recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Oskar Pihl.
**Oskar Woldemar Pihl** (11. helmikuuta 1890 Moskova – 22. elokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen jalokiviseppämestari ja kunniamerkkien suunnittelija.

Elämä
-----

Oskar Pihl oli kultaseppäsukua sekä äitinsä että isänsä puolelta. Hänen vanhempansa olivat kultaseppämestari Knut Oskar Pihl ja kultaseppämestari August Holmströmin tytär Fanny Florentina Holmström. Hänen sisarensa Alma Pihl oli yksi Fabergén tunnetuimmista korusuunnittelijoista.

Ura
---

Oskar Pihl aloitti uransa piirtäjänä enonsa, kultaseppämestari Albert Holmströmin (1876–1925) liikkeessä Pietarissa. Holmström oli Fabergén jalokiviseppämestari, jonka työhuone valmisti suurimman osan yrityksen jalokivikoruista. Pihl sai kultasepän koulutuksen Holmströmin työhuoneella. 

Työskennellessään Holmströmin työpajassa Pihl suunnitteli Fabergélle useita pieniä esineitä, kuten emaloituja solmioneuloja. Hänen leimansa Fabergélle tekemissään esineissä oli "OP". 

Venäjän vallankumouksen jälkeen Oskar Pihl muutti Suomeen. Hän opiskeli vuosina 1922–1925 Taideteollisuuskeskuskoulussa Helsingissä ja tuli kultaseppä Alexander Tillanderin yrityksen palvelukseen 1925. Pihl toimi Tillanderilla kultaseppänä ja suunnittelijana ja sittemmin yrityksen taiteellisena johtajana aina kuolemaansa 1959 saakka.

Hänen tunnetuimmat suunnittelutyönsä ovat  Suomen Leijonan Ritarikunnan kunniamerkit sekä Suomen Olympialainen ansioristi ja -mitali. Lisäksi hän piirsi Mannerheim-ristin Akseli Gallen-Kallelan suunnittelemien Vapaudenristien pohjalta.

Pihl on saanut Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin ja Suomen Valkoisen Ruusun Ritarimerkin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tillander-Godenhielm, Ulla: "Pihl, Oskar (1890–1959)", *Suomen kansallisbiografia, osa 7*, s. 696. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-448-7. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Perustaminen, Mannerheim-risti Mannerheim-ristin ritarit

Aiheesta muualla
----------------

* Oskar Pihl kunniamerkkien suunnittelijana. Ritarikuntien kanslia.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Raja-ahon hautakivi Jyväskylän vanhalla hautausmaalla. Se on Oskar Raja-ahon teos vuodelta 1921.
**Johan Oskar Raja-aho** (14. marraskuuta 1899 Uurainen – 28. heinäkuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Oskar Raja-ahon isä oli kirvesmies ja puuseppä Johannes Raja-aho. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten sekalaisissa töissä muun muassa kulissimaalarina. Raja-ahon isä osallistui Suomen sisällissotaan punakaartin riveissä. Sodan jälkeen Oskar Raja-aho oli isänsä kanssa vangittuna ensin Närpiössä ja sitten Tammisaaressa. Vankileirillä Raja-aho alkoi harrastaa puuveistoa tehden puisia pienoisveistoksia, ja lopulta hän vapautui leiriltä osaksi veistotaitonsa ansiosta.

Raja-aho asettui asumaan Jyväskylään ja osallistui jo 1919 Jyväskylän taideyhdistyksen näyttelyyn sekä piti keväällä 1920 ensimmäisen oman näyttelynsä. Samana vuonna 1920 hän saattoi lähteä opiskelemaan Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun veistoluokalle. Tämän mahdollisti taloudellinen tuki, jota hän sai jyväskyläläisiltä johtaja Victor Kilpiseltä, Elsa Heporaudalta ja Rosalie Collanilta. Raja-aho valmistui koulusta 1924 hyvin arvosanoin, ja saatuaan apurahan hän lähti 1924 opintomatkalle Italiaan ja Ranskaan.

Palattuaan Suomeen Raja-aho meni naimisiin Ellen Helmisen kanssa ja asettui asumaan Jyväskylään. Kuvanveisto ei yksin elättänyt heitä, joten Raja-aho joutui hankkimaan lisätuloja sisustus-, somistus- ja kuvitustöillä. Raja-ahot asuivat 1920-luvun lopulta lähtien Aapeli Halosen ja Jaakko Rusasen vuonna 1902 Jyväskylään perustaman Halosen harmonitehtaan yhdistetyssä asuin- ja tehdasrakennuksessa.

Raja-ahon varhaistuotannon veistokset olivat realistisia, mutta 1920-luvulla hän siirtyi klassisempaan ja tyylitellympään suuntaan alkaen käyttää kiveä materiaalina. 

Oskar Raja-aho kuoli tapaturmaisesti uintiretken aikana heinäkuussa 1932.

Teoksia
-------

* *Apostoli Pietari*, Jyväskylän Kaupunginkirkko 1924
* *Aino-patsas*, Jyväskylän Kirkkopuisto 1930
* *Karhu-veistos*, Jyväskylän ammatillisen opettajakorkeakoulun pihassa 1930

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuvataiteilijoiden matrikkeli - Raja-aho Suomen taiteilijaseura. Viitattu 27.7.2013.
2. 1 2 3  Vanha hautausmaa, Raja-aho Jyväskylän seurakunta. Viitattu 16.5.2016. [vanhentunut linkki]

* Suomen kuvataiteilijat-verkkomatrikkeli
* Näkemyksiä - verkkonäyttely näkövammaisille: Oskar Raja-aho (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jyväskylän taidemuseo - taiteilijoita (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jyväskylän Grafiikkakeskus - Halosen talon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jyväskylän seurakunnan kotisivu

Aiheesta muualla
----------------

* Harvinainen esikoisnäyttelu - harvinaisempi ihmiskohtalo. Suomen Kuvalehdelle kirjoitti Elsa Hästesko, Suomen Kuvalehti, 31.01.1920, nro 5, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Reşit Karabacak** (5. heinäkuuta 1954 Erzurum – 19. marraskuuta 2020 Bursa) oli turkkilainen vapaapainija, joka kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa.

Karabacak tuli Euroopan mestariksi vuonna 1983 Budapestissa ja voitti 82 kg:n sarjan loppuottelussa bulgarialaisen etnisen turkkilaisen Efraim Kamberovin (Efraim Kamberoğlu). Hän saavutti EM-kilpailuissa myös hopeaa 74-kiloisissa Bursassa 1977 sekä pronssia 74 kg:n painoluokassa Sofiassa 1978 ja 90-kiloisissa Leipzigissa 1985 ja Veliko Tărnovossa 1987. Lisäksi hän oli EM-kilpailuissa neljäs 68-kiloisissa 1974 ja 82-kiloisissa 1979 sekä kuudes 74 kg:n sarjassa 1976.

Karabacak sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi 74 kg:n painoluokassa 1977 ja viidenneksi 82-kiloisissa 1983. Hän saavutti Välimeren kilpailuissa kultaa 82 kg:n sarjassa Casablancassa 1983 ja 90-kiloisissa Latakiassa 1987.

Karabacak kuoli 19. marraskuuta 2020 COVID-19:ään 66-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Resit Karabacak *Olympics*. Sports Reference.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Reşit Karabacak *olympedia.org*. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Reşit Karabacak winning 1983 European title in Budapest *Youtube*. Viitattu 20.11.2020.
4. ↑  Karabacak, (TUR) *uni-leipzig.de*. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
5. 1 2  Karabacak, Resit (TUR) *uni-leipzig.de*. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
6. ↑  Erodzen, Can: Former Turkish wrestler dies of coronavirus *Health*.  19.11.2020. Anadolu Agency. Viitattu 20.11.2020. (englanniksi)
Mikrobivaurio katossa
**Mikrobivauriolla** tarkoitetaan rakennuksen sisäpinnan aluetta tai rakenteen osaa, jossa voidaan havaita tavanomaisesta poikkeavaa mikrobikasvustoa. Mikrobivaurion esiintyminen todennetaan aistihavainnoinnin tai mikrobiologisten analyysien avulla. Mikrobivaurio voi sisältää home-, hiiva- ja lahosieniä sekä leviä, bakteereita ja ameboja. Mikrobikasvuston saattaa havaita toisinaan värimuutoksina materiaalin pinnalla, mutta osa kasvustosta on näkymätöntä ihmissilmälle. 

Mikrobivaurioita arvioidaan olevan noin joka neljännessä pientalossa.

Mikrobivaurion tunnistaminen
----------------------------

Mikrobivaurio voidaan tunnistaa useilla menetelmillä. Eräs nopeimmista menetelmistä on aistinvarainen havainnointi, mutta se ei paljasta kaikkia mikrobivaurioita. Aistinvaraisesti voidaan havaita esimerkiksi silminnähtävä mikrobikasvusto ja huonolaatuinen sisäilma. Kasvuston seurauksena pintamateriaalin väri saattaa muuttua tai pinnalle voi kasvaa puuterimaista, pölymäistä tai pistemäistä kasvustoa. Varma merkki pitkälle edenneestä kosteusvauriosta on tunkkainen, maakellarin hajua muistuttava haju. Haju johtuu mikrobien kasvusta ja aineenvaihdunnasta, jota esimerkiksi sisätilojen kosteusolosuhteet säätelevät. On tavallista, että hajua aistitaan rakennuksessa vain ajoittain, koska haisevia aineenvaihduntatuotteita ei välttämättä muodostu jatkuvasti. Lisäksi rakennuksen ilmanvaihdon toiminnasta aiheutuvat paineenvaihtelut ja ulkoiset tekijät, kuten säätila, voivat vaikuttaa hajun esiintymiseen. 

Pitkälle edenneen mikrobivaurion tunnistaa usein sen aiheuttamista terveysongelmista, jotka aiheutuvat hengitysilmassa leijuvista mikrobien aineenvaihduntatuotteista ja itiöistä. 

Mikrobivaurioituneessa rakennuksessa oleskelevilla henkilöillä esiintyy usein silmien, ihon ja hengitysteiden limakalvojen ärsytysoireita. Rakennuksen käyttäjillä voi esiintyä myös yleisoireita, kuten kuumeilua, väsymystä ja pahoinvointia. Mikrobivaurioille altistuminen voi aiheuttaa myös hengitystie- ja allergiasairauksia sekä keskittymiskyvyn ja muistin heikentymistä. Osan kosteusvauriomikrobeista on todettu olevan myrkyntuottokykyisiä eli toksisia. Ihmisten
vastustuskyvyssä mikrobien aiheuttamia terveyshaittoja vastaan vaikuttaa kuitenkin olevan paljon
eroja.

Lähteet
-------

* Asumisterveysopas 2009, 3. korjattu painos, Sosiaali- ja Terveysministeriö

### Viitteet

1. 1 2  Juhani Pirinen: Pientalojen mikrobivauriot.
Väitöskirja. Sivu 20. Hengitysliiton julkaisuja 19/2006.
2. ↑  Juhani Pirinen: Pientalojen mikrobivauriotVäitöskirja. Hengitysliiton julkaisuja 19/2006. Sivu 21.
3. ↑  Hannu Kaskinen 26.5.2009
AMEBAT LISÄÄVÄT HOMERAKENNUSTEN RISKEJÄ.
4. ↑  Juhani Pirinen: Pientalojen mikrobivauriot.
Väitöskirja. Sivu 2. Hengitysliiton julkaisuja 19/2006.
**Harmaapäälokki** (*Larus cirrocephalus*) on eteläisen pallonpuoliskon lokkilintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 39–42 cm, siipien kärkiväli 100–115 cm ja paino 255–360 g. Se on hieman naurulokkia kookkaampi mutta kalalokkia pienempi, ja on olemukseltaan suuresti kaitanokkalokkia muistuttava. Aikuisen linnun pää on vaaleanharmaa, koivet ja nokka tummanpunaiset, selkäpuoli harmaa ja vatsapuoli, pyrstö sekä niska valkoiset. Siipisulat ovat mustat valkoisin kärkitäplin. Sukupuolet ovat saman näköisiä.

Esiintyminen
------------

Harmaapäälokin esiintyminen. Vihreällä pesimäalue ja raidoituksella muu esiintymisalue.
Harmaapäälokki elää kahdella mantereella: nimialalaji *cirrocephalus* Etelä-Amerikassa Argentiinan, Brasilian, Paraguayn ja Perun kosteikoissa, alalaji *poiocephalus* laikuittain Afrikassa muun muassa Mauritaniassa, Tšadjärvellä, Keniassa, Sambiassa ja Etelä-Afrikassa. Maailmanlaajuisesti lajin elinympäristön ala on arvioitu 1–10 miljoonaksi neliökilometriksi ja populaatiokoko 240 000–440 000 yksilöksi. Pesimäajan ulkopuolella harmaapäälokit vaeltelevat laajalti.

Elinympäristö
-------------

Harmaapäälokit elävät lisääntymisaikana monenlaisilla kosteikoilla niin järvien, jokien kuin meren rannoilla saarissa, lahdekkeissa, lammikoissa ja niemissä.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on joko avoimesti maassa tai kelluvien kasvien varassa. Munia on tavallisesti kaksi tai kolme. Pesii vain kerran kesän aikana. Molemmat emot huolehtivat poikasista.

Ravinto
-------

Lajin dieetti käsittää kaloja ja pieniä vedessä tai mudassa eläviä selkärangattomia. Syö myös kuolleita kaloja.

*Chroicocephalus cirrocephalus*

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Larus cirrocephalus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Chroicocephalus cirrocephalus | 
* Wikidata: Q652348
* Wikispecies: Chroicocephalus cirrocephalus
* ABA: grhogu
* Avibase: 6EB497FA1859864B
* CoL: 5YGFF
* BOW: grhgul
* eBird: grhgul
* GBIF: 6065820
* iNaturalist: 144508
* ITIS: 824035
* NBN: NHMSYS0021274081
* NCBI: 1192863
* Neotropical: grhgul
* Xeno-canto: Chroicocephalus-cirrocephalus

 |
|  |
| Larus cirrocephalus | 
* Wikidata: Q50407534
* BirdLife: 22694387
* CoL: 3SBQ2
* EUNIS: 100918
* Fauna Europaea (new): 41bd7592-d74d-447a-8b79-a9b4891aaab6
* GBIF: 2481190
* IRMNG: 10840876
* ITIS: 176848
* IUCN: 22694387
* NBN: NHMSYS0001689534
* SeaLifeBase: 75080
* WoRMS: 212628

 |

 |
**Peter Henry Benson** (3. huhtikuuta 1943 Wallasey, Cheshire – 6. syyskuuta 2018) oli brittiläinen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi hautausurakoitsija Bernard "Bernie" Scrippsin roolista englantilaisessa televisiosarjassa *Sydämen asialla*.

Nuoruus ja ura
--------------

Benson syntyi Wallaseyssa, Cheshiressä vuonna 1943. Hänen isänsä Herbert oli opettaja. Benson kävi Wallaseyn oppikoulua ja harrasti pianonsoittoa, tanssia ja laulua.

Benson sai näyttelijänkoulutuksensa Birminghamin repertoaariteatterin draamakoulussa. Hän teki elokuvaensiesiintymisensä elokuvassa *Putney Swope* vuonna 1969. 1970-luvulla hän esiintyi myös elokuvissa *Kultajuna* ja *Tess – viattomuuden tarina*. Televisiossa Benson nähtiin useimmiten pienissä rooleissa, kuten esimerkiksi Bernard Wainina sarjassa *Kaikenkarvaiset ystäväni*, yhden jakson verran komediasarjassa *Kyllä Jeeves hoitaa* vuonna 1992, sekä sarjoissa *Doctor Who* ja *Elämä käsissä*. 

Benson tuli tunnetuksi myös televisiolle tehdyistä Shakespeare-tulkinnoistaan. Hän esitti pääroolia kolmessa BBC:n Henrik VI:tta käsittelevässä televisionäytelmässä sekä Henrik VII:ttä komediasarjassa *Musta kyy* vuonna 1983. Vuonna 1995 Benson aloitti melankolisen hautausurakoitsija Bernie Scrippsin roolissa televisiosarjassa *Sydämen asialla*, näytellen roolissa sarjan päättymiseen vuonna 2010 asti. Hän esiintyi Bernien roolissa myös sarjan spin-offissa *Kyläsairaala*.

Yksityiselämä
-------------

Benson kuoli lyhyen sairauden jälkeen 75-vuotiaana 6. syyskuuta 2018.

Filmografia
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Vuodet** | **Ohjelma** | **Rooli** |
| 1981 | *Borgiat* | Gaspare Pato |
| 1983 | *Musta kyy* | Henrik VII |
| 1985–1986 | *Albion Market* | Larry Rigg |
| 1988–1990 | *Kaikenkarvaiset ystäväni* | Bernard Wain |
| 1994 | *Coronation Street* | Mr. Murdoch |
| 1995–2009 | *Sydämen asialla* | Bernard "Bernie" Scripps |
|

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hayward, Anthony: Peter Benson obituary *The Guardian*.  24.9.2018. Viitattu 24.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  Heartbeat and Blackadder actor Peter Benson dies *BBC News*.  8.9.2018. BBC. Viitattu 8.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Peter Benson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kotipihan linnut** on Matti Alasaarelan kuvateos, jossa hän esittelee perheensä kesämökin pihapiirin lintuja ja niiden käyttäytymistä. Alasaarela on arkkitehti ja harrastanut lintukuvausta pikkupojasta lähtien.

Kaikista linnuista on kuvia, levinneisyyskartta ja esittelyteksti. Lisäksi Alasaarela antaa kokemukseensa perustuvia kuvausvinkkejä. Kirjan lopussa on kuvien tekniset tiedot.

Arviot
------

Jan Södersved kiittää Linnut-lehdessä kirjan mainioita tilannekuvia, kuten kuvaa viherpeipon nokkaan takertuvasta talitiaisesta. Myös kuvien toiminnallisuus saa kiitosta, kun usein lintukuvat ovat pönötyskuvia.

Tringa-lehden kirjoittaja William Velmala muistuttaa, että lintuharrastaja pääsee pitkälle jo tarkkailemalla kotipihan lintuja, kuten Alasaarelan kirja osoittaa. Hän kiittää lentokuvia hienoiksi ja toteaa, että ne kuvaavat hauskasti monia lintujen käyttäytymispiirteitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Alasaarela, Kotipihan linnut s. 3
2. ↑  Kotipihan linnut, takakansi
3. ↑  Linnut -lehti nro 1/2017 s. 47
4. ↑  Tringa-lehti nro 1/2017 s. 37

Aiheesta muualla
----------------

* Kotipihan linnut Docendon sivulla
Mikontalon seinää ennen peruskorjausta.
Mikontalo Insinöörinkadulta katsottuna.
**Mikontalo** on Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiön suuri opiskelija-asuntola Tampereen Hervannassa osoitteessa Insinöörinkatu 60. Mikontalo on suosittu asuinpaikka Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoiden keskuudessa sen halpojen vuokrien ja yliopiston läheisyyden takia.

Mikontalo rakennettiin vuosina 1978–1980. Siinä on neljä rappua, joissa kussakin on 12 asuinkerrosta. Alun perin kaikkien rappujen valmistuttua talossa oli 768 asuntopaikkaa. Talon pohjakerroksessa on yhteiset saunatilat, TV-huone, pesutupa ja kuntosali. Asunnoissa on kaapeli-tv ja kiinteä Internet-yhteys.

Mikontalossa on 28–28,5 neliömetrin yksiöitä, 54,5–70,5 neliömetrin 2–3 hengen soluhuoneistoja sekä yksin asuville ja perheille tarkoitettuja 52 neliömetrin kaksioita.

Peruskorjaus
------------

Kesäkuussa 2007 aloitettiin Mikontalon peruskorjaustyöt talon D-portaasta. Työt etenivät vaiheittain järjestyksessä. A-porras valmistui viimeisenä kesällä 2009. Remontin jälkeen asunnoissa on muun muassa ranskalaisia parvekkeita ja uudet peilikaapit eriöissä. Peruskorjauksen myötä myös asuntojen vuokrat kohosivat. Asuntojen pohjakaavauudistuksen jälkeen asuinpaikkojen määrä väheni 648:aan. Remontin yhteydessä Mikontalon ikkunoiden punaiset, oranssit, keltaiset ja ruskeat koristelistat maalattiin kaikki sinertävän harmaiksi.

Mikontalolights
---------------

Mikontalolights oli vuoden 2007 lopulla teekkareiden ekskursiokerho TEA-clubin järjestämä tapahtuma, jossa tuolloin remontoitavana oleva D-porras muutettiin interaktiiviseksi, moniväriseksi grafiikka-alustaksi. Alustaa käytettiin muun muassa Tetriksen pelaamiseen ja opiskelijoiden tekemien demojen näyttämiseen.

Tapahtumassa hyödynnettiin Mikontalon D-portaan Insinöörinkadun puoleisia ikkunoita, joista kukin vastasi yhtä pikseliä. "Näytön" resoluutioksi muodostui täten 9 × 11. Värejä oli käytössä 32 tai 64 ohjainohjelmiston takia, vaikka kunkin ikkunan taakse sijoitetut led-valaisimet olisivat pystyneet toistamaan yli 16 miljoonaa väriä.

Varsinainen yleisötapahtuma järjestettiin 4. joulukuuta 2007, ja sitä ennen alustaa luonnollisesti testattiin muutaman päivän ajan. Tapahtuman tavoitteena oli saada TTY:lle ja teekkarikulttuurille maailmanlaajuista näkyvyyttä. Tapahtuma oli myös TTY:n 42. juhlavuoden näkyvin hanke.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikontalo TOAS.  Arkistoitu 11.1.2010. Viitattu 7.3.2010.
2. 1 2 3  Mikontalon C-rapun 6. – 12. kerroksen pohjapiirustus (pdf) TOAS.  Arkistoitu 31.7.2009. Viitattu 7.3.2010.
3. ↑  Martin Brinkmann: Mikontalo Lights Project *ghacks.net*.  9.12.2007. Viitattu 6.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikontalo** Wikimedia Commonsissa

* TOASin sivu Mikontalosta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mikontalo Googlen Mallinnusvarastossa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mikontalo Skyscrapers.com -sivustolla

  

300° panoraamakuva Mikontalon katolta.
**Saint-Germain-des-Champs** on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Avallonin kaupungista etelään.

Meix’n kylässä oli Pontaubertin Johanniittain ritarikunnan linna *Château du Meix*, joka oli tärkeä Burgundin herttuakunnalle. Kaarle VII:n joukot valloittivat linnan vuonna 1433. Nykyään linnasta on jäljellä vain vähäinen raunio. 1500-luvulla rakennettu linna *Château de Railly* rakennettiin uudelleen vuonna 1860. Linna toimii nykyään juhlatilana.

Vuonna 1839 löydettiin kunnan alueelta roomalaisen Chagniatsin huvilan jäänteitä sekä pronssikautinen hauta Chagnisin tumulus.Saint-Germainin kirkko on uudelleen rakennettu vuonna 1869. Kirkon kellotorni on kuitenkin 1200-luvulta.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 27.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Saint-Germain-des-Champs Patrimoine du Morvan. Viitattu 27.10.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 27.10.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Germain-des-Champs** Wikimedia Commonsissa
**Propionyylikoentsyymi-A** (C24H40N7O17P3S) on koentsyymi-A:n johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Samalla tavoin kuin asetyylikoentsyymi-A:ta voidaan pitää etikkahapon biologisesti aktiivisena muotona voidaan propionyylikoentsyymi-A:ta pitää propaanihapon biologisesti aktiivisena muotona. Yhdistettä esiintyy eliöissä muun muassa osana eräiden amino- ja rasvahappojen aineenvaihduntaa.

Biologinen rooli
----------------

Propionyylikoentsyymi-A:ta muodostuu nisäkkäiden elimistössä parittoman määrän hiiliatomeja sisältävien rasvahappojen β-hapettumisen tuotteena asetyylikoentsyymi-A:n lisäksi. Sitä muodostuu myös elimistössä propaanihaposta. Tämä on tärkeä yhdisteen muodostumistapa etenkin märehtijöillä, joiden pötsissä on propaanihappokäymistä aiheuttavia bakteereja. Lisäksi propionyylikoentsyymi-A:ta muodostuu eräiden aminohappojen kuten isoleusiinin, valiinin, treoniinin ja metioniinin aineenvaihdunnan tuotteena ja kolesterolin ja eräiden muiden steroidien hajotessa.

Nisäkkäissä propionyylikoentsyymi-A:sta muodostetaan metyylimalonyylikoentsyymi-A:ta ja tätä reaktiota katalysoi propionyylikoentsyymi-A-karboksylaasi. Metyylimalonyylikoentsyymi-A isomeroidaan edelleen sukkinyylikoentsyymi-A:ksi, joka osallistuu sitruunahappokiertoon. Eräillä bakteereilla on entsyymi, joka kykenee hajottamaan propionyylikoentsyymi-A:ta asetyylikoentsyymi-A:ksi ja hiilidioksidiksi tai palorypälehapoksi.

Propionyylikoentsyymi-A on osa myös eräitä katabolisia aineenvaihduntareaktioita kuten bakteereissa parittomia määriä hiiliatomeja sisältävien rasvahappojen synteesiin, 6-deoksieryhronolidi B:n ja muiden polyketidien kuten erytromysiinin ja telitromysiinin biosynteesiin (propionyylikoentsyymi-A sitoutuu asyylikantajaproteiinin ja fosfopanteteiinin muodostamaan kompleksiin) sekä polyhydroksialkanoaattien biosynteesiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Propionyl-CoA – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 20.7.2015.
2. 1 2 3  Jeremy M. Berg, John L. Tymoczko & Lubert Stryer: *Biochemistry, 6th Edition*, s. 627–628. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-0-7167-8724-2. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  David E. Metzler: *Biochemistry*, s. 947–949, 971, 1189. Academic Press, 2003. ISBN 9780080924731. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.7.2015). (englanniksi)
4. 1 2  John W. Pelley: *Elsevier's Integrated Review Biochemistry*, s. 72, 87, 103. Elsevier, 2011. ISBN 9780323074469. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.7.2015). (englanniksi)
5. 1 2  Kara Rogers: *The Chemical Reactions of Life*, s. 100. The Rosen Publishing Group, 2011. ISBN 9781615303281. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.7.2015). (englanniksi)
6. ↑  Graham Patrick: *An Introduction to Drug Synthesis*, s. 441–446. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-870843-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.7.2015). (englanniksi)
7. ↑  Irene K. P. Tan: *Polyhydroxyalkanoates, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 20.7.2015
Mikrobilääkeherkkyysmäärityksen kohteena ovat usein antibioottirestistentit bakteerit. Tällöin tavoitteena on saada selville kuinka resistentistä kannasta on kyse, ja mikä antibiootti on sopivin kyseisen sairauden hoitoon. Lääkkeen valinnassa pyritään mahdollisimman pieneen pitoisuuteen lääkeainetta. Tuloksia tarkasteltaessa on myös huomioitava lääkkeen turvallisuus, sen tunkeutuminen infektioalueelle, hinta sekä lääkkeen resistenssin syntyyn vaikuttavat ominaisuudet.

Herkkyysmääritys kiekkomenetelmällä
-----------------------------------

Useasti herkkyysmäärityksiä tehdään kiekkomenetelmällä. Tällä menetelmällä tutkitaan imupaperiin imeytetyn antibioottikiekon muodostamaa bakteerin kasvun estävän renkaan kokoa bakteeriviljelymaljalle. Estorenkaan halkaisija on suoraan verrannollinen bakteerin herkkyyteen. Renkaan, jossa ei ole pesäkkeitä, halkaisija mitataan ja millimetreissä oleva tulos ilmoitetaan herkkyysluokituksella. Herkkyysluokituksia on kolme; S = lääkkeelle herkkä bakteeri, I = alentunut herkkyys ja R = resistentti.

MIC-määritys
------------

Kiekkomenetelmällä ei pystytä saamaan kovin tarkkaa tulosta siitä, kuinka suuri pitoisuus mikrobilääkettä tarvitaan tuhoamaan bakteerikannan. Viljelymaljalle on mahdollista tehdä E-testi, jossa maljalle asetetaan muoviliuska, jonka pohjassa on lääkegradientti, ja pinnalla lääkepitoisuusasteikko, yksikkönä mg/l. Maljalta Inkuboinnin jälkeen on luettavissa pienin bakteerin kasvun estävä lääkepitoisuus (MIC) siitä kohdalta, mihin bakteerikasvusto loppuu. 

Lääkkeen pienimmän bakteerin kasvua estävän pitoisuuden, MIC:n (minimum inhibitory concentration), määrittäminen voidaan E-testin lisäksi suorittaa kuoppalevyä hyödyntävällä menetelmällä.
*Tämä artikkeli kertoo hedelmöityshoitomenetelmästä. International Computer Science Institute (ICSI) on yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteen tutkimuslaitos.*
Siittiötä ruiskutetaan munasolun sisään mikrohedelmöityksessä.
**Mikrohedelmöitys** eli **ICSI** (engl. *intracytoplasmic sperm injection*) on hedelmöityshoitomenetelmä, jossa yksittäinen siittiö ruiskutetaan ohuella putkella suoraan munasolun sisään. Mikrohedelmöitys on sovelias hoitokeino pariskunnille, joiden hedelmättömyys johtuu miehen siemennesteen laadusta. Siittiöitä saattaa olla vähän, tai niiden liikkuvuus tai morfologia voi olla huono. 

Jos siemenneste ei sisällä lainkaan siittiöitä, munasolu voidaan yrittää hedelmöittää lisäkiveksestä, kiveksestä tai siemenjohtimesta imetyillä siittiöillä.

Mikrohedelmöitystekniikka kuvattiin ihmisellä ensimmäisen kerran vuonna 1988, mutta raskauksia saatiin aikaan vasta useita vuosia myöhemmin. Suomessa ensimmäiset mikrohedelmöityksen avulla alkunsa saaneet vauvat syntyivät vuonna 1993. Menetelmä lähti leviämään ympäri maailman etenkin vuoden 1994 loppupuolella.

Tekniikka ja tulokset
---------------------

Siemennestettä tarkastellaan mikroskoopin alla, ja siittiö valitaan arvioiden sen hyvää muotoa ja liikkuvuutta. Munasolu pidetään maljalla paikallaan mikropipetillä. Siittiö imetään ohueen lasikapillaariin ja siirretään kypsän munasolun sisään mikroinjektiotekniikan avulla.

Mikrohedelmöityksen tulokset munasolun hedelmöittämisessä ovat olleet hyviä. Esimerkiksi kohtalaisen vaikeassa miehen spermaviassa tavallisen koeputkihedelmöityshoidon (IVF) hedelmöitysosuus on 26 % ja mikrohedelmöityshoidon 58 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Ashorn, R. Kulomaa, P. Parkkonen, P. Varila, E.: Mikrohedelmöitys on uusi menetelmä miehestä johtuvan lapsettomuuden hoidossa.  *Suomen Lääkärilehti*, 1995, 50. vsk, nro 28, s. 2913.
2. 1 2  Koskimies, A.I.: Miehen hedelmättömyys.  *Duodecim*, 2000, 116. vsk, nro 18, s. 1954-60.
Etäohjatun kameran ottamaa lähikuvaa Avaruussukkulan rakettimoottorista testin aikana.
**Propulsio** tarkoittaa järjestelmää, jolla tuotetaan työntövoimaa. Sanaa käytetään yleisesti laivojen, lentokoneiden ja avaruusalusten yhteydessä. Propulsiojärjestelmillä voidaan laivojen yhteydessä tarkoittaa niin potkurilaitteistoja, airoja, siipiratasta, purjeita, vesisuihkupropulsio tai magnetohydrodynaamista propulsiota tai jotakin vastaavaa laivaa liikuttavaa työntövoimaa tuottavaa laitteistoa. Vastaavasti lentokoneiden ollessa kyseessä propulsiojärjestelmillä voidaan tarkoittaa potkurilaitteistoja, suihkumoottoria tai rakettimoottoria tai jotakin muuta lentokonetta eteenpäin vievää järjestelmää. Avaruusalusten ollessa kyseessä propulsiojärjestelmä voi tarkoittaa rakettimoottoria, aurinkopurjetta tai jotakin muuta avaruusalukselle työntövoimaa tuottavaa järjestelmää.

Lähteet
-------

1. ↑  Kettunen, Lauri: Magnetohydrodynaaminen propulsio laivassa  1986. Tampereen Teknillinen yliopisto.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 10.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Propulsio**.
* Robson, Robert: *Laivojen propulsio-ohjausjärjestelmän testiympäristön luonti*. Insinöörityö. Helsinki: Metropolia Ammattikorkeakoulu Insinööri (AMK), 11.10.2017. Teoksen verkkoversio.
**Tummaheinäsirkka** (*Omocestus rufipes*) on Keski- ja Etelä-Euroopassa tavattava heinäsirkkalaji. 

Nimensä mukaisesti tummaheinäsirkka on yleisväritykseltään tumma. Naaras on ruskean ja vihreän sävyinen, koiras miltei musta lukuun ottamatta voimakkaan oranssinpunaisia takajalkoja ja takaruumista. Tämä on antanut lajille sen punajalkaista merkitsevän lajinimen. Erotuksena lähisukuisesta niittyheinäsirkasta tummaheinäsirkan huulirihmat ovat kärkiosastaan kirkkaan valkoiset. Elinympäristökseen laji kelpuuttaa kuivat ja avoimet ympäristöt.

Suomessa tummaheinäsirkka on tavattu kerran Porin Yyterissä kesällä 1951. Kyseessä on saattanut olla maa-aineksen mukana maahan saapunut yksilö, mutta koska löytöpaikka muistuttaa tummaheinäsirkan tyypillistä elinympäristöä, on myös mahdollista että alueella on tuolloin elänyt pitempäänkin paikallinen tummaheinäsirkkapopulaatio. Tästä syystä laji kuuluu Suomen heinäsirkkojen lajiluetteloon, vaikka sitä tuskin nykyisin Suomessa esiintyy. Nykyisin tummaheinäsirkkaa esiintyy meitä lähinnä Ruotsin eteläosissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sami Karjalainen: "Suomen heinäsirkat ja hepokatit, Tammi 2009

Aiheesta muualla
----------------

* Woodland Grasshopper (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2381053
* Wikispecies: Omocestus rufipes
* BioLib: 292
* CoL: 49D55
* EoL: 494899
* EPPO: OMOCVE
* EUNIS: 256114
* Fauna Europaea: 402488
* Fauna Europaea (new): c6e4792f-8feb-4d91-b1cb-a63c016fd6db
* GBIF: 1710802
* iNaturalist: 362311
* IRMNG: 10361872
* NBN: NHMSYS0001387431
* NCBI: 660956
* Orthoptera Species File: 1107273
* Xeno-canto: Omocestus-rufipes

 |

 |
**Viittomakielen ohjaaja** on humanistisen ja kasvatusalan toisen asteen tutkinto. Vuodesta 2018 kommunikaation ja viittomakielen ohjaajan osaamisala on ollut osa kasvatus- ja ohjausalan perustutkintoa.

Aiemmin opintojen laajuus oli 120 opintoviikkoa. Opinnot koostuivat yhteisistä opinnoista (20 ov), ammatillisista opinnoista (90 ov) ja vapaasti valittavista opinnoista (10 ov). Tutkinto sisälsi 20 opintoviikkoa viittomakieltä ja 20 opintoviikkoa työssäoppimista.

Erilaiset kommunikointitavat ovat viittomakielen ohjaajien erikoisosaamista. Asiakkaan tarpeen mukaan viittomakielen ohjaajat käyttävät kommunikoidessaan suomalaista viittomakieltä, viitottua puhetta, tukiviittomia, taktiilia viittomista, sormiaakkosviestintää, selkeää puhetta ja kirjoittamista sekä erilaisia puhetta tukevia ja korvaavia menetelmiä. Viittomakielen ohjaajat huomioivat työssään eri asiakasryhmien erityispiirteet ja toimivat työssään asiakasta ja hänen omatoimisuuttaan tukien sekä kunnioittaen asiakkaan itsemääräämisoikeutta ja yksilöllisyyttä.

Viittomakielen ohjaajan työtehtäviä ovat eri-ikäisten asiakkaiden ohjaaminen ja avustaminen elämän eri tilanteissa. Työ on kokonaisvaltaista asiakkaan tukemista, ohjaamista ja avustamista niin kommunikaatiossa, vuorovaikutuksessa kuin arkipäiväisissäkin asioissa. Erikoisosaamisensa vuoksi viittomakielen ohjaajat voivat toimia niin ohjaajina kuin avustajinakin sekä ryhmille että henkilökohtaisesti mm. dysfaattisten, sisäkorvaistutteen saaneiden, autististen, kehitysvammaisten, kuurojen, huonokuuloisten, kuuroutuneiden, kuurosokeiden, sokeiden ja heikkonäköisten parissa.

Viittomakielen ohjaajien työpaikkoja ovat päiväkodit, koulut, vanhusten palvelutalot, erilaiset hoitokodit ja toimintakeskukset. Ohjaajat voivat työllistyä myös koululaisten aamu- ja iltapäivätoimintaan sekä erilaisille leireille ja kursseille. Osa ohjaajista toimii freelancerluonteisesti esimerkiksi oppaina kuurosokeiden asiakkaiden harrastustoiminnassa, ostoksilla tai sosiaalisessa kanssakäymisessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kasvatus- ja ohjausalan perustutkinto *Opintopolku: ePerusteet*. Viitattu 3.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasvatus- ja ohjausalan perustutkinto Opintopolku-sivustolla Opetushallitus
* Viittomakielen ohjaaja Työmarkkinatori
**Saint-Domingue** oli Ranskan siirtomaa vuodesta 1659 vuoteen 1804, jolloin siitä tuli itsenäinen valtio tainonkielisellä nimellä Haiti.

Saint-Domingue on ranskalainen muoto espanjankielisestä nimestä Santo Domingo tai San Domingo. Espanja hallitsi koko Hispaniolaa eli nykyistä Haitin saarta vuodesta 1490 aina 1600-luvulle asti, jolloin ranskalaiset merirosvot alkoivat pystyttää tukikohtia saaren länsiosiin. Ryswickin rauhassa vuonna 1697 Espanja tunnusti saaren läntisen kolmanneksen ranskalaisen hallinnon. 

Saint-Dominguesta kehittyi ranskalaisten hallussa erittäin vauras siirtomaa. Yksi vaurauden perusta olivat orjat, joita tuotiin tuhatmäärin Afrikasta. Ranskan vallankumouksen aattona Saint-Dominguessa oli noin 500 000 mustaihoista orjaa, 32 000 vapaata valkoihoista ja 28 000 värillistä. Kun vallankumoukselliset olivat vaatineet Ranskassa kaikkien ihmisten tasa-arvoisuutta, Saint-Dominguen mustaihoiset nousivat kapinaan ja plantaasien omistajien piti paeta. Monimutkaiset sosiaaliset ja poliittiset paineet purkautuivat kapinaliikkeinä, joissa eri ryhmät etsivät oikeutta ja tasa-arvoa vuodesta 1791 alkaen. 

1. tammikuuta 1804 Haitista tuli itsenäinen tasavalta. Saint-Dominguessa alkanut kapina siirtomaahallintoa ja orjuutta vastaan oli ensimmäinen mustien johtama liike, joka tuloksena oli itsenäinen, mustien johtama valtio.

Lähteet
-------

* Haitin 200-vuotisjuhlan sivut (englanniksi)  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kooste Haitin historiasta (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Domingue** Wikimedia Commonsissa
**Saarenjärvi** on Kiskonjoen neljä kilometriä pitkä järvimäinen suvanto. Se sijaitsee Salon ja Raaseporin, aiemmin Perniön ja Tenholan (vuosina 1993–2008 Tammisaaren) rajalla. Saarenjärven pinta-ala on 79,1 hehtaaria ja se kuuluu Kiskonjoen Natura 2000 -suojelualueeseen.

Veden laatu
-----------

Saarenjärven vedenlaatu on ennen järven yläpuolella tyydyttävä ja alapuolella osin tyydyttävä ja osin välttävä. Vesi on sameaa maaperänsaven takia ja vesistöä kuormittaa etenkin maatalous. Ravinnepitoisuuksien vuoksi Saarenjärvi luokitellaan reheväksi tai lievästi reheväksi järveksi. Järven pohja on tiivistä savimaista liejua.

Saarenjärven pintaa säännöstellään Hamarikosken padolla. Kiskonjokea on perattu ja syvennetty Saarenjärvelle saakka vuonna 1845. Järven pintaa laskettiin 77 senttimetriä 1940-luvulla ja samalla luusuan ja Hamarikosken väliä perattiin yhteensä 440 metriä. Latokartanon mylly lopetti toimintansa 1962, minkä jälkeen Kiskonjoen virtausta vapautettiin ja järven pinta laski 30–50 senttimetriä lisää. Vuosien 2011–2012 välillä Saarenjärven luusuaan rakennettiin pohjapato, jolla on tarkoitus nostaa järven vesimäärää kuivempina aikoina.

Eläimistö
---------

Saarenjärvi on rehevöitymisensä vuoksi se arvokas lintuvesistö. Alueen valtalajeja ovat sinisorsa, telkkä ja haapana. Yleisiä lajeja ovat muun muassa lapasorsa, punasotka, tukkasotka, tavi, silkkiuikku ja nokikana. Saaren järven kalastoon kuuluvat ainakin ahven, särki, hauki, made, sorva, lahna, ruutana ja suutari. Järveen on myös istutettu nieriää ja rapuja. Nisäkkäistä ainakin saukko elää Saarenjärven ympäristössä.

Muuta
-----

Saarenjärveen virtaa laskuoja Tuulijärvestä, joka sijaitsee kilometrin etelään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kiskonjoen vesistö Ympäristöhallinto. Viitattu 26.9.2018.
2. ↑  Saarenjärvi (24.012.1.001) *jarviwiki.fi*. Järviwiki. Viitattu 26.9.2018.
3. 1 2 3  Marjo Perkonoja, Pasi Salmi: Kiskonjoen vesistön Natura 2000 -alueen hoito- ja käyttösuunnitelma (pdf) Varsinais-Suomen ELY-keskus. Viitattu 26.9.2018.
4. ↑  Tuulijärvi, vakavesi, Raasepori
Saint-Eustachen kirkon eteläinen julkisivu.
Kirkon länsipääty.
Kirkon urut ovat Ranskan suurimmat.
**Saint-Eustachen kirkko** on monumentaalinen kirkko Pariisin keskustassa 1. arrondissementin alueella, aivan Les Hallesin pohjoispuolella. Suuren kokonsa vuoksi kirkon sanotaan muistuttavan enemmän katedraalia kuin tavallista seurakuntakirkkoa. Se on suosittu matkailukohde. Saint-Eustachen kirkossa on Ranskan suurimmat kirkkourut. Siellä järjestetään paljon konsertteja.[1]

Paikalla sijaitsi jo vuodesta 1213 alkaen vaatimaton kappeli, joka muutettiin myöhemmin Pyhälle Eustachiukselle pyhitetyksi seurakuntakirkoksi.[2] Nykyinen Saint-Eustachen kirkko rakennettiin vuosina 1532–1640, jolloin kirkkoarkkitehtuurissa oli menossa gotiikan ja renessanssiarkkitehtuurin välinen siirtymäkausi.[3] Kirkon julkisivu edustaa pääosin gotiikkaa, mutta sisätilat ovat lähempänä renessanssia ja klassista arkkitehtuuria.[1] Suunnittelijan nimeä ei tiedetä. Viisilaivaisen kirkon pohjapiirros ja julkisivun ruusuikkuna ovat selvästi saaneet vaikutteita läheisestä Notre Damen katedraalista. Saint-Eustachen läntinen julkisivu on 1700-luvun lopulla tehty lisäys. Kirkon sisäpuoli on runsaasti koristeltu, sillä varakkaat kauppiaat, killat ja aateliset lahjoittivat sinne aikanaan paljon taideteoksia. Alkuperäinen koristelu vaurioitui pahoin Ranskan vallankumouksen vuosina.[3] Kirkko restauroitiin vuosina 1846–1854.[2]

Kirkon sisälle sijoitetuista taideteoksista mainittavia ovat muun muassa Antoine Coysevox’n 1600-luvulla suunnittelema Jean-Baptiste Colbertin hautamuistomerkki sekä 1900-luvulta peräisin oleva Keith Haringin triptyykki.[3] Myös säveltäjä Jean Philippe Rameau on haudattu kirkkoon.[4]

Tunnetuista historianhenkilöistä muun muassa kardinaali Richelieu, Molière ja madame de Pompadour kastettiin Saint-Eustachessa. Tuleva kuningas Ludvig XIV pääsi siellä ripille vuonna 1649. Kirkossa pidettiin muun muassa Anna Itävaltalaisen, Mirabeaun ja W. A. Mozartin äidin Anna Maria Mozartin hautajaisseremoniat. Siellä järjestettiin myös Hector Berliozin sävellyksen *Te Deumin* kantaesitys vuonna 1855.[2]

Lähteet
-------

1. 1 2  Église Saint-Eustache (englanniksi) Parisinfo.com. Viitattu 17.1.2016.
2. 1 2 3  Histoire de l'église (ranskaksi) Saint-Eustachen seurakunta. Viitattu 17.1.2016.
3. 1 2 3  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 206. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
4. ↑  Saint Eustache Church (englanniksi) Find a grave. Viitattu 17.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Eustachen kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Seurakunnan kotisivu (ranskaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunginosaa. Kirkosta ja historiallisesta luostarista kerrotaan artikkelissa Saint-Germain-des-Prés’n luostari.*
6. arrondissementti
**Saint-Germain-des-Prés** on Pariisin 24. kaupunginosa 6. arrondissementtissa. Se on samalla osa Seinen vasemmalla rannalla olevaa Latinalaiskorttelia.

Historia
--------

Saint-Germain-des-Prés’n luostarikirkko
Saint-Germain-des-Prés on rakentunut samannimisen keskiaikaisen kirkon ympärille. Se tuli tunnetuksi jo 1600-luvulla kahviloistaan, joissa intellektuellit kävivät juomassa uutta nautintoainetta – kahvia. Alueella on yhä olemassa kahvila Café Procope, jonka asiakkaita ovat olleet Voltaire ja Rousseau.

1800-luvun puoliväliin saakka alueella oli arveluttava maine, jossa boheemielämää viettäneet taiteilijat ja opiskelijat nauttivat ruokaa ja juomaa vieri vieressä olevissa kapakoissa. Taidemaalari Eugène Delacroix'n asunto ja ateljee ovat nykyään museona Saint-Germain-des-Prés'llä.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saint-Germain-des-Prés muodostui kirjailijoiden suosimaksi alueeksi. Tuolta ajalta on vielä jäljellä kirjailijoiden suosimat kahvilat Café de Flore ja Les Deux Magots. Alueella on vielä nykyään noin 15 kustantamoa sekä kirjakauppoja.

Toisen maailmansodan jälkeen alueelle tuli paljon jazz-klubeja ja yökerhoja.

1960-luvulla Saint-Germain-des-Prés'n valloittivat taidegalleriat, joita on vieläkin alueella kymmeniä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Patrick Le Louarn: Saint-Germain-des-Prés sinnittelee muodin mankelissa.  *Aamulehti*, 13.10.2013, s. A14.
**Saint-François** (engl. *Saint Francis*) on Saint Lawrencen jokeen kuuluva pitkänomainen järvi, joka sijaitsee Québecin ja Ontarion provinsseissa lähellä Yhdysvaltojen rajaa. Se on 50 kilometriä pitkä, 4,7 kilometriä leveä ja keskimäärin 6 metriä syvä. Järvi saa lähes kaiken vetensä Ontariojärvestä ja virtaa koko leveydeltään kohti koillista.

Järven ylä- ja alajuoksulle on rakennettu useita patoja ja vesivoimalaitoksia, jotka säätelevät sen pinnankorkeutta. Erityisen paljon järven hydrologiaan on vaikuttanut vuonna 1932 käynnistetty Beauharnois’n vesivoimalaitos, jonka vaikutuksesta sen vedenpinta nousi 40 senttimetriä. Samalla järven tulvavaihtelut vähenivät ja sedimentaatiodynamiikka muuttui, mikä johti sitä ympäröivän tulvatasangon pienentymiseen ja luonnon köyhtymiseen.

Saint-François’n alkupäässä on useita saaria ja laajoja, monimuotoisia kosteikoita, joiden turvaamiseksi on perustettu suojelualueita. Järven ympäristössä ei ole suuria teollisuuslaitoksia, mutta sinne valuu jonkin verran päästöjä Cornwallin ja Massenan kaupungista. Vielä 1970-luvulla järven vesi oli kuitenkin huomattavasti likaisempaa kuin nykyisin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  The St. Lawrence Fluvial Lakes Environment Canada. Viitattu 30.11.2010. (englanniksi)
**Xiaomi Mi A2** on Xiaomin heinäkuussa 2018 julkistama älypuhelin. Puhelin on seuraaja Mi A1:lle, joka julkaistiin vuonna 2017. Xiaomin A-sarjalle tyypillisesti puhelimessa ei käytetä Xiaomin omaa MIUI-käyttöliittymää, vaan Googlen Android Onea. Suomessa Xiaomin puhelimia myydään rajoitetusti, sillä puhelimilla on vain kaksi maahantuojaa. Pääasiassa myynti tapahtuu verkkokaupoissa, kuten Bestiossa, CDON.comissa, Jimm'sissä ja Verkkokauppa.comissa.

Tekniset tiedot
---------------

### Muotoilu

Xiaomi Mi A2 on saatavilla kolmessa eri värissä, jotka ovat kultainen, musta ja vaaleansininen ("lake blue"). Puhelimessa on 5,99 tuuman näyttö, jossa kuvasuhde on 18:9. Puhelimen takaa löytyy sormenjälkilukija sekä 12 ja 20 megapikselin kaksoiskamera.

### Suoritin ja muisti

Mallista riippuen Xiaomi A2 tulee joko neljän tai kuuden gigatavun RAM-muistilla. Tallennusmuistia puhelimessa on 32, 64 tai 128 gigatavua. Kaikissa malleissa on käytössä Qualcommin Snapdragon 660 -suoritin.

Xiaomi Mi A2 Lite
-----------------

Xiaomi Mi A2 Lite on edullisempi versio Xiaomi Mi A2:sta. Mi A2:sta poiketen Lite-mallissa näytön yläosassa on lovi ja näytön resoluutio on lievästi suurempi 2280 × 1080 pikseliä. Toisaalta Mi A2 Lite käyttää suorituskyvyltään heikompaa Snapdragon 625 -suoritinta ja sisältää 5 megapikselin etukameran. Myös RAM-muistin määrässä on eroa, sillä Mi A2 Liten perusversiossa RAM-muistia on kolme gigatavua. Sen sijaan akun kapasiteetti (4 000 mAh) on normaalia Mi A2:ta suurempi.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eskiminzin** (1828–1895) oli apassien aravaipa-leirikunnan päällikkö. Hän oli syntyään pinaleño-apassi, mutta siirtyi aravaipojen johtajaksi avioliiton kautta. Eskiminzin tuki Cochisen ja Mangas Coloradasin johtamissa sodissa apassien hyökkäyksiä New Mexicoon, Texasiin ja Arizonaan vuosina 1861–1870, mutta antautui Yhdysvaltain joukoille vapaaehtoisesti alkuvuodesta 1871.

Eskiminzinin ja hänen kansansa asettuminen maatyöläisiksi Yhdysvaltain pienen tukikohdan Camp Grantin läheisyyteen aiheutti voimakkaita vastalauseita Tucsonin kaupungissa Arizonassa. Aravaipoja syytettiin varkauksista ja murhista, ja tucksonilaiset lähettivät yli sata palkkasotilasta kurittamaan Eskiminzinin leirikuntaa. Hyökkäyksestä selvinnyt Eskiminzin kokosi kansansa rippeet ja pakeni vuoristoon. Myöhemmin hän teki sovinnon Yhdysvaltain kanssa kärsittyään kahden vuoden vankilatuomion taposta.

1870-luvun puolivälissä Eskiminzin auttoi intiaaniasiamies John Clumia kehittämään San Carlosin intiaanireservaatin oloja Gilajoen varrella. Seuraavalla vuosikymmenellä Eskiminzinistä tuli taloudellisesti itsenäinen maanviljelijä kunnes hänet pidätettiin epäiltynä lainsuojattoman vävynsä Apache-Kidin suojelemisesta. Eskiminzin ja hänen jäljellä olevat aravaipansa lähetettiin pakkotyöhön Floridaan.

Eskiminz vapautettiin vankeudesta syksyllä 1894 ja hän palasi San Carlosiin, jossa kuoli seuraavan vuoden aikana.

Lähteet
-------

* Andersson, Rani-Henrik & Henriksson, Markku: *Intiaanit: Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia*. Helsinki: Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-162-3.
* Brown, Dee: *Bury My Heart at Wounded Knee*. Vintage Books, 1991.. ISBN 9780099526407. (englanniksi)
* Thrapp, Dan: *Encyclopedia Frontier Biography: G-O v. 2 (Encyclopedia of Frontier Biography)*. Univ of Nebraska Press, 1991. ISBN 978-0803294196. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Andersson & Henriksson 2010. s. 275.
2. ↑  Brown 1991. s. 412.
3. ↑  Thrapp 1991. s. 468.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Yassine Meriah** (arab. ياسين مرياح‎, s. 2. heinäkuuta 1993 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Meriah edustaa kreikkalaisseura Olympiakosta.

Seurajoukkueura
---------------

Meriah aloitti ammattilaisuransa AS Arianan edustusjoukkueessa Tunisian toiseksi korkeimmallasarjatasolla. Hän siirtyi pian joulukuussa 2013 ÉS Métlaouiin, joka oli juuri noussut Tunisian pääsarjaan kaudeksi 2013–2014. Avauskaudellaan Meriah pelasi 13 ottelua ja joukkue sijoittui pääsarjassa yhdeksänneksi. Toisella kaudella Meriah pelasi yhden ottelun enemmän, mutta joukkue sen sijaan sijoittui sijalle 14.

### CS Sfaxien

Tammikuussa 2015 Meriah siirtyi Sfaxieniin ja ehti pelata kauden puolen välin jälkeen yhdeksän ottelua tehden niissä kaksi maalia. Sfaxien sijoittui Tunisian sarjassa neljänneksi. Toisella kaudellaan Meriah pääsi joukkueen vakiopelaajiin pelaten kauden aikana 27 ottelua, kun Sfaxien sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2016–2017 Meriah pelasi 23 ottelua tehden kolme maalia. Sfaxien sitä vastoin sijoittui neljänneksi. Myös kaudella 2017–2018 Sfaxien sijoittui neljänneksi, kun Meriah pelasi kauden aikana 22 ottelua tehden yhden maalin.

Maajoukkueura
-------------

13. kesäkuuta 2015 Georges Leekens valitsi Meriahin maajoukkueeseen CHAN 2016 karsintaotteluun Marokkoa vastaan. Sittemmin 1. syyskuuta 2017 Meriah teki ensimmäisen maalinsa Tunisialle Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.

Kesäkuussa 2018 Meriah valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia World Cup squad: Leicester City’s Benalouane in 23-man squad *bbc.co.uk* Viitattu 17.6.2018 (englanniksi)

  

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ben Mustapha |
2 S. Ben Youssef |
3 Benalouane |
4 Meriah |
5 Haddadi |
6 Bedoui |
7 Khaoui |
8 F. Ben Youssef |
9 Badri |
10 Khazri |
11 Bronn |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Khalil |
16 Mathlouthi |
17 Skhiri |
18 Srarfi |
19 Khalifa |
20 Chaalali |
21 Nagguez |
22 Hassen |
23 Sliti |
Valmentaja Maâloul

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Mathlouthi |
2 Ifa |
3 Talbi |
4 Meriah |
5 Ghandri |
6 Bronn |
7 Msakni |
8 Mejbri |
9 Jebali |
10 Khazri |
11 Khenissi |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Laïdouni |
15 Ben Romdhane |
16 Dahmen |
17 Skhiri |
18 Chaalali |
19 Jaziri |
20 Dräger |
21 Kechrida |
22 Ben Saïd |
23 Sliti |
24 Abdi |
25 Ben Slimane |
26 Hassen |
Valmentaja Kadri