recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Teodor Carl (Karl) Josef Hästesko af Målagård** (28. syyskuuta 1817 Lemu – 12. heinäkuuta 1878 Naantali) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Hästeskon vanhemmat olivat everstiluutnantti Bernt Fredrik Hästesko af Målagård ja Brita Carolina von Willebrand. Hästesko tuli ylioppilaaksi Turussa 1834, seuraavana vuonna hänet ylennettiin porte-épée-vänrikiksi 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonassa ja vuonna 1837 vänrikiksi, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Velikije Lukin jääkärirykmenttiin. Hästesko ylennettiin 1838 aliluutnantiksi ja siirrettiin seuraavana vuonna Galitšin jääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni 1840 ja sai siirron 2. tarkk’ampujapataljoonaan 1844. Alikapteeniksi Hästesko ylennettiin 1845, kapteeniksi 1850 ja majuriksi 1855, jolloin hänet siirrettiin 3. reservitarkk’ampujapataljoonaan. Seuraavana vuonna Hästesko määrättiin 2. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja vuonna 1857 4. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Everstiluutnantiksi Hästesko yleni 1861. Vuonna 1863 hänestä tuli ensin 10. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentaja ja sitten Viipurin jalkaväkirykmentin komentaja. Hänet ylennettiin everstiksi 1864, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1871. Kultarannan kartanon Naantalissa omistanut Hästesko edusti sukuaan valtiopäivillä 1863–1864 ja 1872.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Teodor Karl Josef Hästesko (Viitattu 10.4.2020)
2. 1 2  Teodor Carl Josef Hästesko af Målagård *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 10.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Hervé Vilard
**René Paul Hervé Villard** (s. 24. heinäkuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen laulaja, joka tunnetaan pseudonyymillä **Hervé Vilard**.

Elämäkerta
----------

René Villard kasvoi lapsuutensa ja nuoruutensa orpokodissa sekä useissa sijoituskodeissa, kunnes Daniel Cordier, taidekauppias ja ranskalainen historioitsija adoptoi hänet, joskin vasta aikuisiän saavuttaneena. 

Vilard tunnetaan parhaiten laulustaan "Capri, c’est fini", joka oli omana aikanaan todella suosittu. Hänen muita menestyksiään ovat olleet "Fais la rire", "Champagne", "Va pour l'amour libre", "T’es pas Dietrich", "La Vie est belle, le Monde est beau", "Rêveries", "Je l'aime tant", "Sayonara", "Mourir ou vivre" ja eritoten kolme ääniettä, jotka hänelle teki italialainen Toto Gutugne: "Nous", "Reviens" ja "Méditerranéenne".

Vuonna 1967 Hervé Vilard oli ensimmäinen ranskalainen laulaja joka tuli ulos kaapista ja kertoi avoimesti homoseksuaalisuudestaan.

Suuren kohun Ranskassa aikaansai hänen vuonna 1990 esittämänsä ja levyttämänsä laulu "L’Amour défendu", jossa puolustettiin voimakkaasti oikeutta seksiin ilman kondomia. 

Useat tunnetut musiikintekijät ovat tehneet hänelle musiikkia, kuten Didier Barbelivien, Michel Fugain, Danyel Gérard ja Jacques Revaux. Hän on niin ikään esittänyt useiden tunnettujen ranskalaisten runoilijoiden tekstejä. Näiden joukossa ovat esimerkiksi Louis Aragon, Marguerite Duras, Maurice Fanon, Eugène Ionesco, Jacques Prévert, Bernard Dimey ja Jean Genet.

Diskografia
-----------

* Simplement (2002)
* Cri du Cœur (2004)
* Tout Simplement (1997)
* L'amour défendu (1990)
* Le vin de Corse (1986)
* Ensemble (1983)

Bibliografia
------------

* L'Âme seule. Pariisi : Fayard, 2005, 384 p. ISBN 2-213-62500-X
* Le bal des papillons / yhteistyössä Jean-François Kervéanin kanssa. Pariisi : Fayard, 2007, 310 s. ISBN 978-2-213-63071-7

Lähteet
-------

1. ↑  ComingOut.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* ComingOut-sivusto

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Mihail Grigorjevitš Možgin** (ven. Михаил Григорьевич Можгин; 12. heinäkuuta 1890 – 22. huhtikuuta 1929) oli yksi ensimmäisistä udmurttilaisista runoilijoista.

Možgin syntyi nykyisen Tatarstanin Bavlyn piirin Potapovo-Tumbarlan kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1906 hän valmistui Birskin opettajaseminaarista ja toimi sen jälkeen opettajana kotiseudullaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän kansalaissotaan. Palattuaan kotiin vuonna 1923 hän jatkoi työskentelyään opettajana.

Možgin toimi udmurttien kansanperinteen kerääjänä, kääntäjänä ja julkaisijana. Kansanperinteen pohjalta hän laati vuonna 1909 julkaistun balladin *Begloi* (suom. *Karkuri*), jota pidetään yhtenä ensimmäisistä udmurtinkielisistä kaunokirjallisista teoksista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pisateli Udmurtii: Biobibliografitšeski spravotšnik*, s. 293–294. Iževsk: Udmurtija, 1989. ISBN 5-7659-0131-X.
2. ↑  Domokos, Péter: *Itäisten suomalais-ugrilaisten kansojen kirjallisuudesta*, s. 65. Porvoo: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983. ISBN 951-717-305-9.
**Mihail Petrovitš Petrov** (ven. Михаил Петрович Петров; 21. marraskuuta 1905 – 29. marraskuuta 1955) oli 1940–1950-lukujen merkittävin udmurttikirjailija.

Mihail Petrov syntyi köyhän talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Jelabugan piirin Monaševon kylässä. Valmistuttuaan vuonna 1923 neuvostopuoluekoulusta hänet lähetettiin Uljanovskin sotakouluun. Vuosina 1926–1932 hän työskenteli Udmurtian GPU:ssa. Myöhemmin hän toimi Udmurt kommuna ja *Molot* -lehtien toimittajana, osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian kirjakustantamossa, kirjailijaliitossa sekä Molotin toimittajana. Petrov oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1934 ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1944.

Petrovin ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät Gudyri-lehdessä vuonna 1928. 1930-luvulla hän kirjoitti kansalaislyriikkaa, julkaisi kolme kansanlaulukokoelmaa ja laati myös itse lyyrisiä lauluja. Vuonna 1945 hän kirjoitti rakkauden kauneudesta ja traagisuudesta kertovan runoelman *Italmas*, jonka pohjalta G.M. Korepanov-Kamski sävelsi ensimmäisen udmurttilaisen baletin. Kirjailijan tärkein proosateos on vuonna 1954 ilmestynyt romaani *Vuž Multan* ("Vanha Multan"). Sen aiheena on 1800-luvun lopussa udmurtteja vastaan käyty rituaalinomainen oikeusjuttu, Dreyfusin tapauksen venäläinen muunnelma, joka aikanaan herätti suurta huomiota Venäjän sivistyneistön keskuudessa.

Suomennettu teos
----------------

* *Viisi urheaa*. Teoksessa *Murskautuneet tähdet: udmurtialaisia novelleja*. Toimittanut ja suomentanut Esa-Jussi Salminen. Kemi: Atrain & Nord, 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pisateli Udmurtii: Biobibliografitšeski spravotšnik*, s. 314–318. Iževsk: Udmurtija, 1989. ISBN 5-7659-0131-X.
2. ↑  Domokos, Péter: *Itäisten suomalais-ugrilaisten kansojen kirjallisuudesta*, s. 73–76. Porvoo: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1983. ISBN 951-717-305-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Mihail Petrov Udmurtian valtionyliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lina Neidestam** (s. 22. huhtikuuta 1984 Södertälje) on ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja.

 *Zelda 2 - Kampen fortsätter* (Albumi vuodelta 2012)
Neidestam opiskeli sarjakuvan tekemistä Malmön sarjakuvakoulussa. Tämän lisäksi hän on opiskellut erilaisia taidealan ja etnologian opintoja muun muassa Tukholmassa ja Göteborgissa. Vuonna 2007 Neidestam kehitteli "tyttösarjakuvan" nimeltään *Zelda*, josta tuli pian menestys kotimaassaan. Piirtäjän mukaan Zelda on superfeministi, joka ei kuitenkaan onnistu elämään niin kuin opettaa. Ruotsissa ja Norjassa *Zelda* ilmestyy useissa sanomalehdissä ja siitä on julkaistu kokoelma-albumeita. Suomessa *Zelda* ilmestyi ensimmäisenä *Aamulehdessä* vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Sihto,Juha: Zelda tuo tyttöenergiaa sarjakuvasivuille.  *Aamulehti*, 27.11.2019, s. B11.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lina Neidestam** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Marquis Dendy** (s. 17. marraskuuta 1992 Middletown, Delaware) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä ja kolmiloikassa. 191 senttimetriä pitkän ja 75 kilogrammaa painavan Dendyn valmentajana toimii Mike Holloway.

Ura
---

Dendy oli mukana pituushypyssä vuoden 2013 MM-kilpailuissa Moskovassa, jossa hän jäi kuitenkin karsintaan. Vuonna 2015 Dendy voitti Yhdysvaltain mestaruuden pituushypyssä liian suureen myötätuuleen hypätyllä tuloksella 868, joka oli pisin pituushyppytulos viiteen vuoteen. Saman vuoden MM-kilpailuissa Dendy kuitenkin epäonnistui jääden finaalin ulkopuolelle sekä kolmiloikassa että pituushypyssä. Vuoden 2016 sisäratojen MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa pituushypystä tuloksella 826. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän sai pronssia Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 tuloksella 842. Hän voitti pituushypyn Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian -mestaruuden Torontossa 2018 tuloksella 829. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Hän saavutti pronssia Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 tuloksella 827. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 802.

Sallituissa olosuhteissa Dendy on hypännyt parhaimmillaan 842. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on 17,50.

Ennätykset
----------

### Ulkoradoilla

* pituushyppy: 842 cm (Eugene 2016)
* kolmiloikka: 17,50 m (Eugene 2015)

### Sisäradoilla

* pituushyppy: 842 cm (Birmingham 2018)
* kolmiloikka: 17,37 m (Fayetteville 2015)

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Marquis Dendy Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  On scene of U20 triumph, Wang wins senior world long jump title in Oregon  17.7.2022. World Athletics. Viitattu 17.7.2022.
5. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Esa Kalervo Maaranen** (27. elokuuta 1953 Lauritsala – 13. elokuuta 2023 Tampere) oli suomalainen *Aamulehden* pitkäaikainen urheilutoimittaja.

Maaranen valmistui historianopettajaksi Tampereen yliopistosta. Hän tuli *Aamulehteen* kesätoimittajaksi 1979 ja vakinaiseksi toimittajaksi 1983. Maaranen oli työssä *Aamulehden* urheilutoimituksessa vuoteen 2017 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hän kirjoitti *Aamulehteen* vielä eläkkeellä ollessaan, ja viimeisen Kuninkuusraveja käsitelleen juttunsa hän kirjoitti *Aamulehteen* 6. elokuuta 2023, viikkoa ennen kuolemaansa.

Maaranen oli Tampereen urheilutoimittajien kerhon puheenjohtajana 1995–2023, ja hän toimi myös 1980- ja 1990-luvuilla kerhon varapuheenjohtajana, rahastonhoitajana ja sihteerinä. Suomen urheilutoimittajien liitossa Maaranen oli liiton hallituksen jäsenenä 1995–2008, varapuheenjohtajana 2002–2004 ja puheenjohtajana 2004–2008. Maaranen sai Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin vuonna 2021. Hänet palkittiin Urheilutoimittajain liiton kultaisella ansiomerkillä, ja hänestä tuli liiton kunniajäsen vuonna 2016.

Maaranen harrasti nuorempana koripalloa, jalkapalloa ja jääkiekkoa. Myöhemmin hän pelasi golfia ja voitti muun muassa Suomen urheilutoimittajien mestaruuden.

Esa Maaranen kuoli 69-vuotiaana elokuussa 2023 Hatanpään sairaalassa Tampereella.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Aamulehti* 20.8.2023, s. B15.
2. 1 2 3 4 5  Aamulehden pitkäaikainen urheilutoimittaja Esa Maaranen kaatui saappaat jalassa, Aamulehti 28.8.2023
3. 1 2 3 4  Aamulehden pitkäaikainen urheilutoimittaja Esa Maaranen on kuollut, Aamulehti 15.8.2023
**Žibuoklė Martinaitytė-Rosaschi** (s. 1973 Leningrad) on liettualainen säveltäjä.

Martinaitytė opiskeli aluksi Juozo Naujalio muzikos gimnazijassa Kaunasissa ja jatkoi sitten sävellysopintoja Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiassa vuosina 1991–1993 Bronius Kutavičiuksen sekä vuosina 1993–1997 Julius Juzeliūnaksen johdolla. Hän osallistui myös monille ulkomailla järjestetyille kursseille, kuten Darmstadtin uuden musiikin kesäkursseille Saksassa vuonna 1998. Martinaitytė voitti vuonna 2010 parhaan orkesteriteoksen palkinnon teoksella *Thousand Doors to the World* Liettuan säveltäjäliiton järjestämässä sävellyskilpailussa. Hän on tullut useassa muussakin yhteydessä Liettuan säveltäjäliiton palkitsemaksi ja saanut muitakin palkintoja. Esimerkiksi vuonna 2020 hänelle myönnettiin sekä Liettuan kansallinen kulttuuri- ja taidepalkinto että Guggenheim-stipendi.

Martinaitytė on säveltäjänä ollut aktiivisin kamarimusiikin parissa. Hän on suosinut epätavallisia instrumentaatioita, joissa korostuvat matalan rekisterin äänet. Hän on teoksissaan myös haastanut soitinten teknisiä rajoja. Maita, joissa Martinaitytėn tuotantoa on esitetty, ovat olleet Liettua, Suomi, Venäjä, Ukraina, Puola, Saksa, Itävalta, Ranska ja Yhdysvallat. Aloitettuaan uransa Euroopassa säveltäjä on asettunut New Yorkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  ŽIBUOKLĖ MARTINAITYTĖ Music Information Centre Lithuania
2. 1 2 3  ZIBUOKLE MARTINAITYTE (Arkistoitu – Internet Archive) New Music USA
3. ↑  Žibuoklė Martinaitytė’s Album Released by Ondine Is an Expression of Longing for Normality Music Information Centre Lithuania
4. ↑  Nykysäveltäjien kavalkadi Iitin musiikkijuhlilla ensi… *iittifestival.fi*. Viitattu 21.9.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kontra-amiraalia. Samannimisestä valtiopäivämiehenäkin toimineesta pankinjohtajasta on eri artikkeli.*
Axel Fredrik Boije af Gennäs (1880-luvun loppu)
**Axel Fredrik Boije af Gennäs** (21. kesäkuuta 1828 Tyrväntö – 18. maaliskuuta 1903 Le Cannet, Ranska) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali ja vapaaherra.

Boijen vanhemmat olivat tullitarkastaja, hovineuvos, vapaaherra Johan Fredrik Boije af Gennäs ja vapaaherratar Augusta Christina Maria Rotkirch ja puoliso vuodesta 1882 Eugenie Dasjkova. Boije suoritti Pietarin merikadettikoulun 1840–1844. Vuosina 1845–1851 hän purjehti Itämerellä linjalaivoilla Lefort, Orjol, Rossija ja Konstantin, samoin kuin fregatti Prosperinilla sekä kuunari Strelalla ja luggeri Oranienbaumilla. Hänet ylennettiin midshipsmaniksi 15. meriekipaasiin syksyllä 1848 ja luutnantiksi joulukuussa 1850. Huhtikuussa 1854 hänet komennettiin palvelukseen 2. tykkikutteriprikaatiin.

Krimin sodan alussa Boije komennettiin Poriin valvomaan viidentoista uuden tykkiveneen rakentamista, minkä jälkeen hän oli mukana sen soutulaivaston risteilyillä, joka upotti elokuussa 1854 neljä englantilaista höyryvenettä Porin edustalla. Boije kuljetti höyrykuunari Sterljadin Turusta Kronstadtiin ja risteili sillä Kronstadtin ja Pietarin välillä 1855. Heinäkuussa 1856 hänet nimitettiin suuriruhtinas, kenraaliamiraali Konstantin Nikolajevitšin adjutantiksi, missä tehtävässä hän toimi nimellisesti vuoteen 1881 saakka. Vuonna 1856 Boije komennettiin myös merenmittaustehtäviin Suomeen, seuraava vuonna hän palveli korvetti Bajanin vanhimpana upseerina. Vuonna 1858 Boije komennettiin englantilaiset höyrylaivat Agamemnon, Niagara, Valorous ja Gorgo käsittäneeseen eskaaderiin, jonka tehtävänä oli laskea lennätinkaapeli Irlannin ja Yhdysvaltojen välille.

Boije sai ylennyksen kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1859 ja purjehti fregatti Olegin vanhimpana upseerina Kronstadtista Välimerelle 1860–1861. Maaliskuussa 1863 hänet siirrettiin palvelukseen 3. meriekipaasiin, vuosiksi 1865–1866 hänet komennettiin Venäjän meriasiamiehen adjutantiksi Englantiin ja Ranskaan. Boije ylennettiin 2. luokan kapteeniksi tammikuussa 1866, 1. luokan kapteeniksi tammikuussa 1870 ja kontra-amiraaliksi syyskuussa 1881. Hän sai eron sotapalveluksesta sairauden takia lokakuun alussa 1881.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Boije af Gennäs, Axel Fredrik *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
Kenraali **Andrés Rodríguez Pedotti** (19. kesäkuuta 1923 – 21. huhtikuuta 1997) oli Paraguayn presidentti 3. helmikuuta 1989 – 15. elokuuta 1993. Hän tuli valtaan pitkäaikaisen diktaattori Alfredo Stroessnerin vallasta poistaneessa kaappauksessa.

Rodríguez opiskeli sotilaskoulussa Asunciónissa, josta valmistui 1942. Hänest tuli eversti 1964 ja kenraali 1970. Hän kuului Colorado-puolueen perinteiseen siipeen ja oli Stroessnerin läheinen luotettu ja ystävä. Hän keräsi suuren omaisuuden salakuljetuksella ja huumekaupalla.

Monien hämmästykseksi Rodríguez aloitti 2. helmikuuta 1989 vallankaappauksen maata 35 vuotta hallinnutta Stroessneria vastaan katolisen kirkon ja Yhdysvaltain, joka ei pitänyt Stroessneria enää tärkeänä kommunismin vastaisena liittolaisena, tuella. Kaappaus onnistui ja Stroessner pakeni Brasiliaan.

Rodríguez lakkautti kuolemanrangaistuksen, päätti sotatilalain, jonka alaisuudessa Stroessner oli hallinnut, salli oppositiopuolueet ja vangitsi eräitä Stroessnerin hallituksen jäseniä. 1. toukokuuta 1989 järjestetyissä monipuoluevaaleissa Rodríguez sai 74 % äänistä, mikä jatkoi Colorado-puolueen valta-asemaa maassa.

Rodríguezin hallitus teki uusliberaaleja uudistuksia ja ehdotti vapaakauppa-alueen luomista Argentiinan, Brasilian ja Uruguayn kanssa. 20. kesäkuuta 1992 otettiin käyttöön uusi perustuslaki, joka korvasi Stroessnerin-aikaisen. Vuonna 1993 syöpää sairastava Rodríguez luopui presidentinvirasta ja jäi eläkkeelle armeijasta asettuen elinikäiseksi senaattoriksi. Hän kuoli 1997 Methodist Hospitalissa New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Andrés Rodríguez Pedotti Encyclopedia Britannica. Viitattu 25.11.2013.

Paraguayn lippuParaguayn presidentti
C.A. López | F.S. López | Machain\* | Rivarola | Jovellanos\* | Gill | Uriarte | Bareiro | Caballero | Escobar | J.G. González | M. Morínigo\* | Egusquiza | Aceval | Carvallo\* | Escurra | Gaona\* | Báez\* | Ferreira | González Navero\* | Gondra | Jara\* | Rojas\* | Peña\* | González Navero\* | Schaerer | M. Franco | Montero\* | Gondra | Eus. Ayala\* | El. Ayala\* | Riart\* | El. Ayala | Guggiari | Eus. Ayala | R. Franco\* | Paiva | Estigarribia | H. Moríñigo | Frutos\* | J.N. González | Rolón\* | Molas | Chaves | Romero\* | Stroessner | Rodríguez | Wasmosy | Cubas | González Macchi | Duarte | Lugo | F. Franco | Cartes  
\* *väliaikainen tai toimessa*



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Sierraleonelainen keittiö** seuraa tyyliltään muiden länsiafrikkalaisten ruokien tapaa. Syödyin ruoka Sierra Leonessa on riisi, jota tavallisesti tarjoillaan jokaisen ruoan yhteydessä ja jota pidetään niin perinteisenä osana maan ruokakulttuuria, etteivät sierraleonelaiset pidä ateriaa valmiina ilman sitä. Toinen suosittu ruoka on maniokki, jota murskataan fufuksi. Maniokinlehdistä tehdään kasvispataruokaa. Palmuöljyä sekä pähkinöitä syödään myös laajalti. Vaikka jamssia löytyy Sierra Leonessa, se ei kuitenkaan ole niin iso osa maan ruokakulttuuria kuin muissa Länsi-Afrikan maissa.

Tavallisesti syötyjä lihoja ovat muun muassa vuohen ja kanan liha sekä naudanliha.

Pataruoat
---------

Pataruoat ovat keskeinen osa Sierra Leonen ruokakulttuuria ja maapähkinästä tehtyä pataruokaa on kutsuttu maan kansallisruoaksi. Kyseinen pataruoka koostuu kanasta ja vihanneksista, jotka maustetaan pähkinöillä kuten cashew-pähkinöillä tai maapähkinöillä. Sitä tarjoillaan usein isona ateriana perheille. 

Maniokinlehdet ovat tärkeä ainesosa sierraleonelaisessa ruoassa. Maniokkia pidetään niin sanottuna rahakasvina erityisesti sherbrojen keskuudessa. Ruokaa valmistaessa maniokinlehdet ensiksi pestään, minkä jälkeen ne murskataan joko hienosti tai morttelin kanssa. Tämän jälkeen ne silputaan ennen keittämistä, minkä jälkeen lehdet lisätään palmuöljyn kanssa tehtyyn palaver-kastikkeeseen ja sekoitetaan muiden ainesosien, kuten sipulien, pippurin, kalan, lihan tai vihannesten, kanssa, jolloin pataruoka on valmis. Tämä kyseinen pataruoka on sierraleonelaisten suosikkia niin kotona kuin ulkomaillakin. Palmuöljyn sijaan voidaan käyttää myös kookosöljyä antaakseen aterialle aistikkaamman maun.

Katso myös
----------

* Afrikkalainen keittiö

Lähteet
-------

* LeVert, Suzanne: *Cultures of the World: Sierra Leone*. Marshall Cavendish, 2007. Google-kirjat. (englanniksi)
* Albala, Ken: *Food Cultures of the World Encyclopedia*. ABC-CLIO, 2011. Google-kirjat. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Albala 2011, s. 162.
2. 1 2 3  LeVert 2007, s. 129.
3. ↑  Albala 2011, s. 164.
4. 1 2 3  Osseo-Asare, Fran: *Food Culture in Sub-Saharan Africa*. Greenwood Publishing Group, 2005. ISBN 0-313-32488-3. (englanniksi)
5. ↑  In Hopes of Constructing a Cassava Plant in Sierra Leone *Bread and Water for Africa*.  22.6.2016.  Arkistoitu 2.8.2017. Viitattu 23.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sierraleonelainen keittiö** Wikimedia Commonsissa
**Erik (Ericus) Brunnius** (1. lokakuuta 1706 Alatornio – 25. lokakuuta 1783 Alatornio) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja luonnontutkija.

Brunniuksen vanhemmat olivat Ylitornion kirkkoherra Erik Brunnius (1660–1741) ja Barbara Björn. Hän kävi Härnösandissa triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1722. Brunnius valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian maisteriksi 1731 ja hänet vihittiin papiksi Uppsalassa samana vuonna.

Brunnius toimi vuodesta 1731 isänsä apulaisena Ylitorniossa. Hänestä tuli Ylitornion kirkkoherra isänsä jälkeen 1741 ja Alatornion kirkkoherraksi hänet valittiin 1762. Brunnius sai rovastin arvon 1760. Hän oli valtiopäivämiehenä vuosina 1751–1752 ja 1760–1762.

Brunnius kirjoitti latinankielisen maisterinväitöskirjansa Tornion ja sen lähipitäjien historiasta. Väitöskirja on myöhemmin käännetty ruotsin ja suomen kielelle. Brunnius avusti vuosina 1736–1737 Tornionjokilaaksossa astemittauksia tehnyttä ranskalaisen Pierre Louis Moreau de Maupertuis’n johtamaa retkikuntaa ja hän teki myös itse luonnontieteellisiä havaintoja.

Erik Brunnius oli naimisissa 1732–1772 Eva Wrédin (k. 1772) kanssa. Heidän poikansa oli Pietarsaaren pitäjän kirkkoherrana toiminut Erik Brunnius (1742–1812).

Teoksia
-------

* *Dissertatio gradvalis de vrbe Torna, eique adjacentibvs paroeciis, qvam suffragante ampliss. senatu philosoph. in Regia Academia Upsaliensi, sub praesidio mag. Erici Alstrin, log. & metaph. profess. reg. & ord. h. t. facult. philos. decani spectabilis, placidae bonorum sistit disquisitioni Ericvs Brvnnivs, Er. fil. Westro-Botniensis. In audit. Gustav. majori ad diem 12. Junii anni MDCCXXXI. Horis ante meridiem solitis*, väitöskirja. Uppsala 1731
* *Om Torneå stad och dess angränsande socknar*. Tornedalica, Luleå 1967
* *Tornion kaupungista ja sen lähipitäjistä* ; latinan kielestä suom. Tuomo Itkonen. Lions club, Tornio 1965

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Erik Brunnius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 6.6.2014.
* Ericus Brunniuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa
* Maupertuis’n astemittaus Tornionjokilaaksossa 1736-1737 : Henkilögalleria

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Idylls of the King** on Alfred Tennysonin runollinen tulkinta kuningas Arthurin legendasta. Se koostuu 12 runosta, jotka julkaistiin alun perin erilaisina yhdistelminä vuosina 1842–1888. Aluksi neljä runoa tai idylliä nimiltään *Enid*, *Vivien*, *Elaine* ja *Guinevere* julkaistiin yhtenä niteenä nimeltään Idylls of the King vuonna 1859. Myöhemmin näiden idyllien nimet muutettiin. Vivienistä tuli *Merlin and Vivien*, Elainesta *Lancelot and Elaine* , Enid puolestaan jaettiin kahteen idylliin: *The Marriage of Geraint* ja *Geraint and Enid*. Idylleistä ainoastaan Guinevere säilytti nimensä. Vuonna 1869 julkaistiin lisäksi *The Coming of Arthur*, *The Holy Grail*, *Pelleas and Ettarre* ja *The Passing of Arthur*. Vuonna 1872 *Gareth and Lynette* ja *The Last Tournament* sekä viimein vuonna 1885 *Balin and Balan*.

Teos perustuu suurelta osin Sir Thomas Maloryn Le Morte d’Arthur -kirjaan. Idylls of the King on synkkä kuvaus rappeutuneesta, alun perin ihanteellisesta yhteisöstä. Tennyson selittää pyöreän pöydän rappion osittain sillä, että Guinevere petti Arthuria Lancelotin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Idylls of the King Encyclopedia Britannica. Viitattu 20.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Idylls of the King [1859-1885] Robbins Library Digital Projects. Viitattu 20.9.2023. (englanniksi)
**Toyota iQ** on Toyotan vuonna 2008 Genovan autonäyttelyssä esitelty kaupunkiauto. Toyota iQ tuli myyntiin Japanissa lokakuussa 2008 ja Euroopassa tammikuussa 2009. Pohjois-Amerikassa Toyota iQ:ta myydään nimellä Scion iQ.

Toyota iQ suunniteltiin Smart Fortwon haastajaksi. Toyota iQ:n pituus on 2,99 metriä. Koko rakenne suunniteltiin uudelleen niin, että pituus voidaan käyttää paremmin hyväksi. Toyota iQ:n vahvuus on esimerkiksi istuinpaikkajärjestely: etupenkeille kaksi henkilöä, ja takapenkille yksi henkilö (kunhan ei ole turhan kookas) sekä yksi lapsi. "Pelkääjän" paikalla edessä istutaan hiukan edempänä kuin kuskin paikalla. Toyota iQ:ta saa myös kaksipaikkaisena versiona. Toyota iQ on suunniteltu Toyota European Design and Development -studiossa Nizzassa, Ranskassa.

Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä iQ sai tulokseksi täydet viisi tähteä.

Toyota iQ valittiin vuoden japanilaiseksi autoksi 2008.

Moottorivalikoimaan lukeutuvat 1,0- ja 1,3-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,4 litran diesel, jota ei tuoda Suomeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Toyota iQ 2009 Euro NCAP. Viitattu 16.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toyota iQ** Wikimedia Commonsissa
Štokmanin kaasukentän sijainti
**Štokmanin kaasukenttä** (ven. Штокмановское газовое месторождение, *Štokmanovskoje gazovoje mestoroždenije*) on maailman suurin tunnettu merialueella sijaitseva maakaasukenttä. Se sijaitsee Barentsinmerellä, noin 600 km Murmanskista koilliseen. Sen on arvioitu sisältävän noin 3,8 biljoonaa kuutiometriä kaasua ja 37 miljoonaa tonnia kaasukondensaattia. Kentän laajuus on 1 400 neliökilometriä ja meren syvyys alueella 320–340 m.

Kaasukenttä löydettiin 1988. Sen suunniteltua käyttöönottoa pidetään yhtenä vaativimmista offshore-rakennushankkeista mitä kuunaan on kaavailtu. Kenttä sijaitsee kaukana mantereesta ja sääolot ovat haastavat. Hyödyntämisoikeudet kenttään ovat Gazpromin kokonaan hallitsemalla *Sevmorneftegaz*-yhtiöllä. Päätöstä siitä, mitkä yhtiöt pääsevät mukaan kenttää rakentamaan, lykättiin useaan otteeseen. Syksyllä 2006 kaikki loppusuoralle päässeet ulkomaiset partneriehdokkaat hylättiin ja ilmoitettiin, että Gazprom vastaa projektista yksin. Se on sopinut yhteistyöstä Murmanskin aluehallinnon ja Venäjän merivoimien kanssa. Helmikuussa 2008 kuitenkin perustettiin kenttää rakentamaan Sveitsiin rekisteröity yhteisyritys *Shtokman Development AG*, josta Gazpromilla on 51 %, ranskalaisella Totalilla 25 % ja Norjan StatoilHydrolla 24 %.

Rakentajat arvioivat vuonna 2008, että kaasun toimitukset kaasuputkia pitkin voidaan aloittaa vuonna 2013 ja nesteytetyn maakaasun (LNG) toimitukset 2014. Kentän lopulliseksi vuosituotannoksi on kaavailtu noin 70 miljardia kuutiometriä kaasua ja 600 000 tonnia kaasukondensaattia. Alkuvaiheessa tuotanto olisi kolmannes tästä.

Tuotanto- ja siirtolinjaan on suunniteltu liikuteltavia porausalustoja, joita voitaisiin siirtää vaikeiden sääolojen takia, kentältä mantereelle Teriberkan kylään johtavaa kaasuputkea sekä kylään rakennettavaa nesteytetyn maakaasun jalostuslaitosta, josta kaasua laivattaisiin Amerikkaan. Teriberkasta rakennettaisiin myös maaputki Kuolan niemimaan ja Karjalan tasavallan halki Pietarin lähelle Olhavaan, josta kaasua johdettaisiin edelleen Viipurin kautta ja Itämeren Nord Stream -putkea pitkin Saksaan. 

Kaasukenttä sai nimensä sen löytäneen tutkimusalus *Professor Štokmanin* mukaan, joka puolestaan on nimetty neuvostoliittolaisen meritieteilijän Vladimir Štokmanin (1909–1968) mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shtokman project (Arkistoitu – Internet Archive) Gazprom.com (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gazprom: Shtokman rakennetaan halvasta öljystä huolimatta Tekniikka ja Talous 10.12.2008
**Hanna-Kaisa Hämäläinen** (1975 Mikkeli – 29. syyskuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen valokuvaaja ja kuvajournalisti. Hämäläinen valmistui vuonna 2004 taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta valokuvataiteen osastolta (nykyinen Aalto-yliopisto). Hämäläinen palkittiin vuoden 2021 kuvajournalistina ja lisäksi hän voitti Vuoden lehtikuva 2021- ja Uutiskuva 2020 -palkinnot. 

Hämäläinen työskenteli vapaana kuvajournalistina lukuisille suomalaisille ja kansainvälisille medioille. Hämäläinen toimi monissa valokuva- ja media-alan luottamustehtävissä, kuten esimerkiksi Suomen kuvajournalistien yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2006–2008 ja 2018–2020, Suomen freelance-journalistien puheenjohtajana vuosina 2014–2018 ja dokumentaariseen valokuvaan erikoistuneen Photo Do -yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2012–2019. Vuosina 2018–2022 Hämäläinen oli Journalistiliiton hallituksen toinen varapuheenjohtaja. 

Hämäläinen toimi toisena kuraattorina 100 suomalaista valokuvaajaa -projektissa. Lisäksi hän kuratoi valokuvanäyttelyitä muun muassa Suomen valokuvataiteen museolle ja Keski-Suomen museolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Roiha, Marja: Kuvajournalisti Hanna-Kaisa Hämäläinen on kuollut *Yle Uutiset*.  30.9.2023. Viitattu 30.9.2023.
2. 1 2  Lippu, Anna-Maija: Palkittu valokuvaaja Hanna-Kaisa Hämäläinen on kuollut *Helsingin Sanomat*.  30.9.2023. Viitattu 30.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvajournalisti 2021 Hanna-Kaisa Hämäläinen: Nainen tilataan uutiskeikalle vasta, kun miehet on soitettu läpi Journalisti 13.4.2022
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista juristia. Uusiseelantilaisesta pyöräilijä John Deanista on eri artikkeli.*
John Dean
**John Wesley Dean III** (s. 14. lokakuuta 1938 Akron, Ohio) on yhdysvaltalainen entinen juristi. Hän toimi Valkoisen talon neuvonantajana vuosina 1970–1973, ja hänen liittovaltion viranomaisten kanssa tekemänsä yhteistyön myötävaikutuksella presidentti Richard Nixon erosi Watergate-skandaalin päätteeksi. Dean itse ja muita presidentin keskeisiä avustajia vangittiin.

Dean sai oikeustieteellisen oppiarvon Georgetownin yliopistosta vuonna 1965. Hän toimi vuosina 1966–1967 republikaanien pääneuvonantajana Yhdysvaltain edustajainhuoneen oikeuskomiteaan. Vuonna 1970 presidentti Nixon valitsi Deanin Valkoisen talon neuvonantajaksi. Vuonna 1972 hän nimitti Deanin johtamaan erikoisselvitystä siihen, oliko Valkoisen talon henkilöstöön kuuluvia osallisina Demokraattien kansalliskomitean päämajaan tehtyyn murtoon. Dean varoitteli Nixonia peittelystä maaliskuussa 1973 ja alkoi tehdä yhteistyötä liittovaltion tutkijoiden kanssa, joten Nixon erotti hänet 30. huhtikuuta 1973. Rajoitetulla koskemattomuudella Dean todisti Yhdysvaltain senaatin Watergate-komitean edessä kesäkuun loppupuolella 1973. Hän kertoi presidentin olleen mukana peittelyssä ja tienneen murtautujille maksetusta vaitiolorahasta. Hän myös kertoi John Ehrlichmanin määränneen todistusaineistoa tuhottavaksi ja ilmoitti Nixonin tienneen murrosta jo ainakin kuusi kuukautta aiemmin kuin presidentti oli myöntänyt.

Lopulta tutkijoille paljastuivat Nixonin salaiset nauhat, joiden sisältö vahvisti Deanin ja muiden todistukset riittävissä määrin, jotta Nixon joutui eroamaan. Deania itseään syytettiin oikeudenkäytön estämisestä, ja hän vietti neljä kuukautta vankilassa. Hän menetti juristinoikeutensa Washington DC:ssa. Dean käsitteli osuuttaan Watergate-skandaalissa kirjoissa *Blind Ambition* (1976) ja *Lost Honor* (1982). Hän ryhtyi investointipankkiiriksi ja 2000-luvulla näkyväksi George W. Bushin sekä Donald Trumpin kriitikoksi. Dean on julkaissut lukuisia kirjoja politiikan aiheista. Näihin kuuluvat *Worse than Watergate: The Secret Presidency of George W. Bush* (2005) ja *Authoritarian Nightmare: Trump and His Followers* (Bob Altemeyerin kanssa, 2020).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Wesley Dean III Britannica
2. 1 2  The Watergate Files: John W. Dean III (1938 - ) Gerald R. Ford Library & Museum
3. ↑  John Dean Disbarred In District of Columbia The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**PS/2** (**Personal System/2**) on IBM-yhtiön 1980-luvulla valmistama mikrotietokonemallisto, jonka erikoisuutena oli Micro Channel Architecture -väylä (MCA) ja VGA-näyttö. 

Malliston jokaisessa koneessa oli hiirelle ja näppäimistölle ns. PS/2-liitännät, jotka otettiin käyttöön muidenkin valmistajien koneissa. Koneessa käytetty 3,5″ levykeasema, 16550-UART ja 72-pinniset SIMM-muistimoduulit yleistyivät markkinoilla laitteen julkaisun jälkeen.

PS/2-liittimiä ATX-emolevyllä
PS/2-mallistoon kuului kolme sarjaa, 85-, 95- sekä 8600-sarjat.

Mallia 8530 oli saatavilla sekä 8088- että 80286-suorittimella (286). 8088-suorittimella varustetussa mallissa ei ollut kiintolevyä, vaan kaksi 3,5"-levykeasemaa. 80286-mallissa oli vähintään 20 MB kiintolevy sekä 3,5" 1,44 MB -levykeasema. ISA-väylä oli käytössä malleissa 25, 30, 35 ja 40. Mallissa 8550 oli jo mikrokanavaväylä (MCA), ja siinä oli 1 MB muistia, joka oli laajennettavissa 2 MB asti.

PS/2-mallistot eivät rajoitu vain pöytäkoneisiin, mukana oli myös muutama kannettava kuten ISA-väyläinen L40SX (8040) ja erikoiset, raahattavat 8573-mallit P70 (386) ja P75 (486). Painoa L40SX:llä oli 3,5 kg, P70:llä noin 10 kg ja P75:llä noin 15 kg. Molemmat oli varustettu MCA-väylällä sekä oranssilla plasmanäytöllä.

Suuresta painostaan huolimatta P7x-koneissa ei ollut akkuja, osasyynä paljon virtaa kuluttava ESDI- tai SCSI-levy sekä plasmaruutu. P70:ssä oli kaksi sovitinpaikkaa, P75:ssä viisi.

95-sarjaa alettiin markkinoida nimensä mukaan vuoden 1995 tienoilla. Tässä sarjassa kaikki mallit olivat MCA-väyläisiä.

8600-sarjalla tarkoitettiin palvelimia.

Mallit
------

Julkaisussa mallit olivat: 30, 50, 60 ja 80.

Halvempi 25 malli saapui myöhemmin.

### 30

8530-021:

* Intel 8086
* 640 KB RAM
* ISA-väylä
* 2 kpl 720 KB 3,5" levykeasemia
* MCGA-näyttö
* lisävarusteena 20 MB kiintolevy
* DOS 3.3

### 50

8550-021:

* Intel 80286
* 1 MB RAM
* MCA-väylä
* 1 kpl 1,44 MB 3,5" levykeasemia
* VGA-näyttö
* 20 MB kiintolevy
* DOS 3.3 / OS/2

### 60

8560-041:

* Intel 80286
* 1 MB RAM
* MCA-väylä
* 1 kpl 1,44 MB 3,5" levykeasemia
* VGA-näyttö
* 80 MB kiintolevy
* DOS 3.3 / OS/2

### 80

8560-041:

* Intel 80386
* 1-2 MB RAM
* MCA-väylä
* 1 kpl 1,44 MB 3,5" levykeasemia
* VGA-näyttö
* 80 MB kiintolevy
* DOS 3.3 / OS/2

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  BYTE editorial staff. "The IBM PS/2 Computers", *BYTE*, June 1987, pp. 100. Luettu 2017-01-21.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **IBM PS/2** Wikimedia Commonsissa

IBM PC

|  |  |
| --- | --- |
| Mallit | 
* IBM PC 5150
* IBM PC/XT
* IBM PCjr
* IBM PC/AT
* IBM PS/2
* IBM PS/1
* IBM Aptiva

 |
| Käyttöjärjestelmät | 
* PC-DOS
* OS/2

 |
| Katso myös | IBM PC -yhteensopiva tietokone |
**Šapsugit** (adygeiksi шапсыгъ) ovat Etelä-Venäjällä Krasnodarin aluepiirin Tuapsen ja Lazarevskojen piireissä sekä Adygeiassa asuva adygen kielen murretta puhuva adygeiryhmä. Vuonna 1926 heitä laskettiin olleen yli 4 000 henkeä. 1990-luvulla määräksi arvioitiin noin 10 000. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 200 šapsugia. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.

Šapsugit muodostivat 1800-luvulle saakka yhden suurimmista Mustanmeren rantojen adygeiryhmistä. He asuttivat Džubga- ja Šaha-jokien välistä aluetta (ns. Pieni Šapsugia) sekä Kaukasusvuorten metsäisiä pohjoisrinteitä mm. Anthir-, Abin-, Afips-, Bakan- ja Šips-jokien varrella (ns. Suuri Šapsugia). Šapsugit osallistuivat 1700-luvulla adygeiden ja Krimin kaanikunnan väliseen sotaan ja sotivat myös muiden adygeiryhmien kanssa. Kansa jakaantui maanviljelijä- ja ylimysluokkiin, jotka taistelivat toisiaan vastaan 1700-luvun lopulla.

Kaukasian sodan aikana šapsugit tekivät ankaraa vastarintaa Venäjän joukkoja vastaan ja osallistuivat Mustanmeren rannikkolinnoitusten hävittämiseen. Heidän vastarintansa nujerrettiin lopullisesti vuonna 1864. Tappion jälkeen suurin osa šapsugeista karkotettiin Turkkiin, jossa he sulautuivat muihin "tšerkesseihin". Kaukasiaan jäi noin 2 000 šapsugia. Autioksi jäänyttä seutua alettiin asuttaa muualta tulleilla siirtolaisilla.

Vuonna 1924 perustettiin Šapsugien kansallinen piiri, jonka keskuksena toimi aluksi Tuapse ja myöhemmin Krasnoaleksandrovskojen ja Lazarevskojen kylät. Kansallisen piirin statuksen 1940-luvulla menettänyt Lazarevskojen piiri kuuluu nykyään Sotšin kaupunkiin. 1990-luvun alussa perustettiin šapsugien kansallinen edustuslaitos *Adyge Hase*. Lazarevskojessa toimii šapsugien perinteistä kulttuuria esittelevä museo ja julkaistaan Šapsugija-nimistä lehteä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 413. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
2. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda. 4.1. Natsionalnyi sostav naselenija. *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 6.2.2009. Viitattu 27.3.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Adyge Hasen ja Šapsugija-lehden sivusto (venäjäksi)
**Diego López Rodríguez** (s. 3. marraskuuta 1981 Paradela, Lugon maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa.

Ura
---

López aloitti jalkapalloilun Lugossa vuonna 1994. Vuonna 2000 hän siirtyi Real Madridin C-joukkueen maalivahdiksi, josta hänet lainattiin seuraavaksi kaudeksi Alcorcóniin. Alcorcónista palattuaan hän siirtyi Real Madridin B-joukkueeseen ja oli mukana nostamassa joukkuetta Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin kauden 2004–2005 päätteeksi. Kaudet 2005–2007 López toimi Real Madridin edustusjoukkueen kakkosmaalivahtina Iker Casillasin varamiehenä. Peliaikaa hän sai kahden pääsarjaottelun lisäksi Espanjan cupissa Copa del Reyssä ja Mestarien liigassa.

Villarrealiin López siirtyi kesällä 2007. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi aluksi vain Copa del Reyssä ja UEFA Cupissa, kun Primera Divisiónissa torjuntavastuu oli uruguaylaisella Sebastián Vieralla. Kauden edetessä hän kuitenkin vakiinnutti paikkansa ykkösmaalivahtina ja pelasi lopulta 20 sarjaottelussa Villarrealin sijoittuessa historiallisesti toiseksi. Kaudella 2008–2009 López pelasi myös Mestarien liigassa.

22. toukokuuta 2012 López siirtyi Sevillaan 3,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen.

25. tammikuuta 2013 López palasi takaisin kasvattajaseuraansa Real Madridiin 4 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän allekirjoitti sopimuksen kesään 2017 asti.

### Maajoukkue

López sai ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon maalis–huhtikuussa 2009 Turkkia vastaan pelattuihin MM-karsintaotteluihin. Kesän 2009 Maanosaliittojen cupissa hän muodosti Espanjan maalivahtikolmikon Iker Casillasin ja Pepe Reinan kanssa, mutta ei pelannut minuuttiakaan. Ensiesiintymisensä maajoukkueen maalilla hän teki 12. elokuuta 2009 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  El Villarreal ficha al portero Diego López  26.6.2007. Villarreal CF.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 26.6.2007. (espanjaksi)
2. ↑  El Sevilla ficha a Diego López, un portero de altura para el nuevo proyecto Sevilla FC. Viitattu 25.5.2012. (espanjaksi)
3. ↑  El Sevilla ficha por cinco temporadas a Diego López Marca. Viitattu 25.5.2012. (espanjaksi)
4. ↑  Comunicado oficial Real Madrid. Viitattu 25.1.2013. (espanjaksi)
5. ↑  Lista de convocados para el doble enfrentamiento ante Turquía  20.3.2009. RFEF.  Arkistoitu 23.3.2009. Viitattu 20.3.2009. (espanjaksi)
6. ↑  Diego López y Monreal cumplen su sueño y debutan con La Roja  12.8.2009. Marca. Viitattu 13.8.2009. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Diego Lópezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Espanjan joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Casillas |
2 Albiol |
3 Piqué |
4 Marchena |
5 Puyol |
6 Hernández |
7 Villa |
8 Xavi |
9 Torres |
10 Fàbregas |
11 Capdevila |
12 Busquets |
13 López |
14 Alonso  |
15 Ramos |
16 Llorente |
17 Güiza |
18 Riera |
19 Arbeloa |
20 Cazorla |
21 Silva |
22 Mata |
23 Reina |
Valmentaja Del Bosque
Nikola Ogrodníková Bydgoszczissa heinäkuussa 2008.

**Nikola Ogrodníková** (s. 18. elokuuta 1990) on tšekkiläinen yleisurheilija. Hänen ennätyksensä keihäänheitossa on Offenburgissa 26. toukokuuta 2019 heitetty 67,40 metriä.

Hengelossa käydyissä yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007 Ogrodníková saavutti seitsenottelussa pronssia tuloksella 5607 pistettä. Saman vuoden alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Ostravassa hän oli seitsenottelussa seitsemäs. Seuraavana vuonna Bydgoszczissa pidetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui keihäänheitossa kahdeksanneksi 53,94 metrin pituisella heitollaan. Samoissa kisoissa Ogrodníková oli seitsenottelussa 22. tuloksella 4735 pistettä. Hän sijoittui Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 seitsemänneksi 100 metrin aitajuoksussa ajalla 14,03.

Aikuisten tasolla Ogrodníková osallistui yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2014 naisten keihäänheitossa mutta jäi karsintaan tuloksella 53,15. Kuortaneen eliittikisoissa 17. kesäkuuta 2017 hän sijoittui naisten keihäässä kolmanneksi tuloksella 58,32 metriä. Hän karsiutui keihäänheiton loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän saavutti hopeaa Berliinin EM-kilpailuissa 2018 tuloksella 61,85. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 11:nneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 60,18. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän oli kahdestoista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikola Ogrodníková Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  MEJ v atletike: Nedeľňajšie finálové výsledky *SME.sk*.  22.7.2007. Petit Press. Viitattu 8.7.2017. (slovakiksi)
3. ↑  Nikola Ogrodníková *European Athletics*. European Athletic Association. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Procházka, Michal: Czech Republic to send 22 athletes to Bydgoszcz *IAAF.org*.  3.7.2008. International Association of Athletics Federations. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
5. ↑  Mattila otteli väsähtäenkin kuudenneksi *Turun Sanomat*.  23.7.2007. TS-Yhtymä. Viitattu 8.7.2017.
6. 1 2 3  Nikola Ogrodníková Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
7. ↑  Javelin Throw Women – 12th IAAF World Junior Championships *IAAF.org*.  10.7.2008. International Association of Athletics Federations. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
8. ↑  Nikola Ogrodnikova (napsauta otsikkoa Honours) *IAAF.org*.  2017. International Association of Athletics Federations. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
9. ↑  22nd European Athletics Championships: Day 1 (Nikola Ogrodnikova) *Zimbio*. Livingly Media. Viitattu 8.7.2017.
10. ↑  Athletics – European championships women's javelin throw qualification results *Yahoo*.  12.8.2014. Yahoo. Viitattu 8.7.2017. (englanniksi)
11. ↑  Kallasvuo, Minna: Korpela naisten moukariykkönen Kuortaneella *Pohjalainen*.  17.6.2017. I-Mediat Oy. Viitattu 8.7.2017.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Heidi Kinnunen** on suomalainen ravitsemusasiantuntija, somevaikuttaja, valmentaja sekä yksi Tiedenaiset-yhteisön perustajista.  Koulutukseltaan Kinnunen on terveystieteiden maisteri pääaineenaan ravitsemustiede.  Kinnunen opiskelee Itä-Suomen yliopistossa tehden väitöskirjaa ihmisen ruokasuhteesta ja syömisen moraalisuudesta. Heidi Kinnunen kirjoittaa luotettavaa, ymmärrettävää ja tutkimuksiin perustuvaa tietoa ihmisen ravitsemuksesta ja ruokakäyttäytymisestä omien sosiaalisten medioidensa kautta sekä vaikuttajana yhdessä muiden Tiedenaisten kanssa yhteisön sosiaalisten medioiden kautta. 

Heidi Kinnusen ja muiden Tiedenaisten yhteinen esikoisteos *To do: terveys* ilmestyi vuonna 2021.  Heidi Kinnusen ja Tiedenaisten viestintä sosiaalisessa mediassa on ollut merkittävää ja Tiedenaiset-yhteisön ravitsemusvaikuttaminen palkittiin vuoden 2020 Ravitsemustekona Ravitsemusterapeuttien yhdistys ry:n toimesta.

Teokset
-------

* *To do: terveys.* Tuuma-kustannus, 2021. ISBN 978-952-370-106-9

Lähteet
-------

1. ↑  About *Tiedenaiset*.  Arkistoitu 5.1.2020. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Minusta *Heidi Kinnunen*.  6.1.2017.  Arkistoitu 14.4.2021. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  *To do: terveys*. Tuuma-kustannus. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.4.2021). fi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  "Työkaveri epäili, että olen raskaana, koska söin iltapäivällä välipalaa" – ravitsemusasiantuntija kertoo, kuinka paljon nainen saa oikeasti syödä *Ilta-Sanomat*.  26.9.2019. Viitattu 9.4.2021.
5. ↑  Ravitsemuksen asiantuntijat haluavat tarjota vaihtoehdon somessa leviävälle terveyshuuhaalle *360° journalismia*. Viitattu 9.4.2021.
6. ↑  Tiedenaiset: *To do: terveys*. Tuuma-kustannus, 2021.
7. ↑  Ravitsemusteko 2020 *RTY*. Viitattu 9.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Heidi Kinnusen tili Instagramissa
* Heidi Kinnusen blogi (Arkistoitu – Internet Archive)