recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Bulldog-luokan tutkimusalusta. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Bulldog** (viirinumero A317) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bulldog-luokan tutkimusalus.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Brooke Marinelta Lowestoftista. Se laskettiin vesille 12. heinäkuuta 1967 ja valmistui vuotta myöhemmin 21. maaliskuuta.

Palvelus
--------

Alus osallistui 9. kesäkuuta – 26. elokuuta 1999 Nato-johtoiseen operaatio Allied Harvestiin, jossa se oli *HMS Atherstonen* ja *HMS Sandownin* emäaluksena. Operaation tarkoituksena oli raivata liittouman Adrianmereen Kosovon sodan aikana pudottamat pommit.

Alus poistettiin palveluksesta 26. heinäkuuta 2001 ja myytiin elokuussa, jolloin ostajan oli tarkoitus tehdä siitä jahti. Alus vaurioitui tulipalossa toukokuussa 2004 ollessaan Nelsonissa Uudessa-Seelannissa. Muutostöitä ei saatettu tämän jälkeen loppuun.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Bulldog (A317)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Smallwars.com - Allied Harvest
**Tavarantarkastaja** (hyväksytty tavarantarkastaja, HTT) on Suomessa keskuskauppakamarin tehtävään hyväksymä puolueeton ja riippumaton henkilö, joka suorittaa oman erityisalansa tavaroiden, palveluiden ja työsuoritusten tarkastuksia ja arviointeja.

Tavarantarkastajalla tulee olla kokemusta ja tietämystä oman erityisalansa tarkastettavista kohteista. Hyväksytty tavarantarkastaja toimii keskuskauppakamarin määrittelemän asiantuntemusalansa hyväksymisryhmän puitteissa.

Tavarantarkastaja antaa ennen tehtäväänsä ryhtymistä erityisen tavarantarkastajan vakuutuksen käräjäoikeudessa.

Tavarantarkastajan asiantuntemusta voidaan käyttää esimerkiksi tilanteissa, joissa tarvitaan puolueeton asiantuntijanäkemys jonkin tavaran arvosta.

Hyväksytty tavarantarkastaja laatii puolueettoman asiantuntijanäkemyksen aina tavarantarkastusohjesäännön mukaisen tavarantarkastuskertomuksen muodossa.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑  Lyhenneluettelo  07.01.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.2.2013.
2. ↑  Keskuskauppakamari: TAVARANTARKASTUSTA KOSKEVA OHJESÄÄNTÖ (PDF) (9 §)  2004 (2007). Helsinki:  Keskuskauppakamari.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Keskuskauppakamari: TAVARANTARKASTUSTA KOSKEVA OHJESÄÄNTÖ (PDF)  2004 (2007). Helsinki:  Keskuskauppakamari.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 25.2.2013.
**HMS Burford** oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 12. maaliskuuta 1720 Deptfordin telakalta, jossa sen vastaavana rakennusmestarina oli Richard Stacey. Se laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1722 ja valmistui 7. elokuuta, jolloin valmistuskustannukset varustettuna olivat 13 463 puntaa 13 shilliniä ja 6,5 pennyä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen 1726 päällikkönään Charles Stewart. Se oli vara-amiraali Edward Hopsonin lippulaivana Gibraltarin salmessa talven 1726-1727 ja vuoden 1727 osana Wagerin laivasto-osastoa. Vuonna 1729 aluksen päällikkönä oli Charles Ogle, kun se oli varustettavana Välimerelle siirtoa varten. Vuonna 1734 aluksen päällikkönä oli Philip Vanbrugh. Se oli 1735-1736 Norrisin laivasto-osaston mukana Tagusissa. Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 1737.

Alus oli kesäkuusta 1737 maaliskuuhun 1738 huollettavana Chathamin telakalla, minkä kustannukset olivat 8 298 puntaa 11 shillinkiä ja neljä pennyä. Aluksen palatessa palvelukseen sen päällikkönä oli Ellis Brand. *Burford* siirrettiin 6. joulukuuta 1738 vartiolaivaksi Chathamiin, jossa se varustettiin kesäkuussa 1739 lippulaivaksi.

Alus oli amiraali Edward Vernonin lippulaivana Portobellon taistelussa 1739, jolloin sen päällikkönä oli Thomas Watson.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield, Rif s. 45
**Fredrik Langell** (8. toukokuuta 1746 Lappee tai Lappeenranta – 22. lokakuuta 1806) oli suomalainen lakimies, joka sai valtioneuvoksen arvon.

Langellin vanhemmat olivat kirkkoherra Anders Langell ja Maria Helena Gröön. Hän opiskeli vuodesta 1753 alkaen Turussa ja tuli 1767 kanslistiksi Pietariin Suomen, Liivinmaan ja Viron asioita varten perustettuun oikeuskollegioon. 1778 hänestä tuli oikeuskollegion sihteeri ja pari vuotta myöhemmin hän siirtyi Kyminkartanon tuomiokuntaan tuomariksi, sitten Viipuriin prokuraattorin apulaiseksi ja myöhemmin takaisin mainittuun tuomarinvirkaan. Langell sai 1775 tehtäväksi laatia lausunto Viipurin kuvernöörin Nikolai Heinrich von Engelhardtin suunnitelmasta lakkauttaa laamannioikeus Suomessa, samoin kuin lahjoitusmaan haltijoiden oikeudesta verottaa talonpoikia. Langell esitti, että Suomessa on rauhansopimuksen mukaisesti noudatettava Ruotsin vallan aikaisia lakeja, minkä käsityksen oikeuskollegio vahvisti. 1786 ja 1799 hän laati painamatta jääneen esityksen Viipurin läänin maantieteellisistä, taloudellisista ja kansatieteellisistä seikoista.

Langellin puoliso vuodesta 1782 oli Kristina Elisabet Hougberg (k. 1838).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 437.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotivuori, Yrjö: Fredrik Langell. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 13.4.2014.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
*Edinburgh Ale: James Ballantine, Dr George Bell ja David Octavius Hill* by Hill &amp; Adamson, suolavedos kalotyyppipaperinegatiivista, n. 1844
 Alfons Muchan (1860–1939) Lanceyn paperitehtaalle "automaattinen valokuvapaperi, kehitetty ruokasuolan avulla".
**Suolavedos** oli hallitseva paperipohjainen valokuvausprosessi positiivikuvien tuottamiseksi negatiivista vuodesta 1839 noin vuoteen 1860.

 Saint Michael's Church, Winterbourne, huhtikuu 1859, suolapaperivedos , Kuvakokoelmat, National Gallery of Art Library, Washington, DC
Englantilainen tiedemies ja keksijä Henry Fox Talbot loi suolapaperitekniikan 1830-luvun puolivälissä. Hän teki niin sanotun "herkän paperin" "valokuvaukseen" kastelemalla kirjoituspaperiarkin heikosti tavallisen ruokasuolan ( natriumkloridi) liuoksella, pyyhkimällä ja kuivaamalla sen ja harjaamalla sen toiselta puolelta vahvalla hopeanitraattiliuoksella.. Tämä tuotti kestävän hopeakloridipinnoitteen, joka oli erityisen valoherkkä kemiallinen tila. Paperi tummui, kun se oli alttiina valolle. Kun tummuminen arvioitiin riittäväksi, valotus lopetettiin ja tulos stabiloitiin käyttämällä *vahvaa* suolaliuosta, joka muutti kemiallista tasapainoa ja teki paperista vain hieman herkkiä lisäaltistukselle. Vuonna 1839 pesu natriumtiosulfaattiliuoksella ("hypo") todettiin tehokkaimmaksi tavaksi saada tulokset todella valonkestäviä.

Suolavedostus sekoitetaan usein Talbotin hieman myöhemmin vuonna 1841 kehittämään kalotypiaan tai "talbotypia"-menetelmään, osittain koska suolavedostusta on useimmiten käytetty tekemään tulosteita calotype paperinegatiiveista pikemminkin kuin elävien aiheista. Kalotypiassa käytettiin hopeajodidia hopeakloridin sijaan. Merkittävin toiminnallinen ero kalotyypiassa suolavedokseen on se, että se mahdollisti paljon lyhyemmän valotuksen. Tämä teki kalotypiasta paljon käytännöllisemmän käytettäväksi kamerassa. Suolavedosta tarvitsee valottaa tyypillisesti vähintään tunnin ajan kamerassa. 

Suolatun paperin painatuksen kultasävytys oli suosittu tekniikka tehdä siitä paljon pysyvämpi.

Lähteet
-------

1. ↑  "Calotype and other early paper processes". Earlyphotography.co.uk. Retrieved 2015-05-29.
2. ↑  Calotypes Mhs.ox.ac.uk. Viitattu 24.6.2013.
**Micah Aaron Parsons** (s. 26. toukokuuta 1999 Harrisburg, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Parsons edustaa NFL-joukkue Dallas Cowboysia. Cowboys varasi puolustuksessa tukimiehenä pelaavan Parsonsin ensimmäisellä kierroksella 12. varausvuorolla vuoden 2021 varaustilaisuudessa.

Kesäkuussa 2021 Parsons teki Cowboysin kanssa neljävuotisen ja 17 miljoonan dollarin arvoisen tulokkassopimuksen. Tulokaskaudellaan 2021 Parsons valittiin ensimmäiseen All Pro-joukkueeseen, Pro Bowl-otteluun ja NFL:n vuoden tulokaspuolustajaksi. Hänet on valittu kahdesti NFC-konferenssin viikon puolustajaksi. Parsons on pelannut 25 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 127 taklausta, 21 pelinrakentajan säkitystä, viisi aiheutettua rähmäystä ja yksi touchdown. Parsons on pelannut yhden NFL:n pudottuspeliottelun. Tässä ottelussa hänellä on yhdeksän taklausta. Tilastot päivitetty kauden 2022 kymmenennen peliviikon jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Micah Parsons
Mica-kiillettä sisältävä kivi
Mica-levy
Mica-kiilteen palasia
**Mica** tai **Mica-kiille** on ryhmä silikaattimineraaleihin lukeutuvia kiillemateriaaleja, joita käytetään sähköisenä eristeenä kuumissa käyttökohteissa, kuten sähkömoottoreissa, vastuksissa (esimerkiksi leivänpaahtimen vastuksen kiinnityslevy), kuumina käytettävien elektronisten laitteiden piirilevymateriaalina sekä kondensaattoreissa. Riippuen mistä kiilteestä mica-eristemateriaali on valmistettu se on joko vihreää tai punaruskeaa.

Sana "mica" on arveltu olevan peräisin latinan sanasta *micare* tarkoittaen kiiltämistä.

Mica-eristeitä valmistetaan useista kiilteistä, esimerkiksi muskoviitista. Mica-kiilteestä valmistettua sähköeristettä myydään nauhana ja paperimaisina tai paksumpina puristettuina levyinä, joissa kiillepalaset on puristettu ja liimattu yhteen. Käämin eriste valmistetaan siten, että aluksi johtimen ympärille kääritään mica-nauhaa. Sitten nauha liimataan kastamalla käämi hartsiin, jonka jälkeen hartsi kovetetaan lämmöllä. Näin valmistetaan ohuita, lämmönkestäviä eristyksiä esimerkiksi sähkökoneisiin. Ennen synteettisiä hartseja lakkana käytettiin sellakkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Aalto-yliopiston elektroniikan peruskurssi[vanhentunut linkki]
Sultsina
**Sultsina** on perinteisesti Laatokan Karjalassa ja Pohjois-Karjalassa valmistettu karjalainen leivonnainen, jonka kuori tehdään samasta taikinasta kuin karjalanpiirakat eli nostattamattomasta ruistaikinasta.

Taikina tehdään sekoittamalla ruisjauhoista ja vedestä tiivis taikina, joka kaulitaan kauttaaltaan ohuiksi pyöreiksi levyiksi karjalanpiirakan kuorien tapaan. Kalvomaisen ohuet kuoret paistetaan molemmilta puolilta hiilloksella, uunin arinalla tai liedellä rasvattomalla valuraudalla/paistinpannulla. Paistolämpötila on melko korkea. Kuoret voidellaan voisulalla tai voisula-vesiseoksella, joko vain toiselta puoleltaan (tai molemmilta puolilta) ja kasataan pinoksi vadille liinan alle.

Täyte lisätään vasta hetki ennen syömään käymistä, usein vasta ruokapöydässä. Täytteenä on ohra-, riisi- tai mannaryyneistä keitettyä puuroa, joka levitetään kuoren voitelemattoman puolen keskiosaan poikittain. Täyte saa olla notkeampaa kuin karjalanpiirakoihin laitettava. Sultsinan reunat käännetään hetken pehmenemisen jälkeen ensin vastakkain täytteen päälle ja sitten vielä kaksin kerroin. Käärö syödään sormin.

Sultsinat, kuten monet muutkin karjalaisen ruokaperinteen leivonnaiset, ovat parhaimmillaan aivan tuoreina. Sultsinoita tehtiin kerralla syötävä määrä, eikä niitä varastoitu.

Sultsinoita myydään muun muassa Joensuun torilla sekä joissakin alueen ruokakaupoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jaakko Kolmonen: Karjalainen ruokaperinne. Kukot ja piirakat *Karjalan ja Petsamon pitäjäruoat*.  1987.
2. 1 2 3  Riitta Pohjanluoma: *Perinnemakuja maakunnista*, s. 262 (Sultsinat) / Karjala). Helsinki: Tammi, 2003. ISBN 951-31-2764-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansanterveyslaitoksen elintarvikeluettelo (Arkistoitu – Internet Archive)
**Moses Cheruiyot Mosop** (s. 7. heinäkuuta 1985 Marakwet, Kenia) on kenialainen kalenjin-heimoon kuuluva kestävyysjuoksija.

Mosopin saavutti pronssia 10 000 metriltä Helsingin MM-kisoista 2005, joissa hän juoksi ennätyksensä 27.08,96. Mosop aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 2002, jolloin hän oli maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjan kymmenes. Seuraavana vuonna hän oli nuorten maastojuoksun MM-kisoissa seitsemäs ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 5 000 metrin juoksussa yhdeksäs. Ateenan olympialaisissa 2004 Mosop juoksi 10 000 metrin loppukilpailussa seitsemänneksi. Vuonna 2005 hän saavutti MM-pronssin lisäksi maastojuoksun MM-kisoissa kahdeksannentoista tilan pitkällä matkalla. Vuoden 2007 maastojuoksun MM-kisoissa Mombasassa hän sijoittui toiseksi henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa voitti kultaa. Ammanissa 2009 hän oli henkilökohtaisella matkalla 11:s ja joukkuekilpailussa voitti kultaa.

Mosop juoksi ensimmäisen maratoninsa Bostonissa 18. huhtikuuta 2011. Hän sijoittui voimakkaassa myötätuulessa juostussa kisassa toiseksi ajalla 2.03.06, neljä sekuntia Geoffrey Mutaille hävinneenä. Mutain ja Mosopin ajat alittivat Haile Gebrselassien maailmanennätyksen 2.03.59, mutta Bostonin maratonin alamäkivoittoinen reitti ei ole maailmanennätyskelpoinen. 3. kesäkuuta 2011 Mosop juoksi Eugenessa maailmanennätykset 25 000 metrin (1.12.25,4) ja 30 000 metrin (1.26.47,4) ratajuoksuissa. Molemmat maailmanennätykset olivat japanilaisen Toshihiko Sekon nimissä vuodelta 1981. Lokakuussa 2011 hän voitti Chicagon maratonin reittiennätysajalla 2.05.37. Huhtikuussa 2012 hän sijoittui Rotterdamin maratonilla kolmanneksi ajalla 2.05.03.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 3 000 m: 7.36,88, Lausanne, 11. heinäkuuta 2006
* 5 000 m: 12.54,46, Pariisi, 8. heinäkuuta 2006
* 10 000 m: 26.49,55, Hengelo 26. toukokuuta 2007
* 10 km katujuoksu: 28.04, Nijmegen, 21. marraskuuta 2004
* 15 km katujuoksu: 42.25, Nijmegen, 21. marraskuuta 2004
* Puolimaraton: 59.20, Milano, 21. maaliskuuta 2010
* 25 000 m: 1.12.25,4, Eugene, 3. kesäkuuta 2011
* 30 000 m: 1.26.47,4, Eugene, 3. kesäkuuta 2011
* Maraton: 2.03.06, Boston, 18. huhtikuuta 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Mulkeen, Jon: Geoffrey Mutai wins Boston with fastest marathon ever  18.4.2011. Athletics Weekly.  Arkistoitu 27.4.2011. Viitattu 18.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Martin, Dave: Mosop rips apart World records for 25,000 and 30,000m in Eugene – Samsung Diamond League  4.6.2011. IAAF. Viitattu 4.6.2011. (englanniksi)
3. ↑  Ferstle, Jim: Mosop and Shobukova scorch to Chicago titles  9.10.2011. IAAF. Viitattu 9.10.2011. (englanniksi)
4. ↑  Van Hemert, Wim: Spectacular double Ethiopian success brings home 2:04 and 2:18 victories in Rotterdam *iaaf.org*.  15.4.2012. IAAF. Viitattu 20.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moses Mosop**.
* Moses Mosop Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Södra Vedbon kihlakunnan sijainti Smålandin maakunnan kartalla.
**Södra Vedbon kihlakunta** (ruots. *Södra Vedbo härad*) oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 924,56 neliökilometriä ja asukasluku 13 592 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Mariannelundin kauppala, Hässleby, Ingatorp, Bellö, Edshult, Hult, Mellby, Höreda, Eksjön maalaiskunta, Norra Solberga ja Flisby.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Norra Solberga ja Flisby kuuluvat nykyään Nässjön kuntaan ja muut Eksjön kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Alankomaiden laivaston Jan van Amstel -luokan miinanraivaajaa. Aiemmasta saman luokan aluksesta kertoo artikkeli Hr. Ms. Willem van Ewijck (1937).*

**Hr. Ms. Willem van Ewijck** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka liitettiin Saksan laivastoon 1940 ja toisen maailmansodan päätyttyä Alankomaiden laivastoon. Alus valmistettiin korvaamaan saman niminen vuonna 1939 tuhoutunut alus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Jan van Amstel -luokka*
Alus tilattiin P. Smitiltä Rotterdamista, missä köli laskettiin vuonna 1940. Alus laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1940, mutta sitä ei otettu palvelukseen ennen kuin Saksa valtasi Alankomaat. Alus liitettiin Saksan laivastoon 26. elokuuta 1940 nimellä *AM-1*.

Palvelus
--------

Alus lähti 30. elokuuta Emdeniin, missä se nimettiin *M-552:ksi*. joulukuussa 1940 se muutettiin torpedoiden keräysalukseksi. Alus liitettiin elokuussa 1944 Gotenhafenissa Erich Toppenin johtamaan 27. sukellusvenelaivueeseen päällikkönään Helmut Goos. Laivue vastasi sukellusvenetaktiikan kouluttamisesta.

Toukokuussa 1945 alus palautettiin Alankomaille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Hr. Ms. Abraham van der Hulst*. Alus lähti 16. syyskuuta 1946 vartioalukseksi Hollannin Itä-Intiaan. Eurooppaan palattuaan alus muutettiin puominvartiointialukseksi. Se poistettiin alusluettelosta 1961 ja luovutettiin Zeekadetkoprs Nederlandille helmikuussa 1962. Alus on myöhemmin romutettu.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  netherlandsnavy.nl
**Moshe Carmel** (17. tammikuuta 1911 – 14. elokuuta 2003) oli israelilainen sotilas ja poliitikko. Hän johti joukkoja Israelin itsenäisyyssodan aikana Haifan ja Pohjois-Palestiinan alueella. Sodan jälkeen hän edusti vasemmistolaista Ahdut ha-avodaa knessetissä ja toimi Israelin liikenneministerinä 1955–1956 ja 1965–1969. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi myös El Alin johdossa.

Elämäkerta
----------

Moshe Carmel vuonna 1950.
### Nuoruus

Moshe Carmel syntyi 17. tammikuuta 1911 Mińsk Mazowieckissa Puolassa. Hän muutti Palestiinaan vuonna 1924 vanhempiensa mukana. Palestiinassa Carmel työskenteli latojana ja osallistui nuorisojärjestö HaNoar HaOvedin toimintaan. Vuonna 1937 Carmel liittyi järjestön perustamaan Na’anin kibbutsiin.

### Sotilasura

Carmel liittyi Hagana-sotilasjärjestöön, jossa hänestä tuli Haganan nuorisopataljoonien johtava upseeri. Vuonna 1939 hän sai Palestiinan mandaatin brittiviranomaisilta 10-vuoden vankeustuomion laittomasta aseiden hallussapidosta. Carmel suoritti tuomiostaan 18-kuukautta Akkon linnan vankilassa. Vankeusaikanaan hän kirjoitti teoksen *Mi-Bein ha-Homot* (vapaasti suomentaen "Muurien sisältä"). Teos julkaistiin vuonna 1965 ja se kuvailee vankilaelämää. Israelin itsenäisyyssodan kynnyksellä Carmel oli Haifan ja pohjoisen alueen sotilaspäällikkö. Sodan aikana hänestä tuli prikaatinkenraali (*aluf*). Carmelin johtamat joukot valtasivat Haifan, Akkon ja suuren osan Galileaa. Vuonna 1949 hän julkaisi aiheesta kirjan *Ma’arkhot Zafon* (vapaasti suomentaen "Pohjoisen taistelut").

### Politiikka

Sodan jälkeen 1950-luvulla Carmel opiskeli historiaa ja filosofiaa Heprealaisessa yliopistossa Jerusalemissa ja Institut d’études politiques de Paris -instituutissa Pariisissa. Vuonna 1955 Carmelista tuli knessetin edustaja vasemmistolaisen Ahdut ha-avodan (myöhemmin Israelin työväenpuolue eli Avoda) riveissä. Knessetissä hän vaikutti aina vuoteen 1977 saakka toimien Israelin liikenneministerinä vuosina 1955–1956 ja 1965–1969. Vuosina 1960–1965 hän oli myös Ahdut ha-avodan lehden *La-Merhavin* päätoimittaja. Poliittisen uransa jälkeen Carmelista tuli El Alin johtaja. Hän kuoli 14. elokuuta 2003.

Teokset
-------

* *Ma’arkhot Zafon* (1949)
* *Mi-Bein ha-Homot* (1965)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Moshe Carmel Knesset. Viitattu 26.1.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 4 Blu-Cof*, s. 483. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
3. ↑  Juusola, Hannu: *Israelin historia*, s. 89. Gaudeamus Helsinki University Press, 2014. ISBN 978-952-495-559-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Södra Långsjön** on järvi Saltvikissa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Södra Långsjönin pituus etelästä pohjoiseen on 1,9 kilometriä, leveys vaihtelee puolen kilometrin molemmin puolin lähinnä järven mutkaisen itärannan seurauksena. Järven eteläosa on jossain määrin erillään pääaltaasta. Södra Långsjönin länsiosassa sijaitsee noin kymmenen aarin laajuinen luoto. Järveä ympäröi melko alava metsämaa, pohjoisessa sijaitsee Långsjö. Järvien välinen kannas on noin 30 metriä leveä, Retkikartalla järvet on mainittu ainoastaan yhteisellä nimellä Långsjö. Södra Långsjöniin virtaa laskuojia idästä, järven kaakkoiskolkkaan virtaa laskuoja etelästä. Södra Långsjön laskee Bertbyströmmeniä Lavsböle träskiin, joka sijaitsee puoli kilometriä lounaaseen. Södra Långsjönin länsipuolella sijaitsee Åsgårda träsk.

Södra Långsjön (82.A45.1.004) kuuluu vesistöalueeseen 82.045A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Södra Långsjön on alueen 82.045A laajin järvi ja Saltvikin toiseksi laajin. Alueeseen 82.045A kuuluu viisi järveä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Södra Långsjön, vakavesi, Saltvik
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 8.6.2021.
3. ↑  Södra Långsjön. Järviwiki. Viitattu 8.6.2021.
4. ↑  Ahvenanmaalla (82.045A). Järviwiki. Viitattu 8.6.2021.
Kuningas Moshoeshoe
**Moshoeshoe** (n. 1786 – 11. maaliskuuta 1870 Thaba Bosiu) oli sothojen ensimmäinen johtaja ja Basutomaan (nyk. Lesotho) perustaja. 

Moshoeshoen isä Mokhachane oli sothoihin kuuluneen bamokoteli-klaanin päällikkö.

Moshoeshoe perusti eteläiselle Highveldille voimakkaan sothokuningaskunnan 1820- ja 1830-luvuilla mfecaneliikkeen seurauksena. Hän linnoitti vahvasti Thaba Bosiun ylängön ja rakensi suuren kuningaskunnan käyttäen tätä tukikohtanaan. Moshoeshoen kuningaskunta veti puoleensa ympäröivien aluiden nälänhädän ja sotien vaivaamia ihmisiä, jotka integroituivat yhteiskuntaan ja joiden tämän jälkeen katsottiin olevan sothoja. Moshoeshoe vahvisti valtakuntaansa myös sotilaallisesti hankkien aseita ja hevosia Kapmaasta. Moshoeshoe säilytti diplomatian keinoin ystävälliset välit naapurikuningaskuntiin ja maksoi ajoittain Shakalle suojelurahaa välttääkseen sotaa. 1830-luvun puoleenväliin mennessä valtion väkiluku oli kasvanut 30 000 ihmiseen, ja se oli eteläisen Highveldin suurin kuningaskunta.

Vuonna 1868 britit anneksoivat sothokuningaskunnan ja Moshoeshoen valta pieneni. Moshoeshoen jälkeläinen Moshoeshoe II (1938–1996) nousi itsenäisen Lesothon valtion ensimmäiseksi kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  "Moshoeshoe I." Biographies. Answers Corporation, 2006. Answers.com 15 Apr. 2010.
2. ↑  Rita M. Byrnes (ed.): *South Africa - a country study:Shaka and the Rise of the Zulu State*. Federal Research Division, Library of Congress, 1996.
3. ↑  "Moshoeshoe I." Britannica Concise Encyclopedia. Encyclopædia Britannica, Inc. 1994-2010. Answers.com 15 Apr. 2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jukka Puotila, Martti Suosalo ja Nora RinneMartti Suosalon kainalossa Jukka Puotila ja Nora Rinne
**Tohtori Raimo – valtakunnan terapeutti** on suomalainen vuosina 2013–2018 tuotettu radion viihdeohjelma. Se on poliittinen satiiri, jossa näyttelijöiden imitoimat ajankohtaiset vaikuttajat käyvät terapeutin hoidettavina. Yleisradion tuottamaa komediasarjaa esitettiin Radio Suomessa viikoittain vuodesta 2014 loppiaiseen 2019. Ohjelman ensimmäinen lähetys oli kesällä 2013. Martti Suosalon esittämä tohtori Raimo terapoi Suomen politiikan ja talouden eliittiä, jonka hahmoja imitoivat näyttelijät Jukka Puotila, Erja Manto, Nora Rinne ja Jarkko Tamminen. 

Kuunnelmasarjan luoja ja pääkäsikirjoittaja on Miira Karhula. Sarjaa käsikirjoitti myös Risto Karhula. Sarjaa ohjasivat vuorotellen tuottaja Pekka Ruohoranta sekä Miira Karhula ja Risto Karhula. 

Kuunnelmasarjaan tehtiin 34 uutta jaksoa vuodessa. Lisäksi vappuna, juhannuksena ja uutena vuonna *milloin?* tehtiin pitkät erikoislähetykset: *Märkä vappu*, *Alaston juhannus* ja *Sykkivä uusivuosi*. Televisiossa esitettiin Tohtori Raimon joulukalenteri 2017 (Yle TV1), jonka animoinnin ja kuvituksen oli tehnyt Juha Fiilin.

Lähteet
-------

1. ↑  Oinaala, Sampsa: Onko radiosketsien aika ohi? –Käsikirjoitettu radiohuumori haudattiin Ylellä vähin äänin. Sketsisarjat Anonyymit kotikiusatut ja Tohtori Raimo siirtyivät loppiaisena historiaan *Helsingin Sanomat*.  23.1.2019. Viitattu 12.12.2020.
2. ↑  Tohtori Raimo - valtakunnan terapeutti *areena.yle.fi*. Viitattu 17.3.2018.
3. ↑  Tri Raimon joulukalenteri areena.yle.fi. Viitattu 17.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tohtori Raimo Areena Audiossa, Yle.
Sinta Ozoliņa-Kovala
**Sinta Ozoliņa-Kovala** (s. 26. helmikuuta 1988 Riika) on latvialainen keihäänheittäjä.

Vuonna 2006 Ozoliņa-Kovala sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Hengelossa heitettyään 57,01 metriä. Pekingin olympialaisissa 2008 Ozoliņa-Kovala heitti karsinnassa Latvian ennätyksen 60,13. Loppukilpailussa hän sijoittui 11:nneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Ozoliņa-Kovala sijoittui seitsemänneksi heitettyään 62,20.

Ozoliņa-Kovalan ennätys on Riiassa 30. toukokuuta 2014 heitetty 64,38 m.

Ozoliņa-Kovala on naimisissa keihäänheittäjä Ainārs Kovalsin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sinta Ozoliņa-Kovala Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Latvian javelin thrower qualifies for finals in Beijing baltic-course.com. Viitattu 28.4.2012. (englanniksi)
3. ↑  Video: Kiinalaisyleisölle pettymys – naisten keihäskulta kaarsi viimeiselle heitolla Saksaan! *Yle Urheilu*. Viitattu 30.8.2015.
4. ↑  Sinta Ozoliņa-Kovala Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Kovalam un Ozoliņai gaidāms «olimpiskais bērns» nra.lv. Viitattu 28.4.2012. (latviaksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Val-Mont** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Beaunen kaupungista länteen.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, jolloin kaksi kuntaa Ivry-en-Montagne ja Jours-en-Vaux yhdistyivät muodostaen uuden Val-Montin kunnan.

Château de Corabœuf
Kunnan alueella oleva *Château de Corabœuf* on täydellinen esimerkki feodaaliajan sotilasarkkitehtuurista. Tämän linnoitetun talon (*Maison Forte*) vanhimmat rakennukset ovat 1200- ja 1300-luvuilta. Niistä huomattavin on pääpuolustustorni. Se on massiivinen neliskulmainen torni, jonka sivut ovat 10 metriä leveät, ja tornin jokaisessa nurkassa on pyöreä torni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 17.1.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Château de Corabœuf Tourist Office Beaune & Pays Beaunois. Viitattu 17.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Val-Mont** Wikimedia Commonsissa
**Hr. Ms. Sumatra** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Java-luokan kevyt risteilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Java-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 15. heinäkuuta 1916. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1920 ja valmistui 26. toukokuuta 1926.

Palvelus
--------

Uransa alun alus oli lähinnä Hollannin Itä-Intiassa, josta se palasi kotimaahan modernisoitavaksi kesäkuussa 1938. Työ kuitenkin viivästyi Espanjan sisällissodan vuoksi, jolloin alus joutui saattuepalvelukseen. Modernisoinnin päätyttyä alus oli koululaivana tehden 1939 kaksi koulutuspurjehdusta, Välimerelle ja Skotlannin rannikolle.

Toisessa maailmansodassa alus oli lähinnä saattueiden suojaamistehtävissä. Se muun muassa kuljetti Alankomaiden hallitsijaperheen jäseniä Kanadaan. Aluksella havaittujen vikojen vuoksi se ei ollut kelvollinen taistelutehtäviin.

Alus upotettiin 9. kesäkuuta 1944 Ouistrehamissa osaksi Gooseperryn aallonmurtajaa, joka suojasi liittoutuneiden rakentamaa Mulberry-satamaa. Aluksen pääaseilla korvattiin Flores-luokan sluuppien tykit, jotka olivat kuluneet käyttökelvottomiksi.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 190
2. ↑  Whitley, M. J. s. 191

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hr. Ms. Sumatra (1921)** Wikimedia Commonsissa

*Java*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *Hr. Ms. Java* - *Hr. Ms. Sumatra* - *Hr. Ms. Celebes* |
| Edeltäjä: Holland-luokka – Seuraaja: *Hr. Ms. De Ruyter* |
**Vieno Levänen-Sandelin** (ven. Виено Абельевна Левянен-Санделин, 1. syyskuuta 1911 Hancock – 30. toukokuuta 1998) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden ja laulujen suomentaja.

Vieno Levänen syntyi amerikansuomalaiseen työläisperheeseen, joka palasi Suomeen vuonna 1920. Levänen kävi koulunsa Kotkassa ja opiskeli vuosina 1929–1932 Helsingin yliopistossa harrastaen myös kieliä ja musiikkia. Perhe muutti Petroskoihin vuonna 1932, ja samana vuonna Levänen meni naimisiin näyttelijä Alarik Sandelinin kanssa.

Levänen työskenteli säestäjänä Petroskoin radiossa, opetti suomea ja käänsi aluksi saksasta ja myöhemmin myös venäjästä. Hänen miehensä kuoli vuonna 1937 ja isä ammuttiin vuonna 1938. Levänen, hänen äitinsä ja kaksi lastaan karkotettiin Petroskoista Puudosin piiriin ja edelleen Tšeboksaryyn. Sodan aikana perhe oli evakossa Permin alueella.

Palattuaan Petroskoihin vuonna 1946 Levänen työskenteli radion toimittajana ja kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Vuonna 1950 hän siirtyi suomenkielisen kaunokirjallisuuden toimittajaksi kirjakustantamoon. Levänen on suomentanut paljon venäläistä ja neuvostokirjallisuutta sekä sanoittanut lauluja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Djužev, Ju.I.: *Pisateli Karelii: Biobibliografitšeski slovar*, s. 183–184. Petrozavodsk: Ostrova, 2006. ISBN 5-98686-006-3.
2. 1 2 3  *Pisateli Karelii: Spravotšnik*, s. 62–63. Petrozavodsk: Karelija, 1971.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Vientiane** (laoksi ວຽງຈັນ) on Laosin pääkaupunki. Sen asukasluku vuonna 2015 oli 620 157. Kaupungin nimen translitterointi Vientiane on ranskalaista alkuperää. Toinen yleinen, alkukielistä ääntämystä paremmin vastaava translitteroitu muoto on *Viangchan*. Nimi tarkoittaa 'kuun kaupunkia'.

Vientiane sijaitsee Mekongjoen mutkassa lähellä Thaimaan rajaa. Lähin maayhteys Thaimaan puolelle on 25 kilometrin päässä sijaitseva Nong Khai, jonne vie Mekongin ylittävä Ensimmäinen Thaimaan–Laosin ystävyyden silta.

Historia
--------

Nykyisen kaupungin alueella oli aluksi khmer-kansan kylä ja sen keskuksena hindutemppeli. Lao- ja thai-kansat levittäytyivät alueelle 1000- ja 1100-luvuilla ja saivat siellä ylivallan. Burmalaiset ja kiinalaiset ryöstivät ja miehittivät aluetta toistuvasti. Kaupunki on perustettu 1200-luvulla, ja kuningas Setthathirath teki siitä Lan Xangin pääkaupungin vuonna 1560. Tällöin alue buddhalaistui. Laos jakautui vuonna 1707 kolmeksi eri kuningaskunnaksi. Thaimaan armeija ryösti Vientianen vuonna 1778 ja kuljetti sen smaragdibuddhan omalle puolelleen. Vuonna 1779 Thaimaa valtasi koko Laosin kenraali Phraya Chakrin johdolla ja teki siitä alusmaansa. Kun Vientianen alue yritti vuosina 1827–1828 kapinaa, sen väestö karkotettiin pois ja tilalle muutti thaikansaa. Kaupunki tuhoutui lähes kokonaan tämän kapinan aikana vuonna 1827.

Laos päätyi Ranskan vallan alaiseksi vuonna 1893 ja Vientianesta tuli siirtomaan pääkaupunki. Ranskalaisajan vaikutteet näkyvät nykyisinkin kaupungin arkkitehtuurissa ja ruokakulttuurissa.

Liikenne
--------

Pha That Luangin stupa Vientianessa.
Patuxai ('voitonportti') Vientianen keskustassa muistuttaa esikuvaansa Pariisin Arc de Triomphea, mutta yhdistelee itämaisia vaikutteita.
Vientianessa on Wattayn kansainvälinen lentoasema, josta on säännöllisiä lentoja Bangkokiin, Thaimaahan, Vietnamiin, Kambodžaan ja Kiinaan.

Nähtävyyksiä
------------

* Pha That Luangin stupa vuodelta 1566.
* Patuxai - itsenäisyyden ja ranskalaisia vallanpitäjiä vastaan käydyn vapaustaistelun muistomerkki 1960-luvulta
* Wat Xieng Khouang -puisto ja sen buddhalaiset ja hindulaiset rakennelmat
* Wat Sisaket - vanha buddhalaistemppeli

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Brinkhoff: Laos cities and provinces *Citypopulation*. Viitattu 9.11.2019.
2. ↑  *Otavan Suuri Ensyklopedia, Hakemisto-osa 12 (M-Ö)*, s. 9513. Helsinki: Otava, 1983.
3. ↑  Anders Røhr: *Otavan suuri maailmanhistoria. Kartasto-osa*, s. 182. Suomentanut Laura Kolbe. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07458-X.
4. 1 2  Vientiane Province History (Arkistoitu – Internet Archive). Lonely Planet. Viitattu 28.11.2016.
5. 1 2  Vientiane[vanhentunut linkki]. Iltalehti Matkailu.
6. ↑   Lonely Planet Review, haettu 8.3.2009"Reminiscent of the Arc de Triomphe in Paris, the Patuxai is Vientiane's most prominent monument."
7. ↑  AirGorilla (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vientiane** Wikimedia Commonsissa

* VisitMekong.com
**AG 21** (ven. Американсий Голланд, Amerikanskij Golland) oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: AG-luokka*
Ensimmäisten kolmen veneen osat valmistettiin maaliskuuhun 1916 mennessä St. Johnsissa New Brunswickissa. Lokakuussa Canadian Vickers toimitti veneet Vancouverin kautta Venäjälle Vladivostokiin, mistä ne toimitettiin edelleen Siperian rataa pitkin Nikolajeviin Mustan meren rannalle koottaviksi. Veneet liitettiin Venäjän keisarikunnan Mustan meren laivastoon 9. maaliskuuta 1917.

Alus tilattiin Nikolajevista Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin 1917. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen 1918.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon. Saksalaiset valtasivat aluksen toukokuussa 1918 Sevastopolissa. Se luovutettiin Britannialle marraskuussa. Miehistö upotti 26. huhtikuuta 1919 Sevastopolissa aluksensa estääkseen sen joutumisen bolsevikkien hallintaan. Hylky nostettiin 5. tammikuuta 1928. Alus palautettiin 30. joulukuuta 1930 palvelukseen nimellä *sukellusvene No. 16* ja se nimettiin 30. joulukuuta 1931 *Metallistiksi* ja edelleen 15. syyskuuta 1934 *A-5:ksi*.

Alus poistettiin 1948 palveluksesta ja sijoitettiin akkujen latausasemaksi. Se romutettiin 1950-luvulla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Polmar, Norman & Noot, Jurrien: *Submarines of the Russian and Soviet navies, 1718-1990*. Annapolis: Naval Institute Press, 1991. ISBN 0-87021-570-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Polmar & Noot 1991 s. 240
2. 1 2 3  Polmar & Noot 1991 s. 239-240 ja 245-246

AG-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *AG 11* - *AG 12* - *AG 13/AG 16* - *AG 14* - *AG 15* |
| 2. ja 3. tilaus | *AG 21* - *AG 22* - *AG 23* - *AG 24* - *AG 25* - *AG 26* |
| 4. tilaus | *AG 17* - *AG 18* - *AG 19* - *AG 20* - *AG 27* - *AG 28* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Svyatoi Georgi (1915)* – Seuraaja: *Svyatoi Georgi (1917)* |
**Teuvanjoki** on Pohjanmaalla Kristiinankaupungissa ja Etelä-Pohjanmaalla Karijoella ja Teuvalla virtaava 55 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa samalla Teuvanjoen vesistöalueen pääuoman.

Joen pituus
-----------

Joen pituudeksi mainitaan 55 tai 46 kilometriä.

Joen kulku
----------

Teuvanjoen latvavedet sijaitsevat Teuvan Pontuksessa tai peräti Luomanperällä asti. Joki virtaa aluksi etelälounaaseen päin Teuvaan. Ennen Teuvaa siihen yhtyy idästä tuleva Riipinluoma. Teuvan jälkeen joen suunta on lounainen, mutta Perälässä se kääntyy takaisin etelälounaaseen ja ylittää kuntarajan Karijoen puolelle. Perälässä siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Rääsynluoma. Niemenloukossa olevan pohjapadon takia joki on täällä aiempaa leveämpi. Padon alla sijaitsee haarautunut Viitakoski, jonka keskelle jää joitakin jokisaaria. Ennen Tiukkaa jokeen yhtyy koillisesta tuleva Peninluoma. Yhtymäkohdan alapuolella joki levenee, ja siinä on useita koskia (esimerkiksi Gladforsen, Kasforsen), ja Yrjensbackenissa sijaitsee joessa pohjapato. Joessa on Tiukan kohdalla kaksi monihaaraista koskea. Suiston lähellä joki tekee kaksi mutkaa, ja sen uoma haarautuu kahdesti rinnakkaisiksi tulvauomiksi. Suistoalue on luonnonsuojelualuetta, vaikka se sijaitsee Kristiinankaupungin keskustaajaman lähialueella. Vaikka joen keskijuoksulla sen äyräät ovat jyrkkärinteisiä, joen suisto ja Pohjoislahti ovat matalaa ja rehevää elinympäristöä.

Luontoarvoja
------------

Teuvanjoen vedenlaatu kärsii suoalueilta huuhtoutuvasta orgaanisesta aineesta, joka nostaa veden humuspitoisuutta.
Ongelmana ovat myös suuret virtaamavaihtelut, jotka voivat yltyä keväisin tai syksyisin tulviksi. Kesän kuivina kausina virtaama saattaa tyrehtyä lähes kokonaan.

Teuvanjoen vesistöalue
----------------------

*Pääartikkeli: Teuvanjoen vesistö*
Teuvanjoen vesistöalueen pinta-ala on 542,45 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,08 %. Valuma-alueesta on 20 % peltomaata ja 12 % turvemaata. Joen keskivirtaama (MQ) on 5,5 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 92 m³/s ja alikeskivirtaama (MNQ) 0,02 m³/s.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Teuvanjoen pohjapatojen rakentaminen *teuva.fi*.  2006. Teuvan kunta. Viitattu 7.2.2023.
2. 1 2 3 4  *Isojoen–Teuvanjoen vesistöalueiden vesienhoidon toimenpideohjelma 2016–2021*, s. 11–20. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus, 2016. Raportteja 54. ISBN 978-952-314-457-6. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.2.2023).
3. 1 2  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
4. ↑  Teuvanjoki, suisto (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 7.2.2023.
5. ↑  Teuvanjoen vesistö (38) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 8.2.2018.
6. ↑  Teuvanjoen vesistöalue *Karttaikkuna*. Paikkatietoikkuna. Viitattu 7.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesistöennusteet: Teuvanjoen vesistöalue, vesi.fi
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Ekumeenisetkirkolliskokoukset |
| A Renaissance print depicting the Council of TrentKuva Trenton kirkolliskokouksesta. |
| 
300-400-luku |
| 
* Nikea I (325)
* Konstantinopoli I (381)
* Efesos (431)
* Khalkedon (451)

 |
| 
500-800-luku |
| 
* Konstantinopoli II (553)
* Konstantinopoli III (680-681)
* Nikea II (797)
* Konstantinopoli IV (869-870)

 |
| 
1100-1300-luku |
| 
* Lateraani I (1123)
* Lateraani II (1139)
* Lateraani III (1179)
* Lateraani IV (1215)
* Lyon I (1245)
* Lyon II (1274)
* Vienne (1311-1312)

 |
| 
1800-1900-luku |
| 
* Vatikaani I (1869-1870)
* Vatikaani II (1962-1965)

 |
| * n
* k
* m
 |

**Viidestoista ekumeeninen** eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen **kirkolliskokous** pidettiin vuosina 1311–1312 Viennen kaupungissa Ranskassa. Sitä kutsutaan myös nimellä *Viennen kirkolliskokous*.

Paavi Klemens V:n kutsumaan kokoukseen osallistuivat paavin lisäksi Antiokian patriarkka, Aleksandrian patriarkka, 300 piispaa sekä Ranskan kuningas Filip IV, Englannin kuningas Edvard II ja Aragonian kuningas Jaakko II.

Kokous kutsuttiin koolle vahvistamaan Ranskan kuninkaan toimeenpanema ja paavin hyväksymä Temppeliherrain ritarikunnan hajottaminen. Päätös tästä saavuttikin lopulta hyväksynnän ja Temppeliherrain ritarikunta lakkautettiin. 

Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
**Joseph Cinqué** (n. 1814 – n. 1879), joka tunnetaan myös nimellä **Sengbe Pieh**, oli länsiafrikkalainen mendeväestöön kuulunut mies, joka johti kapinaa espanjalaisella orjalaivalla *Amistadilla* muiden afrikkalaisten kanssa. Yhdysvaltain rannikkovartiosto otti laivan huostaansa, ja Cinqué sekä hänen afrikkalaistoverinsa joutuivat lopulta syytteeseen kapinasta ja laivan päällystön surmaamisesta oikeudenkäynnissä, joka tunnetaan nimellä *United States v. The Amistad* eli Yhdysvallat vastaan Amistad. Oikeusjuttu päättyi Cinquén sekä laivalla olleiden muiden afrikkalaisten vapauttamiseen sillä perusteella, että he olivat oikeutetusti puolustaneet itseään estääkseen joutumisen orjuuteen laittoman Atlantin orjakaupan kautta. Amerikkalaiset keräsivät rahaa, jotta Cinqué sekä muut laivalla olleet afrikkalaiset pääsisivät palaamaan takaisin Afrikkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cinqué *American National Biography*. Viitattu 27.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joseph Cinqué** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
**Rui Tiago Dantas da Silva** (s. 7. helmikuuta 1994 Águas Santas, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia.

Seurajoukkueura
---------------

Silva liittyi Nacionalin junioriakatemiaan vuonna 2012. Silva teki ensiesiitymisensä seuran edustusjoukkueessa 26. tammikuuta 2014 Taça da Ligan ottelussa Leixõesia vastaan, jossa hän onnistui pitämään maalinsa puhtaana. Ensimmäisen ottelunsa Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa hän pelasi kauden 2013–2014 viimeisellä kierroksella Gil Vicentea vastaan. Kauden 2015–2016 aikana hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi ohi brasilialaisen Eduardo Gottardin.

27. tammikuuta 2017 Silva allekirjoitti 4½-vuotisen sopimuksen Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelanneen Granadan kanssa. Hänestä maksettiin 1,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Silva ei saannut peliaikaa ensimmäisellä kaudellaan Guillermo Ochoan toimiessa ykkösmaalivahtina, jonka päätteeksi joukkue putosi Segunda Divisióniin.

Silva toimi myös seuraavalla kaudella 2016–2017 joukkueen varamaalivahtina Javi Varasin takana. Ensimmäisen ottelunsa seurassa hän pelasi 6. syyskuuta 2017 Copa del Reyn toisella kierroksella Real Zaragozaa vastaan. Sarjakauden aikana hän pelasi yhteensä neljä ottelua.

Uuden päävalmentaja Diego Martínezin alaisuudessa Silvas nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi ja oli sivussa vain kahdesta ottelusta sarjakauden 2018–2019 aikana. Kauden päätteeksi Granada nousi takaisin maan pääsarjaan ja Silva palkittiin Segunda Divisiónin parhaana maalivahtina.

Lähteet
-------

1. ↑  Nacional vence Leixões para cumprir calendário O Jogo. Viitattu 28.7.2020. (portugaliksi)
2. ↑  Gil Vicente 1–0 Nacional SAPO. Viitattu 28.7.2020. (espanjaksi)
3. ↑  Rui Silva justifica elogios de Manuel Machado Record. Viitattu 28.7.2020. (portugaliksi)
4. ↑  Rui Silva ficha por el Granada Marca. Viitattu 28.7.2020. (espanjaksi)
5. ↑  La invisibilidad de Rui Silva Ideal. Viitattu 28.7.2020. (espanjaksi)
6. ↑  El Zaragoza también ilusiona en Copa Marca. Viitattu 28.7.2020. (espanjaksi)
7. ↑  Rui Silva distinguido como o melhor guarda-redes da II Liga espanhola SAPO. Viitattu 28.7.2020. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rui Silvan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* Rui Silvan tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

  

Betis – Primera División
1 Bravo |
2 Montoya |
3 González |
4 Akouokou |
5 Rodríguez |
6 Ruiz |
7 Juanmi |
8 Fekir |
9 Iglesias |
10 Canales |
11 Luiz Henrique |
12 José |
13 Silva |
14 Carvalho |
15 Moreno |
16 Pezzella |
17 Joaquín |
18 Guardado |
19 Luiz Felipe |
21 Morón |
22 Camarasa |
23 Sabaly |
24 Ruibal |
25 Martín |
28 Rodri |
33 Miranda |
Valmentaja Pellegrini

Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Patrício |
2 Semedo |
3 Pepe |
4 Dias |
5 Guerreiro |
6 Fonte |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 A. Silva |
10 B. Silva |
11 Fernandes |
12 Lopes |
13 Danilo |
14 Carvalho |
15 Rafa |
16 Sanches |
17 Guedes |
18 Neves |
19 Gonçalves |
20 Dalot |
21 Jota |
22 Rui Silva |
23 Félix |
24 Oliveira |
25 Mendes |
26 Palhinha |
Valmentaja Santos
Helsingin evankelis-luterilaisen hiippakunnan vaakuna 1987.
Uudenmaan läänin vaakuna oli sama kuin Uudenmaan historiallisen maakunnan vaakuna.
**Helsingin evankelis-luterilaisen hiippakunnan vaakuna** on Kaj Kajanderin toinen ehdotus yhteensä Kaj Kajanderin ja Tapio Vallinojan laatimasta neljästä vaakunaehdotuksesta, joita Helsingin hiippakunnan tuomiokapituli piti mahdottomina joulukuussa 1984, mutta mahdollisina toukokuun lopussa 1985.

Vaakuna on selityksensä mukaan *Katkoisen kilven kultaisessa yläkentässä sininen piispanhiippa, sinisessä alakentässä kultainen vene*  Myös Uudenmaan läänin vaakunassa oli vene.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta |
| --- |
|  |
| Piispat | 
* Simojoki (1959–1964)
* Lauha (1964–1972)
* Nikolainen (1972–1982)
* Lehtonen (1982–1991)
* Huovinen (1991–2010)
* Askola (2010–2017)
* Laajasalo (2017–)

 |  |
|  |
| Seurakunnat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Tuomiorovastikunta | 
* Tuomiokirkkoseurakunta
* Kallio
* Lauttasaari
* Paavali
* Töölö

 |
|  |
| Huopalahti | 
* Haaga
* Kannelmäki
* Munkkiniemi
* Pitäjänmäki

 |
|  |
| Malmi | 
* Malmi
* Oulunkylä
* Pakila

 |
|  |
| Vartiokylä | 
* Herttoniemi
* Mikael
* Roihuvuori
* Vuosaari

 |
|  |
| Vantaa | 
* Hakunila
* Hämeenkylä
* Korso
* Rekola
* Tikkurila
* Vantaankoski

 |
|  |
| Porvoo | 
* Agricola
* Askola
* Myrskylä
* Pornainen
* Porvoo
* Pukkila
* Sipoo

 |

 |
|  |
| Historia | 
* Vaakuna
* Helsingin tuomiokirkko

 |

 |