recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jerrie Mock (1964)
**Geraldine "Jerrie" Fredritz Mock** (22. marraskuuta 1925 Newark, Ohio – 30. syyskuuta 2014 Quincy, Florida) oli yhdysvaltalainen lentäjä, joka lensi ensimmäisenä naisena yksin maailman ympäri. Lento päättyi 17. huhtikuuta 1964 ja kesti 29 päivää käsittäen 21 välilaskua ja noin 23 000 mailia (n. 37 000 kilometriä).

Fédération Aéronautique Internationale myönsi Mockille saavutuksesta Louis Blériot -mitalin. Maailman ensimmäisen yksinlennon maailman ympäri oli suorittanut Wiley Post vuonna 1931. Kuuluisa naislentäjä Amelia Earhart oli yrittänyt 27 vuotta ennen Mockin lentoa vastaavaa lentoa ja saanut surmansa.

Mock lähti ennätyslennolleen Columbuksesta 19. maaliskuuta 1964 *Spirit of Columbuksella*, Cessna 180:llä. Russell Mock ja Al Baumeister olivat ostaneet sen Mockin lentoa varten. Koneen rungon sisälle sijoitettiin lisäpolttoainetankkeja ja henkiinjäämistarvikkeita. Mock palasi lennolta lähtöpaikkaansa Columbukseen 17. huhtikuuta 29 päivää, 11 tuntia ja 59 minuuttia lähdöstä.

Lennon jälkeen Mock ei enää koskaan lentänyt Spirit of Columbuksella. Cessna tarjosi hänelle tilalle uudemman mallin ja piti ennätyskonetta esillä luovuttaen sen myöhemmin museolle. Spirit of Columbus on nykyään National Air and Space Museumissa.

Yhdysvaltain ilmavoimat nimesi Mockin kunniaksi kadun Rickenbackerin lentotukikohdassa (nykyinen Rickenbackerin kansainvälinen lentoasema) Lockbournessa, Ohiossa Columbuksen lähellä.

Mock asui viimeiset vuotensa Quincyssa, Floridassa. Hänellä oli kolme lasta. Hän kuoli kotonaan 88-vuotiaana 30. syyskuuta 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rinehart, Earl: Jerrie Mock, first woman to fly solo around the globe, dies at 88 *The Columbus Dispatch*.  1.10.2014.  Arkistoitu 2.10.2014. Viitattu 2.10.2014. (englanniksi)
2. ↑  Mock, Jerrie: *Three-Eight Charlie*, First Edition, 1970. ISBN 75118975
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Jerrie Mockin Cessna 180  (Arkistoitu – Internet Archive) National Air and Space Museumissa
* The Three-Eight Charlie Screenplay project (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Jack Owens vuonna 1995
**Jack Owens** (oik. **L. F. Nelson**, n. 17. marraskuuta 1904 Bentonia, Mississippi – 9. helmikuuta 1997 Yazoo City, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -kitaristi ja laulaja.

Elämä
-----

Owens syntyi Celia Owensille vuonna 1904. Hänen isänsä, sukunimeltään Nelson, jätti Celian Jackin ollessa viisi tai kuusi. Nuori Jack kasvoi näin ollen isoisänsä Samuel Owensin taloudessa. Hän opetteli soittamaan huilua, pianoa ja viulua, mutta kitarasta tuli hänen pääsoittimensa.

Owens elätti itsensä maanviljelyllä, viinan salakaupalla ja viikonloppuisin kapakanpidolla ("juke joint") Bentoniassa suurimman osan elämäänsä. Hän ei levyttänyt ennen 1960-luvun bluesbuumia, jolloin bluestutkija David Evans löysi hänet blueslaulaja Cornelius Brightin ansiosta. Syyskuussa 1966 äänitetyt "B & O Blues" ja "Devil Got My Woman" ilmestyivät Evansin keräämällä *Goin' Up the Country* -kokoelmalla. Vuonna 1971 ilmestyi Owensin albumi (Bud Spires soitti sillä huuliharppua) *It Must Have Been The Devil* ja vuonna 1979 albumi *Bentonia Country Blues*.

Owens esiintyi kuolemaansa saakka musiikkifestivaaleilla Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen musiikkityylinsä muistutti paljon saman kaupungin Skip Jamesin soittotapaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Richie Unterberger: Jack Owens Allmusic. Viitattu 1.6.2008.
2. ↑  Rob Hutten: Remembering Jack Owens *hutten.org*. Viitattu 1.6.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Owens Jack Owens AllMusicissa (englanniksi)
* Kuvitettu diskografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Regina Kulikova** (ven. Регина Куликова, s. 30. tammikuuta 1989 Almaty, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on venäläinen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan ollut WTA-maailmanlistalla sijalla 65 toukokuussa 2010. Hän on voittanut 11 ITF-kaksinpeliturnausta ja kaksi ITF-nelinpeliturnausta.

Ura
---

Kulikova selviytyi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen pääsarjaan Los Angelesissa 2008. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Jelena Vesninan, mutta hävisi toisella kierroksella Samantha Stosurille.

Wimbledonissa 2009 Kulikova selviytyi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen pääsarjaan karsintojen kautta. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti kroatialaisen Karolina Špremin lukemin 4–6, 7–5, 6–3. Toisella kierroksella hän voitti turnauksen 27:nneksi sijoitetun Alisa Kleibanovan erälukemin 0–6, 6–4, 6–1. Kolmannella kierroksella hän hävisi turnauksen neljänneksi sijoitetulle Jelena Dementjevalle lukemin 1–6, 2–6.

Australian avoimissa 2010 Kulikova hävisi ensimmäisellä kierroksella Barbora Záhlavová-Strýcoválle. Helmikuussa Dubain WTA-turnauksessa hän selviytyi puolivälieriin voitettuaan Marija Kirilenkon, Stefanie Vögelen ja Svetlana Kuznetsovan. Puolivälierissä hän hävisi Agnieszka Radwańskalle. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella myöhemmin turnauksen voittaneelle Francesca Schiavonelle.

Wimbledonissa 2010 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Melanie Southin ja toisella kierroksella turnauksen 30:nneksi sijoitetun Jaroslava Švedovan. Kolmannella kierroksella hän luovutti Tsvetana Pironkovaa vastaan voitettuaan avauserän 6–4.

Lähteet
-------

* Regina Kulikova WTA:n sivuilla (englanniksi)
* Regina Kulikovan ITF-profiili (Arkistoitu – Internet Archive)


1. 1 2  WTA:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
**Ishman Bracey** (s. 9. tammikuuta 1901, Byram, Mississippi – k. 12. helmikuuta 1970, Jackson, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. Yhdessä Tommy Johnsonin kanssa hän oli keskeinen hahmo jacksonilaisissa musiikkipiireissä. Osassa vanhoista savikiekoista hänen nimensä kirjoitettiin virheellisesti muodossa "Ishmon".

Elämä
-----

Bracey alkoi soitella paikallisissa tanssijaisissa ja juhlissa vuoden 1917 tienoilla. Hän työskenteli myös Illinois Central Railroadilla vesipoikana. Bracey teki ensimmäiset levytyksensä Victor-merkille Memphisissä helmikuussa 1928. Toista kitaraa soitti Charlie McCoy. He palasivat uudelleen levyttämään samana vuonna 31. elokuuta. Tämän jälkeen hän levytti Paramountille New Orleans Nehi Boys -yhtyeen mukana sekä neljä kappaletta Charles Taylorin kanssa. Kaikkiaan Ishman Braceyn tunnettu levytetty tuotanto käsittää vain 16 kappaletta (tämän lisäksi Paramount julkaisi kappaleet "Low Down Blues" ja "Run to Me at Night", joita ei kuitenkaan ole löydetty).

Levytysuransa jälkeen Bracey jatkoi esiintymisiä, usein Tommy Johnsonin kanssa. Ishman Bracey tuli uskoon toisen maailmansodan jälkeen, eikä ollut kiinnostunut uudesta urasta 1950-luvun lopun bluesbuumin aikaan. Hän kuitenkin johdatti tutkijat muun muassa Skip Jonesin jäljille. Bracey jatkoi esiintymisiä paikallisissa kirkoissa kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uncle Dave Lewis: Biography Allmusic. Viitattu 2.6.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ishman Bracey AllMusicissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |

 |
Dmitri Tsvetkov
**Dmitri Tsvetkov** (ven. Дмитрий Цветков) (30. elokuuta 1890 – 26. elokuuta 1930) oli vatjalainen opettaja ja kielitieteilijä. 

Tsvetkov syntyi Joenperässä. Hänen isänsä oli Pavel Grigorjevitš ja äitinsä Agafja Illarionovna. Tsvetkov opiskeli lukiossa Pietarissa vuosina 1914–1916 ja työskenteli sen jälkeen jonkin aikaa venäjän kielen opettajana Väikylässä. Tämän jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa ja oli näin yksi harvoista vatjalaisista, jotka hankkivat korkeamman koulutuksen. Tämän jälkeen hän palasi Joenperään ja työskenteli siellä opettajana ja sen ohella vatjan kielen parissa. Hän kehitteli vatjalle kirjakieltä sekä kyrilliset aakkoset, käänsi vatjaksi Anton Tšehovin lastenkirjan *Vankan* ja koosti kotikylänsä vatjan kielen murteen sanaston. Tämän lisäksi hän keräsi etnografista aineistoa vatjalaisten tavoista ja perinteistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Vatland.ru - Немного расскажу о води
2. ↑  Vadjamaa.ru - ВОДСКИЙ ЯЗЫК
3. ↑  Inkeri.ru - Satukirja vatjan kielellä  (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Tšarodan piiri Dagestanin kartalla.
**Tšarodan piiri** (ven. Чародинский район, *Tšarodinski raion*, avaariksi ЧIарада район, *Tšarada raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1156,8 neliökilometriä. Asukkaita on 11 300 henkeä (vuonna 2010).

Tšarodan piiri sijaitsee Dagestanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Šamilin ja Gunibin, idässä Lakin, etelässä Rutulin ja lännessä Tljaratan piireihin. Seudulta saa alkunsa Karakoisujoki.

Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Artšib, Dusrah, Gilib, Gotšada, Gotšob, Irib, Magar, Muguruh, Šalib, Sumeta, Tšaroda ja Tsurib. Hallinnollinen keskus on Tsuribin kylä, josta on 187 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 53. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 98,4 % on avaareja ja 1,4 % lakeja. Avaareiksi on luettu myös artšit, joita lienee noin tuhat henkeä. Kaupunkiväestöä ei ole.

Seudun pääelinkeino on karjanhoito, joka tuottaa lihaa, maitoa ja villaa. Karjan talvilaitumet sijaitsevat Dagestanin tasankoseudulla. Teollisuutta edustavat pienet leipomot. Piiristä on maantieyhteys Gunibin ja Levašin kautta Buinakskiin.

Piirissä toimii 11 lastentarhaa ja 47 koulua, joiden yhteydessä on 7 asuntolaa. Kulttuurilaitoksia ovat lasten taidekoulu, 28 kerhotaloa, 24 kirjastoa, museo ja kansanteatteri. Nähtävyyksiin kuuluvat Tsuldan ja Gotšobin historialliset rakennukset sekä Tširhaljun vesiputous.

Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Tšarada*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 28.8.2009. Viitattu 5.1.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tšarodan piirin sivusto (venäjäksi)
* Tšarodan piiri Dagestanin hallituksen sivustolla (venäjäksi)
* Tšarodan piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**William McMichael Shepherd** (s. 26. heinäkuuta 1949 Oak Ridge, Tennessee, Yhdysvallat) on entinen astronautti, joka toimi Kansainvälisen avaruusaseman ensimmäisen pysyvän miehistön, Retkikunta 1:n komentajana. 

Shepherd palveli Yhdysvaltain laivaston Navy SEAL -erikoisjoukoissa. Hänellä on M.Sc.-tutkinto koneenrakennuksesta ja meritekniikasta MIT:stä. Shepherd on naimisissa houstonilaisen Beth Stringhamin kanssa.

Ura NASAssa
-----------

Shepherd valittiin NASAn astronauttikoulutukseen vuonna 1984. Vuonna 1986 Shepherdin Navy SEAL -taidot osoittautuivat odottamatta NASAlle hyödyllisiksi hänen osallistuessaan avaruussukkula Challengerin onnettomuuden jälkeisiin meripelastustehtäviin. 

Shepherd osallistui tehtäväspesialistina kolmelle avaruussukkulalennolle: STS-27 vuonna 1988, Ulysses-aurinkoluotaimen laukaisseelle lennolle STS-41 vuonna 1990, sekä lennolle STS-52 vuonna 1992.

Maaliskuusta 1993 tammikuuhun 1996 Shepherd työskenteli erilaisissa Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) johtotehtävissä. 31. lokakuuta 2000–21. maaliskuuta 2001 Shepherd ja venäläiset kosmonautit Juri Gidzenko ja Sergei Krikaljov muodostivat ISS:n ensimmäisen pysyvän miehistön (Retkikunta 1) Shepherdin toimiessa ISS:n komentajana. 

Shepherdille on myönnetty Yhdysvaltain kongressin myöntämä *Congressional Space Medal of Honor* -mitali. Hän jäi laivastosta eläkkeelle vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Shepherd**.
* Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
* Shepherdin Sojuz TM-31:n lentoa (Retkikunta 1) edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (päivitetty 16.5.2002) (englanniksi)
* Shepherdin pitämät Retkikunta 1:n lokitiedostot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Williams Shepherd, 51, the commander of the first full-time crew of the International Space Station Space.com 31.10.2000
* Navyseals.com: William Shepherd

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William Shepherd
Dreyfuss
**Henry Dreyfuss** (2. maaliskuuta 1904 – 5. lokakuuta 1972) oli yhdysvaltalainen teollinen muotoilija.

Ura
---

Dreyfuss suunnitteli mm. tämän höyryveturin virtaviivaisen muodon
Dreyfuss syntyi Brooklynissä. Koska hän oli yksi 1930–1940-lukujen kuuluisimmista muotoilijoista, Dreyfuss paranteli dramaattisesti omien luomustensa ilmettä, tunnetta ja käytettävyyttä. Toisin kuin Raymond Loewy ja muut tuolloiset suunnittelijat, Dreyfuss ei ollut stilisti: hän sovelsi maalaisjärkeä ja tieteellistä lähestymistapaa suunnitteluongelmissa. Hänen työnsä sekä kansantajuistivat julkista menekkiä että kokoonpanivat merkityksellisiä avustuksia alkuperäisille alueille: työtiede, ihmismittaustiede sekä inhimilliset tekijät.

1920-luvulla asti Dreyfuss opiskeli lavastaja Norman Bel Geddesin, myöhemmän kilpailijansa, oppipoikana. Vuonna 1929 hän avasi oman toimistonsa teolliselle ja teatterisuunnittelulle. Se oli välitön ja kestävä liiketaloudellinen menestys. Vuonna 2005 yritys jatkoi toimintaansa Henry Dreyfuss Associated -nimellä.

Myöhempi elämä
--------------

Vuonna 1955 Dreyfuss kirjoitti *Designing for People* -omaelämäkerran, johon sisältyvät hänen yksinkertaistetut antropometriset mallinsa "Joe" ja "Josephine". Vuonna 1960 hän julkaisi ergonomiaa käsittelevän kirjan *The Measure of Man*.

Dreyfuss oli Industrial Design Society of American (IDSA) ensimmäinen puheenjohtaja.

Dreyfuss ja hänen vaimonsa Doris Marks, joka oli vakavasti sairas, tekivät itsemurhan kotonaan South Pasadenassa, Kaliforniassa 5. lokakuuta 1972. Heidät löydettiin autostaan kuolleina, kuolinsyynä itseaiheutettu häkämyrkytys.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henry Dreyfuss (1904 - 1972) (Arkistoitu – Internet Archive) Industrial Chic
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Museum of Modern Art
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee sanontaa. Sanan muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*
William Holman Hunt: *Syntipukki* (1854).
**Syntipukki** on nimitys ihmiselle, yhtesölle tai muulle vastaavalle, jonka syyksi pannaan ikävyyksiä tai vahinkoa aiheuttaneet asiat.

Käsite on peräisin Raamatusta. Kolmannessa Mooseksen kirjassa (16: 1–28) määrätään eläimiä uhrattavaksi israelilaisten syntien tähden. Käsite tunnetaan monissa kielissä (mm. ruots. *syndabock*, saks. *Sündenbock*), joista se on lainautunut suomeen.

Sosiologiassa syntipukin käsitettä on jäsennetty attribuution ja projektion avulla. Jos ihmiset ovat turhautuneita tai onnettomia, he kohdistavat vihamielisyytensä usein ryhmiin tai yksilöihin, jotka ovat epäsuosittuja, erottuvia ja voimattomia. Viholliskuvaa voidaan kehitellä myös tietoisesti, jotta tietty sosiaalinen, etninen tai poliittinen vähemmistö voitaisiin asettaa vastuuseen yleisistä ongelmista. Uskontotieteilijä René Girard esittää alun perin *Väkivalta ja pyhä* -teoksessa esittelemässään antropologisessa teoriassaan, että "syntipukkimekanismi" (engl. *scapegoating*) kuuluu keskeisesti inhimilliseen kulttuuriin.

Suomessa filologi Ralf Norrman esitti vuonna 1996, että Suomen ollessa liittymässä Euroopan unioniin maanviljelijäväestöä kohdeltiin syntipukkina. Tutkimus maanviljelijäväestön kokemuksista samana ajankohtana antoi väitteelle tukea.

Lähteet
-------

1. ↑  *syntipukki.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  3. Mooseksen kirja, luku 16 *Vanha testamentti, v. 1992 käännös*. Raamattu.fi. Viitattu 12.4.2022.
3. ↑  Aronson, E. – Wilson, T. D. – Akert, R. M.: *Sozialpsychologie*, s. 448. 6. Auflage. Pearson Studium 2008. ISBN 978-3-8273-7359-5.
4. ↑  Girard, Rene: *Le Bouc émissaire*. Grasset, Paris, 1982. ISBN 2-253-03738-9
5. ↑  Norrman, Ralf: Maatalous syntipukkina.  *Kanava*, 1996, 24. vsk, nro 2, s. 39–43.
6. ↑  Silvasti, Tiina: Giving up the family farm: An alternative story of the structural change in agriculture in Finland.  *Maaseudun uusi aika*, 2009, nro 2, s. 23. artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.12.2012.  (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Silvasti Tiina: *Maatilan varjossa: Rakennemuutoksen anatomiaa*, s. 51–60. Helsinki: Helsingin yliopisto, sosiaalitieteiden laitos, 2010. ISBN 978-952-10-6247-6. Julkaisun verkkoversio (viitattu 5.12.2012).
**EUVE** (*The Extreme Ultraviolet Explorer Mission*) oli NASA:n tähtitieteellinen tutkimussatelliitti, joka kartoitti maailmankaikkeuden kohteita ultraviolettisäteilyn aallonpituuksilla.

EUVE-satelliitti
EUVEn laukaisuvalmisteluita
EUVE-satelliitti laukaistiin avaruuteen kesäkuun 7. päivänä 1992. Laukaisu tehtiin Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta Delta II -kantoraketilla Maata kiertävälle radalle noin 430 km:n korkeuteen, jossa radan inklinaatiooli 28,4 astetta.

Ensimmäisen 6 kuukauden aikana satelliitti teki taivaan yleiskartoituksen ultraviolettisäteilyn aallonpituuksilla. Tämän jälkeen UV-kohteita tutkittiin tarkemmin. Satelliitin toiminta päättyi tammikuun 31. päivänä 2001. EUVE-satelliitti tuhoutui ilmakehässä vuotta myöhemmin tammikuun 30. päivänä 2002. Toimintansa aikana EUVE ehti tutkimaan 350 avaruuden kohdetta.

Mittalaitteet
-------------

EUVE-satelliitin kartoitusaallonpituusalue oli 70–760 Å. Satelliitin mukana oli kolme ultraviolettikaukoputkea, jotka tarkkailivat avaruuden kohteita 80–900 Å:n alueella. Mittalaitteisiin kuului lisäksi EUV-spektrometri. Mittalaitteiden suunnittelun ja toteutuksen teki Space Sciences Laboratory Kalifornian yliopisto, Berkeleyssä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **EUVE** Wikimedia Commonsissa
**Patrik Bodén** (s. 30. kesäkuuta 1967 Fryksände) on entinen ruotsalainen keihäänheittäjä.

Bodén pitää hallussaan Ruotsin keihäänheittoennätystä tuloksella 89,10 metriä, jonka hän heitti 24. maaliskuuta 1990 Austinissa. Tulos oli myös muutaman kuukauden maailmanennätys, ennen kuin Steve Backley heitti 2. heinäkuuta tuloksen 89,58. Hän saavutti myös Splitin EM-kisoista pronssia Backleyn ja Viktor Zaitsevin jälkeen.

Hän edusti maataan kaksissa olympialaisissa: vuosina 1992 ja 2000, mutta jäi molemmilla kerroilla karsintaan. MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi Tokiossa 1991 ja Stuttgartissa 1993 ja kahdenneksitoista Ateenassa 1997. Göteborgissa 1995 ja Sevillassa 1999 hän jäi karsintaan. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui neljänneksi ja Budapestin EM-kilpailuissa 1998 kahdenneksitoista.

Kausien parhaat heitot
----------------------

* 1986 74,66 Uddevalla 25.9.
* **1990 89,10 Austin 24.3.**
* 1991 79,64 Tokio 25.8.
* 1993 88,26 Reykjavik 17.6.
* 1994 83,54 Nizza 18.7.
* 1995 80,12 Pariisi 3.7.
* 1997 86,52 Fukuoka 13.9.
* 1998 85,15 Karlstad 15.7.
* 1999 84,52 Gävle 14.7.
* 2000 85,16 Karlstad 18.6.

Lähteet
-------

1. ↑  Patrik Bodén Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 473. IAAF, 2005. (englanniksi)
3. ↑  Splitin 1990 tulokset – EAA (englanniksi)
4. ↑  Patrik Bodén – Sports Reference LLC (englanniksi)
5. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 120, 121. IAAF, 2005. (englanniksi)
6. ↑  Helsingin 1994 tulokset – EAA (englanniksi)
7. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Hanan Ashrawi
**Hanan Daoud Khalil Ashrawi** (s. 8. lokakuuta 1946 Nablus, Länsiranta) on palestiinalainen kristitty lainsäätäjä, aktivisti ja tutkija. Hän on työskennellyt yhdessä Edward Saidin kanssa ja oli tämän ystävä. Ashrawi oli merkittävä johtaja ensimmäisen intifadan aikana ja toimi Palestiinan delegaation virallisena edustajana Lähi-idän rauhanprosessissa. Hänet on valittu useita kertoja Palestiinan lainsäädäntöneuvostoon. Ashrawi on Palestiinan pääministeri Salam Fayyadin puolueen Kolmannen aallon jäsen.

Ashrawi työskentelee useiden kansainvälisten ja paikallisten organisaatioiden, kuten Maailmanpankin Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan toimistossa (MENA), Yhdistyneiden kansakuntie sosiaalisen kehityksen tutkimuslaitoksessa (UNRISD) ja Kansainvälisen ihmisoikeusneuvoston neuvoa-antavissa elimissä.

Ashrawi on suorittanut Beirutin amerikkalaisessa yliopistossa kirjallisuuden BA- ja MA-tutkinnot. Hänellä on myös filosofian tohtorin tutkinto keskiaikaisesta ja vertailevasta kirjallisuudesta Virginian yliopistosta.

Ashrawi on saanut Olof Palme -palkinnon.

Julkaisut
---------

* *Anthology of Palestinian Literature* (ed).
* *The Modern Palestinian Short Story: An Introduction to Practical Criticism*
* *Contemporary Palestinian Literature under Occupation*
* *Contemporary Palestinian Poetry and Fiction*
* *Literary Translation: Theory and Practice*
* *This Side of Peace: A Personal Account* (ISBN 0-684-80294-5)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hanan Ashrawi**.
1. ↑  Sarah K. Horsley: Hanan Ashrawi *fembio.org*.  (englanniksi)
2. ↑  Ashrawi defends Hizbullah and Hamas  30.10.2007. The Jerusalem Post. Viitattu 21.4.2010. (englanniksi)
3. ↑  UN


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Daniel Lindström 2009
**Daniel Lindström** (s. 30. tammikuuta 1978) on ruotsalainen muusikko. Hän tuli kuuluisaksi osallistuttuaan Ruotsin vuoden 2004 Idol-kykyjenetsintäohjelmassa, jonka hän voitti. Esikoissingle "Coming True" on hänen suurin hittinsä, ja se on myynyt tuplaplatinaa. "Coming True" oli vuoden myydyin single ruotsissa vuonna 2004.

Syksyllä 2005 Daniel Lindström sai *Nordic Music Award*-palkinnon kategoriassa "paras ruotsalainen artisti". Albumi *Nån slags verklighet* julkaistiin 16. elokuuta 2006. Toisin kuin edellinen levy, tämä oli kokonaan ruotsinkielinen.

Tuotanto
--------

### Singlet

* 2004 - "Coming True" (Ruotsin listaykkönen seitsemän viikkoa)
* 2005 - "My Love Won't Let You Down" (nousi Ruotsin listalla kymmenenneksi)
* 2005 - "Run"
* 2006 - "Nån slags verklighet" (nousi Ruotsin listalla sijalle 26)
* 2006 - "Beslut"
* 2008 - "Saturday Night"

### Albumit

* 2004 - *Det bästa från Idol 2004*
* 2004 - *Daniel Lindström* (Ruotsin listaykkönen)
* 2006 - *Nån slags verklighet* (Ruotsin listakolmonen)
* 2009 - *D-day*

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen nettisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Spotify-musiikkipalvelun suursuosikiksi noussut mainos[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Daniel Lindström
Huhtakeskuksen ostoskeskus.
**Huhtakeskus** on nimi pienalueelle ja siellä sijaitsevalle ostoskeskukselle Huhtasuon kaupunginosassa Jyväskylässä. Huhtakeskus suunniteltiin olemaan sitä ympäröivien asuinalueiden palvelukeskus.

Huhtakeskuksen ostoskeskus
--------------------------

Ostoskeskuksen erilliset rakennusosat on yhdistetty toisiinsa katetuilla käytävillä.
Huhtakeskus on alueella sijaitsevan ostoskeskuksen ja julkisten palveluiden palvelukeskittymän nimi. Sen palveluita ovat muun muassa Sale, pub, apteekki, kirjasto ja terveysasema. Huhtakeskuksella sijaitsee myös kohtaamispaikka Huhtasuon Kylätoimisto.

Huhtakeskuksen ostoskeskus koostuu yhdeksästä eri rakennuksesta, joista ensimmäiset rakennettiin vuonna 1979. Arkkitehtuuritoimisto Anna-Maija ja Martti I. Jaatinen toimi ostoskeskuksen arkkitehtuurin suunnittelijoina. Huhtakeskuksen ostoskeskuksen laajennusosa valmistui vuonna 1988.

Huhtakeskuksen pienalue
-----------------------

Pienalueen länsiosassa on 1980–1990-lukujen aikana rakennettu kerrostalokortteli. Pienalueella on myös 2000-luvun ensikymmenellä rakennettuja kerrostaloja sekä 2010-luvulla rakennettu ikääntyneille suunnattu kerrostalo. Pienalueen itäosassa sijaitsevan entisen Kangasvuoren sairaalan ympäristöön alettiin rakentamaan uusia asuintaloja 2020-luvun taitteessa.

Alueella ostoskeskuksen lisäksi olevia palveluita ovat muun muassa palvelutalo ja Huhtasuon yhtenäiskoulu. Alueelle rakennettiin myös Huhtasuon kirkko, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.

Kuvia
-----

* Alueen 1990-luvulla rakennettuja kerrostaloja.Alueen 1990-luvulla rakennettuja kerrostaloja.
* Huhtasuon kirkkoHuhtasuon kirkko
* Huhtasuon terveysasemaHuhtasuon terveysasema
* Huhtasuon yhtenäiskouluHuhtasuon yhtenäiskoulu
* 2002 rakennettuja kerrostaloja.2002 rakennettuja kerrostaloja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tyvelä, Hanna (2016): 1970-luvun lähiökeskusta rakennettuna kulttuuriympäristönä : kompaktikaupunki Jyväskylän Huhtasuolla. Pro gradu -tutkielma, Jyväskylän yliopisto.
2. 1 2 3  Ostari 2.0 - Huhtakeskuksen kehittämisanalyysi. Jyväskylän kaupunki, yhdyskuntapalvelut. 12.2.2009.
3. ↑  Sale Huhtasuo - Keskimaa.fi *www.s-kanava.fi*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 5.9.2017.
4. ↑  Ravintola ja pub Jyväskylä | Tervetuloa viihtymään! *www.ravintolavemmelsaari.fi*.  Arkistoitu 1.10.2017. Viitattu 5.9.2017.
5. 1 2  Jyväskylän karttapalvelu *kartta.jkl.fi*.  Arkistoitu 22.11.2020. Viitattu 5.9.2017.
6. ↑  Kaikille avoin kohtaamispaikka *Huhtasuon kylätoimisto*. Viitattu 21.7.2023.
7. 1 2 3  Jyväskylän karttapalvelu: Rakennustiedot. (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Huhtasuon senioritalon kakkosvaihe käyntiin - Varttuneiden asumisoikeusyhdistys Jaso *Varttuneiden asumisoikeusyhdistys Jaso*.  27.3.2014. Viitattu 21.2.2018.
9. ↑  Kangasvuoren entisen sairaalan alueelle suunnitellaan uutta asuinaluetta lähes 800:lle *Keskisuomalainen*.  9.2.2019. Viitattu 22.7.2023.
10. ↑  Jyväskylän kaupunki: Huhtasuon palvelutalo *www.jyvaskyla.fi*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 5.9.2017.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huhtakeskus**.
Nikolai Terebenevin maalaama Andrei Stackenschneiderin muotokuva.
**Andrei Ivanovitš Stackenschneider (Štakenšneider)** (ven. Андре́й Ива́нович Штакеншне́йдер, 6. maaliskuuta (J: 22. helmikuuta) 1802 Hatsinan lähellä – 20. elokuuta (J: 8. elokuuta) 1865 Moskova) oli saksalaissyntyinen venäläinen arkkitehti.

Andrei Stackenschneider opiskeli vuosina 1815–1821 Pietarin taideakatemiassa, jossa hän myöhemmin toimi opettajana ja vuodesta 1844 professorina. Stackenschneider työskenteli vuodesta 1825 lähtien Iisakin kirkon rakennustyömaalla ja vuonna 1833 hänestä tuli keisarillinen hoviarkkitehti. Vuonna 1834 hän sai akateemikon arvonimen.

Stackenschneider on eklektisen arkkitehtuurin edustaja, joka yhdisteli etupäässä renessanssin ja barokin vaikutteita uusrenessanssiksi ja uusbarokiksi. Hänen tärkeimpiä töitään ovat Marian palatsi (1839–1844), Beloselski-Belozerskin palatsi (1846–1848), suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin Nikolajevskin palatsi (Työn palatsi, 1853–1861) ja suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin Mihailovskin uusi palatsi (1857–1861) Pietarissa. Arkkitehti tunnetaan myös mestarillisena sisustussuunnittelijana. Hänen kotinsa oli 1850–1860-luvuilla yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 667–668. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 668. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrei Stackenschneider**.
* Andrei Stackenschneider Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Evelyne Élien** (s. 24. maaliskuuta 1964 Basse-Terre, Guadeloupe) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu ja hän voitti Euroopan mestaruuden 4 × 400 metrin viestijuoksussa.

Élien sijoittui Soulin 1988 olympialaisissa seitsemänneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.29,37 ja karsiutui 400 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 53,36 (alkuerissä hän juoksi ajan 52,90). Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui viestissä viidenneksi Ranskan ennätyksellä 3.25,16 ja karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 53,05 (alkueräaika oli 52,95). Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän osallistui vain viestiin, jossa Ranskan joukkue sijoittui kuudenneksi ajalla 3.27,08. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän juoksi 4 × 400 metrin viestissä kolmannen osuuden ja voitti kultaa Ranskan ennätyksellä 3.22,34. Henkilökohtaisella 400 metrillä hän karsiutui välierissä ajalla 53,05 (alkuerissä hän juoksi ajan 52,54). Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui viestin välierissä ajalla 3.27,11 ja 400 metrin alkuerissä ajalla 53,34. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kahdeksanneksi ajalla 3.28,46.

Sisäratojen MM-kilpailuihin Élien osallistui Sevillassa 1991 sijoittuen 4 × 400 metrin viestissä viidenneksi ajalla 3.34,05.

Evelyne Élien voitti 400 metrin juoksussa Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1990 ja 1995. Hän on pituudeltaan 160-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 50 kiloa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metrin juoksu: 51,52 (1994)
* 800 metrin juoksu: 2.03,45 (1988)

Lähteet
-------

* *Docathlé 2003*, s. 45, 117, 147, 169, 175, 195, 402. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Gitta Sereny** (13. maaliskuuta 1921 Wien, Itävalta – 14. kesäkuuta 2012) oli brittiläinen toimittaja, kirjailija ja historioitsija.

Sereny kirjoitti kuvauksia natsi-Saksasta. Hän haastatteli muun muassa Albert Speeriä ja Franz Stanglia ja kirjoitti heistä kirjoja. Hän kirjoitti myös Mary Bellistä ja niistä kahdesta pojasta, jotka murhasivat James Bulgerin. Paettuaan Itävallasta natsien otettua vallan hän työskenteli pakolaislasten parissa Ranskassa siihen asti kunnes Saksa miehitti maan, jolloin hän pakeni Britanniaan. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli jälleen pakolaisten parissa (YK:lle) miehitetyssä Saksassa. Hän esimerkiksi palautti lapsia, jotka oli kaapattu perheiltään, jotta heistä kasvatettaisiin "arjalaisia". Työ oli hyvin traumaattista, sillä lapset eivät aina enää tunteneet biologista perhettään.

Britanniassa herätti suuttumusta, kun ilmeni, että hän oli maksanut murhaaja Mary Bellille, jotta tämä auttaisi häntä tämän elämäkerran kirjoittamisessa.

Hän oli sukujuuriltaan unkarilainen. Ludwig von Mises oli hänen isäpuolensa.

Teokset
-------

* The Case of Mary Bell: A Portrait of a Child Who Murdered (1972, 2. p. 1995)
* Into That Darkness: from Mercy Killing to Mass Murder, a study of Franz Stangl, the commandant of Treblinka (1974, 2. p. 1995)
* The Invisible Children: Child Prostitution in America, West Germany and Great Britain (1984)
* Albert Speer: His Battle with Truth (1995)
* Cries Unheard: The Story of Mary Bell (1998)
* The German Trauma: Experiences and Reflections, 1938–2001 (2002)

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Stig Dagermanin palkinto, 2002

Lähteet
-------

1. ↑  Obituaries: Gitta Sereny *The Telegraph*.  18.6.2012. Viitattu 20.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BBC elämäkerta
* Spike Magazine haastattelu
* Guardian
* Teoksen Albert Speer: His Battle with Truth esittely Foreign Affairs -lehdessä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Verity Lambert** (27. marraskuuta 1935 Lontoo, Iso-Britannia – 22. marraskuuta 2007) oli brittiläinen televisiotuottaja.

Aikaisemmin muun muassa sihteerinä Granada Televisionilla työskennellyt Lambert siirtyi BBC:lle vuonna 1963, jossa hän sai tuotettavakseen *Doctor Whon*, jota hän tuotti sarjan kolme ensimmäistä kautta. Tuolloin hän oli yksi nuorimmista BBC:n draamatuottajista ja ainoa nainen. Doctor Whon jälkeen Lambert oli käynnistämässä televisiosarjoja *The Newcomers* ja *Adam Adamant Lives!*. BAFTA-palkinnon hän sai vuonna 1969 W. Somerset Maughamin novellien filmatisoinnista. Muita Lambertin tuottamia televisiosarjoja ovat muun muassa *Minder* (1979–1994) ja *Jonathan Creek – illuusioiden mestari* (1997–2004). Oman tuotantoyhtiönsä Cinema Verityn hän perusti 1985.

Lambert tuotti myös elokuvia. Niiden joukkoon kuuluu muun muassa *Huuto pimeydestä* (1988).

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Dickinson: Lambert, Verity The Museum of Broadcast Communications.  Arkistoitu 5.8.2012. Viitattu 20.10.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Obituaries: Verity Lambert  24.11.2007. Times Online. Viitattu 20.10.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Verity Lambert Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Verity Lambert Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Tero Mikael Ojala** (s. 12. toukokuuta 1986 Lohtaja) on suomalainen kymmenottelija. Hän edustaa Lohtajan Veikkoja. Häntä on valmentanut vuodesta 2004 lähtien Harri Yli-Kotila, jota ennen häntä valmensi Kimmo Ojala.

Ojala edusti Suomea alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003, jolloin hän sijoittui keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 65,36 oltuaan karsinnan kahdeksas tuloksella 70,22.

Ojala voitti kultaa Kalevan kisoissa 2009 oteltuaan ennätyspisteensä 7648. Hän oli hopealla 2008, jolloin hän otteli 7381 pistettä. Kalevan kisoissa 2013 hän sai pronssia pistein 7172. Ojala voitti sisäratojen SM-kultaa 2012 oteltuaan seitsenottelussa pisteet 5360. SM-pronssia hän on saanut vuosina 2009 pistein 5438 ja 2013 tuloksella 5243.

Ennätykset
----------


|  |  |
| --- | --- |
| 
**Ulkoradoilla**
* 100 m 11,38 (2009)
* 150 m 16,89 (2009)
* 200 m 22,61 (2009)
* 400 m 50,20 (2009)
* 1 500 m 4.33,30 (2007)
* 110 m aidat 15,49 (2014)
* Korkeus 191 (2004)
* Seiväs 490 (2009)
* Pituus 703 (2009)
* Kuula 14,15 (2009)
* Kiekko 45,21 (2014)
* Keihäs 70,04 (2007)
* 10-ottelu 7648 (2009)

 | 
**Sisäradoilla**
* 60 m 7,20 (2009)
* 1000 m 2.48,93 (2009)
* 1000 m (ylipitkä) 2.47,89 (2006)
* 60 m aidat 8,57 (2012)
* Korkeus 192 (2008)
* Seiväs 484 (2005)
* Pituus 693 (2005)
* Kuula 14,29 (2009)
* Keihäs 64,68 (2006)
* 7-ottelu 5438 (2009)

 |

Lähteet
-------

* Tero Ojala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Ville Herrala** (s. 1979) on suomalainen basisti, joka on opiskellut Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla vuodesta 2000 opettajinaan mm. Ape Anttila, Christian Spering, Scott Colley, Palle Danielsson ja Matt Penman. Hän opiskeli 2002–2003 Göteborgissa Anders Jorminin johdolla. Herrala valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2010.

Herrala alkoi soittaa pianoa 7-vuotiaana. Hän vaihtoi kaksi vuotta myöhemmin klassiseen kitaraan, jota opiskeli Turun konservatoriossa opettajanaan Marianne Gardberg. 13-vuotiaana Herrala aloitti bassokitaraopinnot Jan Engblomin johdolla. Klassinen kitara vaihtui 16-vuotiaana kontrabassoon, jota hänelle opetti Olli Lehtinen. Kontrabassosta tuli sittemmin Herralan pääsoitin.

Herrala soittaa/on soittanut useissa suomalaisissa yhtyeissä, mm. PLOP, Innanen 10+, Jukka Eskola Soul Trio +1, Jukka Perko Jazztet, Attacus, Lightboxer, Valtteri Pöyhönen Nonet, Sami Pitkämön Orkesteri, Jukka Eskola Orquesta Bossa, Teemu Viinikainen Trio, Esa Pietilä Trio, Tokka, Mikko Hassinen Muuntaja, Ahava, Joonatan Rautio Trio, Aleksi Ahoniemi Quartet, Reactor-5, Teemu Mattsson Quintet, Korma, Piirpauke, Jukka Perkon Viisikko ja U-Street All Stars. Hän on esiintynyt mm. Benny Golsonin, John Tchicain, Joshua Redmanin, Jerry Bergonzin, Uri Cainen, Jim Blackin, Ben Monderin, Phil Markowitzin ja Cuong Vu:n kanssa.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**POIS-oireyhtymä** on yleistilaa heikentävä syndrooma, joka ilmenee orgasmin jälkeen esiintyvänä oireiluna. Oireiden kesto voi vaihdella muutamasta tunnista useisiin päiviin. Oireyhtymän nimi on kirjainlyhenne englannin kielen sanoista *postorgasmic illness syndrome* (suom. *orgasmin jälkeisen sairauden syndrooma*). Ilmiö kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 2002.

Oireet
------

Oireet ilmaantuvat tavallisesti puolen tunnin kuluessa orgasmista ja katoava muutamassa päivässä.

Syndrooman oireet voivat olla fyysisiä tai psyykkisiä taikka molempia. Yleisiä psyykkisiä oireita ovat kognitiivinen häiriötila, voimakas vaivaantuneisuus, ärtyisyys, ahdistuneisuus, tarve vapautua ahdistuksesta, herkkyys hermojärjestelmälle stressiä aiheuttaville asioille (kuten kylmyydelle), alakulo sekä vaikeudet kommunikoinnissa, keskittymisessä, vuorovaikutuksessa, sanojen muistamisessa sekä informaation lukemisessa ja muistamisessa. Fyysisiä oireita ovat väsymys, päänsärky, lihassärky sekä flunssan tai allergian kaltaiset oireet kuten aivastelu, silmien kutina ja nuha. Osa potilaista myös tuntee voimakasta kuumotusta.

Oireyhtymää sairastavat ryhtyvät helposti välttämään seksiä, erityisesti orgasmia, tai ajoittamaan sen niin, että voivat levätä ja palautua usean päivän ajan sen jälkeen.

Diagnoosi
---------

Oireyhtymä diagnosoidaan herkästi virheellisesti psykologisista tekijöistä johtuvaksi tai hypokondriaksi. Elimistön vähäisellä progesteronimäärällä arvellaan olevan osuutta syndroomaan. Myös vähäistä testosteronia, runsasta kortisolia, aivolisäkkeen kasvaimia ja turkkilaiseksi satulaksi kutsuttavan pääkallon painauman osittaista tyhjyyttä pidetään mahdollisina aiheuttajina.

Hoito
-----

Syndroomaa 27 vuotta sairastanut potilas parani täydellisesti 5–10 milligramman annoksilla noretisteronia, jota annettiin puolta tuntia ennen orgasmia ja muutaman minuutin aikana sen jälkeen.

Epidemiologia
-------------

POIS-oireyhtymää sairastavien todennäköisenä määränä pidetään 0,25–1 prosenttia väestöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Waldinger MD, Schweitzer DH (2002). "Postorgasmic illness syndrome: two cases". *J Sex Marital Ther* **28** (3): 251–5. doi:10.1080/009262302760328280. PMID 11995603.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Dexter S (2010). "Benign coital headache relieved by partner’s pregnancies with implications for future treatment". *British Medical Journal*.  (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Richard Balon, R. Taylor Segraves (2005). *Handbook of sexual dysfunction*. Informa Health Care. ISBN 9780824758264. Viitattu 2009-05-11.  (englanniksi)
4. ↑  Post Orgasmic Illness Syndrome (POIS) *The Naked Scientists*.  2010. Viitattu 7.10.2015. (englanniksi)
5. ↑  Rasmussen BK, Olesen J (1992). "Symptomatic and nonsymptomatic headaches in the general population.". *Neurology* **42** (6): 1225–31. PMID 1603351.  (englanniksi)
**Bernd Jakubowski** (10. joulukuuta 1952 Rostock – 25. heinäkuuta 2007) oli itäsaksalainen jalkapallomaalivahti.

Jakubowskin ura alkoi Hansa Rostockissa. Hän siirtyi Dynamo Dresdeniin 1977 ja pelasi seurassa uransa loppuun asti voittaen liigamestaruuden kahdesti ja cupin kolmesti. Jakubowski edusti seuraa 183 liiga- ja 31 eurocupottelussa. Jakubowski voitti DDR:n maajoukkueessa hopeaa Moskovan olympialaisissa 1980.

Pelaajauran päättymisen jälkeen Jakubowski työskenteli Dynamo Dresdenissä muun muassa urheilutoimenjohtajana ja apulaisvalmentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dynamo Torwart-Legende Bernd Jakubowski verstorben  25.7.2007. Dynamo Dresden.  Arkistoitu 8.8.2007. Viitattu 25.4.2010. (saksaksi)
2. ↑  Bernd Jakubowskin olympiatilastot sports-reference.com.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 25.4.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Wallace E. Wingert** on (s. 6. toukokuuta 1961 Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.

Ura
---

Wingert kiinnostui esiintymisestä nuorella iällä ja työskenteli 16-vuotiaasta lähtien radiojuontajana. Huonon palkan vuoksi Wingert muutti vuonna 1987 Los Angelesiin, jossa hän sai töitä Westwood One -radioasemalta. Samalla Wingert työskenteli viikonloppuisin jazz painotteisessa radioasemassa The Wave. Vuonna 1989 hän jätti Westwood Onen työskennelläkseen täysipäiväisesti The Wavessa. Neljän vuoden jälkeen Wingert päätti jättää radiossa työskentelemisen ja päätti pyrkiä työskentelemään näyttelemisen ja laulamisen parissa.

Vuonna 1993 hän teki ensimmäisen näytelmäroolinsa televisiosarjassa *Murphy Brown* ja kolme vuotta myöhemmin Wingert vieraili sarjassa *Saved by the Bell: The New Class*. Ääninäytteleminen vei kuitenkin suuremman kiinnostuksen vuonna 1997, jolloin hän äänitti muutamia rooleja *Herc’s Adventures* videopeliin. Sitä ennen Wingert äänitti useita sivurooleja vuonna 1990 *The Secret of Monkey Island* -videopeliin. Sittemmin videopelien ohella Wingert on tehnyt äänirooleja niin animaatiosarjoihin kuin näytelmäsarjoihin. Hän oli muun muassa *Power Rangers in Spacessa* ja *Power Rangers Lost Galaxyssa* Psycho Bluen äänenä. Ensimmäinen animaatiorooli oli *Angry Beavers*, jossa Wingert teki sivurooleja vuosina 1998-1999. 2000-luvulla hän ryhtyi tekemään myös dubbauksia animesarjoihin, kuten *Transformers: Robots in Disguise*, *Digimon*, *Naruto* ja *Bleach*. Wingertillä oli myös pieniäänirooli elokuvassa *Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla*. Vuosina 2001-2006 hänellä oli säännöllinen vierailevarooli Nickelodeonin animaatiosarjassa *Invader Zim*. Wingert on tehnyt myös useita sivurooleja animaatiosarjaan *Family Guy* vuosina 1999-2009, jossa hän muun muassa toimi Austin Powersin äänenä. Wingert oli Arvuuttajan äänenä *Batman: Arkham Asylum* videopelissä vuonna 2009. Wingert uusii roolinsa pelin jatko-osassa *Batman: Arkham City*.

Wingert on toiminut myös kuuluttaja äänenä, sekä eri sketseissä äänenä *The Jay Leno Show*’ssa vuodesta 2009 lähtien.

Lähteet
-------

1. ↑  Wally Wingert Biography (Arkistoitu – Internet Archive) *Wally Wingert* Viitattu 28.10.2009 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Jacques Landriault** (23. syyskuuta 1921 Alfred, Ontario – 6. marraskuuta 2017 Ottawa, Ontario) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. helmikuuta 1947 ja nimitettiin Alexandria-Cornwallin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cadin titulaaripiispaksi 15. toukokuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Rosario L. Brodeur ja Maxime Tessier.

Landriault sai 27. toukokuuta 1964 nimityksen Hearstin ja 24. maaliskuuta 1971 Timminsin piispaksi. 24. maaliskuuta 1971 hänet nimitettiin myös Hearstin apostoliseksi hallitsijaksi, jonka tehtävistä hän erosi 8. helmikuuta 1973. Hän erosi myös Timminsin hiippakunnan johdosta 13. joulukuuta 1990.

Landriault osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Monseigneur Jacques Landriault Maison funéraire Lessard-Stephens Funeral Home.  Arkistoitu 8.11.2017. Viitattu 8.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Jacques Landriault