Lappeenrannan Energia. Viitattu 16.1.2016. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Joutsenon vesitornin säiliörakenteiden raportti valmistui  14.11.2014. Lappeenrannan Energia. Viitattu 16.1.2016. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Lappeenrannan karttapalvelu Lappeenrannan karttapalvelu. Viitattu 16.1.2016.
**Jovan Kirovski** (mak. Јован Кировски, s. 18. maaliskuuta 1976 Escondido, Kalifornia) on yhdysvaltalainen peliuransa lopettanut jalkapalloilija. Peliuransa jälkeen hän on työskennellyt valmentajana ja vuodesta 2013 lähtien Major League Soccer -seura Los Angeles Galaxyn teknisenä johtajana.

Hän on makedonialaisten maahanmuuttajien lapsi.

Seurajoukkueura
---------------

Kirovski aloitti ammattilaisuransa englantilaisessa Manchester Unitedissa, jossa hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan sarjaotteluita. Kesällä 1996 hän siirtyi Saksaan Borussia Dortmundiin, jossa hän kahden seuraavan kauden aikana pelasi 20 Bundesliigan ottelua. Hän voitti Mestarien liigan kaudella 1996–1997. Kirovski oli ensimmäinen ja tällä hetkellä myös ainoa yhdysvaltalainen Mestarien liigan voittanut pelaaja. Kauden 1998–1999 Kirovski pelasi lainassa 2. Bundesliigan Fortuna Kölnissä ja kauden 1999–2000 Borussia Dortmundin kakkosjoukkueessa. Kauden 2000–2001 hän edusti portugalilaista Sporting CP:tä, jossa hän pelasi viisi Primeira Ligan ottelua.

Kesällä 2001 Kirovski siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Crystal Palaceen, jossa hän pelasi 36 sarjaottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Englannin Valioliigaan ja Birmingham Cityyn, jossa hän puolentoista kauden aikana pelasi 23 liigaottelua. Tämän jälkeen Kirovski palasi kotimaahansa Yhdysvaltoihin, jossa hän vuosina 2004–2011 pelasi yhteensä 174 Major League Soccer -ottelua edustaen Los Angeles Galaxyä (2004–2005), Colorado Rapidsia (2005–2007), San Jose Earthquakesia (2008) ja uudestaan Los Angeles Galaxyä (2009–2011), jossa lopetti ammattilaisuransa. Kirovski voitti MLS-mestaruuden Los Angeles Galaxyssä kausina 2005 ja 2011 sekä MLS Cupin kaudella 2005.

Maajoukkueura
-------------

Yhdysvaltain maajoukkueessa Kirovski pelasi 62 A-maaottelua ja teki yhdeksän maalia vuosina 1994–2004. Hän edusti Yhdysvaltoja CONCACAF Gold Cupissa 1996 ja 2000 sekä Maanosaliittojen cupissa 1999 ja 2003. Kirovski saavutti pronssia CONCACAF Gold Cupissa 1996 ja Maanosaliittojen cupissa 1999. Lisäksi hän edusti Yhdysvaltoja joukkueen vieraillessa Copa Américassa 1995 ja kuului olympiajoukkueeseen kotikisoissa Atlantassa 1996.

Peliuran jälkeinen ura
----------------------

Kirovski aloitti pian peliuran päättymisen jälkeen työt Los Angeles Galaxyssä, joka oli hänen viimeinen seuransa pelaajana. Hän työskenteli apuvalmentajana helmikuusta 2012 tammikuuhun 2013, jolloin siirtyi seuran tekniseksi johtajaksi.

Saavutukset
-----------

  

**Borussia Dortmund**

* Mestarien liiga: 1996–1997

**Los Angeles Galaxy**

* Major League Soccer (2): 2005, 2011
* MLS Cup: 2005

**Yhdysvaltain maajoukkue**

* CONCACAF Gold Cup: pronssia 1996
* Maanosaliittojen cup: pronssia 1999

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jovan Kirovski National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Jovan Kirovskin valmentajaprofiili Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Almond, Elliott: Kirovski is making up for lost time with Quakes – "Why should I stop when I feel like I can play?" *San Jose Mercury News*.  31.5.2008. Viitattu 21.8.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Jovan Kirovski Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Jovan *"Kule"* Aćimović** (Jован Аћимовић) (s. 21. kesäkuuta 1948 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka pelasi Jugoslavian maajoukkueessa vuosina 1968–1976 ja kotimaansa sarjan lisäksi kaksi kautta Saksan Bundesliigassa.

Ura
---

Keskikentällä laajalla säteellä pelannut Aćimović ei ollut erityisen nopea pelaaja, mutta korvasi puutteet voimallaan, peräänantamattomuudellaan ja käytännöllisellä pelitavallaan. Hän oli OFK Belgradin juniorityön kasvatti, mutta pelasi suurimman osan urastaan, kaikkiaan kymmenen kauden ajan (1965–1976), toisessa belgradilaisseurassa, Punaisessa tähdessä. Hän muodosti Miljan Miljanićin valmentamassa joukkueessa yhdessä Dragan Džajićin ja Dragoslav Šekularacin kanssa pitelemättömän kolmikon ja voitti neljä Jugoslavian mestaruutta. Uransa loppuvuosina hän pelasi kaksi kautta Bundesliigan Saarbrückenissä ja yhden kauden Jugoslavian kolmostasolla Sinđelić Belgradissa ennen lopettamistaan vuonna 1979.

Jugoslavian maajoukkueessa Aćimović pelasi vuosina 1968–1976 kaikkiaan 55 ottelua ja teki kolme maalia. Hän kuului hopeaa saavuttaneeseen Jugoslavian joukkueeseen vuoden 1968 EM-kisoissa ja pelasi myös vuoden 1974 MM- ja vuoden 1976 EM-kisoissa (neljäs sija).

Saavutukset
-----------

* Jugoslavian mestaruus 1968, 1969, 1970 ja 1973 (Punainen tähti)
* Jugoslavian cupin voitto 1968, 1970, 1971
* EM-hopea 1968

Lähteet
-------

* Reprezentativci Jugoslavije: Jovan Aćimović Serbian jalkapalloliitto.  Arkistoitu 29.8.2007. Viitattu 14.5.2021. (serbokroaatiksi)

### Viitteet

1. ↑  Jovan Aćimović Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Mamrud, Roberto: Jovan Acimovic - International Appearances  14.1.2016. RSSSF. Viitattu 14.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1968  7.2.2007. RSSSF. Viitattu 14.5.2021. (englanniksi)
4. ↑  Stokkermans, Karel & Tabeira, Martín: European Championship 1976  20.6.2013. RSSSF. Viitattu 14.5.2021. (englanniksi)

  

Jugoslavian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1974
1 Marić
2 Buljan
3 Hadžiabdić
4 Mužinić
5 Katalinski
6 Bogićević
7 Petković
8 Oblak
9 Šurjak
10 Aćimović
11 Džajić
12 Jerković
13 Pavlović
14 Peruzović
15 Dojčinovski
16 Vladić
17 Popivoda
18 Karasi
19 Bajević
20 V. Petrović
21 O. Petrović
22 Mešković
Valmentaja Miljanić
**Petri Kettunen** (s. 6. marraskuuta 1970) on suomalainen salibandypelaaja ja -valmentaja.

Peliura
-------

Kettunen on peliuransa aikana pelannut 173 Salibandyliigan ottelua ja 31 ottelua maajoukkueessa. Pelaajauransa aikana hän voitti kaksi SM-kultaa, vuosina 1992 ja 1994.

Valmennus
---------

Kettunen on toiminut Suomen salibandymaajoukkueen päävalmentajana muun muassa mestaruuteen päättyneissä vuoden 2016 MM-kilpailuissa. Hän kuului Suomen valmennusryhmään jo vuoden 2010 kotikisoissa Helsingissä ja oli päävalmentajana vuosien 2012 ja 2014 MM-kilpailuissa. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän valmensi isäntämaa Tšekin joukkuetta. Kettunen on myös valmentanut Joensuun Josban liigajoukkuetta kuusi vuotta.

Kirjallisuutta
--------------

* Vasarainen, Jere: *Voittajaksi kasvaminen*. Fitra, 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Parkkinen, Jaakko: Suomalainen maailmanmestarivalmentaja johdattaa Tshekkiä kotikisojen hornankattilassa: "Lähtökohta oli, ettei kukaan tshekkiläinen valmentaja kestäisi painetta"  5.12.2018. Yle. Viitattu 27.6.2019.
2. ↑  Kirjauutuus: Mikko Kohosen ja Petri Kettusen tarinat yksissä kansissa *Salibandy.fi*.  10.10.2020. Suomen Salibandyliitto. Viitattu 6.12.2021.

Suomen joukkue – Salibandyn EM-kilpailut 1995
Ahonen |
Ahtiainen |
Freudenthal |
Huhtala |
Joutsimäki |
Jylo |
Kettunen |
Kettunen |
Laaksonen |
Lehtonen |
Niinikoski |
Nissinen |
Pekkola |
Sandell |
Sarling |
Savenius |
Sompa |
Turunen |
Tähkä |
Virkkala |
Vuorenmaa |
Vänttinen |
Valmentaja Ruokonen 


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2012
7 Forsten |
8 Kivilehto |
9 Koski |
11 Moilanen |
15 Jussila |
16 Hänninen |
17 Mikko Kohonen |
18 Kapanen |
19 Wardi |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
23 Järvi |
24 Koskelainen |
25 Savolainen |
29 Mika Kohonen |
30 Kosonen |
31 Toivoniemi |
40 Vänttinen |
42 Johansson |
50 Tiitu |
Valmentaja Kettunen


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2014
5 Manninen |
8 Kivilehto |
9 Salin |
11 Moilanen |
13 Töllikkö |
15 Kailiala |
16 Koskelainen |
17 Lamminen |
18 Kapanen |
20 Salo |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
23 Hänninen |
27 Hyvärinen |
29 Kohonen |
30 Stenfors |
31 Kosonen |
33 Lax |
48 Ikonen |
50 Tiitu |
Valmentaja Kettunen


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2016
6 Savonen |
8 Kivilehto |
9 Salin |
10 Aro |
11 Moilanen |
17 Lamminen |
19 Pylsy |
20 Salo |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
27 Junkkarinen |
28 Ihme |
29 Kohonen |
30 Stenfors |
31 Kosonen |
50 Tiitu |
61 Kotilainen |
77 Johansson |
81 Manninen |
87 Kailiala |
Valmentaja Kettunen
**John Robert Parker Ravenscroft** (30. elokuuta 1939 – 25. lokakuuta 2004), tunnetummin **John Peel**, oli BBC:n musiikkitoimittaja. Hän työskenteli BBC:ssä vuodesta 1967 kuolemaansa asti. Peel oli ensimmäisiä, jotka toivat suuren yleisön tietoisuuteen muun muassa punk-, reggae- ja hip hop -musiikkia.

Käytyään armeijan Peel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Seitsemän vuoden aikana hän työskenteli useilla radioasemilla ja palasi takaisin Isoon-Britanniaan vuonna 1967. Peel toimi hetken DJ:nä luvattomalla radioasemalla *Radio Londonilla* ennen kuin hänet palkattiin vasta perustettuun BBC:n populaarimusiikkiin keskittyneeseen Radio 1:een. Yli 40 vuoden ura musiikkitoimittajana kertoo miten intohimoisesti hän suhtautui musiikkiin ja radiotyöhön.

Peelin tunnetuin ja pitkäkestoisin ohjelma oli *The Peel Session*. Lähes jokainen merkittävä yhtye tai artisti ja useat sadat tuntemattomammat ovat tehneet oman Peel Sessionin. Suomalaisista yhtyeistä oman Peel Sessionin ovat päässeet tekemään ainakin Aavikko, Circle, Deep Turtle ja Pan sonic. Merkittävimmistä yhtyeistä vain The Beatles, The Rolling Stones ja Oasis eivät ole olleet Peel Sessionissa.

Myös Suomessa John Peelillä oli vuosina 1987–2003 oma erikoisohjelma Rockradiossa, Radiomafiassa ja YleX:ssä. Ohjelmassa Peel soitti kaikkea mahdollista: country-kappaleen jälkeen saattoi tulla monotonista teknoa. Peelin tavaramerkkinä oli myös soittaa vahingossa levyjä väärällä nopeudella, joka sitten korjattiin ja soittaminen aloitettiin alusta.

Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Peel sijoittui 43. tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suuret suomalaiset*, s. 260. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19538-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Peel** Wikimedia Commonsissa

* John Peelin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
* John Peelin sivu BBC Radio 1:ssä. (englanniksi)
* *Home Truths* Radio 4:ssä. (englanniksi)
* Peel Sessions - BBC Radio 1. (englanniksi)
* The John Peel -makeistensyöntipeli. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
US Navyn eli Yhdysvaltain laivaston F2H Banshee Korean yllä Wŏnsanissa.
**McDonnell F2H Banshee** on yhdysvaltalainen Yhdysvaltain laivaston lentotukialuskäyttöön tarkoitettu suihkuhävittäjä.

Koneen ensilento tapahtui 11. tammikuuta 1947.

F2H-3 Bansheen 3D-kaaviokuvat.
Aikana, jolloin hävittäjälentokoneet kehittyvät hyvin nopeasti, tämäkin konetyyppi poistettiin suhteellisen lyhyen käyttöiän jälkeen. Kanadan laivaston ilmavoimat käytti tyyppiä vuoteen 1962. Se oli ainut muu käyttäjä tälle tyypille, USN:n ohella. *Banshee*n siipimuoto oli suoralla johtoreunalla oleva trapetsisiipi, joka oli myös F7F Tigercatissa. Laivastohävittäjän lento-ominaisuuksille on eduksi, mikäli kone on hyvin hallittavissa alhaisilla nopeuksilla - kuten laskeutuessa lentotukialukselle. Konetyyppi osallistui Korean sotaan.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* *lähde?*

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0933.&&&&00933 km/h

**Aseistus**  

* 4 × 20 mm tykit eturungossa kahdessa rivissä
* raketteja tai pommeja enintään 907 kg.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**McLaren 12C** (alkuperäinen nimi oli **Mclaren MP4-12C** on McLaren Automotiven valmistama superauto.
Se on kaksipaikkainen, keskimoottorinen ja takavetoinen. Autoa pidetään valmistajan erittäin suorituskykyisen McLaren F1-mallin manttelinperijänä. Auto on nimetty McLaren-formulatallin vuonna 1997 käyttämän MP4/12-mallin mukaan. Kyseisellä autolla kilpailivat Mika Häkkinen sekä David Coulthard.

Mallin julkinen ensiesittely tapahtui Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa heinäkuussa 2010.

McLaren MP4-12C Spider pariisin autonäyttelyssä 2012.

Moottori
--------

12C on varustettu sitä varten suunnitellulla McLarenin M838T -moottorilla joka on 90-asteen kulmaan sijoitettu 3,8 litran "flat plane" V8-moottori kahdella turboahtimella. Moottori tuottaa 440 kW (n. 600 hv) huipputehonsa 7000 rpm käyntinopeudella, mutta silti jopa 80 % huippuväännöstä (601 Nm) on käytettävissä jo 2000 rpm käyntinopeudella.
Voimansiirto on toteutettu seitsenportaisella "Seamless Shift Gearbox" -kaksoiskytkinvaihteistolla. (Arkistoitu – Internet Archive)

F1-peräinen tekniikka
---------------------

Autossa käytetään paljon Formula 1-peräistä tekniikkaa, kuten "brake steer" -järjestelmää, joka jarruttaa sisämutkan puoleista takarengasta nopean käännöksen aikana aliohjautumisen vähentämiseksi. Autossa on runsaasti hiilikuitukomposiittisia osia, 12C:n runkokin on F1-autojen tapaan hiilikuidusta valmistettu monokokki jonka etuja ovat keveys (vain n. 80 kg) ja jäykkyys.  (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  McLaren MP4-12C To Make Public Debut at Goodwood *Motor Authority*.  30.6.2010. Viitattu 31.7.2021. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **McLaren 12C**.
**McDonnell XF-85 Goblin** on yhdysvaltalainen koehävittäjä, joka suunniteltiin raskaiden pommikoneiden mukanaan pommiruumassaan kuljetettavaksi suojahävittäjäksi.

McDonnell osallistui ainoana lentokonevalmistajana Yhdysvaltain ilmavoimien 29. tammikuuta 1944 julistamaan tarjouskilpailuun suunnitteilla olleiden B-35 ja Convair B-36 pommikoneiden suojahävittäjästä. Sen ehdotus oli pieni munanmuotoisella rungolla ja kokoontaitettavilla siivillä varustettu ja neljällä .50 -kaliiperisella konekiväärillä aseistettu hävittäjä, jonka voimanlähteenä oli Westinghouse J34-WE-7 -suihkumoottori.

XF-85 lensi ensilentonsa 23. elokuuta 1948 tarkoitukseen muunnetun Boeing B-29B-65-BA pommikoneen kuljettamana. Sitä valmistettiin ainoastaan kaksi prototyyppikappaletta ja koeohjelma peruutettiin 24. lokakuuta 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* National Museum of the United States Air Force: XF-85 Fact Sheet
* Boeing.com: XF-85 Goblin
Julio Maglione vuonna 2018.
**Julio César Maglione** (14. marraskuuta 1935 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen tohtori, kansainvälisen olympiakomitean jäsen ja kansainvälisen uimaliiton FINA:n presidentti.

Uruguayn kansallisen olympiakomitean (Comité Olímpico Uruguayo) presidenttinä jo vuodesta 1987 lähtien vaikuttanut ja useassa urheiluun liittyvässä vastuutehtävässä toiminut Maglione valittiin vuonna 1996 KOK:n jäseneksi, vuonna 2002 Amerikan kansallisten olympiakomiteoiden ANOC:n varapuheenjohtajaksi ja pitkän aiemman FINA -uran jälkeen vuonna 2009 FINA:n presidentiksi seuraavalle nelivuotiskaudelle pitkäaikaisen jo vuodesta 1988 lähtien FINA:n presidenttinä toimineen algerialaisen Mustapha Larfaouin jäätyä eläkkeelle.

Maglione sai pian FINA:n johtoon nimeämisensä jälkeen myös ikävän kunnian olla tiettävästi ensimmäinen FINA:n presidentti, jonka aikakautena FINA:n järjestämässä kilpailussa on kuollut uimari, kun Rooman vuoden 2009 maailmanmestaruuskilpailujen 10 km matkan pronssimitalisti yhdysvaltalainen avovesiuimari Fran Crippen kuoli vuonna 2010 sairauskohtaukseen kesken kilpailun Fujairassa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Olympic voters - South America, BBC, 04.01.2011
2. ↑  Julio Maglione new President of FINA, FINA - ROMA 2009, 04.01.2011[vanhentunut linkki]
3. ↑  American Open Water swimmer Fran Crippen dies during 10k race, Telegraph, 04.01.2011
Julija Tsenova
**Julija Tsenova** (bulg. Юлия Ценова; 30. heinäkuuta 1948 Sofia, Bulgaria – 11. huhtikuuta 2010 Bulgaria) oli bulgarialainen säveltäjä. Hän valmistui vuonna 1974 Bulgarian valtion musiikkiakatemiasta, jossa hän oli opiskellut pääaineinaan sävellystä Pantšo Vladigerovin ja pianonsoittoa Bogomil Staršenovin johdolla. Hän osallistui myös Ton de Leewin sävellyskursseille 1980-luvun alkuvuosina Sofiassa ja Amsterdamissa, Alankomaissa. Hän soitti uransa aikana pianoa useissa Euroopan maissa ja toimi pianonsoiton professorina pop- ja jazzosastolla Valtion musiikkiakatemiassa.

Tsenovan teoksissa näkyy filosofian vaikutus; 1990-luvulta lähtien hänen teoksissaan oli itämaisen filosofian piirteitä. Hän hyödynsi useita nykyaikaisia sävellystekniikoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu näyttämömusiikkia, sinfonista musiikkia, kamarimusiikkiteoksia, vokaalimusiikkia, pop- ja jazzkappaleita, nukketeatterituotantojen musiikkia sekä TV-sarjoihin sävellettyä materiaalia. Teoksia on esitetty muun muassa Itävallassa, Tšekissä, Ranskassa, Saksassa, Kreikassa, Unkarissa, Italiassa, Alankomaissa, Norjassa, Puolassa, Romaniassa, Venäjällä, Slovakiassa, Espanjassa, Australiassa, Kanadassa ja Intiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Union of the Bulgarian Composers: Julia Tsenova


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Rankkuri** on toimihenkilö, jonka tehtävä on huolehtia irrallaan olleiden, kiinniotettujen kotieläinten jatkokäsittelystä.

1900-luvun alkupuolella rankkurin eli putimiehen tehtäviin on kuulunut myös koota pois julkisilta paikoilta eläinten raatoja, avustaa ruumiinavauksissa, tappaa ja haudata irrallaan olleita eläimiä ja hävittää pilaantunutta lihaa. Alun perin rankkurin tehtävänä on ollut myös tuntemattomien ruumiiden poiskorjaaminen ja hautaus.

Suomessa palkattiin rankkureita 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella vesikauhun torjumiseksi. Rankkuritoiminta rahoitettiin koiraverolla. Maailman terveysjärjestö on kuitenkin todennut, ettei kulkukoirien hävittäminen riitä yksin vesikauhun hävittämiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Rankkuria työllistävät nyt kesäkoirat  6.9.2011. YLE Satakunta. Viitattu 13.3.2016.
2. 1 2  Forsius, Arno: Lahden kaupungin rankkuri eli putimies Arno Forsius.  Arkistoitu 13.3.2016. Viitattu 13.3.2016.
3. ↑  Nykysuomen sanakirja, sit. Horila, Tapio: *Lehtori ja hänen syrjähyppynsä. Kirjoituksia kansanperinteestä ja kotiseututyöstä, äidinkielestä, ihmisistä*, s. 150. Somero: Somero-Seura, 1990. ISBN 952-90-2450-9.
4. 1 2  Forsius, Arno: Rabies – raivotauti eli vesikauhu Arno Forsius.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 12.3.2016.
5. ↑  Dog rabies control *WHO*. Viitattu 12.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Maailma muutetaan yksi koira kerrallaan (Arkistoitu – Internet Archive) Koiruuksien klubi
**Rankka päivä** (*Falling Down)* vuodelta 1993 on Joel Schumacherin ohjaama ja Ebbe Roe Smithin käsikirjoittama elokuva, jossa pääosaa näyttelee Michael Douglas.

Juoni
-----

Keski-ikäinen valkokaulustyöläinen William Foster (Douglas) juuttuu helteisenä Los Angelesin aamuna taas kerran liikenneruuhkaan, polttaa päreensä ja jättää autonsa valtatielle. Hän törmää joustamattomiin asiakaspalvelijoihin, reviiriään puolustaviin nuorisojengiläisiin, ryöstäjiin ja muihin vastuksiin. Miehen raivo vain yltyy, miehestä tulee aseistettu terroristi ja hänen vaelluksensa kärjistyy toivottomaksi amokinjuoksuksi läpi kaupungin, kohti hänen ex-vaimonsa ja lapsensa taloa. Rinnakkaisjuonena on eläkkeelle jäävän poliisin (Robert Duvall) viimeinen työpäivä, josta ei tule niin leppoisa kuin hän oli luullut.

Näyttelijöitä
-------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Michael Douglas  | … |  D-Fens
  |
|  Robert Duvall  | … |  Prendergast
  |
|  Tuesday Weld  | … |  rouva Prendergast
  |
|  Barbara Hershey  | … |  Beth
  |
|  Rachel Ticotin  | … |  Sandra
  |
|  Frederic Forrest  | … |  myyjä
  |
|  Lois Smith  | … |  D-Fensin äiti
  |
|  Joey Singer  | … |  Adele
  |
|  Ebbe Roe Smith  | … |  mies moottoritiellä
  |
|  Michael Paul Chan  | … |  Lee
  |

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tiukasti näytellyksi ja sähäkäksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Jälkimaine
----------

Amerikkalainen rockyhtye Foo Fighters parodioi elokuvaa videollaan "Walk". Brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden on tehnyt elokuvaan perustuvan kappaleen "Man on the Edge" vuonna 1995 julkaistulle *The X Factor* -albumille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  Montgomery, James: Foo Fighters' 'Walk' Video: 'Falling Down' All Over Again *MTV*.  6.2.2011. Viitattu 9.11.2014. (englanniksi)
**Lintumetsän koulu** on Espoon Suur-Leppävaaran Lintuvaaran kaupunginosassa sijaitseva runsaan 400 oppilaan suomenkielinen yläkoulu (luokka-asteet 7–9).

Koulun ulkopihan tasoa on arvioitu heikoksi pääkaupunkiseudun kouluille suunnatussa kyselyssä. Osittain syynä on Espoon kaupungin koulun piha-alueelle rakentama väistökoulu, jossa aiemmin toimi Niipperin koulu ja Leppävaaran koulu. Tammikuussa 2021 uutisoitiin, että Kilon koulun vanhan rakennuksen purkutöiden ja uuden rakentamisen ajaksi vuosiluokat 1–2 opiskelisivat lukuvuodesta 2021–2022 lähtien väistökoulun tiloissa kahden ja puolen vuoden ajan. Väistökouluratkaisu on heikentänyt yläkoululaisten mahdollisuutta virkistävään välituntiliikuntaan, kun esimerkiksi aiemmat lentopallo- ja koripallokentät hävisivät väistötilojen alle. Jo supistetusta pihasta tuli toisen koulun myötä aiempaa ahtaampi.

Onnettomuudet ja vaaratilanteet
-------------------------------

4. syyskuuta 2005 Lintumetsän koulun musiikkiluokan katto romahti osittain. Luokassa ei ollut tapahtumahetkellä opetusta, eikä kukaan loukkaantunut.

Lintumetsän koulussa syttyi tulipalo 1. lokakuuta 2009. Miestenvessan käsipaperitelineestä alkanut tuhopoltto talttui nopeasti opettajien käsisammuttimilla suorittaman alkusammutuksen ansiosta. Palo tuhosi käymälätilan ja aiheutti savuvahinkoja rappukäytävässä. Koulun roskakatoksessa syttyi 4. tammikuuta 2020 viallisen sähkölaitteen vuoksi toinen tulipalo, joka aiheutti savuvahinkoja ruokalassa ja esti koulun keittiötä tarjoilemasta normaalia kouluruokailua muutamaan päivään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lintumetsän kouluArkistoitu kopio Espoon kaupunki, espoo.fi.  Arkistoitu 27.10.2020. Viitattu 24.5.2020.
2. ↑  YläkoulutArkistoitu kopio Espoon kaupunki, espoo.fi.  Arkistoitu 23.4.2020. Viitattu 24.5.2020.
3. ↑  Espoon karttapalvelu (Haku hakusanalla *Lintumetsän koulu*. Valinnat: Aluejaot: *Kaupunginosat*) Espoon kaupunki, espoon .fi. Viitattu 24.5.2020.
4. ↑  Riihola, Katja: Espoolaiskoulu puretaan, oppilaille suunniteltu väistörumba suututti vanhemman: "Kolmen vuoden aikana koulu vaihtuu neljästi" *Länsiväylä*.  17.1.2021. Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 4.4.2022.
5. ↑  Minna Airamaa: Koulupiha voi olla kuin leikkipuisto – tai puuttua kokonaan *Länsiväylä*.  3.5.2017. Viitattu 25.5.2020.
6. ↑  Es­poo­lais­kou­lun mu­siikki­luo­kan katto romahti *Kaleva*.  4.10.2005.
7. ↑  Espoon Lintumetsän koulussa tuhopoltto *yle.fi*.  1.10.2009.
8. ↑  Lukukausi alkaa eväsruualla Lintumetsän ja Leppävaaran kouluissa – Lauantainen tulipalo vaurioitti keittiötä *Länsiväylä*.  7.1.2020. Viitattu 25.5.2020.
**Lintupäiväkirja 2015** on lintuharrastajille kuvitettu kalenterin muotoinen havaintopäiväkirja, jonka ovat tehneet Pertti Koskimies, Dan Zetterström ja Mats Ottosson. Sen on julkaissut vuonna 2014 Readme.fi. 

Kuvituksen on maalannut lintumaalari Dan Zetterström, ja Pertti Koskimiehen suomenkielinen teksti pohjautuu Mats Ottossonin alkuperäisteksteihin suomalaisiin oloihin sovitettuna. Teos on paitsi havaintopäiväkirja, myös tietoteos. Jokaisen viikon kohdalla on ajankohtainen lintutietopaketti. Kirja käy pihabongarin havaintokalenteriksi, mutta myös normaaliksi viikkokalenteriksi, jossa on nimipäivät ja muistiinpanotilaa viikon ajalle joka aukeamalla.

William Velmala kiittää arviossaan Tringa-lehdessä Zetterströmin upeaa kuvitusta, josta osa on peräisin maasto-oppaiden parhaimmistoon kuuluvasta *Lintuoppaasta*.

Lähteet
-------

1. ↑  Lintupäiväkirja 2015, takakansi
2. 1 2  William Velmala: Kirja-arviot: Lintupäiväkirja 2015.  *Tringa*, 1/2015, s. 35.

Aiheesta muualla
----------------

* Lintupäiväkirja 2015 kustantajan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinteinen itse tehty puinen lintulauta.
**Lintulauta** on pikkulintujen ruokintaan tarkoitettu alusta tai laite. Lintulautoja käytetään lintujen talviruokintaan sekä houkuttamaan lintuja pihoihin ja puutarhoihin.

Tyypit
------

Pensastiaisten ruokintaa talilla.
### Siemenet

Yleisin lintulaudan tyyppi muodostuu maanpinnan yläpuolelle kohotetusta alustasta, jolle on asetettu kasvien, kuten auringonkukan siemeniä tai jyviä. Laudalla voi olla myös katos ja seiniä. Monimutkaisempi lintulauta toimii ruokinta-automaattina siten, että kun linnut nokkivat siemeniä laudan alaosan koloista, niitä valuu ylhäältä lisää.

### Tali

Toinen lintulaudan muoto on kehikon sisään asetettu kimpale talia tai muuta rasvaa. Tällaista ruokintaa käytetään talvisin linnuille, jotka syövät luonnossa hyönteisiä ja muita pieniä eläimiä. Suomessa taliruokintaan käytetään usein laudan sijaan yksinkertaista verkossa olevaa talipalloa.

### Mesi

Kolibreja ruokitaan sokerinesteellä.
Eräs lintulaudan muoto on ylhäältä täytettävä astia, joka sisältää keinotekoista mettä eli sokeripitoista nestettä. Tällainen lintulauta houkuttaa mettä ravinnokseen käyttäviä lintuja, kuten kolibreja. Kolibrilaudat ovat usein kirkkaan punaisia, jotta kolibrit huomaisivat laudan. Sokerineste täytyy vaihtaa muutaman päivän välein, ettei siinä ala kasvaa linnuille haitallisia pieneliöitä.

Ylläpito
--------

Lintulaudan rakenteissa ei saa käyttää kyllästettyä puuta sen myrkyllisyyden vuoksi. Suunnittelussa on otettava huomioon, ettei lintujen ulostetta pääse ruokinta-astiaan. Uloste levittää herkästi tauteja linnusta toiseen. Lintulauta tulee siivota säännöllisin väliajoin. Pitkään laudalla oleva ravinto on suojattava säältä, sillä liiallinen kosteus pilaa sen.

Katso myös
----------

* Linnunpönttö
* Pihabongaus

Lähteet
-------

1. ↑  Hummingbird Feeders *hummingbirds.net*. Viitattu 30.8.2016. (englanniksi)
2. ↑

Kirjallisuutta
--------------

* Bergenholz, P. 2005. Rakennamme lintulautoja ja pesäpönttöjä. Karkkila: Kustannus-Mäkelä Oy. 48 s. ISBN 951-873-848-3

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lintulauta**.
* Poutanen, T. 1997. Nyt on aika aloittaa lintujen talviruokinta. Luonnonsuojelija, no. 10, s. 1. Lintujen talviruokinta (viitattu 25.3.2008)
* Birdlife Suomi, lintujen talviruokinta
Rammsteinia pidetään NDH:n menestyneimpänä edustajana.
**Neue Deutsche Härte** (suom. *uusi saksalainen kovuus*, lyhennetään **NDH**) on raskaan rockin ja metallimusiikin suuntaus, joka kehittyi Saksassa 1990-luvulla. 

Tyylilajia määrittävät sanoitusten saksankielisyys sekä konemusiikista ja industrial metalista ammentava äänimaailma. Suosittuja soittimia ovat sähkökitara, rummut, koskettimet, bassokitara ja joskus rumpukone. Laulu on korostetun selkeästi artikuloitua, joskus lähes saarnaavaa. Suuntausta kutsutaan myös **tanssimetalliksi** (saks. *Tanzmetall*).

Alkuperä
--------

NDH:n syntyhetkenä pidetään saksalaisyhtye Oomph!:n toisen albumin, Spermin, julkaisemista vuonna 1994*lähde?*. Tärkeä kokoonpano suuntauksen alkutaipaleella oli myös Fleischmann-yhtye. Saksan media keksi termin NDH Rammsteinin ensimmäisen albumin, Herzeleidin julkaisun jälkeen

Suosio
------

Tanssimetalli oli suosituimmillaan saksalaisella kielialueella ja Yhdysvalloissa yhdeksänkymmenluvun puolivälistä uuden vuosituhannen alkuvuosiin. Nykyisin tanssimetalli kuuluu jo rockin valtavirtaan ja kiinnostus sitä kohtaan on hiipunut. Ainoastaan Rammsteinin kaltaiset, asemansa vakiinnuttaneet bändit yltävät merkittäviin myyntilukuihin.

NDH:n nykyistä suosiota ylläpitää pitkälti juuri Rammstein, joka on myynyt yli 22 miljoonaa levyä. Yhtyeen vanavedessä on listoille noussut muitakin bändejä, mutta nämä kärsivät leimautumisesta Rammsteinin kopioiksi.

Yhtyeitä
--------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Amduscia
* ASP
* Der Bote
* DIE!
* Eisbrecher
* Eisenherz
* Erdling
* Farmer Boys
* Fleischmann
* Herzer
 | * Joachim Witt
* L'Âme Immortelle
* Megaherz
* OOMPH!
* Ost+Front
* Project Silence
* Psyclon Nine
* Rammstein
* Rauhfaser
* Ruoska
 | * Schweisser
* Silber
* Stahlhammer
* Tanzwut
* Toxsin
* Think About Mutation
* Unheilig
* Weissglut
 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Metalstil | Neue Deutsche Härte | Bands, Geschichte, Definition | Disctopia Metal Webzine *disctopia.de*.  Arkistoitu 8.7.2019. Viitattu 1.7.2019. (saksaksi)
2. ↑  INDUSTRIAL METAL, a metal music subgenre *MetalMusicArchives.com*. Viitattu 1.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Imperiumi.net *www.impe.fi*. Viitattu 1.7.2019.
Retuperän WBK:n tunnus

Retuperän WBK esiintymässä vappuna Havis Amandalla.
**Retuperän WBK** on Helsingissä vuonna 1933 perustettu teekkariorkesteri, jonka kotipaikkana on nykyään Espoon Otaniemi. 

Yhtye parodioi 1900-luvun alkupuolella soittaneita vapaapalokuntien orkestereita. Yhtye konsertoi kahden vuoden välein Finlandia-talossa, jota yhtye nimittää Töölönlahden palokunnantaloksi. Tilaustapahtumissa yhtye esittää omalla tyylillään torviseitsikolle sovitettua tanssimusiikkia. Esitykseen kuuluvat musiikin lomassa pidettävät "palopuheet".

Sisäasiainministeriön pelastusosasto nimesi Retuperän Wapaapalokunnan laatuaan ensimmäiseksi ministeriön kunniasopimuspalokunnaksi vuonna 2009.

Palotorwi oli Retuperän WBK:n 1980-luvun alkupuoliskolla julkaisema vappulehti.

Kokoonpano
----------

Retuperän WBK:n kokoonpano on vaihdellut historian aikana, mutta viime aikoina se on vakiintunut sisältämään konserttikokoonpanossaan seuraavat soittimet:

* Klarinetti
* Es-kornetti
* Trumpetti
* Käyrätorvi
* Pasuuna
* Baritonitorvi
* Tuuba
* Lyömäsoittimet

Retuperän WBK:n nykyinen kapellimestari käyttää nimeä Audio Dubbado.

Diskografia
-----------

* Retuperän WBK:n valioita, osa 1 (1966)
* Retuperä Goes Crazy (1968)
* RWBK (1972)
* Retuperä konserttilavoilla (1973)
* Walpurin välilevy (1983)
* Palaa taas (1985)
* Hyppy ja sirkustanssi (1993)
* Elomme päivät (1997)
* Retuperän 9. "Uudemmasta ranskalaisesta torvimusiikista" (2003)
* RWBK Valioita, Sarja 10. "Kirkkaimmat lasihelmet" (2003)
* Retusointia (2011)
* Kuin äänilevyltä (2016)

Näiden äänitteiden lisäksi Retuperän WBK on esiintynyt useilla muilla äänitteillä, muun muassa Ylioppilasteatterin näytelmän "Aristofanes: Rauha" -soundtrack-EP:llä, Varsovan jazzjamboreen 1969 parhaat -äänitteellä, sekä Martti Servon säestäjänä joululevyllä "Joulu Puussa".

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Retuperän WBK:n verkkosivut
* Tiikkaja, Samuli: Kapellimestari käskee soittamaan "oikein väärin". *Helsingin Sanomat*.  20.3.2014.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Nikolai Vladimirovitš Bogdanov** (ven. Никола́й Влади́мирович Богда́нов, 5. maaliskuuta 1906 Kadom – 21. marraskuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Nikolai Bogdanov syntyi lääkärin perheeseen. Hän työskenteli Komsomolissa, opiskeli Moskovan kirjallisuusinstituutissa ja julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1923. Bogdanov kirjoitti etupäässä lapsille ja nuorille. Hänen tunnetuin teoksensa on maaseudun nuorisoliittolaisista kertova *Pervaja devuška* (1928, uusi laitos 1958). Toisen maailmansodan aikana Bogdanov oli sotakirjeenvaihtajana.

Suomennettu teos
----------------

* *Rohkeita ja neuvokkaita: kertomuksia sodasta* (*O smelyh i umelyh*). Suom. Annikki Kemppi. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Russkije sovetskije pisateli-prozaiki: Biobibliografitšeski ukazatel, tom 1*, s. 235. Leningrad: Publitšnaja biblioteka imeni M. Je. Saltykova-Štšedrina, 1959.
2. ↑  Bogdanov Nikolai Vladimirovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 24.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |