recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**H. J. Lindell** (1843 Rymättylä – 6. helmikuuta 1913) oli suomalainen Naantalissa asunut neulamestari. Hän teki viimeisenä Suomessa neuloja käsityönä.

Lindell oli nuorena maalaissepällä opissa mutta otti sitten eropassin ja lähti Naantaliin, jossa hän pääsi oppipojaksi neulamestari Roosin pajalle. Hän sai mestarikirjan 23-vuotiaana ja alkoi sitten harjoittaa neulasepän ammattia Naantalissa.

Lindellin pajassa valmistettiin käsityönä nuppineuloja, hiusneuloja, hakaneuloja sekä lisäksi ongenkoukkuja. Neulojen raaka-aineena oli rauta- tai teräslanka ja nuppineulat viimeisteltiin keittämällä niitä kuumassa tinaseoksessa useita tunteja. Hakaneulojen valmistuksessa puolestaan tärkeää oli että neulojen karkaisu onnistui niin että ne pysyivät lukossa eivätkä katkenneet. Lindellin neuloja pidettiin hyvinä ja hänellä oli pajassaan ajoittain jopa puolisenkymmentä kisälliä apuna. Vuonna 1875 Lindell hankki täydet porvarioikeudet neulasepän ammatin harjoittamiseen Naantalissa. Hän toimi Naantalissa myös raatimiehenä ja muissa kunnallisissa luottamustehtävissä. 

Lindell lähetti pajansa neuloja julkisiin näyttelyihin, joissa ne saivat kunniakirjoja ja mitaleja. Hänen neulojaan oli esillä muun muassa vuoden 1876 yleisessä teollisuusnäyttelyssä Helsingissä jossa ne saivat kunniakirjan. Myös ongenkoukuista Lindell sai kunniakirjoja kalastusvälineiden näyttelyissä. 1900-luvun puolella tehdasvalmisteiset neulat alkoivat syrjäyttää käsityönä tehtyjä neuloja ja viime vuosinaan Lindell keskittyi valmistamaan ongenkoukkuja.

Lindellin kuoltua hänen pajansa kalusto siirrettiin lähes kokonaisuudessaan esille Naantalin museoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuollut ammattikunta ja sen viimeinen edustaja neulamestari Lindell, Seura, 21.07.1937, nro 29, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Naantalin museo, Kotiseutu : Suomen kotiseutututkimuksen äänenkannattaja, 01.01.1920, nro 1, s. 49, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Toivo Eljas Löyskä** (9. elokuuta 1903 Viipuri – 14. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Löyskän vanhemmat olivat rakennusmestari Eljas Löyskä ja Xenia Matilda Westerinen ja puoliso vuodesta 1931 käsityönopettaja Helvi Helena Riihijärvi. Toivo Löyskän vanhemmasta veljestä Väinö Löyskästä tuli arkkitehti, samoin kuin Toivo ja Helvi Löyskän pojasta Risto Löyskästä. Löyskä tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta 1922 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1931. Opintojensa aikana hän oli töissä muun muassa Uno Ullbergin, Jalmari Peltosen ja Toivo Paatelan toimistoissa. Valmistuttuaan hän työskenteli Lääkintöhallituksessa vuoteen 1938 ja sitten Kulutusosuuskuntien Keskusliiton rakennusosaston toimistopäällikkönä vuoteen 1948, jolloin hän perusti oman toimiston. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston assistenttina. Viipuriin Löyskä suunnitteli useita rakennuksia yhdessä veljensä kanssa.

Töitä
-----

* As. Oy Kalevanrinne, asuin- ja liiketalo, Kalevankatu 4, Viipuri, 1927, Väinö Löyskän lanssa
* Viipurin Tupakka Oy:n konttori- ja tehdasrakennus, Juteininkatu 12, 1927, Väinö Löyskän kanssa
* As. Oy Kallio, asuin- ja liiketalo, Majurinkatu 1–3, Viipuri, 1928, Väinö Löyskän ja Ernst Adolf Nordströmin kanssa
* Ketonen Oy:n liike- ja asuintalo, Pellervon- ja Kullervonkadun kulmaus, Viipuri
* Suomen Matkailijayhdistyksen paviljonki, Papula, Viipuri, 1928
* Munkkiniemen yhteiskoulu, Helsinki, 1951−1957
* Karjalan yhteiskoulu, Helsinki, 1955−1961
* Malmin sairaala, Helsinki, 1958
* Karkkilan sairaala, 1962
* Halikon kunnantalo
* Nummen kunnantalo

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, ss. 149-150. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Risto Eljas Löyskä, HS Muistot 14.9.2012
**Isovilistäjä** (*Traversia lyalli*) on sukupuuttoon kuollut, varpuslintuihin kuulunut, maailman pienin tunnettu lentokyvytön lintu. Lintulajin nimenä on aikaisemmin ollut nykyisten nimistösääntojen vastainen nimi **Stephensaarten kalliopeukaloinen**. Ennen nykyistä nimeä se tunnettiin nimellä **stephensaarenvilistäjä** (*Traversia insularis*).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Lajin ulkonäkö tunnetaan vain kissan tappamien yksilöiden nahkoista. Peukaloista muistuttavalla lajilla oli lyhyet, pyöreäpäiset siivet ja erittäin lyhyt (17 mm) pyrstö. Koiraat olivat naaraita pienempiä. Siiven pituus 46-49 mm ja nokka 17 mm. Nilkan pituus 19–20 mm, keskivarvas 20–21 mm. Heimosta tunnetaan kaikkiaan 7 lajia, joista jopa 5 on kuollut sukupuuttoon. Mustarotta (*Rattus rattus*) ja polynesianrotta (*Rattus exulans*) ovat syypäinä useimpiin näistä sukupuutoista.

Levinneisyys
------------

Laji löydettiin eristäytyneenä Uuden-Seelannin Etelä- ja Pohjoissaaren väliseltä pieneltä Stephen-saarelta, jonka pinta-ala on vain 2,6 km². Saaren majakanvartijalla nimeltään *David Lyall* oli kissa, jonka nimi oli "Tibbles". Tämä kissa kantoi useammissa erissä isännälleen linnun 17 viimeistä yksilöä. Viimeinen yksilö kuoli vuonna 1894. Fossiilisten löytöjen perusteella on voitu päätellä, että laji on aikaisemmin asuttanut myös Uuden-Seelannin pääsaarta. Tämä asettaisi kyseenalaiseksi tiedon sen endeemisyydestä juuri mainitulla saarella. Lintu on yksi niistä 33:sta lintulajista, joiden kotikissan tiedetään tappaneen sukupuuttoon.

Elinympäristö
-------------

Majakanvartija näki lajin elävänä hieman ennen sen lopullista katoamista ainoastaan kaksi kertaa, jolloin se pakeni kallionkolosta juosten ja vaikutti hyvin nopeasti liikkuvalta hiireltä.

Ravinto
-------

Lajin arvellaan olleen hämäräaktiivinen hyönteissyöjä.

Lähteet
-------

* Stephens Island wren
* New Zealand Wrens
* New Zealand wrens Valokuva täytetystä linnusta

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Traversia lyalli* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.3.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Järvinen, Olli; Miettinen, Kaarina: *Sammuuko suuri suku? – Luonnon puolustamisen biologiaa*, s. 94. Vantaa: Suomen luonnonsuojelun tuki Oy, 1987. ISBN 951-9381-20-1.
3. ↑   www.terranature.org
4. ↑  Juha Valste, Suomen Luonto 9/2005


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q507428
* Wikispecies: Xenicus lyalli
* ADW: Xenicus\_lyalli
* CoL: 5C99Q
* BOW: stiwre1
* eBird: stiwre1
* EoL: 915641
* GBIF: 2484588
* iNaturalist: 144688
* IRMNG: 10594939
* ITIS: 563710

 |

 |
**Antti J. Kallio** (s. 21. maaliskuuta 1963) on muotoilutuottaja ja toimitusjohtaja Design & Art Management Finland Oy:ssä (DAMF). Hän toimii muotoilijoiden ja taiteilijoiden asiainhoitajana.

Vuonna 2001 Kallio ohjasi, käsikirjoitti ja kuvasi Suomessa maailman ensimmäisen mobiilielokuvan kämmenmikron kamerakortilla. Mobiilileffa.netin ja Matila & Röhr Production Oy:n tuottama *Maitokärry* on viiden minuutin lyhytelokuva, jonka pääosissa ovat Kai Lehtinen ja Peter Franzén. Elokuvan ovat ohjanneet ja kuvanneet Antti J. Kallio ja Kai Lehtinen Kallion käsikirjoituksen pohjalta. Vuotta myöhemmin sama ryhmä tuotti kännykkämusiikkivideon, jolla Kallio esittää J. Karjalaisen säveltämän ja Timo Kiiskisen sanoittaman kappaleen *Valo*.

Teoksia
-------

* Nevaluoma, Kari-Otso & Kallio, Antti J.: *Suomalaisten mestareiden huonekalut*. Espoo: Paasilinna, 2011. ISBN 978-952-5856-45-3.
* Kallio, Antti J.: *Sarvivaaran pojat*. NonStopNovels / BoD, 2018. ISBN 9789528002574

Lähteet
-------

1. ↑  Linkki taiteilijoihin. Design and Art Finland.
2. ↑  Valo mobile video. Youtube.
Alhaalla olevassa isoviivakartassa viivat kuvaavat korkeutta. Kartassa kunkin viivan väli kuvaa yhtä suurta korkeusarvon muutosta – ruskealla merkityt "kerrokset" ovat yhtä korkeita.
**Isoviiva** eli samanarvonviiva, myös **isaritmi** tai **isopleetti**, kahden muuttujan funktiolle on käyrä, joka yhdistää pisteet, joissa funktiolla on sama arvo.

Funktion gradientti on aina kohtisuorassa isoviivoihin nähden – maastossa vesi valuu korkeuskäyrien poikki.

Isoviivakartat ja vyöhykekartat
-------------------------------

**Isoviivakartta** eli **viivasymbolikartta** on kartta, johon on piirretty isoviivoja – tunnetuin tällainen on topografinen kartta, jossa maaston korkeuskäyrät tai myös vesialueen syvyyskäyrät ovat korkeuden tai syvyyden isoviivoja maantieteellisen sijainnin funktiona.

**Vyöhykekartta** perustuu viivasymbolikarttaan niin, että samanarvonkäyrien välit kuvataan alueina. Tällaisia ovat esimerkiksi korkeysvyöhykekartat ja syvyysvyöhykekartat.

Käyttö meteorologiassa
----------------------

Meteorologiassa käytetään useita erilaisia isoviivoja:

* *isobaari* on ilmanpaineen samanarvonviiva
* *isotermi* on lämpötilan samanarvonviiva
* *isotaksi* on tuulennopeuden samanarvonviiva
* *isohypsi* on geopotentiaalin samanarvonviiva
* *isohyeetti* on sademäärän samanarvonviiva

Suureen muutoksen samanarvonviivaille saadaan nimet, kun etuliite *iso* vaihdetaan muotoon *isallo*: esimerkiksi ilmanpaineen muutoksen samanarvon viiva on *isallobaari*, lämpötilan *isallotermi*.

Käyttö maantieteessä
--------------------

  

Nimitystä **isopleetti** käytetään maantieteessä käyristä, jotka kuvaavat muuttujaa, jota ei voida mitata tietystä pisteestä, vaan joka voidaan laskea ainoastaan tietyltä alueelta. Esimerkkinä tällaisesta on väestöntiheys, joka voidaan laskea alueyksikön väkiluvun suhteena sen pinta-alaan. Tällöin jokainen laskettu arvo oletetaan muuttujan arvoksi alueyksikön keskipisteessä ja samanarvon käyrät voidaan piirtää interpoloimalla. Isopleettikartan periaatetta voidaan verrata koropleettikartan periaatteeseen. Absoluuttisia arvoja, kuten alueen väkiluku, ei voi eikä pidä esittää isopleetti- tai koropleettikartoilla.

Nimitystä **isaritmi** käytetään käyristä, jotka kuvaavat muuttujaa, josta saatu data on pistemäistä, kuten korkeus, syvyys, lämpötila jne. Tällöin kartta on *isometrinen* erotuksena *isopleettisestä* kartasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Struktur und Wesen von Isolinienkarten (Arkistoitu – Internet Archive) Definition, Grundbegriffe...sowie deren Eigenheiten von Isolinien. GeoWEB 2001 (saksaksi)
2. 1 2  Tilastoteemakartat. 4.4 Dasymetrinen kartta ja vyöhykekartta *Tilastokoulu*. Tilastokeskus. Viitattu 23.1.2020.
3. ↑  Tilastoteemakartat. 6.3 Isaritmi- ja isopleettikartta *Tilastokoulu*. Tilastokeskus. Viitattu 23.1.2020.
4. 1 2  Isopleth: Contours ArcGIS. Viitattu 23.1.2020.
5. ↑  Tilastoteemakartat. 4.2 Koropleettikartta *Tilastokoulu*. Tilastokeskus. Viitattu 23.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Isoviiva** Wikimedia Commonsissa
**Anders (Antti) Kaasalainen** (3. lokakuuta 1875 Pyhäjärvi Vpl – 27. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori, päätoimittaja, valtiopäivämies ja nuorsuomalaisten kansanedustaja.

Henkilöhistoria
---------------

Kaasalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kaasalainen ja Maria Kähönen ja puoliso vuodesta 1911 Beda Wilhelmina Liljegren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Viipurin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899, maisteriksi 1900 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1907. Kaasalainen teki opiskeluaikanaan kansatieteellisiä ja kielitieteellisiä tutkimusmatkoja Karjalaan vuosina 1896–1898. Hän toimi lisäksi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Kaasalainen oli Porin lyseon historian ja suomen kielen lehtori 1911–1928. Hän toimi myös sanomalehtimiehenä ja oli Suomalainen Kansa -lehden vastaavana toimittajana 1907−1909 ja Virallisen Lehden päätoimittajana 1930–1933. Hän oli myös tilanomistaja ja omisti hovitilan Kaukolassa.

Kaasalainen osallistui valtiopäiville talonpoikaissäädyssä Käkisalmen tuomiokunnan edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli kansanedustajana 1909–1911, edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

### Teoksia

* *Kylänmuodosta ja vainiojärjestyksestä Lounais-Suomessa 16- ja 17-sataluvulla : agraarihistoriallinen tutkimuskoe*, väitöskirja. Helsinki 1906

### Toimitustöitä

* *Suomen turistikäsikirja - Turisthandbok för Finland - Führer durch Finnland 1913* ; toimitusta hoitanut Antti Kaasalainen ym. Suomen matkailijayhdistys, Helsinki 1913

### Suomennoksia

* Jerome K. Jerome : *Nikolai Snydersin sielu ja salaperäinen vieras* : kaksi novellia ; suomentanut A. K. Otto Andersin, Pori 1920

Lähteet
-------

1. 1 2  KAASALAINEN Antti. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2 3  .aspx Antti Kaasalainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 109–110. Helsinki: Otava, 1926.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Mabel Wheeler Daniels** (27. marraskuuta 1878 Swampscott, Massachusetts – 10. maaliskuuta 1971) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen lähellä Bostonia. Hänen isovanhempansa olivat kirkkomuusikoita, ja hänen vanhempansa lauloivat Bostonin Händel- ja Haydn-seurassa, jonka johdossa isä toimi.

Daniels opiskeli pianonsoittoa pienestä pitäen ja aloitti lyhyiden kappaleiden säveltämisen kymmenenvuotiaana. Hän pääsi toteuttamaan musiikki-innostustaan Radcliffe Collegeen, jossa hän lauloi sopraanona ja esiintyi muun muassa operettien päärooleissa. Hän myös sävelsi ja johti Radcliffe College -aikoinaan kaksi opiskelijaoperettia.

Valmistuttuaan *magna cum laude* -arvosanoin vuonna 1900 Daniels jatkoi sävellyksen opiskelua George Chadwickin johdolla New England Conservatory of Musicissa. Tämän kehotuksesta Daniels haki Müncheniin opiskelemaan yhden aiemman luokkatoverinsa, Ludwig Thuillen johdolla. Hän pääsi läpi kokeista ensimmäisenä naisopiskelijana.

Palattuaan Yhdysvaltoihin Daniels liittyi Bostonin Cecilia Societyyn, jossa hän pääsi kosketuksiin orkesterin säestämien nykykuoroteosten kanssa. Hän toimi vuosina 1913–18 Simmons Collegen musiikkijohtajana. Hän perusti myöhemmin Radcliffessa sävellyspalkintoja ja -säätiöitä, joiden tarkoituksena oli auttaa musiikin opiskelijoita. Tuftsin yliopisto myönsi hänelle kunniaoppiarvon vuonna 1933 ja Bostonin yliopisto 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Library of Congress: Mabel Daniels (1878-1971)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Toivo Vilho Lehtisalo (Löfgrén)** (16. kesäkuuta 1887 Pöytyä – 8. elokuuta 1962 Helsinki) oli professorin arvonimen saanut suomalainen kieli- ja kansatieteilijä.

Henkilöhistoria
---------------

Lehtisalon sukunimi vuoteen 1906 oli Löfgrén, hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettajat Gustaf Wilhelm Löfgrén ja Johanna Amanda Erkkinen (Eriksson). Lehtisalo tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910, maisteriksi 1911 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1927. Samojedilaisen kieli- ja kansatieteen dosentti hän oli vuodesta 1932. Lehtisalo oli Suomalais-Ugrilaisen Seuran tutkijastipendiaatti, joka teki kieli- ja kansatietellisiä matkoja tundrajurakkien luo Pohjois-Venäjälle ja Siperiaan 1911–1912 ja metsäjurakkien luo Siperiaan 1914. Hän luennoi Budapestin yliopistossa vuonna 1931. Suomalais-Ugrilaisen Seuran arkistonhoitajana Lehtisalo toimi 1936. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1954.

Lehtisalon puoliso vuodesta 1923 oli apteekkari Laina Amanda Stenvall (s. 1893). Hänen veljensä oli metsäpäällikkö, metsäneuvos Uuno Lehtisalo.

Teokset
-------

* *Tundralta ja taigasta. Muistelmia puolen vuosisadan takaa*. Porvoo: WSOY 1959. 157 s.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mikko Korhonen, Seppo Suhonen, Pertti Virtaranta: *Sata vuotta suomen sukua tutkimassa. 100-vuotias Suomalais-Ugrilainen Seura*. Weilin+Göös, 1983. ISBN 951-35-2977-0.  S. 138–154
2. ↑  Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Uuno Lehtisalo (1889–1961). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.2.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Inkermanin luostari 1900-luvun alussa
**Inkerman** (ukr. Інкерма́н, ven. Инкерма́н, krimintat. *İnkerman*) on kaupunki Ukrainassa Krimin niemimaalla, Sevastopolin kaupunkipiirissä.

Inkermanissa on kalkkikivilouhos, jonka valkoista kiveä viedään useisiin maihin.

Krimin sodan aikainen Inkermanin taistelu käytiin Britannian ja Ranskan sekä Venäjän keisarikunnan välillä 5. marraskuuta 1854 Inkermanin eteläpuolella lähellä Sevastopolia.

Lähteet
-------

1. ↑  Inkerman's mine, Inkerstrom, Limestone quarry Inkerstrom-yhtiö.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 23.5.2012. (englanniksi)
2. ↑  Modern Sevastopol City Sevastopolin kaupunki.  Arkistoitu 11.2.2014. Viitattu 23.5.2012. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Inkerman**.
* Hartwallin suku alkoi rakentaa viini-imperiumia Ukrainaan (2011) (Arkistoitu – Internet Archive) (talouselama.fi)
* "Raivatkaa tilaa krimiläiselle viinille" - pätee myös suomalaiseen viinitilaan (3/2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (talouselama.fi)
Okrapitoista maata puolalaisessa joessa.

Punaisia maavärejä Altamiran luolamaalauksessa.
**Maavärit** ovat yleensä luonnosta peräisin olevia pigmenttejä. Maavärejä on käytetty eri puolilla maailmaa esihistoriallisista ajoista lähtien muun muassa kehon värjäämiseen ja luolamaalauksiin. Luolamaalauksissa käytettiin jo 35 000 eaa. okravärejä, kuten keltaista okraa ja punamultaa[1]. Pisimpään on käytetty rautaoksidipitoista punamultaa.

Ilmeisesti jo paleoliittisellä kaudella tunnettiin kalsinointitekniikka, jolla saatiin keltaisista ja ruskeista, siennoista ja umbrista punaista väriä. Rautaoksidipigmenttejä opittiin 1600–1700-luvulla valmistamaan synteettisesti.[1]

Yleisimmät maavärit
-------------------

Yleisimmät maavärit ovat okra, sienna ja umbra, jotka ovat saaneet nimensä löytöpaikan, kuten Sienan tai Umbrian mukaan. Useimmista maaväreistä on olemassa raaka ja poltettu sävy. Poltetut maavärit ovat usein punasävyisiä, kuten poltettu punasavi tai terrakotta. Tunnettuja ja pitkään käytössä olleita perusmaavärejä ovat siten raaka sienna, poltettu sienna, raaka umbra ja poltettu umbra.

Maavärit ovat hinnaltaan suhteellisen edullisia, valonkestäviä ja muutenkin hyvin säilyviä. Öljyväreinä ne myös kuivuvat nopeahkosti.
Maaväreillä tarkoitetaan toisinaan myös ruskeasävyisiä värejä ja murrettua väriskaalaa yleensä.

Muu kuin maalauskäyttö
----------------------

Maavärejä, myös mangaanioksidia ja hiiltä, on käytetty muun muassa ruoan säilytysaineina ja lääkkeissä.[1]

Lähteet
-------

* Coloria.net

### Viitteet

1. 1 2 3  Okra. Coloria.net.
**Antti Jämsén** on suomalainen kunnanjohtaja. Sodankylän vastaavana talous- ja hallintojohtajana toiminut Jämsén valittiin Kittilän väliaikaiseksi kunnanjohtajaksi 1.1.2019 alkaen ja elokuussa 2020 kunnanjohtajaksi määräajaksi vuoden 2021 loppuun. Aiemmin hän on työskennellyt kunnanjohtajan virassa Miehikkälässä, Enonkoskella, Nummi-Pusulassa, Taivassalossa ja Honkajoella sekä vs. kunnanjohtajana Sammatissa, Sysmässä, Sodankylässä ja Kinnulassa. Koulutukseltaan Jämsén on yhteiskuntatieteiden maisteri ja sotilasarvoltaan vääpeli.

Jämsén sai 24. tammikuuta 2021 sydänpysähdyksen tultuaan hiihtämästä. Hänelle tehtiin sydämen pallolaajennus Lapin keskussairaalassa Rovaniemellä samana päivänä. Jämsen palasi työhönsä maaliskuussa 2021 ja työskenteli Kittilän kunnanjohtajana vuoden loppuun.

Jämsén palasi Kittilän vs. hallintojohtajaksi huhtikuussa 2022. Kunnanvaltuusto valitsi hänet Kittilän kunnanjohtajaksi ajalle 1.9.-31.12.2022 tai siihen saakka kunnes uusi kunnanjohtaja aloittaa virassaan.

Jämsén valittiin Humppilan hallintojohtajan virkaan 8.3.2023. Työnsä Jämsen aloitti vt. hallintojohtajana seuraavana päivänä 9.3.2023 ja vakituisessa hallintojohtajan virassa 21.4.2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylönen, Jorma: Jämsén johtaa Kittilää vuoden 2021 loppuun *Kuntalehti*.  1.9.2020. Viitattu 26.9.2020.
2. ↑  Antti Jämsén Kittilän vs. kunnanjohtajaksi *Kuntalehti*.  20.12.2018. Viitattu 24.12.2018.
3. ↑  Antti Jämsénistä Miehikkälän kunnanjohtaja *Yle Kymenlaakso*.  2012. Viitattu 25.11.2015.
4. ↑  Kittilän kunnanjohtaja kertoo taistelleensa elämästään hiihtolenkin jälkeen – pelastettiin elvyttämällä: "Melkein viimeinen hiihto" *mtvuutiset.fi*.  30.1.2021. Viitattu 30.1.2021.
**Leonard Chess** (syntyjään **Lejzor Czyz**) (12. maaliskuuta 1917 Motal – 16. lokakuuta 1969 Chicago) oli puolalaissyntyinen amerikkalainen levytuottaja ja levy-yhtiö Chess Recordsin perustaja.

Varhainen elämä
---------------

Lejzor Czys syntyi juutalaiseen yhteisöön Motalissa Puolassa (nykyisin osa Valko-Venäjää). Perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1928, asettui Chicagoon ja muutti sukunimensä Chessiksi. Lejzorista tuli Leonardo ja hänen veljestään Fiszelistä Philip.

Chess Records
-------------

Aluksi Leonard ja Philip perustivat Chicagon eteläosassa ainoastaan mustille asiakkaille tarkoitetun yökerhon *Macomba Loungen*, joka paloi vuonna 1950. Noihin aikoihin Leonard tapasi pitkäaikaisen yhtiökumppaninsa Muddy Watersin, jonka hän otti artistiksi perustamaansa levy-yhtiöön Chess Recordsiin. Vaikka Watersin lisäksi mm. Little Walter, Howlin' Wolf, Willie Dixon ja Chuck Berry olivat merkittäviä levyttäjiä, niin Chess piti parhaana artistinaan Etta Jamesia.

Chess aikoi myydä yhtiönsä 1960-luvun lopulla mutta kuoli sydänkohtaukseen lähtiessään studiolta. Hän oli kuollessaan 52-vuotias.

Elokuva
-------

Vuonna 2008 ilmestyi Darnell Martinin ohjaama elokuva *Cadillac Records*, joka kertoo Chess Recordsin syntytarinan ja sen artisteista. Adrien Brody näyttelee Chessiä, Jeffrey Wright Muddy Watersia, Cedric the Entertainer Willie Dixonia, Columbus Short Little Walteria ja Beyoncé Knowles Etta Jamesia. Elokuvan ensi-ilta oli 5. joulukuuta 2008.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Valtion maatutkimuslaitos** oli aiemmin Suomessa viranomainen, jonka tehtävänä oli suorittaa maaperän tieteellisiä tutkimuksia maanviljelyksen tarpeita varten.

Laitos sijaitsi Helsingissä, ja se oli hallinnollisesti maataloushallituksen alainen.

Maatutkimuslaitoksen tehtävät ja henkilöstö
-------------------------------------------

Maatutkimuslaitoksen tehtävänä oli selvittää Suomen agrogeologiaa sekä tieteellisesti tutkia Suomen maalajeja ja maatyyppejä. Se toimitti agrogeologisia kartoituksia ja inventointitutkimuksia, suoritti fysikaalisia, kemiallisia ja mikrobiologisia erikoistutkimuksia maapohjan erilaisten viljelysominaisuuksien selvittämiseksi sekä teki kenttätutkimuksia maavaihtelujen vaikutuksesta kasvillisuuteen. Lisäksi laitoksen tehtävänä oli tutkia maalajien teknillistä käyttökelpoisuutta.

Maatutkimuslaitos suoritti erikseen vahvistettavan taksan mukaista korvausta vastaan tutkimuksia laitoksen toimialalta sen puitteissa, miten laitoksen työvoima tähän riitti, sekä toimitti sarjajulkaisuja maatutkimuksen alalta.

Maatutkimuslaitoksessa oli johtaja, vanhempi agrogeologi, nuorempi agrogeologi, laboraattori sekä tarpeellinen määrä apulaisia.

Katso myös
----------

* Geologian tutkimuskeskus

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakkila, Esko (toim.): "Valtion maatutkimuslaitos", *Lakiasiain käsikirja*, s. 1265–1266. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Asetus valtion maatutkimuslaitoksesta (23.12.1925).
**Leonard Howell** (16. kesäkuuta 1898 Clarendon, Jamaika – 1981 Kingston, Jamaika) oli jamaikalainen saarnaaja, kansalaisoikeusaktivisti ja rastafariliikkeen perustaja.

Howell asui 1920-luvulla New Yorkissa, missä hän toimi mustien kansalaisoikeuksien puolesta. Vuonna 1932 hän palasi Jamaikalle ajamaan mustien kansalaisoikeuksia siellä ja saarnaamaan panafrikkalaista ideologiaansa. Vuonna 1933 Howell julisti, että Etiopian keisari Haile Selassie oli Messias, ja loi näin perustan rastafarismille. Howell kirjoitti teoksen *Promise Key*, josta tuli rastafariliikkeen merkittävimpiä teoksia. Hän perusti Saint Catherineen rastafariyhteisön nimeltä Pinnacle, josta kasvoi omavarainen afrosentristinen kaupunki. Howell pidätettiin toimintansa johdosta yli 50 kertaa. Toisin kuin monet rastafarit, Howell ei koskaan kasvattanut rastatukkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dhane Brown: We are HEROES - Leonard Howell  19.10.2010. Jamaica Observer.  Arkistoitu 16.12.2016. Viitattu 13.1.2014.
2. ↑  Louis E.A. Moyston: Howell: man of heroic proportions  16.10.2010. Jamaica Observer.  Arkistoitu 29.6.2018. Viitattu 13.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ali Paša Mubarak** (arab. علي باشا مبارك‎, *ʿAlī Bāšā Mubārak*; 1823 – 14. marraskuuta 1893) oli egyptiläinen poliitikko ja virkamies. Mubarak tuli erityisen tunnetuksi nykyaikaisen egyptiläisen koulutusjärjestelmän perustajana.

Elämäkerta
----------

Ali Mubarak syntyi vuonna 1823 Birinbalissa Egyptin Daqahliyyan maakunnassa. Nuoruudessaan Mubarak oli päätyä nuorisorikolliseksi, mutta lopulta hänen onnistui kuitenkin päästä opiskelemaan Muhammad Alin vasta hiljattain perustamiin nykyaikaisiin kouluihin. Vuonna 1844 hänet lähetettiin Ranskaan osana *Mission égyptienne* -lähetystöä. Ranskassa Mubarak sai upseeri- ja ja pioneerikoulutuksen. Palattuaan Egyptiin Mubarak työskenteli khediivi Abbas I:n hallinnon sotaministeriössä ja al-Mafruzan sotilasopiston johdossa. Krimin sodanaikana Mubarak oli eri tehtävissä Osmanien valtakunnassa. Mubarak joutui kuitenkin epäsuosioon Abbas I:n seuraajan Saidin kaudella ja hän erosi.

Mubarak palasi valtion tehtäviin Saidin seuraaja Ismailin kaudella. Hän toimi useissa eri ministerin tehtävissä ja muissa virka-asemissa. Mubarak tuli tunnetuksi etenkin Egyptin nykyaikaisen koululaitoksen perustajana. Osaltaan Mubarakin vaikutuksesta Egyptiin alkoi syntyä koulutettu arabiankielinen keskiluokka, joka alkoi omaksua esimerkiksi uusia poliittisia aatteita. Mubarakin alaisuudessa alettiin esimerkiksi painaa uusia oppikirjoja ja perustettiin uusi Dar al-Ulumin yliopisto. Koulutuksen ohella Mubarak valvoi esimerkiksi uusien rautateiden ja kastelujärjestelmien rakennuttamista. Toisaalta Mubarak raivasi tietä urallaan häikäilemättömästi. Mubarakin vaikutusta oli esimerkiksi kuuluisan egyptiläisen intellektuellin Rifa'a al-Tahtawin karkotus Sudaniin. Mubarak alkoi jäädä taas epäsuosioon. Hänen viimeinen kautensa Egyptin opetusministerinä alkoi Rijad Pašan hallituksessa vuonna 1888 ja päättyi hänen eroonsa brittien painostuksesta vuonna 1891. Mubarak kuoli Kairossa 14. marraskuuta 1893.

Teokset
-------

Mubarakin tunnetuin teos on vuonna 1886 julkaistu 20-osainen *Khiṭāṭ at-tawfīqīyah al-jadīdah*. Teos oli tarkoitettu nykyaikaiseksi vastineeksi al-Makrizin teokselle *Khitat*. Teoksessa esitellään esimerkiksi Kairoa, Aleksandriaa ja muuta Egyptiä, sekä eri tunnettuja henkilöitä elämäkertoineen. Mubarak julkaisi myös muita esimerkiksi koulutusta käsitteleviä kirjoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  H. A. R. Gibb, J. H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol. I A–B)*, s. 396. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
2. 1 2 3  Sergejeff, Andrei: "13", *Egyptin historia: Kleopatran ajasta arabikevääseen*. Gaudeamus, 2019. ISBN 978-952-345-573-3.
3. 1 2 3  ʿAlī Pasha Mubārak Encyclopaedia Britannica. Viitattu 28.11.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Marja Inkeri Siukonen** (15. marraskuuta 1927 Helsinki – 6. kesäkuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Siukonen syntyi nuorimpana sisaruksista, joihin kuuluivat myös viulisti Leena Siukonen-Penttilä ja sellisti Varpu Siirala. Sisarukset esiintyivät useilla vuosikymmenillä pianotriona Suomessa ja muualla Pohjoismaissa. Siukosten isän Ollin kaikki sisarukset harrastivat musiikkia. Näihin kuului säveltäjä Wilho Siukonen. Inkeri Siukonen opiskeli Martti Paavolan johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti pianodiplominsa vuonna 1949. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1954. Siukonen täydensi musiikkiopintojaan 1950-luvulla Pariisissa ja Wienissä. Hän sai myös maisterin oppiarvon Helsingin yliopistosta suomen kielessä.

Siukonen oli vuosina 1956–1977 naimisissa pianisti Kauko Kuosman kanssa. Pariskunta esiintyi duona etenkin 1960–1970-luvuilla. Yhteiseen ohjelmistoon kuului parin kantaesittämiä teoksia suomalaisilta säveltäjiltä. Siukonen opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1958, lehtorina vuodesta 1973. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1994. Siukosen sisarenpoika, pianisti Jussi Siirala opiskeli pitkään hänen johdollaan.

Siukonen joutui lähes vuosi ennen kuolemaansa onnettomuuteen ja kärsi tämän jälkeen parantumattomista komplikaatioista. Hän kuoli Kannelkodissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuolleet: Pianotaiteilija loi merkittävän uran Sibelius-Akatemian pedagogina Jussi Siirala, Helsingin Sanomat 3.7.2014, viitattu 1.1.2023
Ilmakuva rakennuksesta.
**Internationales Congress Centrum** (**ICC**) **Berlin** on Berliinin Westendissä sijaitseva kongressikeskus, joka on yksi maailman suurimmista. Rakennus sijaitsee Messedamm-kadun ja Stadtring-moottoritien välissä, aivan Berliinin messualueen ja Funkturmin vierellä. Kadun yli kulkeva kävelysilta yhdistää ICC-keskuksen vanhaan messualueeseen.

Ralf Schülerin ja Ursulina Schüler-Witten suunnittelema keskus rakennettiin vuosina 1974–1979 silloiseen Länsi-Berliiniin ja se oli Berliinin sodanjälkeisen ajan suurin yksittäinen rakennusprojekti ennen 1990-lukua. Se on myös Saksan suurin kongressikeskus. Rakennuksen pituus on 320 metriä ja tilavuus on 800 000 m³. Siinä on yhteensä 80 kokoushuonetta ja -salia, joista suurimpaan mahtuu 5 000 ihmistä. Myös rakennuksen teknologiahenkinen arkkitehtuuri on huomiota herättävää. Keskuksen erikoisuuksiin kuuluu se, että autoliikenne ohjataan rakennuksen sisään. Keskus on ollut taloudellisesti tappiollinen ja sen purkamisestakin on keskusteltu, mutta Berliinin kaupunki on tehnyt päätöksen sen säilyttämisestä.

Rakennus on toiminut taustana monessa elokuvassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 247. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ICC Berlin** Wikimedia Commonsissa
Ali Larijani (2017)
**Ali Ardashir Larijani** (pers. ‏علی اردشیر لاریجانی‎) (s. 1958) on iranilainen poliitikko, maan Korkeimman turvallisuusneuvoston jäsen. Hän oli sen sihteeri elokuusta 2005 lokakuuhun 2007 presidentti Mahmud Ahmadinejadin nimittämänä toisena Ajatollah Khameneinin edustajista, mutta erosi 20. lokakuuta 2007. Hänet valittiin toukokuussa 2008 Iranin parlamentin puhemieheksi.

Larijani on opiskellut länsimaista filosofiaa Teheranin yliopistossa sekä ohjelmistotiedettä ja matematiikkaa Sharifin teknillisessä yliopistossa.

Hän oli 1994–2004 maan yleisradioyhtiön johdossa ja sen jälkeen Ali Khamenein turvallisuusneuvonantajana sekä kulttuuriministerinä presidentti Rafsanjanin aikana. Hän sai eron päästettyään maahan liian vapaasti ulkomaisia elokuvia ja musiikkia.

Larijani oli ehdokkaana vuoden 2005 presidentinvaaleissa, jotka Mahmud Ahmadinejad voitti. Hän jäi viidenneksi saaden 5,9 prosenttia äänistä.

Larijani nimitettiin 2005 turvallisuusneuvostoon, jossa hän oli Iranin ydinkriisin pääneuvottelijana. Hän erosi 2007 ja ilmoitti syyksi muun muassa "ideologiset eroavaisuudet" presidentti Ahmadinejadin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Larijani nousi Iranin parlamentin puhemieheksi HS. Viitattu 10.8.2008.
2. ↑  Battle of the conservatives Asia Times.  Arkistoitu 9.5.2008. Viitattu 10.8.2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Puola

 |

 |
**Inkeri Rantasalo** (4. lokakuuta 1917 Yläne – 13. syyskuuta 2010 Helsinki) on suomalainen konserttilaulaja (sopraano) ja pianisti.

Rantasalo kävi koulunsa Turussa, kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1937 ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa. Hänen opettajiinsa kuului Greta Aaltonen. Rantasalo valmistui musiikinopettajaksi vuonna 1946 ja teki vielä laulajana opintomatkoja useisiin Euroopan kaupungeissa. Hän osallistui Ernst Reichertin, Karl Hudezin, Gerald Mooren ja Oren Brownin laulukursseille. Rantasalo teki ensimmäisen esiintymisensä jo 13-vuotiaana säestäessään isäänsä Paimion parantolan avajaisissa. Laulajana hän piti ensikonserttinsa Helsingin konservatoriossa vuonna 1947. Hän konsertoi Suomen ohella Wienissä, Zürichissä ja Tukholmassa. Joulukuussa 1961 Rantasalo kantaesitti pianisti Pentti Koskimiehen säestyksellä Paavo Heinisen sävellyksen *Canto di Natale* (op. 8), jonka oli häneltä tilannut Yleisradio.

Rantasalo työskenteli pianonsoiton opettajana ja säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuosina 1949–1952. Vuosina 1953–1956 hän opetti laulua yksityisesti. Vuosina 1956–1966 Rantasalo oli laulunopettajana Suomen Teatterikoulussa ja vuodesta 1966 Sibelius-Akatemiassa; lehtorina hän oli vuosina 1972–1984.

Rantasalo jatkoi pianonsoittoa ja laulamista yli 90-vuotiaaksi saakka. Hän kuoli 92-vuotiaana Suursuon sairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Muistot: Inkeri Rantasalo Helsingin Sanomat 13.9.2010, viitattu 2.1.2023
2. 1 2  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
3. ↑  Canto di Natale Op. 8 Music Finland Core, viitattu 2.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Inkeri Rantasalo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Birgunj** (nepaliksi बीरगंज, *Bīrguñj, Wīrgañj*) eli **Birganj** on kaupunki Nepalin Keskisen kehitysalueen Narayanin vyöhykkeen eteläosissa, aivan Intian Biharin osavaltion rajalla. Rajakaupunki sijaitsee Kathmandusta Intian rajalle johtavan Tribhuvan valtatien (H2) varrella, linnuntietä noin 52 kilometriä Hetaudasta etelään ja Kathmandu linnuntietä 95 kilometriä etelälounaaseen. Vuoristosta johtuen etäisyys pääkaupunkiin on maanteitse tuntuvasti pidempi. 

Birgunjin kellotorni toimii kaupungin maamerkkinä.
Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 135 904 ja se oli tuolloin yksi Nepalin neljästä suurkaupungista. Birgunj on 601 000 asukkaan  Parsan piirikunnan hallintokeskus. Kaupungin pinta-ala on 21,2 neliökilometriä (2011).

Birgunj on kauppa- ja teollisuuskaupunki ja toimii Nepalin Intian kaupan keskuksena. Kaupungin omasta teollisuustuotannosta yli puolet viedään Intiaan. Merkittävää on, että kolmisen kilometriä kaupunkikeskustan länsipuolelle saapuu rautatie Intiasta ja paikkakunta toimii sen välityksenä Nepalin konttitavaraliikenteen *kuivasatama*na, josta maahan tulevaa ja maasta lähtevää kauppatavaraa kuljetetaan. Birgunj ainoa kaupunkina Nepalissa, jolla on ratayhteys Intiaan. Yhteys kulkee Intian puoleisen Raxaulin rajakaupungin kautta säännöllisesti niin Delhiin, Kalkuttaan, Mumbaihin kuin Hyderabadiinkin ja Raxaulissa on myös henkilöliikenteen rautatieasema. Nepalin puoleisen radanpätkän jatkamisesta Amlekhganjin kaupunkiin, jonne rautatie johti ennen vuotta 1965, on suunniteltu.

Kellotorni on eräs rahtiliikennettä vilisevän kaupungin läpikulkevan maantien kiintopisteistä. Kaupungissa on Tribhuvanin yliopiston ja Purbanchalin yliopiston toimipisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nepal: Zones, Major Cities, Cities & Urban Municipalities (Kaupungin pinta-ala ja asukastiheys tulee esiin nimilinkkiä klikkaamalla. Kaupungin asumistiheyttä ei käytetty, koska lähteen ilmoittama väkiluku poikkesi väestönlaskennan arvosta.) citypopulation.de. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  National Population and Housing Census 2011 (Village Development Committee/Municipality) (pdf (2,1 MB)) (Nepalin piirien yhteenveto julkaisun sivuilla 1-2) *Volume 02, NPHC 2011*.  marraskuu 2012. Kathmandu, Nepal:  Central Bureau of Statistics of Nepal, cbs.gov.np.  Arkistoitu 13.2.2015. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Nepal: Administrative Division, Zones and Districts (Kunkin piirikunnan pinta-ala ja asukastiheys tulee esiin piirikunnan nimilinkkiä klikkaamalla) citypopulation.de. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)
4. ↑  Birganj lonelyplanet.com.  Arkistoitu 4.2.2015. Viitattu 1.5.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Birgunj** Wikimedia Commonsissa

* Thibhuvan university - Institute of Medicine (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (tribhuvan-university.edu.np)
* Birgunj: Nepal's 'drug capital' (2010) (englanniksi) (aljazeera.com)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: [en.wikipedia.org]  –  Osia kaupunkikuvauksesta
**John Kenneth Terres** (17. joulukuuta 1905 Philadelphia, Pennsylvania – 8. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä ja kirjailija.

Terres syntyi Philadelphiassa mutta vietti nuoruutensa maatilalla New Jerseyssä. Hän opiskeli State Teachers Collegessa Indianassa Pennsylvaniassa, sekä Cornellin yliopistossa ja New Yorkin yliopistossa. Vuonna 1986 Pohjois-Carolinan yliopisto nimitti hänet kunniatohtoriksi. Vuonna 1971 hänelle myönnettiin John Burroughs Medal kirjasta *From Laurel Hill to Siler’s Bog*, jossa hän kirjoittaa tutkimuksistaan Mason Farm Biological Reserve’issä, joka on osa Pohjois-Carolinan kasvitieteellisestä puutarhasta (North Carolina Botanical Garden).

Terres toimitti Audubon Societyn julkaisua *Audubon Magazine* kahdentoista vuoden ajan (1948–1960). Vuonna 1958 hän laati artikkelin Empire State Buildingin yövalaistuksesta, jossa hän vaati sammuttamaan rakennuksen massiivisen valaistuksen lintujen syysmuuton ajaksi syys-marraskuussa, koska joka syksy tuhansia muuttolintuja sokaistui sen valoissa ja törmäsi rakennukseen. Vuonna 1955 Terres havaitsi kaksi nykyisin mahdollisesti hävinnyttä rämetulikärkeä Floridassa. Hän piti havainnon salassa 30 vuoden ajan. Terres oli kirjoittamassa yli viittäkymmentä teosta.

Teoksia
-------

* John K. Terres (1953): *Songbirds in Your Garden*. New York: Thomas Y. Crowell Company.
* John K. Terres (1960): *The Wonders I See*. Philadelphia, Pennsylvania: Lippincott.
* John K. Terres (1969): *From Laurel Hill to Siler’s Bog*: The Walking Adventures of a Naturalist Chapel Hill, North Carolina: University of North Carolina Press.
* John K. Terres (1980): *How Birds Fly*. New York. Harper and Row.
* John K. Terres (1980): *The Audubon Society Encyclopedia of North American Birds*. New York: Knopf.

Lähteet
-------

* John K. Terres Papers (Thomas J. Dodd Research Center) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Terresin haastattelu (The Southern Nature Project) (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Toivo Johannes Matilainen** (16. helmikuuta 1918 Turku – 19. kesäkuuta 2011 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja järjestöjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Matilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä, päätoimittaja Taavi Johannes Matilainen ja emäntä Tyyne Matilda Jussila ja puoliso vuodesta 1949 terveydenhoitaja Ulla-Kaisa Koivu. Matilainen tuli ylioppilaaksi Turun suomalainen lyseosta 1937 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1944. Opettajanäytteet hän antoi Kurun normaalimetsäkoulussa 1945 ja suoritti virkatutkinnon 1945. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Matilainen valmistui 1962 ja lisensiaatiksi 1964. Hän oli Lounais-Suomen metsänhoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1944–1945, Kurun metsäkoulun harjoittelijametsänhoitaja 1945 ja Satakunnan metsänhoitolautakunnan piirimetsänhoitaja 1945–1953.

Matilainen oli Keskusmetsäseura Tapion järjestöosaston metsänhoitaja 1954–1967 ja järjestöosaston päällikkö 1967 sekä Keskusmetsälautakunta Tapion hallinto-osaston päällikkö 1968–1969 ja apulaisjohtaja 1969–1982. Satakunnan metsänhoitoyhdistysten liiton toiminnanjohtaja hän oli 1945–1954 ja *Metsälehden* vt. toimittaja 1977. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Matilainen sai 1977. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Matilainen jäi talvella 1940 neuvostoliittolaisten sotavangiksi. Jatkosodassa hän haavoittui, mutta ei vahingoittunut pysyvästi.

Julkaisuja
----------

* *Satakunnan metsänhoitoyhdistysten liiton 5-vuotiskertomus 1941–1945*, 1946
* *Satakunnan metsänhoitolautakunta 1929–1948*, 1949, Aapo Joukion ja Toivo Töyryn kanssa
* *Kasvutappiosta ja sen määrittämisestä Etelä-Suomen talousmetsissä*, 1966, muiden kanssa
* *Eräitä metsälainsäädäntöä ja yksityismetsätalouden resursseja koskevia kysymyksiä*, 1974, julkaisussa *Itä- ja Pohjois-Suomen maatilatalouden kehittämisseminaari 5.–6. marraskuuta 1974*, s. 55-57
* *Yksityismetsätalouden metsänhoitajat – Enskilda skogsbrukets forstmästare r.y. 30 vuotta*, 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hemminki, Tiina: Metsäneuvos Toivo Matilainen (1918–2011). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 16.4.2023.
2. 1 2  60-vuotiaita.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 16.2.1978, nro 20, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina Hemminki: Toivo Matilainen *Biografiasampo*.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Gerardo Torrado Díez de Bonilla** (s. 30. huhtikuuta 1979 México, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän pelasi Meksikon maajoukkueessa 146 ottelua ja teki niissä kuusi maalia
. Pelipaikaltaan hän oli puolustava keskikenttäpelaaja.

Torradoa kutsuttiin lempinimellä "El Borrego" (suom. *lammas*) tuuhean hiustyylinsä takia. Hänet tunnettiin erityisesti kovasta taklauspelistään ja hyvästä pelisilmästään.

Ura
---

Torrado teki ensiesiintymisensä Club Universidad Nacionalissa vuonna 1997, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan. Sieltä hän siirtyi espanjalaiseen Tenerifeen yhdeksi kaudeksi. Kaudeksi 2002–2003 Torrado siirtyi Poli Ejidon kautta Sevillaan, jossa hän pelasi 2½-kauden aikana 40 ottelua.

Vuonna 2004 hän teki sopimuksen Racing Santanderin kanssa. Hän nousi kauden aikana kannattajien yhdeksi suosikeista, mutta ajauduttuaan pieniin ongelmiin valmentajan kanssa hänen peliaikansa jäi hyvin rajalliseksi.

Torrado palasi kotimaahansa kesällä 2005 ja siirtyi Cruz Azuliin. Hän teki ensiesiintymisensä Monarcas Morelia vastaan, jossa hän teki myös kaksi maalia. Cruz Azul voitti lopulta ottelun hänen maaleillaan 2–0. Hän nousi nopeasti yhdeksi joukkueen luottopelaajista ja toimi myöhemmin myös joukkueen kapteenina.

Saksan MM-kilpailuissa 2006 Torrado pelasi kolmessa Meksikon neljästä ottelusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 81. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
2. ↑  Mexico – Record International Players rsssf. Viitattu 24.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 40–41, 79, 81. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Torradon esittely Esmas.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
* Torradon tilastot Football Database -sivustolla (englanniksi)

  

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Pérez |
2 de Anda |
3 García |
4 Márquez |
5 Vidrio |
6 Torrado |
7 Morales |
8 García Aspe |
9 Borgetti |
10 Blanco |
11 Luna |
12 Sánchez |
13 Mercado |
14 Villa |
15 Hernández |
16 Carmona |
17 Palencia |
18 J. Rodríguez |
19 Caballero |
20 Brown |
21 Arellano |
22 A. Rodríguez |
23 Campos |
Valmentaja Aguirre

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 O. Sánchez |
2 C. Suárez |
3 C. Salcido |
4 R. Márquez |
5 R. Osorio |
6 G. Torrado |
7 A. Naelson |
8 P. Pardo |
9 J. Borgetti |
10 G. Franco |
11 R. Morales |
12 J. Corona |
13 G. Ochoa |
14 G. Pineda |
15 J. Castro |
16 M. Méndez |
17 F. Fonseca |
18 A. Guardado |
19 O. Bravo |
20 R. García |
21 J. Arellano |
22 F. Rodríguez |
23 L. Pérez |
Valmentaja Lavolpe

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Pérez |
2 Rodríguez |
3 Salcido |
4 Márquez |
5 Osorio |
6 Torrado |
7 Barrera |
8 Castro |
9 Franco |
10 Blanco |
11 Vela |
12 Aguilar |
13 Ochoa |
14 Hernández |
15 Moreno |
16 Juárez |
17 Giovani |
18 Guardado |
19 Magallón |
20 Torres Nilo |
21 Bautista |
22 Medina |
23 Michel |
Valmentaja Aguirre