*Tämä artikkeli kertoo ranskalaisesta, laivaston käyttämästä ydinsukellusveneestä laukaistavasta ydinohjuksesta. M1 voi viitata myös venäläiseen ilmatorjuntaohjusjärjestelmään Buk M1.*
Veronique -ohjuksen valmistelutöitä.
**M1** eli **MSBS M1** (*Missile Mer-Sol Balistique Stratégique*, SLBM) oli Ranskan laivaston ensimmäinen käyttämä ydinohjus. *SEREB*:n valmistama, 20 000 kg:n omamassan IRBM- tyyppisen strategisen ohjuksen palvelusuraa kesti vuodet 1971 - 1974, jolloin sen alkoi korvata M2. M2 jakoi osin saman ohjuskärjen (MR-41) tämän tyypin kanssa, jonka kantama oli sekin suunnilleen sama 3 000 km. Ydinkokeita toteutettiin, alkaen vuonna 1968, ja MR-41 -ydinkärkien tuotanto aloitettiin 1969. Redoutable -luokan veneillä (*SNLE*:t; *Sousmarin Nucléaire Lanceur d'Engins*) suoritettu partiointi aloitettiin vuonna 1972, *Le Redoutable*n valmistuttua telakalta 1. joulukuuta 1971. Ranska oli saavuttanut oman ydinpommitusvalmiutensa, vuoden 1964 tietämillä (AN-11).

Ranskalainen M1 MSBS -laivastoydinohjus.
Ydinkärki MR-41.1:n räjäytysteho oli 500 kilotonnia, ja se perustui kiihdytettyyn ydinfissioon. Ase omasi omassa lajissaan, eräitä suurimmista olevia tuhovoimia, joka lähenteli lämpöydinpommia. MR-41.2:n tuhovoima 1 megatonnia oli vain lämpöydinfuusion kautta saavutettavissa.

Ohjuksen kantoyksikön eli raketti-osion ura, poikkesi ydinkärjen palvelusurasta jossain määrin. Omalla osuudellaan, suhteellisen kevyehkö, 1 360 kg omamassan taistelukärki oli suhteellisen edistyksellinen, joten sitä käytettiin enemmissä määrin ja pidemmän aikaa. Ydinkärkeä myös päivitettiin ja sen tuhotapaa muutettiin, eli lämpöydinkärki astui tässä mukaan, fissiotuvasta fuusiotuvaksi. MR-41 ohjuskärjestä oli olemassa kahta eri varianttia, joista jälkimmäisen omamassa lienee ollut ensimmäistä kevyempi. Tämä tarkoitti samalla myös laukaisumassan pienentymää. MR-41.2 omasi 700 kg omamassan, vaikkakin se oli lämpöydinkärki.

*Veronique* -ohjuksilla oli aloitettu Ranskan ydinasemahdin (*Force de Frappe*) turvaaminen, AN-11 ydinpommien jälkeen. *Saphir* oli myös eräs kehitysvaiheissa, mukana kulkeneita valmistelutöitä, Ranskan mannertenvälisiä ydinohjusten (SSBS- 2 ja 3) asesuunnitelmia varten, jotka toteutettiin *Plateau d'Albion*illa. Ranskan kolmikantaan pohjautuvassa, ydinasestrategiassa oli ydinaseet oltava laukaistavissa kolmella eri tapaa: maalla, merellä ja ilmassa.

Ranska oli saanut ohjusteknologiaa, muun muassa murtuneen Natsi-Saksan kautta. Olihan useita *V-kostoase*iden, (V-Aggregat rakettisarja) laukaisutukikohtia sijainnut sen maaperällä.

Lähteet
-------

* France's Nuclear Weapons – Development of the French Arsenal *The Nuclear Weapon Archive – A Guide to Nuclear Weapons*.  1.5.2001. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
* MSBS *Astronautix.com*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
* Valitut Palat/Readers Digest: 11/1983. Fitchett, Joseph: *Ydinasekilvan kolmas mahti*. (s. 35–40)

### Viitteet

1. ↑   Viitetty 19.3.2021.
2. ↑  MSBS *Astronautix.com*. Viitattu 16.3.2021. (englanniksi)
3. ↑   Viitattu 20.3.2021.
4. ↑   Viitattu 19.3.2021.
5. ↑  VP-83/11, Fitchett, J.: s. 36 & 39.
6. ↑  Humble, R.; *Toisen maailmansodan lentokoneet*, 1975/1976: s. 28-29.

SEREB:in, myöh. *Ariane* -raketteja. Kuvassa tyypit *Saphir* ja *Emeraude*.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.