recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fabiano Joseph Naasi** (s. 24. joulukuuta 1985 Babati, Tansania) on tansanialainen kestävyysjuoksija.

Naasi osallistui vuonna 2002 Dublinin maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hän sijoittui nuorten sarjassa seitsemänneksikymmenenneksitoiseksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi aikuisten sarjaan ja oli Lausannen MM-kisoissa pitkällä matkalla yhdeksästoista. Pariisin MM-kisoissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kolmanneksitoista ajalla 28.06,36. Kauden lopussa hän voitti hopeaa Vilamouran puolimaratonin MM-kisoissa ajalla 1.00,52. Naasi avasi kauden 2004 juoksemalla Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla seitsemänneksi. Samana vuonna hän oli Grosseton nuorten MM-kisoissa 5 000 metrin juoksussa kuudes ajalla 13.33,62 ja 10 000 metrillä toinen ajalla 28.04,45. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 5 000 metrillä ja sijoittui 10 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 28.01,94. Loppukaudesta Naasi voitti toistamiseen MM-hopeaa puolimaratonin MM-kisoissa New Delhissä.

Naasi sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 5 000 metrillä viidenneksitoista. Kauden lopussa hän voitti maailmanmestaruuden Edmontonin puolimaratonin MM-kisoissa. Hän voitti samana vuonna myös maansa mestaruudet 5 000 ja 10 000 metrillä. Seuraavana vuonna Naasi juoksi Kansainyhteisön kisoissa 5 000 metrillä viidenneksi ajalla 13.12,76 ja 10 000 metrillä kolmanneksi ajalla 27.51,99. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 10 000 metrillä yhdeksänneksi ajalla 27.25,33 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 kolmanneksitoista ajalla 28.04,32.

Ennätykset
----------

* 3 000 metrin juoksu: 7.54,12 (2004)
* 5 000 metrin juoksu: 13.12,76 (2006)
* 10 000 metrin juoksu: 27.19,72 (2008)
* 10 kilometrin maantiejuoksu: 27.41 (2006)
* 15 kilometrin maantiejuoksu: 42.25 (2007)
* 20 kilometrin maantiejuoksu: 57.21 (2007)
* Puolimaraton: 59.56 (2008)
* 25 kilometrin maantiejuoksu: 1.14.43 (2005)
* 30 kilometrin maantiejuoksu: 1.30.29 (2005)
* Maraton: 2.13.24 (2006)

Lähteet
-------

* Fabiano Joseph Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  FABIANO JOSEPH *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Fabianinkadun helikopterionnettomuus** oli 6. kesäkuuta 1965 Helsingissä tapahtunut lento-onnettomuus, jossa Agusta-Bell 47J Ranger -helikopteri putosi Fabianinkatu 38:n kohdalle ja tuhoutui. Onnettomuudessa kuoli helikopterin lentäjä ja kaksi matkustajaa. Kolmas matkustaja loukkaantui.

Helikopteri lähti kuvauslennolle Malmilta ja kävi välillä Kaivopuistossa, kunnes sen pyrstöroottori hajosi kesken lennon Kaisaniemen yläpuolella. Kopteri putosi Fabianinkatu 38:n katolle (Metsätaloa vastapäätä) ja pyörähti sieltä räystään yli kadulle. Alueella oli jonkin verran iltapäiväliikennettä (oli helluntai), mutta kadulla kulkeneista kukaan ei loukkaantunut. Onnettomuuden tutkinnassa todettiin, että pyrstöroottorin lapaan oli tullut väsymismurtuma, jonka seurauksena lapa rikkoutui.

Fabianinkadun onnettomuus oli Suomen ensimmäinen helikopterionnettomuus, jossa kuoli ihmisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helikopteri putosi keskelle Helsinkiä.  *Helsingin Sanomat*, 8.6.1965, s. 5 ja 11.
2. ↑  1900-luvun almanakat *almanakka.helsinki.fi*. Viitattu 26.3.2019.
3. 1 2  Tässä paikassa kauan sitten (toimittaja Anu Nousiaisen kuvaus onnettomuudesta Instagram-kuvapalvelussa)  4.8.2016. Instagram. Viitattu 7.11.2017.
**Axel Leonard Åhlström** (vuosina 1918–1926 **Leonard Johanson**, 12. helmikuuta 1891 Helsinki – 26. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja, päätoimittaja ja sosialidemokraattinen kansanedustaja.

Elämä
-----

Ruoholahtelaiseen työläisperheeseen syntyneen Åhlströmin vanhemmat olivat kirvesmies Leonard Johan Åhlström ja Elisabet Forss. Hän aloitti työuransa Suomen luotonantajayhdistyksen juoksupoikana ja konttoriapulaisena. Vuonna 1907 Åhlström liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen ja toimi aktiivisesti puolueen nuorisojärjestössä. Åhlström opiskeli vuosina 1911–1915 Uudenkaarlepyyn seminaarissa ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi. Hän oli tämän jälkeen vt. kansakoulunopettajana Kemiössä 1915–1916 ja Helsingissä 1916–1917.

Åhlströmin toimittajanura alkoi turkulaisesta *Arbetet*-lehdestä jossa hän työskenteli vuosina 1911, 1916 ja 1917–1918. Suomen sisällissodan jälkeen Åhlström oli vangittuna ensin Viipurissa ja sitten Tammisaaressa. Kun hänen Ahvenanmaalta kotoisin ollut *Arbetet*-lehden toimittajakollegansa Gunnar Mörn teloitettiin Suomenlinnassa 6. syyskuuta 1918 Åhlström pelkäsi saavansa saman kohtalon ja onnistui pakenemaan Tammisaaren vankileiriltä. Hän siirtyi sitten maan alle käyttäen salanimeä Leonard Johanson ja palasi julkisuuteen omalla nimellään vasta vuonna 1922 kun hänet valittiin Suomen ruotsalaisen työväenliiton puheenjohtajaksi. Åhlström oli Vaasan *Folkbladetin* toimittajana 1919–1921 sekä Helsingissä *Arbetarbladetin* toimittajana 1921–1924 ja päätoimittajana 1925–1934.

Åhlström oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1929–1934 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Åhlström tuli eduskuntaan maaliskuussa 1929 kuolleen Taavi Tainion tilalle. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa ja kuului jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustoon. Åhlström toimi Suomen ruotsalaisen työväenliiton puheenjohtajana ja kuului Sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikuntaan ja Kulutusosuuskuntien keskusliiton johtokuntaan.

Perhe
-----

Åhlström oli naimisissa vuodesta 1925 Vera Elisabet Uggeldahlin kanssa. Axel Åhlström kuoli 1934 todennäköisesti vankileiriltä saamaansa munuaissairauteen.

Lähteet
-------

* .aspx Axel Åhlström *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Axel Åhlström (1891-1934) alias Leonard Johanson (1918-1926), en bortglömd medverkare inom finländsk press, politik och kultur.

Kirjallisuutta
--------------

Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 89-96. Tammi, 1977. ISBN 951-30-3980-3.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Eduskunta
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Toivo** oli suomalainen kolmimastoinen kuunari, joka katosi Oulusta lähdön jälkeen.

Alkuvaiheet
-----------

*Toivo* rakennettiin vuonna 1833 Kuivaniemessä. *Toivo* laivan nimenä on ollut hyvin yleinen. Laiva oli kolmimastoinen tasasaumainen puuparkki, jonka kantokyky oli 50 lästiä. Aluksessa ei koskaan käytetty konevoimaa. Laivaa korjattiin vuonna 1843 Oulussa. Laivan kotisatama oli aluksi Kemin pitäjässä vuosina 1838–1847, jolloin sen omisti kauppias Johan Hårdh, ja hänen perikuntansa omisti sen vuosina 1848–1849. Carl Erik Junnelius, oululainen laiva- ja tervaporvari, osti aluksen omistukseensa vuosiksi 1850–1853, jolloin sen kotipaikaksi tuli Oulu. Kapteeneina laivalla ovat olleet A. W. Ramberg (1833–1836 sekä 1837), Nils Nyström (1836), Petter Bäck (1838–1841 sekä 1842), Peher Petrell (1841–1847), Carl Junnelius (1848 sekä 1853), Sven Andersson (1848), Lars Neuman (1849), Daniel Grönmark (1849–1850), C. G. Rysselin (1850), J. J. Ömanson (1851), Johan Byström (1853) ja Jonas Neuman (1853). *Toivo* teki etupäässä matkoja Tukholmaan, Kööpenhaminaan, Lyypekkiin ja Pietariin. Talvisin alus oli riisuttuna.

Onnettomuus
-----------

*Toivo* katosi miehistöineen Oulun satamasta lähdön jälkeen 12. syyskuuta 1853. Laiva lähti satamasta etelää kohti. Onnettomuushetkellä laivassa oli kuusihenkinen miehistö ja kapteenina Jonas Neuman. Laivan kohtalo jäi selvittämättä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Snellman, P. W. (toim. Aarne Kopisto): *Oulun laivoja ja laivureita 1816–1875*, s. 251. Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva, 1974. ISBN 951-9306-02-1.
**Toivo Armas Putkonen** (1912 Viipuri – 25. maaliskuuta 1980 Espoo) oli suomalainen lintutieteilijä ja opettaja.

T.A. Putkonen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseossa 1931. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1936 ja sai maisterin arvon 1937. Hän opetti biologiaa ja maantietoa vuosikymmeniä, ensin Uuraan yhteiskoulussa ja 1939 Helsingin toisessa suomalaisessa lyseossa. 1940 hän meni Imatran yhteiskouluun, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuodesta 1950 alkaen koulun rehtorina. Putkonen osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan.

Putkonen tutki Viipurin seudun linnustoa ja julkaisi tutkielmansa 1942 Vanamon Annales Zoologici-sarjassa. Hän tarkkaili lintuja Äyräpäänjärvellä 1935–1937 sekä keräsi laajan lintuhavaintoarkiston Karjalan kannaksen alueelta. Putkonen perehtyi tutkimuksissaan erityisesti puukiipijään, mutta ei koskaan julkaissut aiheesta.

Lähteet
-------

* Poutanen, Terho 1980: Olavi Hytönen ja T.A. Putkonen in memoriam. Ornis Fennica 57:140. Suomen Lintutieteellinen Yhdistys.
**Axenstar** (entiseltä nimeltään **Powerage**) on ruotsalainen power metal -yhtye.

Historia
--------

Kitaristi Peter Johansson ja basisti Magnus Ek perustivat Axenstarin vuonna 1998. Laulajaksi otettiin "Mr.Eddie" , rumpaliksi Johan Burman (Chemical Co-operation) ja kitaristina toimi Magnus Söderman (Lost Souls). Tuolloin yhtye soitti vain cover-kappaleita ja kulki nimellä Powerage. Vuonna 1999 Poweragen kokoonpano muuttui. 2001 nimensä Axenstariksi muuttaneen yhtyeen muodostivat laulaja Magnus Eriksson, kitaristit Thomas Eriksson ja Peter Johansson, basisti Magnus Ek ja rumpali Pontus Jansson. Tällä kokoonpanolla Axenstar levytti debyyttialbuminsa *Perpetual Twilight* lokakuussa 2002 sekä kaksi seuraava albumiaan *Far From Heavenin* toukokuussa 2003 ja *The Inquisitionin* 2005. Kolmannen albumin julkaisun jälkeen molemmat vanhoista kitaristeista lähtivät Axenstarista ja heidän tilalleen otettiin Joakim Jonsson. Jälleen uudella kokoonpanolla, ja uuden levy-yhtiön alaisuudessa, Axenstar levytti uusimman albuminsa, *The Final Requiem*, keväällä 2006.

Jäsenet
-------

* Magnus Eriksson - Laulu, kosketinsoittimet
* Joakim Jonsson - Kitara (Skyfire, The Mist of Avalon)
* Magnus Ek - Basso
* Pontus Jansson - Rummut (ex-Miscreant)

Tuotanto
--------

* Perpetual Twilight (2002)
* Far From Heaven (2003)
* The Inquisition (2005)
* The Final Requiem (2006)
* End Of All Hope (2019)

Lähteet
-------

* Axenstarin viralliset kotisivut (englanniksi)
* Massacre records - Axenstar (.pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marielle Nordmann
**Marielle Nordmann** (s. 24. tammikuuta 1941 Montpellier) on ranskalainen harpisti.

Nordmann aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana, mutta siirtyi harppuun tavattuaan 10-vuotiaana Lily Laskinen, jonka harppuluokalta Pariisin konservatoriosta valmistui vuonna 1958. Nordmann on esiintynyt muiden muassa Laskinen, Jean-Pierre Rampalin, Juri Bašmetin, Claude Bollingin, François-René Duchâblen, Patrice Fontanarosan ja Emmanuel Pahudin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä myös genrerajojen ja taiteenalojen yli näyttelijä Michel Duchaussoyn, rapartisti MC Solaarin ja televisiojuontaja, ohjaaja Pierre Tchernian kanssa. Nordmann on soittanut johtavien orkesterien kanssa sellaisten kapellimestareiden kuin Serge Baudon, Roberto Benzin, Michel Corbozin, Theodor Guschlbauerin, Leopold Hagerin, Marek Janowskin, Armin Jordanin, Alain Lombardin, Jehudi Menuhinin ja John Neschlingin johdolla.

Nordmann piti ensimmäisen esityksen Elias Parish-Alvarsin c-mollikonsertosta Israelissa Avi Ostrowskyn johtaman Israel Sinfoniettan kanssa. Hän on kantaesittänyt myös Jacques Charpentierin, Edison Denisovin, Gerald Finzin, Jean Françaix'n, Philippe Hersantin, Marcel Landowskin, Laurent Petitgirard'n, Einojuhani Rautavaaran ja Alexandre Benéteaun teoksia. Vuonna 2010 hän perusti bandoneontaiteilija Eduardo Garcian kanssa Encuentro-duon. Nordmann on toteuttanut muun taiteellisen toimintansa ohella musiikkinäytöksiä, joissa musiikkia on yhdistetty mimeen, tanssiin sekä komediaan ja joissa hän on itse esiintynyt myös kertojana. Nordmann on levyttänyt ensisijaisesti Erato-levymerkille.

Nordmann perusti lapsille suunnattuja mestarikursseja Pariisin konservatorioon. Hän opetti vuosikymmenen ajan Argentiinassa ja perusti maan ensimmäisen kansallisen harppukilpailun. Hän on ollut myös mukana perustamassa Journées internationales de la harpe -tapahtumaa Arlesissa ja kansainvälistä Lily Laskine -harppukilpailua Pariisissa. Nordmann sai vuonna 1998 Kunnialegioonan ritarin arvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marielle Nordmann: Biography AllMusic
2. 1 2 3  Marielle Nordmann (Arkistoitu – Internet Archive) Agence artistique Da Capo


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Axtec** on sähköisesti ohjattu kaksikurkkuinen alaimukaasutin jota käytettiin OAO AvtoVaz autotehtaan valmistamissa Lada-merkkisissä henkilöautoissa vuosina 1992–1995.

Vuonna 1992 voimaan tulleiden kiristyneiden pakokaasupäästöihin kohdistettujen säädöksien (US-83) myötä Ladan kaasutin muutettiin sähköohjatuksi Axtec versioksi *21053-1107010-62*.

Ilman ja polttoaineen seossuhdetta ohjataan Axtec kaasuttimessa sähköisesti Lambda-anturin antamilla viesteillä ja ilma-polttoaineseoksen ohjausyksiköllä. Tämä ohjausyksikkö tunnetaan paremmin nimellä AXTEC AFR. Ohjausyksikkö ohjaa vastaanottamiensa viestien avulla kahta solenoidisuutinta, joilla annostellaan kaasuttimen polttoainevirtausta. Solenoidisuuttimet on asennettu kaasuttimen pääannostelu- ja tyhjäkäyntipiirille.

Uudistetut päästösäädökset edellyttivät myös katalysaattoria pakolliseksi varusteeksi. Vähäpäästöisessä Ladassa käytettiin lisäksi sytytysohjainlaitteella ohjattua kärjetöntä virranjakajaa ja pakokaasujen takaisinkierrätys- (EGR) ja puhdistusjärjestelmää. Puhdistusjärjestelmän tärkeimpänä komponenttina toimi kolmitoimikatalysaattori.
**Giánnis Stournáras** (kreik. Γιάννης Στουρνάρας, etunimen kirjoitusasuna usein myös *Yánnis* tai *Ioánnis*, s. 10. joulukuuta 1956 Ateena) on kreikkalainen taloustieteilijä ja Ateenan yliopiston taloustieteen professori, joka toimi 2012–2014 Kreikan valtiovarainministerinä ja siirtyi sitten Kreikan keskuspankin johtajaksi. Samarásin hallituksen loppukaudella valtiovarainministerinä toimi Gkíkas Chardoúvelis.

Stournáras opiskeli Ateenan yliopistossa ja suoritti jatko-opintonsa Oxfordin yliopistossa Englannissa. Hän työskenteli eritysneuvonantajana ensin Kreikan valtiovarainministeriössä 1986–1989 ja sitten keskuspankissa 1989–1994 ja pääministerin avustajana mukana neuvottelemassa Kreikan pääsystä Euroopan talous- ja rahaliittoon. Vuonna 1989 hänet nimitettiin Ateenan yliopiston professoriksi.

Vuosina 2000–2004 Stournáras toimi kreikkalaisen Emporiki-pankin ja vuosina 2005–2008 Kappa Securitiesin toimitusjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oxfordin tohtorista tuli Kreikan rahaministeri (Arkistoitu – Internet Archive), Kauppalehti, päiväämätön. Viitattu 18.6.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giánnis Stournáras** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: en:Yannis Stournaras & sv:Yannis Stournaras 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |

 |
**Leivinuunirahat** eli **leivinuunirahavero** oli Ruotsissa ja Suomessa 1622–1747 käytössä ollut vero. Leivinuunirahoja suoritettiin kaupungeissa oikeudesta käyttää leivinuunia. Sitä joutui maksamaan jokainen talous, mutta sen suuruus vaihteli säädyn ja varallisuuden perusteella määrätyn taksan mukaan. Kun leivinuunirahat poistettiin 1747, niiden sijaan alettiin samana vuonna kantaa kotitarveaksiisia, jota joutui maksamaan kaupunkeihin tuodusta viljasta. Eino E. Suolahti mainitsee, että leivinuunirahat oli suoritettava kaupungissa olevien leivinuunien luvun perusteella. Vuonna 1624 helsinkiläiset maksoivat tätä veroa yhteensä 43 talaria ja porvoolaiset 70 talaria.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja,* Otava 1934, osa 7, palsta 1012, hakusana leivinuunirahat.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1963, osa 12, palsta 372, hakusana leivinuunirahavero.
3. ↑  Eino E. Suolahti: Vantaan Helsinki. Teoksessa *Helsingin kaupungin historia,* Helsingin kaupunki 1950, osa I, sivu 234.
**Giáltra** (kreik. Γιάλτρα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Euboian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Istiaía-Aidipsóksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Aidipsóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Istiaía-Aidipsóksen kunnan Aidipsóksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 544 (vuonna 2011).

Giáltra sijaitsee Euboian luoteisosassa Pohjoisen Euboianlahden rannalla vastapäätä Loutrá Aidipsoún kaupunkia. Se on rakennettu noin 149 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä tunnetaan muun muassa yhtenä retsínantuotannon keskuksista, ja sen paikallinen retsína on nimisuojattu.

Giáltra muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Γιάλτρων, *Topikí Koinótita Giáltron*), johon kuuluvat varsinaisen Giáltran kylän lisäksi kylät Ágios Geórgios Giáltron, Loutrá Giáltron ja Rododáfni. Koko yhdyskunnan väkiluku on 629.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Gialtra, Village, Edipsos *Greek Travel Pages*. Viitattu 4.9.2017.
3. ↑  Wines with a Traditional Appelation Greek Wine Federation.  Arkistoitu 14.4.2014. Viitattu 4.9.2017.
| "Paris for President"Paris Hilton |
| --- |
| Singlen "Paris for President" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Ei albumikappale* |
|  Julkaistu | 27. lokakuuta 2008 Internet |
|  Tuottaja(t) | Paris Hilton, Mike Green, Simon Wilcox |
|  Tyylilaji | pop, electro-pop, dance |
|  Kesto | 03.03 |
|  Levy-yhtiö | Heiress Records |
| Paris Hiltonin muut singlet |
| "My BFF"2008 | "Paris for President"2008 | "Mark It Up"2008 |

**"Paris for President"** on Paris Hiltonin toinen julkaistu kappale. Se on Hiltonin itse kirjoittama.

Julkaisu
--------

"Paris for President" julkaistiin musiikkivideona 27. lokakuuta 2008 swaghousemedia.com -sivustolla. Sivustolla kaupattiin pakettia, jonka ostamalla sai itselleen kappaleet "Paris for President" sekä "Jailhouse Baby" ja lisäksi videopätkiä, kuvia ja näytteet kappaleista "Crave", "Platinum Blonde" sekä "Girl Tax".

Musiikkivideo
-------------

Kappaleelle kuvattiin video 3. lokakuuta 2008 Los Angelesissa, jossa Hilton esiintyy puvussa ja uima-asussa. Hän esiintyy presidenttiehdokkaana pitämässä puhettaan. Videolla kolmen hengen agenttiryhmä (näyttelijät Bryan McMullin, Matt Hall ja William Chan) laulaa "Paris for president". Myös Hiltonin koira Tinkerbell esiintyy videolle.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiis FM:n haastattelu (englanniksi)
* Tietoa singlestä[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* Musiikkivideo (englanniksi)
Antonín Sova
**Antonín Sova** (1864–1928) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän oli Prahan kaupunginkirjaston hoitaja 1898–1920. Hänen tuotantoonsa sisältyy realistisia suurkaupunkikuvauksia, rakkausrunoja sekä myöhemmältä ajalta olevia aikaa arvostelevia runoja. Hän oli impressionisti ja satiirikko. Sovan runot ovat muodoltaan huolellisesti viimeisteltyjä. Sova oli Tšekin huomattavimpia 1900-luvun alun runoilijoita. Hän oli aikanaan maansa kirjallisuuskritiikin johtajia ja yksi maansa merkittävimmistä symbolisteista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja, osa 8*, s. 66. Helsinki: Otava, 1964.
2. 1 2  *Iso tietosanakirja, osa 12*, s. 621. Helsinki: Otava, 1937.
3. ↑  *Facta, osa 8*, s. 859. 8. p.. Porvoo Helsinki: WSOY: Tietosanakirja, 1976. ISBN 951-0-01488-5.
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 7276
5. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 12*, s. 313. Helsinki: WSOY, 1980. ISBN 951-0-07251-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaija Silvennoinen** (o.s. **Halonen**, s. 5. toukokuuta 1954) on suomalainen hiihtosuunnistaja.

Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Silvennoinen voitti viestistä Velingradissa 1977. Hän hiihtosuunnisti aloitusosuuden, Aila Flöjtin ja Sinikka Kukkosen suunnistaessa muut osuudet. Kolme vuotta myöhemmin Avestassa 1980 Silvennoinen voitti toisen viestin maailmanmestaruuden sekä hopeaa henkilökohtaisessa kilpailuissa. Viestin aloitti Mirja Puhakka, Silvennoinen hiihtosuunnisti keskimmäisen osuuden ja ankkuriosuuden suunnisti Sinikka Kukkonen. Lavaronen MM-kilpailuissa 1984 hän voitti viestihopeaa yhdessä Irmeli Peltolan ja Mirja Puhakan kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Raevuori, Antero & Arponen, Antti O. & Hannus, Matti: "Suomalaiset maailmanmestarit", *Urheilu 2000, osa 5*, s. 33–39. Porvoo: WSOY, 1996.
2. ↑  World Ski Orienteering Championships 1977 *orienteering.org*. IOF. Viitattu 5.8.2012. (englanniksi)
3. ↑  World Ski Orienteering Championships 1980 *orienteering.org*. IOF. Viitattu 5.8.2012. (englanniksi)
4. ↑  World Ski Orienteering Championships 1984 *orienteering.org*. IOF. Viitattu 5.8.2012. (englanniksi)
**Ella Palis** (s. 24. maaliskuuta 1999 Brou-sur-Chantereine) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa 26. heinäkuuta 2022 mennessä 11 ottelua tekemättä niissä maaleja.

Baltimore edustaa kotimaassaan Bordeaux'ta, johon hän siirtyi kesällä 2020 Guingampista.

Baltimore pelasi Ranskan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran helmikuussa 2021 Sveitsiä vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-otteluissa Belgiaa ja Islantia sekä puolivälierässä Alankomaita vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ella Palis Ranskan jalkapalloliitto. Viitattu 26.7.2022. (ranskaksi)
2. 1 2 3  E. Palis *Soccerway*. Viitattu 26.7.2022. (englanniksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Chavas |
2 Palis |
3 Renard |
4 Torrent |
5 Tounkara |
6 Toletti |
7 Karchaoui |
8 Geyoro |
9 Katoto |
10  Matéo |
11 Diani |
12 Malard |
13 Bacha |
14 Bilbault |
15 Dali |
16 Lerond |
17 Baltimore |
18 Sarr |
19 Mbock Bathy |
20 Cascarino |
21 Peyraud-Magnin |
22 Périsset |
23 Cissoko |
Valmentaja Diacre
**Zbigniew Jan Pietrzykowski** (4. lokakuuta 1934 Bielsko-Biała – 19. toukokuuta 2014) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän oli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympialaisissa kolme mitalia.

Pietrzykowski saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa pronssia 71 kilogramman sarjassa. Kultaa voitti tuolloin kolmannen kerran unkarilainen László Papp. Pietrzykowski oli ainoa, joka onnistui Pappin uran aikana lyömään hänet kanveesiin; tämä tapahtui Varsovassa vuonna 1956. Rooman 1960 olympialaisissa Pietrzykowski saavutti hopeaa 81 kilogramman sarjassa. Hän hävisi ainoastaan Cassius Claylle, joka myöhemmin nousi ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestariksi ja vaihtoi nimekseen Muhammad Ali. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 81-kiloisten sarjassa.

Pietrzykowski saavutti EM-pronssia 71-kiloisten sarjassa Varsovassa 1953. Tämän jälkeen hän voitti neljä kertaa Euroopan-mestaruuden: 71-kiloisissa Berliinissä 1955, 75-kiloisissa Prahassa 1957 sekä 81-kiloisissa Luzernissa 1959 ja Moskovassa 1963.

Urheilu-uransa jälkeen Zbigniew Pietrzykowski oli vuosina 1993–1997 Puolan parlamentin jäsen edustaen entisen presidentin Lech Wałęsan johtamaa puoluetta. Hän oli myös useiden vuosien ajan Puolan olympiakomitean varapuheenjohtaja.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zbigniew Pietrzykowski**.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 70, 80, 92, 586. Otava, 1970.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 758, 759, 760. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 197, 202, 203. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Zbigniew Pietrzykowskin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 27.3.2009. Viitattu 6.7.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nie żyje Zbigniew Pietrzykowski *Wprost*.  19.5.2014. Viitattu 19.5.2014. (puolaksi)
2. 1 2 3 4  Sports Reference LLC
3. ↑  Wallechinsky, s. 197
4. ↑  Virtamo, s. 70
5. ↑  Lounasheimo
6. ↑  Wallechinsky, s. 202
7. ↑  Virtamo, s. 80, 586
8. ↑  Wallechinsky, s. 203
9. ↑  Virtamo, s. 92
10. ↑  Lounasheimo, s. 758
11. 1 2  Virtamo, s. 586
12. ↑  Lounasheimo, s. 758–760


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Kaija Ward** (s. 27. syyskuuta 1947 Lahti) on suomalainen ekonomi ja kauppaneuvos.

Hän jatkoi vanhempiensa Saimi ja Veikko Heinosen Lahteen vuonna 1945 perustaman kangaskaupan alalla. Ward toimi apuna vanhempiensa kangasliikkeissä jo pienenä. Hän lähti kuitenkin ensin opiskelemaan kieliä, mutta siirtyi sitten kauppatieteiden pariin ja valmistui ekonomiksi kauppakorkeakoulusta 1971. Hänet nimitettiin vanhempiensa tuolloin nimellä *Sekunda ja Pala Ky* toimineen kangaskauppaketjun apulaisjohtajaksi. Yhdessä miehensä Carl-Johan Wardin kanssa he kasvattivat yritystä merkittävästi ja laajensivat valikoimaa eurooppalaisiin kankaisiin ja laadukkaisiin vaatetuskankaisiin seuraavan vuosikymmenen aikana. Yrityksen nimeksi vaihdettiin *Superkangas*.

Uutena liikekonseptina Ward perusti nykyisin Orimattilan Pennalassa päätonttoriaan pitävän, noin 400 henkeä työllistävän Eurokangas-yrityksen. Sen ensimmäiset, suuret ja avarat, mutta asiakkailleen myös palvelua tarjoavat kangasmyymälät aukesivat vuonna 1991 Lahteen ja Turkuun. Kaija Ward osti Sekunda ja Pala Ky:n, joka fuusioitiin Eurokangas Oy:öön. Eurokangas laajeni täyden palvelun "kangastavarataloksi". Hän toimi jonkin aikaa myös enkelisijoittajana ja esiintyi Leijonan kita -televisiosarjassa.

Vuonna 1980 perustettua perheyritystä johtaa nykyisin jo seuraava sukupolvi; vuonna 2018 Eurokangas-konsernin toimitusjohtajana oli hänen poikansa Daniel Ward.

Kaija Ward on saanut monia tunnustuksia, kuten Lahden vuoden yrittäjä (yhdessä miehensä kanssa) 1996, Euroopan menestynein naisyrittäjä (kahdesti), Vuoden lahtelainen 2008. Vuonna 2006 presidentti Halonen myönsi hänelle kauppaneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Annastiina Henttinen: Kauppaneuvos Kaija Ward (1947–) *Suomen talouselämän vaikuttajat*.  16.9.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, kansallisbiografia.fi. Viitattu 10.3.2018.  (maksullinen)
2. 1 2  Kauppaneuvos Kaija Ward Eurokangas, eurokangas.fi. Viitattu 10.3.2018.
3. 1 2  Eurokangas Oy Kauppalehti, kauppalehti.fi. Viitattu 10.3.2018.
4. ↑  Kangasmiljonääri lyttää yrittäjyydestä haihattelevat  11.8.2012. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 10.3.2018.
5. ↑  Raha juuttui leijonien kitaan  12.12.2007. Talouselämä, talouselama.fi. Viitattu 10.3.2018.
6. ↑  Vuoden lahtelainen 2008: Kauppaneuvos Kaija Ward  1.11.2007. Lahti Seura ry. Viitattu 10.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Sirkku Taponen (2007) Katso Lindforsin Salaiseen puutarhaan (is.fi)
August Heißmeyer (1936)
**August Heißmeyer** (11. tammikuuta 1897 Gellersen – 16. tammikuuta 1979 Schwäbisch Hall) oli saksalainen SS-Obergruppenführer ja Waffen-SS:n kenraali.

Uran alku
---------

Ensimmäisessä maailmansodassa Heißmeyer palveli luutnanttina ja sai ensimmäisen luokan rautaristin. Sodan jälkeen hän opiskeli autokoulunopettajaksi ja liittyi natsipuolueeseen vuonna 1925. Alkuvuodesta 1926 hänestä tuli SA:n jäsen ja myöhemmin Gauleiter. 

Tammikuussa 1930 Heißmeyerista tuli SS:n 4 370. jäsen. Hän yleni nopeasti organisaation hierarkiassa ja vuodesta 1935 hän oli SS:n päämajan päällikkö. Heißmeyer yleni SS-Obergruppenführeriksi ja hänestä tuli vuonna 1936 Nationalpolitische Erziehungsanstaltenin (NPEA) päätarkastaja.

Toinen maailmansota
-------------------

Vuonna 1939 Heißmeyerista tuli SS-Oberabschnittsleiter "Ost" ja "Höheren SS- und Polizeiführer Spree". Sodan syttyessä Heißmeyer alkoi johtaa omaa yksikköään, "Dienststelle SS-Obergruppenführer Heissmeyeria", jossa hän oli vastuussa NPEA:n opiskelijoiden sotilaskoulutuksesta. 1. marraskuuta 1939 SS-Gruppenführer Theodor Eickesta tuli SS-divisioona Totenkopfin komentaja ja Heißmeyer korvasi hänet keskitysleireistä vastaavana kenraalina. Joulukuussa 1940 hän meni naimisiin Gertrud Scholtz-Klinkin kanssa. 

Marraskuussa 1944 Heißmeyer sai normaalin SS-arvonsa lisäksi Waffen-SS:n kenraalin arvon. Sodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1945 hän johti Volkssturmista ja Hitler-Jugendista *ad hoc* kerättyä taistelujoukkoaan, jonka tehtävänä oli puolustaa Spandaun lentokenttää Berliinin ulkopuolella.

Sodan jälkeen
-------------

Ranskan viranomaiset ottivat Heißmeyerin kiinni Tübingenin lähellä 29. helmikuuta 1948. Maaliskuussa pidetyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin 18 kuukaudeksi vankeuteen, josta hän vapautui 1949. Seuraavana vuonna hänet kuitenkin tuomittiin merkittävänä natsijohtajana uudelleen kolmeksi vuodeksi vankeuteen. 

Vapauduttuaan hän asui Schwäbisch Hallissa ja hänestä tuli Länsi-Saksan Coca Colan pullotustehtaan johtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Michael H. Kater: *Hitler Youth* (sivu 52, Google teoshaku)
2. ↑  Tony Le Tissier: *Race for the Reichstag* (sivu 106, Google teoshaku)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **August Heißmeyer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Ella Marie Hætta Isaksen** (s. 25. huhtikuuta 1998 Teno) on norjalais-saamelainen laulaja, näyttelijä ja ympäristöaktivisti. Hän voitti Sámi Grand Prix -laulukilpailun vuonna 2016 ja on sen jälkeen toiminut ISÁK-yhtyeen vokalistina. Isaksen on myös näytellyt *Anna joen virrata* -elokuvassa sekä kirjoittanut kirjan *Derfor må du vite at jeg er same* (2021), jossa hän kertoo kokemuksistaan saamelaisena Norjassa.

Isaksen on toiminut aktivistina norjalaisessa Natur og Ungdom -ympäristöliikkeessä ja kevättalvella 2023 hän oli järjestämässä suurta mielenosoitusta Fosenin tuulivoimalahanketta vastaan Oslossa. Korkein oikeus oli lokakuussa 2021 antanut tuomion, jonka mukaan tuulivoimalahanke loukkaa saamelaisten poronhoitajien ihmisoikeuksia. Mielenosoitukset järjestettiin sen johdosta, että tuomion langettamisesta oli kulunut 500 päivää. Støren hallitus taipui lopulta esittämään anteeksipyynnön poronhoitajille. Lopullista ratkaisua asiaan ei kuitenkaan tuolloin saatu, sillä hallitus ei katsonut tuomion edellyttävän jo rakennettujen voimaloiden purkamista, mitä aktivistit vaativat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bergan, Jon Vidar & Steen, Ellen marie Bråthen: Ella Marie Hætta Isaksen *Store norske leksikon*.  4.4.2023. Viitattu 10.4.2023. (norjaksi)
2. 1 2  Grimstad, Tonje; Nematpoor, Siamak; Cissé, Mariam Eltervåg & Skei, Lisbeth: Aktivister er klare for å aksjonere på nytt i Fosen-saken *NRK Nyheter*.  13.3.2023. Viitattu 10.4.2023. (norjaksi)
3. ↑  Regjeringen beklager til reindriftssamene på Fosen *Regjeringen.no*.  4.3.2023. Viitattu 10.4.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ella Marie Hætta Isaksen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Toivo Konstantin Hovilainen** (1. joulukuuta 1878 Sippola – 30. tammikuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi vuosina 1918–1924 Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen toimitusjohtajana. Hovilainen profiloitui idänkaupan asiantuntijana.

Koulunsa Kuopiossa suoritettuaan Hovilainen työskenteli V. M. Sandbergin rautakaupassa Tampereella, minkä jälkeen hän opiskeli muutaman vuoden kieliä Saksassa ja Englannissa. Vuonna 1902 hän muutti Pietariin, jossa hän toimi Parviainen Oy:n ostopäällikkönä ja Turun Rautateollisuus Oy:n asiamiehenä vuoteen 1918 saakka. Sisällissodan päätyttyä Hovilainen oli yksi Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen perustajista ja toimi ensimmäisen kauppavaltuuskunnan puheenjohtajana, joka lähetettiin vallankumouksen jälkeen Neuvosto-Venäjälle palauttamaan kauppasuhteet maahan. Hän jatkoi työtään Suomen Metalliteollisuusyhdistyksessä vuoteen 1929 asti sekä vientiosaston johtajana että oman yrityksensä johtajana, joka edusti Suomen metalliteollisuutta Venäjälle suuntautuvassa viennissä.

Vuonna 1929 Hovilainen siirtyi rasvasekoitteita Riihimäellä valmistaneen Tarmoke Oy:n palvelukseen, ja muutti vuonna 1933 Turkuun, jossa hän samana vuonna siirtyi Auran Panimo Oy:n isännöitsijäksi. Hän toimi myös vuosina 1935–1937 Panimoteollisuusliiton luottamuslautakunnassa. Hän luopui tehtävistään syksyllä 1939 huonontuneen terveydentilan vuoksi. Hovilainen kuoli Helsingissä tammikuussa 1940.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johtaja Toivo Hovilainen täyttänyt 60 vuotta..  *Mallasjuomat : niiden valmistus, kauppa ja ravintolatarjoilu : Suomen panimoteollisuuden harjoittajain liiton kuukausijulkaisu*, 01.12.1938, nro 12, s. 36. Kansalliskirjasto. Viitattu 08.04.2022.
2. 1 2 3  Toivo Hovilainen död..  *Åbo Underrättelser*, 01.02.1940, nro 30, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 08.04.2022.
**Toivo Johannes Härkönen** (9. syyskuuta 1917 Mikkeli – 9. marraskuuta 2002 Mikkeli) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Härkösen vanhemmat olivat kivityömies Juho Härkönen ja Mari Kustaava Utriainen ja puoliso vuodesta 1943 Aune Maria Tuovinen. Härkönen tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1935 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1943. Hän osallistui pioneerina sekä talvisotaan että jatkosotaan. Vuonna 1945 Härkönen tuli rautatiehallituksen palvelukseen ratainsinööriksi, 1946–1953 hän oli Imatran Voiman työpäällikkö ensin Imatrankosken voimalaitoksella ja sitten Petäjäskosken voimalaitoksella. Silta ja Satama -yhtiön työpäällikkö Härkönen oli 1953–1958 ja sitten perustamansa Sillanrakennus-yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1958.

Vuonna 1961 Härkönen siirtyi Rautaruukin Raahen rautatehtaan rakennuspäälliköksi. Tehtaan ensimmäinen johtaja hänestä tuli rakennustöiden valmistuttua 1964 ja johtokunnan jäsen seuraavana vuonna. Vuonna 1976 Härkönen nimitettiin Rautaruukin varatoimitusjohtajaksi, yhtiön pääkonttorin siirto Helsingistä Ouluun oli hänen vastuullaan 1981. Eläkkeelle Härkönen jäi 1982, teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut vuonna 1973. Sotilasarvoltaan Härkönen oli reservin majuri (1967).

Julkaisuja
----------

* *Rautatehdas Raaheen: muistelmia vuosilta 1961–67*, 1984
* *Sotavuodet etulinjalla: päiväkirja Kannakselta 1939–1944*, 1985
* *Jalkaväkirykmentti 43 jatkosodassa*, 1992

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografia-sampo: Toivo Härkönen Viitattu 1.11.2021.
2. 1 2  Kuka kukin on 1970, s. 287.
3. ↑  Ihmiset. Rakentajainsinööri teki Helsingin Hakaniemen sillan. Teollisuusneuvos Toivo Härkönen. *Helsingin Sanomat*, 20.11.2002. (Tilaajille). Viitattu 1.11.2021.
**Kaija Väre** (3. tammikuuta 1920 – 30. syyskuuta 1980) oli suomalainen erityisesti muotokuvamaalarina tunnettu taidemaalari joka asui Porissa ja myöhemmin Espoossa.

Väre halvaantui viisivuotiaana ja oli siitä lähtien pyörätuolissa. Hän oli Uuno Alangon oppilaana 1945–1948 ja opiskeli myös Italiassa Villa Lantessa, Caprilla ja Firenzessä sekä vielä tutki taidetta muun muassa Espanjassa. Ensimmäisen näyttelynsä Väre piti Porissa 1945.

Väre maalasi satoja muotokuvia julkisuuden henkilöistä (muun muassa Tarmo Manni ja Ansa Ikonen) sekä myös maisemia ja asetelmia. Hänen töitään on yksityiskokoelmissa Suomessa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa sekä eri yhteisöjen kokoelmissa ja Helsingin yliopiston kokoelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kysy kirjastonhoitajalta 16.5.2013 : Etsin tietoa taidemaalari Kaija Väreestä, mutta sitä on tosi vaikea löytää

Aiheesta muualla
----------------

* Nurmijärven kunnanvaltuuston pitkäaikaisen puheenjohtajan Uuno Laakson muotokuvan paljastus kunnantalon valtuustosalissa, 11.2.1967. Vasemmalla Uuno Laakso, oikealla muotokuvan maalannut taiteilija Kaija Väre. Matti Rintalan kuvakokoelmat, Nurmijärven museo (Muistaja museotietokanta)
* Helemi Lapuan historiallinen tietokanta 16.2.2015 : Kaija Väre: Lapuan emäntäkoulun johtajan Anna Sjostedtin muotokuva (1949) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Toivo Veli Haapakoski** (30. maaliskuuta 1926 Piikkiö – 4. kesäkuuta 2011 Lieto) oli suomalainen elintarviketeollisuuden vaikuttaja, toimitusjohtaja ja maanviljelysneuvos.

Haapakosken vanhemmat olivat maanviljelijä Arvid Nikolai Haapakoski ja diakonissa, opettaja Hilja Maria Salomäki ja puoliso vuodesta 1954 farmaseutti Eeva Marjatta Veijula. Tultuaan ylioppilaaksi Turussa Haapakoski valmistui agronomiksi vuonna 1949 ja hakeutui pian sen jälkeen Raision Tehtaiden palvelukseen mallasohran hankintaosaston hoitajaksi. Hänet nimitettiin vuonna 1956 tehtaan hankintapäälliköksi ja myöhemmin yhtymän hankintaryhmän johtajaksi.

Kun Lounais-Suomen Osuusteurastamossa (nykyinen LSO Osuuskunta) vapautui toimitusjohtajan paikka vuonna 1973 Mauri Karvetin siirtyessä Raision Tehtaiden johtoon, osuuskunnan hallintoneuvosto tarjosi Haapakoskelle tilaisuutta kokeilla voimiaan liha-alalla. Vuodesta 1973 lähtien LSO:n johdossa ollut Haapakoski osallistui kaikkiin merkittäviin liha-alan toimialajärjestelyihin 1970- ja 1980-luvuilla (Helsingin Kauppiaiden, OTK:n lihateollisuuden ja OK-Lihan osto, Satahämeen Osuusteurastamon fuusio), jotka vaikuttivat tuottajien hallitsemaan liha-alaan 1990-luvun jälkipuolelle asti. Pitkälti Haapakosken aloitteesta Lounais-Suomen Osuusteurastamo (nyk. LSO Osuuskunta) yhtiöitti teollisuutensa ja markkinointinsa LSO Food Oy:ksi kesällä 1988. Teollisuusyhtiöstä on kasvanut nykyinen pörssiyhtiö HKScan Oyj.

Maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1981 saanut Haapakoski toimi myös maanviljelijänä vuodesta 1958 omistamallaan Kullaansuon tilalla Liedon kunnan Mäkkylän kylässä. Hän jäi tehtävistään eläkkeelle kesäkuun alussa 1989.

Lähteet
-------

* "Jyvä, joka iti". Raision Yhtymän tarina 1939–1989. Keuruu 1989, s. 101
* "Lihan tähden kaikki työ". LSO:n 75-vuotishistoria. Jyväskylä 1989, s. 218–219

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Toivo Haapakoski *Biografiasampo*. Viitattu 23.4.2022.
KaijansaloIlmakuva Päijänteeltä: Kaijansalo etuvasemmalla.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
JämsäKeski-SuomiSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
127,5 m  |
| Pinta-ala | 
83,8 ha  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kaijansalo**  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jämsässä.

Maantietoa
----------

Saari on 2,1 kilometriä pitkä, 650 metriä leveä ja sen pinta-ala on 83,8 hehtaaria. Se sijaitsee Saviselän ja Lehesselän välissä Saviselän länsipuolella. Sen viereisen saaren Karhusalon välissä kulkee kapea Kaijansalmi, joka on 80–450 metriä leveä. Kaijansalon lähellä sijaitsee viisi pientä saarta jotka ovat Koivusaari, Mäntysaari, Hyrkönsaari ja Marjosaari. Etelässä sijaitsevan Mustassalon välissä on yli puoli kilometriä leveä salmi Hyrkkö. Kaijansalon itärannat on alttiina Saviselän tuulille, mutta muissa suunnissa sen rannat ovat suojaisempia. Saarella on kolme mäkeä, jotka määrittelevät saaren lähes kokonaan. Niistä korkein kohoaa 49 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren eteläpäässä sijaitsee pieni niemi, joka suojaa ulapan aalloilta pientä Hyrkönlahtea. Myös saaren koillisrannassa on pieni niemi Nuottakallio. Saarella ei ole kiinteää asutusta, mutta sinne on rakennettu lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Saaren pohjoispäässä sijaitsee kummeli.

Historiaa
---------

Kuhmoisten seudun taloudellisissa kartassa vuodelta 1938 näkyy Kaijansalon maatila, jolla on vain vähän peltomaata. Tilan rakennuksia on edeleen jäljellä. Vuoden 1966 peruskartassa pieniä niittyjä on neljä, mutta ne liittyvät vapaa-ajan asumiseen. Muissa peruskartoissa Nuottakallio on merkitty saareksi, mutta vuoden 1996 kartassa se on niemi. Saaren metsät on merkitty hyvin kivisiksi.

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kaijansalo, Jämsä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.12.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Kaijansalo, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 16.12.2019
3. ↑  Kaijansalo, Jämsä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.12.2019.
4. ↑  Kaijansalo, Jämsä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 16.12.2019.
5. ↑  Maanmittaushallitus: Kuhmoisten seudun taloudellinen kartta (1:100 000), 1938, Timo Meriluodon karttakokoelma, viitattu 16.12.2019
6. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2144 12 Vaheri.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1966.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 16.12.2019)
7. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2144 12 Vaheri.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1981.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 16.12.2019)
8. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2144 12 Vaheri.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1988.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 16.12.2019)
9. ↑  *Peruskartta* 1:20 000. 2144 12 Vaheri.  Helsinki: Maanmittauslaitos, 1996.  Kartta *Vanhat painetut kartat* -palvelussa (JPG) (viitattu 16.12.2019)
**Carlos Jorge Neto Martins** (s. 29. huhtikuuta 1982 Oliveira do Hospital, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Benficaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkue

Martins on Sporting Clube de Portugalin kasvatti. Hänet lainattiin kaudeksi 2001–2002 Campomaiorenseen, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Seuraavan kauden hän aloitti Sportingissa, mutta siirtyi tammikuussa 2003 loppukauden kestävällä lainasopimuksella Académica de Coimbraan.

Kausi 2004–2005 oli maalien valossa hänen parhaansa joukkueessa, kun hän onnistui tekemään sarjassa 22 ottelussa viisi maalia. Seuraava kausi 2005–2006 meni hänen osaltaan hieman heikommin fyysisten ongelmien takia, hän oli 13/21 ottelussa avauskokoonpanossa ja teki niissä kaksi maalia.

Helmikuussa 2007 Martinsin ajauduttua ongelmiin joukkueessa, päävalmentaja Paulo Bento päätti hyllyttää hänet viimeisiksi kolmeksi kuukaudeksi. Hänellä oli kuitenkin voimassa oleva sopimus joukkueen kanssa, ja niin hän oli pakotettu siirtymään ulkomaille. Heinäkuussa Martins siirtyi espanjalaisseura Recreativo de Huelvaan.

Hän pelasi hyvän kauden huelvalaisseurassa ja oli läpikauden yksi kannattajien suosikkipelaajista. Otteluita hänelle kertyi 32 ja niissä syntyi kuusi maalia. Kannattajat kutsuivat häntä myös lempinimellä *Carlitos*.

1. heinäkuuta 2008 hän teki viisivuotisen sopimuksen lissabonilaisseura Benfican kanssa. Hänestä maksettiin 3 miljoonan euron siirtokorvaus, joka jaettiin Sportingin (40%), Recreativon (40%) ja hänen itsensä (20%) kesken. Hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana sattunaisesti, eikä onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa avauskokoonpanossa.

Seuraavan kauden 2009–2010 alkupuoliskolla hän kärsi loukkaantumisista eikä näin onnistunut aina pitämään paikkaansa avauskokoonpanossa. Toisella puoliskolla hän kuitenkin palasi pelaavaan kokoonpanoon ja teki muun muassa liigacupin loppuottelussa Portoa vastaan maalin vapaapotkusta. Benfica voitti ottelun lopulta 3–0.

2. marraskuuta 2010 hän syötti neljä maalia, kun Benfica voitti Mestarien liigan ottelussa Lyonin 4–3. Zlatan Ibrahimović sivusi ennätystä marraskuussa 2012.

### Maajoukkue

Martins sai kutsun Portugalin maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vuoden 2008 EM-karsintaotteluihin Suomea ja Tanskaa vastaan.

Saavutukset
-----------

* **Sporting**:
	+ Portugalin supercup: 2002

* **Benfica**:
	+ Pääsarjamestaruus: 2010
	+ Portugalin liigacup: 2009, 2010

Lähteet
-------

* Carlos Martins Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Carlos Martins National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
* Carlos Martins BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Martins wends his way to Benfica UEFA. Viitattu 29.6.2010.
2. ↑  Porto, Malaga advance, City on the precipice *FIFA.com*.  6.11.2012.  Arkistoitu 10.11.2012. Viitattu 7.11.2012. (englanniksi)
3. ↑  Zlatan Ibrahimovic bags 4 assists as PSG rout Dinamo Zagreb *101 Great Goals*.  7.11.2012.  Arkistoitu 10.11.2012. Viitattu 7.11.2012. (englanniksi)
**Kalle Toivo Immanuel Harjunpää** (2. kesäkuuta 1910 Rauma – 21. syyskuuta 1995) oli amerikansuomalainen luterilainen pappi ja kirkkohistorian professori. Hänen uskonnollinen taustansa oli evankelisessa herätysliikkeessä.

Harjunpää vihittiin papiksi Turussa 1936. Hän oli jonkin aikaa pappina Vehmaalla ja oli sitten Suomen Merimieskirkon pastorina Lontoossa 1938–1945 ja arkkipiispa Aleksi Lehtosen sihteerinä 1945–1948. Hän oli perustamassa vuonna 1946 liturgiseen liikkeeseen kuulunutta Liturgiset veljet-piiriä Turkuun ja toimi piirin johtajana.

Harjunpää muutti toukokuussa 1948 Yhdysvaltoihin. Hän oli vuodesta 1953 opettajana Berkeleyssä Kaliforniassa sijaitsevassa Pacific Lutheran Theological Seminaryssa ja hän toimi Berkeleyn Graduate Theological Unionin kirkkohistorian professorina 1963–1977 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Harjunpää oli myös korkeakirkollisen Societas Sanctae Birgittae veljistön jäsenenä.

Teoksia
-------

* *Preaching in England during the later Middle Ages*. Acta Academiae Aboensis. Series A, Humaniora 29, 4. Åbo akademi, Åbo 1965
* *Siirtolaishistoriaa. 3* ; kirj. Aarne A. Koskinen, Toivo Harjunpää, Reino Kero. Turku 1969

Lähteet
-------


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Toivo Harjunpää