recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tietoliikenteessä **non-return-to-zero (NRZ)** -linjakoodaus on binäärikoodaus, jossa "1-bitit" esitetään yhtenä merkitsevänä tilana ja "0-bitit" toisena merkitsevänä tilana. Toisin kuin RZ- eli **return-to-zero** -koodauksessa, NRZ-koodauksessa ei ole neutraalia perustilaa (lepotilaa).

NRZ ei ole itsestään tahdistuva koodaus, joten tahdistukseen (synkronointiin) tulee käyttää jotain muuta menetelmää, esimerkiksi rinnakkaista tahdistussignaalia tai ylimääräisiä tahdistusmerkkejä.

NRZ-koodaus nimensä mukaan ei palaa esitettävän bitin jälkeen johonkin neutraaliin perustilaan. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää 1-bittiä ja jännite -1V esittää 0-bittiä ja yhden bitin siirtojakso on 1 sekunti, niin bittijono 111 tarkoittaa 3 sekunnin ajan 1V jännitettä linjalla.

NRZI-koodaus
------------

NRZI-koodauksessa (Non-Return-to-Zero Inverted) "1-bitti" esitetään tilamuutoksella ja "0-bitti" ilman tilamuutosta. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää 1-bittiä ja jännite -1V esittää 0-bittiä ja yhden bitin siirtojakso on 1 sekunti, niin bittijono 110 tarkoittaa 1 sekunnin ajan 1V ja sen jälkeen 2 sekuntia -1V jännitetasoa.

NRZI-koodausta käytetään linjakoodauksena USB-väylällä.

Lähteet
-------

* Kaj Granlund, Tietoliikenne. Tietoliikennetekniikan peruskirja. Gummerus kirjapaino, Jyväskylä 1999. Teknolit Oy. ISBN 952-5159-80-9

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NRZ-koodaus** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Active-luokan tiedusteluristeilijästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Amphion** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Active-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus oli ensimmäinen Kuninkaallisen laivaston alus, joka upposi ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Active-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin osana vuoden 1910 laivasto-ohjelmaa Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1911. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta 1911 ja valmistui maaliskuussa 1913.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus oli johtoaluksena Harwichiin sijoitetussa 3. hävittäjälaivueessa, jonka tehtävänä oli puolustaa Englannin kanaalin itäpään meriliikennettä. Alus oli 5. elokuuta 1914 merellä laivueen mukana suunnitellulla partiomatkalla, kun ne saivat kohtaamaltaan troolarilta tiedon aluksesta, jolta heitettiin jotakin mereen. Troolari antoi havaitun aluksen paikan, minkä jälkeen *Amphion* lähti laivueineen tutkimaan asiaa.

Hieman myöhemmin osasto havaitsi Saksan keisarikunnan laivaston apumiinalaiva *SMS Königin Luisen* matkaavan itään. Saksalaisaluksen pyrkiessä lähestymään osastoa hävittäjät upottivat miinalaivan. Paluumatkalla Harwichiin *Amphion* osui hieman aiemmin laskettuun miinaan. Aluksen etuosa syttyi tuleen ja sen keula katkesi. Hävittäjät pelastivat aluksen miehistön sekä aiemmin pelastettuja saksalaisia merimiehiä. Alus osui toiseen miinaan upoten nopeasti. Aluksen tuhoutuessa sai surmansa 150 brittiläistä ja 18 saksalaista merimiestä.

### Päälliköt

Aluksen päällikköinä olivat:

* Frederic Charles Dreyer
* Cecil H. Fox

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Amphion (1911)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire, Englanti: Sutton Publishing, 2006. ISBN ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 53

*Active*-luokan tiedusteluristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Active* - *HMS Amphion* - *HMS Fearless* |
| Edeltäjä: *Blonde*-luokka – Seuraaja: *Town*-luokan kevyet risteilijät |
**Marrasjärvi** on järvi Rovaniemen luoteisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,5 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 44 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Marrasjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 9,2 kilometriä, leveys on enimmällään runsaan kilometrin. Järven pohjoisella rannalla sijaitsee Marrasjärven kylä, jonka länsipuolella levittäytyy Yliselkä ja eteläpuolella Isoselkä. Selkävesiä erottaa Palosaari. Isoselkää erottaa järven keski- ja eteläosasta Pirttisaari, jonka länsipuolella on Haukisalmi ja itäpuolella Raumonsalmi. Noin kahdeksasosa Marrasjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin alue sijaitsee Isoselän itäpuoliskolla. Pirttisaaren eteläpuolella on noin kilometrin pituinen 10–13 metriä syvä alue. Järven eteläosassa on 10–14 metriä syviä alueita. Yliselkä on matalaa lukuun ottamatta sen pohjoisosassa sijaitsevaa 17 metrin syvännettä.

Palosaaren ja Pirttisaaren yhteenlaskettu pinta-ala on noin 43 hehtaaria. Niiden rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä. Pirttisaarelta on löydetty kivikautinen asuinpaikka. Saaren korkein kohta on noin 15 metriä järven pintaa ylempänä. Marrasjärven rannoilla on melko runsaasti pientaloja.

Marrasjärveen laskee Taapajoki–Mukkajoki luoteesta ja Rovajoki pohjoisesta. Marrasjärvi laskee Marrasjokea kaakkoon Ounasjokeen.

Marrasjärven vesitilavuus on 28 223 000 kuutiometriä.

Marrasjärvi (65.551.1.003) kuuluu Marrasjoen alueeseen (65.551), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Marrasjoen valuma-alue (65.55) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Ounasjoen alue (65.5). Marrasjärvi on laajin Marrasjoen alueen kahdeksastatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa alle 30 hehtaarin laajuinen Siikajärvi.

Marrasjärvi on yhdenneksitoista laajin Rovaniemen yli tuhannesta järvestä. Sitä seuraa Vikajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marrasjärvi, vakavesi, Rovaniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.1.2022.
3. ↑  Marrasjärvi. Järviwiki. Viitattu 21.1.2022.
4. ↑  Marrasjoen alue (65.551). Järviwiki. Viitattu 21.1.2022.
5. ↑  Rovaniemi. Järviwiki. Viitattu 21.1.2022.
**NS Arktika** on Venäjän federaation Arktika-luokan ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Alus toimi Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän arktisilla vesillä. *Arktika* otettiin käyttöön 1975. Alus oli 17. elokuuta 1977 ensimmäinen pinta-alus, joka saavutti pohjoisnavan.

NS Arktika ehdittiin poistaa käytöstä useampaan kertaan, mutta se korjattiin käyttökuntoon 1990-luvun lopulla. Alus poistettiin lopulta käytöstä 2007 sattuneen tulipalon jälkeen.

Tulipalo
--------

9. huhtikuuta 2007 aluksella syttyi tulipalo, joka tuhosi kolme hyttiä ja vioitti sähkölaitteita. Aluksen ydinreaktori ei vaurioitunut. Tulipalon sattuessa *Arktika* oli Karanmerellä, josta se palasi Murmanskiin. 

Lopullisesti alus poistettiin käytöstä lokakuussa 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  "Fire in nuclear-powered icebreaker", *BarentsObserver*.
2. ↑  Fire on an Atomic Icebreaker, *Kommersantъ*.
3. ↑  The last day of a nuclear-powered icebreaker, Barents Observer, 2008-10-02

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **NS Arktika** Wikimedia Commonsissa
Nykyaikaisen reluktanssimoottorin roottorin poikkileikkaus, josta ilmenee muotoilluilla ilmaväleillä toteutettu magneettivuon ohjaus.
Animaatiosta ilmenee kuinka magneettivuot kiertävät tahdissa roottorin kanssa.
**Reluktanssimoottori** on sähkömoottorityyppi, jolla on käynnistysvääntömomentti ja jota voidaan käyttää normaalin sähkömoottorin tapaan. Reluktanssimoottori on rakennettava siten, että roottorin ja staattorin hammaslukumäärät ovat erisuuruisia. Tällainen kone ei kuitenkaan voi toimia normaalista sähköverkosta, vaan se vaatii taajuusmuuttajan. Idea katkojakäyttöisesta reluktanssimoottorista on jo yli sata vuotta vanha, mutta teknisesti sellaisen rakentaminen on onnistunut vasta tehoelektroniikan kehityksen myötä. Reluktanssimoottorilla on paljon hyviä puolia, minkä vuoksi sille ennustetaan tulevaisuudessa laajempaa käyttöä. Etuina on muun muassa se, että roottorilla ei ole käämitystä ja hitausmomentti on pieni, jolloin moottorilla saavutetaan nopea dynamiikka ja sitä voidaan käyttää suurilla pyörimisnopeuksilla. Staattorikäämityskin on yksinkertainen ja helposti jäähdytettävissä. Pienillä nopeuksillakin saadaan aikaan suuri vääntömomentti ja jopa paikoillaan olevalla roottorilla. Kaupallisia korkean hyötysuhteen synkronireluktanssimoottoreita on jo markkinoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Törmänen, Eeva: Käämien tilalla on ilmaa. (Kun moottoria ei tarvitse magnetoida virralla, virtahäviöt poistuvat ja energiatehokkuus kasvaa. Moottori pysyy myös viileämpänä kuin oikosulkumoottori.) *Tekniikka & Talous*, 21.9.2012, s. 4–5. Helsinki:  Talentum Media Oy. ISSN 0785-997X.
2. ↑  KSB: The new KSB SuPremE® motor generation - the energy diet for your system *fluidfuture.ksb.com*.  Arkistoitu 12.9.2012. Viitattu 1.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  ABB: Synchronous Reluctance Motor and Drive Packages *abb.de*. Viitattu 1.10.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reluktanssimoottori** Wikimedia Commonsissa
**Remanderin talo** on Helsingin keskustassa osoitteessa Aleksanterinkatu 16 sijaitseva kolmikerroksinen empiretyylinen talo. Talon rakennutti kauppias Friedrich Remander kauppiastalokseen vuonna 1814. Talo oli alkuaan kaksikerroksinen, mutta vuonna 1873 siihen rakennettiin kolmas kerros. Vuonna 1864 taloon oli valmistunut arkkitehti Frans Caloniuksen suunnittelema porrashuone. Taloon rakennettiin vielä puodit 1884–1885. Remanderin talon piharakennukset purettiin 1920-luvulla kun kortteliin valmistui Valkoisen salin uudisrakennus.

Remanderin talo siirtyi vuonna 1949 Helsingin kaupungin omistukseen. Talo korjattiin vuosina 1959–1965 perusteellisesti sisätiloiltaan niin että vain kellarikerros jäi ennalleen. Nämä uudistustyöt suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Samassa yhteydessä Remanderin talon pihan itäsivulle rakennettiin nelikerroksinen virastosiipi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Remanderin talo; Aleksanterinkatu 16; Helsinki *Finna.fi*. Helsingin kaupunginmuseo.  Arkistoitu 6.10.2015. Viitattu 5.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Remanderin talo** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Flower-luokan korvetista. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Anemone** (viirinumerot K48 ja M48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Blythistä Blyth Shipbuilding and Dry Docks Company Limitediltä, missä köli laskettiin 26. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1940 ja valmistui 12. elokuuta.

Palvelus
--------

*Anemone* upotti Islannin eteläpuolella (60°15′N, 15°27′W) 7. tammikuuta 1941 Regia Marinan sukellusveneen *RN Nanin*. Alus pelasti 17. maaliskuuta 94 merimiestä vaurioituneelta brittiläiseltä kauppa-alukselta *Narivalta*, jonka Saksan laivaston sukellusvene *U-600* oli torpedoinut. *Anemone* yritti upottaa pahoin vaurioituneen aluksen tykkitulella tuloksetta. Sukellusvene *U-91* upotti lopulta aluksen (50°34′N, 35°02′W).

*Anemone* ja *HMS Pennywort* pelastivat 18. maaliskuuta 54 merimiestä brittiläiseltä kauppalaivalta *Canadian Starilta*, jonka sukellusvene *U-221* oli upottanut torpedoimalla (53°24′N, 28°34′W).

Lokakuussa 1945 alus ei ollut alusluettelossa, vaan se myytiin marraskuussa 1949 Pelagosille, joka muutti sen poijuveneeksi Marinens Hovedverftillä Hortenissa Norjassa. Alus palasi telakalta 3. lokakuuta 1950 nimettynä *Pelikaniksi*.

Alus muutettiin 1951 valaanpyyntialukseksi Howaldtswerkellä Kielissä Saksassa. Sen viimeinen pyyntikausi oli 1961–1962, minkä jälkeen alus makasi ankkurissa. Alus myytiin joulukuussa 1963 Greåkeriin, Østfold Skipsopphugningille, joka nimesi sen *Østfoldiksi*. Se romutettiin 1. marraskuuta 1964.

### Aluksen päälliköt

Aluksen päälliköinä toisessa maailmansodassa olivat:

* Humphry Gilbert Boys-Smith 20. kesäkuuta 1940 – 25. helmikuuta 1942
* Robert Atkinson 25. helmikuuta – 22. heinäkuuta 1942
* Patrick George Alexander King 22. heinäkuuta 1942 – 1. heinäkuuta 1943
* Joseph Benjamin Sparkes 1. heinäkuuta 1943 – 1. maaliskuuta 1945
* Ronald Stewart Mackay 1. maaliskuuta – heinäkuu 1945

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates – The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 339
2. 1 2 3 4  Uboat.net – HMS Anemone
**Sievä Lyyli Juuri-Oja** (o.s. Fågel, 26. huhtikuuta 1888 Oitti – 1972) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Juuri-Ojan vanhemmat olivat ratamestari J. H. Fågel ja Emilia Juhola. Kansakoulun jälkeen hän suoritti Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun 1906–1908, minkä jälkeen hän näytteli Kaarlo Karin Suomalaisessa Teatteriseurueessa 1908–1910. Ura jatkui Oskar Krabbe-Rosqvistin Suomalaisessa Turneessa 1911 ja Erkki Karun Kiertuenäyttämössä 1912–1913. Vuosina 1915–1923 Juuri-Oja näytteli työväen näyttämöillä muun muassa Pietarsaaressa ja Hämeenlinnassa. Sen jälkeen hän muutti Yhdysvaltain Massachusettsiin, missä hän näytteli Fitchburgissa Saiman ja Aamunkoiton näyttämöillä 1924–1926. Syyskaudesta 1929 alkaen Juuri-Oja toimi Hämeenlinnan Näytelmäseuran johtajana. Hän harjoitti Hämeenlinnassa myös kampaajanliikettä.

Sievä Juuri-Ojan näyttämötehtäviin lukeutuu muun muassa Katri (*Daniel Hjort*), Kirsti (*Elinan surma*), Cyprienne (*Erotaan pois*), Kaisa (*Pohjalaisia*), Maija (*Tukkijoella*) ja Elli (*Miehen kylkiluu*).

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 111
2. ↑  Sievä Lyyli Juuri-Oja (Fågel) *Geni.com*. Viitattu 24.1.2022. (englanniksi)
NSU 110
**NSU 110** on vuosina 1965–1967 valmistettu pikkuauto, jota valmistettiin Länsi-Saksassa yhteensä 74 000 kappaletta. Se on pidennetty muunnos mallista Prinz 1000.

NSU:n takamoottorirakenne oli pienissä autoissa melko yleinen 1950- ja 1960-luvuilla. Moottori on myös ilmajäähdytteinen. Rivinelosmoottorin iskutilavuus on 1085 cm³ ja suurin teho 39 kW /5600 r/min (DIN, 53 hv) ja suurin vääntömomentti 78,5 Nm /2500 r/min (DIN).

Edessä oleva matkatavarasäiliö eli tavaratila on iso. Sen luukku, takana oleva konepelti sekä polttoainesäiliön luukku avataan sisältä. Sisätilat ovat pikkuautoksi suhteellisen isot pitkän akselivälin ansiosta.

Ajo-ominaisuudet ovat hyvät esimerkiksi kaarreajossa. Edessä ovat levyjarrut ja takana rumpujarrut, jotka toimivat hyvin. Epäkohta on kuitenkin tuulilasi, sillä karkaistu tuulilasi saattaa sirpaloitua yhdestä ainoasta kivestä.

Autolehden koeajossa kulutus oli melko korkea pikkuautoksi. Kulutus vaihtelee välillä 8-11,4 litraa /100 km.

Suorituskyky on 1960-luvun pikkuautoksi melko hyvä, NSU 110 kiihtyi 0-100 km/t 17,0 sekunnissa ja 0-120 km/t 29,4 sekunnissa. Huippunopeus on autolehden mukaan 134,3 km/t, valmistajan mukaan 145 km/t.

NSU 110 maksoi Suomessa vuonna 1966 8980 markkaa.

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 4000 mm |
| **Leveys** | 1500 mm |
| **Korkeus** | 1390 mm |
| **Akseliväli** | 2440 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1280 mm / 1248 mm |
| **Omapaino** | 695 kg |

Lähteet
-------

1. ↑  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 253. Otava, 1966.
2. 1 2 3 4  Tekniikan Maailma 16/1966, koeajo
**"Sietämättömät lait"** (engl. *Intolerable Acts*) tai **Pakotuslait** (*Coercive Acts*) oli nimitys joukolle säädöksiä, jotka Ison-Britannian parlamentti sääti vuonna 1774 reaktiona niin sanottuihin Bostonin teekutsuihin. Niiden tarkoituksena oli rangaista Pohjois-Amerikan siirtokuntia, erityisesti Massachusettsia. Yhdessä Quebec Actin kanssa "sietämättömät lait" olivat yksi viimeisistä yllykkeistä, jotka saivat siirtokuntalaiset ryhtymään kapinaan.

"Sietämättömät lait" muodostuivat neljästä säädöksestä:[1]

* *Boston Port Bill* määräsi Bostonin sataman suljettavaksi aluksilta siihen asti, kunnes Bostonin teekutsujen yhteydessä hävitetty teelasti olisi korvattu.
* *Massachusetts Government Act* kumosi Massachusettsin siirtokunnan peruskirjan vuodelta 1691, alentaen Massachusettsin näin pelkäksi kruununsiirtomaaksi. Siirtokuntaan asetettiin kenraali Thomas Gagen johtama sotilashallinto ja kunnankokoukset kiellettiin ilman viranomaisten lupaa.
* *Administration of Justice Act* suojeli brittiläisiä virkamiehiä, joita syytettiin rikoksista virkatehtävien hoitamisen yhteydessä, takaamalla heille oikeudenkäynnin Englannissa tai toisessa siirtokunnassa.
* Majoituslaki (*Quartering Act*) määräsi brittiläisten sotajoukkojen majoittamisesta siirtokuntalaisten koteihin. Se uusi aiemman vastaavan lain, joka oli päästetty raukeamaan vuonna 1770.

"Sietämättömien lakien" tarkoitus oli palauttaa Pohjois-Amerikan siirtokunnat emämaan otteeseen, mutta niiden vaikutus muodostui päinvastaiseksi.[1] Monet amerikkalaiset, muun muassa George Washington, olivat vastustaneet radikaalien järjestämiä Bostonin teekutsuja, mutta heidän sympatiansa kääntyivät rangaistuslakien myötä jyrkemmän kannan puolelle.[2] Kohdistamalla rangaistustoimet juuri kapinakeskuksena toimineeseen Massachusettsiin Britannian hallitus uskoi taittavansa kärjen siirtokuntien yhteistoiminnalta. Vihatut lait johtivat kuitenkin siihen, että brittiviranomaiset menettivät vähitellen auktoriteettinsa, kun amerikkalaiset ryhtyivät luomaan omaa poliittista järjestelmää, joka perustui kreivikunta- ja kaupunkikomiteoihin. Välittömänä reaktiona lakeihin oli myös ensimmäisen mannermaakongressin järjestäminen vuonna 1774, mikä merkitsi siirtokuntien yhteistyön tiivistymistä.[3]

Lähteet
-------

1. 1 2  Intolerable Acts (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 21.1.2014.
2. ↑  Knut Mykland (suom. Heikki Eskelinen): *Otavan suuri maailmanhistoria 13: Suuret vallankumoukset*, s. 51. Otava, Helsinki 1985.
3. ↑  Sisko Haikala: *Vallankumousten aikakausi*, teoksessa *Maailmanhistorian pikkujättiläinen*, s. 590. WSOY, Porvoo–Helsinki–Juva 1988.
**Urin zikkurat** eli *Urin suuri zikkurrat* on hienoin säilynyt sumerilaisen uskonnollisen arkkitehtuurin edustaja. Urin tapaan kaikissa suurissa sumerilaiskaupungeissa oli tällainen porraspyramidin muotoinen temppeli. Urin zikkurat on peräisin noin vuodelta 2000 eaa. Sana zikkurat tulee akkadin kielen ilmaisusta *ziqqurratu*, joka tarkoittaa vuoren huippua.

Zikkurat nykyasussaan.
Yhdysvaltain sotilaat zikkuratilla vuonna 2010.
Urin zikkurat rakennettiin kuunjumala Nannan kunniaksi. Sitä pidettiin yhdyssiteenä taivaan ja maan välillä, ja se oli vilkas uskonnollisen elämän keskus. Jumalan uskottiin laskeutuvan zikkuratin ylimmän kerroksen temppeliin.

Rakennus on tehty umpinaiseksi ilmastointiaukkoja lukuun ottamatta. Mittasuhteet ovat tarkkoja, koska matemaattinen tarkkuus oli mesopotamialaisille arkkitehdeille tärkeää. Rakennusmateriaali on savitiili, ja puupalkit vahvistavat rakennetta. Ulkopintaa peittää 2,5 metriä paksu verhoilu, joka on poltettua tiiltä. Laastina on vesitiivistä bitumia. Pyramidin huipulle johtavat useat leveät portaat. Keskimmäinen portaikko oli luultavasti tarkoitettu vain uskonnollisille juhlakulkueille, ja muut portaat olivat arkikäyttöön. Rakennuksessa on ollut jopa keittiö, koska uskonnollisiin menoihin kuului ruoan uhraamista.

Rakennuksen arvellaan säästyneen, koska alue autioitui Eufratin uoman siiryttyä toiseen paikkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 1165. Sanakirja tuntee kirjoitusasut *zikkurat* ja *ziggurat*, mutta ei muotoa *zikkurrat*. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
2. 1 2 3  Chris Scarre: *Maailman seitsemänkymmentä ihmettä*, s. 97–99. Tämä teos käyttää muotoa zikkurrat. Otava, 2000. ISBN 951-1-16713-8.
3. 1 2 3  *Ihmisen värikkäät vaiheet*, s. 24–25. Alkuteos vuodelta 1992: Everyday Life Through the Ages. Valitut Palat, 1998. ISBN 951-584-325-1.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Urin zikkurat**.
*Tämä artikkeli kertoo ensimmäisessä maailmansodassa palvelleesta vesilentokoneiden emälaivasta. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Anne.*

**HMS Anne** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaiva ensimmäisessä maailmansodassa.

Palvelus
--------

Kauppalaiva *Aenne Rickmers* rakennettiin Rickmersin telakalla Bremerhavenissa vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä alus vallattiin Port Saidin satamassa Egyptissä ja siirrettiin tammikuussa 1915 Britannian kauppalaivastoon. Alukseen oli sijoitettu kaksi vesilentokonetta, joiden kummankin lentäjänä oli ranskalainen ja tähystäjänä britti. Alus kuljetti rahtia Välimeren ja Egeanmeren alueilla sekä palveli osan ajasta yhdessä ranskalaisen vesilentokonelaivueen kanssa Syyrian rannikolla. Aluksi kumpikin lentokoneista oli Nieuport-vesitasoja ja myöhemmin aluksen koneina olivat Short 184 ja Sopwith Schneider.

Turkkilainen torpedoveneen laukaisema torpedo osui 11. maaliskuuta 1915 alukseen Smyrnan edustalla. Osuman jälkeen alus jouduttiin ajamaan Mudrosissa rantaan uppoamisen estämiseksi. Rannassa *HMS Reliance* teki tarvittavat korjaukset, jotta alus voitiin siirtää telakalle Aleksandriaan.

*Aenne Rickmers* liitettiin 4. elokuuta 1915 sen ollessa telakalla korjattavana Kuninkaalliseen laivastoon. Alus nimettiin seuraavana päivänä *HMS Anneksi*. Telakalta poistuttuaan alus pysyi edelleen itäisen Välimeren alueella. Alus poistettiin palveluksesta 8. elokuuta 1917, vaikkakin alus säilyi hallituksen käytössä rahtialuksena aina tammikuuhun 1919.

Alus myytiin vuonna 1922 kauppa-alukseksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Barnes, C. H.: *Shorts Aircraft since 1900*. Lontoo, Englanti: Naval Institute Press, 1989. ISBN 0-87021-662-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Conway's s. 67

Kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaivat

|  |
| --- |
| *HMS Hermes* –
*HMS Ark Royal* –
*HMS Empress* –
*HMS Riviera* –
*HMS Engadine* –
*HMS Campania* –
*HMS Anne* –
*HMS Raven II* –
*HMS Pegasus* –
*HMS Ben-my-Chree* –
*HMS Vindex* –
*HMS Manxman* –
*HMS Nairana* |
| Edeltäjä: ei edeltäjää – Seuraaja: *HMS Argus* |
**Thomas Francis Meagher** (23. elokuuta 1823 Waterford, Waterfordin kreivikunta, Irlanti – 1. heinäkuuta 1867 lähellä Fort Bentonia, Montana, Yhdysvallat) oli irlantilainen vallankumouksellinen ja myöhemmin Yhdysvaltain sisällissodan aikana kenraali Pohjoisvaltojen armeijassa.

Meagher liittyi vuonna 1845 Irlannin itsenäisyyttä tavoitelleeseen Nuoren Irlannin ryhmään ja osallistui kaksi vuotta myöhemmin Irlannin konfederaation perustamiseen. Yhdessä William Smith O’Brienin kanssa hän johti vuonna 1848 epäonnistunutta kapinaa brittien valtaa vastaan Irlannissa. Hänet tuomittiin valtiopetoksesta kuolemaan, mutta tuomio muutettiin elinikäiseksi karkotukseksi Van Diemenin maahan eli nykyiseen Tasmaniaan. Meagher pakeni Tasmaniasta vuonna 1852 Yhdysvaltoihin. Kierreltyään ympäri maata hän asettui New Yorkiin, jossa hankki itselleen lakimiehen koulutuksen ja ryhtyi 1855 harjoittamaan asianajajan ammattia. Hänestä tuli yksi New Yorkin irlantilaisyhteisön johtajista ja vuodesta 1856 hän toimitti *Irish News* -nimistä lehteä.

Yhdysvaltain sisällissodan puhjettua Meagher liittyi kapteenina New Yorkin vapaaehtoisjoukkoihin ja osallistui Bull Runin taisteluun heinäkuussa 1861. Sen jälkeen hän kokosi Unionin armeijaan niin sanotun irlantilaisen prikaatin ja sai helmikuussa 1862 ylennyksen prikaatinkenraaliksi voidakseen komentaa kyseistä yksikköä. Meagher jätti komentajanpaikkansa prikaatin kärsittyä suuret tappiot Chancellorsvillen taistelussa toukokuussa 1863. Saman vuoden joulukuussa hänet nimitettiin Etowahin sotilaspiirin komentajaksi ja hän piti päämajaansa Chattanoogassa. Sisällissodan päätyttyä hänet nimitettiin Montanan territorion sihteeriksi. Koska territoriolle ei oltu nimitetty kuvernööriä, Meagher toimi myös vt. kuvernöörinä, kunnes kuoli heinäkuussa 1867 tapaturmaisesti hukkumalla Mississippiin.

Meagherille pystytettiin vuonna 1905 ratsastajapatsas Montanan osavaltion kongressin eteen Helenaan. Sen kopio pystytettiin vuonna 2004 hänen synnyinkaupunkiinsa Irlannin Waterfordiin. Hänen mukaansa on nimetty Meagherin piirikunta Montanassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Francis Meagher (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Thomas Francis Meagher** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 21 fregatista. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Ambuscade** (viirinumero F172) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 21 fregatti Falklandin sodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 21 -fregatti*
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Glasgow’sta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1971 telakkanumerolle 1008. Se laskettiin vesille 18. tammikuuta 1973 kumminaan laivaston tarkastajan puoliso Lady Griffin ja valmistui 5. syyskuuta 1975.

Palvelus
--------

Aluksen palvelukseen oton jälkeen aloitettiin miehistön koulutus ja lopulliset koeajot, jotka päättyivät kesällä 1976. Tämän jälkeen alus partioi, osallistui harjoituksiin sekä oli huolloissa, kunnes se liitettiin maaliskuussa 1977 Naton Atlantille sijoitettuun laivasto-osastoon. Osaston mukana alus osallistui lukuisiin harjoituksiin ja vierailuihin kummallakin puolella Atlanttia.

Alus kuului 1982 Falklandille lähetettyyn laivasto-osastoon. Vaikka se selvisi sodasta vaurioitta, aluksen runkoon tuli kovissa olosuhteissa murtumia. Huollossa aluksen kyljet korjattiin hitsaamalla ja niiden kestävyyttä lisättiin. Samassa yhteydessä aluksen rungon aiheuttamaa melua vähennettiin. Alukselle asennettiin 1984–1985 Exocet-merimaaliohjukset.

Se kolaroi 1983 Intian valtamerellä Yhdysvaltain laivaston *USS Dalen* kanssa, jolloin aluksen keula katkesi. Alus oli kuusi viikkoa Bombayssa telakalla, jossa keula rakennettiin uudelleen. *Ambuscade* avusti 8. kesäkuuta 1984 merihätään joutunutta kuunari *Stena of Sitoota* Pohjanmerellä.

Pakistanin laivastossa
----------------------

Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin Pakistanille 28. heinäkuuta 1993, mutta ilman Exocet- ja Sea Cat -ohjuksia. Pakistanin laivasto nimesi aluksen *Tariqiksi*. Alukselle asennettiin Exocet-ohjusten tilalle kiinalaisvalmisteiset LY 60N -ohjukset. Elektroniikkavarustusta muutettiin korvaamalla tyypin 992 ilmavalvontatutka Signaalin DA08 -tutkalla. Omasuojaa lisättiin asentamalla Mk36 SRBOC -omasuojaheittimet.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Marriott Leo: *Royal Navy Frigates 1945–1983*. Lontoo, Englanti: Ian Allan Ltd, 1983. ISBN 0-7110-1322-5. (englanniksi)
* Lippiett, John: *Modern Combat Ships 5: Type 21*. Lontoo, Englanti: Ian Allan Ltd, 1990. ISBN 0-7110-1903-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lippiett, John s. 104
2. ↑  Lippiett, John s. 105
3. ↑  clydesite.co.uk - HMS Ambuscade (Arkistoitu – Internet Archive)

Tyypin 21 fregatit

|  |
| --- |
| *HMS Amazon* - *HMS Antelope* - *HMS Active* - *HMS Ambuscade* - *HMS Arrow* - *HMS Alacrity* - *HMS Ardent* - *HMS Avenger* |
| Edeltäjä: Tribal-luokka – Seuraaja: Tyyppi 22 |
**Mirditëkapina** oli albanialaiseen uskonnoltaan katolilaiseen mirdite-heimoon kuuluneen Gjon Marka Gjonin johtama kapina Albaniassa vuonna 1921. Jugoslavian kuningaskunta tuki kapinaa rahallisesti. Kapina kukistettiin kuitenkin Albanian hallituksen taholta nopeasti.

Tausta
------

Prenk Bib Doda (1860-1919), jonka murha vaikutti kapinan syntymiseen.
Kapina lähti liikkeelle Mirditën alueen heimojen sisäisistä kiistoista ja Albanian hallituksen löysästä otteesta vallassa maan pohjoisosissa. Mirditën heimopäällikkö Prenk Bib Doda kuoli vuonna 1920 verikostoon liittyneessä väijytyksessä. Hänellä ei ollut omaa poikaa ja siten perillistä. Gjon Marka Gjonia pidettiin hänen todennäköisenä perijänään, mutta Doda ei antanutkaan tälle mitään kuoltuaan vaan oli määrännyt omaisuutensa jaettavan kaikille seudun asukkaille. Albanian hallitus, joka pyrki saamaan paremman otteen Pohjois-Albaniasta oli tietämätön näistä seikoista. Hallitus yritti taata alueen uskollisuuden tarjoamalla virkaa hallinnossa Marka Gjonille. Hän halusi kuitenkin enemmän kuolleen Dodan asemaa alueen päällikkönä ja tämän toteuttaakseen hän lähti vuonna 1921 Prizreniin Jugoslaviaan hakemaan tukea sieltä.

Kapina
------

Mirditan tasavallan postimerkki.
Saatuaan rahaa Jugoslavialta Gjoni palasi Mirditëen ja alkoi kerätä kannatusta. Se ei ollut kovin vaikeaa, sillä Albaniassa oli juuri aloitettu toimet koko maan verottamisesta, kun Mirditëssä ei ollut koskaan maksettu veroja. Jugoslavia jatkoi lisäksi Gjonin tukemista lähettäen tälle aseita ja julistaen **Mirditën tasavallan** itsenäiseksi. Gjoni syytti Albanian hallitusta muslimeiksi ja käytti alueen katolilaisuutta näin hyväkseen. Kerättyään kokoon noin kaksituhatta miestä, joista harva oli lopulta itse Mirditën alueelta, Gjoni aloitti hyökkäykset hallituksen joukkoja vastaan. Hän sai haltuunsa Oroshin alueen suostuteltuaan sen Bajarakin puolelleen. hallituksen joukkojen vastaisku kukisti kuitenkin kapinan muutamassa päivässä ja heidän onnistui vallata myös Orosh. Gjoni pakotettiin pakenemaan rajan yli Jugoslaviaan, jossa hän kuoli vuonna 1925. Mirditën tasavalta jatkoi vielä kapinan jälkeenkin olemassaoloaan, mutta se toimi vain Jugoslavian puolella.

Lähteet
-------

* Miranda Vickers: *The Albanians - A Modern History*. I.B. Tauris Publishers, 1999. ISBN 1 86064 541 0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Vickers 1999, s. 103
2. ↑  Vickers 1999, s. 104
**Kasvifysiologia** tutkii kasvien elintoimintoja: aineenvaihduntaa, kasvua, kehitystä, lisääntymistä ja liikkeitä.

Esimerkiksi yhteyttämisessä kasvit tuottavat hiilidioksidista ja vedestä happea käyttöönsä auringon säteilyenergian avulla. Yhteyttämistä ja kemiallisten aineiden kuljetusta varten kasvit saavat vettä transpiraation avulla. Veden kulkeutumisessa kasvin juurista lehtiin saakka ovat välittäjinä putkisoluista koostuvat putkisolut ja veden otto tapahtuu osmoottisesti. Kasvi ottaa juurten avulla myös ravinteita, mutta niiden otto tapahtuu ravinteiden ollessa ionisessa muodossa. Yhteyttäminen puolestaan tapahtuu viherhiukkasissa ja siihen osallisena oleva fysiologinen tekijä on valo. Toinen yhteyttämiseen vaikuttava tekijä on lämpötila. Valo ja lämpötila vaikuttavat myös kasvuun. Kukinnan ajoittumiseen ja virittymiseen vaikuttaa kasvilajin päivärytmi.

Katso myös
----------

* Kasvien rytmit
* Kasvianatomia
* Kasviekologia

Lähteet
-------

1. ↑  FM, pääaine kasvifysiologia Oulun yliopisto. Viitattu 10.3.2015.
2. ↑  Antero Pankakoski: *Puutarhurin kasvioppi*, s. 75-76, 83, 86, 94, 129, 157. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-37-1932-4.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasvifysiologia**.
* Plant Physiology Online (englanniksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Topaze-luokan panssarikansiristeilijää. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Amethyst** oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut Topaze-luokan panssarikansiristeilijä. Alus oli kuninkaallisen laivaston ensimmäinen hävittäjää suurempi sotalaiva, johon asennettiin turbiinimoottorit.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Topaze-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä, missä köli laskettiin 7. maaliskuuta 1903. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 5. marraskuuta ja valmistui 17. maaliskuuta 1905.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus oli Harwichiin sijoitetun partio-osaston lippulaiva, mutta *HMS Arethusa* vastaanotti tehtävän juuri ennen Helgolandin taistelua. Alus osallistui 28. elokuuta Helgolandin taisteluun päällikkönsä kommodori Reginald Tyrwhittin alaisuudessa. Vuoden lopulla alus siirrettiin Suuren laivaston 1. kevyeen risteilijälaivueeseen, josta se siirrettiin 1915 Välimerelle. Alus osallistui Dardanellien tapahtumiin ennen siirtoa 1916 Etelä-Amerikan asemalle, jossa se oli sodan päättymiseen saakka. Alus poistettiin palveluksesta 10. helmikuuta 1919 Maltalla ja se myytiin romutettavaksi 1. lokakuuta 1920.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 84.
2. ↑  Gardiner 1985, s. 16.

  

*Topaze*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *HMS Topaze* - *HMS Amethyst* - *HMS Diamond* - *HMS Sapphire* |
| Edeltäjä: *Challenger*-luokka – Seuraaja: ei seuraajaa |
**Puunpureminen** on hevosten stereotyyppinen käytöstapa ja huono tallitapa. Puuta pureva hevonen nojaa etuhampaillaan tukevaan ulokkeeseen ja nielee ilmaa. Tällöin kuuluu ontto korahdus. Ilman nieleminen saa aikaan endorfiinin eritystä ja näin hevonen saa mielihyvää tavastaan, mutta siitä seuraa hampaiden kulumista ja vatsavaivoja. Jatkuessaan puunpureminen vaurioittaa myös hevosen käyttämiä ulokkeita kuten karsinan rakenteita tai aidantolppia. Jotkut hevoset osaavat myös niellä ilmaa nojaamatta mihinkään: tätä kutsutaan toisinaan "imppaamiseksi".

Puunpureminen on yleensä seurausta hevosen puutteellisesta hoidosta, väärästä ruokinnasta, stressistä tai liian vähäisestä ulkoilusta ja muiden hevosten seuran puutteesta. Vanhan uskomuksen mukaan hevonen voi oppia tavan myös matkimalla toista hevosta, mutta nykytutkimusten mukaan tallissa yleistyvä puunpureminen johtuu pikemminkin talliolosuhteista.

Nykyisin on havaittu tutkimuksessa, että puunpurenta voi myös olla opittua käytöstä, toisen esimerkki voi opettaa tavan. 

Riimuun kiinnitettävän imppauspannan avulla ilman nieleminen voidaan estää, koska hevosen on tällöin mahdotonta tai hyvin vaikea käyttää puunpuremiseen tarvitsemiaan lihaksia. Panta on sovitettava huolellisesti, jottei se haittaa hevosen hengitystä eikä estä sitä syömästä ja juomasta. Panta ei kuitenkaan lopeta tapaa. Puunpureminen saattaa lakata hevosen elinolojen tai hoidon muutosten myötä, mutta usein puunpuremisen täydellinen lopettaminen on hyvin vaikeaa.
Nykyisen tiedon mukaan imppauspantaa ei suositella. Sen on katsottu tutkimusten mukaan lisäävän stressiä ja näin pahentavan hevosen oloa.
**Mirdat II** (georg. მირდატ II, nimen latinisoitu muoto *Mithridates*) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli muinaisen Itä-Georgian) kuningas Aršakiani-dynastiasta vuosina 249–265. 

Hänet tunnetaan pelkästään keskiaikaisista georgialaisista kronikoista, joiden mukaan hän oli Iberian joko 22. tai 24. kuningas. Hänen kerrotaan ainoastaan olleen kuningas Bakur I:n poika. Professori Cyril Toumanoff on esittänyt hypoteesin, että samaan aikaan hallitsi myös toinen iberialainen kuningas, Amazasp III (hallitsi 260–265), jonka asetti todennäköisesti antikuninkaaksi Sapor I, Iranin šaahi. Amazasp tunnetaan sassanidien kirjoituksista, mutta häntä ei mainita georgialaisissa lähteissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rapp, Stephen H: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 293. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Bakur I** | **Iberian kuningas**249–265Amazasp III, antikuningas 260–265 | Seuraaja:**Aspagur I** |
*Tämä artikkeli käsittelee vuosina 1993–2017 toiminutta järjestöä. Myös liittoa edeltäneitä "puutyöväen liittoja" kutsuttiin usein nimellä puuliitto.*

**Puuliitto** (vuoteen 2014 **Puu- ja erityisalojen liitto**) oli suomalainen vuosina 1993–2017 toiminut puu- ja metsäteollisuusalan ammattiliitto. Keskusjärjestö SAK:hon kuulunut liitto yhdistyi Teollisuusliittoon vuoden 2018 alusta alkaen.

Vuonna 2010 liittoon kuului noin 42 000 jäsentä, joista 75,7 prosenttia on miehiä. Puuliitto solmi vuonna 2010 13 yleissitovaa työehtosopimusta. Puuliiton sopimusalat olivat mekaaninen metsäteollisuus, puusepänteollisuus, bioteollisuus, bioteollisuuden palveluyritykset, veneteollisuus, harja- ja sivellinteollisuus, metsäala, metsäkoneala, turvetuotantoala, puutarha-ala, taimitarha-ala, viherala, hevosala ja maaseutuelinkeinot.

Liitto julkaisi jäsenlehti *Särmää* 15 kertaa vuodessa. Liiton kotisivut olivat osoitteessa puuliitto.fi.

Puuliitto oli Rakennus- ja puutyöväen internationaalin (BWI), Euroopan rakennus- ja puutyöväen federaation (EFBWW) ja Pohjoismaisen rakennus- ja puutyöväen federaation (PRPF) sekä Kansainvälisen elintarvike-, hotelli- ja ravintola-, tupakka- ja nautintoaine- ja maatalousalojen unionin (IUF) ja Euroopan elintarvike-, maatalous- ja matkailualojen työntekijöiden federaation (EFFAT) jäsen.

Historia
--------

Liiton edustamien alojen ammatillinen järjestäytyminen alkoi 1890-luvulla.

Liitto perustettiin vuonna 1993, kun Maaseututyöväen liitto ja Puutyöväen liitto fuusioituivat.

Toukokuussa 2017 Puuliiton valtuusto päätti lakkauttaa liiton toiminnan ja liittyä osaksi uutta Teollisuusliittoa seuraavan vuoden alusta alkaen. Teollisuusliitto aloitti 1. tammikuuta 2018 ja siihen yhdistyivät puuliiton lisäksi Metallityöväen liitto ja Teollisuusalojen ammattiliitto. Puuliiton puheenjohtaja Jari Nilosaari siirtyi Teollisuusliiton kolmanneksi varapuheenjohtajaksi, jonka vastuualueena oli järjestötyön kokonaisuus.

Puheenjohtajat
--------------

* Jari Nilosaari 2014–2017
* Sakari Lepola 2009–2014
* Kalevi Vanhala 1997–2009
* Heikki Peltonen 1993–1997

Lähteet
-------

1. ↑  Puuliitto on nyt virallisesti Puuliitto (Arkistoitu – Internet Archive) Puuliitto 28.11.2014
2. ↑  Tietoa jäsenistöstä (Arkistoitu – Internet Archive) Puu- ja erityisalojen liitto, luettu 6.5.2010
3. ↑  Sopimusalat (Arkistoitu – Internet Archive) Puu- ja erityisalojen liitto, luettu 6.5.2010
4. ↑  Kansainvälinen toiminta (Arkistoitu – Internet Archive) Puu- ja erityisalojen liitto, luettu 6.5.2010
5. ↑  SAK:n Lauri Ihalainen Puu- ja erityisalojen liittokokouksessa: Palkansaajat eivät voi lisätä osuuttaan työttömyysmenoista Helsingin Sanomat 24.5.1993
6. ↑  Gertsch, Mia: Puuliitto valmis yhdistymään uuteen suurliittoon  16.5.2017. Yle.  Arkistoitu 10.7.2017. Viitattu 26.8.2017.
7. ↑  de Fresnes, Tulikukka: Teollisuusliitto tulee, Metalli, TEAM ja Puuliitto jäivät historiaan: "Nyt puhutaan palkankorotuksista"  17.5.2017. Yle.  Arkistoitu 11.7.2017. Viitattu 26.8.2017.
8. ↑  Historia Teollisuusliitto 2020, luettu 19.6.2020
9. ↑  Järjestötoiminnalla rakennetaan liiton perusta Tekijä 2017
*Tämä artikkeli käsittelee tanssiryhmää. M/S Riverdance on rahtilaiva.*
irlantilaista tanssia
**Riverdance** on irlantilainen tanssiryhmä, jonka teatterimainen show pohjautuu perinteiseen irlantilaiseen tanssiin. Siihen kuuluu nopeita jalkaliikkeitä, joita tehdessä vartalo ja kädet pysyvät liikkumatta.

Riverdancen läpimurto oli seitsemän minuutin väliaikashow vuoden 1994 Euroviisuissa Dublinissa, jonka jälkeen Riverdance aloitti menestyksekkäät kiertueensa ryhmän alkuvaiheen vetäjän Michael Flatleyn johdolla. Vaikka Riverdancen juuret ovat irlantilaisesta tanssissa, ryhmä on yhdistänyt siihen muun muassa espanjalaista flamencoa, steppausta ja venäläistä kansantanssia. Ryhmässä on ollut tanssijoita monista englanninkielisistä maista sekä muun muassa Espanjasta. He ovat julkaisseet puolen tusinaa dvd-tallennetta ja alkuperäisen shown soundtrack-albumin, joka sai Grammy-palkinnon 1997. Musiikin on säveltänyt Bill Whelan. Riverdance on esiintynyt muun muassa Yhdysvalloissa, Japanissa ja Kiinassa sekä eri puolilla Eurooppaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pertti Avola: Tanssiryhmä Riverdancen show on taidon ja vauhdin huikeaa juhlaa.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1996, s. 59. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 26.9.2020.
2. 1 2  Auli Räsänen: Puhdikasta poljentoa. Irlantilainen kansantanssi sopii nopeajalkaisille. (Arvostelu esiintymisestä Helsingissä) *Helsingin Sanomat*, 6.10.1997, s. 30. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 26.9.2020.
3. ↑  Robert Viagas: Riverdance Wins Grammy in Upset *Playbill*.  26.2.1997. Viitattu 26.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Riverdance-sivusto (englanniksi)
* Michael Flatley -sivusto (englanniksi)
* Jean Butler -sivusto (englanniksi)
* Anúna-sivusto (englanniksi)
* Colin Dunne -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Puuntyöstöä.
**Puuntyöstö** on puumateriaalin muokkaamista erilaisiksi tuotteiksi tai tuotteiden aihioiksi joko koneellisesti tai käsityövälinein.

Työmenetelmät
-------------

### Mitoittaminen

Tuotetta valmistettaessa yksi lopputuloksen kannalta merkittävä osa-alue on mitoittaminen. Apuvälineinä mitoittamisessa käytetään suorakulmaa, viivainta, mittaa sekä erilaisia piirtimiä.

### Työstötekniikat

Puuntyöstöä.
Tyypillisimpiä puuntyöstötekniikoita ovat esimerkiksi höylääminen, sahaaminen, sorvaaminen, taivuttaminen, poraaminen ja talttaaminen. Raaka-aine on valittava käyttökohteen mukaan, sillä eri puulajeilla ja eri tavoin työstetyillä puuraaka-aineilla on erilaiset ominaisuudet. Käytettävä puuraaka-aine voi olla esimerkiksi massiivipuuta, vaneria, MDF-levyä tai lastulevyä. Samaan tuotteeseen voidaan yhdistellä eri raaka-aineita ja puulajeja. Puumateriaalin työstössä on huomioitava puun syyrakenne sekä mahdolliset oksakohdat, sillä ne vaikuttavat rakenteen lujuuteen sekä lopputuloksen ulkonäköön.

*Katso myös: Puunveisto*
Senkkaliitos.
### Liitosmenetelmät

*Pääartikkeli: Puuliitos*
Puumateriaaleja voidaan liittää toisiinsa liimaamalla, tapittamalla, ruuvaamalla, naulaamalla tai erityisin sinkkaliitoksin. Liitoksissa on kiinnitettävä erityistä huomiota osien yhteensopivuuteen sekä puun syyrakenteeseen, jotta liitoksesta tulee siisti ja kestävä.

### Pintakäsittely

Puumateriaalia voidaan pintakäsitellä esimerkiksi lakkaamalla, petsaamalla, maalaamalla, vahaamalla, öljyämällä tai tervaamalla. Ennen pintakäsittelyä puupinnan tulee olla sileä ja puhdas, minkä vuoksi varsinaista pintakäsittelyä edeltää huolellinen hionta. Jos käsiteltävässä tuotteessa on jäännöksiä aikaisemmista pintakäsittelyaineista, on ne poistettava huolellisesti.

Työvälineet
-----------

### Käsityövälineet

* taltat
	+ tasataltta
	+ kourutaltta
	+ erilaiset koristeveistotaltat, esimerkiksi lusikkataltta syviä kuoppia varten taivutettu koururauta eli "pitkä lusikka" vaikeasti veistettäviin kohteisiin, kynsitaltta ylettymään kuvion alle sekä erimuotoiset kalanpyrstötaltat

Japaninsaha.
* sahat
	+ käsisaha (yleissaha)
	+ lehtisaha
	+ vetosaha (esimerkiksi japaninsaha)
	+ huullossaha
	+ selkäsaha
* porat
* höylät
* vasarat
* puunuijat
* suorakulmat
* viivaimet

Käsihöylä.
* mitat
* piirtimet
	+ suuntaispiirrin
* purasin

### Työstökoneet

* jyrsimet
	+ alajyrsin
	+ yläjyrsin
	+ liitosjyrsin
	+ käsijyrsin
* höylät
	+ oikohöylä
	+ tasohöylä
	+ muotohöylä
* sorvit
* hiomakoneet
	+ tasohiomakone
	+ nauhahiomakone
	+ pitkänauhahiomakone
	+ leveänauhahiomakone
	+ epäkeskohiomakone
	+ pystyhiomakone
* sahat
	+ pyörösaha
	+ käsipyörösaha
	+ vannesaha
	+ kuviosaha
	+ lehtisaha
* porakoneet
	+ poratalttakone
	+ pylväsporakone
	+ käsiporakone
	+ monikaraporakone
	+ pitkänreiänpora

Kirjallisuutta
--------------

* Scott, Ernest: *Suuri puutyökirja*. Tammi, 2004. 951-31-2976-4.

Lähteet
-------

1. ↑  Jennifer Rung: *Puunveistokirja*, s. 21. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Ajatus, 1999. ISBN 951-566-001-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puuntyöstö** Wikimedia Commonsissa
**Pankreatikoduodenektomia** on tyypillisimmin haimasyövän hoidossa käytettävä leikkaus. Se tunnetaan myös **Whipplen leikkauksena**, ja siinä potilaalta poistetaan haiman pää sekä pohjukaissuoli. Ensi kertaa se toteutettiin vuonna 1909, mutta se sai laajempaa käyttöä periampullaarikarsinoomien hoidossa vasta Whipplen ja kumppanien raportin ansiosta 1930-luvulla. Leikkaukseen kuitenkin liittyi pitkään noin 25 % kuolleisuus, ja haimasyöpää sairastaneiden viisivuotiseloonjääminen toimenpiteen jälkeen oli alle 5 %. 1980-luvulta alkaen tulokset ovat selkeästi parantuneet, ja leikkauksen jälkeisen sairaalakuolleisuuden on raportoitu toistuvasti olevan alle 3 %. Haiman adenokarsinoomaa sairastavien potilaiden viisivuotisselviytyminen Whipplen leikkauksen jälkeen on nykyisin noin 20 %, ja jos syöpää ei ole imusolmukkeissa, se saattaa olla jopa 40 %. Jos taudin hoidossa käytetään pelkkää kemoterapiaa, on viisivuotisselviytyminen alle 5 %.

Pankreatikoduodenektomiaa käytetään nykyisin myös esimerkiksi kroonisen haimatulehduksen ja hyvänlaatuisten kasvainten hoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  NCBI: PMC: Pancreaticoduodenectomy
2. ↑  Terveysportti: Kroonisen haimatulehduksen komplikaatioiden endoskooppinen hoito
3. ↑  USC Department of Surgery: Whipple operation/surgery (Arkistoitu – Internet Archive)
Verebja
**Verebja** (ven. Вере́бя, alajuoksulla Веребушка, *Verebuška*) on Mstajokeen laskevan Volman sivujoki Novgorodin alueella Venäjällä. Sen pituus on 63 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 332 neliökilometriä. Joen nimi perustuu venäjän ’pajua’ tarkoittavaan sanaan *verba*. Toisen version mukaan sen taustalla on rinteistä maastoa kuvaava itämerensuomalainen sana *vierre*.

Verebja saa alkunsa Okulovkan piirin Borovjonkan kunnan Pestšankan kylän lähellä sijaitsevista soista ja laskee Volmaan Ust-Volman kylän luona. Valdain ylängön reunaa myöten virtaavassa joessa on paljon pieniä koskia, mikä tekee siitä suositun retkeilykohteen.

Vuonna 1851 Verebjan yli Pietarin ja Moskovan väliselle pääradalle rakennettiin rautatiesilta, joka oli tuolloin Venäjän pisin ja korkein. Mstajoen ja Torbinon asemien välisen jyrkän nousun junaliikenteelle aiheuttamat ongelmat ratkaistiin vuosina 1877–1881 rakennetulla Verebjen mutkalla, joka suoristettiin uudelleen vuonna 2005.

Joen lähistöllä sijaitsee Verebjen kuntakeskus. Sen varrella Golyšinon, Gusevon ja Zaborovjen kylissä on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Verebjinskoje selskoje poselenije Malovišerskogo raiona Novgorodskoi oblasti: Obosnovanije projekta generalnogo plana *verbadm.ru*. Viitattu 17.10.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Gosudarstvennyi vodnyi rejestr *textual.ru*. Viitattu 17.10.2012. (venäjäksi)
3. ↑  Agejeva, R. A.: *Gidronimija Russkogo Severo-Zapada kak istotšnik kulturno-istoritšeskoi informatsii*, s. 58, 89. Moskva: Editorial URSS, 2004. ISBN 5-354-00862-X.
4. ↑  von Koeppen, Peter: *Ethnographische Karte des St. Petersburgischen Gouvernements*. St. Petersburg: K. Akademie der Wissenschaften, 1849.

Aiheesta muualla
----------------

* Verebja Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)