recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaitagit** (omakielinen nimitys хайдакъ, *haidak*) ovat Venäjän Dagestanissa asuva kaitagia puhuva etninen ryhmä. Virallisesti he kuuluvat dargeihin. Osa tutkijoista pitää kaitageja erillisenä kansana. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.

Asuinalue, lukumäärä ja kielet
------------------------------

Kaitagit asuvat Dagestanin keskiosassa sijaitsevassa Kaitagin piirissa. Yhteensä 36 kylästä osa sijaitsee vuoristossa, osa sen reuna-alueella ja osa alangolla. Vuonna 1926 kaitageja laskettiin olevan 14 400 henkeä. Myöhemmissä väestönlaskennoissa heidät on luettu dargeiksi. Nykyään kaitageja arvioidaan olevan noin 20 000 henkeä. Sivistyskielinään he käyttävät dargia ja venäjää. Monet osaavat myös kumykkia.

Etninen historia
----------------

Kaitagit mainitaan ensimmäisen kerran 800-luvun arabialaisissa lähteissä. 1300-luvulla heidät käännytettiin muslimeiksi. Kaitagikylät muodostivat liittokuntia, joilla oli yhteinen utsmiksi kutsuttu johtaja. Kaitagin utsmikuntaan kuului myös dargeja, kumykkeja ja azereja. Perinnöllisinä sotapäällikköinä toimineiden utsmien valtaoikeudet vaihtelivat eri aikoina. Suurimmillaan Kaitagin taloudellinen ja poliittinen merkitys oli 1700-luvulla.

Kaitag liitettiin Venäjään vuonna 1813 solmitussa Gulistanin rauhassa. Utsmin virka lakkautettiin vuonna 1820, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1848. Lopullisesti se lakkautettiin vuonna 1866, jolloin muodostettiin venäläisten suoraan hallitsema Kaitagin ja Tabasaranin piirikunta.

Elinkeinot ja kulttuuri
-----------------------

Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tasangolla ja vuoriston reuna-alueella harjoitettiin myös puutarhanhoitoa ja viininviljelyä. Vuoristosta käytiin talvisaikaan ansiotöissä Derbentissä. Käsityöammatteja olivat kankaiden kudonta sekä puun-, metallin ja kiven käsittely.

Kylät rakennettiin vuoristoseudulla tiheästi ja kerroksittain. Eräät niistä on varustettu muurein ja puolustustornein. Talot pystytettiin kivestä ja puusta. Perinteinen vaatetus on samankaltainen kuin dargeilla. Ruokavalio koostui maito- ja lihatuotteista, jauhoruoista ja villikasveista. Yhteiskuntajärjestyksen perustana olivat 1800-luvulle saakka suku- ja kyläyhteisöt. Suullinen kansanperinne käsittää etupäässä satuja ja kertomuksia. Juhlaperinteissa ja uskomuksissa on islamia edeltäviä aineksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 176. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
2. ↑  *Pismennyje jazyki mira: Jazyki Rossijskoi Federatsii. Sotsiolingvistitšeskaja entsiklopedija. Kniga 2*, s. 195. Moskva: Academia, 2003. ISBN 5-87444-191-3.
3. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
4. 1 2  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 177. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
5. 1 2  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 178. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
**Strontiumsulfaatti** (SrSO4) on strontium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallisen strontiumin ja muiden strontiumyhdisteiden valmistukseen, pigmenttinä ja lasitteiden ja lasin valmistukseen. Luonnossa strontiumsulfaattia esiintyy selestiittimineraalissa ja eräissä säde-eläimissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa strontiumsulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on niukkaliukoinen veteen ja sen liukoisuustulo 18 °C:n lämpötilassa on 3,8·10-7. Hieman paremmin strontiumsulfaatti liukenee happamiin tai emäksisiin liuoksiin ja kloridiliuoksiin. Strontiumsulfaatin alkeiskoppi on rombinen ja sen rakenne on samankaltainen bariumsulfaatin rakenteen kanssa. Jos yhdistettä doupataan dysprosiumilla tai tuliumilla, ilmenee kuumennettaessa 140 °C:n lämpötilaan termoluminesenssi-ilmiö. Säde-eläimiin kuuluvan Acantharea-luokan eliöiden tukiranka koostuu strontiumsulfaatista.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Strontiumsulfaattia voidaan valmistaa saostamalla veteen liukenevan strontiumsuolan, esimerkiksi strontiumkloridin, liuoksesta sulfaattien avulla. Toinen tapa on neutraloida strontiumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia rikkihapolla.

SrCl2 + Na2SO4 → SrSO4 + 2 NaCl
SrO + H2SO4 → SrSO4 + H2O
SrCO3 + H2SO4 → SrSO4 + H2O + CO2
Strontiumsulfaattia käytetään muiden strontiumyhdisteiden ja edelleen metallisen strontiumin valmistukseen. Sitä voidaan käyttää myös ilotulitteissa punaista valoa tuottamaan, kristallilasin valmistukseen ja lasitteiden valmistukseen. Aikaisemmin sitä on käytetty myös valkoisena pigmenttinä maaleissa strontiumvalkoisen nimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 310. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Stephen G. Hibbins: *Strontium and Strontium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 24.7.2016
3. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1038. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2 3  Richard C. Ropp: *Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds*, s. 155–156. Newnes, 2012. ISBN 9780444595539. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.7.2016). (englanniksi)
5. ↑  Colin Munn: *Marine Microbiology*, s. 148. Garland Science, 2011. ISBN 9780815365174. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 24.7.2016). (englanniksi)
6. ↑  Päivi Hintsanen: Strontiumvalkoinen, strontiumsulfaatti *Coloria.net*. Viitattu 24.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Strontiumsulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
**Strukturaalista semantiikkaa** (ransk. *Sémantique structurale: Recherche et méthode*) on A. J. Greimasin vuonna 1966 julkaisema, sittemmin strukturalismin ja semiotiikan klassikoksi ja koulukunnan lähtökohdaksikin katsottu strukturalismin esitys. 

Monia tutkimusryhmiä ja seminaareja on muodostunut teoksen teemojen ympärille, ensin Pariisissa toimivassa École des hautes études en sciences sociales -laitoksessa ja myöhemmin eri puolilla maailmaa. *Strukturaalista semantiikkaa* on keskeinen avainteksti myös Greimasin oman myöhemmän tuotannon ymmärtämisessä. Esseekokoelma *Du Sens*, novellianalyysi *Maupassant: La Sémiotique du texte – Exercises pratiques* ja *Sémiotique et sciences sociales* sekä Greimasin yhdessä J. Courtésin kanssa laatima *Sémiotique: Dictionnaire raisonné de la théorie du langage* saavat perustansa *Strukturaalista semantiikkaa* -teoksen jäsennyksistä.

Teoksen rakenne
---------------

*Strukturaalista semantiikkaa* koostuu kahdestatoista pääluvusta, jotka jakautuvat edelleen 3–14 numeroituun lukuun ja nämä tarvittaessa kirjaimin merkittyihin alalukuihin. Näiden lisäksi suomenkieliseen laitokseen kuuluu kääntäjä Eero Tarastin kirjoittama esipuhe sekä viitteet ja henkilöhakemisto. Pääluvut ovat:

* Tieteellisen semantiikan edellytykset
* Merkityksen perusrakenne
* Kieli ja diskurssi
* Manifesti merkitys
* Semiologian taso
* Diskurssin isotopia
* Semanttisen universumin rakenne
* Merkityksen kuvaaminen
* Kuvausmenetelmät
* Aktanttimalleja koskevaa tarkastelua
* Transformaatiomalleja etsimässä
* Esimerkki kuvauksesta

Lähteet
-------

* Greimas, A. J.: *Strukturaalista semantiikkaa*. (Sémantique structurale: Recherche et méthode, 1966.) Suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Eero Tarasti. Helsinki: Gaudeamus, 1980. ISBN 951-662-259-3.

### Viitteet

1. ↑  Esipuhe, s. 3.

Kirjallisuutta
--------------

* Salosaari, Kari: Yhden miehen aivoriihi. (Kirja-arvio: Greimas, A. J. *Strukturaalista semantiikkaa*.) *Virittäjä*, 1982, 86. vsk, nro 1, s. 94-97.
*Tämä artikkeli kertoo yhtyeestä. Strontiumin radioaktiivisesta isotoopista (Sr-90) kerrotaan artikkelissa Strontium-90.*
**Strontium 90** oli entisen Gong-basisti Mike Howlettin lyhytaikainen kokoonpano 1976–1977. Kokoonpano syntyi demoäänityksiä varten hänen uusista punk-vaikutteisista lauluistaan. Demosessioon osallistuivat Sting (oik. Gordon Mathew Sumner), Andy Summers ja Stewart Copeland (ent.Curved Air) Howlett tunsi Stingin tuolloisen musiikkikustantamossa työskentelevän tyttöystävänsä kautta tämän nähtyä Stingin keikalla. Andy Summers oli Howlettille tuttu ammatti- ja sessiokitaristi. Sting suositteli Copelandia tilatun rumpalin saadessa yllättäen kiertuetarjouksen muualle.

Strontium 90 muistetaankin myöhemmin The Police -yhtyeessään kansainvälisen läpimurron tehneiden Stingin, Summersin ja Copelandin ensimmäisenä yhteisenä studiosessiona. The Police toimi tähän aikaan kitaristinaan Henry Padovani.

Kokoonpano soitti ensimmäisen konserttinsa 28. toukokuuta 1977 Pariisissa tapahtumassa, joka oli suunniteltu Gong-yhtyeen entisten jäsenten yhtyeiden ja projektien sekä sirkustaiteilijoiden ympärille itse yhtyeen ollessa pääesiintyjä eri kokoonpanoissaan.

Howlett lähetti demonauhan useisiin merkittäviin levy-yhtiöihin huonoin tuloksin. Jälkeenpäin Virgin- levy-yhtiön toinen perustaja Simon Draper hämmästeli päästettyä tilaisuutta, mutta Howlett toteaa:

"Tiedän miksi niin kävi. Punkia oli joka paikassa, eikä kukaan halunnut kuunnella yhtyettä, jossa soittivat Gong- ja Curved Air -miehet, monien nimien kanssa soittanut sessiomuusikko ja tuntematon suuruus. Niinpä hajotin yhtyeen ja siirryin tuottajaksi."

Demosessio sekä yllä mainittu miksauspöydästä äänitetty konsertti on julkaistu 1997 Strontium 90:n albumina *Police Academy* (Pangaea Records/Ark 21).

Albumin kappaleet
-----------------

1. Visions of the Night - 2:56 (Sting)
2. New World Blues - 4:00 (Howlett)
3. 3 O'Clock Shot live - 5:17 (Sting)
4. Lady of Delight - 4:26 (Howlett)
5. Electron Romance - 5:05 (Howlett)
6. Every Little Thing She Does Is Magic - 3:18 (Sting)
7. Towers Tumbled - 5:30 (Howlett)
8. Electron Romance live - 7:50
9. Lady of Delight live - 4:20

"Every Little Thing She Does is Magic" on Stingin yksin keväällä 1976 Howlettin kodissa tekemä demo. Kappaleesta tuli yksi The Policen albumin *Ghost in the Machine* lauluista ja singlehitti. Muista kappaleista "Visions of the Night" päätyi The Police single "Walking on the Moon" b-puoleksi. "3 O' Clock Shot" - kuului myös The Policen alkuajan lavaohjelmistoon. Sting sanoi myöhemmin kuuluttaneensa "Visions of the Nightin" nimellä "3 O' Clock S\*\*t"

Lähteet
-------

1. ↑  Miles Copeland The Police - A Visual Documentary 1981 Omnibus Press
2. ↑  Strontium 90 - Police Academy - albumin kansivihko
3. ↑  Message in a Box - The Complete Recordings" CD-kokoelman kirja
Partaveitsenhiasin
**Strop** eli **partaveitsenhiasin** on hiontatyökalu, jota käytetään terävien veisten tai muiden työkalujen viimeistelyyn.

Partaveitsenhiasin on nimensä mukaan alkujaan partaveitsien teroitukseen käytetty työväline, mutta sen käyttö on yleistä myös puunveistäjien ja lukuisien muiden teräviä työvälineitä käyttävien käsityöläisten keskuudessa.

Teroituksen jälkeen työkalun terän reuna on erittäin ohut, joten sillä voi leikata puuta tai nahkaa vain lyhyen ajan ennen uutta teroitusta. Muutama partaveitsenhiasimen veto voi tehdä terän jälleen teräväksi. Terää ei tulisi teroittaa jyrkässä kulmassa, koska äärimmäinen terän reuna pyöristyy.*selvennä* Terää tulisi pitää aina tasaisesti hiomispintaa vasten.

Partaveitsenhiasin valmistetaan yksinkertaisimmillaan palasta nahkaa. Yleensä käytetään nahan lihapuolta. Nahkapala liimataan tavallisesti kahvalliseen puulevyyn. Partaveistenhiasimissa on yleensä kaksi puolta, joista toiseen on lisätty vahamaista hiontaainetta tai öljyä (esimerkiksi kevyttä koneöljyä tai parafiiniöljyä ja hiontapulveria (1-5 mikronin alumiinioksidia) ja toinen on jätetty käsittelemättä. Puulevylle liimattava nahka on usein ohutta, jotta hiomispinta olisi mahdollisimman joustamaton ja pinta pysyisi tasaisena teroituksen aikana.
Karolina Eskelin
**Karolina Sidonia Eskelin**  (3. huhtikuuta 1867 Helsinki – 6. marraskuuta 1936 Helsinki) oli ensimmäinen nainen, joka väitteli Suomessa tohtoriksi (1895).

Eskelinin vanhemmat olivat merikapteeni Nikolai Eskelin ja Sidonia Antoinetta Boberg. Hän toimi ensin liikeapulaisena opiskellen samaan aikaan Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa. Ylioppilaaksi hän valmistui 1885. Hän sai erivapaudella opiskeluoikeuden Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1888 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1895. Samana vuonna hän väitteli ensimmäisenä naisena Suomessa lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa nimi oli *Studier öfver tarminvagination*.

Eskelinillä oli yksityissairaala Tampereella 1900–1903 ja Helsingissä 1907–1917 (Sanitas). Vuosina 1903–1905 ja 1912 hän toimi lääkärinä amerikansuomalaisten parissa. Hänen pitkäaikainen elinkumppaninsa oli Hanna Charlotta Maria Cederholm (1869–1942) suomenruotsalainen piirustuksenopettaja, taiteilija ja kirjailija. 

Eskelin julkaisi terveyden ja sairaanhoidon alalta muutamia yleistajuisia teoksia, kuten *Henkilökohtaisesta terveydestä* (1927), ja sairaanhoitajien oppikirjan *Gynegologinen sairashoito* (1924, ilmestyi suomeksi ja ruotsiksi). Hän toimitti *Kotilieden lääkärikirjan* 1929, joka ilmestyi aikojen kuluessa kymmenenä painoksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Eskelin, Karolina hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2  Kolbe, Laura (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria: 3, Oma maa ja maailma*, s. 129. Helsinki: Tammi, 2003. ISBN 951-31-1844-4.
3. 1 2  Kaisu-Maija Nenonen, Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 96. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.
4. 1 2 3  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 174.
5. ↑  Naisten aika: Valkoinen varis ja muita oppineita naisia, Gaudeamus Helsinki University Press, 2015, Osio: III Opiskelijatytöistä vaikuttajanaisia – Tohtori Karolina Eskelin, kirjoittaja Heini Hakosalo
6. ↑  Karolina Eskelin, Tiedenaisia, Helsingin yliopisto

Aiheesta muualla
----------------

* Kuka kukin oli, Wikisource

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Susanna Karolina Andersson** (s. 23. tammikuuta 1974) on suomalainen koripallotuomari. Andersson on tuominnut kansainvälisellä tasolla muun muassa yksissä naisten MM- ja kolmissa naisten EM-kilpailuissa. Andersson tuomitsi vuonna 2000 ensimmäisenä naisena Suomen miesten pääsarjassa. Hänet valittiin vuonna 2005 naisten SM-sarjan vuoden erotuomariksi.

Ura
---

Forssalaistaustainen Andersson aloitti koripallon harrastamisen FoKoPo:n junioreissa vuonna 1981 ja kävi erotuomarikurssin 15-vuotiaana vuonna 1989. Hän tuomitsi aluksi satoja junioriotteluita ja siirtyi sitten naisten pääsarjatuomariksi. Hän on tuominnut kymmeniä sarjakausia ja satoja otteluita Suomen miesten ja naisten pääsarjoissa ollen toimessaan maan kokeneimpien joukossa. Naisten SM-sarjan kauden parhaaksi tuomariksi hänet valittiin vuonna 2005. Hän oli miesten SM-Koriksen ensimmäinen naispuolinen tuomari aloittaessaan sarjassa vuonna 2000: kaikki lajit huomioidenkin hän oli kahden käsipallotuomarin jälkeen kolmas Suomen miesten palloilupääsarjoissa tuominnut nainen.

Andersson tuomitsi joulukuussa 2021 miesten Korisliigassa 500. ottelunsa.

Andersson sai kansainvälisen FIBA:n koripallotuomarilisenssin vuonna 2001. Hän on pitänyt kansainvälisiä koripallotuomarikoulutuksia muun muassa Iranissa ja Sloveniassa. Hän on tuominnut lukuisia kansainvälisiä otteluita muun muassa naisten kansainvälisissä seurajoukkueturnauksissa, joukossa FIBA Euroopan liigan lopputurnaus 2005, ja vuosien 2003, 2007, 2009 ja 2019 universiadit. Andersson on tuominnut naisten EM-kilpailuissa vuosina 2005, 2007 ja 2013 sekä naisten MM-kilpailuissa Brasiliassa 2006.

Andersson on työskennellyt forssalaisen Kuhalan yläasteen kotitalouden, terveystiedon ja elämänkatsomustiedon opettajana. Hänellä on miehensä kanssa kaksi lasta.

Lähteet
-------

* Information for Participants of FIBA European Women’s Basketball Summit – 13th Edition, sivu 12
* Karolina Andersson Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Koripallon naisten SM-sarjakausi 2004–2005
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Karolina Anderssonille 500 Korisliigan ottelua täyteen *Basket.fi*.  8.12.2021. Suomen Koripalloliitto. Viitattu 25.6.2022.
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
**Yasukuni-jinja** (jap. 靖国神社, "kansakunnan rauhottamisen pyhäkkö") on šintolainen pyhäkkö Chiyodan erillisalueella Tokiossa, Japanissa. Pyhäkkö on omistettu Japanin keisarin puolesta kuolleiden *kameille*. Pyhäkkö rakennettiin kesäkuussa 1869 nimellä *Tōkyō Shōkonsha* (東京招魂社) Meiji-keisarin käskystä Boshin-sodan uhrien muistoksi. Se nimettiin uudelleen 1879, jolloin siitä tuli kansallinen pyhäkkö sodissa kuolleiden muistoksi. Nimi on lainaus kiinalaisesta klassikosta *Zuo Zhuan*, joka neuvoo 「吾以**靖国**也」, eli "Rauhoita itse maa".

Lokakuussa 2004 pyhäkön kamien luetteloon oli kirjattu 2 466 532 miestä ja naista, jotka antoivat elämänsä Japanin keisarin puolesta. Luetteloon kuuluu myös 1 068 toisen maailmansodan jälkeen sotarikoksista tuomittua, mukaan lukien neljätoista Tokion sotarikosoikeudenkäynnissä syytettyinä ollutta Japanin johtajaa. Tiettävästi rekisteriin on merkitty myös muita vastaavia rikollisia, etupäässä muinaisia poliittisia salamurhaajia jotka olivat tehneet seppukun jäädessään kiinni rikoksestaan. Samoin kaikki kamikaze-hyökkäyksissä kuolleet japanilaiset on merkitty sinne. Šintolaisen näkökannan mukaan ihminen sovittaa kuollessaan eläessään tehdyt rikkeet ja rikokset. Siksi šintolaiset eivät näe ristiriitaa tuomittujen sotarikollisten sielujen kutsumisessa Yasukuniin.

Japanilaisten poliitikkojen vierailut pyhätössä ovat usein herättäneet vastalauseita ulkomailla, pääasiassa Kiinassa ja Etelä- sekä Pohjois-Koreassa. Ulkopoliittisia ongelmia aiheuttivat erityisesti Japanin pääministeri Jun’ichirō Koizumin vuosittaiset vieraillut Yasukunilla 2000-luvun alkupuolella. Shōwa-keisari Hirohito ei käynyt paikalla enää vuoden 1978 jälkeen, jolloin sotarikolliset lisättiin sen luetteloihin.

Pyhäkössä on myös kiistanalainen ja revisionistinen sotamuseo Yūshūkan, jossa vierailee vuosittain noin 300 000 kävijää.

Lähteet
-------

* Rönnqvist, Ronny: *REKISHI – Historia / Hashi 27/2006*. Hashi (silta) ; Japanilaisen Kulttuurin Ystävät ry, 2006. ISBN 951-98012-7-8.

### Viitteet

1. ↑  Ronny Rönnqvist: *REKISHI – Historia / Hashi 27/2006*. Hashi (silta) ; Japanilaisen Kulttuurin Ystävät ry, 2006. ISBN 951-98012-7-8. ; sivu 31
2. ↑  Records show Emperor Showa was displeased by war criminals' enshrinement at Yasukuni
3. ↑  Kuo, Lily: The story of World War II according to Japan’s controversial war museum  15.8.2014. Quartz. Viitattu 4.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yasukuni-jinja** Wikimedia Commonsissa
Musta palvelija eurooppalaisten *nanbanien* seurassa. Japanilainen maalaus 1600-luvulta.
**Yasuke** oli japanilaisen daimion Oda Nobunagan palvelija vuosina 1581 ja 1582. Hän oli kotoisin Afrikasta, mahdollisesti nykyisen Mosambikin alueelta, ja saapui Japaniin italialaisen jesuiitan Alessandro Valignanon palvelijana. Hänen nimensä saattaa pohjautua Yao-kansan nimeen tai raamatulliseen nimeen Iisak.

Nobunaga ei ensin uskonut, että Yasuke on musta, vaan luuli että tämän iho on värjätty musteella, mutta kun väri ei lähtenyt pois pesussa, Nobunaga uskoi. Japanilaiset ryntäsivät katsomaan Yasukea niin sankoin joukoin, että osa katsojista kuoli jäätyään väkijoukon jalkoihin. Yasuke oli voimakas, "kymmenen miehen vahvuinen", joten Nobunaga kelpuutti hänet palvelijakseen. Yasuke oli mahdollisesti ainoa ei-japanilainen Nobunagan palvelija. Hänestä tehtiin aseenkantaja, ja hän sai oman katanan. Yasuken pituudeksi mitattiin kuusi shakua ja kaksi sunia eli 188 senttimetriä. Yasuken tiedetään myös tavanneen Tokugawa Ieyasun, joka yhdisti Japanin 1600-luvun alussa.

Kesäkuussa 1582 Yasuke oli Nobunagan mukana Kiotossa, kun Akechi Mitsuhiden joukot piirittivät heitä ja Nobunaga teki seppukun. Kotvan kuluttua Yasuke jäi vangiksi, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole varmaa tietoa. Yhden tarinan mukaan Yasuke jätettiin henkiin ja vietiin kristittyyn kirkkoon Kiotossa, koska hän oli vierasmaalainen eikä Mitsuhide pitänyt häntä ihmisenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Calane da Silva writing the story of first African Samurai, "first true Mozambican hero" – Yasuke *Club of Mozambique*.  23.11.2016. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Lionsgate Taps ‘Highlander’ Creator Gregory Widen To Script Film On First Black Samurai *Deadline*.  23.3.2017. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  The Remarkable Tale Of Yasuke, An African Captive Who Became The First Foreign Samurai *ranker.com*. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Aaron Jay Kernis** (s. 15. tammikuuta 1960 Philadelphia) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Kernis aloitti musiikin opiskelun viulunsoitosta, josta hän siirtyi pianonsoittoon ja säveltämiseen. Hän jatkoi opintojaan San Franciscon konservatoriossa, Manhattan School of Musicissa ja Yale School of Musicissa. Hän sai opetusta muiden muassa John Adamsilta, Charles Wuoriselta ja Jacob Druckmanilta. Ensimmäistä kertaa hän nousi kansalliseen tietoisuuteen ensimmäisen orkesteriteoksensa *Dream of the Morning Skyn* kantaesityksellä, jonka pitivät New Yorkin filharmonikot Horizons-festivaalilla vuonna 1982.

Kernis on säveltänyt tilaustöitä Renée Flemingille (sopraano), Dawn Upshawille (sopraano), Joshua Bellille (viulisti), Pamela Frankille (viulisti), Nadja Salerno-Sonnenbergille (viulisti), James Ehnesille (viulisti), Paul Neubauerille (alttoviulisti), Joshua Romanille (sellisti), Christopher O'Rileylle (pianisti), Sharon Isbinille (kitaristi), New Yorkin filharmonikoille, Philadelphian orkesterille, San Franciscon sinfoniaorkesterille, Singaporen sinfoniaorkesterille, Minnesotan orkesterille, San Antonion sinfoniaorkesterille ja Jasper String Quartetille.

Kernis on voittanut Pulitzer-palkinnon toisella jousikvartetollaan vuonna 1998 ja Grawemeyer-palkinnon (2002) teoksen *Colored Field* versiosta sellolle ja orkesterille. Hän on myös saanut Grammy-ehdokkuudet teoksista *Air* ja *2. sinfonia*. Kernis on Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Hän aloitti vuonna 2003 opettamisen Yale School of Musicissa. Hänen teoksiaan kustantaa G. Schirmer. Hänen teoksiaan on levytetty useilla levymerkeillä, kuten Nonesuch Records, Naxos ja Virgin Classics.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Music Sales Classical: Composers: Aaron Jay Kernis: Long Bio (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Aaron Kostner
**Aaron Kostner** (s. 8. heinäkuuta 1999) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä.

Ura
---

### Arvokilpailut

Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2015 Kostner sijoittui 5 kilometrin kilpailussa neljänneksi, 10 kilometrin kilpailussa viidenneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi. Hän sijoittui 27:nneksi 10 kilometrin kilpailussa ja 32:nneksi 5 kilometrin kilpailussa ensimmäisissä nuorten MM-kilpailuissaan Almatyssä vuonna 2015. Lillehammerin nuorten olympialaisissa 2016 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Râșnovin nuorten MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 5 kilometrin kilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin kilpailussa 21:nneksi. Seuraavan vuoden samoissa kilpailuissa Soldier Hollowissa hän sijoittui 5 kilometrin kilpailussa 12:nneksi ja 10 kilometrin kilpailussa 14:nneksi. Kanderstegin nuorten MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 5 kilometrin kilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin kilpailussa yhdenneksitoista. Lahdessa 2019 hän oli kymmenen kilometrin kilpailussa neljäs ja viidellä kilometrillä kuudes.

Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 37:nneksi ja suurmäen Gundersen-kilpailussa 44:nneksi. Lahden nuorten MM-kilpailuissa 2019 Kostner sijoittui 10 kilometrin kilpailussa neljänneksi ja 5 kilometrin kilpailussa kuudenneksi. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Kostner sijoittui parisprintissä viidenneksi ja suurmäen Gundersen-kilpailussa 13:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa viidestoista.

### Maailmancup

Kostner kilpaili Yhdistetyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Ramsaussa joulukuussa 2017 sijoittuen 47:nneksi ja 49:nneksi. Hän pääsi ensimmäistä kertaa 40 parhaan joukkoon oltuaan 36:s Val di Fiemmessä tammikuussa 2019. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti Lahdessa helmikuussa 2019 oltuaan 22:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 12:nneksi Schonachissa maaliskuussa 2019. Maailmancupin joukkuekilpailussa hän on ollut parhaimmillaan kuudes Chaux-Neuvessa tammikuussa 2018.

### Muut kilpailut

Kostner kilpaili Yhdistetyn Continental Cupissa ensimmäisen kerran Eisenerzissä helmikuussa 2017, ja sijoittui 16:nneksi ja 19:nneksi. Enismmäistä kertaa kymmenen joukkoon hän sijoittui Steamboat Springsissä joulukuussa 2018 oltuaan yhdeksäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Park Cityssä joulukuussa 2018 ja Klingenthalissa tammikuussa 2019.

Yhdistetyn kesä-GP:ssä Kostner on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi Klingenthalissa elokuussa 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Aaron Kostner Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Heikki-Pekka Miettinen** (1951 – joulukuu 2022) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä, pilapiirtäjä ja kuvittaja, joka käytti nimimerkkiä **Tilt**. Hänet tunnettiin sarjakuvistaan *Pahkeinen* ja *Miihkali*, jotka molemmat ilmestyivät pitkään *Pahkasika*-lehdessä.

Miettinen aloitti piirtämisen 1970-luvun alussa tamperelaisen opiskelijalehti *Aviisin* sivuilla. Surumielisestä nimikkohenkilöstä kertonut *Pahkeinen* ilmestyi *Aviisissa* vuodesta 1973 alkaen aina 1990-luvulle asti ja siirtyi myöhemmin *Pahkasikaan* sekä *Potsiin*, joissa se jatkui vuoteen 2000. Sarja ilmestyi vielä vuosina 2005–2006 *Tamperelaisessa*. *Pahkeisesta* on julkaistu kaksi kokoelmaa, *Elämän hanttikortit* (1983) ja *Pahkeinen* (2009). Miettinen sai *Pahkeisesta* Kemin sarjakuvakeskuksen myöntämän Lempi-palkinnon strippisarjakuvien kategoriassa vuonna 1989. Lapsipäähenkilön kautta lastenkasvatusta satirisoinut *Miihkali* ilmestyi *Pahkasiassa* vuosina 1984–2000 ja kyseisen lehden lopettamisen jälkeen *Aviisissa* vuoteen 2003. *Miihkalista* on julkaistu yksi kokoelma vuonna 2009. Lisäksi Miettisen *Sirkus Finlandia* -niminen sarjakuva oli *Ilta-Sanomien* kuukauden kotimaisena kesäkuussa 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Tuomas: Pahkasiasta tunnettu sarjakuva­taiteilija Heikki-Pekka Miettinen on kuollut *Ilta-Sanomat*.  22.12.2022.
2. 1 2 3 4  Jokinen, Heikki – Pulkkinen, Kalervo (toim.): *Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia*, s. 65. Kemin sarjakuvakeskus, Kemi 1996.
3. ↑  Santikko, S.: Voihan Pahkeinen! Kvaak.fi 22.9.2009. Viitattu 27.4.2014.
4. ↑  Laine, Jukka: Miihkalin oma kirja! Kvaak.fi 23.9.2009. Viitattu 27.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Heikki Aarva** (10. kesäkuuta 1936 Viipuri – 6. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja ja televisioalan vaikuttaja. Hän oli näyttelijä Sami Aarvan isä.

Laulajana Aarvan tunnetuin kappale on neuvostoliittolainen "Tuulella ei ole ystävää", jonka hän levytti vuonna 1963. Hänen levytysuransa sijoittui 1960-luvun alkupuoliskolle. Aarva myös keikkaili kolmisen vuotta muun muassa Åke Sjöblomin orkesterin solistina ja osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kappaleella "Toisen kerran" vuonna 1964.

Aarva oli Yleisradion pitkäaikainen työntekijä ja työskenteli kameramiehenä, ohjaajana, linjapäällikkönä ja toimituspäällikkönä. Vuonna 1962 hän oli perustamassa Yleisradion lasten- ja nuortenohjelmien toimitusta aloittaen TV:ssä Joulukalenterin vuonna 1963. Hän oli myös ideoimassa ja ohjaamassa suosittua Sirkus Papukaijaa.

Aarva myös näytteli elokuvissa *Teerenpeliä* (1963) ja *Kastematojen aika* (1985).

Aarva sairastui maaliskuun 2020 lopussa koronaviruksen aiheuttamaan tautiin ja kuoli helsinkiläisessä sairaalassa saman vuoden huhtikuun alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomissa 25.4.2020 s. C 17
2. 1 2  Heikki Aarva *Elonet*. Viitattu 19.1.2012.
3. ↑  Tuulella ei ole ystävää *Äänitearkisto*.  Arkistoitu 13.6.2018. Viitattu 19.1.2012.
4. ↑  Tony Latva, Petri Tuunainen: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 11. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
5. ↑  Mattlar, Mikko: Muistokirjoitus: Heikki Aarva 1936–2020 *Helsingin Sanomat*.  6.5.2020. Viitattu 8.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Aarva Elonetissä.
* Heikki Aarvan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Finn Feiring** (26. lokakuuta 1871 Kristiania (nyk. Oslo) – 17. toukokuuta 1953 Kauniainen) oli suomalainen kauppaneuvos ja toimitusjohtaja. Hänen isänsä oli norjalainen eversti Edmund Feiring ja äitinsä Helga de Seue.

Feiring valmistui ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa lakia.

Hän asettui perheineen Kauniaisten huvilaansa ("Villa Feiring") 1910, ja toimi Kauniaisissa ensin yhdyskuntavaltuuston jäsenenä 1916–1920 ja sittemmin kauppalanvaltuustossa 1920–1948, jossa toimi puheenjohtajana 1922–1948. Feiring oli myös Kauniaisten suojeluskunnan päällikkö.

Finn Feiring oli Yhdistyneiden Villatehtaiden toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1918–1948. Lisäksi hän toimi Suomen teollisuusliiton hallituksen puheenjohtajana, puolustusministeriön hankinta-asioiden neuvottelukunnan puheenjohtajana ja vuosina 1940–1947 Svenska Finlands Skytteförbundin (Suomen ruotsalainen Ampujainliitto) puheenjohtajana.

Ansioidensa tunnustukseksi Feiring sai Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin. Hänet nimitettiin Suomen itsenäisyyden ajan 48. kauppaneuvokseksi 31. lokakuuta 1930.

Aiheesta muualla
----------------

* Holger Wester: Kauppaneuvos Finn Feiring (1871–1953). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Adele ei ole vielä syönyt** (*Adéla ještě nevečeřela*) on tšekkoslovakialainen musta komedia, joka valmistui vuonna 1977. Elokuvan ohjasi Oldřich Lipský ja pääosissa olivat Rudolf Hrušínský, Michal Dočolomanský ja Miloš Kopecký.

Elokuva on saanut vaikutteita elokuvasta *Pieni kauhukauppa* ja kirjallisuuden henkilöhahmosta Nick Carterista.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
1800-luku on juuri taittumassa 1900-luvulle. Ledvina Prahan polisiisista pyytää kaupungissa vierailevan newyorkilaisen etsivän, Nick Carterin, apua koiran outoon katoamistapaukseen. Tutkimusten aikana tapahtuu salaperäinen murha, jonka tekijöinä ovat kasvitieteilijä paroni von Kratzmar ja lihansyöjäkasvi nimeltä Adele. 

Von Kratzmar kidnappaa uhrinsa, sitoo heidät ja kun hän alkaa soittaa gramofonillaan kappaletta "Schlafe mein Prinzchen" (tai "Wiegenlied"), on Adelen aika herätä syömään. Paroni pitää itseään väärinymmärrettynä nerona ja haluaa kostaa häntä aikaisemmin opettaneelle professorille. Von Kratzmar kutsuu itseään "Puutarhuriksi", pahamaineiseksi rikolliseksi, jonka Nick Carter luuli kuolleen vuosia sitten suolla.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Michal Dočolomanský  | … |  Nick Carter 
  |
|  Rudolf Hrušínský  | … |  poliisikomisario Ledvina 
  |
|  Miloš Kopecký  | … |  paroni von Kratzmar / "Puutarhuri"
  |
|  Ladislav Pešek  | … |  professori Bocek 
  |
|  Naďa Konvalinková  | … |  neiti Blossom 
  |
|  Václav Lohniský  | … |  Kratzmarin hovimestari
  |
|  Květa Fialová  | … |  kreivitär Thunova 
  |
|  Martin Růžek  | … |  etsivä Kaunitz 
  |
|  Olga Schoberová  | … |  neiti Karen 
  |

Palkinnot
---------

### Saturn

* Paras vieraskielinen elokuva

Ehdokkuudet:

* Paras fantasiaelokuva

Arvioita
--------

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla, että Lipskyn elokuva on täynnään kekseliäitä käänteitä, lavastukset ja puvustukset ovat taidokkaita ja näyttelijät poukkoilevat "kuin karanneet kanit voimistelusalissa". Silti elokuvan parodia ei hänestä osu maaliin ja kokonaisuutta leimaa väkisin puurtamisen maku.

Lähteet
-------

1. 1 2  Frönti, Mikael: Lipskyn dekkariparodia.  *Helsingin Sanomat*, 9.12.1983, s. 54. Näköislehden aukeama (tilaajille).
Adeline Genée
Dame **Adeline Genée** (6. tammikuuta 1878 Hinnerup, Tanska – 23. huhtikuuta 1970 Esher, Englanti) oli tanssija, koreografi ja opettaja, joka toimi Royal Academy of Dancingin perustavana puheenjohtajana.

Genéen alkuperäinen nimi kokonaisuudessaan oli Anina Margarete Kirstina Petra Jensen. Hän oli maanviljelijän tytär, mutta 8-vuotiaana hänet adoptoi hänen setänsä, Alexander Genée, joka johti kiertävää balettiyhtiötä. Genée sai opetusta sedältään ja tämän vaimolta, Antonia Zimmermannilta, ja teki ensimmäisen esiintymisensä kymmenen vuoden iässä Kristianiassa (nykyisessä Oslossa), Norjassa. Tämän jälkeen hän siirtyi Berliiniin, jossa työskenteli oopperassa; sitten hän sai paikan Münchenissä, jossa esiintyi vuonna 1896 *Coppélia*-baletissa.

Genéen uran käännekohta koitti vuonna 1897, kun hän sai kutsun Lontoon Empire Theatrelta. Empire Theatre oli varsinaisesti musiikkisali, mutta suuri osa sen laajasta ohjelmistosta koostui baletista. Baletin johtajana toimi Katti Lanner. Genée esiintyi seuranneen vuosikymmenen aikana lukuisissa baleteissa, joiden joukossa oli hänen setänsä tuottama *Coppélian* esitys vuonna 1906.

Vuosina 1908–11 Genée matkusti kolme kertaa pidemmäksi aikaa Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi muiden muassa musikaaleissa *The Soul Kiss* (1908) ja *The Bachelor Belles* (1910). Hänen yhteistyönsä Empire Theatren kanssa päättyi vuonna 1909, jolloin hän esiintyi Giacomo Meyerbeerin oopperassa *Robert le Diable*. Genée jatkoi satunnaista esiintymistä itse tuottamissaan baleteissa, joihin lukeutuivat *La Camargo* ja *La Danse*; molemmat vuodelta 1912. Vuonna 1912 Genée matkusti jälleen Yhdysvaltoihin, minkä jälkeen hän lähti myös Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Hänen viimeinen balettinsa oli *The Pretty Prentice* (1916). Tanssijana hän jäi eläkkeelle vuonna 1917.

Uransa loppua kohden Genée jäi jossain määrin Sergei Djagilevin *Ballets russes* -yhtiön toiminnan varjoon. Genée oli kuitenkin merkittävä hahmo kansallisen balettiperinteen kasvussa Englannissa. Vetäydyttyään tanssijanahän jatkoi toimintaansa muun muassa Royal Academy of Dancingin puheenjohtajana (1936–54). Vuonna 1950 hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan Dame ensimmäisenä tällä tavoin kunnioitettuna tanssijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Encyclopaedia Britannica: Dame Adeline Genée


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Aktuaalisuus** ja **potentiaalisuus** ovat Aristoteleen metafysiikan ja luonnontieteen peruskäsitteitä, jotka liittyvät muutokseen.

* *Potentiaalisuus* tarkoittaa olion kykyä, mahdollisuutta tai voimaa tulla joksikin joskus tulevaisuudessa. Aristoteleen ajattelussa potentiaalisuus samaistui usein kontingenssiin, jota hän piti aitona mahdollisuutena.
* *Aktuaalisuus* tarkoittaa olion nykyhetkistä tilaa.

Aristoteleen mukaan kaikki se, mitä oliosta voi koskaan tulla tai miksi se voi muuttua sen olemassaolon aikana, täytyy olla sisäänrakennettuna olioon itseensä, eli olla oliossa potentiaalisuutena. Kun potentiaalisuus aktualisoituu, potentiaalisena "piilossa" ollut mahdollisuus tai ominaisuus tulee olevaksi tai näkyväksi.

Puhdasta potentiaalisuutta Aristoteleelle edusti kaikki aine. Kun aine saa muodon, se tulee aktuaaliseksi. Kaiken muutoksen mallina Aristoteleella oli orgaaninen kasvu, jossa kaikki kehittyi kohti teleologista päämääräänsä. Esimerkiksi poika on potentiaalisesti mies, ja puun siemen on potentiaalisesti puu.

Aktuaalisuuden ja potentiaalisuuden lajit
-----------------------------------------

Aristoteelisessa perinteessä aktuaalisuus ja potentiaalisuus on myöhemmin jaettu kahteen lajiin, ensimmäiseen ja toiseen aktuaalisuuteen sekä ensimmäiseen ja toiseen potentiaalisuuteen, perustuen Aristoteleen teosten tulkintoihin. Esimerkiksi ihmisen kyky hallita kielioppi ja käyttää sitä voidaan esittää aristoteelisessa mallissa seuraavasti:

| Tila 1 | Tila 2 | Tila 3 |
| --- | --- | --- |
| ihmisenä oleminen, luonnostaan kykenevä omaksumaan kieliopin | kieliopin hallitseminen | kieliopin käyttäminen |
| 1. potentiaalisuus (*dynamis*) → | 1. aktuaalisuus (*entelekheia*)joka on samalla2. potentiaalisuus (*heksis*) → | 2. aktuaalisuus (*energeia*) |

Muutoksessa ensimmäisestä potentiaalisuudesta ensimmäiseen aktuaalisuuteen on kyse oliota täydellistävän luonnollisen kyvyn kehityksestä, esimerkiksi oppimisesta. Muutoksessa toisesta potentiaalisuudesta toiseen aktuaalisuuteen puolestaan on kyse synnynnäisen tai luonnollisen kyvyn käyttöön ottamisesta, esimerkiksi aistimisesta tai ajattelusta. Aristoteles erotti nämä kummatkin muutoksen lajit tavanomaisesta laadullisesta muutoksesta, jossa ominaisuus (esim. kylmä) muuttuu vastakkaiseksi ominaisuudeksi (esim. kuuma).

Katso myös
----------

* Aristoteleen metafysiikka
* Hylemorfismi

Lähteet
-------

1. ↑  Juti, Riku: *Johdatus metafysiikkaan*, s. 292-296. Helsinki: Gaudeamus, 2001. ISBN 951-662-821-4.
2. 1 2  Sihvola, Juha: Selitykset teokseen Aristoteles: *Sielusta*, s. 197-198. Teokset V. Suomennos Kati Näätsaari. Helsinki: Gaudeamus, 2006.
**Pertti Rannikko** (s. 1952 Parainen) on Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan emeritusprofessori. Hänen erikoisalojaan ovat luonnonvarojen paikallinen hallinta, metsäsosiologia ja maaseutupolitiikka. Rannikko kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1971, suoritti valtiotieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa 1976, sekä valtiotieteiden lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa 1982. Yhteiskuntatieteiden tohtorin tutkinnon Rannikko suoritti 1989 Joensuun yliopistossa.

Ura
---

Rannikko työskenteli Joensuun yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksen assistenttina 1977-1990 ja erikoistutkijana 1990-2000. Maaseutu- ja ympäristöntutkimuksen dosenttina hän on ollut Joensuun yliopistossa vuodesta 1995 lähtien. Vuosina 2000-2002 Rannikko toimi Joensuun yliopistossa määräaikaisena ympäristöpolitiikan professorina ja vuodesta 2002 alkaen Joensuun yliopistossa ja sittemmin Itä-Suomen yliopistossa ympäristöpolitiikan professorina. Rannikko on toiminut kymmenen Suomen Akatemian tutkimusprojektin johtajana, sekä varttuneena tieteenharjoittajana 1995-1996 ja 2007-2008. Rannikko oli Maaseudun uusi aika -lehden päätoimittajana vuosina 1993-1995. Vuonna 2008 Tieteentekijöiden liitto valitsi Pertti Rannikon vuoden tieteentekijäksi.

Valikoima julkaistuista ja toimitetuista kirjoista
--------------------------------------------------

* Metästyö-pienviljelykylä (väitöskirja; Joensuun yliopisto 1989)
* Pasilasta Vuotokselle (Gaudeamus 1994)
* Näkökulmia ympäristösosiologiaan (Turun yliopisto 1995)
* Elämisen taika taigalla (Joensuun yliopisto 1997)
* Euroopplaistuva maaseutupolitiikka (Vastapaino 2000)
* Oikeudenmukaisuus ja ympäristö (Gaudeamus 2003)
* Leipäpuusta arvopaperia (Metäskustannus 2004)
* Kylän paikka (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2008)
* Luonnonvarojen hallinnan legitimiteetti (Vastapaino 2010)

Lähteet
-------

* Rannikko, Pertti Itä-Suomen yliopisto. Viitattu 30.10.2019.
* Ympäristöpolitiikan henkilöstö Itä-Suomen yliopisto. Viitattu 7.3.2011.
* Sintonen, Kirsti: Korpisosiologi vuoden tieteentekijäksi.  *Acatiimi*, 2008, 10. vsk, nro 9.  Tieteentekijöiden liitto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.3.2011.
* Vähäkylä, Leena: Pienten lukujen maantiede elää maaseudulla *Tietysti.fi*.  28.02.2011. Suomen akatemia. Viitattu 7.3.2011. [vanhentunut linkki]
* Kuka kukin on (Otava, 2011)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Yrityksen Lassie-tuotemerkki.
**Finn-Lassie Oy** (nimi vuoteen 1976 Lasten Pukutehdas Oy) oli Kokkolassa vuosina 1949–1988 toiminut vaatetusteollisuusyritys, joka oli erikoistunut lähinnä Suomen markkinoille Lassie-tuotemerkillä myytyihin lasten- ja urheiluvaatteisiin. Se työllisti suurimmillaan noin 250 ihmistä.

Yritys sai alkunsa, kun Aimo ja Ulla-Stina Vallila ryhtyivät vuonna 1949 valmistamaan lapsille käytännöllisiä ulkoiluvaatteita Kokkolan Mesilässä. Välittömänä syynä oli Aimo Vallilan mukaan se, että hänen oli keksittävä keino estää morsiamensa lähtö toiselle paikkakunnalle opiskelemaan. 1950-luvulla yrityksen tuotevalikoimaan otettiin myös nuorten ja aikuisten verryttelypuvut. Myös tehdasta laajennettiin, ja vuonna 1963 Aimo Vallilan veli lähti johtamaan yrityksen Mikkeliin perustettua toista tehdasta, joka toimi omana yhtiönään nimeltä Ulkovaate Oy vuoteen 1991 ja käytti myös vaatteissaan Lassie-tuotemerkkiä.

Tehtaan toiminnot koottiin yhteiseen uuteen rakennukseen 1972. Vuonna 1976 yrityksen nimeksi otettiin Finn-Lassie, koska Lassiesta oli tullut yksi tunnetuimmista vaatemerkeistä Suomessa. Vuonna 1983 Vallilat myivät yrityksen, ja sen toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1988.

1980-luvun lopulla kankaanpääläinen Reima osti Lassie-tuotemerkin itselleen ja jatkoi Lassie-vaatteiden tuotantoa keskittyen yksinomaan lasten ulkoiluvaatteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tunkkari, Hannele: Laatua langasta viimeiseen tikkiin (Arkistoitu – Internet Archive), *Prasu* 28/2015, 25.3.2015, s. 9. Viitattu 30.5.2016.
2. ↑  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: Kansakunnan vaatettajat. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
3. ↑  Finn-Lassie Oy konkurssipesä, Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä. Viitattu 30.6.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön historiaa Pörssitiedossa
**Adelina Domingues** (19. helmikuuta 1888 Kap Verde – 21. elokuuta 2002 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kapverdeläis-yhdysvaltalainen henkilö. Hän syntyi Kap Verden saarella vuonna 1888 ja muutti yhdysvaltoihin vuonna 1907. Hänestä tuli maailman vanhin elävä henkilö Grace Clawsonin kuoltua 28. toukokuuta 2002. Domingues piti titteliä hallussaan kuolemaansa asti, jolloin titteli siirtyi Kamato Hongolle. Kuollessaan Domingues oli 114-vuotias.

Domingues on todistettavasti maailman vanhin kapverdeläissyntyinen henkilö.*lähde?*

Dominguesin isä oli sukujuuriltaan italialainen ja äiti portugalilainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hancock, David: Oldest Woman, 114, Dies In San Diego *cbsnews.com*.  23.8.2002. Viitattu 30.7.2018.
2. ↑  TONY PERRY: Adelina Domingues, 114; Oldest Person in the U.S. *Los Angeles Times*.  24.8.2002. Viitattu 9.9.2018. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Portugali

 |

 |
**Grajewon piirikunta** (puol. *powiat grajewski*) on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 47 210. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Grajewo, Radziłów, Rajgród, Szczuczyn ja Wąsosz.

Grajewon väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,2 prosenttia ja eläkeläiset 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 442 lasta. Grajewon piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 36 508 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Powiat grajewski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 28.8.2020. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Podlasian piirikunnat |
| --- |
|  |
| Kaupunkipiirikunnat | 
* Białystok (hallintokeskus)
* Łomża
* Suwałki

 |
|  |
| Piirikunnat | 
* Augustów
* Białystok
* Bielsk
* Grajewo
* Hajnówka
* Kolno
* Łomża
* Mońki
* Sejny
* Siemiatycze
* Sokółka
* Suwałki
* Wysokie Mazowieckie
* Zambrów

 |

 |
Bispgrund

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SträngnäsSödermanlandin läänissäRuotsi |
| Vesialue | 
Moraröfjärden, Mälaren  |
| Korkein kohta | 
8 m mpy.  |
| Pinta-ala | 
16 ha |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Bispgrund** on Mälarenin saari Ruotsissa Strängnäsin kunnassa, joka sijaitsee Södermanlandin läänissä.

Saari sijaitsee Mälarenin itäosassa pienessä Moraröfjärdenissä, joka muodostaa pohjoisosan kahden suuren saaren Tösterön ja Selaön välissä olevasta salmesta. Salmen eteläosassa sijaitsee Tynnelsön saari, jonka pohjoispuolella on vielä niin ikään pieni Tynnelsöfjärden. Bispgrundin pituus on 0,9 kilometriä ja leveys on 0,5 kilometriä. Saaren pinta-ala on 16 hehtaaria. Saarella on jonkin verran kiinteää asutusta, mutta sinne ei kulje yhteysaluksia.

Historiaa
---------

Tarinan mukaan Bispgrund annettiin kastelahjana Tynnelsön linnalta Lagnön kartanolle. Saarelle rakennettiin yksinkertainen torppa 1800-luvun alussa, mutta vuonna 1905 osti silloinen asukas saaren ja rakennukset itselleen. Omistaja möi torpan everstiluutnantti Erland von Plomgrenille, joka rakennutti saarelle metsästysmajan vuonna 1924. Viimeinen torpan viljelijä lähti saarelta vuonna 1950 ja mökki otettiin vapaa-ajan asunnoksi. Saaren maat jaettiin neljään osaan, joista kullekin nousi myöhemmin vapaa-ajan asunnot. Nykyään osa asunnoista on kiinteästi asuttuja.

Katso myös
----------

* Luettelo Mälarenin saarista

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2  Asia on katsottu ruotsinkielisesta wikipedian artikkelista sv:Bispgrund, jossa on käytetty lähteenä "Sveriges öar, 3:e upplagan 2013, Anders Källgård s. 612."

### Viitteet

1. 1 2 3  Bispgrund *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 15.2.2021. (ruotsiksi)
2. 1 2  Mälaren *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 15.2.2021. (ruotsiksi)
3. ↑  Mälaren-Tynnelsöfjärden (SE658966-157325) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 15.2.2021. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Bispgrund