recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Yksi 144.:stä taiyi-kartasta

**Taiyishenshu**  (太乙神數 tàiyǐshénshù, "Pohjantähden hengen laskeminen") eli lyhyesti *taiyi*, on kiinalaisen metafysiikan haara, jota käytetään tutkittaessa valtiollisia ja kansainvälisiä tapahtumia, sairauksia, säätä ja luonnononnettomuuksia sekä tehtäessä näitä koskevia ennusteita.

Taiyi on yksi "kolmesta oppisuunnasta" (三式 sānshì):

* Taiyishenshu
* Qimendunjia
* Liuren

Alun perin taiyita käytettiin pääsääntöisesti silloin, kun haluttiin tietää, kannattiko lähteä sotaan tai taisteluun. 

"Xin Yuanshi" (新元史 "Uusi Yuan-dynastian historia") kertoo Zhang Kangin (张康) elämäkerrassa, miten Kublai-kaani kysyi 1282 neuvoa Zhangilta suunnitellessaan Japanin valloitusta. Hän peruutti hyökkäyksen, koska taiyi ei antanut arvoja kenraalille eikä kenraaliluutnantille. Hän olisi todennäköisesti menettänyt suuren osan kenraaleistaan ja täten hävinnyt.

Tayista johdettiin useita siviilikäyttöön soveltuvia menetelmiä, joista tunnetuin on **kohtalon laskeminen**. Toinen päähaara on **heksagrammi-analyysi**, joka perustuu Yijingin heksagrammeihin. Sen avulla ihmiselle luodaan syntymäheksagrammi ja uraheksagrammi, joita tutkimalla saadaan pikkutarkempi kuva ihmisen kohtalosta.

Aiheesta muualla
----------------

* Taiyi-ennusmenetelmä.
Komsomolets  
КомсомолецView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
TaimyrKrasnojarskin aluepiiriVenäjä |
| Saariryhmä | 
Severnaja Zemlja |
| Merialue | 
Pohjoinen jäämeri |
| Korkein kohta | 
781 |
| Pinta-ala | 
9 600 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Komsomolets** (ven. о́стров Комсомо́лец) on pohjoisin Pohjoisella jäämerellä sijaitsevan Severnaja Zemljan saariston saarista.

Saaren pinta-ala on 9 600 km² ja sen korkein kohta on 781 metriä merenpinnasta. Noin 5 900 neliökilometrin suuruinen osa saaresta on Akademi Nauk (Tiedeakatemia) -nimisen jäätikön peitossa. Saarta ensi kertaa tutkivat ja sen nimesivät Georgi Ušakov ja Nikolai Urvantsev vuosina 1930–1932. He nimesivät saaria Venäjän vallankumoukseen liittyvillä nimillä, ja tämä saari sai nimensä Komsomolin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Komsomolets *Geografitšeskaja entsiklopedija*.  2001 ja 2006. dic.academic.ru. Viitattu 10.5.2014. (venäjäksi)
2. ↑  Zuravleva Bay. Komsomolets island intaari.ru. Viitattu 10.5.2014. (englanniksi)
**Ørsted-mitali** on American Association of Physics Teachers -järjestön vuosittain myöntämä mitali. Mitali myönnettiin ensi kerran vuonna 1936 ja se myönnetään henkilölle, joka on saanut aikaan merkittäviä saavutuksia fysiikan opettamisessa. Mitali on nimetty Hans Christian Ørstedin mukaan.

Palkinnon saaneet
-----------------

### 1936–1950

1936 – William Suddards Franklin  

1937 – Edward Herbert Hall  

1938 – Alexander Wilmer Duff  

1939 – Benjamin Harrison Brown  

1940 – Robert Andrews Millikan  

1941 – Henry Crew  

1942 – *Ei myönnetty*  

1943 – George Walter Stewart  

1944 – Roland Roy Tileston  

1945 – Homer Levi Dodge  

1946 – Ray Lee Edwards  

1947 – Duane Roller  

1948 – William Harley Barber  

1949 – Arnold Sommerfeld  

1950 – Orrin Smith  

### 1951–1970

1951 – John Hornbeck  

1952 – Ansel Knowlton  

1953 – Richard Sutton  

1954 – Clifford Wall  

1955 – Vernet Eaton  

1956 – George Uhlenbeck  

1957 – Mark Zemansky  

1958 – J. William Buchta  

1959 – Paul Kirkpatrick  

1960 – Robert Pohl  

1961 – Jerrold Zacharias  

1962 – Francis Sears  

1963 – Francis Friedman  

1964 – Walter Christian Michels  

1965 – Philip Morrison  

1966 – Leonard Schiff  

1967 – Edward Purcell  

1968 – Harvey White  

1969 – Eric Rogers  

1970 – Edwin Kemble  

### 1971–1990

1971 – Uri Haber-Schaim  

1972 – Richard Feynman  

1973 – Arnold Arons  

1974 – Melba Phillips  

1975 – Robert Resnick  

1976 – Victor Weisskopf  

1977 – H. Richard Crane  

1978 – Wallace Hilton  

1979 – Charles Kittel ja Paul E. Klopsteg  

1980 – Gerald Holton  

1981 – Robert Karplus  

1982 – Isidor Isaac Rabi  

1983 – John Wheeler  

1984 – Frank Oppenheimer  

1985 – Sam Treiman  

1986 – Stanley S. Ballard  

1987 – Clifford E. Swartz  

1988 – Norman F. Ramsey  

1989 – Anthony P. French  

1990 – Carl E. Sagan  

### 1991–2010

1991 – Freeman Dyson  

1992 – Eugen Merzbacher  

1993 – Hans Bethe  

1994 – E. Leonard Jossem  

1995 – Robert Beck Clark  

1996 – Donald Holcomb  

1997 – Daniel Kleppner  

1998 – Edwin Taylor  

1999 – David Goodstein  

2000 – John King  

2001 – Lillian McDermott  

2002 – David Hestenes  

2003 – Edward Kolb  

2004 – Lawrence Krauss  

2005 – Eugene Commins  

2006 – Kenneth Ford  

2007 – Carl Wieman  

2008 – Mildred S. Dresselhaus  

2009 – George Smoot  

2010 – *Ei myönnetty*  

### 2011–

* 2011 – F. James Rutherford
* 2012 – Charles H. Holbrow
* 2013 – Edward Redish
* 2014 – Dean Zollman
* 2015 – Karl Mamola
* 2016 – John Winston Belcher
* 2017 – Jan Tobochnik
* 2018 – Barbara L. Whitten
* 2019 – Gay Stewart
* 2020 – David Sokoloff
* 2021 – Shirley Ann Jackson
* 2023 – Sylvester James Gates

Lähteet
-------

* American Association of Physics Teachers -järjestön ylläpitämä lista palkinnon saaneista (englanniksi)
**Sanjō** (jap. 三条市, *Sanjō-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Niigatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Shinano- ja Igarashijokien yhtymäkohdassa. Kaupungin alue ulottuu Niigatan tasangolta Echigovuorille ja rajautuu kaakossa Fukushiman prefektuuriin. Sanjōssa on 96 274 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 431,97 neliökilometriä.

Sanjō kehittyi Muromachi-kaudelta lähtien linnanaluskaupunkina Uesugi-klaanin vasallien, Sanjō-Nagao-klaanin hallinnassa. 1600-luvun alussa valtaan nousseen Tokugawa-sotilashallinnon daimio siirtyi kuitenkin läheiseen Nagaokaan, minkä myötä Sanjōn linna hylättiin. Edo-kaudella Sanjōsta tuli yksi maan tärkeimmistä metalliesineiden ja työkalujen valmistus- ja markkinapaikoista Mikin ja Sakain kaupunkien ohella. Pienimittakaavainen metalliteollisuus on myöhemminkin säilynyt merkittävänä elinkeinona. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Sanjō sai vuonna 1934. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Sakaen maaseutukaupunki ja Shitadan kyläkunta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla tuotetaan esimerkiksi riisiä ja vihanneksia.

Sanjōn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Honjō-jin buddhalainen temppeli, Hokke-koulukunnan päätemppeli, joka tunnetaan *Oni-odori*-tanssistaan. Eräs vuosittainen tapahtuma on Sanjōn leijafestivaali leijataisteluineen. Osa kaupungin alueesta kuuluu Echigo-sanzanin–Tadamin puolikansallispuistoon. Sanjōta palvelevat suurnopeusjunayhteys Jōetsu Shinkansen sekä JR Higashi-Nihonin Shin’etsu-päälinja ja Yahiko-linja.

Kuvia
-----

* Echigo Nagano-onsenin Rankeisō-huvilaEchigo Nagano-onsenin Rankeisō-huvila
* Sanjō-matsuriSanjō-matsuri
* Sanjō vuoden 1975 ilmakuvassaSanjō vuoden 1975 ilmakuvassa
* Higashi-Sanjōn rautatieasemaHigashi-Sanjōn rautatieasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 三条市 Kotobank. Viitattu 23.07.2020.
2. 1 2  三条市の人口・統計データ Sanjo City. Viitattu 23.07.2020.
3. 1 2 3  市章、市歌、市民憲章、市花など Sanjo City. Viitattu 23.07.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 三条（市） Kotobank. Viitattu 23.07.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanjō** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Niigatan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Agano
* Gosen
* Itoigawa
* Jōetsu
* Kamo
* Kashiwazaki
* Minami-Uonuma
* Mitsuke
* Murakami
* Myōkō
* Nagaoka
* Niigata (pääkaupunki)
* Ojiya
* Sado
* Sanjō
* Shibata
* Tainai
* Tōkamachi
* Tsubame
* Uonuma

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Higashi-Kanbaran piirikunta** (Aga) · **Iwafunen piirikunta** (Awashimaura · Sekikawa) · **Kariwan piirikunta** (Kariwa) · **Kita-Kanbaran piirikunta** (Seirō) · **Minami-Kanbaran piirikunta** (Tagami) · **Minami-Uonuman piirikunta** (Yuzawa) · **Naka-Uonuman piirikunta** (Tsunan) · **Nishi-Kanbaran piirikunta** (Yahiko) · **Santōn piirikunta** (Izumozaki) |

 |
**Teresa Edwards** (s. 19. heinäkuuta 1964 Cairo, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija ja nykyinen Tulsa Shockin päävalmentaja. Hän on yksi maan menestyneimmistä naiskoripalloilijoista.

Edwards edusti maataan olympialaisissa viisi kertaa. Hän voitti olympiakultaa neljä kertaa ja yhden olympiahopean. Mitalimäärä on myös olympiahistorian suurin määrä koripallossa. Pan-Amerikan kisoista Edwards voitti kultaa vuonna 1987 ja pronssia vuonna 1991. Hän osallistui MM-kilpailuihin kolme kertaa ja saavutti kaksi maailmanmestaruutta.

Seurajoukkuetasolla Edwarsd pelasi muun muassa Italiassa, Ranskassa ja Espanjassa. Hän voitti seurajoukkueissaan muun muassa Euroliiga-mestaruuden kaudella 2001–2002. Koripallouransa lopulla Edwards pelasi myös WNBA:ssa. Hänet varattiin vuoden 2003 varaustilaisuudessa ja hän pelasi kaudet 2003 sekä 2004 Minnesota Lynxissä.

Pelaajauransa jälkeen Edwards on toiminut valmennustehtävissä. Kaudella 2011 hän siirtyi Tulsa Shockin päävalmentajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teresa Edwards bio WNBA. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
2. ↑  Teresa Edwards Sports-Reference.  Arkistoitu 18.1.2013. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Teresa Edwards FIBA.  Arkistoitu 2.7.2015. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)
4. ↑  Nolan Richardson Steps Down in Tulsa, Teresa Edwards Named Interim Coach  9.7.2011. WNBA. Viitattu 21.12.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* WNBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* Sports-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Sar-e Pol** (pašt. ‏سرپل‎, *Sarepol*, dariksi ‏سرپل‎, *Sarepol*) on kaupunki Afganistanissa Sar-e Polin maakunnassa. Sen asukasluku oli vuonna 2014/2015 Yk:n arvion mukaan 42 563–51 075.

Maantiede
---------

Sar-e Pol sijaitsee Sar e-Polin maakunnassa Afganistanissa. Alueen korkeus merenpinnasta on 610 metriä. Kaupunkia halkoo Ab-i Safid -joki, jonka mukaan kaupunki on saanut sillanpäätä tarkoittavan nimensä.

Historia
--------

Sar-e Pol on mahdollisesti keskiaikaisissa islamilaisissa lähteissä mainittu Džouzdžanin alueella sijainnut Anbar tai Anbir.

Myöhemmin Sar-e Pol oli yksi alueen useista itsenäisistä uzbekkien kaanikunnista. Muita olivat esimerkiksi Andkhoi, Aqča, Šeberghan ja Maimana. Sar-e Pol oli jonkin aikaa alisteinen Maimanan kaanille, mutta se itsenäistyi vuonna 1810. Afganistanin Dorrani-hallitsijat alkoivat ulottaa valtaansa alueelle 1800-luvun puolivaiheilla. Sar-e Pol oli Kabulille alistetuista kaanikunnista viimeinen. Paikalliset sotilaat yrittivät vielä kapinoida vuonna 1865, mutta Abd al-Rahman Khanin johtamat joukot kukistivat kapinan. Viimeisetkin itsenäisyyden rippeet menetettiin vuonna 1875.

1900-luvulla lähialueelta löydettiin maakaasu- ja öljyesiintymiä. Vuonna 1963 alettiin rakennuttaa uutta kaupunginosaa vanhan luoteispuolelle.

Väestö
------

Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelman arvio Sar-e Polin asukasluvusta oli vuonna 2014–2015 alemman arvion mukaan 42 563 ja ylemmän arvion mukaan 51 075. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa uzbekkeja ja tadžikkeja. Ziarat-i Hazrat-i Yahyan pyhättö on suosittu pyhiinvaelluskohde etenkin uudenvuodenpäivä nawrozina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ludwig W. Adamec: *Historical Dictionary of Afghanistan*, s. 337. Kolmas painos. The Scarecrow Press, 2003. ISBN 0 8108 4852 X. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 26. BRILL, 1998. ISBN 9789004104228. (englanniksi)
3. ↑  State of Afghan cities 2015 (pdf) (s. 12) Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelma. Viitattu 24.11.2020. (englanniksi)
Ruotsin kuningatar Kristiina vuoden 1645 dukaatissa.
**Dukaatti** oli kultaraha, jota käytettiin kaupassa halki Euroopan ennen ensimmäistä maailmansotaa. Rahan paino on 3,494 grammaa, ja on 0,1125 troy-unssia 98,6 % puhdasta kultaa. 

Dukatin käypä arvo vaihtelee kullan kurssihinnan, kolikon kunnon ja harvinaisuuden mukaan.

Historia
--------

Ensimmäisen kerran dukaatteja löi Sisilian kuningas Roger II vuonna 1140. Ensimmäiset dukaatit olivat hopeisia. Dukateista tuli merkittävä maksuväline vuonna 1284, kun Venetsian tasavallan doge Giovanni Dandolo löi paikallisen, kultaisen version rahasta, nimellä *zecchini*. Painoltaan vakioidusta kultadukatista tuli laajalti Euroopan eri valtioissa hyväksytty maksuväline, eräänlainen keskiaikainen Yhdysvaltain dollari, joka säilytti asemansa Venetsian tasavallan loppuun saakka.

Monet muutkin löivät omia kultaisia dukattejaan, Euroopassa valtioista esimerkiksi Itävalta, Unkari ja Alankomaat. Tunnetuin dukaatteja käyttänyt valtio oli Alankomaat, joka käytti dukaatteja vielä jonkin aikaa ensimmäisen maailmansodan jälkeenkin.

Näinä päivinä jotkin rahapajat - vaikkapa alankomaalainen Royal Dutch Mint - tuottavat toisinaan pieniä eriä dukaatteja, lähinnä keräilijöille.

Lähteet
-------

1. ↑  Roger II of Sicily *mintageworld.com*.  24.7.2019. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Hiroshi Kato & Michiya Nishimura: The Monetary History of the East Mediterranean in the Middle Ages as Judged from Imitated Coins (pdf) (s. 7) *Mediterranean World, (2012): 3-20*.  2012. The Mediterranean Studies Group Hitotsubashi University. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  ducat. MA-Shops: Why the Gold Ducat Is One of the Most Famous Gold Coins in the World *coinweek.com*.  13.6.2017. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
4. ↑  ducat. Venetian coin *britannica.com*. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
5. 1 2  Jere L. Bacharach: The Diner Versus the Ducat *International Journal of Middle East Studies, 4 (1): 77 - 96*.  January 1973; 29.1.2009 (online). Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)
6. ↑  About the Dutch Golden Ducats *royaldutchmint.com*. Viitattu 16.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dukaatti** Wikimedia Commonsissa

* 
*
**Frans Henrik (Heikki) Koskinen** (19. heinäkuuta 1876 Turku – 20. syyskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori, kouluhallituksen kouluneuvos ja oppikirjojen tekijä.

Heikki Koskisen vanhemmat olivat laivan koneenkäyttäjä David Jeremias Koskinen ja Maria Helena Urholin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1893 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1898 ja filosofian maisteriksi 1900. Hän teki opintomatkoja Göttingeniin Saksaan 1900, 1908 ja 1913 sekä Ruotsiin, Pietariin ja Saksaan 1902.

Koskinen oli opiskeluaikanaan meteorologisen keskuslaitoksen observaattorina 1894–1897 ja Suomi-yhtiössä matemaatikon apulaisena 1894–1898. Hän oli Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa matematiikan ja maantieteen opettajana 1897-1898 ja matematiikan ja fysiikan opettajana 1898–1902. Koskinen oli Sortavalan lyseon matemaattisten aineiden lehtorina 1902–1913 ja kouluhallituksessa matemaattisten aineiden virkaatekevänä ja vakinaisena ylitarkastajana 1913–1918 sekä oppikouluosaston kouluneuvoksena 1918–1921. Koskinen joutui 1921 eroamaan virasta terveydellisten syiden vuoksi.

Koskinen julkaisi harjoituskirjoja matematiikan ja fysiikan aloilta. Hän julkaisi matematiikan ja luonnotieteiden kouluopetusta käsitelleitä kirjoituksia muun muassa Kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjassa ja Kasvatus ja Koulu-aikakauskirjassa.

Koskinen teki syyskuussa 1923 itsemurhan ampumalla itseään parabellumpistoolilla rintaan asunnossaan Topeliuksenkatu 9:ssä Helsingissä. Hän oli pari viikkoa aikaisemmin päässyt Nikkilän sairaalasta, jossa hän oli ollut pidempään hoidettavana.

Heikki Koskinen oli naimisissa vuodesta 1903 Mandi Klemolan kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Matemaattisia harjoitustehtäviä* teoksessa *Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1902-1903*. Sortavala 1903
* *Fysikalisia esimerkkejä sekä niiden tulemat ynnä esimerkkien laskemisessa tarvittavia kaavoja ja lakeja*. Tekijä, Sortavala 1904, 2. painos nimellä *Fysikaalisia esimerkkejä sekä niiden tulemat ynnä esimerkkien laskemisessa tarvittavia kaavoja ja lakeja: oppikouluja varten*. WSOY 1910, 6. tark. painos 1927, 7. tark. painos 1931, 8. painos 1938
* *Matemaattisia harjoitustehtäviä. 2* teoksessa *Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1906-1907*. Sortavala 1907
* *Algebrallisia harjoitustehtäviä: oppikoulujen ylempiä luokkia varten*. WSOY 1915, 3. painos 1928

Käännöksiä
----------

* Ernst Bonsdorff : *Populär framställning af astronomin*; öfversatt från finskan af H. Koskinen. Folkupplysningssällskapets naturvetenskapliga bibliotek 3. Helsingfors 1900

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  Frans Henrik Koskinen, Tidskrift utgiven av Pedagogiska föreningen i Finland, 01.01.1923, nro 7-8, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 21.09.1923, nro 217, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Itsemurha, Aamulehti, 23.09.1923, nro 219, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Itämerenkatu 2** (**As.oy Helsingin Rusokkikuja**) on Helsingin Ruoholahdessa sijaitseva seitsenkerroksinen asuinkerrostalo, jonka katutasossa on myös liiketilaa. Rakennus käsittää Itämerenkadun, Mechelininkadun, Santakadun ja Rusokkikujan välisen korttelin. Rakennus valmistui vuonna 1993 ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Pekkala-Seppänen-Mikkilä.

Itämerenkatu 2:n rakennutti Helsingin kaupungin asuntotuotantotoimisto ATT ja sen urakoinnista vastasi YIT. Rakennuksessa on hyötyalaa 10 158 neliömetriä, ja lisäksi 376 m² kolmessa liiketilassa. Rakennuskustannukset olivat 5 550 markkaa neliömetriä kohden, eli yhteensä noin 58,5 miljoonaa markkaa. Itämerenkatu 2:ssa on yhteensä 146 asuntoa.

Tyyliltään rakennuksen voidaan katsoa edustavan 1990-luvun postmodernismia hillityn koristeellisine elementteineen ja geometrisine muotoineen. Julkisivu koostuu betonin lisäksi ajalle tyypillisestä pienestä neliökaakelista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Liukkonen, Jouko: *Naapurina Ruoholahti*, s. 110. Tietoluotsi, 2002. ISBN 952-99059-0-4.
2. ↑  Itämerenkatu 2, 00180, Helsinki *Oikotie*. Viitattu 17.9.2023.
3. ↑  Helsinki kunnostautui lamavuosina asuntorakentajana – Kivikko ja Ruoholahti esimerkkeinä *Rakennuslehti*. Viitattu 17.9.2023.
**Hevospallo** on hevosurheilulaji, jossa kaksi neljän hengen joukkuetta pyrkii ratsain heittämään pallon vastapuolen maaliin useammin kuin vastustaja. Kummallakin joukkueella on myös kaksi vaihtopelaajaa, jotka voivat tulla pelitauon aikana muiden joukkueen pelaajien tilalle. Laji on verrattavissa rugbyyn ja koripalloon, paitsi että hevospallon aikana urheilijat myös ratsastavat. Lajin kattojärjestö on Fédération Internationale de Horseball (FIHB).

Historia
--------

Hevospallo on kehitetty Ranskassa argentiinalaisen paton pohjalta. Paton toi 1930-luvulla Ranskaan eräs Ranskan armeijan kapteeni, joka oli myös esteratsastuksen maailmanmestari. Hän halusi urheilulajin, jota olisi hauska pelata ja joka edistäisi hevosen ja ratsastajan välistä suhdetta. Viralliset säännöt hevospallolle hyväksyttiin vuonna 1978, jonka jälkeen laji alkoi nopeasti kasvattaa suosiotaan. 1990-luvun aikana laji alkoi levitä myös Ranskan ulkopuolelle. Ensimmäiset hevospallon Euroopan mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1992.

Säännöt
-------

Pelin aluksi pelaajat noukkivat pallon maasta hevosen selästä laskeutumatta (ransk. *ramassage*). Sen jälkeen he alkavat syöttää sitä toisille joukkueensa jäsenille. Pelaaja ei saa pitää palloa hallussaan 10 sekuntia kauempaa, vaan hänen täytyy syöttää pallo nopeasti jollekulle muulle. Jos pallo putoaa maahan, jonkun ratsastajista on noukittava se hevosen selästä laskeutumatta tai hidastamatta.

Kummallakin joukkueella on pelialueiden vastakkaisissa laidoissa tangon päässä oleva vannemainen maali, johon vastustajajoukkue pyrkii heittämään palloa. Maali on halkaisijaltaan 1 m, se sijaitsee 3,5 m korkeudessa maasta ja siinä on 1 m pituinen verkko. Maalin saa yrittää tehdä vasta sen jälkeen, kun pallo on ensin syötetty vähintään kolme kertaa ja vähintään kolmelle eri saman joukkueen pelaajalle. Eniten maaleja tehnyt joukkue voittaa pelin.

Yksi peli kestää 20 minuuttia, jonka puolivälissä on 3 minuutin tauko. Sen aikana joukkue saa vaihtaa pelaajia.

* Jalkapallon näköisiä palloja, joissa on kuudella eri puolella nahkahihna. Kunkin hihnan päät ovat kiinni pallon vastakkaisilla puolilla.Hevospallossa käytettäviä palloja.
* Ratsastaja roikkuu puoliksi hevosen selästä kurottaessaan nostamaan hevospalloa.Pallon noukkiminen maasta
* MaaliMaali

Katso myös
----------

* Poolo

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Fédération Internationale de Horseball - FIHB *fihb.net*. Viitattu 7.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2  The Games People Play (on Horseback!): Horseball *Horse and Rider Living*.  30.9.2019. Viitattu 7.10.2023. (englanniksi)
**Rantavalli** on rantamuodostuma, joka on syntynyt aaltojen kulutettua rantaa kun aallokon irrottama aines on kerrostunut rantaan. Rantavalleja syntyy erityisesti silloin, kun veden pinta laskee hitaasti pitkän aikaa. Rantavalli on järven tai meren rannan suuntainen. Rantavalleja on syntynyt esimerkiksi jääkauden jälkeen maan kohoamisen myötä esiin tulleille harjuille. Rantavalli on syntynyt paikkaan, missä rantavesi on matalaa. Hiekka-aines huuhtoutuu hieman ulapalle päin ja tämän toistuessa rantaviivan tuntumaan vähitellen syntyy rantavalli. Harjumaastossa olevista muinoin muodostuneista rantavalleista on nähtävissä, mihin suuntaan vesi on virrannut. Rantavallien yhteyteen muodostuu joskus hiekkadyynejä. Rantavalleja voi olla myös jäätikköjokien suistoihin muodostuneiden reunamuodostumien yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rantavalli *Geologia.fi*. Viitattu 9.9.2023.
2. ↑  Kurkistus rantavalliin Harjureitti. Viitattu 9.9.2023.
3. ↑  Virpiniemen rantavalli- ja dyynimuodostelmat *web.sll.fi*. Viitattu 9.9.2023.
4. ↑  Koe pitkä muinainen rantavalli *Saimaa Geopark Finland*. Viitattu 9.9.2023.

Katso myös
----------

* Rantatörmä
* Jyrkänparras
Tervavene Oulujoella vuonna 1910.
**Tervakauppa** oli Suomessa erityisesti 1600-luvulta alkaen tuottoisa elinkeino. Länsi-Euroopan laivanrakennustoiminta vilkastui, ja puulaivoihin tarvittiin tervaa ja pikeä. Ruotsin kruunu perusti Tervakomppania-nimisen kauppajärjestön, jonka alaisuuteen avattiin tervan- ja pientarkastajien virat. Keskitetyn kaupan johdosta myös vienti vilkastui.

Suomen tervakaupan keskuksia olivat Viipuri, Turku ja Pohjanmaan rannikkokaupungit. 
1600-luvulla tervaa poltettiin runsaasti Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Pohjanmaalla ja Järvi-Suomessa. Järvi-Suomen tervanpoltto tyrehtyi melkein kokonaan 1700-luvulla tärkeimmän kauppasataman eli Viipurin menettämisen ja huonojen liikenneyhteyksien takia. Pohjanmaa jäi 1700-luvulla päätuotantoalueeksi. 1800-luvulla tervanpolton pääalueeksi muodostui Kainuu osittain Oulujoen liikenneyhteyden ja osittain sen takia, että Kainuun seutu oli hallanarkaa ja köyhät saivat elantonsa helpommin tervaa polttamalla. 1900-luvun alussa tervaa poltettiin Itä-Kainuun lisäksi jonkin verran vielä Kaakkois-Pohjanmaalla. 

1600-luvulla pientä taukoa lukuun ottamatta vuoteen 1712 kauppa oli Ruotsin monopolin hallussa. Suuren Pohjan sodan ja isonvihan (1700–1721) aikaisen venäläismiehityksen jälkeen tervakauppa muuttui kokonaan. Uudenkaupungin rauhanteossa 1721 Viipuri oli joutunut Venäjän yhteyteen. Ruotsin ja Venäjän välisen hattujen sodan (1741–1743) ja sen aiheuttaman pikkuvihan päättäneen Turun rauhan 1743 jälkeen tervan kuljetus ei siirtynyt Haminaan kannattamattomien kuljetusyhteyksien vuoksi. Tämän seurauksena tervanpoltto tyrehtyi Suomessa. Suurvaltasotien vuosina 1770–1780 aiheuttaman kansainvälisen kysynnän myötä tervanpoltto alkoi nousta kuitenkin uuteen kukoistukseen. Suurimmillaan tervan vienti oli 1800-luvun puolenvälin jälkeen, jolloin esimerkiksi vuonna 1863 vienti oli 227 000 tynnyriä. 1800-luvun lopulla tervakauppa alkoi hiipua, kun puulaivojen rakentaminen väheni. Oulussa lienee viimeinen tervavene kulkenut jokea pitkin alas vuonna 1927.

Oulussa tervakauppaa hallitsivat tervaporvarit. Tervansoutajat toivat kainuulaisen tervan Oulujoen suussa sijainneeseen Tervahoviin. Iijoen vesistössä tervatynnyrit kuljetettiin 1900-luvun alkupuolelle saakka suurista petäjätukeista koottujen *pelkkalauttojen* painolastina, sillä joki oli liian matala raskaasti kuormitetuille tervaveneille. Pelkkalauttojen laskuaika oli kevättulvan aikoihin heti jäiden lähdön jälkeen. Perillä Iijokisuussa terva sekä lauttojen tukit myytiin.

Katso myös
----------

* Terva
* Tervahauta
* Oulujoki

Lähteet
-------

1. ↑  Halila, Aimo, Talouselämä. Teoksessa: Weilin + Göös: Suomen historia, osa 3, s. 161
2. 1 2  Kainuun Terva: Terva - Suomen ensimmäinen vientituote *kainuunterva.com*.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Niilo Saarivirta: *Entinen Oulujoki*, s. 197–226. Oulujoki Osakeyhtiö, 1954.
5. ↑  Taivalkosken Jokijärven kylän historiaa *jokijarvi.com*. Viitattu 26.2.2010.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen taloushistoria |
| --- |
|  |
| 
* Rahan historia
* Tervakauppa
* Verotuksen historia

 |

 |
**Kumertau** (ven. Кумертау, baškiiriksi Күмертау, *Kümertau*) on noin 62 800 asukkaan kaupunki Baškortostanin tasavallan eteläosassa Venäjällä, 250 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta etelään. Paikallishallinnollisesti se muodostaa oman kaupunkipiirinsä, jossa kaupungin lisäksi on noin 4  000 maaseutuasukasta.

Asukasluvun kehitys:

* 65 003 (2002)
* 62 800 (2010)

Kumertau perustettiin vuonna 1947, siitä tuli piirin hallintokeskus vuonna 1949 ja kaupunki vuonna 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 29.7.2014. (venäjäksi)
2. ↑  *Atlas avtomobilnyh dorog. Rossija, sopredelnyje gosudarstva, Zapadnaja Jevropa, Azija.* Pääosin 1:500 000, 1:1 500 000 ja 1:3 000 000. Moskova: PKO "Kartografija" & OOO "Sovremennaja škola", 2014.  ISBN 978-985-549-710-4.  (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kumertau** Wikimedia Commonsissa

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly


Baškortostanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Abzelilovo • 
*Agidel* • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
*Kumertau* • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
*Mežgorje* • 
Mijak • 
Miškino • 
*Neftekamsk* • 
Nurimanov • 
*Oktjabrski* • 
*Salavat* • 
Salavat • 
Šaran • 
*Sibai* • 
Sterlibaševo • 
*Sterlitamak* • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
*Ufa* • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
*Tämä artikkeli käsittelee puuta verkko- eli graafiteorian käsitteenä. Puusta tietorakenteena katso artikkeli Puu (tietorakenne).*
**Puu** on verkkoteoriassa solmuista ja kaarista koostuva verkko, jossa minkä tahansa kahden solmun välillä on yksikäsitteinen polku. *Metsä* on verkko, jossa minkä tahansa kahden solmun välillä on korkeintaan yksi polku.

Puun kaaria kutsutaan myös oksiksi. Lehdiksi kutsutaan solmuja, joiden lähtöaste on nolla (eli jotka eivät ole minkään nuolen alkupisteitä).

Määritelmiä
-----------

Suuntaamaton verkko G on puu, jos se täyttää minkä tahansa seuraavista yhtäpitävistä ehdoista:

* G on yhtenäinen ja siinä ei ole syklejä.
* G on syklitön ja jos G:hen lisätään yksikin kaari, muodostuu sykli.
* G on yhtenäinen ja jos G:stä poistetaan kaari, G ei ole enää yhtenäinen.
* Minkä tahansa kahden G:n solmun välillä on yksikäsitteinen polku.

Jos verkossa G on äärellisen monta solmua (n), seuraavat väittämät ovat yhtäpitäviä edellisten kanssa:

* G on yhtenäinen ja siinä on {\displaystyle n-1} kaarta.
* G on syklitön ja siinä on {\displaystyle n-1} kaarta.

Suuntaamaton verkko G on *metsä*, jos se on syklitön.

Puu on *juurellinen*, jos yksi puun solmuista on nimetty juurisolmuksi eli juureksi. Tällöin kaarilla on suunta kohti juurta tai poispäin juuresta. Juurelliset puut ovat tärkeitä tietorakenteita algoritmitekniikassa.

Esimerkki
---------

Puu
Viereisen kuvan verkko esittää puuta, jossa on seitsemän solmua ja kuusi kaarta. Yksikäsitteinen polku, joka yhdistää solmut 1 ja 7 on 1–2–4–6–7.

Katso myös
----------

* Punamusta puu
* Binäärinen hakupuu
* Binääripuu
* AVL-puu

Lähteet
-------

1. ↑  Sovelletun matematiikan professori Keijo Ruohonen: GRAAFITEORIA *math.tut.fi*.  2013.  Arkistoitu 30.12.2020. Viitattu 25.10.2019.

Kirjallisuutta
--------------

* Ruohonen, Keijo: *Graafiteoria*. Opintomoniste 136. Tampere: TTKK, 1990. ISBN 951-721-530-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Puu (graafiteoria)** Wikimedia Commonsissa
**Isahaya** (jap. 諫早市, *Isahaya-shi*) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Nagasakin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa ja rajautuu kolmeen merialueeseen: idässä Ariakenmereen, lännessä Ōmuranlahteen ja etelässä Tachibananlahteen. Kaupungin läpi Ariakenmereen virtaa Honmyōjoki, jonka alajuoksun alluviaalitasanko on prefektuurin tärkein vilja-aitta. Pohjoisrajalla kohoaa Taravuori. Isahayassa on 134 593 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 341,79 neliökilometriä.

Edo-kaudella Isahaya kehittyi Nabeshima-klaanin hallinnassa linnanaluskaupunkina ja liikenteen solmukohtana. Nykyisin aiemman linnan paikalla on Isahayan puisto, jonka vuonna 1839 rakennettu kivisilta Meganebashi on otettu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Kaupunkioikeudet Isahayalle myönnettiin vuonna 1940, ja myöhemmin se on kehittynyt viereisen Nagasakin suurkaupungin nukkumalähiönä. Ariakenmeren Isahayanlahdella aloitettiin vuonna 1987 suurimittakaavainen maantäyttöhanke. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin viisi ympäristön maaseutukaupunkia: Iimori, Konagai, Moriyama, Takaki ja Tarami.

Isahayaa palvelevat JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja ja Ōmura-linja sekä Shimabara-rautatien Shimabara-linja.

Kuvia
-----

* Isahayan rautatieasemaIsahayan rautatieasema
* Isahaya ilmakuvassaIsahaya ilmakuvassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  諫早市紹介 諫早市.  Arkistoitu 27.8.2019. Viitattu 2.9.2019.
2. 1 2  諫早市町別推計人口 諫早市.  Arkistoitu 27.8.2019. Viitattu 2.9.2019.
3. 1 2 3  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 諫早市 Kotobank. Viitattu 2.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isahaya** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Nagasakin prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Gotō
* Hirado
* Iki
* Isahaya
* Matsuura
* Minami-Shimabara
* Nagasaki (pääkaupunki)
* Ōmura
* Saikai
* Sasebo
* Shimabara
* Tsushima
* Unzen

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Higashi-Sonogin piirikunta** (Hasami · Higashi-Sonogi · Kawatana) · **Kita-Matsuuran piirikunta** (Ojika · Saza) · **Minami-Matsuuran piirikunta** (Shin-Kamigotō) · **Nishi-Sonogin piirikunta** (Nagayo · Togitsu) |

 |
**Eva Louise Katarina Lindh** (s. 20. lokakuuta 1979 Norrköping) on ruotsalainen yritysjohtaja ja miljardööri. Hän sai sisarensa Katarina Martinsonin tavoin vuonna 2015 isältään osuuden isoisänsä Lars Erik Lundbergin (1920–2001) vuonna 1944 alkujaan rakennusyritykseksi perustamasta L E Lundbergföretagen AB:sta. Molemmat sisarukset istuvat tämän sijoitusyhtiön hallituksessa. Lindh on konserniin kuuluvan Fastighets AB L. E. Lundbergin toimitusjohtaja. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu *Forbes* arvioi Lindhin omistusten arvoksi 1,3 miljardia dollaria.

Sijoitusyhtiö L E Lundbergföretagenin määräysvalta ja enemmistö yhtiön kantaosakkeista (A-osakkeista) oli huhtikuussa 2018 Lindhin isällä Fredrik Lundbergilla, joka toimii yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön vuosikertomuksen 2017 mukaan Fredrik Lundberg omisti helmikuussa 2018 yhteensä 42,3 prosenttia sijoitusyhtiön osakkeista (71,0 % äänivallasta), Louise Lindh perheineen 14,0 prosenttia (11,2 äänivallasta) ja samoin hänen siskonsa Katarina Martinson perheineen. Yhtiön B-osakkeet noteerataan Tukholman pörssissä (OMXS: LUND B).

Lindh muutti viisivuotiaana vuonna 1985 vanhempiensa ja sisaruksensa kanssa Sveitsin Zürichiin, sillä hänen isänsä halusi tuolloin edullisemman perintöveron. Lindh oppi sujuvan saksan kielen taidon sveitsiläisessä päiväkodissa.

Lindh on opiskellut Tukholman kauppakorkeakoulussa ja suoritti siellä MBA-tutkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  Louise Lindh ratsit.se. Viitattu 2.5.2018. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Okända systrarna som ärver miljarder  23.11.2013. expressen.se. Viitattu 1.5.2018. (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4  Arkistoitu kopioBoard of Directors L. E. Lundbergföretagen AB,lundbergforetagen.se.  Arkistoitu 20.4.2018. Viitattu 1.5.2018. (englanniksi)
4. 1 2  Louise Lindh (Maailman dollarimiljardöörien lista)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Han ger sina döttrar gåva värd 6 miljarder  23.11.2015. va.se. Viitattu 1.5.2018. (ruotsiksi)
6. 1 2  Sveriges miljardärer 2017: 33. Louise Lindh. 11 miljarder kronor  6.12.2017. va.se. Viitattu 1.5.2018. (ruotsiksi)
7. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)
8. ↑  Arkistoitu kopioAnnual Report 2017 (pdf) (omistuksen jakautuminen: sivu 19) L. E. Lundbergföretagen AB,lundbergforetagen.se.  Arkistoitu 2.5.2018. Viitattu 1.5.2018. (englanniksi)
9. 1 2  Mats Willner: Louise Lindh går i familjens spår  12.1.2017. Norrköpings Tidningar, nt.se. Viitattu 1.5.2018. (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Louise Lindh
Éva Fahidi
**Éva Fahidi** (22. lokakuuta 1925 Debrecen – 11. syyskuuta 2023 Budapest) oli unkarilainen holokaustista selviytynyt julkinen esiintyjä ja muistelmakirjailija.

Fahidin vanhemmat olivat puutavarakauppias Desiderius Fahidi ja Irma Fahidi. Hänelle syntyi vuonna 1933 sisko Gilike. Etnisesti juutalainen perhe kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1936. Fahidi kävi siskonsa kanssa luostarikoulua. Natsi-Saksan miehitettyä Unkarin keväällä 1944 hän joutui perheineen siirtymään ghettoon. 27. kesäkuuta 1944 perhe siirrettiin Auschwitziin. Fahidin äiti ja sisko murhattiin myrkkykaasulla. Isä kuoli vähän myöhemmin huonojen elinolojen johdosta. Fahidi itse siirrettiin pakkotyöhön Buchenwaldiin elokuussa 1944. Hän joutui työskentelemään kranaatinvalmistuksessa IG Farbenille. Maaliskuussa 1945 yhdysvaltalaisjoukot vapauttivat Fahidin kuolemanmarssilta. Hän palasi Unkariin ja työskenteli Budapestissa ulkomaankaupan parissa. Vuoden 1989 jälkeen hän perusti yrityksen, joka harjoitti käsitöiden vientiä.

Toisen maailmansodan jälkeen Fahidi teki ensimmäisen vierailunsa Auschwitziin vuonna 2003. Tämän jälkeen hän aloitti julkisen puhumisen ja järjestötoimintaan osallistumisen. Vuonna 2005 ilmestyi hänen muistelmateoksensa *Anima rerum – Katkaistu nuoruus* (2005). Fahidi osallistui usein julkisiin muistotilaisuuksiin ja teki vierailuja koululuokissa Saksassa sekä muualla Euroopassa. Lokakuussa 2015 kantaesitettiin Budapestin Vígszínház-teatterissa Fahidin ja Emese Cuhorkan sataminuuttinen esitys, jossa yhdisteltiin tanssia ja vuoropuhelua. Vuoteen 2017 mennessä Fahidi ja Cuhorka olivat järjestäneet esityksen eri puolilla Eurooppaa yli 50 kertaa.

Fahidin julkista toimintaa motivoi osaltaan autoritaaristen poliitikkojen nousu muun muassa Unkarissa sekä laajemmin antisemitismin, vihapuheen ja äärioikeistolaisen politiikan uudelleen kasvanut suosio. Fahidille myönnettiin vuonna 2012 Bundesverdienstkreuz. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Stadtallendorfin ja vuonna 2020 Weimarin kunniakaupunkilaiseksi. Hän kuoli 97-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Fahidi tunnettiin varhaisen avioliittonsa myötä myös sukunimellä Pusztai-Fahidi. Myöhemmin hänen elämänkumppaninsa oli Andor Andrási. Hänellä oli tytär Judith.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Neil Genzlinger, Éva Fahidi, Outspoken Holocaust Survivor, Dies at 97 The New York Times 14.9.2023, viitattu 14.9.2023
2. 1 2 3 4  Éva Fahidi-Pusztai Has Passed Away, Buchenwald Memorial 11.9.2023, viitattu 14.9.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tomi Petteri Karttunen** (s. 10. joulukuuta 1969 Kangasala) on Suomen evankelis-luterilaisen Kirkkohallituksen ulkoasian osaston teologian ja ekumenian johtava asiantuntija (2008–). Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian lisensiaatiksi 2002 ja Joensuun yliopistosta teologian tohtoriksi 2004. Karttunen sai 2008 The John Templeton Award for a Theological Promise -palkinnon väitöskirjastaan. Hän on myös Itä-Suomen yliopistossa systemaattisen teologian, erityisesti ekumeniikan dosentti, ja Helsingin yliopistossa dosentuurin alana on dogmatiikka. 

Karttunen on vihitty papiksi 1994, ja hän on toiminut pappina Seinäjoen, Alavuden, Someron, Luopioisten, Sahalahden ja Kangasalan seurakunnissa. Vuosina 2007–2008 hän toimi Joensuun yliopiston systemaattisen teologian vs. yliopistonlehtorina. Karttunen on toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisten dialogien sihteerinä joulukuusta 2008 lukien. Hän on työskennellyt muun muassa luterilais-katolisen dialogidokumentin *Communion in Growth. Declaration on the Church, Eucharist, and Ministry* pääluonnostelijana ja työryhmän sihteerinä.

Karttunen vastaa asiantuntijana Suomen evankelis-luterilaisen kirkon teologisista dialogeista ja ekumeenisesta teologiasta sekä toimii luterilais-anglikaanisen Porvoon kirkkoyhteisön yhteydenpitoryhmän jäsenenä, Luterilaisen maailmanliiton Wittenbergin keskuksen johtokunnassa sekä Kirkkojen maailmanneuvoston Faith and Order -komission konsulttina. Hän on myös Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksen jäsen.

Julkaisuja
----------

* 2004 – *Die Polyphonie der Wirklichkeit: Erkenntnistheorie und Ontologie in der Theologie Dietrich Bonhoeffers.* Theological Publications of the University of Joensuu 11. Diss. (Teoksen verkkoversio.[vanhentunut linkki])
* 2020 *Armo avaa yhteyden. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon oppikeskustelut ja käytännön ekumenia*. Kirkko ja toiminta 87.
* 2020 *Mitä on luterilaisuus? Kirkko, teologia ja yhteiskunta*. Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 62.
* 2020 *Ilmoitus, kirkko ja etiikka. Dietrich Bonhoefferin teologia (Arkistoitu – Internet Archive).* Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 293.
* 2021 Ekumenian ajankohtaiskysymyksiä (toim. ja artikkeli: Luterilais-katolinen dialogi 1967- ja sen tulevaisuuden näkymät). Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 65.
* Muusta tuotannosta ks. bibliografia 2021-1993.

Lähteet
-------

* Suomen kirkon teologit 2010.
* Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kotisivu.
* Ulkoasiain osaston teologisten asiain tiedotuslehti *Reseptio*.[vanhentunut linkki]
* Teologisen osaston dosentit. Itä-Suomen yliopisto.
* The John Templeton Award for Theological Promise. Heidelbergin yliopisto.

### Viitteet

1. ↑  The John Templeton Award for Theological Promise (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Terry Carter** (s. 16. joulukuuta 1928 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa *Sheriffi McCloud* ja *Taisteluplaneetta Galactica*.

Ura
---

Ennen näyttelijänuraansa Carter opiskeli St. John's University School of Law -oppilaitoksessa. Hän kartutti teatterinäyttelijän taitojaan muutamissa Broadway-tuotannoissa ja työskenteli uutistoimittajana 1965–1968.

Televisiosarjoissa Carter on näytellyt 1950-luvun puolivälistä alkaen. Hän oli mukana komediasarjassa *The Phil Silvers Show* (1955–1959) ja vierailijana sarjassa *Combat!* (1965). Carterin merkittäviin rooleihin kuuluu Joe Broadhurst poliisisarjassa *Sheriffi McCloud* (1970–1977) ja eversti Tigh tieteissarjassa *Taisteluplaneetta Galactica* (1978–1979).

Carter tuotti ja ohjasi palkitun dokumentin *A Duke Named Ellington* (1988).

Lähteet
-------

1. ↑  Actor Terry Carter Is Alive & Well *Newswire.com*.  1.2.2015. Newswire. Viitattu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Battlestarwiki: Terry Carter (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Terry Carter 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Michalovce** on kaupunki Košicen alueella Itä-Slovakiassa. Vuonna 2022 siellä asui 35 874 ihmistä.

Historia
--------

Michalovcen alue on ollut asutettu jo ainakin Paleoliittiselta kaudelta asti. Pronssikaudella alue oli merkittävä pronssintuottaja. Kaupungin ensimmäisen kirkon uskotaan olevan jo 1000-luvulta. Michalovce mainitaan ensimmäistä kertaa kirjallisissa lähteissä vuonna 1244, jolloin se kuului Unkarin kuningaskuntaan.

Michalovce kehittyi 1500-luvun lopulle asti voimakkaasti. Kaupungissa toimi muun muassa monta kiltaa. Uusi kehityskausi alkoi 1800-luvulla, kun kaupunkiin syntyi käsityötuotantoa. Rautatieyhteys Medzilaborceen valmistui 1874 ja Itävalta-Unkarin päärautatieverkkoon vuonna 1871. Tänä aikana kaupunkiin perustettiin koulu, postilaitos sekä palokunta. Alueelta lähti kuitenkin paljon talonpoikia siirtolaisiksi esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Belgiaan sekä Ranskaan.

1900-luvulla Michalovce liittyi itsenäistyneeseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1918. Toisen maailmansodan aikana se pysyi osana Saksan alaista Slovakian tasavaltaa ja liittyi takaisin osaksi Tšekkoslovakiaa sodan jälkeen. Sosialismin aikaan kaupunkiin perustettiin paljon teollisuusyrityksiä, kun kaupunkilaisten elinkeino oli tätä ennen tullut lähinnä maataloudesta ja sen tuotteiden jalostuksesta. Vuodesta 1993 Michalovce on kuulunut itsenäiseen Slovakiaan.

Nähtävyydet
-----------

Michalovcen kartano sekä Zemplínin aluetta laajasti esittelevä Zemplínin museo ovat kaupungin päänähtävyyksiä. Kaupungin suosituin tapahtuma on vuosittain järjestettävä Zemplínin kansanmusiikkifestivaali (*Zemplínske slávnosti tancov a piesní*).

Yksi Slovakian suurimmista lintujensuojelualueista sijaitsee kaupungin viereisellä Zemplínska šíravan järvellä.

Urheilu
-------

Jääkiekkojoukkue HK Dukla Michalovce pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa.

Ystävyyskaupungit
-----------------

*Lähde*

* Tšekki Vyškov, Tšekki
* Espanja Vila-real, Espanja
* Serbia Pančevo, Serbia
* Unkari Sátoraljaújhely, Unkari
* Puola Jarosław, Puola
* Ukraina Užhorod, Ukraina
* Bulgaria Kavarna, Bulgaria
* Ranska Cognac, Ranska
* Slovakia Liptovský Mikuláš, Slovakia

Lähteet
-------

1. ↑  Hustota obyvateľstva - obce [om7014rr\_ukaz: Rozloha (Štvorcový meter)] Štatistický úrad Slovenskej republiky. Viitattu 15.9.2023. (slovakiksi)
2. ↑  Základná charakteristika Štatistický úrad Slovenskej republiky. Viitattu 15.9.2023. (slovakiksi)
3. ↑  Počet obyvateľov podľa pohlavia - obce (ročne) Štatistický úrad Slovenskej republiky. Viitattu 12.9.2023. (slovakiksi)
4. ↑  Štyri významné výročia alebo Sedmičky v dejinách Michaloviec Priatelia Zemplína. Viitattu 14.9.2023. (slovakiksi)
5. 1 2 3  Historia mesta Mestský úrad Michalovce. Viitattu 14.9.2023. (slovakiksi)
6. 1 2  Michalovce Travel to Slovakia. Viitattu 15.9.2023. (englanniksi)
7. ↑  Družobné mestá Mestský úrad Michalovce. Viitattu 13.9.2023. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michalovce** Wikimedia Commonsissa
**Holmsk** (ven. Холмск) on kaupunki Sahalinin alueella Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee saaren eteläosan länsirannalla, Japaninmerta ja Ohotanmerta erottavan Tatariansalmen äärellä. Alueen pääkaupunkiin Južno-Sahalinskiin on Holmskista matkaa noin 80 kilometriä. Kaupunkeja erottaa matala vuoristo.

Vuonna 2010 Holmskin kaupunkipiirissä asui 41 925 henkeä, joista 30 937 asui Holmskin kaupungissa. Loput kaupunkipiirin asukkaat olivat maaseutukylistä.

Holmskin satamaa
Holmskin säädiagrammi
Holmsk on mannermaalta, Habarovskin aluepiiristä kulkevan junalautan päätesatama. Kaupunki sijaitsee Sahalinin saaren länsirantaa kiemurtelevan, kapearaiteisen rautatien varrella. Suora junayhteys Južno-Sahalinskiin lopetettiin rautatien huonon kunnon vuoksi vuonna 1994. Holmskissa on oma lentokenttä.*lähde?*

Historia
--------

Venäläiset perustivat nykyisen Holmskin alueelle armeijan vartioaseman vuonna 1870. Vuosina 1905–1945 Holmsk kuului Japanin keisarikuntaan Venäjän-Japanin sodan päättäneen Portsmouthin rauhansopimuksen mukaisesti, ja se tunnettiin nimellä *Maoka* (jap. 真岡, sananmukaisesti "aito kukkula"). Toisen maailmansodan seurauksena kaupunki palautui Neuvostoliitolle vuonna 1945. Nykyisellä nimellään Holmsk (venäjäksi холм tarkoittaa kukkulaa) sai kaupunkioikeudet vuotta myöhemmin.*lähde?*

### Väestökehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
| 1959 | 31500 \* |
| 1979 | 45 100 \*\* |
| 1989 | 51 400 \*\* |
| 2002 | 35 141 \* |
| 2010 | 30 937 \* |

*Merkinnät*: \* väestönlaskenta \*\* väestönlaskenta (pyöristetty)

Talous
------

Holmsk elää laivaliikenteestä ja kalataloudesta, joissa kummassakin kaupungin satama näyttelee tärkeää osaa. Lisäksi kaupungissa toimii yksi paperitehdas sekä pieniä ja keskisuuria rakennusalan ja elintarviketeollisuuden yrityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  V.H. Peihvasser: *Novyi Atlas avtomobilnyh dorog 2006–2007. Rossija – Strany SNG – Pribaltika* 1:750 000, 1:1 500 000 (+ 1:4000 000). Minsk: Tribum, 220053 g. Minsk.  ISBN 985-409-072-8.  (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 6.8.2014. (venäjäksi)
3. ↑  *Atlas železnyje dorogi Rossija i sopredelnyje gosudarstva*. Venäjän ja IVY-maiden rautatiekartasto. Omsk: FGUP "Omskaja kartografitšeskaja fabrika", 2010. ISBN 978-5-95230323-3. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kartta Sahalinin eteläosasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Holmsk** Wikimedia Commonsissa

Sahalinin alueen vaakunaSahalinin alueen kaupungit
Sahalinin alueSahalinin alue
**Hallinnollinen keskus: Južno-Sahalinsk**   

Aleksandrovsk-Sahalinski | Aniva | Dolinsk | Holmsk | Korsakov | Kurilsk | Makarov | Nevelsk | Oha | Poronaisk | Šahtjorsk | Severo-Kurilsk | Tomari | Uglegorsk