recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Un día normal** (*Tavallinen päivä*) on kolumbialaisen laulaja-lauluntekijä Juanesin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2002.

Albumi saavutti suuren suosion latinalaisessa Amerikassa. Ensimmäisenä myyntipäivänään se rikkoi kultalevyn rajan Kolumbiassa ja myöhemmin albumille myönnettiin platinaa ja multiplatinaa maissa, kuten Kolumbia, Meksiko ja Espanja. Albumi teki uuden ennätyksen pysymällä 92 viikkoa Billboardin Top Latin Albums -listalla.

Albumilla on myös kanadalaisen pop-laulajan Nelly Furtadon kanssa esitetty duetto "Fotografía" (*Valokuva*), joka kertoo rakastavaisten erillään olosta. Albumin kaikki laulut olivat Juanesin kirjoittamia, poikkeuksena Joe Arroyon "La noche" (*Yö*).

Albumi voitti kaiken kaikkiaan kuusi Latin Grammy -palkintoa. Vuonna 2002 "A Dios le pido" -kappale voitti paras rocklaulu -kategorian. Vuonna 2003 *Un día normal* -albumi oli ehdolla viidessä kategoriassa, jotka kaikki se voitti: vuoden albumi, vuoden rocksooloalbumi, vuoden laulu ("Es por ti"), vuoden levytys ("Es por ti") ja paras rocklaulu ("Mala gente").

*Un día normal* sai RIIA:n myöntämän triplaplatinalevyn myynnistään ja siitä tuli Juanesin toinen bestseller-albumi Yhdysvalloissa.

Kappaleet
---------

1. "A Dios le pido" – 3.25
2. "Es por ti" – 4.10
3. "Un día normal" – 3.42
4. "La paga" – 3.25
5. "La única" – 3.04
6. "Luna" – 3.33
7. "Día lejano" – 3.32
8. "Mala gente" – 3.16
9. "Fotografía" (Nelly Furtadon kanssa) – 3.58
10. "Desde que despierto" – 3.54
11. "La historia de Juan" – 3.38
12. "La noche" – 2.58

Lähteet
-------

1. ↑  Juanes biography (Arkistoitu – Internet Archive). Rockero.com. Viitattu 1. kesäkuuta 2007.
2. ↑  Birchmeier, Jason: Juanes biography. Allmusic. Viitattu 1. kesäkuuta 2007.
**Villa Fridhem** on uusrenessanssinen hirsihuvila Soukanniemen kärjessä Espoon lounaisosassa. Historialliselta merkitykseltään se on Espoon huomattavimpia. Villa Fridhem ja sen länsipuolella sijaitseva Villa Frosterus muodostavat laajan luonnonvaraisen puistokokonaisuuden.

Viipurista kotoisin ollut Hackmanin sukuun kuulunut leskirouva Emmy Cedercreutz rakennutti huvilan itselleen, kun hän muutti vuoden 1880 paikkeilla Köyliön kartanosta Helsinkiin. Viipurin Sammonlahdenkadulla oli hyvin samantapainen huvila. Villa Fridhem taidokkaine puuleikkauksineen on säilynyt pääosin alkuperäisessä asussaan.

Leskirouva Cedercreutzin jälkeen Fridhemin omisti Cedercreutzin sukuun kuulunut Sofie von Kraemer. Hänen aikanaan villaa ympäröi tyylikäs puutarha. Kokonaisuuteen kuului myös tenniskenttä.

Venäjän keisari Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna vierailivat Villa Fridhemissä 20. kesäkuuta 1889. Mukana oli myös Kreikan kuningatar Olga Konstantinovna. Vierailusta on muistomerkki Villa Fridhemin ja Villa Frosteruksen välisessä metsässä. Keisarinna vieraili Fridhemissä myös 8. heinäkuuta 1894.

Lähteet
-------

* Härö, Erkki: *Espoon rakennuskulttuuri ja kulttuurimaisemat : Byggnadskulturen och kulturlandskapet i Esbo*. Toinen, tarkistettu painos. Helsinki: Espoon kaupunginmuseo/Esbo stadsmuseum, 1991. ISBN 951-857-182-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Härö, s. 174
2. ↑  Keisariperheen vierailu 1889 villa Fridhemissä *Soukka-seura.fi*. Soukka-seura ry. Viitattu 6.10.2020.
3. ↑  Härö, s. 175


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Villa Fridhem (Q100427856)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | huvila |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| koordinaatit | 60°06′58″N 24°40′42″E﻿ / ﻿60.1162°N 24.6783°E﻿ / 60.1162; 24.6783 |
|  |
|  |

 |
Kent Nagano
**Kent Nagano** (s. 22. marraskuuta 1951) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän opiskeli musiikin lisäksi myös sosiologiaa ja oikeustiedettä kotiosavaltiossaan Kaliforniassa.

Nagano nimitettiin vuonna 1978 Berkeleyn sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuoteen 2008. Hän toimi vuosina 1988–1998 Opéra National de Lyonin ja vuosina 1991–2000 Hallé-orkesterin musiikillisena johtajana. Vuosina 2000–2006 Nagano oli Deutsches Symphonie-Orchester Berlinin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari; hän myös toimi 2001–2003 Los Angelesin oopperan pääkapellimestarina ja vuosina 2003–2006 musiikillisena johtajana. Vuonna 2006 hänestä tuli sekä Montrealin sinfoniaorkesterin että Baijerin valtionoopperan musiikillinen johtaja.

Vuonna 1982 Nagano piti Berkeleyn sinfoniaorkesterin kanssa Hans Pfitznerin oopperan *Palestrina* ensimmäisen esityksen Yhdysvalloissa. Hän myös kantaesitti muun muassa Péter Eötvösin *Three Sistersin*, John Adamsin *Klinghofferin kuoleman* ja Kaija Saariahon *Kaukaisen rakkauden*. Nagano on saanut levytyksillään muiden palkintojen ohessa useita Grammyja. Hänestä tuli vuonna 1992 Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri, ja vuonna 2008 hän sai Nousevan auringon ritarikunnan tunnustuksen (4. luokassa). Hän on Montrealin ja McGill-yliopistojen kunniatohtori.

Pianisti Mari Kodama on Naganon puoliso.

Lähteet
-------

1. 1 2  AllMusic: Kent Nagano
2. ↑  Kent Nagano: Appointments (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kent Nagano: World Premieres - Opera (Selection) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kent Nagano: Awards - Recordings (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Kent Nagano: Awards - General (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  San Francisco Classical Voice: Kent Nagano: Hopelessly Californian


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kentavious Tannell Caldwell-Pope** (s. 18. helmikuuta 1993 Thomaston, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on edustanut kaudesta 2017–2018 alkaen NBA:ssa pelaavaa Los Angeles Lakersia. 196 senttimetriä pitkän ja 93 kilogrammaa painavan Caldwell-Popen pelipaikka on heittävä takamies. Detroit Pistons varasi hänet kahdeksantena pelaajana vuoden 2013 varaustilaisuudessa, ja hän pelasi neljä kautta Pistonsissa.

Seurajoukkueura
---------------

Caldwell-Pope edusti yliopistotasolla Georgian yliopiston Bulldogseja vuodet 2011-2013. Detroit Pistons varasi hänet NBA:han numerolla kahdeksan vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Saman vuoden heinäkuussa Caldwell-Pope allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Pistonsin kanssa. Kaudella 2013-2014 hän pelasi NBA:ssa 80 ottelua noin kuuden pisteen ottelukeskiarvolla. Pelattuaan neljä vuotta Pistonsissa hän siirtyi Los Angeles Lakersiin kesällä 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Lakers Sign Kentavious Caldwell-Pope  13.7.2017. NBA. Viitattu 20.11.2017. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Kenta Nanbara** (jap. 南原健太, s. 2. toukokuuta 1998) on japanilainen potkunyrkkeilijä ja karateka. Hän saavutti Kyokushin karatessa MM-hopeaa joukkuekilpailussa ja Japanin mestaruuden. Nanbara palkittiin myös vuoden 2015 MM-kilpailun parhaana nuorena ottelijana.

Karate
------

Nanbara kilpaili nuorten MM-kilpailuissa 2008, jossa hän kohtasi Tenshin Nasukawan.

Nanbara saavutti pronssia 2015 Japanin mestaruuskilpailussa superraskaansarjassa voitettuaan pronssiottelussa Ryoma Yamakawan. Heinäkuussa 2015 hän saavutti MM-kilpailujen joukkueturnauksessa hopeaa, jossa Nanbara kilpaili nuorten kumitessa. Hän oli mukana vielä marraskuussa kolmipäiväisessä MM-kilpailuissa, jossa Nanbara eteni 32 parhaan joukkoon. Hän hävisi viimeisen päivän ensimmäisellä kierroksella Jaroslav Stanislavenkolle jatkoerän jälkeen tuomariäänin. Nanbara palkittiin turnauksen parhaaksi nuoreksi ottelijaksi.

Hän sijoittui seitsemänneksi Japanin mestaruuskilpailuiden avoimessasarjassa 2017.

Nanbara saavutti hopeaa 2018 Japanin mestaruuskilpailussa superraskaansarjassa hävittyään loppuottelussa Anton Guljaeville.

### Japanin mestaruus (2022)

Kesäkuussa 2022 Nanbara oli mukana Japanin painoluokallisissa mestaruuskilpailuissa. Hän eteni raskaansarjan loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Kanta Tokudan.

Potkunyrkkeily (2021–)
----------------------

Nanbara siirtyi potkunyrkkeilyn pariin allekirjoitettuaan sopimuksen Rise-organisaation kanssa. Hän voitti avausottelunsa heinäkuussa 2021 Isami Sanoa vastaantyrmäyksellä kolmannessa erässä. Lokakuussa Nanbara kohtasi Kwan Sakrangsitin Rise 152 -tapahtumassa. Hän voitti ottalun toisen erän lopussa vastustajansa kulmamiehen heitettyä pyyhkeen kehään luovutuksen merkiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Киокушиновец Кэнта Нанбара дебютировал в профессиональном кикбоксинге *superkarate.ru* 28.7.2021 Viitattu 2.1.2022 (venäjäksi)
2. 1 2  All Japan Weight Category Tournament - IKO *kyokushinresults.com* Viitattu 2.1.2022 (englanniksi)
3. ↑  Mundial por Equipes marca 40 anos do Kyokushin Brasil *kyokushin.com.br* 20.7.2015 Viitattu 25.10.2022 (portugaliksi)
4. ↑  Final Day Draw *kyokushinresults.com* Viitattu 2.1.2022 (englanniksi)
5. ↑  All Japan Championship - IKO *kyokushinresults.com* Viitattu 2.1.2022 (englanniksi)
6. ↑  All Japan Championship - IKO *kyokushinresults.com* Viitattu 30.11.2020 (englanniksi)
7. ↑  Kwan Sakrangsit vs. Kenta Nanbara *tapology.com* Viitattu 2.1.2022 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Nanbara Rise sivustolla (japaniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston viktoriaanisen ajan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Neptune** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu mastoin varustettu taistelulaiva, jonka tykit oli asennettu torneihin. Alus oli alun perin Reedin Brasilialle vuonna 1872 suunnittelema paranneltu versio *HMS Monarchista*. Alus oli valmistuessaan vanhentunut niin tyypiltään kuin koneistoltaankin, mikäli sitä verrataan samanaikaisesti valmistettuihin kuninkaallisen laivaston aluksiin.

Valmistus
---------

Brasilia tilasi aluksen Dudgeonilta Millwallista nimellä *Independecia* ja sen köli laskettiin vuonna 1873. Aluksen ensimmäinen vesillelasku 16. heinäkuuta 1874 jäi yritykseksi, ja toisella kertaa 30. heinäkuuta alus pysähtyi ennen veteen joutumista, mikä vaurioitti pahoin aluksen pohjaa. Alusta kevennettiin, ja se saatiin onnistuneesti laskettua vesille 10. syyskuuta, minkä jälkeen se siirrettiin Samuda Brothersille Poplariin korjattavaksi. Koeajot päättyivät joulukuussa 1877, jolloin alus oli saavuttanut 14,64 solmun nopeuden koneiden tuotettua 8 832 hevosvoimaa. Britannian hallitus lunasti aluksen maaliskuussa 1878, jottei se olisi joutunut Venäjän keisarikunnalle.

Palvelus
--------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Neptune (1874) 

*HMS Neptune*
Brasilian laivaston *Independencia* aloitti koeajot joulukuussa 1877, ja Britannian kuninkaalliselle laivastolle alus ostettiin maaliskuussa 1878, jolloin se samalla nimettiin *Neptuneksi*. Alus siirrettiin Portsmouthiin, jossa sen aseistus ja muuta materiaalia vaihdettiin. Alus palasi telakalta 3. syyskuuta 1881.

*Neptune* otettiin palvelukseen 28. maaliskuuta 1883 liitettynä Kanaalin laivastoon, mistä se siirrettiin vuonna 1885 Välimeren laivastoon. Alus palasi Portsmouthiin heinäkuussa 1886 huollettavaksi. Toukokuussa 1887 alus siirrettiin reserviin sijoitettuna Holyheadiin vartiolaivaksi.

Alus siirrettiin miehittämättömään reserviin marraskuussa 1893 Portsmouthissa. Alus myytiin 15. syyskuuta 1903 romutettavaksi 18 000 punnalla. Hinaaja *Rowlandin* hinatessa alusta 23. lokakuuta köydet katkesivat. Myrskytuulten painamana alus vaurioitti laiturissa olevia aluksia. Lopulta alus romutettiin Lenwerderissä Saksassa vuonna 1904.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Neptune (1874)**.
* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 25


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***HMS Superb*** | **Royal Navyn taistelulaivaluokat** | Seuraaja:***HMS Dreadnought*** |
**Voicey-gaala 2009** oli kolmatta kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Kanadan Voices.com jakoi vuotuiset Voicey-palkinnot vuoden 2009 parhaille ääninäyttelijöille. Gaala järjestettiin 25. maaliskuuta 2009 Torontossa, Kanadassa, jonka juonsi Stephanie Ciccarelli.

Ehdokkaat ja voittajat
----------------------

Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):

### Paras uusi ääni

* **Michelle Ann Dunphy**
* James Clamp
* Veronica March
* Janice Downes
* Matt Josdal

### Paras lapsiääni

* Travis Mustang
* **Grace Taylor**

### Paras teiniääni

* **Sophie Neveu**

### Paras henkilökohtainen tuotteistaminen

* Nickie Jurado
* **Julie Williams**
* Doug Turkel
* Vicki Amorose
* James Clamp

### Paras ulkomaalaisääni

* Roald Woods
* **Wuzhi Lu**
* Julie-Ann Dean
* Janpa Serino
* Claire Dodin

### Paras ääniryhmä

* Robert Jadah & Diane Havens
* Ken Theriot & Lisa Theriot

### Paras miesääni

* **Dave DeAndrea**
* Michael Dobson
* James Herron
* Eric Gusky
* Bill Painter

### Paras naisääni

* Wendy Brown
* Teri Clark Linden
* **Amy Taylor**
* Vanessa Hart
* Heather Halley

### Elämän saavutus

* **Don Morrow**
* Richard Horvitz
* Bill Kates
* Rita Pardue
* Arroe Collins

Lähteet
-------

1. ↑  3rd Annual Voicey Awards Live on VOX Daily (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 26.3.2009

Voicey-palkinto
Voicey-gaala 2007 |
Voicey-gaala 2008 |
Voicey-gaala 2009
**Ninni Martikainen** (s. 21. tammikuuta 1970 Espoo)  on Tampereelta kotoisin oleva laulaja, pianisti, sovittaja, säveltäjä, musikaaliartisti ja musiikkipedagogi. Hänen laaja työkenttänsä ulottuu esiintymisestä opettamiseen, taidemusiikista populaariviihteeseen, näyttelemisestä tanssimiseen ja teoriasta käytäntöön. Martikainen on valmistunut musiikin maisteriksi (MuM) Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolta vuonna 2008. Pedagogiset opinnot on suoritettu Helsingin yliopistossa.

Projekteja
----------

Martikainen on toiminut muun muassa Summer Cats -duossa, Brasilia Projekti -yhtyeessä, sambakoreografina ja pianolla itseään säestavänä laulajana. Suomen Tähti 1998 -laulukilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Hänet tunnetaan Tabermann-sävellyksistään sekä lukuisista TV-esiintymisistään iskelmä- ja jazzlaulajana.

Martikainen on työskennellyt useissa Tampereen Työväen Teatterin kokoonpanoissa esimerkiksi Suruttomat, Patukkaooppera ja Vuonna 85. Hän on esiintynyt myös Musiikkiteatteri Palatsissa lukuisissa produktioissa, kuten esimerkiksi naispääroolissa "Ihan Tuuliajolla" -musikaalissa.

Diskografia
-----------

* Bem bom (1994)
* Täyttymyksen laulu (2008)

Lähteet
-------

* Ninni Martikainen CV 2016
* Kanninen, Helinä: Ninni Martikainen paikkaa tanssitaitoa hymyilemällä (Arkistoitu – Internet Archive), 23.10.2013
* FaceBook: @NinniMartikaine
* PalatsiTeatteri: Ninni Martikainen, laulu, musiikinteoria[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Tony Latva, Petri Tuunainen: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 11. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Ninni Martikaisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Simpson-planeettavaihde** on parannettu versio kahden hammasluvuiltaan identtisen, yksinkertaisen planeettavaihteen yhdistelmärakenteesta, jossa kummallakin planeettavaihteella on yhteinen aurinkopyörä sekä toisen plv:n kehäpyörä on yhdistetty toisen planeettakannattimeen. Toiminnan kannalta rakenteessa on neljä erillistä osakokonaisuutta: aurinkopyörät (A), kehäpyörä (K), planeettakannatin (P) sekä kehäpyörän ja planeettakannattimen yhdistelmä (KP).

Simpson-planeettavaihteen keksijä on yhdysvaltalainen Howard W. Simpson.

Simpson-planeettavaihteen ominaispiirre on se, että ulostulona toimii aina kehäpyörän ja planeettakannattimen yhdistelmä (KP) ja että sisääntuloina vaihtelevat kehäpyörä (K) ja aurinkopyörät (A). Lukittavina osina ovat planeettakannatin (P) ja aurinkopyörät (A). Simpson-plv:n toteutustapa on sellainen, että rattaiden hammasluvut vaikuttavat vähän saataviin välityssuhteisiin, jolloin hyvin erilaisillakin hammasluvuilla saadaan vaihteiden välille sopiva porrastus. Haittapuolena on kapeaksi jäävä välityssuhdealue, jota pystyy laajentamaan vain lisäämällä vaihteistoon yksi tai useampi planeettavaihde.

Simpson-planeettavaihde

| Vaihde | C1 | C2 | B1 | B2 | F1 | Input | Lukittu | Output | Välityssuhde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | X | - | - | (x) | X | K | P | KP | {\displaystyle i\_{1}=2+{\tfrac {1}{u}}} |
| 2. | X | - | X | - | - | K | A | KP | {\displaystyle i\_{2}=1+{\tfrac {1}{u}}} |
| 3. | X | X | - | - | - | K&A | - | KP | {\displaystyle i\_{3}=1\,\!} |
| R. | - | X | - | X | - | A | P | KP | {\displaystyle i\_{R}=-u\,\!} |
| {\displaystyle u=Z\_{K}/Z\_{A}\,\!} (Z on ko. osan hammasluku) |

Eri vaihteet kytketään oheisessa taulukossa esitetyllä tavalla. Ajettaessa eteenpäin monilevykytkin C1 on päällä kaikilla vaihteilla. 1-vaihteella toinen aktiivinen elementti on vapaakytkin F1. 2-vaihteella lukittuna on jarrupanta B1. 3-vaihde on suora välitys ja se saadaan lukitsemalla monilevykytkin C2.

Peruutusvaihteella momentti tuodaan sisään monilevykytkimen C2 kautta ja lisäksi jarrupanta B2 on kytkettynä. Vapaakytkin F1 pyörii peruutusvaihteella väärään suuntaan, joten se pysyy auki eikä välitä momenttia. 1-vaihteella vapaakytkin tarkoittaa sitä, että moottorijarrutusta ei ole lainkaan, jolloin liikkuminen pehmeämpää, mutta jarrutusominaisuudet kärsivät. Kun ajetaan mäkisessä maastossa tai suurella kuormalla, ajaminen pelkällä 1-vaihteella vähentää nopeuden kiihtymistä alamäissä ja säästää jarruja. Tällöin jarrupanta B2 korvaa vapaakytkimen F1.

Simpson-planeettavaihde on tunnistettavissa välityssuhteiden perusteella: Ensimmäiseksi ylin eli 3-vaihde on aina suora. Toiseksi 1-vaihteen välityssuhde on aina "2 pilkku joitain desimaaleja" ja 2-vaihteen välityssuhde "yksi pilkku samat desimaalit", esimerkiksi arvo u=2,50 antaa välityksiksi 2,**40**, 1,**40** ja 1,00.

Lähteet
-------

G. Lechner, H. Naunheimer: *Automotive Transmissions: Fundamentals, Selection, Design and Application*. Springer Science & Business Media, 1999. ISBN 3-540-65903-X. (englanniksi)

Bosch: *Autoteknillinen taskukirja*, s. 552-553. Jyväskylä: Gummerus Oy, 1993. ISBN 951-9155-12-0. (suomeksi)
**Portugalin presidentti** (port. *Presidente da República Portuguesa*) on Portugalin tasavallan valtionpäämies. Maalla on ollut presidentin virka vuodesta 1910 alkaen.

Perustuslain mukaan presidentti *"edustaa Portugalin tasavaltaa"* sekä *"takaa kansallisen itsenäisyyden, valtiollisen yhtenäisyyden ja demokraattisten instituutioiden toimivuuden"*. Presidentti on myös asevoimien ylipäällikkö. Useimpien muiden Euroopan maiden valtionpäämiesten tapaan presidentti virka on Portugalissa pitkälti seremoniallinen, mutta hänellä on oikeus hajottaa parlamentti, määrätä uudet vaalit ja lähettää lakiehdotukset perustuslakituomioistuimen arvioitavaksi. Presidentti myös nimittää maan pääministerin tehtäväänsä.

Katso myös
----------

* Luettelo Portugalin presidenteistä

Lähteet
-------

1. 1 2  Duties of the President *presidencia.pt*. Viitattu 27.1.2018. (englanniksi)
2. ↑  Lowe, Josh: Portugal Presidential Election: Who is Marcelo Rebelo de Sousa? *Newsweek*.  25.1.2016. Viitattu 28.1.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Portugalin presidentti**.
* Portugalin tasavallan presidentin virallinen sivusto (portugaliksi, englanniksi)
**Tominian** on maalaiskunta ja sen keskuskylä sekä Ségoun alueen Tominianin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Banijoen itäpuolisella tasangolla 230 kilometriä Ségousta maanteitse itään. Kunnassa on 27 700 asukasta (vuonna 2009).

Tominianin kunta rajoittuu pohjoisessa Tomianianin piirin Fangasson, idässä Koulan, etelässä Bénénan ja Yasson sekä lännessä Sanin piirin Somon ja Ténén kuntiin. Kuntaan kuuluu 36 kylää. Asukkaat ovat etupäässä boboja (bwa). Neljässä kylässä asuu markoja (dafing) ja kolmessa kylässä fulbeja. Vallitsevat uskonnot ovat kristinusko, animismi ja islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio, riisi, seesami ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, hevoset, lampaat, siat ja siipikarja.

Tominianin kautta kulkee Bamakon ja Moptin väliseltä RN6-maantieltä Burkina Fasoon haarautuva tie. Palveluihin kuuluu kahdeksan alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 21.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 21.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Tominian 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 21.10.2014. (ranskaksi)
Suurlähetystörakennuksen pääty.
Itäinen puistotie 15
**Yhdistyneen kuningaskunnan Helsingin-suurlähetystö** (suurlähetystö itse ilmoittaa suomenkieliseksi nimekseen *Britannian suurlähetystö*) sijaitsee Kaivopuistossa osoitteessa Itäinen Puistotie 17. Modernin suurlähetystörakennuksen vieressä on vanhassa jugend-huvilassa toimiva suurlähettilään virka-asunto.

Nykyinen suurlähettiläs on Theresa Bubbear, joka aloitti tehtävissään elokuussa 2021. Edeltäjä Tom Dodd toimi tehtävässä vuosina 2018–2021.

Lähetystörakennusten historia
-----------------------------

Korttelissa nro 203 ei ole muita rakennuksia kuin Britannian ja Ranskan suurlähetystöt. Alueella sijaitsi aikanaan ruhtinatar Zenaida Jusupoffin 1840-luvulla rakentama huvila Rauhaniemi, joka purettiin 1910-luvulla. Sen tontti lohkottiin kolmeen osaan, joista jokaiseen valmistui jugend-tyylinen huvila. Arkkitehti Jarl Eklund suunnitteli vuonna 1917 valmistuneet kaksi pohjoisempaa huvilaa, joista pohjoisin purettiin 1940-luvun lopussa Ranskan lähetystön tieltä. Jusupoffin huvilan paikalle rakennettu toinen Eklundin suunnittelema talo (Itäinen Puistotie 15) on säilynyt ja toimii nykyään Britannian suurlähettilään virka-asuntona. Rakennus on ollut tässä käytössä vuodesta 1926. Kuningatar Elisabet II majoittui residenssiin vieraillessaan Suomessa vuonna 1976.

Eteläisin alueen kolmesta vanhasta jugend-huvilasta oli vuonna 1913 valmistunut Lars Sonckin suunnittelema Villa Baumgartner, jonka Britannian lähetystö osti ja purki vuonna 1972, vaikka se oli luokitettu Suomessa merkittäväksi rakennustaiteelliseksi muistomerkiksi. Purkaminen herätti paljon kielteistä huomioita. Uuden suurlähetystörakennuksen suunnittelu viivästyi. Arkkitehti Stephen Quinlanin suunnittelema rakennus valmistui lopulta vuonna 1990. Rakennuksen ulkoseinät on verhoiltu harmaalla Kurun graniitilla. Rakennusta hallitsee kaareva arkadimainen lasikatto. Rakennuksen vihki käyttöön Britannian pääministeri Margaret Thatcher vieraillessaan Suomessa vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirkka Paikkala: Saarivaltakunnan nimi Kielikello 3/1996. Viitattu 8.5.2016.
2. ↑  Theresa Bubbear - GOV.UK *www.gov.uk*. Viitattu 22.2.2018. (englanniksi)
3. ↑  Tom Dodd *GOV.UK*. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3  Antti Manninen: *Puretut talot: 100 tarinaa Helsingistä*, s. 124, 126. Helsingin Sanomat 2004.
5. 1 2  Kirsti Toppari: Päivänkakkara ja Lumme, s. 338–339 teoksessa *Puhvelista Punatulkkuun: Helsingin vanhoja kortteleita* (Kaija Ollila & Kirsti Toppari). Sanoma, Helsinki 1977.
6. ↑  Leena Nurmi: Pieni pala Britanniaa Kodin Pellervo 1/2009. Viitattu 8.5.2016.
7. 1 2  OpenHouseHelsinki 12.9.2014 (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 8.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Lähetystön kotisivu (englanniksi)
**Ševino** (ven. Шевино) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Sebežin piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 4,4 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,56 neliökilometriä eli 356 hehtaaria. Sen keskellä järvi on kapeimmillaan 350 metriä. Kapeikon kaakkoispuolella sijaitsee saari, jonka pinta-ala on 5 hehtaaria.

Järven kaakkoispuolella on sijainnut kolme kylää Zaševenje (Зашевенье), Ševino (Шевино) ja Hanjovo (Ханёво), joista viimeiset ovat aivan rannan tuntumassa. Rantakylien läpi kulkee tie Pustoškaan.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää runsaasti kalalajeja: hauki, lahna, ahven, pasuri, karppi, ruutana, suutari, salakka, allikkosalakka, säyne, mutakala, törö ja rantanuoliainen, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu. Järvi on mutapuhjainen, mutta sen rannat ovat kivisiä heikkarantoja. Paikoin esiintyy saveakin. Rannoilla kasvaa metsää, mutta etelärannoille ylettyvät peltomaat ja niityt sekä jonkin verran asutustakin.

Vesistösuhteita
---------------

Ševino sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Sen luoteispäästä lähtee laskuoja kohti länttä, missä se yhtyy Nevedrjankaan, joka on Velikajan sivujoki ja järvi siksi kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen joko 27,7  tai 15,1 neliökilometriä. Siihen tulee kaksi ojaa, jotka alkavat lähimetsistä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Internetin karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
3. 1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Шевино\_(озеро,\_Псковская\_область), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 6.12.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Ševino (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 29.12.2019. (venäjäksi)
3. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
4. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive) ja sivu 41 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 28.12.2019

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Шевино\_(озеро,\_Псковская\_область)
**Bolšaja Sosnova** (ven. Больша́я Сосно́ва) on kylä, maalaiskunta ja Bolšaja Sosnovan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kamaan laskevan Sivan sivujoen Sosnovan varrella 147 kilometriä Permistä lounaaseen. Asukkaita on 4 400 henkeä (vuonna 2002).

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1716. Siellä oli 1700-luvun lopusta 1900-luvun alkuun Siperian (myöhemmin Kazanin) maantien postiasema. Vuonna 1924 kylästä tuli Sosnovan, myöhemmin Bolšaja Sosnovan piirin keskus.

Bolšaja Sosnovassa toimii maatalousyrityksiä, meijeri ja metsätalous. Kylässä on keskikoulu, musiikkikoulu, ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy *Svetlyi put* ("Valoisa tie"). Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1822–1834 rakennettu Vladimirin jumalanäidin ikonin kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 28.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Bolstaholmsträsket** on järvi Getassa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 28,8 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 28 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Bolstaholmsträsketin pituus lounaasta koilliseen on 1,4 kilometriä. Järvi on kapea ja saareton. Sen eteläosassa sijaitsee kaakkoon työntyvä Krokviken. Järveä reunustaa sekä metsämaa että peltomaa. Bolstaholmsträsketin eteläpuolinen Gunnarsklint kohoaa 65 metriä merenpinnan yläpuolelle eli kutakuinkin saman verran järven pinnan yläpuolelle. Järven koilliskolkasta lähtee laskuoja pohjoiseen Medaleniin, josta virta vie Olofsnäs träskin kautta mereen.

Bolstaholmsträsket (82.A40.1.005) kuuluu vesistöalueeseen 82.040A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Bolstaholmsträsket on alueen 82.040A toiseksi laajin makean veden allas. Alueeseen kuuluu sen ohella Olofsnäs träsk, Byträsk, Medalen ja Backansviken.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bolstaholmsträsket, vakavesi, Geta
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 7.6.2021.
3. ↑  Bolstaholmsträsket. Järviwiki. Viitattu 7.6.2021.
4. ↑  Ahvenanmaalla (82.040A). Järviwiki. Viitattu 7.6.2021.
**Sverre Ingolf Haugli** (23. huhtikuuta 1925 Rødøy – 18. lokakuuta 1986 Oslo) oli norjalainen pikaluistelija 1950-luvun alussa.

Hauglin parhaat urheiluvuodet olivat 1950–1952. Hän saavutti EM-pronssia keväällä 1950 Helsingissä. Seuraavana vuonna hän oli neljäs MM-kisoissa Davosissa. Vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa Haugli saavutti pronssia 5 000 metrillä. Seuraavissa vuoden 1956 olympialaisissa Cortina d'Ampezzossa hän oli neljäs 10 000 metrillä. Samana vuonna hän luisteli viimeiset MM-kisansa Oslossa sijoittuen yhdeksänneksi. Aktiiviura kesti kauteen 1959, jolloin hän osallistui viimeisen kerran Euroopan mestaruuskisoihin.

Haugli päätti uransa, kun hän aloitti autokauppatoimintansa myymällä Saab-autoja kotiseudullaan Hønefossissa.

Sverre Ingolf Hauglin lapsenlapset Maren ja Sverre Haugli olivat kansainvälisen tason luistelijoita 2000-luvun alkupuolella.

Lähteet
-------

* Sverre Ingolf Hauglin olympiamenestys (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sverre Ingolf Hauglin luistelumenestys
* Sverre Ingolf Hauglin luistelumenestys (hollanniksi)
Villa Gamberga 1907.
Villa Gamberga 2011.
**Villa Gahmberga** eli **Klostret** ("luostari") on kulttuurihistoriallisesti arvokas suojeltu kaksikerroksinen jugendpuuhuvila Kauniaisten kaupungissa. Talo on rakennettu vuonna 1907. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Bertel Jung. Rakennuksen omistaa Kauniaisten kaupunki. Rakennus sijaitsee Kavallintie 12–14:ssä. Huvilan rakennutti leskirouva Sofia Gahmberg, jonka mukaan rakennus tunnetaan Villa Gahmbergana. Sofia Gahmberg asui huvilassa kahden tyttärensä kanssa.

Vuonna 1917 Gahmbergin tytär Märtha myi rakennuksen Grankulla samskolalle ja rakennutti viereiselle tontille pienemmän huvilan nimeltä Lill-Gahmberga.

Klostret toimi ennen vuoden 2011 tulipaloa Kauniaisten kaupungin työsuhdeasuntona. Aiemmin vuosina 1919-1943 tiloissa on toiminut ruotsinkielinen sisäoppilaitos Hagelstamska skolan, tyttöjen asuntola ja käytännönlinjan koulu. Rakennus oli puolustusvoimien käytössä sotien aikana, jolloin puolustusvoimat harjoitti Kauniaisissa radiotiedustelua 1941-1944. Klostret toimi päämajana radiotiedustelussa. Maisterintien kulmassa sijaitsee radiotiedustelun muistomerkki. Rauhan palattua talossa asui Grankulla samskolan opettajia 1970-luvulle asti.

Klostret on merkittävä osa Kauniaisten historiaa, ja se kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen kulttuuriympäristöön, Gallträskin huvila-alueeseen.

Huvilan yläkerta tuhoutui tulipalossa 14. elokuuta 2011 ja alakerta kärsi savu- ja vesivahinkoja. Huvila korjataan käsityömäisin menetelmin, ja siihen tulee neljä asuntoa, mutta tuleva käyttö ei ole vielä tiedossa. Kauniaisten kaupunki on varannut korjaukseen 1,5 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauniainen, Kaupunkiympäristö (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Leena Härkönen, Helsingin Sanomat 22.4.2012 sivu A 14
3. ↑  Arvokas puuhuvila palaa Kauniaisissa[vanhentunut linkki]  
Arvohuvila tuhoutui pahoin Kauniaisissa
**Äänimeisseli** (*sonic screwdriver*) on kuvitteellinen monitoimityökalu brittiläisessä science fiction -sarjassa *Doctor Who*. Sarjan päähahmolla, Tohtorilla on äänimeisseli, jolla voi esimerkiksi avata kaikkia lukkoja lukuun ottamatta umpilukossa olevia lukkoja ja puuovien lukkoja, etäohjata elektronisia laitteita ja suorittaa lääketieteellisiä skannauksia. Äänimeisseli nähtiin ensimmäisen kerran *Doctor Whossa* vuonna 1968.

Dundeen yliopiston tutkijat ovat kehittäneet laitteen, jota he ovat verranneet *Doctor Who* -sarjassa esiintyvään äänimeisseliin. Sillä on kyetty nostamaan ja pyörittämään vesisylinterissä olevaa kumista levyä ultraääniaaltojen avulla. Laitteeseen liittyvän tutkimuksen avulla pyritään kehittämään muun muassa uusia leikkaustekniikoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr Who’s sonic screwdriver ’invented’ at Dundee University *BBC.co.uk*.  19.4.2012. BBC. Viitattu 11.6.2013. (englanniksi)
2. ↑  Waugh, Rob: Next, the Tardis? Doctor Who’s Sonic Screwdriver becomes reality as new gizmo lifts and spins objects using sound alone *Dailymail.co.uk*.  19.4.2012. Associated Newspapers Ltd. Viitattu 11.6.2013. (englanniksi)
3. ↑  Roach, John: Scientists create working ‘sonic screwdriver’ *NBCNews.com*.  20.4.2012. NBC News Digital. Viitattu 11.6.2013. (englanniksi)
4. ↑  Chalk, Andy: Science Brings Dr. Who’s Sonic Screwdriver To Life *Escapistmagazine.com*.  19.4.2012.  Arkistoitu 13.3.2016. Viitattu 11.6.2013. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Caledonia-luokan ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Neptune** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1832 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Caledonia-luokka*
Alus tilattiin 12. helmikuuta 1823 Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin tammikuussa 1827. Se laskettiin vesille 27. syyskuuta 1832 ja valmistui joulukuussa 1832, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 73 595 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 5. joulukuuta 1851 Portsmouthin vartiolaivana päällikkönään Richard Augustus Yates. Päälliköksi tuli 17. maaliskuuta 1852 Edward Hinton Scott ja 17. helmikuuta 1854 Henry Smith. Alus siirrettiin 7. maaliskuuta 1854 kontra-amiraali Armar Lowry Corryn lippulaivaksi päällikkönään Frederick Hutton. Alus oli aluksi Portsmouthissa, mistä se siirtyi Oolannin sodan aikana Itämerelle. Alus poistettiin palveluksesta 5. tammikuuta 1857.

Alus muutettiin 1858–1859 kaksikantiseksi 89-tykkiseksi potkuritaistelulaivaksi asentamalla alukselle Ravenhill, Salked and Companyn höyrykone. Muutostyö tilattiin 10. elokuuta 1858 Portsmouthin telakalta, missä työt aloitettiin vielä samana päivänä ja saatiin päätökseen 7. maaliskuuta 1859. Alus palautettiin laivastolle 6. elokuuta meripalvelukseen varustettuna. Alukselle asennettu höyrykone tuotti 1 910 ihp:tä, mikä mahdollisti 11,24 solmun nopeuden.

Alus otettiin 7. kesäkuuta 1859 palvelukseen Välimeren laivastoon päällikkönään William Legge George Hoste. Aluksen päälliköksi tuli 6. joulukuuta Frederick Archibald Campbell ja edelleen 11. helmikuuta 1861 Geoffrey Thomas Phipps Hornby. Alus poistettiin palveluksesta 17. joulukuuta 1862 ja myytiin 23. tammikuuta 1875 romutettavaksi Charltoniin Castlelle.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Neptune (1832)**.
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793–1817 – Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 15
2. 1 2  Winfield, Rif s. 47

*Caledonia*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| Caledonia-luokka | *HMS Caledonia* |
| Caledonia-luokka (vuoden 1812 tilaukset) | *HMS Britannia* - *HMS Prince Regent* |
| paranneltu Caledonia-luokka | *HMS Royal George* |
| laajarunkoiset | *HMS St. George* - *HMS Neptune* - *HMS Royal William* - *HMS Waterloo*

```
- *HMS Trafalgar*
```
 |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *HMS Hibernia* – Seuraaja: *HMS Impregnable* |
**Ajoneuvos** on autoiluviihdeohjelma, jota juontaa Jussi Halli. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 18. maaliskuuta 2006 MTV3-kanavalla aina vuoteen 2009 asti. Ohjelmaa on esitetty 5. tuotantokaudesta alkaen MTV3 MAX-kanavalla 11. marraskuuta 2011 lähtien.

Ohjelmassa Halli testaa kilparadoilla, maastossa tai kaupungissa erilaisia autoja, kuten loisto-, kilpa- ja maastoautoja. Ajoneuvoksessa vierailee myös kulkuvälineistä kiinnostuneita julkisuuden henkilöitä, joille etsitään jokaisessa jaksossa heille sopiva liikkumisväline. Myös muita liikennevälineitä kuin henkilöautoja käsitellään. Halli testaa myös vanhoja klassikkoajoneuvoja.

Ohjelman 6. tuotantokausi alkoi MTV3 MAX-kanavalla 27. marraskuuta 2012 ja Hallin mukaan liittyi Katri Sorsa ja Iida Ketola. 7. tuotantokausi alkoi 24. syyskuuta 2013.

Ohjelman tuottaa Moskito Television.

Lähteet
-------

1. ↑  Ajoneuvos MTV3 MAX Ti 1.11 klo 21 *vaunut.org*. Viitattu 4.12.2015.
2. ↑  Ajoneuvos Jussi Halli kävi Konttorissa *www.radionova.fi*. Viitattu 4.12.2015.
3. ↑  Ajoneuvos - Bästa Tittare, tänään se alkaa! Ajoneuvoksen... | Facebook *www.facebook.com*. Viitattu 4.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* MTV3:n *Ajoneuvos* -sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Halli, Jussi: *Ajoneuvos*. Helsinki: Paasilinna, 2013. ISBN 978-952-5856-95-8.
**Anton Igorevitš Babikov** (ven. Антон Игоревич Бабиков, s. 2. elokuuta 1991 Ufa) on venäläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa TsSKA-seuraa. Hänen valmentajinaan toimii Viktor Nikitin.

Babikov debytoi maailmancupissa tammikuussa 2015 Ruhpoldingin pikamatkalla ollen 46:s. Avauspisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 Östersundin normaalimatkalta ollen 18:s. Ensimmäistä kertaa Babikov sijoittui kymmenen parhaan joukkoon Ruhpoldingin takaa-ajossa tammikuussa 2016. Kaudella 2016–2017 hän voitti Östersundin takaa-ajokilpailun ja oli kolmas Nové Měston yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2021–2022 hän voitti Anterselvan normaalimatkan kilpailun.

EM-kilpailuista Babikov on saavuttanut yhden viestikullan sekä kaksi takaa-ajon pronssia. Vuonna 2016 hän osallistui Oslon MM-kisoihin ollen yhteislähdön 16:s, takaa-ajon 21:s ja pikakilpailun 23:s. Hän hiihti myös Venäjän kuudenneksi tulleessa viestijoukkueessa. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Anton Babikov Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)
Eduard Steuermann Darmstadtin kurssilla (1957)
**Eduard Steuermann** (18. kesäkuuta 1892 Sambir – 11. marraskuuta 1964 New York) oli itävaltalaissyntyinen, Yhdysvalloissa vuodesta 1938 asunut pianisti ja säveltäjä. Hän erikoistui oman aikansa musiikin tulkitsemiseen.

Steuermann opiskeli pianonsoittoa Vilém Kurzin ja Ferruccio Busonin johdolla. Busonin ehdotuksesta hän aloitti musiikin teorian ja sävellyksen opiskelun Arnold Schönbergin johdolla. Tämä johti Schönbergin kuolemaan (1951) saakka kestäneen ystävyyssuhteen muodostumiseen. Steuermann muutti Wieniin vuonna 1918 ja työskenteli siellä vuoteen 1935 opettajana sekä esiintyjänä. Hän piti ensimmäisen Yhdysvalloissa järjestämänsä resitaalin vuonna 1937, muutti maahan 1938 ja sai sen kansalaisuuden vuonna 1944.

Steuermann kantaesitti vuodesta 1912 alkaen kaikki Schönbergin pianoteokset ja osallistui myös tämän kamari- ja orkesterimusiikkiteosten kantaesityksiin. Vuonna 1944 hän kantaesitti Leopold Stokowskin johdolla Schönbergin pianokonserton. Steuermann esitti myös muiden Schönbergin piireihin kuuluneiden säveltäjien teoksia Euroopassa ja Yhdysvalloissa sellaisten kapellimestarien kuin Ernest Ansermet'n, Fritz Buschin, Otto Klempererin, Artur Rodzinskin ja Hermann Scherchenin johdolla. Steuermannin omiin, yleensä kaksitoistasäveljärjestelmällä laadittuihin sävellyksiin kuuluvat sonaatti ja sarja pianolle, pianotrio, lauluja, jousikvartettoja ja Improvisaatio ja allegro viululle ja pianolle. Steuermann teki opetustyötä monissa eri oppilaitoksissa, kuten Juilliard School of Musicissa.

Steuermannin johdolla opiskelivat muiden muassa Lorin Hollander, Howard Lebow, Moura Lympany, Russell Sherman ja Irwin Freundlich. Näyttelijä Salka Viertel oli Steuermannin sisko.

Lähteet
-------

1. ↑  Eduard Steuermann AllMusic
2. ↑  Eduard Steuermann Naxos
3. 1 2 3  Edward Steuermann, Musician, Associate of Schoenberg, Is Dead The New York Times
4. ↑  Eduard Steuermann Universität Hamburg


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Äänipäät** on vuonna 2002 perustettu veteliläinen mieskuoro, joka pyrkii huumorin keinoin uudistamaan perinteistä kuorolauluperinnettä. Kuoron ohjelmistoon kuuluu pop- ja rock-musiikkia, perinteisiä tangoja, valssi- sekä kansanmusiikkia. Kuoro tekee itse kappaleensa ja sovituksensa, jotka ovat neliäänisiä a cappella –lauluja. Äänipäät esiintyvät konserteissa, musiikkitapahtumissa ja ravintoloissa.

Äänipäille on leimaavaa tarkastella arkisia asioita huumorin keinoilla. Kappaleissa ei pääsääntöisesti käytetä soittimia tai muita apuvälineitä. Äänipäiden asuvalikoimaan kuuluvat verryttelypuvut, t-paidat (joissa on laulajan oman naaman kuva), munkinkaavut sekä smokki.

Äänipäät järjestävät vuosittain Vetelin Vestifaalit –tapahtuman, johon kuuluu musiikkiesityksiä, kesäistä hauskanpitoa sekä perinteiset lavatanssit. Vestifaalin aiempia esiintyjiä ovat olleet: lauluyhtyeet Suden Aika ja Shalla Lalla sekä tangokuningas Matti Korkiala.

Kaikki Äänipäät-kuoron jäsenet ovat kuuluneet Vetelin Poikakuoroon, mikä on luonut kuoron toiminnalle klassisen perustan. Kaikki Äänipäiden jäsenet ovat syntyjään veteliläisiä. Synnyinkunnalla on vahva merkitys kuoron toimintaan. Äänipäät tuovat tuotannossaan esille pienille paikkakunnille tyypillisiä asioita, kuten naapurikateutta, maalaisidylliä sekä Vetelin murretta.

Äänipäät osallistui Suomen Paras Kuoro 2009 –kilpailuun sijoittuen parhaana mieskuorona kolmanneksi Kuopion Nuorisokuoron ja Philomelan (Helsinki) jälkeen.

Katso myös
----------

* Mieskuoro

Aiheesta muualla
----------------

* Äänipäät-verkkosivu
* Äänipäiden MySpace
* Vetelin kunta
Hochin suunnittelema Wienin valtionoopperan alikulkukäytävä  
 vuosilta 1954-1955.
**Adolf Hoch** (17. kesäkuuta 1910 Winterberg Itävalta-Unkari – 24. toukokuuta 1992 Wien Itävalta) oli itävaltalainen arkkitehti.

Hoch osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa arkkitehtuurissa teoksellaan "Skisprungschanze auf dem Kobenzl" ("Kobenzlin mäkihyppymäki").

Hoch suunnitteli jalankulkijoille alikulkukäytävän Wienin valtionoopperan läheisiä tieristeyksiä varten. Rakennustyöt päättyivät vuonna 1955 ja käytävä avattiin saman vuoden lopussa. Wienin aluehallinto ja -suojeluvirasto entisöi suojelukohteeksi asetetun käytävän ja avasi sen uudelleen käyttöön syyskuussa 2013.

Hoch suunnitteli Wienin kaupungille myös kolme kulkureittiä kaupungin Ringstraßea varten, jotka olivat Bellariapassage, Babenbergerpassage ja Albertinapassage. Bellariapassage on kulkuyhteydessä Wienin metron kanssa, mutta kahta muuta käytävää käytetään juhlapaikkoina.

Lähteet
-------

1. ↑  Adolf Hoch *Architektenlexikon Wien 1770–1945*. Architekturzentrum Wien. Viitattu 22.8.2021. (saksaksi)
2. ↑  Adolf Hoch *Athletes*. Olympedia. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  OLYMPIC GAMES ART COMPETITION MEDALLISTS (Sivu 15) *Art competitions at the Olympic Games*.  2.5.2019. The Olympic Studies Centre/ Olympic Foundation for Culture and Heritage. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Die Opernpassage. Wien wird Weltstadt *Denkmalpflege*.  30.6.2016. Bundesdenkmalamt (BDA).  Arkistoitu 30.6.2016. Viitattu 22.8.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adolf Hoch**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae

 |

 |
Adolf Hägglund
**Anton Adolf Wilhelm Hägglund** (21. heinäkuuta 1838 Vaasa – 21. tammikuuta 1903 Kauhava) oli Kauhavan, Ala- ja Ylihärmän nimismies vuodesta 1864. Hägglund oli lujaotteinen Krimin sodan veteraani, jonka tehtäväksi muodostui puukkojunkkareiden mielivallan hillitseminen ja järjestyksen palauttaminen Kauhavan-Härmän piiriin.

Syyskuussa 1867 Alahärmän syyskäräjillä syntyi tappelu, jonka vuoksi istunto jouduttiin keskeyttämään. 8. lokakuuta 1867 Hägglund joutui murhayrityksen kohteeksi. Hänen makuu­kamarinsa ikkunan läpi ammuttiin, sillä ampujat luulivat hänen jo menneen nukkumaan, mutta hän olikin tuolloin vielä työpöytänsä ääressä ja selvisi hengissä. Tapahtuman seurauksena yleisö rohkaistui todistamaan puukkojunkkareita vastaan, ja 11. lokakuuta 1867 Hägglund apulaisineen onnistui vihdoin pidättämään vaarallisimpina pidetyt puukko­junkkarit, Antti Isotalon ja Antti Rannan­järven. Kaksi vuotta kestäneen oikeuden­käynnin jälkeen heidät tuomittiin vankeus­rangaistuksiin.

Adolf Hägglund oli kuuluisa *Kauhavan ruma vallesmanni*, josta kansanlaulu Isontalon Antti ja Rannanjärvi kertoo.

Hägglund on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle.

Katso myös
----------

* Jaakko Pukkila

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylikangas, Heikki: / Hägglund, Adolf (1838 - 1903) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 30.10.2014.
2. ↑  Rannanjärven henkilöhistoriaa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Remes, Mika: Isotalo ja Rannanjärvi janosivat julkisuutta.  *Tiede*, 2011, nro 1. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Adolf Hägglundin elämäkerta Kansallisbiografiassa.
5. ↑  Adolf Hägglund *Findagrave.com*. Viitattu 30.10.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |