recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paavo Nikodemus Raittinen** (24. huhtikuuta 1886 Tampere – 7. marraskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja yritys- ja pankinjohtaja.

Elämä
-----

Paavo Raittisen vanhemmat olivat kauppias Nikodemus Raittinen ja Emilia Mäkinen. Raittinen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1906 ja opiskeli Helsingissä ja Berliinissä. Opiskeluaikoinaan hän kirjoitti eri työväenlehtiin ja oli perustamassa sosialidemokraattista sanomalehtimiesliittoa. Myöhemmin hän työskenteli eduskunnan painatustöiden valvojan apulaisena ja sitten painatustöiden valvojana sekä Suomen Osuuskuntien keskusliiton luotto-osaston tarkastajana ja tilastomiehenä 1913–1914 ja hoitajana ja prokuristina 1915–1917. Vuonna 1917 Raittinen työskenteli senaatin kamaritoimituskunnan elintarvikeosastolla. Hän oli Osuustukkukaupan toinen johtaja 1918–1923, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton toimitusjohtaja 1925–1926, Henkivakuutusyhtiö Kansan toimitusjohtaja 1923–1942 ja Palo- ja Tapaturmavakuutus Kansan toimitusjohtaja 1928–1942. Suomen Pankin johtokunnan jäsen Raittinen oli 1942–1953. Hänellä oli myös runsaasti luottamustehtäviä.

Perhe
-----

Paavo Raittisen puolisot vuodesta 1913 oli Anna Hildegard Backman (k. 1931) ja vuodesta 1942 Rakel Jotuni. Muusikot Jussi ja Eero Raittinen ovat Paavo Raittisen poikia hänen toisesta avioliitostaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Raittinen Biografia-sampo. Viitattu 17.9.2021.
2. 1 2 3  *Kuka kukin on 1954*, s. 679. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.
3. ↑  Huotari, Anton: "Sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton perustaminen", *Työväen joulualbumi 1927*, s. 24. Helsinki: Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto.
4. ↑  Paavo Raittinen 50-vuotias.  *Kansa*, 1936, nro 2, s. 173–174. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.2.2024.
5. ↑  Pankinjohtaja Paavo Raittinen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 9.11.1961, s. 5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kallenautio, Jorma: / Raittinen, Paavo (1886-1961) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Karl Viktor (Kalle) Toivonen** (12. toukokuuta 1880 Mouhijärvi – 3. elokuuta 1975 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Toivosen vanhemmat olivat lautatarhantyömies David Malakias Toivonen ja Emma Johanna Laurila ja puoliso vuodesta 1905 Elin Erika Grönroos. Toivonen kävi kansakoulun ja teki useita opintomatkoja Keski-Euroopan maihin. Hän työskenteli eri puutavaraliikkeiden palveluksessa vuodesta 1890 ja oli Alfred Jacobssonin palveluksessa Turussa 1901–1911, toimien lautatarhan hoitajana 1906–1911. Ludvig Hammarströmin puutavaraliikkeen hoitaja Toivonen oli 1911–1921 ja omistaja 1921–1923. Vienti-yhtiön perustajaosakas hän oli vuodesta 1923 ja toimitusjohtaja 1923–1962 sekä samalla laivanvarustaja. Toivonen oli myös Turun kaupungin halkokonttorin hoitaja 1915–1921, Puutavara Oy Piikkiön toimitusjohtaja 1926–1963, Vientihöyläämö Oy:n toimitusjohtaja 1937–1963 ja Vihavuoden Saha Oy:n toimitusjohtaja 1937–1963. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1931–1950 ja kaupunginhallituksen jäsen 1932–1951. Toivosella oli myös useita muita luottamustehtäviä, kuten Turun yliopiston hallituksen jäsenyys 1938–1948 ja Turun kauppakorkeakoulun säätiön valtuuskunnan jäsenyys ja hallituksen puheenjohtajuus 1949–1963. Näissä yhteyksissä hän paitsi keräsi varoja, teki myös henkilökohtaisia lahjoituksia koulutuksen kehittämiseen. Kauppaneuvoksen arvonimen Toivonen sai 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kalle Toivonen *Biografiasampo*. Viitattu 23.7.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 894. Viitattu 23.7.2022.
**Tappava hymy** (tv-esityksessä **Luojan lähettiläät**, VHS-videona molemmilla nimillä Tappava hymy ja Luojan lähettiläät *I Quattro dell’Ave Maria*) on italialainen Giuseppe Colizzin ohjaama spagettiwestern-komedia vuodelta 1968. Sen pääosissa näyttelevät Terence Hill ja Bud Spencer sekä Eli Wallach.

Elokuva on keskimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on *Luoja armahtaa, minä en* ja kolmas *Veristen saappaiden kukkula*. Suomessa tämä elokuva nähtiin niistä ensimmäisenä vuonna 1970, kolmas osa 1972 ja ensiosa vasta 1973.

Vastaanotto
-----------

*Tappava hymy* oli Suomen elokuvateattereissa 166 204 katsojallaan vuoden 1970 kuudenneksi katsotuin elokuva ja toiseksi katsotuin ulkomainen *Huuliharppukostajan* jälkeen.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Roope Lehtinen pitää elokuvaa toiminnaltaan vaisuna ja tyylitajultaan rajallisena ja antaa sille yhden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota "huono".

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1970, Elokuvauutiset 2008. Viitattu 16.9.2015.
2. ↑  Lehtinen, Roope: Bello Romano (toim.): "Luojan lähettiläät", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ace High (1968 film)
**Aira Mailis (Maija) Salama Kolsi-Mäkelä**, o.s. **Kolsi** (4. kesäkuuta 1911 Lahti – 16. joulukuuta 1982 Lahti) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja taiteellinen johtaja Helmi Vuorelman perustamassa taidekutomossa.

Henkilöhistoria
---------------

Maija Kolsi-Mäkelän vanhemmat olivat rakennusmestari Oiva Toivo Kolsi ja Ellen Salama Simolin ja puoliso vuodesta 1937 isännöitsijä Janne Mäkelä. Kolsi-Mäkelä tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui Taideteollisen oppilaitoksen tekstiilitaiteen osastolta 1935. Hän toimi Helmi Vuorelma Oy:n taiteellisena johtajana yli neljäkymmentä vuotta, 1935–1976. Omia näyttelyitä hänellä oli Suomessa 1940-, 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen muistonäyttelynsä pidettiin Lahdessa 1984.

Julkaisuja
----------

* *Helmi- ja nukkamattoja*, 1952
* *Uusia ryijyjä*, 1955
* *Täkänä: suomalainen taidetekstiili*, 1956
* *Uusia ryijyjä 2*, 1960
* *Ryijyjä ja täkänöitä*, 1967
* *Nykyraanuja: 22 raanua*, 1968
* *Raanukuvasto: 16 raanua*, Maija Kolsi-Mäkelä, Maija-Liisa Forss-Heinonen
* *Täkänäkuvasto: täkänöitä*, 1969, Maija Kolsi-Mäkelä ym.
* *Puoliryijyjä*, 1976, Maija Kolsi-Mäkelä, Maija-Liisa Forss-Heinonen, Kirsti Rantanen, Marja Manninen

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 412. (Viitattu 26.8.2019)
2. ↑  Hautausmaita: Lahden vanha hautausmaa[vanhentunut linkki] (Viitattu 26.8.2019)
3. ↑  Tuttuja tekstiilejä vuosikymmenten takaa. *Helsingin Sanomat*, 11.12.1984, s. 16.
**Juuso Myllyrinne** (s. 25. tammikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen entinen toimittaja, joka työskentelee TBWA\Worldwide:n kansainvälisenä tulospohjaisen markkinoinnin johtajana.

Myllyrinne aloitti uransa Radiomafian elokuvatoimittajana. Hän juonsi Radiomafian ja YleX:n aamuohjelmaa vuosina 2000–2004. Hän lopetti aamuohjelman juontajana 31. joulukuuta 2004.

Aamuohjelman jälkeen hän siirtyi viimeistelemään opintojaan Helsingin kauppakorkeakoulussa sekä aloitti Nelosen *Tuomas & Juuso Experiencen* juontajana, jota aikaisemmin oli juontanut Henkka Hyppönen. Myllyrinne voitti "Vuoden radiotoimittaja" -palkinnon Musiikki ja Median Industry Awards -tapahtumassa vuonna 2003. 

Myllyrinne toimi Nokialla markkinointitehtävissä vuosina 2006–2009. Marraskuusta 2009 kesäkuuhun 2016 hän työskenteli New Yorkissa TBWA\Digital Artsin palveluksessa. 2016–2018 hän työskenteli Wargaming.net-peliyhtiön kansainvälisenä markkinointi- ja PR-johtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Juuso Myllyrinne palaa TBWA:lle *www.kauppalehti.fi*. Viitattu 10.2.2021.
2. ↑  Juuso Myllyrinne lähtee TBWA:lta peliyhtiöön *www.kauppalehti.fi*. Viitattu 26.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Juuso Myllyrinne Twitterissä
* Yle Areena – Juuso Myllyrinne

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Union College** on yksityinen yleissivistävä korkeakoulu Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltion Schenectadyssä. Vuonna 1795 perustettu Union College on Yhdysvaltojen vanhin uskontokunnista riippumaton korkeakoulu, ensimmäinen maan itsenäistymisen jälkeen perustettu ja koko maan kolmanneksi vanhin. Se oli pitkään vain miehille tarkoitettu, kunnes vuonna 1970 sinne otettiin ensimmäiset naisopiskelijat.

Union Collegesta ovat saaneet alkunsa myös kreikkalaisista aakkosista tunnetut veljes- ja sisarkunnat (engl. *fraternities and sororities*). Ensimmäinen veljeskunta oli vuonna 1825 perustettu Kappa Alpha.

Union Collegeen hakijoista noin 37 prosenttia hyväksytään opiskelijoiksi. Suosituimpia pääaineita ovat taloustiede, konetekniikka ja valtiotiede.

Union Collegea edustavat NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa Union Dutchmenin nimellä kulkevat joukkueet. Yliopisto on menestynyt erityisesti jääkiekossa, jossa se voitti vuonna 2014 ensimmäistä kertaa I-divisioonan mestaruuden.*lähde?*

Tunnettuja entisiä opiskelijoita
--------------------------------

* Chester A. Arthur, Yhdysvaltain 21. presidentti
* Jimmy Carter, Yhdysvaltain 39. presidentti
* William H. Seward, Yhdysvaltain ulkoministeri ja New Yorkin kuvernööri

Lähteet
-------

1. ↑  Edistääkö opiskelijavaihto rauhaa ja ystävyyttä? Kyllä, vastaa amerikkalainen yliopistomies.  *Helsingin Sanomat*, 10.8.1958, s. 6. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Ahokas, Aarne A.: "Fraternity" ja "Sorority". Eräs piirre amerikkalaisessa yliopistossa.  *Helsingin Sanomat*, 29.10.1949, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Union College - New York *niche.com*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Union College** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Evert Julius Lagus**  (23. marraskuuta 1890 Kuopio – 20. joulukuuta 1978) oli suomalainen asianajaja ja liike- ja kunnalliselämässä laajasti vaikuttanut henkilö.

Julius Laguksen vanhemmat olivat postiekspeditööri Jacques Julius Hilarion Lagus ja Anna Augusta Studd ja puoliso vuodesta 1921 Hilkka Maria Aalto. Vuonna 1910 ylioppilaaksi tullut Lagus suoritti oikeustutkinnon 1916 ja sai varatuomarin arvon 1918. Hän oli vuonna 1919 pankkiiriliike A. Ahlman & Pulkkisen asianajotoimiston avustaja Tampereella, sitten Fröjdman & Co:n johtaja Helsingissä ja vuodesta 1920 G. A. Serlachiuksen lainopillinen neuvonantaja, Salonen & Tennbergin asuianajotoimiston omistaja Jyväskylässä vuodesta 1920 ja Kaarlo Castrénin asianajotoimiston osakas ja asianajaja Helsingissä vuodesta 1941 sekä omistaja vuodesta 1969. Laguksella oli erittäin paljon luottamustoimia, hän oli muun muassa monien eri yritysten hallitusten jäsen, Mäntän kunnanvaltuuston ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen sekä toimi Jyväskylän ja Helsingin kauppakamarin, Keskuskauppakamarin sekä Suomen Asianajajaliiton ja Helsingin ja Jyväskylän asianajajayhdistysten hallintoelimissä. Lagus osallistui myös suojeluskuntajärjestön toimintaan ja Suomen sisällissotaan.

Vuosina 1945–1946 käydyssä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä Lagus toimi entisen ulkoministerin Henrik Ramsayn puolustusasianajajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 434 (Viitattu 10.11.2018)
2. 1 2  Kuolleita. Julius Lagus. *Helsingin Sanomat*, 23.12.1978, s. 10.
3. ↑  Varatuomari Julius Lagus 75-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 23.11.1965, s. 10.
4. ↑  Yrjö Soini: *Kuin Pietari hiilivalkealla: sotasyyllisyysasian vaiheet 1944–1949*, s. 174. Helsinki: Otava, 1956.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Eino Johannes Aro** (17. lokakuuta 1909 Joensuu – 2. syyskuuta 1998 Pyhäselkä) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Aron vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Aro ja Anna Riitta Anttilainen ja puoliso vuodesta 1936 Astrid Annikki Schmidt. Aro tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1929 ja valmistui metsänhoitajaksi 1933. Hän oli Enso-Gutzeitin ylimääräinen metsänhoitaja Joensuun piirissä 1933, G. A. Serlachius Ab:n Mäntän-Ähtärin piirin metsänhoitaja 1933–1936, Oy H. Saastamoinen Ltd:n metsäpäällikkö Kuopiossa 1936–1944 ja apulaisjohtaja 1942–1944, Repola-Viipuri Oy:n toimitusjohtaja Joensuussa 1944–1951 ja Rauma-Repolan johtaja 1952–1969, varatoimitusjohtaja 1970–1973, hallituksen jäsen 1973–1976 ja hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1973. Rautatiehallituksen puutavaratoimiston piirimetsänhoitajana Kuopiossa Aro toimi 1940–1941. Hänellä oli myös lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Aro oli reservin majuri. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino J. Aro *Biografiasampo*. Viitattu 2.10.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 46. Viitattu 2.10.2022.
3. ↑  Merkkipäivän mietteitä. Järeän puun pula 20 vuoden kuluttua.  *Uusi Suomi*, 17.10.1979, nro 279, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.10.2022.
**University at Albany** (virallisesti *The State University of New York at Albany*) on yhdysvaltalainen yliopisto, joka kuuluu New Yorkin osavaltionyliopistoon. University at Albanyn kolme kampusta sijaitsevat New Yorkin osavaltion pääkaupungissa Albanyssä ja Hudsonjoen toisella rannalla sijaitsevassa esikaupungissa Rensselaerissä. Syksyllä 2015 yliopistossa oli lähes 30 000 opiskelijaa, joista kolmannes graduate-tason opiskelijoita. Yliopisto tarjoaa 50 undergraduate-tason ja 138 graduate-tason koulutusohjelmaa.

University at Albany sai alkunsa 1844 osavaltion opettajia kouluttavana normaalikouluna, kehittyi sitten kasvatustieteeseen erikoistuneeksi collegeksi ja lopulta monitieteiseksi korkeakouluksi, joka tuli osaksi SUNY-osavaltionyliopistoa vuonna 1962.

Vuonna 2016 University at Albany sijoittui *U.S. News & World Report* -lehden Yhdysvaltojen yliopistorankingissä sijalle 128. *Times Higher Educationin* vuosien 2015–2016 maailman parhaiden yliopistojen rankingissä se sijoittui välille 226–250.

University at Albanyn neljä tärkeintä tutkimusalaa ovat yhteiskuntatieteet, politiikka, biotieteet ja ilmastokysymykset.

Koulutusaloja
-------------

* arkkitehtuuri ja kaupunkisuunnittelu
* humanistiset ja luonnontieteet
* hammaslääketiede
* kasvatustiede
* tekniikka
* oikeustiede
* johtaminen
* hoitotiede
* farmasia ja farmakologia
* terveydenhoito
* sosiaalityö

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:University at Albany
**Johannes Veikko (Jussi) Rissanen** (25. kesäkuuta 1898 Kuopio – 13. kesäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Yleisradion teknillisenä johtajana kaksikymmentä vuotta.

Henkilöhistoria
---------------

Jussi Rissasen vanhemmat olivat ratainsinööri Matti Rissanen ja Edith Alma Sofia Enwald ja puoliso vuodesta 1936 Lyyli Kristina Hoppu. Rissanen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1923. Hän toimi Helsingin radioaseman hoitajana Santahaminassa 1925–1927, Posti- ja lennätinhallituksen radioinsinöörinä ja yli-insinöörinä 1927–1937 ja Yleisradiossa yli-insinöörinä 1937–1941 ja teknillisenä johtajana sekä johtokunnan jäsenenä 1941–1962. Rissasella oli useita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä, kuten Radioinsinööriseuran puheenjohtajuus. Sotilasarvoltaan Rissanen oli insinöörikapteeni.

Julkaisuja
----------

* *Radiokalenteri 1927*, 1926, toim. T. K. Laakso ja J. Rissanen
* *Radiokalenteri 1928*, 1927, toim. T. K. Laakso ja J. Rissanen
* *Radiopuhelimen hoitajan opas*, 1936
* *Radioteknikon opas*, 1941
* *Yleisradio, sen synty ja kehitys*, 1956, julkaisussa *Bernhard Wuolle: juhlajulkaisu kahdeksankymmenvuotispäivän kunniaksi 20.4.1956*, ss. 119–127

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 711. (Viitattu 1.5.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Diplomi-insinööri Jussi Rissanen. *Helsingin Sanomat*, 18.6.1985, s. 12.
3. ↑  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 220. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.
Jussi Seppälä (1930-l)
**Juho (Jussi) Seppälä** (1. joulukuuta 1882 Ruovesi – 23. lokakuuta 1953) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Seppälän vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kustaa Seppälä ja Amanda Karoliina Mikkola ja puoliso vuodesta 1916 Lahja Elida Ekbom. Vuonna 1905 Turussa ylioppilaaksi tullut Seppälä valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1908. Valmistuttuaan hän toimi Metsähallituksen palveluksessa ja metsäkonsulenttina useissa eri maanviljelysseuroissa, samoin kuin valtion polttoainekomitean osastonjohtajana sekä halkolaitoksen ja Kevätniemen sahan johtajana. Veitsiluodon sahalaitosten perustaja ja johtaja Seppälästä tuli vuonna 1921. Hänen johdollaan Veitsiluotoon rakentui paitsi teollisuuslaitos, myös sen ympärille laajempi yhdyskunta palveluineen. Sahan johtajana Seppälä toimi liki kolmekymmentä vuotta. Metsäneuvoksen arvonimen Seppälä sai vuonna 1950, hieman eläkkeelle jäämisensä jalkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jussi Seppälä *Biografiasampo*. Viitattu 22.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 610. Viitattu 22.5.2022.
3. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 1.12.1932, s. 6.
Hristo Botev
**Hristo Botev** (6. tammikuuta 1848 Kalofer, Rumelia – 1. kesäkuuta 1876 vuoristo, Bulgaria) oli bulgarialainen kansallismielinen runoilija ja vallankumouksellinen, joka sai surmansa osallistuessaan kansannousuun turkkilaisten valtaa vastaan.

Botev lähetettiin vuonna 1863 opiskelemaan Venäjälle, jossa hän sai vaikutteita nihilistien ajattelusta. Hänet erotettiin vuonna 1865 odessalaisesta lukiosta, minkä jälkeen hän vietti seikkailevaa elämää muiden bulgarialaisten emigranttien kanssa. Hän palasi vuonna 1867 lyhyeksi aikaa Bulgariaan, mutta asui myöhemmin pääasiassa maanpaossa Romaniassa. Botev eli pääosin köyhyydessä ja elätti itsensä sekalaisilla ammateilla omistautuen Bulgarian vapaustaistelua tukevalle kirjalliselle ja järjestötyölle sekä lehtien toimittamiselle. Vuonna 1875 hän julkaisi isänmaallisia runoja sisältäneen kokoelman *Pesni u stihove*. Osa runoista julkaistiin yhdessä nuoren Stefan Stambolovin kirjoittamien runojen kanssa. Pääosa hänen keskeisistä runoistaan on lyyrisiä sankarirunoja ja usein aiheiltaan isänmaallisia. Proosatekstin puolella Botevin vahvuutena oli sarkasmi ja pistävä satiiri.

Bulgariassa käynnistyneen turkkilaisvastaisen kansannousun aikana Botev lähti toukokuussa 1876 marssimaan Bulgariaan parin sadan muun samanhenkisen miehen kanssa. Retken heppoisesta suunnittelusta huolimatta joukko onnistui pääsemään itävaltaisella jokialuksella 17. toukokuuta Bulgarian maaperälle, mutta paikalliselta väestöltä ei saatu tukea, ja muutaman päivän kuluttua turkkilaiset hyökkäsivät. Botev kaatui taistelussa. Myöhemmin häntä on pidetty Bulgariassa sankarina ja kansallisen vapaustaistelun marttyyrina. Myös hänen poliittisilla kirjoituksillaan oli suuri vaikutus.

Suomeksi julkaistuja teoksia
----------------------------

* *Runot: bulgarian kielestä suom. ja selityksillä varustanut Tarmo Manelius*. Kirjayhtymä, Helsinki 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Khristo Botev (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 3.1.2014.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1316 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 3.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hristo Botev** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Arvid (Arvi) Edvard Ojasti** (synt. **Fagerström**, 18. kesäkuuta 1903 Impilahti – 6. joulukuuta 1963 Maturín, Venezuela) oli suomalainen valtiollisen poliisin Valpon ylietsivä.

Valpon Rovaniemen osastolla ylietsivänä työskennellyt Ojasti komennettiin jatkosodan alettua heinäkuussa 1941 mukaan 12 miehen vahvuiseen suomalaisryhmään joka avusti saksalaista SS-Untersturmführer Wilhelm Laquan Kirkkoniemessä Norjassa johtamaa Einsatzkommando Finnlandia. Suomalaisryhmän miehiä oli syksyllä 1941 Sallan vankileirillä (Stalag 309) ja Elvenesin vankileirillä (Stalag 322) Norjassa. Osa heistä siirtyi saksalaisten mukana myös Neuvostoliiton puolelle Kiimasvaaraan ja Kiestinkiin jossa he valvoivat paikallista väestöä ja etsivät kommunisteja heidän joukostaan. Jatkosodan päätyttyä Ojasti siirtyi lokakuussa 1944 Saksan turvallisuuspoliisin palvelukseen Laquan alaisuuteen oman kertomansa mukaan Valpon johdolta saamansa määräyksen perusteella. 

Ojasti siirtyi sodan päätyttyä 1945 Norjasta ensin Ruotsiin ja sieltä edelleen Venezuelaan jonne muutti sodan jälkeen monia muitakin suomalaisia maanpakoon. Hän työskenteli muun muassa kettufarmilla, kalastajana, merimiehenä ja kaupustelijana. Oman kertomansa mukaan Ojasti avusti myös sodan voittajia sotasaaliin rahaksi muuttamisessa. Venezuelassa Ojasti hankki omistukseensa maatilan. Ojasti sai surmansa joulukuussa 1963 tiesululla Maturínin kaupungissa Venezuelassa sotilaspartion ampumana.

Kirjallisuutta
--------------

* Silvennoinen, Oula: *Salaiset aseveljet : Suomen ja Saksan turvallisuuspoliisiyhteistyö 1933–1944*. Otava, 2008. ISBN 978-951-12150-1-1.

Lähteet
-------

1. ↑  Arvid Edvard Ojasti (Fagerström)  23.4.2018. Geni.com. Viitattu 19.9.2018.
2. 1 2 3  Veikko Huuska : *He poistuivat maasta syksyllä 1944*, Uusi Suomi Puheenvuoro 30.5.2015
3. ↑  Matti Enbuske : Suomen ja Saksan turvallisuuspoliisien yhteistyön salainen historia, Agricolan kirja-arvostelut 8.10.2008
Armas Tasa (1969)
**Armas Aleksanteri Tasa** (16. maaliskuuta 1915 Virolahti – 13. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Tasan vanhemmat olivat puuseppä Aleksanteri Tasa ja Hilda Lanu ja puoliso vuodesta 1946 ekonomi, kirjeenvaihtaja Elvi Ragnhild Vikström. Tasa kävi keskikoulun 1930 ja Suomen Osuuskauppakoulun 1933–1934 ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Hän oli harjoittelija Etelä-Hämeen Osuuskaupan Oinaalan myymälässä 1933, Osuusliike Mellilä-Koskessa Kyrössä, Osuusliike Maapohjan palveluksessa, SOK:n Turun piirin palveluksessa, Osuusliike Auran palveluksessa Vihdissä, SOK:n tarkastusosaston luottotarkastaja Helsingissä vuodesta 1939, Kuopion konttorin tarkastaja, Turun konttorin tarkastaja 1946–1947, koulutusjaoston kouluttaja 1947–1951, Joensuun konttorin johtaja 1954–1956, Kotkan konttorin johtaja 1957–1962, Helsingin konttorin johtaja 1962–1969, Oy Sokos Ab:n henkilökunta- ja myymäläpäällikkö 1951–1953 ja johtokunnan jäsen 1970–1976 ja Helsingin Osuuskaupan toimitusjohtaja 1969–1976. Hän oli myös Rauta Oy Sepon toimitusjohtaja 1961–1962 ja Kouvolan rakennusaine Oy:n toimitusjohtaja 1961–1962 ja hänellä oli lukuisia liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Tasa oli reservin majuri (1967). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1972.

Julkaisuja
----------

* *Harjoittelijakoulutus*, 1948
* *SOK-lainen osuuskauppaliike*, 1948, Veikko Lahtisen kanssa
* *Tiskin takana ja pöydän päässä: osuuskauppamiehen muisteloita*, 1978
* *Hotelli Hesperia: totta ja tarua Helsingin hotellielämästä 1970-luvulla*, 1980, romaani
* *Kävin lännessä, idässä ja vähän muuallakin*, 1986
* *Maanpuolustuskurssi 45: retkeilyjen historiaa*, 1994
* *Satavuotias koulu: Virolahden kunnan Ravijoen kansakoulun vaiheita 1894–1994*, 1994

Lähteet
-------

1. 1 2  Armas Tasa *Biografiasampo*. Viitattu 2.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 978. Viitattu 2.11.2022.
3. ↑  Muistot. Arvo Tasa. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  6.5.2011. Viitattu 2.11.2022.
Hermann Knackfussin allegorisessa litografissa *Völker Europas, wahrt eure heiligsten Güter* ("Euroopan kansat, vartiokaa kalleinta omaisuuttanne", 1895) Euroopan vallat, jotka on kuvattu sankarillisina mutta haavoittuvaisina naisina, arkkienkeli Mikaelin suojeluksessa katsovat peloissaan kohti itään, jossa kammottava Buddha istuu liekkien verhoamana mustassa savupilvessä. Saksan keisari Vilhelm II uskoi tulevaan rotusotaan ja keksi termin "keltainen vaara". Hän käytti litografia propagandassa edistääkseen sen ideaa ja oikeuttaakseen eurooppalaista kolonialismia Kiinassa. Kuvassa Saksa (Germanian muodossa) kuvataan Euroopan kansojen johtajana tässä sodassa.
**Keltainen vaara** (engl. *Yellow Peril*) on varsinkin 1900-luvun alussa käytetty rotuun viittaava värimetafora, jolla tarkoitettiin taloudellista, valtiollista ja sivistyksellistä vaaraa, jonka katsottiin uhanneen valkoisen rodun asuttamia länsimaita tuolloin voimakkaasti eteenpäin pyrkineiden itäaasialaisten, "keltaisen" eli mongolidisen rodun taholta.

Huolta aiheutti erityisesti se, että kiinalaiset työmiehet osoittautuivat varsinkin Australiassa, Etelä-Afrikassa ja Yhdysvaltojen läntisissä osavaltioissa ahkeruutensa ja vähäisten vaatimustensa vuoksi vaarallisiksi kilpailijoiksi valkoisille. Tämän vuoksi näissä maissa rajoitettiinkin kiinalaisten ja Yhdysvalloissa myös japanilaisten maahanmuuttoa. Japanin nopea valtiollinen ja taloudellinen nousu sekä Kiinan herääminen herättivät myös huolta. Japanin pelättiin, joskin aiheettomasti, vähitellen syrjäyttävän sekä Euroopan että Yhdysvallat kokonaan Itä-Aasian kaupasta. Aiheeton oli myös pelko, että Eurooppaa ja Amerikkaa olisi uhannut Kiinasta ja Japanista lähtevä suoranainen väkivaltainen kansainvaellus, joskin ilmeisestä oli, että saatuaan sotalaitoksensa kuntoon Kiina alkaisi esiintyä maailmanpolitiikassa entistä voimakkaampana ja itsenäisempänä tekijänä.

Katso myös
----------

* Väestönvaihto
* Valkoisen miehen taakka
* White Australia
* Siionin viisaiden pöytäkirjat
* Verisyytös

Lähteet
-------

1. ↑  *Wilhelm II: Into the Abyss of War and Exile,* 1900–1941.
2. 1 2  "Keltainen vaara", *Tietosanakirja, 4. osa (Kaivo–Kulttuurikieli)*, s. 683–684. Tietosanakirja Oy, 1909-1922. Teoksen verkkoversio.
**Väinö Vaara**, vuoteen 1897 **Grönvall** (26. huhtikuuta 1874 Jämsä – 8. tammikuuta 1957 Jyväskylä) oli opettaja ja paikallishistorioitsija, joka julkaisi tieto- ja oppikirjoja ja toimi myös sähköyhtiön johtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Vaaran vanhemmat olivat räätälimestari Aadolf Fredrik Grönvall ja Ruusa Erika Videnius ja puoliso vuodesta 1899 Olga Mattila. Vaara valmistui kansakoulunopettajaksi 1897 ja toimi valmistuttuaan opettajana Valkealan Selänpäässä 1897–1936. Hän oli myös Selänpään Sähkö -osakeyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja 1914–1936. Vaaralla oli useita luottamustoimia, mukaan lukien Valkealan kunnanvaltuuston jäsenyys 1919–1924, Selänpään osuuskassan perustaminen ja hallituksen puheenjohtajuus sekä Valkealan maamiesseuran, Kouvolan ympäristön osuusliikkeen, Valkealan säästöpankin ja useiden opettajayhdistysten johtoelinten jäsenyydet.

Teoksia
-------

* *Kansanopetus- ja valistustyö Valkealassa 1, Kirkollinen kansanopetus Valkealassa*, 1919
* *Historia: oppi- ja lukukirja maalais- ja kaupunkikansakouluille*, 1928, Jaakko Forsman ja Väinö Vaara
* *Valkealan pitäjän historia 2, Valkealan seurakunnan historia*, 1931
* *Valkealan nimistöä*, 1939, eripainos Kymenlaakson Osakunnan kotiseutujulkaisusta Ankkapurha I:stä
* *Valkealan säästöpankki: 25.4.1908–25.4.1938, 1938*, Väinö Vaara ja Toivo Salovaara
* *Maakuntain rajoista ja asutuksesta Kymenlaaksossa*, 1939
* *Valkealan kirja*, 1970, Väinö Vaaran kirjoituksista ja muistiinpanoista sekä hänen keräämistään lähdeaineksista koonnut Veikko Talvi

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 922–923 (Viitattu 31.12.2018)
2. 1 2   Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.1.1957, s. 10.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Ilmari Jokinen (1930-luvun alku)
**Ilmari Alexander Jokinen** (25. elokuuta 1878 Helsinki – 20. heinäkuuta 1938 Helsinki) oli merikapteeni, joka toimi merenkulkuhallituksen pääjohtajana.

Ilmari Jokisen vanhemmat olivat talonomistaja Jonas Jokinen ja Sofia Oxén ja puoliso vuodesta 1912 Karin Walborg Frida Elisabeth Godenhjelm. Jokinen kävi teknillisen reaalikoulun, opiskeli Pietarissa ja lähti merille 1896. Perämiestutkinnon hän suoritti 1901 ja merikapteenin tutkinnon 1904. Jokinen oli parkkilaiva *Fennian* päällikkö 1906, kuunari ja koululaiva *Glenardin* päällikkö 1907–1910, höyrylaiva *Mareografin* päällikkö 1911–1912 ja jäänmurtaja *Tarmon* päällikkö 1917–1918 Suomen sisällissodan aikana. Jokinen vei tuolloin *Tarmolla* senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvudin turvaan Helsingistä Tallinnaan. *Eläköön*-nimisen tarkastuslaivan päällikkönä Jokinen toimi 1918–1926. Luotsilaitoksen palveluksessa hän oli 1910–1912 ja Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön palveluksessa 1912–1918. Oltuaan Vaasan luotsipiirin päällikkö 1926–1931 Jokisesta tuli merenkulkuhallituksen pääjohtaja vuodesta 1931 aina kuolemaansa saakka. Aliluutnatiksi Jokinen ylennettiin 1910 ja reservin kapteeniluutnantiksi 1920. Eri aluksilla hän kiersi maapallon kuusi kertaa ja ylitti päiväntasaajan 24 kertaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 264 (Viitattu 25.11.2018)
2. 1 2 3  Pääjohtaja Ilmari Jokinen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 21.7.1938, s. 2.
3. 1 2  Kuka kukin oli (Viitattu 25.11.2018)
**Aarne Sakari Avela** (19. maaliskuuta 1885 Oulu – 6. toukokuuta 1966 Turku) oli suomalainen insinööri, yliopettaja ja teknillisen alan oppikirjojen tekijä.

Avelan vanhemmat olivat lyseonrehtori Sakari Westerlund (1858–1925) ja Sofie Lindborg. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1903 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1908.

Avela oli konepajainsinöörinä teollisuuden ja rautateiden palveluksessa 1912–1925. Hän oli Tampereen teknillisen oppilaitoksen koneenrakennusopin lehtorina 1926–1945 ja yliopettajana 1945–1953. 

Avela oli naimisissa 1914–1955 musiikinopettaja Saima Maria Snellmanin (k. 1955) kanssa.  Avelan sisar filosofian maisteri Alli Avela oli naimisissa kansanedustaja ja Maanmittaushallituksen pääjohtaja Kyösti Haatajan kanssa.

Teoksia
-------

* *Höyrykattilain, höyrykoneiden ja polttomoottorien hoitajien pätevyysvaatimukset* : voimassaolevien asetusten perusteella selostanut Aarne S. Avela. Otavan asetuskokoelma ; n:o 57. Otava 1928
* *Lasku- ja mittausoppia konealalla työskenteleville*. Tekijä, Tampere 1942, 2. painos 1944
* *Sähkövirran synty sähkögeneraattorissa*. Tekijä, Tampere 1942
* *Konepajaoppi : konepajojen ja teknillisten koulujen oppilaille*. Tekijä, Tampere 1943, 2. lisätty ja täydennetty painos 1945, 3. painos 1948

Toimitustöitä
-------------

* Ellison Hawks : *Poikien insinöörikirja* ; suomen oloja silmälläpitäen toimittanut Aarne S. Avela. WSOY 1928

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1903, numero 28619
2. ↑  Kuka kukin on 1954 : Aarne Avela
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Sakari Adolf Westerlund
4. ↑  Kuka kukin on 1954 : Kyösti Haataja
Tord Slättegård
**Tord Slättegård** (3. elokuuta 1933 Kalmarin lääni – 15. heinäkuuta 2018) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan lyyrinen tenori.

Slättegård syntyi maanviljelijäperheeseen ja varttui maatilalla. Hänen vanhempansa olivat Axel Andersson ja Birgit Nilsson. Slättegård opiskeli vuosina 1957–1962 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa muiden muassa Ragnar Hulténin ja Hjördis Schymbergin johdolla. Vuosina 1963–1989 hän oli kiinnitettynä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan, jossa teki debyyttinsä Alfredon roolissa oopperassa *La traviata* vuonna 1963. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat Rodolfo (*La bohème*), Almaviva (*Sevillan parturi*) ja Narraboth (*Salome*). Slättegård osallistui Laci Boldemannin lastenoopperan *Svart är vitt - sa Kejsaren* ja Björn Hallmanin *Pomperipossas systerin* kantaesityksiin. Hän teki vierailevia esiintymisiä esimerkiksi Edinburghissa, Oslossa, Bergenissä, Aarhusissa, Wiesbadenissa, Varsovassa, Moskovassa, Hongkongissa ja Jerusalemissa.

Slättegård oli 1960-luvulla naimisissa oopperalaulaja Gunilla Wallinin kanssa. Myöhemmin hänellä oli kuolemaansa saakka puoliso Cecilia. Hänellä oli kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Operasångaren Tord Slättegård är död SVT Nyheter
2. ↑  Funeral notices: Tord Slättegård Familjesidan
3. 1 2 3  SLÄTTEGÅRD, TORD Y Vem är Vem? Norrland, supplement, register 1968
4. 1 2  Tord Slättegård Kungliga Teaterns Solister
5. ↑  Den lyriska tenoren Aftonbladet
6. ↑  Minnesord: Tord Slättegård Dagens Nyheter


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Gunnar Evert Wasastjerna** (18. marraskuuta 1900 Helsinki – 17. syyskuuta 1980 Tornio) oli suomalainen ylilääkäri, lääkintöneuvos ja muistelmakirjailija.

Wasastjernan vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti, valtiopäivämies Evert Viktor Wasastjerna (1862–1941) ja Hanna Maria Grenman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1924, voimistelunopettajaksi 1927 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1930.

Wasastjerna toimi Suojärven kunnallissairaalan lääkärinä 1931–1939, Lapin lääninsairaalan alilääkärinä 1939–1945, Taivalkosken aluelääkärinä 1945–1948 ja Tornion yleisen sairaalan ylilääkärinä vuodesta 1948. Hän voitti useita Suomen ja armeijan mestaruuksia pikauinnissa.

Teoksia
-------

* *Raikkaita tuulahduksia lääkärin elämästä*. Pohjoinen, Oulu 1978

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Kuka kukin on 1954*, s. 951.
2. ↑  Gunnar Evert Wasastjerna.*tarvitaan parempi lähde* Rafael Olinin GeneaNet-sivusto.
3. ↑  Evert Victor Wasastjerna. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899.
**Anna Rosina Tengén** (1. toukokuuta 1861 Helsinki – 11. marraskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja laulunopettaja.

Rosina Tengénin vanhemmat olivat lääninrovasti Johan Albert Tengén ja Ida Maria Tengström. Hän kävi Helsingin musiikkiopiston 1891 ja opiskeli myös Wienissä, Pariisissa ja Roomassa. Toimittuaan ensin musiikkiopiston soololaulun opettajana 1895–1896 hän ryhtyi yksityisopettajaksi. Tengénin opettajia olivat Suomessa Abraham Ojanperä, Wienissä professori Filip Forsten ja Pauline Lucca, Roomassa professori Sarapani ja Pariisissa professori Froment, Renée Richard ja Rose Caron. Hänen oppilaitaan olivat puolestaan muun muassa Anna Hagelstam, Antonietta Toini Putkonen, Aino Elenius, Karin Ehder, Eini Mårtenson, Ester Ingman, Minna Talvik-Palmgren ja Aune Varmavuori. Vaikka Tengén tuli tunnetuksi etenkin musiikkipedagogina, hän oli myös esiintyvä taiteilija. Laulunopettajana Tengén toimi yli neljä vuosikymmentä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 676 (Viitattu 30.12.2018)
2. ↑   Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 12.11.1943, s. 2.
3. ↑  16.9.1924 Karjala no 215, s. 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 28.7.2021.
4. ↑   Päivästä päivään. *Helsingin Sanomat*, 1.5.1931, s. 8.
5. ↑   Päivästä päivään. *Helsingin Sanomat*, 1.5.1941, s. 8.

Aiheesta muualla
----------------

* Rosina Tengénin 70-vuotispäivähaastattelu Suomen Kuvalehdessä 2.5.1931 (Tenkanen–Tengén Suku)
Kaksi Gfot-vaunua Kolarissa vuonna 2015.
**Gfot** on VR:n omistama kattamaton autovaunutyyppi. Vaunuun mahtuu kymmenen autoa, joista viisi alatasolle ja viisi ylätasolle. Vaunussa on myös mahdollista käyttää auton lohkolämmitintä (vain talviaikana).

Vuonna 2023 liikenteessä oli 18 Gfot-vaunua. Ne saneerattiin vuosina 2022–2023 ja saivat samalla vihreän värityksen.

Kuljetettavat ajoneuvot
-----------------------

Vaunuun saa lastattua seuraavia ajoneuvoja: henkilöautot, tila-autot, maasturit, pakettiautot, auto + matkailuvaunu / perävaunu / traileri -yhdistelmät.

### Kuljetettavien ajoneuvojen maksimimitat

Pituus maks. 5,05 m mahdollisine vetokoukkuineen, leveys maks. 2,20 m, kokonaiskuljetuspaino maks. 2 500 kg, kuitenkin niin, että akseli- ja telipaino on alle 1 400 kg.

#### Paikkojen mitat tasoittain

Vaunussa on 4 erikorkuista ajoneuvopaikkaa, jotka on jaettu kerroksittain seuraavasti:

##### Alatason paikat

Kuormauskorkeus 165 cm.

##### Ylätason paikat

Kuormauskorkeus 205 cm (kaksi paikkaa), 230 cm (kaksi paikkaa) ja 260 cm (yksi paikka). Ylätasoa ei ole katettu.

Perävaunut
----------

Vaunussa voi kuljettaa myös perävaunuja. Tavarankuljetusperävaunun enimmäismitat ovat: paino 1 400 kg, pituus 5,00 m, leveys 2,20 m, korkeus 1,65 m.

VR:n neuvoja Gfotilla auton kanssa matkustaville
------------------------------------------------

"Mikäli auto talviaikana kuormataan ulkotilaan, on matkan päätyttyä tarkistettava ennen käynnistystä, että moottoritilassa ei ole lunta eikä jäätä. VR ei korvaa lumen tai jään moottorille käynnistyksen yhteydessä aiheuttamia vahinkoja." VR:n sivuilta.

Lähteet
-------

1. ↑  VR: Autonkuljetusvaunu (Gfot) *vr.fi*.  2011.  Arkistoitu 20.10.2011. Viitattu 23.8.2011.
2. ↑  Tasoristeys 3/2022 *Resiina-lehti*. Viitattu 6.3.2024.
3. ↑  Tasoristeys 4/2023 *Resiina-lehti*. Viitattu 6.3.2024.

Suomalaiset matkustajavaunut

|  |  |
| --- | --- |
| Teräskori | A100 · CEit · CEift · CEmt · Cmc · EFit · EFiti · Eil · Eilf · Ein · Eit · Eip · ELht · Ep · Gfot · Rkt · Rk |
| InterCity | Ex · Expt · Rx |
| InterCity2 | Ed · Edb · Edg · CEd · Edm · Edo · Edfs · Eds · ERd · Gd |
Libanonilaisen muotisuunnittelijan Elie Saabin luomus Pariisin muotiviikoilla vuonna 2011.
**Pariisin muotiviikko** (ransk. *Semaine de la mode de Paris*) on puolen vuoden välein järjestettävä muotitapahtuma Pariisissa. Vuosittain on sekä kevät/kesä ja syksy/talvi muotiviikko. Pariisin muotiviikkoa pidetään eri puolilla kaupunkia.

Muotiviikolla Haute couture-esitysten lisäksi, myös tarjolla miestenmuotia ja valmisvaatemuotia. Lisäksi kuuluisat tuotemerkit, kuten Dior, Chanel, Louis Vuitton, Kenzo, Givenchy ja Céline, isännöivät omia esityksiään Pariisin historiallisissa paikoissa, kuten Carrousel du Louvressa ja Grand Palais'ssa.

Pariisin muotiviikko on järjestetty vuodesta 1973 alkaen. Ja se kuuluu neljään maailman tärkeimpänä pidettyyn muotiviikkoon, muiden ollessa Milanon, Lontoon ja New Yorkin muotiviikot.

Lähteet
-------

1. ↑  Vogue: A Brief History Of Paris Fashion Week
2. ↑  Modeaparis: Fashion Week
3. 1 2  Paris Fashion Week 2023
4. ↑  The Big Four: Why Do Fashion Weeks Take Place in These Cities?

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Paris Fashion Week
Louis Jérôme Gohier, Jacques Augustin Pajoun maalaama muotokuva vuodelta 1802.
**Louis Jérôme Gohier** (27. helmikuuta 1746 Semblancay, Indre-et-Loire – 29. toukokuuta 1830 Eaubonne, Val-d’Oise) oli ranskalainen poliitikko, joka oli Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsen ja viimeinen puheenjohtaja vuonna 1799.

Gohier toimi ennen vallankumousta lakimiehenä Bretagnen parlamentissa ja sai mainetta uhmatessaan kansleri Maupeoun ja myöhemmin valtiovarainministeri Loménie de Briennen absolutistista politiikkaa. Gohier valittiin vuonna 1791 edustajaksi kansalliskokoukseen, jossa hän esiintyi varsinkin papiston etuoikeuksien vastustajana. Hänet valittiin myös kansalliskonventtiin. Hän oli Ranskan oikeusministerinä maaliskuusta 1793 huhtikuuhun 1794, pääosan niin sanotusta terrorin ajasta. Oltuaan välillä syrjässä Gohier nimitettiin direktorion jäseneksi 18. kesäkuuta 1799 niin sanotun prairialkuun 30. päivän kaappauksen yhteydessä. Hän oli direktorion viimeinen puheenjohtaja. Hän ja direktori Moulin vastustivat kenraali Napoléon Bonaparten saman vuoden marraskuussa suorittamaa brumairekuun 18. päivän vallankaappausta, jonka yhteydessä heidät syrjäytettiin.

Gohier toimi keisarikunnan aikana Ranskan pääkonsulina Amsterdamissa vuosina 1802–1810. Hän julkaisi muistelmansa vuonna 1824.

Lähteet
-------

1. ↑  Louis, Jérôme Gohier (ranskaksi) Ranskan kansalliskokous. Viitattu 11.8.2018.
2. 1 2 3 4  Louis Jérôme Gohier (ranskaksi) Encyclopédie Larousse. Viitattu 11.8.2018.
3. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1908), s. 1423–1424 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louis Jérôme Gohier** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sami Lukkarinen** (s. 1976 Jyväskylä) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti niin kutsutuista pikselimaalauksista. Niissä Lukkarinen on käyttänyt lähtökohtanaan Internetistä löydettyjä kuvia, jotka hän on kuvankäsittelyllä pikselöinyt ja tämän jälkeen maalannut taulut öljyväreillä. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Suomessa, Yhdysvalloissa, Norjassa ja Saksassa.

Lukkarisen teokset ovat käsitelleet muun muassa arkkitehtuuria, roskapostia ja yhteisöpalveluissa olevia henkilöiden omakuvia. 

Lukkarista askarruttaa digitaalisen ja maalatun kuvan suhde. Pikselöinti antaa hänelle etäisyyttä lähtökohdaksi valittuun kuvaan, ja se on myös välitila, jossa kaksi toisilleen vastakkaista esittämisen tapaa voi kohdata. 

Sami Lukkarinen opiskeli Kuvataideakatemiassa vuosina 1996–2001. Hänen teoksiaan on useiden museoiden ja säätiöiden kokoelmissa, ja yksityisnäyttelyiden lisäksi hän on ollut mukana monissa ryhmänäyttelyissä niin koti- kuin ulkomailla.  Lukkarinen on ensimmäinen suomalainen taiteilija, jonka teos on päässyt mukaan Absolut Vodkan Absolut Art -kokoelmaan.

Sami Lukkarinen, No. 7, 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sami Lukkarisen sivusto
2. ↑  Valjakka, Timo: "Minun niittyni on internet", Helsingin Sanomat, 24.2.2005
3. ↑  Arla Kanerva: Pikselipullo on ensimmäinen suomalaisteos Absolut Vodkan taidekokoelmassa *Nyt.fi*.  4.12.2013. Viitattu 28.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kadulta galleriaan, Ylioppilaslehti 2003
* Maalauksia kolmesta suunnasta, Taide-lehti 2007[vanhentunut linkki]
* Ihmiset paljastavat itse itsensä, HS.fi 2.9.2010
* Sami Lukkarinen luo netin profiilikuvista maalauksia, marikoistinen.fi 2010
* Sami Lukkarisen teoksia Kansallisgallerian Taidekokoelmat-verkkopalvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Johan Alfred Björklund** (21. kesäkuuta 1850 Kokkola – 3. kesäkuuta 1922 Kokkola) oli suomalainen Kokkolassa vaikuttanut kauppias ja kauppaneuvos.

Alfred Björklundin vanhemmat olivat suutarimestari Jakob Björklund ja Carolina Jakobsson. Hän kävi Kokkolassa muutaman vuoden alkeiskoulua ja meni sitten 1863 kauppa-apulaiseksi Edvard Holmlundin liikkeeseen. Björklund oli sittemmin kauppa-apulaisena Jan Forsénin kauppaliikkeessä ja kahdeksan vuoden ajan Kuopiossa Gustaf Raninin liikkeessä. Hän palasi Kokkolaan vuonna 1877 ja oli täällä tukkuliike J. & A. Finnilän palveluksessa.

Björklund perusti vuonna 1878 oman tukku- ja vähittäiskaupan Kokkolaan. Hänen liikkeensä laajeni niin että sillä oli 1890-luvulla jo haaraliikkeet Kälviällä, Kannuksessa, Haapavedellä, Pulkkilassa, Vetelissä ja Pihtiputaalla. Börklund vei Kokkolasta ulkomaille tervaa ja toi maahan muun muassa kahvia, jauhoja, sokeria, lyhyttavaroita ja paloöljyä. Tavarat toimitettiin Kokkolasta hevoskyydillä maaseudun haaraliikkeisiin.

Vuonna 1910 Björklund laajensi liikettään hankkimalla Kokkolassa toimineen Alarik Sandströmin rautakaupan omistukseensa. Björklundin pääliikkestä ja rautakaupasta muodostettiin osakeyhtiö vuonna 1916. Björklund sijoitti rahaa myös muihin pohjalaisiin yrityksiin ja hän oli Vaasan Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä 1904–1919 ja yhtiöfuusion jälkeen Suomen Sokeri Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä. Björklund oli lisäksi Vaasan Puuvilla Oy:n johtokunnan jäsen ja Palovakuutus Oy Vellamon ja Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n hallintoneuvoston jäsen 1919–1922. Hän oli mukana perustamassa Österbottningen-sanomalehteä vuonna 1898. Björklund sai kauppaneuvoksen arvon 1910.

Björklund oli Kokkolan rahatoimikamarin jäsenenä 1880–1885 ja Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1886–1916. Kokkolan kauppaseuran puheenjohtajana Björklund oli vuodesta 1894 alkaen. Hän oli 1872 mukana perustamassa Gamlakarleby Segelförening-purjehdusseuraa.

Alfred Björklund oli naimisissa vuodesta 1876 Louise Emelie Krabben kanssa. Heidän poikansa oli pääkonsuli, asianajaja, pankkiiri ja liikemies Uno Björklund (1879–1941).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  BiografiaSampo : Alfred Björklund
2. ↑  SKS Henkilöhistoria : Talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Alfred Björklund (1859–1922)
3. 1 2 3 4 5  Kokkolan seutu : liikemiehet : Johan Alfred Björklund
4. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Uno Björklund
**Juho Keinänen** (s. 26. heinäkuuta 1999 Karttula) on suomalainen pesäpalloilija. Keinänen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kiteen Palloa. Hänen sopimuksensa Kiteen Pallon kanssa on kauden 2024. Keinänen voitti suomenmestaruuden Sotkamon Jymyssä kaudella 2023.

Keinänen on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Siilinjärven Pesis Sotkamon Jymyä ja Imatran Pallo-Veikkoja. Lisäksi hän on pelannut Ykköspesistä Puijon Pesiksessä ja Siilinjärven Pesiksessä. Keinäsen ura miesten sarjoissa alkoi vuonna 2016 Puijon Pesiksen Suomensarja- joukkueessa. Seuraavalla kaudella Keinänen pääsi tekemään debyyttinsä Puijon Pesiksen ykköspesis- joukkueessa pelaten neljä ottelua, mutta kausi kului pääosin suomensarjan puolella. Kaudella 2017 Keinänen kuului jo Puijon Pesiksen ykköspesis- joukkueen vaikiomiehistöön. Kaudeksi 2018 Keinänen siirtyi Siilinjärven Pesiksen ykköspesis- joukkueeseen ja pelasi siellä yhden kauden ykköspesistä ja kaksi kautta superpesistä Siilinjärven noustua superpesikseen kaudeksi 2019. Kaudella 2021 Keinänen pelasi Imatran Pallo-Veikoissa superpesistä. Imatralta hän siirtyi kaudeksi 2022 Sotkamon Jymyn. Keinänen siirtyi kaudeksi 2024 Kiteen Palloon. 

  

Keinänen pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkopelissä etukentällä. Hän on pelannut urallaan 129 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 5+37=42 juoksua, tuonut 67 juoksua ja kerännyt 335 kärkilyöntiä. Keinänen on pelannut 10 ylempien pudotuspelien ottelua ja yhden alempien pudotuspelien ottelun. Näissä otteluissa hän on lyönyt 0+1=1 juoksua, tuonut 5 juoksua ja kerännyt 16 kärkilyöntiä.Ykköspesiksessä Keinänen on pelannut 35 runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 2+12=14 juoksua, tuonut 16 juoksua ja kerännyt 82 kärkilyöntiä.
Tilastot päivitetty 12.3.2023

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑