recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hansaruusu** (*Rosa* 'Hansa') on *Rosa* Rugosa-ryhmään eli tarhakurtturuusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista suurikokoiset, kerrannaiset, karmiininpunaiset, voimakkaan ruusuntuoksuiset kukat. Hansaruusu on Suomessa hyvin yleinen. Se menestyy rannikolla Oulun korkeudelle saakka.

Kurtturuusu eli *Rosa rugosa* -laji ja sen valkokukkainen muoto valkokurtturuusu (*Rosa rugosa* f. *alba*) on EU:ssa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi. Sen sijaan kurtturuususta jalostetut tarhakurtturuusut, kuten hansaruusu, eivät ole vieraslajeja koskevien rajoitusten piirissä.

Alkuperä
--------

Hansaruusu jalostettiin Schaum & Van Tol -taimitarhassa Hollannissa ja se julkistettiin vuonna 1905. Ruusu on *Rosa rugosa* -lajin risteytys, mutta sen alkuperää ei tarkemmin tunneta. Kurtturuusu (*Rosa rugosa*) on peräisin Koillis-Aasiasta: Korean niemimaalta ja Kiinan ja Japanin pohjoisosista, josta sitä siirrettiin koristekasviksi muille mantereille. Euroopassa kurtturuusu yleistyi vuoden 1845 jälkeen.

Rosa 'Hansa'

Kuvaus
------

Hansaruusu kasvaa 1,5–2 metriä korkeaksi, pystyksi, tuuheaksi pensaaksi. Versoissa on runsaasti piikkejä. Lehdet ovat suurikokoiset, tummanvihreät, pinnaltaan kiiltävät, nystyreunaiset. Kukinta alkaa heinäkuun alusta ja kestää syyskuulle. Kukat ovat kerrattuja, karmiininpunaisia, halkaisijaltaan 10–12 cm. Terälehtiä on 17–25 kpl. Ruusu kukkii ensimmäisen vuoden versoilla. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä, raikas ruusun tuoksu. Kiulukat ovat suurehkoja ja oranssinpunaisia. Hansaruusu kasvattaa juurivesoja jonkin verran.

Viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisalla kasvupaikalla, tuoreessa, runsasmultaisessa, vettä läpäisevässä maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–V.

Hansaruusun käyttö ruusujen jalostuksessa
-----------------------------------------

Keijunruusu (*Rosa* ’Dart's Defender’) on hansaruusun ja nukkeruusun (*Rosa nitida*) risteytys. *Rosa* 'Annala' on hansaruusun ja valamonruusun (*Rosa* 'Splendens') risteytys.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarhakurtturuusut – *Rosa* Rugosa-Ryhmä *Laji.fi*. Viitattu 16.2.2021.
2. 1 2 3  Tarhakurtturuusu 'Hansa' Mustilan Puutarha. Viitattu 16.2.2021.
3. 1 2 3  Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut – Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio, Otava 1998, Sivu 66.
4. 1 2  Kurtturuusu (*Rosa rugosa*) *Vieraslajit.fi*. Viitattu 16.2.2021.
5. 1 2  Rosa rugosa 'Hansa *rose Description* *HelpMeFind.com*. Viitattu 16.2.2021.
6. ↑  Taija Savilaakso: Pensasruusujen tuoksut - Rosa 'Hansa' (Rugosa-ryhmä) hansaruusu - Sivu 41 *Opinnäytetyö – Maisemasuunnittelun koulutusohjelma*.  kevät 2011. Oulun seudun ammattikorkeakoulu. Viitattu 16.2.2021.
7. ↑  Hansaruusu - Rosa Rugosa-ryhmä 'Hansa' *Viherlassila.fi*.  Arkistoitu 6.8.2020. Viitattu 16.2.2021.
8. ↑  Hansaruusu – *Rosa* 'Hansa' *Puutarha.net*. Viitattu 16.2.2021.
9. ↑  'Dart's Defender', keijunruusu Simolan Rosario. Viitattu 16.2.2021.
10. ↑  Taija Savilaakso: Pensasruusujen tuoksut – Kurtturuusut Rugosa-ryhmä – Sivut 39–40 *Opinnäytetyö – Maisemasuunnittelun koulutusohjelma*.  kevät 2011. Oulun seudun ammattikorkeakoulu. Viitattu 16.2.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee Yrjö I:n puolisoa. Sophia Dorothea (Preussi) käsittelee hänen tytärtään.*

**Sophia Dorothea** (15. syyskuuta 1666 – 13. marraskuuta 1726) oli saksalainen prinsessa, josta tuli prinssi George Louisin, tulevan Yrjö I:n puoliso ja Yrjö II:n äiti, mutta ei koskaan Englannin kuningatarta. Hänen puolisonsa syytti häntä uskottomuudesta ja sulki Sophia Dorothean vankilaan 32 vuodeksi.

Sophia Dorothea oli Brunswick-Lüneburg-Cellen herttuan ainoa lapsi, jonka avioliitto serkkunsa Georgen kanssa järjestettiin poliittisista syistä. Anoppi inhosi Sophia Dorotheaa, ja vastenmielisyys levisi myös prinssiin. Kreivi Philipp Christoph von Königsmark lohdutti prinsessaa ja järjesti hänen pakoyrityksensä Hanoverista. Prinsessan ja kreivin huhuttiin olleen rakastavaisia. Vuonna 1694 kreivi sai surmansa salamurhaajan uhrina, prinssi otti prinsessasta avioeron ja vangitsi hänet Ahldenin linnaan. Hänen pojastaan tuli Englannin Yrjö II, tyttärestään Sophia Dorotheasta Preussin Fredrik Vilhelm I:n vaimo ja Fredrik II Suuren äiti.

Lähteet
-------

1. ↑  The Wives of the Georgian Kings: Sophia Dorothea of Celle *Royal Central*.  2014. Viitattu 8.4.2018.
2. 1 2  Sophia Dorothea *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 8.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hansinsaari  
Hans Island, Hans Ø, TartupalukView and modify data on Wikidata Hansinsaari idästä

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Tartupaluk |
| Sijainti | 
Qikiqtaalukin alueTanska/Kanada |
| Vesialue | 
Kennedyn kanaali |
| Merialue | 
Atlantti |
| Pinta-ala | 
1,3 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hansinsaari** (engl. *Hans Island*, tansk. *Hans Ø*, ransk. *Île Hans*, inuktitutiksi *Tartupaluk*) on Tanskan ja Kanadan keskenään jakama asumaton 1,3 neliökilometrin kokoinen saari, joka sijaitsee Ellesmerensaaren ja Pohjois-Grönlannin välisessä Kennedyn kanaalissa. 

Satelliittipaikannuksella toteutettujen kartoitusten mukaan valtioiden raja kulkisi saaren halki likimain sen keskikohdalta. Tanska ja Kanada kuitenkin kiistelivät saaresta useiden vuosikymmenien ajan. Maat allekirjoittivat 11. kesäkuuta 2022 sopimuksen saaren jakamisesta. Tanskan osuus siitä kuuluu tästedes hallinnollisesti Grönlannin autonomiseen alueeseen, Kanadan osuus Nunavutin territorioon.

Saaren ja sitä ympäröivien vesien omistamisesta ei ole voitu tähän asti odottaa suuria voittoja, mutta ilmaston lämpenemisen vuoksi Kennedyn kanaalin jää on sulamassa ja siitä tulee tärkeä osa Luoteisväylää, joka yhdistää Pohjois-Amerikan Aasiaan. Ennen kuin saaren jaosta päästiin sopimukseen, aluekiistan pelättiin kuumenevan, sillä alueen omistaminen tuo kansallisia etuja. Sieltä voi etsiä luonnonvaroja ja kalakantoja.

Jäälauttojen saartama Hansinsaari ympyröitynä satelliittikuvassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Satellite imagery moves Hans Island boundary: report *CBC News*.  26.7.2007. Viitattu 15.5.2013. (englanniksi)
2. ↑  Canada island visit angers Danes *BBC News*.  25.7.2005. Viitattu 14.6.2022. (englanniksi)
3. ↑  Canada and Denmark reach settlement over disputed Arctic island.  *The Globe and Mail*, 11.6.2022. Artikkelin verkkoversio.
Miroslav Matiaško vuoden 2011 kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Nové Město na Moravěssa.
Rulla-ampumahiihtorata
**Rulla-ampumahiihto** on urheilulaji, jossa yhdistyvät rullahiihto ja ammunta. Hiihdossa käytetään vapaata tyyliä (eli luisteluhiihtoa) ja ammunta suoritetaan pienoiskiväärillä. Alustana käytetään asvalttia ja yli 17-vuotiaiden sarjoissa asetta kannetaan hiihtosuorituksen aikana selässä. Kilpailusta riippuen ammutaan kaksi tai neljä kertaa 50 metrin etäisyydeltä. Ammunta suoritetaan joko makuu- tai pystyasennosta yli 17-vuotiaiden sarjoissa ja sitä nuoremmissa vain makuulta. Makuulta taulun halkaisija on 4 cm ja pystystä 11 cm. Ohilaukauksesta seuraa kilpailumuodosta riippuen sakkokierros tai loppuaikaan lisätään minuutti. Hiihtomatkat vaihtelevat iästä ja sukupuolesta riippuen kolmesta kilometristä 20 kilometriin. Lisäksi kilpaillaan viesteissä, joissa on käytössä kolme varapatruunaa urheilijaa kohti. Henkilökohtaiset kilpailumuodot ovat pikakilpailu, takaa-ajokilpailu, normaalikilpailu, yhteislähtö ja super sprint. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto järjestää vuosittain rulla-ampumahiihdon maailmanmestuuskilpailut.

Lähteet
-------

1. ↑  Rulla-ampumahiihto Riihimäen Kisko. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rulla-ampumahiihto** Wikimedia Commonsissa
Diana Widmaier Picasso vuonna 2015.
**Diana Widmaier Picasso** (s. 1974) on ranskalainen taidehistorioitsija. 

Diana Widmaier Picasso on kuvataiteilija Pablo Picasson ja hänen rakastajattarensa Marie-Thérèse Walterin tyttärentytär. Hän opiskeli Pariisin yliopistossa pääaineinaan oikeustieteitä Panthéon-Assasissa ja taidehistoriaa Panthéon-Sorbonnessa. Widmaier Picasso on työskennellyt taidekaupan asiantuntijana ja erikoistunut vanhojen mestarien piirustuksiin. Vuodesta 2003 lähtien hän on luetteloinut isoisänsä veistoksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Paasonen: MYYTY!.  *Aamulehti*, 9.11.2015, s. B1-B3.

Aiheesta muualla
----------------

* DWP Editions

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rullakiekon maailmanmestaruuskilpailut 2009** järjestettiin Saksassa. Maailmanmestaruuden voitti Ruotsi, joka kaatoi finaalissa Yhdysvallat 6–7. Pronssia voitti isäntämaa Saksa, joka voitti pronssiottelussa Suomen 9–5.

1-divisioonan mestaruuden voitti Itävalta, hopeaa sai Iso-Britannia ja pronssia Brasilia. Itävalta siten nousi ensi vuoden mestaruuskisoihin ja viimeiseksi jäänyt Slovakia pudotettiin 1-divisioonaan.

Joukkueet ja lohkot
-------------------

Mestaruuskisat oli jaettu kahteen divisioonaan ja edelleen neljään lohkoon. Lohkot A ja B pelasivat maailmanmestaruudesta ylemmässä divisioonassa ja lohkot C ja D pelasivat 1-divisioonan mestaruudesta ja noususta ylempään lohkoon. Vastaavasti ylemmän lohkon viimeinen pudotettiin 1-divisioonaan. 1-divisioonan kaksi viimeistä joukkuetta putosivat pois mestaruuskisoista.

|  |  |
| --- | --- |
| **Ylempi divisioona**
Lohko A
* Tšekki
* Kanada
* Ruotsi
* Yhdysvallat

Lohko B
* Saksa
* Slovakia
* Suomi
* Slovenia

 | **1-divisioona**
Lohko C
* Australia
* Itävalta
* Kiinan tasavalta
* Unkari

Lohko D
* Etelä-Afrikka
* Iso-Britannia
* Japani
* Brasilia

 |

Lopputulokset
-------------

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
| 1 |  Ruotsi |
| 2 |  Yhdysvallat |
| 3 |  Saksa |
| 4. |  Suomi |
| 5. |  Slovenia |
| 6. |  Tšekki |
| 7. |  Kanada |
| 8. |  Slovakia |

1-divisioona

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
| 1 |  Itävalta |
| 2 |  Iso-Britannia |
| 3 |  Brasilia |
| 4. |  Unkari |
| 5. |  Australia |
| 6. |  Japani |
| 7. |  Etelä-Afrikka |
| 8. |  Kiinan tasavalta |

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:2009 IIHF Men's InLine Hockey World Championship 

Rullakiekon maailmanmestaruuskilpailut
1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014
**Diana l’affascinatrice** ("Viettelijätär Diana") on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Gustavo Serenan ohjaaman romanttisen vakoiluseikkailun pääosaa näyttelee Francesca Bertini.

Juoni
-----

Diana on vihollisvaltion lähettämä seikkailijatar, jonka tehtävänä on varastaa kapteeni Newselle uskotut linnoituslaitteiden piirustukset. Hän hankkiutuu suhteeseen upseerin kanssa ja saa käsiinsä piirustukset, mutta päättää pelastaa rakastamansa miehen ja kadota sen jälkeen ikuisiksi ajoiksi.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Francesca Bertini  | … |  Diana
  |
|  Gustavo Serena  | … |  kapteeni Newse
  |
|  Carlo Benetti  | … |  Amari
  |
|  Alfredo De Antoni  | … |  
  |

Tuotanto
--------

Roomalaisen Caesar Filmin tuottama *Diana l’affascinatrice* on tavanomainen ja juoneltaan epäuskottava mykkäfilmin agenttiseikkailu. Sen arviointia vaikeuttaa säilyneiden osien hajanaisuus ja varsinkin loppuratkaisun puuttuminen. Elokuvan tekevät kiinnostavaksi Francesca Bertinin näyttelijäntyöskentely ja ohjaaja Gustavo Serenan vaihtelevat kuvakulmat. Aikalaiskriitikko piti elokuvaa kaupallisuutta tavoittelevana näyttelijälahjakkuuksien tuhlauksena.

Restaurointi
------------

Elokuvan ranskan- ja hollanninkielinen versio on restauroitu Belgian elokuva-arkistossa vuonna 2003. Alkuperäisestä 1654 metrin pituudesta on säilynyt 1232 metriä. Restaurointi on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4    *Bianco e Nero*, numero speciale: Il cinema muto italiano 1915, prima parte (1992), s. 144–145.
2. ↑  Silents, Please! *silentsplease.wordpress.com*. Viitattu 10.7.2016.
3. ↑  aVoir-aLire.com *avoir-alire.com*. Viitattu 10.7.2016.
4. ↑  Elokuvan alkutekstit.
5. ↑  European Film Gateway *europeanfilmgateway.eu*. Viitattu 10.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *Diana l’affascinatrice* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ljubov Orlova venäläisessä postimerkissä.
**Ljubov Petrovna Orlova** (ven. Любо́вь Петро́вна Орло́ва, 11. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1902 nykyisen Moskovan alueen Zvenigorod – 26. tammikuuta 1975 Moskova) oli yksi 1930–1940-lukujen suosituimmista neuvostoliittolaisista elokuvanäyttelijättäristä.

Ljubov Orlova opiskeli Moskovan konservatoriossa ja teatteriopistossa. Vuosina 1926–1933 hän työskenteli Nemirovitš-Dantšenkolle nimetyssä musiikkiteatterissa. Valtavan suosion hänelle toivat roolit Grigori Aleksandrovin ohjaamissa musiikkielokuvissa "Iloiset pojat" (*Vesjolyje rebjata*, 1934), "Sirkus" (*Tsirk*, 1936), *Volga-Volga* (1938), "Valoisa tie" (*Svetlyi put*, 1940) ja "Kevät" (*Vesna*, 1947).

Vuodesta 1955 lähtien Orlova työskenteli Mossovetille nimetyssä teatterissa. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Vuosina 1941 ja 1950 hän sai Stalin-palkinnon. Vuonna 1950 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 311. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 18*, s. 520. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1974.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ljubov Orlova**.
* Ljubov Orlovalle omistettu sivusto (venäjäksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Marco Pewal** (s. 17. syyskuuta 1978 Villach) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta. Pewal toimii nykyisin IceHL-seura EC Villacher SV:n apuvalmentajana.

Ura
---

### Seuraura

Marco Pewal Villacher SV:n paidassa kaudella 2013–2014.
Pewal debytoi Itävallan pääsarjassa kaudella 1998–1999 EC Villacher SV:n joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 16 ottelua keräten kaksi syöttöpistettä ja neljä rangaistusminuuttia. Kauden päätteeksi hän voitti Itävallan mestaruuden. Kauden 2000–2001 Pewal aloitti DEK Klagenfurtissa mutta siirtyi kesken kauden EK Zell am Seen riveihin, jossa hän pelasi myös kaudella 2001–2002. Seuraavalla kaudella Pawel palasi Villacher SV:n joukkueeseen, jossa hän pelasi seuraavan kahden kauden ajan.

Pewal siirtyi kaudella 2004–2005 EC Red Bull Salzburgin joukkueeseen. Seuraavalla kaudella hän teki 47 ottelussa tehopisteet 17+32=49 ja voitti koko liigan tehotilaston lukemalla +22. Kaudella 2006–2007 Pewal pelasi uransa parhaimman kauden tehopisteillä mitaten, kun 54 ottelussa kertyi 50 (22+28) tehopistettä. Kauden päätteeksi hän voitti Itävallan mestaruuden. Seuraavan neljän kauden ajan Pewal teki tasaisesti tehopisteitä (12, 34, 36, 34) ja saavutti kolme Itävallan mestaruutta. Kaudella 2011–2012 Pewal palasi takaisin Villacher SV:n riveihin. Hänet valittiin joukkueen kapteeniksi. Pewal pelasi Villacherissa vielä kolme kautta kunnes hän lopetti pääsarjauransa kauden 2014–2015 päätteeksi.

### Maajoukkueura

Pewal pelasi urallaan yhteensä 53 A-maaottelua. Hän edusti Itävaltaa kaksissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2007 ja 2011. Venäjän MM-kilpailuissa 2007 Pewal pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja. Slovakian MM-kilpailuissa 2011 hän pelasi yhden ottelun tehden yhden maalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marco Pewal *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  EBEL - 2005-2006 Regular Season Player Stats *Elite Prospects*. Viitattu 9.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marco Pewal** Wikimedia Commonsissa
Lorenzin differentiaaliyhtälöiden outo attraktori on tunnetuimpia attraktoreja.
**Attraktori** on faasiavaruuden joukko, johon dynaaminen systeemi päätyy, kun aikaa kuluu tarpeeksi ja jonka läheisyydessä se myös pysyy, vaikka systeemiä häirittäisiin hieman. Geometrisesti attraktori voi olla piste, käyrä, muu monisto tai jopa fraktaali. Attraktori on keskeinen käsite kaaosteoriassa.

Attraktorityyppejä
------------------

### Kiintopiste

Kiintopiste on yksinkertaisin attraktori. Siinä attraktorina toimii jokin tietty faasiavaruuden piste. Esimerkiksi vapaasti roikkuvan heilurin pysähtyminen tasapainoasemaan vastaa päätymistä kiintopisteattraktoriin.

### Kiintorengas

Kiintopisteen kaksiulotteinen vastine, jossa systeemi jää kiertämään faasiavaruudessa suljetulla käyrällä. Kiintorengas vastaa dynaamisen systeemin jaksollista rataa. Kiintopisteen muuttumista kiintorenkaaksi kutsutaan Hopfin bifurkaatioksi.

### Outo attraktori

Outo attraktori on populaariesityksissä useimmin kuvattu attraktorityyppi. Ne ovat faasiavaruuden pistejoukkoja, joiden Hausdorffin dimensio ei ole kokonaisluku. Oudolla attraktorilla on siis fraktaalirakenne. Tunnetuimpia outoja attraktoreita ovat

* Lorenzin attraktori
* Rösslerin attraktori
* Hénonin kuvauksen attraktori

Attraktioallas
--------------

Newtonin yhtälönratkaisualgoritmin attraktioaltaat yhtälölle {\displaystyle x^{3}-1=0}. Kuvassa kompleksitason piste on väritetty sen mukaan, minkä yhtälön kolmesta juuresta siitä aloitetu iterointi löytää. Altaiden reunaviiva muodostaa fraktaalin. Kukin väri vaalenee lähetessään yhtälön vastaavaa juurta.
Ne attraktoria ympäröivät avaruuden pisteet, joista liikkeelle lähtiessään systeemin aikakehitys johtaa attraktoriin kutsutaan kyseisen attraktorin **attraktioaltaaksi** (engl. *basin of attraction*). Attraktioaltailla on etenkin numeerisessa matematiikassa suuri merkitys, sillä monilla algoritmeilla laskennan eri alkuarvot voivat johtaa eri ratkaisun löytymiseen.

Attraktioaltaan kiintoisa erikoistapaus ovat **Wadan altaat**. Nämä ovat faasiavaruuden erillisiä, yhtenäisiä ja avoimia joukkoja, joilla on sellainen (hyvin epäintuitiivinen!) ominaisuus, että niillä on yhteinen reunaviiva. Tämä on mahdollista vain jos altaiden reunaviivalla faasiavaruus sotkeutuu fraktaaliksi, jonka jokaisessa pisteessä kaikki altaat koskettavat toisiaan. Esimerkki kolmen altaan muodostamasta systeemistä on oheisessa kuvassa Newtonin algoritmin attraktioaltaista kompleksitasossa.
Linuxin LVM1:n toimintaperiaate.
**Looginen taltiohallinta** (engl. *Logical Volume Management, LVM*) mahdollistaa massamuistilaitteiden tallennustilan varaamisen joustavammin kuin perinteiset osiointitavat. Joustavuus saavutetaan erottamalla fyysiset tallennuslaitteistot ja niiden osiointi toisistaan loogisesti.

Perinteisessä osioinnissa osiot luodaan suoraan tietylle laitteelle. Osio voi olla korkeintaan yhden laitteen kokoinen, jolloin se täyttää koko laitteen. Osioiden muutokset edellyttävät aina laitteiston fyysisten rajoitusten huomiointia. Esimerkiksi osion suurentaminen onnistuu vain, jos välittömästi sen vieressä samalla laitteella on käytettävissä vapaata tilaa. Useimmiten vapaan tilan järjestäminen edellyttäisi myös viereisten osioiden siirtämistä, muuttamista tai poistamista. Käytännössä muutosten tekeminen voi osoittautua niin monimutkaiseksi ja riskialttiiksi, että mieluummin niitä ei tehdä vaikka tarvettakin ilmenisi. Hankitaan mieluummin uusi tallennuslaite, osioidaan se uusiksi ja siirretään tiedot erikseen.

Loogisessa taltiohallinnassa yksi tai useampia laitteita kootaan ensin taltioryhmäksi (engl. *volume group, VG*), jota voidaan sitten osioida joustavasti. Osioita eli loogisia taltioita (engl. *logical volume, LV*) voidaan myös muuttaa varsin helposti kunhan taltioryhmässä on riittävästi tilaa käytettävissä. Osioinnissa ei tarvitse välittää fyysisten laitteiden rajoituksista. Rajana on vain taltioryhmän kokonaiskapasiteetti. Sitäkin voidaan tarvittaessa kasvattaa lisäämällä ryhmään uusia laitteita. Osioiden koko ja muoto määritellään yksinkertaisesti niiden käyttötarpeen mukaan. Näin tallennustilan tarjoaminen ja sen varaaminen on loogisesti erotettu toisistaan. Kunhan käytettävillä laitteilla on riittävästi tilaa ja tiedät paljonko haluat milloinkin varata mihinkin tarkoitukseen, voit jättää yksityiskohdat loogisen taltiohallinnan ratkaistavaksi.

Taltioryhmään liitettyjä fyysisiä taltioita (engl. *physical volume, PV*) voidaan vaihtaa sen osiointia häiritsemättä. Kunhan taltioryhmässä on aina riittävästi kapasiteettia, siihen liitettyjä laitteita (fyysisiä taltioita) ja siltä varattuja osioita (loogisia taltioita) voidaan vapaasti konfiguroida uudelleen toisistaan riippumatta. Uusia laitteita voidaan lisätä ja alkuperäiset vaikka poistaa ilman, että se vaikuttaa taltioryhmän osiointiin mitenkään.

Toteutuksia
-----------

Taltiohallinnan toteutuksista käytetään eri nimiä eri alustoilla:

* Logical Volume Manager, Linux
* Logical Disk Manager, Windows
* Veritas Volume Manager, Veritas

Monilla Unix-alustoilla kuten AIX ja HP-UX on LVM-tyyppinen ratkaisu.
Sun Microsystemsillä on ollut Solstice-niminen tuote.

Lähteet
-------

1. 1 2  Logical volume manager *ibm.com*. Viitattu 1.11.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* An Introduction to LVM Concepts, Terminology, and Operations (englanniksi)
Attilio Dottesio vuonna 1941.
**Attilio Dottesio** (16. heinäkuuta 1909 Desenzano del Garda – 12. helmikuuta 1989 Rooma) oli italialainen näyttelijä.

Dottesio työskenteli koulun jälkeen viihdelaulajana Ranskassa ja opiskeli Rooman Kokeellisessa elokuvakeskuksessa, josta hän valmistui vuonna 1942. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Amleto Palermin ohjaama *La peccatrice* vuonna 1940. Toisen maailmansodan jälkeen Dottesio toimi luonnennäyttelijänä ja esitti sivuosia lukuisissa elokuvissa. 1960-luvulla hän käytti taiteilijanimeä *William Burke*. Dottesio työskenteli myös teatterissa, radiossa ja jälkiäänittäjänä. Hänen ohjaamansa pitkä dokumenttielokuva *Amazzonia terra sconosciuta* (1955) jäi kokonaan vaille huomiota.

Elokuvia
--------

* *La peccatrice*, 1940
* *Il trionfo di Maciste*, 1961
* *Ursuksen kosto*, 1961
* *Simson ja orjakuningatar*, 1963
* *Il leone di San Marco*, 1963
* *Brenno, il nemico di Roma*, 1963
* *I predoni della steppa*, 1964
* *Ercole contro Roma*, 1964
* *Il Colosso di Roma*, 1964
* *Maciste e la regina di Samar*, 1964

Lähteet
-------

1. ↑  Lancia, Enrico; Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano: gli attori. Vol. 1: A–L*, s. 212–213. Roma: Gremese, 2003. ISBN 88-8440-213-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Attilio Dottesio (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
Drottningholmin linna
Tukholman kuninkaanlinna
**Ruotsin kuninkaalliset linnat** ovat Ruotsin kruunun omaisuutta. Linnoja on yhteensä kymmenen kappaletta, ja ne ovat olennainen osa Ruotsin historiaa ja -kulttuuria. Ne sisältävät myös mittaamattoman arvokkaita taide- ja huonekalukokoelmia. Kaikki linnat sijaitsevat lähellä Tukholmaa ja Mälaren-järveä.

Linnoja ylläpitää *Ståthållarämbetet* yhdessä kiinteistöministeriön ja linnanarkkitehtien kanssa. 

Ruotsin kuninkaan tai muiden kuninkaallisten yksityisesti omistamia residenssejä, kuten esimerkiksi Öölannin Sollidenin linnaa, ei virallisesti lasketa kuninkaallisiksi linnoiksi.

Kuninkaalliset linnat Ruotsissa:

* Hagan linna
* Tukholman kuninkaanlinna
* Drottningholmin linna
* Gripsholmin linna
* Rosendalin linna
* Rosersbergin linna
* Strömsholmin linna
* Tullgarnin linna
* Ulriksdalin linna
* Kustaa III:n paviljonki
* Kiinalainen paviljonki

Kuvia linnoista
---------------

* Hagan linnaHagan linna
* Gripsholmin linnaGripsholmin linna
* Rosendalin linnaRosendalin linna
* Rosersbergin linnaRosersbergin linna
* Strömsholmin linnaStrömsholmin linna
* Tullgarnin linnaTullgarnin linna
* Ulriksdalin linnaUlriksdalin linna
* Kustaa III:n paviljonkiKustaa III:n paviljonki
* Kiinalainen paviljonkiKiinalainen paviljonki

Aiheesta muualla
----------------

* Ruotsin hovin viralliset sivut (ruotsiksi)
**Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto** (engl. *Finnish American League for Democracy*) oli vuonna 1940 perustettu amerikansuomalainen, alkujaan sosiaalidemokraattinen kulttuurijärjestö.

Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajaantuessa 1920-luvun alussa sen enemmistö liittyi kommunisteihin ja perusti myöhemmin Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön. Amerikan sosialistipuolueen kannattajat perustivat Yhdysvaltain Sosialistipuolueen Suomalaisen Järjestön, joka irtautui puolueesta sen suuntataistelujen aikana 1930-luvun puolivälissä. Vuonna 1940 amerikansuomalaiset sosialistit perustivat Amerikan Suomalaisen Kansanvallan Liiton, jonka tehtäviksi määriteltiin demokratian puolustaminen, suomenkielisen seura- ja kulttuuritoiminnan ylläpitäminen sekä entisen kotimaan avustaminen. Toisen maailmansodan jälkeen liitto asettui kannattamaan myös poliittisia ja taloudellisia uudistuksia sosiaalidemokraattisen aatemaailman pohjalta.

Noin puolitoista tuhatta jäsentä ja 32 osastoa käsittänyt liitto jaettiin Uuden-Englannin, New Yorkin ja Ohion alueisiin. Sen sihteereinä työskentelivät aluksi William N. Reivo, vuosina 1942–1944 Oskari Tokoi ja myöhemmin Elis Sulkanen. Liiton äänenkannattajina toimivat Massachusettsin Fitchburgissa julkaistu *Raivaaja* ja vuoteen 1948 saakka myös Duluthissa ilmestynyt *Päivälehti*.

Jäsenistön ikääntymisen myötä Kansanvallan Liiton toiminta alkoi pian hiipua. Se loppui 1980-luvulla, vaikka muodollisesti järjestö oli olemassa vielä seuraavallakin vuosikymmenellä.

Lähteet
-------

* Sulkanen, Elis: *Amerikan suomalaisen työväenliikkeen historia*. Fitchburg, Massachusetts: Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto, Raivaaja Publishing Company, 1951. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kostiainen, Auvo: Finnish-American Workmen’s Associations *genealogia.fi*.  Arkistoitu 23.2.2012. Viitattu 22.11.2015.
2. ↑  Sulkanen, s. 254–256, 260–261.
3. ↑  Sulkanen, s. 257–258, 261.
4. ↑  Sulkanen, s. 262.
5. ↑  Kero, Reino: *Suomalaisina Pohjois-Amerikassa: Siirtolaiselämää Yhdysvalloissa ja Kanadassa*, s. 245. Turku: Siirtolaisuusinstituutti, 1997. ISBN 951-9266-55-0.
*Tämä artikkeli käsittelee nykyään ilmestyvää lehteä. Samanniminen lehti on ilmestynyt vuosina 1893–1914.*
Lehden logo 1980-luvun lopulta.
**Amerikan Uutiset** on Floridan Lake Worthissa ilmestyvä amerikansuomalainen sanomalehti. Vuosina 1932–1960 sen nimenä oli *Minnesotan Uutiset*.

Kirjapainonomistaja Carl Parta ja toimittaja Adolph Lundquist perustivat *Minnesotan Uutiset* New York Millsissä syyskuussa 1932. Sen julkaisijana toimi Northwestern Publishing Co -niminen yhtiö, joka pian osti myös Frans Tuomen New York Millsissä vähän aikaa julkaiseman *Keskilännen*. *Minnesotan Uutiset* ilmestyi aluksi kahdesti ja pian kolmesti viikossa. Lindquist toimitti lehteä kuolemaansa saakka vuonna 1948, minkä jälkeen se siirtyi kokonaan Carl Parran ja hänen poikansa Russel O. Parran omistukseen. Toimittajana työskenteli vuoteen 1956 saakka Carl E. Davidson ja hänen jälkeensä Edward I. Riippa. *Minnesotan Uutisten* levikki oli vuonna 1954 7 280 kappaletta, enemmän kuin millään muulla amerikansuomalaisella lehdellä. Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös englanninkielistä *New York Mills Herald* -viikkolehteä.

Carl Parta kuoli vuonna 1955, minkä jälkeen *Minnesotan Uutisten* julkaisijana toimi Russell O. Parta. Vuonna 1960 se muutettiin kahdesti viikossa ilmestyneeksi *Amerikan Uutisiksi*. Nimenmuutoksen taustalla oli pyrkimys tavoittaa koko maan suomenkielinen lukijakunta. Vuosina 1969–1984 päätoimittajana työskenteli Toivo A. W. Halonen. Vuonna 1986 *Amerikan Uutiset* muutti Floridaan ja vuonna 1996 siihen liitettiin Eero Erkon perustama *New Yorkin Uutiset*.

Nykyään *Amerikan Uutiset* ilmestyy Lake Worthissa joka toinen viikko keskiviikkoisin. Sen pääasiallinen kieli on suomi, mutta lehdellä on myös englanninkielisiä kirjeenvaihtajia. *Amerikan Uutiset* kertoo amerikansuomalaisten, Etelä-Floridan, Suomen ja maailman tapahtumista sekä käsittelee taloutta, kulttuuria, urheilua ja uskonnollisia kysymyksiä. Sen tilaajia asuu Yhdysvaltojen jokaisessa osavaltiossa, Kanadassa ja Suomessa. Päätoimittajana työskentelee Mikko Koskinen ja toimittajana Aleksi Koskinen.

Lähteet
-------

1. ↑  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 12.12.2015.
2. 1 2  The History of the Finns in Minnesota *historymuseumeot.com*. Viitattu 12.12.2015.
3. ↑  Juhlanumero 60 vuotta.  *Amerikan Uutiset*, 24.9.1992.  Amerikan Uutiset.
4. 1 2  Amerikan Uutiset – a Bridge Over the Vast Continent *amuutiset.com*. Viitattu 12.12.2015.
5. ↑  Amerikan Uutiset Staff *amuutiset.com*. Viitattu 12.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* *Amerikan Uutisten* sivusto
* Amerikan Uutiset (New York Mills, Minn.) 1960-2000 *Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA*. Viitattu 22.2.2020.
* Sari Vähäsarja, Niina Koskela: Mies joka pelasti pääministerille radion, turvasi siirtolaisten uutiset ja moikkaa yhä Stingiä Yle Uutiset 22.5.2014 (Sakri Viklund toimittajana vuodesta 1991)
* Esa Järvi: Amerikan uutiset. Blogimuistoja aiheesta vuosilta 1970-2000.
**Eduardus Halim** (s. 1961 Bandung) on indonesialainen pianisti.

Halim syntyi Indonesian kiinalaisille vanhemmille ja aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana Alfons Becalelin johdolla. Hän jatkoi niitä P. I. Ibrahimin sekä Stephen Sulunganin oppilaana. Hän esitti julkisesti Ludwig van Beethovenin kolmannen pianokonserton 11-vuotiaana ja teki resitaalidebyyttinsä 13-vuotiaana. 19-vuotiaana Halim pääsi Juilliard Schooliin opiskelemaan Sascha Gorodnitzkin ja Rudolf Firkušnýn johdolla. Tämän lisäksi hän sai opetusta Vladimir Horowitziltä. Halim teki New Yorkin -debyyttinsä vuonna 1987 ja aloitti ammattimaisen uransa voitettuaan vuonna 1989 Young Concert Artists International Auditionsin. Hänelle myönnettiin myös Avery Fisher Career Grant.

Halim julkaisi vuonna 1990 ensimmäisen albuminsa *Presenting Eduardus Halim: A Program of Piano Transcriptions* Arabesque Records -levy-yhtiön kautta. Julkaisu sai laajaa kriittistä suosiota. Halim on levyttänyt lisäksi Reservoir Studio Productionsille Frédéric Chopinin ja Enrique Granadosin teosten tulkintoja. Vuonna 1997 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoon Wigmore Hallissa, johon hän sai BBC:lta kutsun palata vuonna 1998.

Halim on pitänyt Yhdysvalloissa resitaaleja muun muassa Alice Tully Hallissa, 92nd Street Y:ssa ja Kennedy Centerissa. Hän on esiintynyt muiden muassa Baltimoren sinfoniaorkesterin, Chicagon sinfoniaorkesterin, Clevelandin orkesterin, Detroitin sinfoniaorkesterin, Minnesotan orkesterin, St. Louisin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Seattlen sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, Montrealin sinfoniaorkesterin, Venäjän kansallisorkesterin ja Malesian filharmonisen orkesterin kanssa. Halim on toiminut New Yorkin yliopiston Steinhardt School of Culture, Education, and Human Developmentin ensimmäisenä pianonsoiton Sascha Gorodnitzki -professorina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Presenting Eduardus Halim – A Program of Piano Transcriptions, Eduardus Halim, piano. Eduardus Halim
2. 1 2 3 4  Eduardus Halim NYU Steinhardt
3. ↑  A Program of Piano Transcriptions - Eduardus Halim AllMusic


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Amerikan kulttuuripääkaupunki** (engl.  *The American Capital of Culture* , esp.  *Capital Americana de la Cultura* ) on amerikkalainen kulttuuriohjelma, jossa Uuden mantereen kaupunkeja valitaan hakemusten perusteella vuosittain Amerikan kulttuuripääkaupungeiksi. Ohjelma on perustettu vuonna 1997, ja se on suunnattu kaikille Amerikan maille. Se kuuluu osana kansainvälisen kulttuuripääkaupunkijärjestön (engl. *The International Bureau of Cultural Capitals*) toimintaan.

Ohjelmalla on kolme päätavoitetta. Sen avulla pyritään tiivistämään Amerikan maiden välistä kulttuuriyhteistyötä, saamaan amerikkalaiset kansat tuntemaan toisensa entistä paremmin kunnioittaen samalla niiden erilaisuutta, sekä lisäämään valittujen kulttuuripääkaupunkien tunnettuutta niin Amerikassa kuin muualla maailmassa.

Valitut kulttuuripääkaupungit
-----------------------------

Amerikan kulttuuripääkaupungit| Vuosi | Kaupunki | Valtio |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Mérida |  Meksiko |
| 2001 | Iquique |  Chile |
| 2002 | Maceió |  Brasilia |
| 2003 | Curitiba |  Brasilia |
| | Panamá |  Panama |
| 2004 | Santiago |  Chile |
| 2005 | Guadalajara |  Meksiko |
| 2006 | Cordoba |  Argentiina |
| 2007 | Cuzco |  Peru |
| 2008 | Brasília |  Brasilia |
| 2009 | Asunción |  Paraguay |
| 2010 | Santo Domingo |  Dominikaaninen tasavalta |
| 2011 | Quito |  Ecuador |
| 2012 | São Luís |  Brasilia |
| 2013 | Barranquilla |  Kolumbia |
| 2014 | Colima |  Meksiko |
| 2015 | Mayagüez |  Puerto Rico |

Lähteet
-------

* Capital Americana de la Cultura
* The International Bureau of Cultural Capitals – Presentation (Arkistoitu – Internet Archive)
Ansongon–Ménakan eläintensuojelualue

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Gaon alueMali |

Hallinto| Tyyppi | 
EläintensuojelualueView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
17. helmikuuta 1950View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ansongon–Ménakan eläintensuojelualue** (ransk. *Réserve partielle de faune d’Ansongo-Ménaka*) on luonnonsuojelualue Gaon alueen Ansongon ja Ménakan piireissä Malissa. Kirahvien suojelua varten vuonna 1950 perustetun alueen pinta-ala on 17 500 neliökilometriä.

Sahelin vyöhykkeeseen kuuluvan alueen luonto on kärsinyt suuresti ihmisen toiminnasta. Kirahvit katosivat virallisesti vuonna 2001, mutta alueella elää yhä kultasakaaleja, aavikkokettuja, hietakissoja, punaotsagaselleja ja aavikkogaselleja. Alueen länsirajan muodostavalla Nigerjoella tavataan virtahepoja ja krokotiileja. Valvonta on riittämätöntä eikä tarjolla ole mitään vierailijapalveluita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Réserve partielle de faune Ansongo Ménaka *papaco.org*. Viitattu 16.8.2016.
2. ↑  Evaluation de l’efficacité de la gestion des aires protégées: parcs et réserves du Mali *papaco.org*. Viitattu 16.8.2016.
**Amerikan Punainen Risti** (engl. *American Red Cross*) on Yhdysvaltain kansallinen yhdistys Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisessä liikkeessä. Yhdistyksen perusti Clara Barton vuonna 1881. Amerikan Punainen Risti kuuluu Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun yhdistysten kansainväliseen liittoon. Yhdistyksen päämaja sijaitsee Washington DC:ssa.

Amerikan Punaisella Ristillä on noin miljoona vapaaehtoista ja noin 30 000 palkattua työntekijää. Vapaaehtoiset sijoittuvat noin 800:aan paikallisosastoon (engl. *chapters*). Yhdistyksen puheenjohtajana (engl. *Chief Executive Officer of the American Red Cross*) on toiminut vuodesta 2007 Mark W. Everson.

Yhdistyksen tehtäviin kuuluvat katastrofiapu kotimaassa ja ulkomailla, ensiapukoulutus ja veripalvelutoiminta.

Lähteet
-------

1. ↑  The Story of My Childhood *wdl.org*.  1907. Viitattu 9.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* www.redcross.org (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amerikan Punainen Risti**.
**Pasi Tapio Välimäki** (s. 1. syyskuuta 1965 Turku) on suomalainen kenraaliluutnantti, joka on toiminut 1. tammikuuta 2022 alkaen Suomen maavoimien komentajana. Hänen virkakautensa kestää vuoden 2026 loppuun.

Välimäki suoritti upseeritutkintonsa Kadettikoulussa vuosina 1986–1989. Sen jälkeen hän on toiminut muun muassa sotilastarkkailijana Saksassa 1994, YK:n sotilastarkkailijana entisessä Jugoslaviassa 1995–1996, pataljoonan komentajana Karjalan prikaatissa 2007–2009, sektorinjohtajana Pääesikunnan operatiivisella osastolla 2009–2011, strategisen suunnittelun sektorinjohtajana Pääesikunnan suunnitteluosastolla 2013–2015 ja Karjalan prikaatin komentajana 2017–2019. Elokuusta 2019 joulukuuhun 2021 Välimäki työskenteli Puolustusvoimien operaatiopäällikkönä.

Sotilastarkkailijan tehtävien lisäksi Välimäki on osallistunut muun muassa Naton elektronisen sodankäynnin kurssille Iso-Britanniassa, toiminut yhteysupseerina US Joint Forces Commandissa Norfolkissa, Yhdysvalloissa sekä toiminut apulaisoperaatiopäällikkönä Regional Command North HQ:ssa ISAF-operaatiossa. Lisäksi hän on valmistunut kansallisen turvallisuusstrategian maisteriksi (engl. *Master of Science in National Security Strategy*) National War Collegesta Yhdysvalloissa vuonna 2016.

Pasi Välimäki ylennettiin prikaatikenraaliksi vuonna 2016, kenraalimajuriksi vuonna 2019 ja kenraaliluutnantiksi vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pasi Välimäki Puolustusvoimat. Viitattu 13.8.2021.
2. ↑  Kenraalin virkaan nimittäminen ja tehtävään määrääminen Puolustusvoimissa Valtioneuvosto. Viitattu 13.8.2021.
3. ↑  Eero Pyötsiä pääesikunnan päälliköksi *Puolustusvoimat*.  5.7.2019. Viitattu 8.7.2019.
4. ↑  Kenraalikunnassa neljä ylennystä *Yle Uutiset*.  6.12.2021. Yle/STT. Viitattu 6.12.2021.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Petri Hulkko** | **Suomen maavoimien komentaja**2022– | Seuraaja:**–** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Koen Spitaels** (s. 1965 Antwerpen) on belgialainen karateka. Hän voitti Hollannin keskisarjan mestaruuden 1998.

Alkuvuodet
----------

Spitaels aloitti Kyokushinin 15-vuotiaana löydettyään kavereiden kanssa puhelinluettelosta mainoksen vahvimmasta karatesta. Hän osallistui ensi kerran 17-vuotiaana ohjaajansa kehotuksesta turnaukseen, jonka hän myös voitti. Hän harjoitteli ohjaajansa karatesalissa kymmenen vuotta, kunnes päätti perustaa oman Kyokushin salin Niji Yama Dojon.

Kilpaura
--------

Spitaels saavutti menestystä kansainvälisesti 1990-luvulla saavutettuaan ensin hopeaa Britannian Openissa 1990. Seuraavana vuonna Spitaels eteni maailmanmestaruuskisoissa 32 parhaan joukkoon, mutta hän putosi viimeisen päivän pudotuskierroksella jatkosta hävittyään mestaruuden voittaneelle Kenji Midorille. Spitaels saavutti vielä kahdesti pronssia Britannian Openissa 1996 ja 1999. Midori pyysi häntä osallistumaan 1997 Fukuoka Kyokushin turnaukseen, jossa Spitaels sijoittui seitsemänneksi. Spitaels voitti sittemmin 1998 IFK-liitossa Hollannin Openin keskisarjan mestaruuden.

Kilpauran jälkeen
-----------------

Spitaels palasi WKO-liittoon vietettyään seitsemän vuotta IFK-liitossa. Hän on keskittynyt sittemmin karaten opettamiseen ja Diamond Cup turnauksen järjestämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Episode 12: Shihan Koen Spitaels *the-martial-way.com* 30.4.2020. Viitattu 2.11.2020 (englanniksi)
2. ↑  5th World Open Tournament *kyokushinresults.com*. Viitattu 2.11.2020 (englanniksi)
3. ↑  British Open *kyokushinresults.com*. Viitattu 2.11.2020 (englanniksi)
4. ↑  IFK Dutch Open - Oyama Cup *kyokushinresults.com*. Viitattu 2.11.2020 (englanniksi)
5. ↑  Diamond Cup 2018 – the results of the WKB fighters *worldkyokushinbudokai.com*. Viitattu 2.11.2020 (englanniksi)
| "Gypsy"Uriah Heep |
| --- |
| Singlen "Gypsy" kansikuva |
| Saksan liittotasavallan painos |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Very ’eavy... very ’umble* |
|  Julkaistu | 1970 |
|  Formaatti | 7"-single |
|  Tuottaja(t) | Gerry Bron |
|  Tyylilaji | heavy metal, progressiivinen rock |
|  Kesto | 02.58 (singleversio) |
|  Levy-yhtiö | Virgin, Bronze |
| Listasijoitukset |
| Saksa 30. (viikko 5/1971) |
| Uriah Heepin muut singlet |
|  | "Gypsy"1970 | "Lady in Black"1971 |

ÄäninäyteGypsyÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**Gypsy** on brittiläisen Uriah Heep -yhtyeen kappale, joka julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla *Very 'eavy... very 'umble* vuonna 1970. Kappale oli myös yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu. Laulu kertoo minäkertojan kielletystä rakkaudesta romaninaiseen.

Tyyliltään kappale edustaa progressiivista heavy metalia ja sen katsotaan vaikuttaneen merkittävästi kyseisen tyylin kehitykseen. Kappaleen albumiversio kestää noin kuusi ja puoli minuuttia, mutta singleversio on lyhennetty vajaaseen kolmeen minuuttiin. Kappale on mukana myös vuonna 1973 ilmestyneellä *Uriah Heep Live* -tuplalevyllä, jolla sen pituus on noin 14 minuuttia. 

Alkuperäisellä Saksan liittotasavallan painoksella singlen b-puoli oli "Bird of Prey", joka julkaistiin debyyttialbumin Yhdysvaltain painoksessa.
Manner-Euroopassa kappaleen albumijulkaisu tapahtui vasta vuonna 1971 levyllä *Salisbury*. 

Pate Mustajärven vuonna 1984 julkaistulla soololevyllä *Nyt!* on "Gypsyn" suomenkielinen versio "Kipsi".

Kappaleet
---------

**A-puoli**

1. Gypsy – 2.58 (säv. Mick Box/David Byron)

**B-puoli**

1. 
2. Bird of Prey – 4.08 (säv. Box/Byron/Paul Newton)

* Single julkaistiin 1970-luvun alkupuolella eri valtioissa useaan otteeseen ja b-puoli vaihtelee usein eri valtioiden painoksissa. Muita b-puolen kappaleita ovat ainakin "Come Away Melinda", "Lady in Black" ja "Real Turned On".

Kokoonpano
----------

* David Byron – laulu
* Ken Hensley – kosketinsoittimet
* Mick Box – kitara
* Paul Newton – basso
* Alex Napier – rummut

Muut kannet
-----------

* Ranskan painosRanskan painos
* Espanjan painosEspanjan painos
* Italian painosItalian painos
* Italian painos (1972)Italian painos (1972)

Lähteet
-------

1. ↑  Charts-Surfer: Songsearch charts-surfer.de. Viitattu 3.1.2011.
Marokon sulttaani ja musta orja-armeija.(Eugène Delacroix  (1798–1863)
**Musta kaarti** (arab. عبيد البخاري‎, *‘Abīd al-Buḫārī*, ’al-Bukharin orjat’) oli Saharasta kaapatuista mustista orjista koottu armeija, jonka perusti Marokon alaviittihallitsija Ismail ibn Šarif (1672–1727). Mustia orjasotilaita olivat jo käyttäneet Marokossa saadit (1554–1659), mutta nyt toiminta laajeni. Orjien hankkimiseksi tehtiin hävitys- ja ryöstöretkiä Senegaliin ja Nigerjoelle valtavassa mittakaavassa. Nimensä kaarti sai islamilaiselta imaamilta ja pyhän *hadith*-kokoelman tekijältä Muhammad al-Bukharilta (810–870), jota Ismail ihaili.

Ismailin orjatehdas
-------------------

Orjiksi siepatut mustat sijoitettiin Mechraʿ er-Remelissä sijaitsevaan leiriin tekemään lapsia. Kymmenen vuoden ikäisinä leireissä syntyneet poikalapset pantiin opettelemaan rakennustöitä, ratsastustaitoja, jousiammuntaa ja musketin käsittelyä. Tytöt harjoittelivat kodinhoitoa ja kauneimmat viihdytystaitoja. Kun pojat olivat viiden- tai kuudentoista ikäisiä, heidät sijoitettiin armeijaan ja naitettiin. Kiertokulku jatkui heidän lapsissaan. Ismailin armeija koostui enimmillään 150 000 miehestä, jotka pääasiassa olivat mustaa kaartia tai muita mustia orjia.

Ismailin jälkeen
----------------

Ismailin kuolemaa seurasi anarkistinen kaaos, jota on kuvattu mustien ja valkoisten rotusodaksi. Siitä kuuli myös filosofi David Hume (1711–1776), joka piti tällaista ihonväriin perustuvaa sotimista järkevämpänä kuin eurooppalaisia uskonsotia. Ismailin orja-armeijan kerrotaan osittain hajonneen, kun palkkoja ei maksettu, jolloin jotkut kaartilaiset ryhtyivät maantierosvoiksi, toiset muuttivat kaupunkeihin tai heistä tuli maanviljelijöitä. Jäljelle jäänyt kaarti oli poliittisesti epäluotettavaa ja sekaantui valtiollisiin juonitteluihin.

Orja-armeija hajotettiin vasta 1800-luvun lopulla. Pieni osa siitä jatkoi kuninkaan henkivartijoina. Noin kymmenesosa Marokon asukkaista on nykyisin mustien orjien jälkeläisiä väestön pääosan ollessa berbereitä tai beduiineja.

Katso myös
----------

* Mamelukit
* Janitsaarit

Lähteet
-------

* Lewis, Bernard: *Race and Slavery in the Middle East*. Oxford University Press, 1990. ISBN 978-0-19-596283-0. Teoksen verkkoversio.
* Robinson, David: *Muslim Societies in African History*. Cambridge University Press, 2011 (1. painos 2004). ISBN 978-0-521-53366-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  ʿAbīd al-Bukhārī *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 24.3.2023.
2. ↑  Robinson 2011, s. 97–99
3. ↑  Laroui ym: Morocco: History *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 23.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Robinson 2011, s. 97–99
5. ↑  Lewis 1990, s. 69 antaa luvuksi jopa 250 000
6. ↑  Lewis 1990, s. 69
7. ↑  Hume, David: Essay VIII. On Parties in General *Essays, Moral, Political, and Literary, Part 1*.  1741, 1777. Viitattu 25.3.2023.
8. ↑  Morocco *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 10.1.2023.
**Pyro** (**St. John Allerdyce**) oli Chris Claremontin ja John Byrnen luoma sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vihollinen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran *Uncanny X-Men* lehdessä tammikuussa 1981.

Historia
--------

Pyro syntyi Sydneyssä, Australiassa ja hän löysi kykynsä teini-iässä, mutta ajatteli ettei se olisi kovin käytännöllinen. Työskenneltyään vuosien ajan Kaakkois-Aasiassa journalistina, Pyro tapasi Mystikko-nimisen mutantin, joka myöhemmin keräsi jäseniä Mutanttien Veljeskuntaan. 

Vaikka Pyro ei koskaan toiminut ryhmän alkuperäiselle johtajalle, Magnetolle, hän toimi ryhmässä useiden muiden alaisena. Mystikon veljeskunta tarjosi myöhemmin apua Yhdysvaltain hallitukselle suojelua ja armahdusta vastaan ja se nimettiin uudelleen Freedom Forceksi.

Muutamia vuosia myöhemmin Pyro sairastui perintövirukseen, tappavaan mutanttien tautiin. Hän matkusti pitkiä matkoja löytääkseen lääkettä, mutta tuloksetta. Hän kuoli tautiin hetki sen jälkeen, kun oli pelastanut senaattori Robert Kellyn uudelta Pahojen Mutanttien Veljeskunnalta. 

Elokuvissa Pyroa ovat näytelleet kerran Alex Burton ja kahdesti Aaron Stanford.
*Tämä artikkeli käsittelee heimopäällikköä. Gyula on myös kaupunki Unkarissa.*

**Gyula** (romaniaksi *Gyla*; unk. *Zombor gyula*) oli unkarilainen heimopäällikkö, joka hallitsi Transilvaniaa vuoteen 1003 asti. Gyula matkusti paljon ja hänet kastettiin Konstantinopolissa nimelle *Stephen*. Hän syntyi perheeseen, joka sai kantaa unkarilaisten heimojen arvonimeä *gyula*. Jotkut historioitsijat kertovat Zombor-nimisestä veljestä, joka hallitsi yhdessä Gyulan kanssa unkarilaisten vallatessa Karpaattien altaan. On kuitenkin luultavaa, että kyseessä on yksi ja sama henkilö.

Lähteet
-------

* Harjula, Mirko: *Romanian historia*. Norderstedt, Saksa: Books on demand GmbH, 2009. ISBN 978-952-92-5264-0.
* Kristó, Gyula: *Hungarian History in the Ninth Century*. Szegedi Középkorász Muhely, 1996. ISBN 963-482-113-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Harjula, s. 241.
2. 1 2  Kristó, Gyula

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Transilvanian vaakuna | Edeltäjä:**Tuhutum** | **Transilvanian voivodi**n. − 1003 | Seuraaja:**Zoltan Erdőelvi** |