recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Muistityypit** |
| Haihtuvat muistityypit* DRAM
	+ SDRAM
	+ SGRAM
* eDRAM
* SRAM
* 1T-SRAM
* Tulossa olevat
	+ Z-RAM
	+ TTRAM
 |
| Haihtumattomat muistityypit* Ferriittirengasmuisti
* Flash-muisti
* ROM
	+ PROM
	+ EPROM
	+ EEPROM
* Tulossa olevat
	+ FRAM
	+ MRAM
	+ PRAM
	+ SONOS
	+ RRAM
	+ NRAM
 |

**Haihtuva muisti** (engl. *volatile*) on tietokoneen muistia, joka kadottaa sisältönsä virran katketessa. Vastakohtana haihtumaton muisti ei kadota sisältöä virran katketessa.
Tietokoneen primäärimuisti eli keskusmuisti on haihtuvaa muistia.

Rakenteellisesti yleisimpiä haihtuvia muisteja ovat dynaamiset RAM-muistit eli DRAM-muistit. Näissä muisteissa tieto on talletettu kondensaattoreihin, joita pitää virkistää säännöllisesti tiedon säilyttämiseksi ja aina lukuoperaation jälkeen. Ensimmäisten DRAM-muistien virkistämisestä huolehti suoritin, mutta nykyisissä muisteissa virkistäminen on rakennettu muistiin. DRAM-muisti vie suhteellisen vähän piipinta-alaa mikropiirillä, joten muisti on edullista.

Suorittimissa käytetään nopeana välimuistina staattista RAM-muistia (SRAM), jossa muistitieto talletetaan kiikkuun. Toteutustavan takia SRAM ei tarvitse virkistämistä, ja se voidaan suojata sähkökatkosta vastaan esimerkiksi paristovarmennuksen avulla. Muisti kuluttaa sähköä käytännössä vain muuttaessaan tilaansa, minkä takia yksi paristo voi riittää pariksikymmeneksi vuodeksi. SRAM vie mikropiiriltä enemmän piipinta-alaa kuin DRAM, mikä tekee siitä DRAMia kalliimman tuottaa.

Historia
--------

Varhaisissa tietokoneissa on käytetty elektroniputkia, Williams-putkia (ks. Manchester Mark I), ferriittirengasmuistia ja muita menetelmiä ennen puolijohdemuistin yleistymistä. Näistä ferriittirengasmuisti ei ole haihtuva vaan säilyttää tilansa virrattomanakin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  David A. Patterson, John L. Hennessy: *Computer Organization and Design: The Hardware/Software Interface, Third Edition*, s. 23. , 2004. Computer Organization and Design: The Hardware/Software Interface, Third Edition (viitattu 6.7.2018).
**Paul-Erik Haataja** (s. 12. joulukuuta 1944 Kiuruvesi) on Helsingissä asuva kirjailija.

Elämä ja ura
------------

Paul-Erik Haataja muutti Kiuruvedeltä Helsinkiin 1965. Hän työskenteli OTK:n keskuslaboratoriossa viidentoista vuoden ajan, lisäksi hän on toiminut valokuvaajana. Hän jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi 1990-luvun alussa.

Haataja päätti jo alle kouluikäisenä, että hänestä tulee kirjailija. Seitsemäntoistavuotiaana hän sai päähänsä ryhtyä dekkarikirjailijaksi. Sitä ennen hän päätti kuitenkin selvittää, millainen on hyvä rikosromaani, ja luki Dostojevskin *Rikoksen ja rangaistuksen*. Teoksen luettuaan Haataja hautasi suunnitelmansa ja kirjoitti runokokoelman, jonka kustantaja kuitenkin palautti.

Haataja oli jo neljäkymmentävuotias, kun hän vihdoin toteutti haaveensa. Esikoisteos on *Nuori, kaunis ja kuollut*. Kriitikot vertasivat Haatajaa Georges Simenoniin, joka onkin yksi kirjailijan esikuvista. Kirjallisuudentutkija Liisi Huhtala on määritellyt Haatajan teokset rikosaiheisiksi romaaneiksi, sillä niiden ote on vahvan kaunokirjallinen.

Haataja on kirjoittanut toistakymmentä rikosromaania. Lähes kaikissa teoksissa rikoksia tutkii komisario Armas Tammelinin tutkimusryhmä. Tammelin on 60-vuotias, raihnainen, sydänvikainen oluenystävä mutta ei pidä lapsista. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat pääosin Helsinkiin.

Vuonna 1987 ilmestynyt *Häkkilinnut* sai Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon. Siitä on tehty myös tv-elokuva. *Viimeisestä juoksusta* puolestaan tehtiin radiokuunnelma. "Haataja hallitsee kertojanotteellaan kollektiivisen poliisiromaanin tekniikkaa. Hänellä on myös taitoa rakentaa draamallisia kohtauksia, jotka usein laukeavat koomisina tilanteina. Huumori tulee esille myös dialogissa, joka psykologisen kuvauksen ohella on tyypillistä tekijälle. Romaanin juoni on huolellisesti laadittu ja realistinen", sanotaan Vuoden johtolanka -palkinnon perusteluissa.

Haatajalle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.

Teokset
-------

Teoksista on julkaissut uudet painokset CrimeTime.

* *Nuori, kaunis ja kuollut*. Helsinki: Tammi, 1984. ISBN 951-30-6188-4.
* *Lähtö ilman jäähyväisiä*. Helsinki: Tammi, 1985. ISBN 951-30-6372-0.
* *Hyrrä*. Helsinki: Tammi, 1986. ISBN 951-30-6416-6.
* *Häkkilinnut*. Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6836-6.
* *Viimeinen juoksu*. Helsinki: Tammi, 1988. ISBN 951-30-7176-6.
* *Merkitty luoti*. Helsinki: Tammi, 1989. ISBN 951-30-9278-X.
* *Jenkki*. Helsinki: Tammi, 1991. ISBN 951-30-9828-1.
* *Sopiva paikka kuolla*. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0261-0.
* *Metsän piilossa*. Helsinki: Tammi, 1995. ISBN 951-31-0632-2.
* *Rosvo ja poliisi*. Helsinki: Tammi, 1996. ISBN 951-31-0831-7.
* *Vaarojen mailla*. Helsinki: Tammi, 2000. ISBN 951-31-1537-2.
* *Urakan loppu*. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3465-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paul-Erik Haataja *Kirjasampo*. Viitattu 9.7.2019.
2. ↑  Johtolanka-palkitut 1985-2019 *Suomen Dekkariseura*.  Arkistoitu 14.11.2018. Viitattu 9.7.2019.
3. ↑  Taiteilijaeläke 61 ansioituneelle taiteilijalle *Päivän Lehti*.  27.2.2020. Viitattu 6.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiuruvetisiä kirjailijoita / Haataja (Arkistoitu – Internet Archive)
**Haikara herättää huomiota** (*The Miracle of Morgan’s Creek*) on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen screwballkomedia vuodelta 1944. Elokuvan pääosissa näyttelevät Betty Hutton ja Eddie Bracken. Sturges on punonut monipolvisen ja yllättävän farssijuonen rikkoen miltei kaikkia Hollywoodin sääntöjä.

Juoni
-----

Pikkukaupungin tyttö Trudy (Hutton) rakastaa jazzia ja sotilaita ja viettää paheellista elämää helposti höynäytettävän poliisi-isänsä (William Demarest) tietämättä. Tarjolla olisi myös kiltti naapurinpoika, änkyttävä ja epävarma Norval (Bracken). Yhden yön aikana Trudy kohtaa sotilaan, tulee raskaaksi, menee sotilaan kanssa naimisiin mutta hukkaa miehen eikä jälkeen päin muista tämän nimeä. Elokuvan lopussa Trudy saa kuutoset, ja Dionnen viitosista kuuluisaksi tullut "Kanada protestoi", "Mussolini eroaa" ja "Hitler vaatii uudelleenlaskentaa".

Vastaanotto
-----------

*Haikara herättää huomiota* valittiin vuonna 2001 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti esitteli elokuvan sen televisioesityksen yhteydessä lokakuussa 1990 ja sanoi sitä Sturgesin tuotannon katkerimmaksi ja pirullisimmaksi komediaksi. "Komedioissa *Nainen Eeva* ja *Nauru kahleitten takana* oli vielä lämpöä, valoa ja ymmärtämystä, – – *Haikara herättää huomiota* ei anna enää viitteitä tähän suuntaan."

Lähteet
-------

1. 1 2  Fränti, Mikael: Haikara lentää lähellä ja pelko värjää naurun Preston Sturgesin satiirissa.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.1990, s. D21.
2. ↑  Salo, Matti: Riemun viikko Elokuva-arkistossa. Mr. Sturges tulee kaupunkiin.  *Helsingin Sanomat*, 16.11.1976, s. 19.
3. ↑  Complete National Film Registry Listing *National Film Preservation Board, Library of Congress*. Viitattu 25.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 14.6.2022. (englanniksi)
**Gradient** on suomalainen kaiutinvalmistaja. 

Perustamisestaan lähtien Gradient on pyrkinyt rakentamaan kaiuttimia, jotka toimisivat mahdollisimman hyvin tavallisessa olohuoneessa. 

Yrityksen ovat perustaneet opistoinsinööri Jorma Salmi ja Jouko Alanko vuonna 1984.*lähde?*

Gradientin toimitusjohtaja on Atte Salmi, yrityksen perustajan Jorma Salmen poika.

Yritys aloitti toimintansa Järvenpäässä, mutta muuti Porvooseen vuonna 2010.

Gradient-kaiuttimet valmistetaan käsityönä Suomessa.

Valmistaja on tullut tunnetuksi maailmalla yksilöllisistä ratkaisuistaan. Gradient oli eräs harvoista 1990-luvun lamasta selvinneistä suomalaisista kaiutinvalmistajista.*lähde?*

Gradientin komponenttitoimittajana toimi vuosien ajan Graditech. Gradient-kaiuttimet on suunniteltu toimimaan myös vaikeissa akustisissa tiloissa. Kardioidi- ja dipolirakennetta hyödyntävät Gradient-kaiuttimet tunnetaan suorasta vasteestaan ja neutraalista äänestään.*lähde?*

Alku
----

1980-luvun alkupuolella Jorma Salmi mittasi ja koekuunteli huippuluokan kaiuttimia Otaniemessä sijaitsevassa kaiuttomassa huoneessa. Hän huomasi, että laboratorio-olosuhteissa kaikki laitteet kuulostivat samanlaisilta. Mutta tavallisessa olohuoneessa jotkut kaiuttimet värittivät ääntä selvästi. Tämä johtui huoneen vaikutuksesta. Huone heijasti pinnoillaan ääniaaltoja ja synnytti ääneen vaihe-eroja, korostumia ja vaimentumia. Salmi alkoi suunnitella kaiutinta, johon tila vaikuttaisi mahdollisimman vähän.

Ensimmäinen kaiutin
-------------------

Gradientin ensimmäinen kaiutin valmistui vuonna 1984. Se oli mallinimeltään 1.0. Tämän sarjan kaiuttimia esiteltiin teollisen muotoilun malliesimerkkeinä, mutta niiden muoto oli suoraa seurausta niiden toiminnallisuudesta. Siinä missä tavallisen kaiuttimen kuulija sai korviinsa ääntä, joka oli peräisin kaiuttimesta, ja sen lisäksi vielä ääntä, joka oli heijastunut lattian kautta, Gradient 1.0:n bassokaiutin tuotti ääntä suoraan lattiaa kohden, jolloin kaikki kuulijan luo saapunut bassoääni oli lattiasta heijastunutta. Gradient 1.0:n keskiäänet tuottava elementti taas sijaitsi bassoelementin päällä 30 asteen kulmassa lattiaan nähden, jotta ääni ei heijastuisi lattiasta ollenkaan. Koteloinnin puuttuminen auttoi edelleen minimoimaan äänen säteilyä muualle kuin kuuntelupaikalle. Keskiäänielementin yläpuolella oli vielä pystyssä neljä diskanttikaiutinta. 

Kaiutin menestyi *Hifi*-lehden testissä, jonka jälkeen Gradient sai ison tilauksen Sibelius-Akatemialta.

Mallit
------

Nykyinen mallisto käsittää seuraavat mallit:

* *5.0*
* *Evidence*
* *Helsinki 1.5*
* *Revolution*
* *Revolution Active*
* *SW-D*
* *SW-S*
* 6.0

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Teknologia | Suomalaisen valmistajan kaiuttimet ovat sillä tasolla, että professorin mukaan hintalappuun olisi voinut laittaa nollan perään. *Helsingin Sanomat*.  3.2.2023. Viitattu 3.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Gradientin kotisivut
**Paul Julius von Reuter** (21. heinäkuuta 1816 Kassel, Saksa − 25. helmikuuta 1899 Nizza, Ranska) oli brittiläinen journalisti, mediayrittäjä ja paroni, joka perusti uutistoimisto Reutersin.

Reuter syntyi **Israel Beer Josaphat**ina saksanjuutalaiseen perheeseen, hänen isänsä oli rabbi. Göttingenissä Reuter tapasi Carl Friedrich Gaussin, joka oli keksinyt lankaa pitkin kulkevan "sähkösignaalin".

Reuters muutti 29. lokakuuta 1845 Lontooseen ja otti nimekseen **Joseph Josephat**. 16. marraskuuta 1845 hän kääntyi kristinuskoon ja muutti nimekseen **Paul Julius Reuter**. Viikkoa myöhemmin hän nai Ida Maria Elizabeth Clementine Magnusin Berliinissä. Vuoden 1848 vallankumouksen epäonnistuttua hän pakeni Saksasta Pariisiin ja pestautui ranskalaisen Charles-Louis Havas'n uutistoimistoon (josta tuli myöhemmin Agence France-Presse).

Kun lennätin tuli vuonna 1851 markkinoille, Reuter perusti uutistoimisto Reuters News Agencyn Aacheniin, ja lähetteli viestejä Berliinin ja Aachenin välillä. Myöhemmin Bryssel ja Pariisi linkittyivät Reutersin verkkoon. Reuter listasi yhtiönsä Pariisin pörssiin.

Vuonna 1851 Reuter palasi Lontooseen, listasi yhtiönsä Lontoon pörssiin ja perusti Reuters Groupin. 17. maaliskuuta 1857 hänestä tuli Britannian kansalainen. 
Lennätinlinkki Britannian ja manner-Euroopan välille rakennettiin Englannin kanaalin alitse.

Lennätinlinkkiä pitennettiin länteen Corkin kaupunkiin, Irlantiin vuonna 1863. Laivat, jotka tulivat Amerikan mantereelta, saivat tätä kautta uutisia merelle ja päin vaistoin. Tieto saatiin näin perille Lontooseen ennen kuin laiva ehti satamaan, mikä oli esimerkiksi säätiedotukselle merkittävä askel.

7. syyskuuta vuonna 1871 Saksi-Coburg-Gothan prinssi Ernst aateloi Reuterin paroniksi.

Reuterilla oli kaksi poikaa ja yksi tytär. Hän kuoli Villa Reuterissa, Nizzassa, Ranskassa. Hänen ruumiinsa tuotiin takaisin Lontooseen ja haudattiin sukuhautaan West Norwoodin hautausmaalle.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Haiharan kartanon päärakennus oli alun perin kaksikerroksinen, mutta toinen kerros purettiin 1940-luvulla tulipalon takia.
**Haiharan kartano** sijaitsee Tampereella Kaukajärven länsirannalla Kaukajärven kaupunginosassa. Siellä toimii nykyään Haiharan taidekeskus, jossa järjestetään muun muassa taidenäyttelyitä, konsertteja ja lastentapahtumia. Talvikaudella päärakennusta vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten ja tallissa voivat yhdistykset järjestää erilaisia tilaisuuksia. Väentuvan kahvila on avoinna kesäkaudella.

Historia
--------

Kartanon historia alkaa vuodesta 1872, kun entinen tarkka-ampujapataljoonan kapteeni Anshelm Grahn (1825–1895) osti Haiharan kylästä Keskinen-nimisen maatilan ja muutti sinne perheineen asumaan. Hän oli edellisenä vuonna pidetyssä huutokaupassa vuokrannut viereisen Ylisen tilan ja vuonna 1886 hän osti vielä kolmannenkin tilan, Alasen. Yhdessä tilat muodostivat 340 hehtaarin kokoisen kartanon, johon kuului 81 hehtaaria peltoa. Grahn rakennutti myös 1870-luvulla kartanon osin kaksikerroksisen hirsirunkoisen päärakennuksen, jossa oli yli 20 huonetta.

Anshelm Grahnin kuoltua Haiharan kartanon omistivat 1895–1932 hänen tyttärensä Aline (1854–1925), Jenny (1856–1930) ja Naema (1858–1932), "kolme fröökynää", yhdessä. Heidän jälkeensä kartano siirtyi läheisen Kaukajärven kartanon omistaneen velipuolen Bertel Grahnin haltuun. Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi hänen tyttärelleen Gunvor Ekroosille (1907–1982) ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallintaoikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä.

Reitti Haiharankadulta Saarenmaantielle kulki pitkään Haiharan kartanoalueen läpi. Vuonna 1979 tie katkaistiin autoliikenteeltä, kun Juvankatua jatkettiin Saarenvainionkadun päästä eteenpäin kohti Annalaa.

Gunvor Ekroos perusti kartanon tiloihin vuonna 1966 nukkemuseon ja vuonna 1972 pukumuseon. Hän perusti vuonna 1969 Anneli Kurosen kanssa nukketeatterin, joka toimii edelleen vanhassa kanalassa. Vuonna 1982 Gunvor Ekroosin omaisuus siirtyi Haiharan museosäätiölle. Nukke- ja pukumuseo siirtyi vuonna 1992 pois Haiharan kartanosta aluksi Hatanpään kartanoon.

Katso myös
----------

* Runebergin mökki

Lähteet
-------

* Mansetori: Kaukajärvi - tietoja ja historiaa (luettu 26.3.2008)
* Eeva Riihonen: Kaukajärven tarinoita, 1995

### Viitteet

1. ↑  Riihonen, Eeva.: *Kaukajärven tarinoita*. Tampereen kaupunki, 1995. 58193058. ISBN 951-609-005-2, 978-951-609-005-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.2.2020).
2. ↑  *Tampere alueittain 2013*, s. 148. Tampere: Tampereen kaupunki. ISBN 978-951-609-690-5. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 18.8.2019).
3. ↑  Haiharan taidekeskus *www.tampere.fi*.  12.8.2017. Viitattu 17.2.2020.
4. ↑  Haiharan nukketeatteri *www.haiharannukketeatteri.fi*. Viitattu 17.2.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* VirtualTampere: Virtuaalivierailu Haiharan taidekeskukseen
**Felipe Mattioni Rohde** (s. 15. lokakuuta 1988 Ijuí, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Espanjassa ja Englannissa. Hän pelasi Espanjan Primera Divisiónissa 33 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Italian Serie A:ssa yhden ottelun.

Ura
---

Mattioni aloitti pelaajauransa vuonna 2004 Grêmiosta, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kolme vuotta myöhemmin. Ensiesiintymisensä maan pääsarjassa hän teki kaudella 2008 kotiottelussa Náuticoa vastaan.

15. tammikuuta 2009 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Milaniin. Siirto sisälsi mahdollisen osto-option lainasopimuksen päätyttyä. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa epävirallisessa ystävyysottelussa Rangersia vastaan. Lainan aikana Mattioni kärsi jalkavaivoista, eikä Milan lopulta päättänyt käyttää osto-optiotansa hänestä. Ainoan ottelunsa Serie A:ssa hän pelasi 3. toukokuuta 2009.

26. elokuuta 2009 Mattioni siirtyi Mallorcaan kauden mittavalla lainasopimuksella, jonka jälkeen saarelaisjoukkueella on mahdollisuus ostaa pelaajanoikeudet alustavasti noin 2 miljoonalla eurolla.

Heinäkuussa 2010 hän teki viisivuotisen sopimuksen barcelonalaisseura Espanyolin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Welcome Felipe! AC Milan. Viitattu 3.5.2010.
2. ↑  Mattioni: "Soy muy feliz por jugar en el Real Mallorca" (Arkistoitu – Internet Archive) RCD Mallorca. Viitattu 3.5.2010.
3. ↑  El Espanyol ficha a Mattioni en una operación relámpago Marca. Viitattu 29.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Felipe Mattionin esittely Espanyolin kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi)
**Graciela Paraskevaídis** (1. huhtikuuta 1940 Buenos Aires – 21. helmikuuta 2017 Montevideo) oli argentiinalaissyntyinen säveltäjä. Hän asui vuodesta 1975 Uruguayssa ja oli molempien maiden kansalainen.

Kotimaassaan Paraskevaídis opiskeli Roberto García Morillon johdolla ja osallistui myös muiden muassa Gerardo Gandinin sekä Iannis Xenakiksen pitämille kursseille. Vuosina 1968–1971 hän sai sävellysopetusta Wolfgang Fortnerilta Hochschule für Musik Freiburgissa. Vuonna 1972 hän osallistui Darmstadtin kurssille.

Sävellystyönsä ohella Paraskevaídis kirjoitti sekä musiikkiaiheisia kirjoja että lehdissä julkaistuja esseitä. Hän opetti sekä yksityisesti että vuosina 1985–1992 Montevideon Universidad de la Repúblicassa. Hän myös piti luentoja, seminaareja ja workshopeja Argentiinassa, Uruguayssa, Itävallassa, Brasiliassa, Chilessä, Kolumbiassa, Saksassa, Kreikassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Living Composers Project: Graciela Paraskevaídis


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Grace Isabella Dzienny** (s. 26. elokuuta 1995 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan ​​Amanda McKaynä Nickelodeonin Supah Ninjas-sarjassa, Greer Danvillenä ABC Familyn Chasing Lifessa ja Clementine Lewisina CBS:n Zoo-sarjassa.

Nuoruus
-------

Dzienny on kotoisin Toledosta Ohiosta ja on Mike ja Tara Dziennyn tytär. Hän on nuorin kolmesta lapsesta. Dzienny aloitti mallintyöt viisivuotiaana voitettuaan L'Oréalin sponsoroiman kilpailun, ja hän työskenteli mallina pääasiassa kesäisin. Pian mallin ammattiin ryhtymisen jälkeen hän alkoi opiskella steppiä, jazzia, balettia ja hip hop -tanssia. Saavuttuaan roolin Supah Ninjas -lentäjässä Dzienny ja hänen äitinsä muuttivat Los Angelesiin marraskuussa 2010.

Hänen Supah Ninjas -toverinsa George Takei totesi haastattelussa, että Dzienny on "musiikkiteatterifani".

Ura
---

Lukion fuksivuotena Dzienny osallistui Amandan osaan koe-esiintymisessä Supah Ninjoissa. Prosessiin sisältyi noin puoli tusinaa myöhempiä koe-esiintymisiä.

Vuonna 2014 Dzienny alkoi esiintyä ABC Family -draamasarjassa Chasing Life näyttelee Greer Danvilleä, päähenkilön nuoremman siskon Brennan (Haley Ramm) rakkautta. Joulukuussa 2016 hänet ylennettiin päärooliin CBS:n draamasarjan Zoo kolmannelle kaudelle. Vuonna 2017 hän liittyi Bumblebee-elokuvan näyttelijöihin. Vuonna 2021 Dzienny näytteli Ruby Redin sivuroolia Netflixin supersankarisarjassa Jupiter's Legacy. Toukokuussa 2021 hänet valittiin vampyyri Elinor Fairmontin vakituiseen rooliin Netflixin vampyyridraamasarjassa First Kill.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
Ahmet Ertegün
**Ahmet Ertegün** (31. heinäkuuta 1923 – 14. joulukuuta 2006) oli turkkilais-yhdysvaltalainen Atlantic Records -levy-yhtiön perustaja ja yksi 1900-luvun jälkipuoliskon äänilevyteollisuuden merkittävimmistä henkilöistä. Ertegün pääsi vuonna 1987 Rock and Roll Hall of Fameen.

Ertegün perusti Atlantic Recordsin yhdessä Herb Abramsonin kanssa vuonna 1947. Ertegünin johdolla yhtiöstä tuli muutamassa vuodessa Yhdysvaltain johtava rhythm and blues -levymerkki, jolle 1950-luvulla levyttivät muun muassa Ruth Brown, Big Joe Turner, Ray Charles, LaVern Baker, The Drifters, The Coasters ja The Clovers. 

Ertegün myös tuotti suuren osa Atlanticin julkaisemista levyistä ja sävelsi yhtiön artisteille kappaleita salanimellä "Nugetre". Ertegün jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahmet Ertegun  1987. The Rock and Roll Hall of Fame and Museum. Viitattu 8.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahmet Ertegün**.
* Ahmed Ertegünin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Cruiser Tank Mk.VI Crusader (A15)** oli yksi brittien oman mittapuun mukaan nopeista, niin sanotuista cruiser-tankeista toisen maailmansodan aikana. Etenkin Pohjois-Afrikan sotaretken aikana se oli tärkein brittitankki. Vaunua valmistettiin yli 5300 kappaletta ja malli lieneekin yleisin toisessa maailmansodassa käytetty brittitankki.

Cruiser-konsepti (risteilijä) oli brittiläisten maailmansotien välillä kehittämä panssarivaunuluokka. Kuten vastaavat laivat, risteilijäpanssarivaunut olivat nopeita ja ne oli suunniteltu toimimaan itsenäisesti panssariyhtymissä. Ne tunnettiin myös ratsuväkitankkeina, sillä niitä käytettiin enemmän tai vähemmän samalla tavalla kuin ennen käytettiin ratsuväkeä. Jalkaväen tueksi kehitettiin taas raskaita ja hitaita niin sanottuja jalkaväkivaunuja (Infantry Tank). Kun vihollisen rintamaan oli saatu läpimurto, risteilijävaunujen oli tarkoitus edetä nopeasti vihollisen selustaan ja hyökätä huoltolinjoja ja viestiliikennettä vastaan. Nopeudella oli siten pääasiallinen paino ja panssarointi oli vastaavasti kevyt.

Vuonna 1939 Nuffield Mechanization and Aero tarjoutui valmistamaan vielä suunnitteluasteella olevan A13 Mk III Cruiser Mk V Covenanter -vaunun. Nuffield kuitenkin piti omaa versiotaan parempana ja sille annettiin nimi Cruiser Tank VI Crusader ja pääesikunnan nimitys A15. Crusaderia pidetään usein Covenanterin seuraajana, vaikka se tosiasiassa oli rinnakkainen malli.

Crusader oli suunniteltu ennen sotaa nopeaksi vaunuksi, mutta käytännössä se 43 km/h:n huippunopeudellaan oli vain hieman saksalaisten päätyyppiä Panzerkampfwagen IV:tä nopeampi. Kaiken lisäksi se oli Mk. II -malliin asti aseistettu heikolla 40 mm Q.F. 2-pounder -tykillä, kevyesti panssaroitu ja kärsi mekaanisista ongelmista. Tykille ei saatu toimitettua ikinä sirpalekranaattia. Vuoden 1942 aikana tuotantoon tulleessa ja toiseen El Alamein taisteluun ehtineessä Crusader Mk. III -mallissa oli kuitenkin jo merkittävästi tehokkaampi 57 mm Q.F. 6-pounder -kanuuna.

Crusaderit osallistuivat ensi kertaa operaatio Battleaxeen ja olivat tärkeässä asemassa vielä operaatio Crusaderissa, joka nimettiin vaunun mukaan. Saksalaiset ja italialaiset joukot kehittivät kuitenkin tehokkaan menetelmän Crusaderin voittamiseksi: joukot vetäytyivät panssarintorjuntatykkien taakse ja hyökkääjä tuhottiin tykistöllä. Ilman sirpalekranaattia ja konekiväärien kantomatkan ulkopuolella Crusader ei voinut mitään tykeille.

Tunisia, 1943
Pohjois-Afrikan kampanjan päätyttyä ja parempien vaunujen, kuten M4 Shermanin ja Cromwellin käyttöönoton jälkeen Crusaderit jäivät toisisijaisiin käyttötarkoituksiin, kuten ilmatorjuntavaunuiksi tai tykinvetäjiksi. Näissä tehtävissä vaunuja käytettiin sodan loppuun.

Lähteet
-------

* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot: 300 sotilasajoneuvoa ympäri maailman*, s. 47. 2. painos. Suomentanut Petri Kortesuo. Hämeenlinna: Karisto, 2009. ISBN 978-951-23-5145-9.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crusader**.
Gary Crosby isänsä Bing Crosbyn kanssa.
**Gary Evan Crosby** (27. kesäkuuta 1933 – 24. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä, joka tunnetaan kumminkin paremmin kirjoittamistaan muistelmista isästään Bing Crosbysta.

Gary Crosby syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Pudottauduttuaan yliopistosta hän aikoi seurata isänsä jalanjälkiä viihdeteollisuudessa. Hän esiintyi 1940-, 1950- ja 1960-luvuilla veljiensä Phillipin, Dennisin ja Lindsayn kanssa harmoniamusiikkiryhmässä The Crosby Boys. Näyttelijänä hän esiintyi konstaapeli Ed Wellsinä NBC:n sarjassa *Adam-12*.

Vuonna 1983, Bing Crosbyn kuoltua, Gary Crosby julkaisi omaelämäkertansa *Going My Own Way*. Kirja kertoi muun muassa hänen äitinsä alkoholismista ja isänsä henkisestä ja fyysisestä kurituksesta. Erityisesti hänen veljensä Phillip kuitenkin väitti, ettei kurittaminen ollut niin kovaa kuin Gary oli kirjassa kertonut. Toiset veljet Lindsay ja Dennis kuitenkin vahvistivat Garyn kertomuksen: kumpikin teki itsemurhan myöhemmin.

Crosby poltti paljon ja kuoli Burbankissa, Kaliforniassa keuhkosyöpään vuonna 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* Gary Crosby Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Paul Jacobs** (22. kesäkuuta 1930 New York – 25. syyskuuta 1983 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja cembalisti.

Jacobs kävi Juilliard Schoolin ja oli Ernest Hutchesonin oppilaana. Hän teki virallisen New Yorkin -debyyttinsä vuonna 1951. Vuosina 1951–1960 hän oli Euroopassa, jossa keskittyi avantgardistiseen ohjelmistoon. Hän esitti ensimmäisenä Pariisissa Arnold Schönbergin kokonaispianotuotannon. Hän työskenteli esimerkiksi Domaine musicalissa, International Society for Contemporary Musicissa ja Darmstadtin kursseilla. Yhdysvaltoihin palattuaan hän opetti Manhattan School of Musicissa, Mannes College of Musicissa, Berkshire Music Centerissä ja Brooklyn Collegessa.

Vuodesta 1962 Jacobs teki yhteistyötä New Yorkin filharmonikkojen kanssa orkesterin virallisena pianistina ja vuodesta 1974 cembalistina. Jacobsin ohjelmistoon kuului Schönbergin ohella muiden muassa Claude Debussyn, Igor Stravinskyn, Ferruccio Busonin, Elliott Carterin, Aaron Coplandin, Frederic Rzewskin, Mario Davidovskyn, George Crumbin, John Cagen, William Bolcomin, Karlheinz Stockhausenin, Eric Satien, Virgil Thomsonin, Pierre Boulez'n, Olivier Messiaenin, Béla Bartókin ja Arthur Bergerin teoksia. Vaikka Jacobs keskittyi pitkälti 1900-luvun ohjelmistoon, hän tulkitsi myös barokkimusiikkia cembalistina. Pianistina hän soitti New Yorkin filharmonikkojen kanssa muiden muassa Stravinskyn *Petrushkan* ja Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen sinfonian, cembalistina Johann Sebastian Bachin 5. brandenburgilaisen konserton ja Georg Friedrich Händelin Messias-oratorion. Jacobsin tunnetuimpia levytyksiä ovat hänen julkaisunsa Nonesuch Recordsille hänen viimeisten kymmenisen elinvuotensa ajalta.

Jacobs kuoli AIDS:iin aikana, jolloin Yhdysvalloissa oli raportoitu noin 2 100 sairauden aiheuttamaa kuolemaa. Hän oli ollut avoimesti homoseksuaalinen. Richard Rodney Bennett sävelsi hänen muistolleen *And Death Shall Have No Dominion* -motetin miesäänille ja käyrätorvelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Obituaries: PAUL JACOBS, HARPSICHORDIST AND PIANIST OF PHILHARMONIC The New York Times
2. ↑  Mozart in the Jungle: Sex, Drugs and Classical Music Blair Tindall
3. ↑  The Calendar of Loss: Race, Sexuality, and Mourning in the Early Era of AIDS Dagmawi Woubshet
4. ↑  Richard Rodney Bennett: The Complete Musician Paul Harris, Anthony Meredith


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ahmed Obaid bin-Dagher kesäkuussa 2014.
**Ahmed Obaid bin-Dagher** (**أحمد عبيد بن دغر**, s. 2. joulukuuta 1952 Hadramautin maakunta, Etelä-Arabia, Britannia) on jemeniläinen poliitikko. Hän on toiminut Jemenin keskushallinnon presidentti Abdrabuh Mansur Hadin hallituksen pääministerinä 3. huhtikuuta 2016 lähtien.

Opiskelut ja poliitikon ura
---------------------------

Bin-Dagher valmistui Adenin yliopistosta kandidaatiksi vuonna 1983. Vuonna 1990 Jemen yhdistyi ja bin-Dagher pääsi kansanedustajaksi Jemenin sosialistisen puolueen riveissä. Vuonna 1994 käydyn sisällissodan takia bin-Dagher pakeni maasta. Hän valmistui vuonna 2000 historian maisteriksi Kairon arabitutkimuksen instituutista ja tohtoriksi vuonna 2004.

Vuonna 2006 bin-Dagher palasi Jemeniin ja vaihtoi sosialistipuolueen Yleiseen kansankokoukseen. Hän toimi puolueen kulttuuri- ja tietoasioiden varapääsihteerinä. Puoluetta edusti myös presidentti Ali Abdullah Saleh, joka joutui eroamaan mielenosoitusten vuoksi vuonna 2011.

Vuonna 2013 bin-Dagher toimi Jemenin televiestintä- ja tietotekniikkaministerinä. Sen jälkeen hänet nimitettiin pääministeri Khaled Bahahin varapääministeriksi sekä viestintäministeriksi.

3. huhtikuuta 2016 Jemenin sisällissodassa olevan keskushallinnon itsevaltainen presidentti Abdrabuh Mansur Hadi erotti varapresidentin sekä pääministeri Bahahin ja nimitti bin-Dagherin pääministeriksi. Hän teki ministerivaihdon ennen rauhanneuvotteluja. Hallitus toimi Saudi-Arabian Riadissa paettuaan sinne maaliskuussa 2015 Adenissa alkaneita taisteluita.

6. kesäkuuta 2016 bin-Dagher ja yhdeksän muuta ministeriä palasi Hadin käskystä takaisin Adeniin. Bin-Dagherin mukaan hallitus aloittaa työnsä keskittymällä mm. Adenin sähkö- ja polttoainepulan korjaamiseen.

15. lokakuuta 2017 etelän joukot tulittivat bin-Dagherin autosaattuetta, kun hän oli matkalla osallistuakseen sotilasparaatiin Salahdeenin sotilastukikohdassa Adenin piirikunnassa. Kukaan ei tiettävästi loukkaantunut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Saleh defector appointed head of Yemen gov’t *Anadolu Agency*.  4.4.2016. Viitattu 8.3.2018.
2. 1 2  Yemeni president sacks prime minister, appoints new senior team:... *Reuters*.  3.4.2016. Viitattu 8.3.2018.
3. ↑  Final list of participants 16 MAY 2013 (s. 25) *itu.int*.  16.5.2013.
4. 1 2  Yemeni government makes permanent return to Aden *The National*.  6.6.2016. Viitattu 8.3.2018. (englanniksi)
5. ↑  Southern Yemeni leader forms new parliamentary body - Xinhua | English.news.cn *www.xinhuanet.com*.  15.10.2017.  Arkistoitu 8.3.2018. Viitattu 8.3.2018.
Horatius Cocles, kaiverrus, Hendrick Goltzius 1586.

**Horatius Cocles** oli myyttinen muinaisen Rooman sotasankari. Kuningas Tarquinius oli yllyttänyt etruskien kuninkaan Porsennan sotaan Roomaa vastaan. Tämä onnistui piirittämään kaupungin, ja ainoastaan Tiber-joki esti häntä pääsemästä kaupunkiin. Porsenna hyökkäsi joen ylittävälle sillalle. Tarinan mukaan roomalaiset, jotka olivat sillalla vahdissa, pakenivat. Vain yksi mies, Horatius Cocles, jäi sillalle. Coclesin esimerkin rohkaisemana kaksi muuta liittyi häneen, ja nämä kolme miestä estivät kilvillään ja miekoillaan vihollisrynnäkköä. Sillä aikaa muut roomalaiset repivät puusillan heidän takanaan. Muut pelastautuivat, mutta Horatius jäi taistelemaan, kunnes silta hänen takanaan romahti veteen. Sitten hän hyppäsi virtaavaan jokeen ja ui omiensa luo.

Lähteet
-------

* Sjögren, Otto: *Historiallinen lukukirja: Vanha ja Keski-aika*, WSOY, 1889.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Horatius Cocles**.
* Horatius Cocles (Arkistoitu – Internet Archive) Ancient Warfare Magazine. (englanniksi)
**Felipe Alejandro Gutiérrez Leiva** (s. 8. lokakuuta 1990 Quintero) on chileläinen jalkapalloilija, joka edustaa MLS-liigan Sporting Kansas Cityä. Euroopassa hän on edustanut alankomaalaista FC Twenteä ja espanjalaista Real Betisiä. Vasenjalkainen Gutiérrez on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Chilen jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Gutiérrezin kasvattajaseura on Club Deportivo Universidad Católica, jonka ykkösjoukkuetta Chilen pääsarjassa hän edusti vuodet 2009-2012 pelaten 65 ottelua ja tehden 20 osumaa. Vuonna 2010 hän voitti Chilen mestaruuden ja seuraavana vuonna maan cupin.

Heinäkuussa 2012 Gutiérrez siirtyi Alankomaiden pääsarjan Eredivisien FC Twenteen. Hän debytoi sarjassa elokuussa 2012 FC Groningenia vastaan ja avausmaalinsa hän iski Willem II:tä vastaan seuraavassa kuussa. Ensimmäisellä kaudellaan Gutiérrez pelasi 23 ottelua ja teki kaksi maalia. Hän debytoi kauden aikana myös Eurooppa-liigassa pelaten seitsemän ottelua ja tehden yhden osuman. Toisella kaudellaan seurassa eli kaudella 2013-2014 Gutiérrez pelasi jo 33 peliä ja onnistui maalinteossa kolme kertaa. Kauden jälkeen hänet valittiin sarjan kauden parhaaksi pelaajaksi. Gutiérrez loukkaantui pahasti heinäkuussa 2014 eikä ole pelannut vielä kaudella 2014-2015.

Maajoukkueura
-------------

Gutiérrez debytoi Chilen jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Hän kuului päävalmentaja Jorge Sampaolin 23-henkiseen ryhmään vuoden 2014 MM-kilpailuissa Brasiliassa. Gutiérrez pelasi turnauksessa Chilen jokaisessa neljässä ottelussa, pääosin vaihtopelaajana, kun joukkue eteni neljännesvälieriin. Gutiérrez on pelannut kaikkiaan 35 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.

Lähteet
-------

* Felipe Gutiérrez Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

### Viitteet

1. ↑  Mamrud, Roberto: Chile - Record International Players  17.1.2019. RSSSF. Viitattu 17.2.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Chilen joukkue – Copa América 2015
1 Bravo |
2 Mena |
3 Albornoz |
4 Isla |
5 Silva |
6 Fuenzalida |
7 Sánchez |
8 Vidal |
9 Pinilla |
10 Valdivia |
11 Vargas |
12 Garcés |
13 Rojas |
14 Fernández |
15 Beausejour |
16 Pizarro |
17 Medel |
18 Jara |
19 Gutiérrez |
20 Aránguiz |
21 Díaz |
22 Henríquez |
23 Herrera |
Valmentaja Sampaoli
**Paul "Pappa" Jyrälä** (9. heinäkuuta 1941 Espoo – 12. heinäkuuta 2007 Järvenpää) oli suomalainen musiikkiäänittäjä ja -miksaaja sekä elokuvien äänisuunnittelija. Äänitekniikan alalla Jyrälä on Suomen elokuvahistorian tunnetuimpia ja arvostetuimpia tekijöitä ja luennoitsijoita.

Jyrälä aloitti uransa Yleisradiossa 1960-luvun alkupuolella, josta siirtyi MTV:hen vuonna 1965. Ensimmäinen hänen äänittämänsä elokuva oli *Millipilleri* vuodelta 1966. Sitä seurasivat muut 1960-luvun Spede-elokuvat ja muun muassa Jörn Donnerin elokuvat.

Jyrälä kärsi jonkin asteisesta työnarkomaniasta, ja kaivatessaan irtiottoa leipätyöstään hän työskenteli hetken aikaa eri aloilla, muun muassa kalastajana ja rekankuljettajana. Vuodet 1970–1977 Jyrälä toimi musiikkiäänittäjänä Finnvox-studioilla, josta hän siirtyi Love Recordsin studiopäälliköksi vuosiksi 1977–1979. Hän vieraili kuitenkin silloin tällöin myös elokuvaprojekteissa. 1980-luvulla Jyrälä teki äänisuunnittelua suomalaisiin elokuviin, ja on saanut töistään seitsemän Jussi-palkintoa. Hän oli mukana myös muutamissa Hollywood-tuotannoissa, kuten *Patriot* (2000) ja *Hannibal* (2001 foley editor).

Työntekoa Jyrälä jatkoi aktiivisesti elämänsä loppuun saakka. Viimeiseksi työkseen hän äänitti Samuli Edelmannin virsilevyn Luhangan vanhassa puukirkossa.

Jyrälä valittiin vuonna 1990 ensimmäisenä suomalaisena Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäseneksi. Jyrälä kuoli vaikean sairauden uuvuttamana Järvenpäässä 66-vuotiaana heinäkuussa 2007. Jyrälä on haudattu Järvenpään hautausmaalle.

Jyrälän kunniaksi on perustettu yhdistys Pappa Fest ry, joka harjoittaa hyväntekeväisyyttä lasten hyväksi ja myöntää Pappa-palkintoja elokuvan ja musiikin parissa työskenteleville nuorille lupauksille.

Jussi-palkinnot
---------------

* *Jon* (1983)
* *Da Capo* (1986)
* *Helsinki Napoli All Night Long* (1987)
* *Kuutamosonaatti* (1988)
* *Talvisota* (1989)
* *Romanovin kivet* (1993)
* *Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat* (1994)
* *Pelikaanimies* (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2  Tykkyläinen, Lauri: Äänittäjän arkipäivää, (Paul Jyrälän haastattelu), Projektio 2/1980. s. 20.
2. ↑  Paul Jyrälä Elonetissä.
3. ↑  Paul Jyrälän viimeinen leposija *VLS - Viimeiset leposijat*.  4.9.2014. Viitattu 5.4.2023.
4. ↑  Vastaperustettu Pappa Fest ry kunnioittaa Pappa Jyrälän elämäntyötä Suomen elokuvakontakti ry. Viitattu 5.2.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Jyrälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Paul Jyrälä Elonetissä.
* Paul Jyrälä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Faisalabad** (pandžabiksi ja urduksi ‏فیصل آباد‎, *Faiṣal Ābād*) on Pakistanin kolmanneksi suurin kaupunki ja tärkeä liikenne- ja tuotantokeskus Punjabin provinssissa. Vuonna 1998 kaupungissa oli kaksi miljoonaa asukasta, ja vuoden 2012 asukasluvuksi on arvioitu 3,5 miljoonaa.

Brittiläiset perustivat Faisalabadin vuonna 1892 nimellä **Lyallpur** (James Lyallin mukaan). Ennen brittiläisten kaupunkia alueella sijaitsi monia kyliä. Kaupunki kasvoi nopeasti, sillä sinne muuttaville ihmisille luvattiin maata. Vuonna 1977 kaupungin nimi muutettiin Faisalabadiksi vuonna 1975 salamurhatun Saudi-Arabian kuninkaan Faisal bin Abdul Azizin kunniaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  City Population *City District Government Faisalabad*.  Arkistoitu 8.9.2014. Viitattu 8.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Faisalabad Population Statistics *Laws of Pakistan*. Viitattu 8.9.2014. (englanniksi)
3. ↑  History of District Faisalabad *District Courts Faisalabad*. Viitattu 8.9.2014. (englanniksi)
**Arvo Valfrid Järvinen** (27. heinäkuuta 1927 Halikko – 19. kesäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Järvisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aarne Järvinen ja Impi Ilona Halonen ja puoliso vuodesta 1955 farmaseutti Liisi Birgitta Suuperko. Järvinen tuli ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1948 ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1954. Hän oli Halikon Sähkö Oy:n suunnitteluinsinööri 1954, Toiminimi Arsan teknillinen ja kaupallinen johtaja 1954–1955, Oy Fresta Ab:n myyntiedustaja 1955, myynti-insinööri 1955–1957 ja myyntipäällikkö ja prokuristi 1958–1969, Suomen Sähkötarvike Oy:n varatoimitusjohtaja Helsingissä 1969–1971, toimitusjohtaja 1971–1988 ja johtokunnan jäsen 1977–1988 sekä ABB Strömberg Oy:n markkinointijohtaja 1988–1992. Järvisellä oli myös useita liike-elämän, urheilun ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti (1949). Kauppaneuvoksen arvonimen Järvinen sai 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppälä, Jarmo: Kauppaneuvos Arvo Järvinen (1927–2012). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 21.1.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.12.2022.
2. 1 2  Arvo Järvinen *Biografiasampo*. Viitattu 11.12.2022.
3. ↑  Muistot. Arvo Järvinen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.7.2012. Viitattu 11.12.2022.
**Cathy Kelly** on irlantilainen bestseller -kirjailija. Hän toimi aiemmin toimittajana.

Kelly on yksi Irlannin suosituimmista kirjailijoista yhdessä Marian Keyesin ja Cecelia Ahernin kanssa. Vuonna 2004 hänen kirjojaan myytiin 1 433 032 kappaletta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 118 000 kappaletta Irlannissa. Kellyn viimeisin kirja, *Homecoming* julkaistaan syksyllä.

Nuoruus ja ura
--------------

Kelly syntyi Belfastissa, mutta kasvoi Dublinissa ja opiskeli luostarikoulussa. Kelly työskenteli 13 vuotta *Sunday World* -lehden toimittajana ja toimi myös elokuvakriitikkona. Myöhemmin Kelly kertoi, ettei pitänyt "siitä kynnysten ja skandaalien maailmasta, stressasin yrittäessäni olla tiukka."

Vuonna 1997 Kellyn esikoisteos *Naiselta naiselle* julkaistiin. Maaliskuussa 2008 hän sai ensimmäisen tekijänpalkkiošekkinsä, mutta hänestä ei tullut kokopäiväistä kirjailijaa ennen kuin hän oli kirjoittanut kolme kirjaa. Kelly lopetti toimittajan työnsä vuoteen 2001 mennessä.

Kellyn *Näytönpaikka* -kirjaa myytiin lähes 300 000 kappaletta. *Nyt ja ikuisesti* oli Yhdistyneen kuningaskunnan bestseller-listalla lokakuussa 2005 syrjäyttäen Dan Brownin ja J. K. Rowlingin, jotka olivat olleet kärjessä viikkoja.

Kellyn seitsemän ensimmäistä kirjaa olivat *The Sunday Timesin* bestseller-listalla ja hänen kahdeksan kirjansa myyntitulot olivat £8 miljoonaa puntaa.

Kelly on saanut vaikutteita Jilly Cooperin, Maeve Binchyn ja Joanna Trollopen kirjoituksista.

Yksityiselämä
-------------

Kelly asuu tällä hetkellä aviomiehensä John Sheehan ja kaksospoikiensa Murrayn ja Dylanin kanssa Enniskerryssä.

Teokset
-------

* *Naiselta naiselle*, 1999 (*Woman to Woman*)
* *Nainen paikallaan*, 2000 (*She's the One*)
* *Uudet tuulet*, 2001 (*Never too Late*)
* *Mitä nainen haluaa*, 2003 (*What She Wants*)
* *Unelmista totta*, 2004 (*Someone Like You*)
* *Näytönpaikka*, 2004 (*Just Between Us*)
* *Ystävyys yllättää*,2005 (*Best of Friends*)
* *Nyt ja ikuisesti*, 2006 (*Always and Forever*)
* *Rakkautta rivien välissä*, 2007 (*Past Secrets*)
* *Rakkauden kielioppi*, 2009 (*Lessons in Heartbreak*)
* *Elämän taika*, 2010 (*Once in a Lifetime*)
* *Onnen ainekset*, 2011 (*Homecoming*, 2010)
* *Uusia alkuja*, 2013 (*The House on Willow Street*, 2012)
* *Mehiläiskuningatar*, 2014 (*The Honey Queen*, 2013)
* *Kaikki alkoi Pariisissa*, 2015 (*It Started with Paris*, 2014)

Aiheesta muualla
----------------

* Cathy Kellyn virallinen nettisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Arvo Johannes Kanerva** (27. toukokuuta 1902 Turku – 11. helmikuuta 1985) oli suomalainen jalkapalloilija.

Kanerva liittyi vuonna 1917 Turun Urheiluliittoon (TuUL), jossa pelasi uuden erikoisseuran Turun Palloseuran (TPS) perustamiseen (vuonna 1922) asti. Samana vuonna hän saavutti Puolustusvoimain mestaruuden Viipurin RTR:n joukkueessa. Vuosina 1924–1926 hän oli työmatkalla Yhdysvalloissa, mutta aloitti sieltä palattuaan jälleen harjoitukset. Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1928 ja hopeaa vuosina 1923, 1926 ja 1930. Kanerva toimi Turun Palloseuran kapteenina ja hän suunnitteli seuran ensimmäisen logon, joka otettiin käyttöön 1923.

Kanerva pelasi maajoukkueessa vuonna 1929 yhden maaottelun.

Kanerva sai SPL:n hopeisen ansiomerkin, Wilskman-mitalin, TUL:n ja SPL:n Turun piirien ansiomerkin, ensimmäisen luokan urheilumerkin, sekä TPS:n ansiomerkin ja muistomitalin. 1930-luvulla hän toimi 1. luokan jalkapalloerotuomarina, SPL:n aluevalmentajana ja luennoitsijana, TPS:n juniorivalmentajana, sittemmin SPL:n Turun piirin sihteerinä, sekä TuUL:n ja TPS:n johtokunnissa rahastonhoitajana. Kanerva harrasti yleisurheilua menestyksekkäästi Puolustusvoimien mestaruuskilpailuissa ja piirimestaruustasolla. Kanerva oli ammatiltaan kaivertaja. Hänen kotikuntansa oli Turku.

Lähteet
-------

1. ↑  Kanerva Arvo Johannes, Turun hautausmaa, Turku, rintamamieshauta, osasto K20, rivi 2, paikka 15, viitattu 16.3.2023
2. 1 2 3 4  Urheilumme Kasvot Osa 3, Kanerva, Arvo Johannes, sivu 148, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
3. ↑  Turun Palloseuran historia 1922-1940 TPS. Viitattu 4.9.2009.
4. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
**Katoaminen**, videona nimellä **Yön muukalaiset** (*The Disappearance*) on Stuart Cooperin ohjaama brittiläis-kanadalainen jännityselokuva vuodelta 1977. Sen ovat käsikirjoittaneet Derek Marlowe ja Paul Mayersberg. Pääosia näyttelevät Donald Sutherland ja Francine Racette, jotka ovat aviopari myös tosielämässä, sekä elokuvan tuottajanakin toiminut David Hemmings. Elokuvan pääkuvaajana on toiminut Stanley Kubrickin 1970-luvun vakiokuvaaja John Alcott.

Juoni
-----

Kanadan Montrealissa asuva palkkamurhaaja (Sutherland) menettää otteen ammattiinsa ja elämäänsä, kun hänen vaimonsa (Raclette) katoaa mystisesti. Vähitellen selviää, että katoaminen liittyy miehen seuraavaan työkeikkaan Britanniassa.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Donald Sutherland  | … |  Jay Mallory
  |
|  Francine Racette  | … |  Celandine
  |
|  Christopher Plummer  | … |  Deverell
  |
|  John Hurt  | … |  Atkinson
  |
|  David Hemmings  | … |  Edward
  |
|  David Warner  | … |  Burbank
  |
|  Virginia McKenna  | … |  Catherine
  |

Vastaanotto
-----------

*The New York Timesin* Janet Maslin piti vuonna 1981 elokuvan henkilöhahmoja oudon surullisina ja tärkeilevinä ja elokuvaa kovin hitaana ja pinnallisena, mitä upea kuvaus vain korostaa. DVD Talk -sivuston Stuart Galbraith IV taas näki *Katoamisen* vuoden 2013 parhaisiin dvd-julkaisuihin kuuluvana upean kuvauksensa, näyttelijäntyönsä ja aikuismaisen haastavuutensa vuoksi. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa turhan hidasliikkeisenä ja raskaudessaan teennäisenä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Galbraith, Stuart IV: The Disappearance (Blu-ray) *DVD Talk*.  31.3.2013. Viitattu 10.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  *Katoaminen (elokuva)* Elonetissä.
3. ↑  Yön muukalaiset (1977) *Fixgalleria*. Viitattu 10.9.2018.
4. 1 2 3  Maslin, Janet: Sutherland in 'Disappearance' *The New York Times*.  25.9.1981. Viitattu 10.9.2018. (englanniksi)
5. ↑  Bello Romano (toim.): "Yön muukalaiset / Katoaminen", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*, s. 813. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.