recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Osmo Olavi Vihanto** (11. helmikuuta 1909 – 2. maaliskuuta 1979) oli suomalainen kauppaneuvos ja turkulaisen Vihannon Sähkö Oy:n perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Nyt yritys on kolmannen sukupolven hallussa ja siihen kuuluu muun muassa kodinkoneiden ja valaisimien suurmyymälä Turun Satakunnantiellä.

Elämä ja ura
------------

Osmo Vihanto syntyi turkulaiseen kauppiasperheeseen ja kiinnostui 1930-luvulla sähköasennusten urakoinnista. Hän osti 1946 Turusta Laurenin sähkö- ja radioliikkeen, jonka nimeksi vaihdettiin Vihannon Sähkö Oy. Leskeksi jäänyttä Osmo Vihantoa auttoi liikkeenpidossa hänen teini-ikäinen poikansa Jukka (1932–2018). Osmo Vihanto avioitui 1940-luvun lopulla uudelleen, ja perheeseen syntyivät pojat Tapio (1948) ja Juha (1952). Vihanto jäi toisen kerran leskeksi 1959 ja luovutti sen jälkeen toimitusjohtajan tehtävät esikoispojalleen Jukalle.

Vihannon Sähkö Oy kasvoi 1950- ja 1960-lukujen mittaan Lounais-Suomen suurimmaksi ja valtakunnallisestikin merkittäväksi vähittäis- ja asennusliikkeeksi. Yhtiöllä oli 1970-luvulla asennustoiminnan ohella viisi kulutuselektroniikan ja sähköalan vähittäismyymälää, huoltopalvelut ja valomainosverstas Turun Valoputki. Turun keskustaan valmistui 1964 Vihannon Sähkön 9 000 kuutiometrin suuruinen Tukkutalo, ja yritys työllisti noin 200 henkilöä.

Osmo Vihanto oli mukana sähköalan ammattikoulutuksen kehittämisessä ja tuki aktiivisesti turkulaista kulttuurielämää sekä urheilu- ja nuorisotoimintaa. Turun NMKY:n yhteyteen perustettiin 1984 kauppaneuvos Osmo Vihannon rahasto stipendien jakamiseksi nuorille lahjakkaille urheilijoille.

Osmo Vihannolle myönnettiin kauppaneuvoksen arvo 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Turunen, Harri: Kauppaneuvos Osmo Vihanto (1909–1979), Vihannon Sähkö Oy:n toimitusjohtaja. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. 13.6.2014. Viitattu 30.11.2015.
2. ↑  Kortela, Anne: Perheen parhaaksi, Mania 5/2009 s. 6–7. Viitattu 1.12.2015.
**Falilat Ogunkoya-Osheku** (s. 5. joulukuuta 1968) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.

Ogunkoya osallistui olympialaisiin kolme kertaa, vuonna 1988 Soulissa, vuonna 1996 Atlantassa sekä vuonna 2000 Sydneyssä. Vuonna 1988 hän selviytyi 200 metrin juoksussa puolivälieriin, minkä lisäksi hän oli mukana Nigerian pitkän viestin joukkueessa, joka jäi omassa alkuerässään kuudenneksi. Atlantan olympialaisissa vuonna 1996 Ogunkoya saavutti kaksi mitalia: hopeaa pitkästä viestistä sekä pronssia 400 metrin juoksusta. Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.

Ennätyksikseen Ogunkoya juoksi 200 metrillä ajan 22,22 vuonna 1998 ja 400 metrillä ajan 49,10 vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Falilat Ogunkoya (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Niklas (Niilo) Patinen** (14. tammikuuta 1886 Jyväskylän maalaiskunta − 13. syyskuuta 1947 Jämsä) oli suomalainen puuseppä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Patisen vanhemmat olivat loinen Niklas Patinen ja Anna Leena Palonen. Hän oli merimiehenä noin vuoden ajan ja käytyään käsityökoulun toimi puuseppänä eri paikkakunnilla, viimeksi Jämsässä 1910−1912. Vuodesta 1912 lähtien Patisella oli Jämsässä oma puusepänliike jota hän hoiti aina vuoteen 1947 saakka.

Patinen oli kansanedustajana 1919−1922 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hänet vapautettiin edustajantoimesta sairauden takia 14. helmikuuta 1922 ja hänen seuraajakseen tuli sosialidemokraattien Nestori Nättinen. Patinen oli mukana myös kunnallispolitiikassa Jämsän kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä.

Niilo Patinen oli naimisissa vuodesta 1911 Hilma Lydia Lehtosen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Niilo Patinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Emmaus-kirkko** on ulkosuomalainen evankelisluterilainen seurakunta Kanadan länsirannikolla Vancouverin metropolissa Burnabyn kaupungissa Brittiläisessä Kolumbiassa. Seurakunta aloitti toimintansa nykyisessä muodossa 30. maaliskuuta 1980. Se sai Atonement- ja suomalaisen seurakunnan yhdistyessä käyttöönsä 1960-luvun alkupuolella rakennetun Atonement-seurakunnan entisen kirkkorakennuksen. Ensimmäinen pappi oli raskaana oleva Riva Nelson, joka jäi äitiyslomalle jo toukokuussa. Seurakunnan varsinainen muodostaja on Jukka Joensuu, joka toimi kirkon pappina 30 vuotta ja jäi eläkkeelle vuonna 2014. Joensuu onnistui kokoamaan vaadittavan 80 perhekuntaa ja muodostamaan evankelisluterilaisen seurakunnan.

Kirkko toimii Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan harjoitteluseurakuntana.

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Tiainen: Seurakunnan luotsaaja eläköityy *Kanadan Sanomat*.  29.5.2014. Viitattu 20.9.2020.
2. ↑  Jukka Joensuu: 30-vuotta Unelmajuhlat  14.3.2010. Emmaus kirkko.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 17.3.2015.
3. ↑  Kirkko ja ulkosuomalaiset Kirkon ulkosuomalaistyön yksikkö.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 17.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paul-Anders Simma** (s. 27. syyskuuta 1959 Kaaresuvanto) on suomensaamelainen elokuvaohjaaja.

Kun norjalaisen Nils Gaupin *Tiennäyttäjä* (1987) oli ensimmäinen saamelainen pitkä elokuva, Simman elokuva *Sagojogan ministeri* (1997) oli toinen. Tämän jälkeen saamenkielisiä pitkiä elokuvia ei ole valmistunut. *Sagojogan ministeri* on veijarikomedia vankikarkurista, joka saapuu pieneen lappalaiseen Norjan, Suomen ja Ruotsin risteyspisteessä sijaitsevaan kylään. Häntä erehdytään luulemaan Suomen hallituksen ministeriksi. Mies käyttää erehdystä hyväkseen saavuttaakseen luottamusta kyläläisten keskuudesta.

Simma on opiskellut elokuvan tekoa Tukholman *Dramatiska institutetissa*. Hänen saamelaispojan ensimmäisestä tansseissa käynnistä kertova lyhytelokuvansa *Let’s Dance* (1992) voitti Risto Jarva -palkinnon Tampereen lyhytelokuvajuhlilla 1992. Tämän lisäksi Simma on tehnyt muun muassa dokumenttielokuvan *Antakaa meille luurankomme* (1999), joka kertoo saamelaisaktivisti Nils Sombystä, joka yritti saada esi-isiensä luurangot takaisin kotiseudulle. Elokuva voitti pääpalkinnon dokumenttielokuvien sarjassa Lyypekin pohjoismaisten elokuvien päivillä vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paul-Anders Simma  2013. Arktisen upeeta.  Arkistoitu 11.11.2013. Viitattu 11.11.2013.
2. ↑  Risto Jarva -palkinto, Palkitut elokuvat *Suomen elokuvasäätiö*. Viitattu 26.10.2021.
3. ↑  Paul-Anders Simma *moma.org*. Viitattu 11.11.2013. (englanniksi)
4. ↑  Documentary Film Prize of the Lübeck Trade Unions Nordische Filmtage Lubeck.  Arkistoitu 11.11.2013. Viitattu 11.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Paul-Anders Simma |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 
* Sagojogan ministeri (1997)

 |
|  |
| Dokumenttielokuvat (ohjaus) | 
* Vihan maat (1994)
* Tunturin testamentti (1995)
* Koiranelämää (1996)
* Antakaa meille luurankomme! (1999)
* Kuin karhut lähtevät (2008)
* Miten poroa tapetaan (2012)
* Olga (2013)
* Joiun voima (2018)
* Rakas äitini (2020)

 |
|  |
| Lyhytelokuvat (ohjaus) | 
* Riekonpyynti - yön ja päivän takana (1988)
* Let's Dance! (1994)
* Karhu (1994)
* Iisko-Matti ja rakkaus (2002)

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Falkenswärdin mööpelit** (ruots. *Falkenswärds möbler*) on Yle FST:n ja Ruotsin televisioyhtiö SVT:n tuottama ruotsinkielinen tilannekomediasarja vuosilta 2000–2003. Se kertoo suomenruotsalaisesta perheestä, joka muuttaa Helsingin seudulta ruotsinkieliselle Pohjanmaalle saatuaan perinnöksi perheen äidin suvun puusepänverstaan, jonka toimintaa he haluavat jatkaa ja laajentaa. Verstasta vetää omapäinen vanha puuseppä Evert, jonka kanssa perheen äidin Stinan uudet huonekalusuunnitelmat eivät tahdo edetä. Perheen isä Herman haluaa perustaa aina haaveilemansa rockyhtyeen, kun taas teini-ikäiset pojat Markus ja Zacharias haluaisivat aluksi vain palata takaisin Kauniaisiin. Kuudes keskeinen henkilö on naapurinrouva Laura.

Sarjaa tehtiin kolme kymmenen jakson tuotantokautta Vaasan Mediahuset-studiossa, jossa se työllisti viitisenkymmentä ihmistä. Sen ovat käsikirjoittaneet ruotsalaiset Lasse Karlsson ja Anders Berggren, tuottaneet suomenruotsalainen Anders Engström ja ruotsalainen Jan-Olof Svarvar ja ohjanneet ruotsalaiset Leif Lindblom ja Walter Söderlund.

Ruotsissa tästä ensimmäisestä Suomessa tehdystä ruotsinkielisestä tilannekomediasta tuli melko suosittu, ja se sai hyviä arvosteluja.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Johan Storgård  | … |  Herman
  |
|  Anna Hultin  | … |  Stina
  |
|  Patrick Henriksen  | … |  Markus
  |
|  Onni Thulesius  | … |  Zacharias
  |
|  Carola Sarén  | … |  Laura
  |
|  Thomas Backlund  | … |  Evert
  |

Lähteet
-------

1. 1 2  Falkenswärds möbler *Svensk mediedatabas, Kungliga biblioteket*. Viitattu 22.7.2022.
2. ↑  Falkenswärdin mööpelit *Yle Areena*. Viitattu 22.7.2022.
3. 1 2  Fellman, Ida: Falkenswärds möbler och A la Lundström - finlandssvensk sitcom är både lokal och universell *Svenka Yle*.  27.01.2021. Viitattu 22.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* *Falkenswärdin mööpelit* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Tv-sarja Ritva-radio- ja tv-tietokannassa
**Niilo Henrik Lehmuskoski**, sukunimi vuoteen 1906 *Lindfors* (26. elokuuta 1888 Pusula – 16. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen filosofian lisensiaatti, lyseon lehtori ja yliopettaja sekä suomentaja.

Lehmuskosken vanhemmat olivat Kankaanpään kirkkoherra, rovasti Kaarle Henrik Lindfors (1847–1920) ja Lovisa Elisabet Roos (s. 1853). Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta 1907 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1911 ja lisensiaatiksi 1930.

Lehmuskoski oli Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa latinan ja kreikan sijaisopettajana 1913-1915 ja vt. yliopettajana 1916-1917, toimi latinan, kreikan ja suomen tuntiopettajana 1917-1920 ja oli viimeksi latinan, kreikan ja suomen lehtorina 1920-1935 ja latinan ja kreikan yliopettajana 1935-1948.

Niilo Lehmuskoski oli naimisissa vuodesta 1924 filosofian maisteri Saimi Hedvig Tammelan kanssa.

Teoksia
-------

* *De adiectivi attributi Plautini collocatione*, väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 23, 3. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1930
* *Selityksiä ja lausuntaohjeita viiteentoista Vänrikki Stoolin tarinaan* ; kirj. Niilo Lehmuskoski ja Ilmari Räsänen. Gummerus 1930

Suomennoksia
------------

* Platon : *Pidot*. WSOY 1919 (alkuteos *Symposion*)
* Platon : *Phaidros*. WSOY 1920

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1907, s. 17
2. ↑  Norssin historia : Perinteen pitäjät; Vakituinen opettajakunta 1947-1948
3. ↑  Geni.com : Niilo Henrik Lehmuskoski


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Dedovitšin piirin sijainti Pihkovan alueen kartalla.
**Dedovitšin piiri** (ven. Де́довичский райо́н, *Dedovitšski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Pihkovan alueella Venäjällä. Alueen koillisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 2 188 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä asui 14 692 henkeä.

Vuonna 1927 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Dedovitšin (ven.  Дедовичи) kaupunkimainen taajama (8 798 as.).

Piirin kautta kulkee Dnon ja Novosokolnikin välinen rautatie. Seudulta saa alkunsa Šelonjoki.

Seutu on perinteistä maatalousaluetta. Vuonna 1993 aloitti toimintansa Pihkovan sähkövoimala. Muuta teollisuutta edustavat meijeri, leipomo, pellavatehdas ja puunjalostuskombinaatti. Dedovitšin taajamaan suunnitellaan selluloosa- ja kartonkitehdasta.

Nähtävyyksiä ovat vuonna 1885 rakennettu Arkkienkeli Mikaelin kirkko Vyšegorodissa, klassistinen Profeetta Eliaan kirkko Krasnyje Gorkissa vuodelta 1833, Kristuksen syntymän kirkko Požerevitsissa, Krasnaja Gorkan kartano sekä Dedovitšin kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dedovitšin piirin sivustot (venäjäksi)

Pihkovan alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Bežanitsy • 
Dedovitši • 
Dno • 
Krasnogorodsk • 
Kunja • 
Loknja • 
Nevel • 
Novoržev • 
Novosokolnik • 
Opotška • 
Ostrov • 
Outova • 
Palkino • 
Petseri • 
*Pihkova* • 
Pihkova • 
Pljussa • 
Porhov • 
Puškinskije Gory • 
Pustoška • 
Pytalovo • 
Sebež • 
Strugi Krasnyje • 
Usvjaty • 
*Velikije Luki* • 
Velikije Luki
*Tämä artikkeli käsittelee psykologia. Maanviljelysneuvoksesta katso Niilo Mäki.*
Professori Niilo Mäki.
**Niilo Johannes Mäki** (14. joulukuuta 1902 Tampere – 27. joulukuuta 1968 Jyväskylä) oli suomalainen psykologi. Hän oli Suomen merkittävimpiä neuropsykologian ja erityispedagogiikan kehittäjiä. Vuonna 1936 hänet nimettiin Suomen ensimmäiseksi psykologian professoriksi (vt.) Jyväskylään Kasvatusopilliseen korkeakouluun. Vuosina 1948–1968 hän toimi Jyväskylän yliopistossa Pohjoismaiden ensimmäisenä erityispedagogiikan (ent. suojelu- ja parantamiskasvatusopin) professorina. Vuonna 1949 Niilo Mäki perusti Eero Hillbomin kanssa aivovammasairaalan.

Mäki toimi korkeakoulun vararehtorina vuodesta 1952. Hänelle myönnettiin vuonna 1964 kasvatustieteen kunniatohtorin arvonimi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 460. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Jyväskylän yliopiston kunniatohtorit. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Juhani Ihanus: / Mäki, Niilo (1902–1968). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Niilo Mäki Instituutti.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Niilo Peltola vuonna 1967.
**Niilo Juhani Peltola** (30. marraskuuta 1915 Lammi – 16. heinäkuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen englantilaisen filologian professori.

Peltola pääsi ylioppilaaksi 1934 Hämeenlinnan lyseosta, suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1941 ja väitteli siellä tohtoriksi 1956.

Peltola toimi aluksi englannin kielen opettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa, Helsingin normaalilyseossa ja Jyväskylän normaalilyseossa. Hän oli Helsingin yliopistossa 1961–1964 assistenttina, dosenttina ja apulaisprofessorina. Viimeksi Peltola toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun ja Jyväskylän yliopiston englantilaisen filologian professorina. Peltolasta tuli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen 1978.

Teoksia
-------

* *The compound epithet and its use in American poetry from Bradstreet through Whitman*. Väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B, 105. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1956

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 539. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Rissanen, Matti: Niilo Peltolan muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat* 16.7.2008.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
**Dedekindin eetafunktio** on Richard Dedekind mukaan nimetty kompleksilukujen ylemmässä puolitasossa määritelty funktio, jonka imaginaariosa on positiivinen. Tällaisille kompleksiluvuille voidaan määritellä {\displaystyle q\equiv e^{i2\pi \tau }\,}, jolloin voidaan määritellä Dedekindin eetafunktio asettamalla 

{\displaystyle \eta (\tau )=q^{1/24}\prod \_{n=1}^{\infty }(1-q^{n}).}
Eetafunktio on holomorfinen ylemmässä puolitasossa, mutta sen ulkopuolelle funktiota ei voida jatkaa analyyttiseksi.

Modulaarisen diskriminantin reaaliosa *q*:n funktiona.
Eetafunktio toteuttaa funktionaaliyhtälöt

{\displaystyle \eta (\tau +1)=\exp(2\pi i/24)\eta (\tau ),\,}
{\displaystyle \eta (-1/\tau )={\sqrt {-i\tau }}\eta (\tau ).\,}
Yleisemmin, 

{\displaystyle \eta \left({\frac {a\tau +b}{c\tau +d}}\right)=\epsilon (a,b,c,d)\left(-i(c\tau +d)\right)^{1/2}\eta (\tau )}
missä kokonaisluvuille *a, b, c, d* pätee *ad* − *bc* = 1, jolloin se on modulaarisen ryhmän transformaatio ja

{\displaystyle \epsilon (a,b,c,d)=\exp i\pi \left({\frac {a+d}{12c}}+s(-d,c)\right)}
ja *s*(*h*, *k*) on Dedekindin summa

{\displaystyle s(h,k)=\sum \_{n=1}^{k-1}{\frac {n}{k}}\left({\frac {hn}{k}}-\left\lfloor {\frac {hn}{k}}\right\rfloor -{\frac {1}{2}}\right).}
Näiden funktionaaliyhtälöiden perusteella eetafunktio on modulimuoto, jonka paino on 1/2, taso on 1 tietylle kertalukua 24 olevalle moduliryhmän metaplektisen kaksoispeitteen karakterille. Funktiota voidaan käyttää myös määrittämään muita moduulimuotoja. Erityisesti eetafunktion Weierstrassin muoto voidaan määritellä

{\displaystyle \Delta (\tau )=(2\pi )^{12}\eta (\tau )^{24}\,}
ja se on muolimuoto, jonka paino on 12. (Toisinaan kerroin (2π)12 jätetään kirjallisuudessa pois, jolloin sarjalla on kokonaislukukertoimet). 

Jacobin kolmitulosta seuraa, että eetafunktio on tekijää vaille Jacobin theetafunktio tietyillä argumenteilla:

{\displaystyle \eta (z)=\sum \_{n=1}^{\infty }n\chi (n)\exp(\pi in^{2}z/12),}
missä {\displaystyle \chi (n)} on Dirichlet'n karakteristika modulo 12, missä {\displaystyle \chi (\pm 1)=1} ja
{\displaystyle \chi (\pm 5)=-1}.

Eetafunktioon kertoimella {\displaystyle \phi (q)=q^{-1/24}\eta (\tau )} liittyvällä Eulerin funktiolla

{\displaystyle \phi (q)=\prod \_{n=1}^{\infty }\left(1-q^{n}\right),}
on potenssisarjaesitys

{\displaystyle \phi (q)=\sum \_{n=-\infty }^{\infty }(-1)^{n}q^{(3n^{2}-n)/2}.}
Tämä liittyy viisikulmiolukulauseeseen. Koska eetafunktiota on helppo laskea joko numeerisesti tai potenssisarjan avulla, se on usein käyttökelpoinen kun halutaan ilmaista muita funktioita eetafunktion tuloina ja osamäärinä. Näitä kutsutaan eetaosamääriksi ja niitä voidaan käyttää monen moduulimuodon ilmaisemiseen.

Lähteet
-------

* Tom M. Apostol, *Modular functions and Dirichlet Series in Number Theory* (2 ed), Graduate Texts in Mathematics **41** (1990), Springer-Verlag, ISBN 3-540-97127-0 *Luku 3.*
* Neil Koblitz, *Introduction to Elliptic Curves and Modular Forms* (2 ed), Graduate Texts in Mathematics **97** (1993), Springer-Verlag, ISBN 3-540-97966-2
Palais de Chaillot.
**Palais de Chaillot** on palatsi Seinen rannalla Pariisin 16. arrondissementissa vastapäätä Eiffel-tornia. Siellä toimii useita museoita ja teatteri. Palatsin terassilta on näköala Seinen yli Eiffel-tornille.

Palais de Chaillot rakennettiin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Sen paikalta purettiin Palais du Trocadéro, joka oli valmistunut vastaavasti vuoden 1878 maailmannäyttelyyn. Monumentaalisen, klassistista arkkitehtuuria edustavan Palais de Chaillot’n suunnittelivat arkkitehdit Léon Azéma, Louis-Hippolyte Boileau ja Jacques Carlu. Rakennus muodostuu kahdesta symmetrisestä kaarevasta siivestä ja kahdesta suuresta paviljongista, jotka muodostavat ikään kuin suuren portin Place du Trocadéro -aukiolta Eiffel-tornin suuntaan. Paviljonkien seinille on kirjoitettu kullatuilla kirjaimilla lainauksia runoilija Paul Valéryn teksteistä. Paviljonkien väliin jäävää terassia koristaa kahdeksan Art deco -henkistä kullattua patsasta. Lisäksi toisella puolella on Henri Bouchardin veistosryhmä *Apollon* ja toisella puolella Albert Pommierin *Hercules*.

Palais Chaillot’ssa toimii kolme museota: merimuseo Musée national de la Marine, arkkitehtuurimuseo Cité de l'architecture et du patrimoine ja antropologinen museo Musée de l’Homme. Arkkitehtuurimuseo oli aiemmin nimeltään *Musée des Monuments Français*. Se oli suljettuna 1997–2007 sisätilojen tuhouduttua tulipalossa. Terassin alla olevissa tiloissa toimii teatteri Théâtre national de Chaillot ja kulttuurikeskus. Teatterissa on 1 200 istumapaikkaa.

Palais de Chaillot’n luota Seinen rannalle viettävä rinne muodostaa Jardins du Trocadéro -nimisen puiston, joka istutettiin nykyiseen asuunsa vuoden 1937 maailmannäyttelyn jälkeen. Pont d’Iéna -sillalle johtavan pääpuistokäytävän keskellä on suuri suihkulähde, joka on valaistu öisin.

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous hyväksyi ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen Palais de Chaillot’ssa 10. joulukuuta 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kaupunkikirjat: Pariisi* (suom. Ilkka Rekiaro), s. 198–201. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos *Travel Guides Paris*, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo.
2. 1 2  Martina Padberg: *Taide & Arkkitehtuuri: Pariisi* (suom. Tapani Kilpeläinen), s. 328–329. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2007. Alkuteos *Kunst & Architektur Paris*.
3. ↑  Ihmisoikeuksien julistuksesta 60 vuotta Yle 10.12.2008. Viitattu 6.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palais de Chaillot** Wikimedia Commonsissa
|  |
| --- |
| **Djet hieroglyfein** |
| **valtaistuinnimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Itiu* |
| **Horus-nimi** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |
|  |
|  |

 |  |

 |
| *Djet* |

**Djet** oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2980 eaa. tienoilla hallinnut faarao.

Djet on haudattu Abydokseen melko pieneen hautaan lähelle edeltäjänsä Djerin hautapaikkaa. Hauta oli löydettäessä lähes kokonaan tuhoutunut ja ainoat sieltä löytyneet esineet olivat hiiltyneitä puunkappaleita, jotka saattoivat olla osa puista lattiaa. Djetin hauta on ilmeisesti ryöstetty ja joutunut tuhopolton kohteeksi jo pian valmistumisensa jälkeen. Ensimmäisen dynastian viimeinen faarao, Qaa, entisöi hautaa, mutta se on sittemmin tuhottu toistamiseen. Haudan läheisyydessä on 174 oheishautaa.

Sakkarassa oleva suuri mastaba yhdistetaan usein myös Djetin hallituskauteen. Mastaba on koristeltu neljälläsadalla härän päätä esittävällä veistoksella, joilla kaikilla on oikeat härän sarvet. Monumentin tarkkaa tarkoitusta ei tiedetä, mutta sitä ei ilmeisesti ole tarkoitettu kuninkaan hautapaikaksi.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Djer** | **Egyptin faarao**1. dynastia | Seuraaja:**Den** |
**Niilo "Nikke" Kostermaa** (20. joulukuuta 1919 Viipuri – 17. tammikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen mainosgraafikko, jonka erikoisalaa oli messujen ja näyttelyjen suunnittelu ja johtaminen. Hän toimi eri yritysten ja organisaatioiden messujohtajana ja vientinäyttelyiden organisoijana vuodesta 1945 aina eläkkeelle jäämiseensä 1989 asti, pisimpään SOK:n näyttelypäällikkönä 1950–1962.

Kostermaa oli mukana perustamassa Somistajayhdistystä vuonna 1950 ja toimi Somistaja-lehden päätoimittajana 1962–1967 sekä Somiste–Moduli-lehden päätoimittajana 1984–1988.

Kostermaa teki Eino Halénin kanssa 1960-luvun puolivälissä kirjoitusoppaan *Piirrä ja tekstaa kirjaimet oikein* monine painoksineen ja harjoitusvihkoineen.

Hänen veljensä oli näyttelijä Yrjö Kostermaa.

Teoksia
-------

* *Piirrä ja tekstaa kirjaimet oikein*, Eino Halénin kanssa, WSOY 1966.
* *Mainosmiehen vauhtivuodet, Mukulasta messupomoksi*, Kampanja 1998.
* *Somistajayhdistys 1950–2000 : puoli vuosisataa työtä ja toimintaa*, Suomen Somistajayhdistys 2000.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
3. ↑  Messut & Somistus, visuaalisen markkinoinnin ammattilehti 2/2009, s. 4, 8, 9. Viitattu 3.12.2014.
4. ↑  Heinonen, Visa ja Konttinen, Hannu: *Nyt uutta Suomessa! Suomalaisen mainonnan historia*, s. 110. Helsinki: Mainostajien liitto, 2001.
**Palaiókastro** (kreik. Παλαιόκαστρο, myös *Paliókastro*, Παλαιόκαστρο; transl. myös *Paleókastro*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 502 (vuonna 2011).

Palaiókastron kylä, suomeksi "Vanha linna", sijaitsee Sámoksen itäosassa noin seitsemän kilometriä kaakkoon Sámoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 140 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimi viittaa siellä bysanttilaisella kaudella olleeseen pieneen linnaan, joka oli rakennettu 600- tai 700-luvulla. Palaiókastro muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Παλαιοκάστρου, *Topikí Koinótita Palaiokástrou*), johon kuuluvat varsinaisen Palaiókastron kylän lisäksi kylät Argyrós, Charavgí eli Kérveli, Klíma, Poseidónio ja Psilí Ámmos. Koko yhdyskunnan väkiluku on 707.

Ennen vuotta 2011 kylä kuului Vathýn kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Vathýn kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Paleokastro village *SamosIn*. Viitattu 1.9.2020.
Djibril Sow lokakuussa 2019.
**Djibril Sow** (s. 6. helmikuuta 1997 Zürich) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 184-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia.

Sow pelasi FC Zürichin junioreissa. Hän nousi pääsarjatasolle saksalaisseura Borussia Mönchengladbachissa kaudella 2016–2017, tosin vain yhden bundesliigaottelun ja kahden Saksan Cupin ottelun verran, ja niissäkin vain muutaman minuutin peliajalla. Kaudet 2017–2019 hän edusti sveitsiläisseura Young Boysia ja voitti molempina kausina Sveitsin-mestaruuden. Hän pelasi 55 Sveitsin liigan ottelua ja teki niissä neljä maalia. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi neljä Eurooppa-liigan ja toisella kuusi Mestarien liigan ottelua, kaikki avauskokoonpanossa.

Kesällä 2019 Sow siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan Eintracht Frankfurtiin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Bundesliigassa 29 ottelua ja teki maalin voittoisassa kotiottelussa Bayern Müncheniä vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 28 bundesliigaottelua.

Sow on pelannut useissa Sveitsin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Sveitsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Islantia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle Sveitsin toisessa alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 17 A-maaottelua, joista seitsemässä ottelussa avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Djibril Sow Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Eintracht Frankfurt – Saksan Bundesliiga
1 Trapp |
2 Ndicka |
4 Onguéné |
5 Smolčić |
6 Jakić |
8 Sow |
9 Kolo Muani |
11 Alidou |
15 Kamada |
17 Rode |
18 Touré |
19 Borré |
20 Hasebe |
21 Alario |
22 Chandler |
24 Buta |
25 Lenz |
26 Dina Ebimbe |
27 Götze |
28 Wenig |
29 Lindstrøm |
31 Grahl |
33 Pellegrini |
35 Tuta |
36 Knauff |
40 Ramaj |
42 Loune |
49 Schröder |
  Ferri |
Valmentaja Glasner

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Sommer |
2 Mbabu |
3 Widmer |
4 Elvedi |
5 Akanji |
6 Zakaria |
7 Embolo |
8 Freuler |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Vargas |
12 Mvogo |
13 Rodríguez |
14 Zuber |
15 Sow |
16 Fassnacht |
17 Benito |
18 Mehmedi |
19 Gavranović |
20 Fernandes |
21 Omlin |
22 Schär |
23 Shaqiri |
24 Omeragić |
25 Cömert |
26 Lotomba |
Valmentaja Petković |

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Sommer |
2 Fernandes |
3 Widmer |
4 Elvedi |
5 Akanji |
6 Zakaria |
7 Embolo |
8 Freuler |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Steffen |
12 Omlin |
13 Rodríguez |
14 Aebischer |
15 Sow |
16 Fassnacht |
17 Vargas |
18 Cömert |
19 Okafor |
20 Frei |
21 Kobel |
22 Schär |
23 Shaqiri |
24 Köhn |
25 Rieder |
26 Jashari |
Valmentaja Yakın |
**Maramandougou** on maalaiskunta Koulikoron alueen Kangaban piirissä Malissa. Sen keskuskylä Figuira-Tomo sijaitsee Nigerjoen varrella Kangaban vastarannalla. Kunnassa on 14 500 ja keskuskylässä 4 000 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Maramandougoun kunta rajoittuu lännessä Kangaban piirin Minidianin ja Kaniogon, etelässä Séléfougoun, pohjoisessa Katin piirin Kourouban ja idässä Faraban ja Tiakadougou-Dialakoron kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin–Guinean vyöhykkeeseen. Nigerin lisäksi alueella virtaa sen sivujoki Sankarani.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää ja suuri joukko pikkukyliä. Asukkaista 95 % on mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, somonoja ja bambaroita.

Niger- ja Sankaranijokien välissä sijaitsevan kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit, kalastus ja kullankaivuu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi, riisi, maapähkinä, puuvilla, maniokki, jamssi ja peruna. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kaksi terveyskeskusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 3.5.2017.
2. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 3.5.2017.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Maramandougou 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 3.5.2017. [vanhentunut linkki]
| "Emme suostu pelkäämään"Paleface |
| --- |
| Singlen "Emme suostu pelkäämään" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Julkaistu | 17. kesäkuuta 2016 |
|  Kesto | 04.06 |
|  Levy-yhtiö | Sony Music |
| Palefacen muut singlet |
|  | "Emme suostu pelkäämään"2016 |  |

**Emme suostu pelkäämään** (Loldiers Anthem) on rap-artisti Karri "Paleface" Miettisen vuonna 2016 tekemä kappale. Kappale on voimakasta Soldiers of Odinin kritiikkiä ja nostaa esiin pelleaktivismia (Loldiers of Odin). Videolla on mukana monia julkisuuden henkilöitä kuten Riku Rantala, Tunna Milonoff, Teivo Teivainen, Aleksi Pahkala, Paavo Arhinmäki ja Renaz Ebrahimi sekä räppäreitä kuten Toinen Kadunpoika, Solonen ja Xmies. Youtube-julkaisun lisäksi kappale on julkaistu vinyylisinglenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paleface - Emme suostu pelkäämään Spotify. Viitattu 28.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  "Voi teitä nahkapäät, emme suostu pelkäämään" – Paleface osoittaa uuden singlensä suoraan Soldiers of Odinille; Soundi 17.6.2016
3. ↑  Yhteiskunta tarvitsee pellejä; Voima.fi
**Falcon** oli vuosina 1921-1926 valmistettu saksalainen automerkki, jota valmisti Falcon Automobilwerke GmbH. Falcon-autotehdas valmisti keskiluokan autoja.

Kesällä 1921 esiteltiin malli Falcon Modell 6/20 PS. Sen korvasi vuoden 1924 lopussa malli Modell 6/30 PS, jossa oli mekaaniset jarrut kaikissa pyörissä. Auton urheiluversiossa moottorin teho oli 40 hv (29 kW). Mallien 6/20 ja 6/30 numerot tarkoittavat verohevosvoimia ja todellista tehoa.

Falcon CA 6 oli pieni urheiluauto, jonka ostaja saattoi valita kolmi- tai nelipaikkaisen avomallin tai kolmipaikkaisen limousinen. CA 6:ssa oli 4-sylinterinen sivuventtiilimoottori, jonka tilavuus oli 1,5 litraa ja teho 20 hv (14 kW) kierrosnopeudella 2500. CA 6:n huippunopeus oli 75 km/t. Tällä autolla tehdas osallistui autokilpailuihin. Falcon CA 6:lla oli maine hyvänä, luotettavana ja tehokkaana autona. 

CA 6:n seuraaja vuodesta 1924 lähtien oli CA 8. Siinä oli kahden litran kuusisylinterinen moottori, joka tuotti 50 hv eli 37 kW. Moottorin sylinterien 
tiivistyksessä oli kuitenkin puutteita. Lisäksi tehdas valmisti mallia Falcon Typ T VI. Kaikkiaan Falcon-tehdas valmisti noin 400 autoa. 

Tammikuussa 1923 tuotanto siirrettiin Ober-Ramstadtiin, koska aiemman Sontheimin tehtaan tilat eivät enää riittäneet. Samoihin aikoihin tehdas kärsi myös Saksan korkeasta inflaatiosta. 

Vuoden 1926 alussa Falcon-autotehdas myytiin Röhr Auto AG:lle, joka valmisti siinä vuosina 1928–1935 Röhr-autoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee laulajaa. Muita samannimisiä henkilöitä on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Matti Kalervo Salminen** (s. 7. heinäkuuta 1945 Turku) on suomalainen bassolaulaja. 

Salminen on lähtöisin työläisperheestä, ja laulajan ura alkoi kuusivuotiaana Työväentalon lapsikuorossa. Ammattimaisena esiintyjänä hän aloitti laulamalla lavoilla tangoa. Hän opiskeli samalla muun muassa Lea Piltin johdolla laulua, ja tie vei Suomen Kansallisoopperan kuoron koelauluun 1966. Hänet hyväksyttiin, vaikka opiskelupaikkaa Sibelius-Akatemiassa ei samaan aikaan tullutkaan. Myöhemmin akatemian rehtori Taneli Kuusisto otti hänet sisään erityistapauksena. Hänen varsinainen läpimurtonsa tapahtui 1969, kun 24-vuotias basso onnistuneesti paikkasi Don Carlosin Filipin roolin lyhyellä varoitusajalla.

Salmisen vanhemmat olivat sekatyömies Heikki Olavi Salminen ja Maire Ilona Salminen o.s. Wuokko. Hän valmistui 15-vuotiaana puusepäksi ja työskenteli nuoruudessaan Wärtsilän telakalla laivojen huonekaluverstaalla. 

Salminen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1988.

TV1:n Viihdetoimitus tuotti 1973 henkilökuvan maailmanmaineeseen nousevasta Matti Salmisesta otsikolla "Salminen Savonlinnassa - Matin muotokuva Savonlinnan oopperajuhlien kehyksissä". Televisio-ohjelman ensilähetys oli TV1:ssä 12.1.1974. Ohjelma on uusittu lukuisia kertoja.

Levytykset
----------

*Pääartikkeli: Luettelo Matti Salmisen levytyksistä*

Säätiö
------

Salminen on perustanut nimeään kantavan säätiön, joka auttaa suomalaisia musiikin erikoislahjakkuuksia ammatilliselle uralle. Muun muassa Tommi Hakala, Juha Uusitalo ja Petrus Schroderus ovat saaneet siltä tukea.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajat aakkosjärjestyksessä - Ritarikunnat *ritarikunnat.fi*.  9.10.2020. Viitattu 6.11.2021.
2. ↑  Katso-lehti 33/1984, Ossi Kallioinen: "Mahtava ääni"
3. ↑  Helsingin Sanomat 24.9.2020, tv-palsta
4. ↑  Matti Salmisen säätiöltä tukea nuorille laulajille *Savon Sanomat*.  2008. Viitattu 22.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matti Salminen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Yle
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
**Paion** (m.kreik. παιών, *paiōn* tai παιάν, *paian*, lat. *paeon, paean*) on runojalka ja metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se koostuu yhdestä pitkästä ja kolmesta lyhyestä tavusta. Metron on saanut nimensä Apollonin ja Artemiin kunniaksi esitetyistä paiaaneista.

Metronia esiintyy neljässä muodossa. Niiden kaavat ovat ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):

 (ensimmäinen paion)
 (toinen paion)
 (kolmas paion)
 (neljäs paion)
Kreikkalaisessa runoudessa käytettiin erityisesti ensimmäistä paionia. Sitä esiintyy kreikkalaisessa komediassa, muun muassa Aristofaneella, usein yhdessä creticuksen kanssa. Toinen ja kolmas paion esiintyvät lähinnä metriikan teoriassa, ja neljäs on hyvin harvinainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: Παιάν *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Metriikka", *Antiikin käsikirja*, s. 341–342. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2  Cushman, Stephen & Cavanagh, Clare & Ramazani, Jahan & Rouzer, Paul (toim.): *The Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics: Fourth Edition*, s. 990. Princeton Reference. 4th edition, revised. Princeton University Press, 2012. ISBN 1400841429. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Kaimio, Maarit & Sironen, Erkki: *Kreikkalaisen metriikan alkeet*. Klassillisen filologian laitos, Helsingin yliopisto, 1982/2002.
**Espoon sopimus**, virallisemmin **Valtioiden rajat ylittävien ympäristövaikutusten arviointia koskeva yleissopimus** (eng. *Convention on Environmental Impact Assessment in a Transboundary Context*) on Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UNECE) yleissopimus, joka allekirjoitettiin Espoossa vuonna 1991 ja tuli voimaan 10.9.1997.

Yleissopimus sisältää velvoitteet sopimuspuolten – eli valtioiden, jotka ovat sopineet sitoutuvansa yleissopimukseen – suorittamaan tiettyjen toimien ympäristövaikutusten arvioinnin suunnittelun varhaisessa vaiheessa. Siinä vahvistetaan myös valtioiden yleinen velvollisuus ilmoittaa toisilleen ja neuvotella niistä kaikista merkittävistä hankkeista, joilla on todennäköisesti rajojen yli merkittäviä haitallisia ympäristövaikutuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  FINLEX ® - Valtiosopimukset: 67/1997 *www.finlex.fi*. Viitattu 29.4.2023.
2. ↑  Tuomas Kuokkanen: Oikeustiede Espoon sopimus *Tieteen termipankki*. Viitattu 6.7.2020.
3. ↑  Convention on Environmental Impact Assessment in a Transboundary Context (Espoo, 1991) - the 'Espoo (EIA) Convention' *UN ECE*. Viitattu 6.7.2020.
**Lattakierre** on ilma-aluksen tila, jossa siipien nostovoima on kadonnut ja kone pyörii painopisteensä ympäri pudoten alaspäin pohja edellä. Ohjainelimet tuntuvat veltoilta, eikä niillä ole vaikutusta lentotilaan.

Lentokone voi joutua lattakierteeseen silloin, jos sen painopiste siirtyy nostovoimakeskiön taakse. Tällöin stabiliteettimatriisin navat joutuvat kompleksitason positiiviseen puolitasoon, ja seurauksena on epästabiili tila.*selvennä*

Lattakierre on äärimmäisen vaarallinen tila, sillä siitä ei voi oikaista ohjainelimiä (peräsimiä ja siivekkeitä) käyttämällä, vaan ainoa mahdollisuus on yrittää siirtää painopistettä eteenpäin, esimerkiksi lentäjän avaamalla syöksyvyöt ja siirtymällä kohti nokkaa. Mikäli kone ei oikene kahden ensimmäisen kierroksen jälkeen ja lattakierre muutu tavalliseksi syöksykierteeksi, tällöin tulee pelastautua laskuvarjohypyllä.

Ennen tietokoneiden ja fly-by-wire-teknologian aikaa lentokoneet pyrittiin suunnittelemaan niin, etteivät ne luonnostaan menisi lattakierteeseen; nykyisin tietokoneteknologian avulla lentokone on mahdollista suunnitella "luonnostaan epästabiiliksi", ja silti lennettäväksi, kuten esimerkiksi Saab JAS 39 Gripen. Toisinaan väärin kuormattu lentokone saattoi mennä helposti syöksykierteen sijaan lattakierteeseen; tunnettuja esimerkkejä olivat Bell P-39 Airacobra "sileänä", ilman ammuksia nokassa ja North American P-51 Mustang sisäisen ohjaamon taakse konstruoidun lisäpolttoainetankin kanssa sen ollessa täysi.

Lähteet
-------

1. ↑  Gerald Astor - The Mighty Eighth s.246 englanniksi Dell Publishing 1998 ISBN 0-440-22648-1
**Marathonin efebi** tai *Marathonin nuorukainen* on nuorta miestä eli efebiä esittävä antiikin kreikkalainen pronssiveistos. Se on mahdollisesti Praksiteleen koulukunnan tuotantoa ja veistetty noin vuonna 340–330 eaa. Veistos on saanut nimensä siitä, että se löydettiin merestä Marathonin edustalta vuonna 1925. Veistos on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon (sali 28) Ateenassa.

Marathonin efebi, yksityiskohta kasvoista.
Veistos esittää alastonta poikaa, jonka oikea jalka on koukistettu, vasen käsi ojennettuna vyötärön korkeudella ja oikea käsi kohotettuna ikään kuin kaatamaan juomauhria tms. Kummassakin kädessä on ollut joku esine, mutta kumpikin on kadonnut. Muutoin veistos on säilynyt kokonaisena. Poika on usein tulkittu urheiluvoittajaksi. Toisen tulkinnan mukaan kyseessä olisi Hermes, jolloin tämän vasemmassa kädessä olisikin voinut olla esimerkiksi kerykeion. Veistoksen korkeus on noin 1,3 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Athens, NM Br. 15118 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.
2. 1 2  Marathon Boy Ministry of Culture and Sports. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marathonin efebi** Wikimedia Commonsissa
Latinxua Sin Wenz latinisaatiota käyttävän sanomalehden etusivu.
**Latinxua Sin Wenz** (kiin.: 拉丁化新文字; pinyin: *Lādīnghuà Xīn Wénzì*, myös **Sin Wenz**, **Latinxua Sinwenz**, **Zhongguo Latinxua Sin Wenz**, **Beifangxua Latinxua Sin Wenz** tai **Latinxua**) on vähän käytetty mandariinikiinan latinisaatio. Sitä käytettiin aluksi ilman tooneja, koska ajateltiin, että toonit voitaisiin ymmärtää kontekstin perusteella. 

Latinxua oli ensimmäinen mandariinikiinaa äidinkielenään käyttävien henkilöiden kehittämä latinisaatio. Alun perin se kehitettiin Neuvostoliitossa ja sitä käyttivät Neuvostoliitossa asuneet kiinalaiset siirtolaiset kunnes suurin osa heistä poistui maasta. Tämän jälkeen latinisaatiota käytettiin hetken aikaa Pohjois-Kiinassa ennen kuin Kiinan kansantasavalta lakkautti sen käytön.

Historia ja kehitys
-------------------

Työ Kiinan kielen kirjoittamiseksi latinalaisin kirjaimin alkoi Moskovassa jo vuonna 1928 kun alettiin pohtia keinoja, jolla Neuvostoliiton kaukoidässä sijaitsevilla alueilla asuville kiinalaisille voitaisiin opettaa luku- ja kirjoitustaito.

Latinxua poikkesi huomattavasti muista latinisaatioista, sillä sen oli tarkoitus korvata merkkien käyttö. Latinisaatiossa päätettiin käyttää latinalaisia aakkosia koska sen katsottiin toimivan kyrillistä kirjaimistoa paremmin. Toisin kuin Gwoyeu Romatzyh, joka käyttää hyvin monimutkaista järjestelmää kuvatakseen tooneja, latinxua ei kuvaa tooneja lainkaan. Latinxua ei myöskään ole sidottu mandariinikiinaan, vaan sitä voitaisiin käyttää kuvaamaan myös muita kiinan kieliä ja murteita.

Prototyyppi kielen latinisaatioksi valmistui vuonna 1929 ja järjestelmä valmistui vuonna 1931. 

Jonkin aikaa järjestelmä oli erittäin merkittävä ja sen avulla julkaistiin yli 300 teosta, joista otettiin yli puoli miljoonaa kopioita. Vuonna 1944 Kiinan hallitus kuitenkin päätti lakkauttaa järjestelmän käytön. Lakkauttamisen virallisena syynä oli, että järjestelmän opettajia ei ollut saatavilla tarpeeksi. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Latinxua Sin Wenz
Albert ja Amalia Kanasen perhe Pasalassa 1920-luvulla. Lapset vasemmalta Arvo, Eelis, Viljo, Tyyne ja Toini.
**Arvo Albert Kananen** (30. kesäkuuta 1916 Viitasaari – 9. marraskuuta 2014 Viitasaari) oli suomalainen maanviljelijä, pankinjohtaja ja taidemesenaatti, koulutukseltaan agrologi.

Arvo Kananen syntyi Viitasaaren Pasalassa maanviljelijäperheeseen. Hän kävi kansakoulun ja kirjeopistossa keskikoulua. Sotien aikana hän palveli armeijassa, muun muassa puolustusministeriössä. Hän valmistui agronomiksi Mustialan maamiesopistosta vuonna 1946 ja toimi maanviljelijänä Viitasaarella ja Pihtiputaalla vuoteen 1958 asti. Sen jälkeen hän työskenteli parikymmentä vuotta pankinjohtajana Pihtiputaalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1979.

Kananen harrasti itse maalaamista, ja hän halusi ryhtyä tukemaan ja edistämään kuvataidetta. Vuosina 1986–1987 hän rakennutti lapsuuskotinsa maisemiin Ateljeetalo Tuulensuun, johon liittyy veistospuisto. Taloa vuokrataan työskentelytilaksi taiteilijoille, ja he maksavat vuokransa näyttelytasoisina teoksina. Ateljeetalon taidekokoelmiin on näin karttunut runsaasti teoksia suomalaisilta ja ulkomaalaisilta tekijöiltä, ja Kananen hankki teoksia myös itse. Ateljeetalon toiminnan turvaamiseksi Kananen perusti vuonna 2000 säätiön. Hänen kuolemansa aikoihin taidekokoelma käsitti noin 300 teosta. — Vuonna 2016 vuokrausperiaate muuttui siten, että vuokra maksetaan rahana.

Veistospuistossa on kuuden taiteilijan teoksia: Hannu Siren, Carolus Enckell, Veikko Hirvimäki, Martti Aiha, Pekka Jylhä, Radoslaw Gryta.

Teoksia
-------

* Kananen, Arvo: *Tuulensuun tarinoita*. Oulu: Pohjoinen, 2000. ISBN 951-749-349-5.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Simpanen, Marjo-Riitta: Filosofi ja taidemesenaatti.  *Viitasaaren Seutu*, 27.11.2014, s. 7. ISSN 0356-1410.
2. ↑  Nyman, Pirjo: Tuulensuussa vapaita viikkoja vielä tänäkin kesänä.  *Viitasaaren Seutu*, 7.7.2016, s. 8. ISSN 0356-1410.

Aiheesta muualla
----------------

* Ateljeetalo Tuulensuun sivusto.
* Arvo Kanasen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Palaiópolin arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Παλαιόπολης, *Archaiologikó Mouseío Palaiópolis*) on arkeologinen museo, joka toimii Mon Repón palatsissa Korfun saarella Kreikassa. Se esittelee Palaiópolin alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1999 sen jälkeen, kun palatsi tuli Korfun kunnan omistukseen vuonna 1991 ja avattiin yleisölle. Kunta luovutti sen kulttuuriministeriön käyttöön museotoimintaa varten. Museoesineet ovat pääosin peräisin Palaiópolin eli antiikin Korkyran kaupungin paikan arkeologisista kaivauksista. Arkeologinen alue sijaitsee palatsin ympärillä. Aiemmin suuri osa museon esineistä oli Korfun arkeologisessa museossa tai sen varastoissa. Esineet siirrettiin Mon Repóhon vuosina 2000–2001.

Kokoelmat
---------

Museon esineet ajoittuvat pääosin arkaaiselta kaudelta 700-luvultta eaa. roomalaiselle kaudelle ja varhaiskristilliselle ajalle 400-luvulle jaa. Museo esittelee antiikin Korkyran julkista ja yksityistä elämää sekä muun muassa kauppaa ja uskontoa. Näyttelyitä on kaikissa palatsin kolmessa kerroksessa. Museossa esitellään myös palatsin alkuperäistä käyttöä brittivallan ajalla 1800-luvulla.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Kaivauksia esittelevä valokuvanäyttely.Kaivauksia esittelevä valokuvanäyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Παλαιόπολης: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 23.5.2016.
2. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Παλαιόπολης: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 23.5.2016.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Παλαιόπολης: Εκθέσεις Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 23.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palaiópolin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Djula** on Norsunluurannikolla, Burkina Fasossa ja Malissa asuvien djulien puhuma mandelainen kieli. Se toimii myös alueen lingua francana.

Djula kuuluu manding-kielten murrejatkumoon, joka ulottuu Malin ja Guinean alueelle. Djulat ymmärtävät vaivatta bambaraa ja joitakin maninkan murteita. Äidinkielisiä puhujia on 1,5 miljoonaa Norsunluurannikon pohjoisosassa, yli 600 000 Burkina Fason länsiosassa ja lähes 100 000 Malin kaakkoisosassa.

Djulaksi kutsutaan myös Norsunluurannikolla ja Burkina Fasossa lingua francana käytettyä kielimuotoa, jota voidaan pitää bambaran aluemurteena. Sitä puhuu toisena kielenään 12 miljoonaa henkeä Norsunluurannikolla ja 3–4 miljoonaa Burkina Fasossa.

Djulaa on kirjoitettu arabialaisin kirjaimin Norsunluurannikon Kongin, Bondoukoun ja Odiennén seuduilla. Perinne on säilynyt Burkina Fason Bobo-Dioulassossa. Protestanttiset lähetyssaarnaajat ovat laatineet kirjallisia muotoja eräille Norsunluurannikon murteille. Myös n’ko-kirjaimisto on levinnyt djulan puhujien keskuuteen.

Lähteet
-------

* *Jazyki mira: jazyki mande*. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2017. ISBN 978-5-4469-0824-0.

### Viitteet

1. 1 2  Jula *Ethnologue*. Viitattu 24.10.2019.
2. ↑  Suositukset: Kielten nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 2.9.2014.
3. 1 2 3  Jazyki mira, s. 18.
4. ↑  Jazyki mira, s. 1108.
5. ↑  Jazyki mira, s. 1107.