recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Japanin puolustusministeriön rakennuksia
**Japanin puolustusministeriö** (jap. 防衛省, *Bōei-shō*) on yksi Japanin valtionhallinnon ministeriöistä. Aikaisemmin se oli Japanin puolustusvirasto (jap. 防衛庁, *Bōei-chō*), ministeriö siitä tuli 9. tammikuuta 2007 edellisen vuoden joulukuussa hyväksytyn lain perusteella. Ministeriön päärakennus sijaitsee Ichigayan kaupunginosassa Shinjukun erillisalueella Tokiossa. Puolustusministeriö on Japanin hallituksen suurin ministeriö: vuonna 2005 sen henkilökuntaan kuului 276 890 vakituista työntekijää, joista 253 180 oli sotilaita.*lähde?*

Puolustusministeriön täytyy hallituksen ministeriönä olla Japanin perustuslain artiklan 66 mukaan olla täysin siviilihallinnassa.

Puolustusvoimien ylin komentaja on pääministeri, joka on vastuussa suoraan Japanin parlamentille. Kansallisessa hätätilassa pääministerillä on valta komentaa Japanin itsepuolustusvoimien eri osat liikkeelle parlamentin suostumuksella. Äärimmäisessä hätätilassa suostumus voidaan hankkia myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  History Ministry of Defense. Viitattu 5.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanin puolustusministeriö** Wikimedia Commonsissa

* Japanin puolustusministeriö (japaniksi) (englanniksi)

Japanin ministeriöt

|  |
| --- |
| **Hallitus** |
| Hallituksen sihteeristö | Hallituksen lainsäädäntövirasto | Turvallisuusneuvosto | Henkilökuntatoimisto |
| Hallituksen virasto (Keisarillisen hovin virasto | Reilun kaupan komissio | Kansallisen turvallisuuden komissio | Poliisivirasto | Talouspalvelujen virasto) |
| Sisäasianministeriö | Oikeusministeriö | Ulkoministeriö | Puolustusministeriö | Talousministeriö | Koulutusministeriö | Terveysministeriö | Maatalousministeriö | Talousministeriö | Liikenneministeriö | Ympäristöministeriö

---

**Tilintarkastuslautakunta** |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ministry of Defense (Japan)
Taiteilijan näkemys P-tyypin asteroidista 87 Sylviasta sekä sen kuista Romuluksesta ja Remuksesta.
**P-tyypin asteroideilla** on alhainen albedo ja punertava spektri. On ehdotettu että ne ovat koostunut orgaanisesta silikaatista, hiilestä ja vedettömistä silikaateista, ja mahdollisesti myös vesijäästä niiden ytimessä. P-tyyppejä löydetään asteroidivyöhykkeen ulkopuolilta. On olemassa 33 tunnettua P-tyypin asteroidia.

Luokittelu
----------

Varhainen asteroidiluokittelu-systeemi perustettiin David J. Tholenin diplomityöstä vuonna 1975. Tämä diplomityö oli perustettu 110 asteroidin havainnoista. U-tyypin luokittelua käytettiin asteroideille jotka eivät sopineet C ja S-tyyppisiin asteroideihin. Vuonna 1976, jotkut näistä U-tyypin asteroideista joilla oli epätavallinen albedo merkittiin M-tyyppisiksi.

Noin vuonna 1981, M-tyypin asteroideista ilmestyi sivuhaara asteroideille joiden spektra oli samanlainen kuin M-tyyppien, mutta niillä oli myöskin alhainen albedo. Niitä ensin sanottiin X-tyypin asteroidiksi, sitten DM-tyyppi (dark M) tai PM (pseudo-m), ennen kuin ne sai oman ainutlaatuisen luokan, P-tyyppi (jossa P ilmaisee "pseudo-m").

Ominaisuudet
------------

P-tyypin asteroidit ovat yksi tummimista kappaleista Aurinkokunnassa. Niiden albedo on alhainen ja näyttävät olevan rikkaita orgaanisissa aineissa, niin kuin hiilipitoiset kondriitit. Niiden värit ovat jokseenkin punaisempia kuin S-tyypin asteroidit. Niiden punainen väri voi aiheutua orgaanisista aineista jotka liittyy kerogeeniin.

C, D ja P-tyypin asteroidit hallitsevat asteroidivyöhykkeen uloimpaa osaa. Nämä ovat primitiivisiä asteroideja joiden materiaalit voisivat olla muuttuneet veden takia. P-tyyppeihin kuuluu 46 Hestia, 65 Cybele, 76 Freia, 87 Sylvia, 153 Hilda ja 476 Hedwig.

Lähteet
-------

1. ↑  Alan Chamberlin: JPL Small-Body Database Search Engine *ssd.jpl.nasa.gov*. Viitattu 5.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Asteroid *Moonlight Developments*.  2017.  Arkistoitu 10.8.2018. Viitattu 10.8.2018.

Asteroidiluokat (Tholenin luokittelu)
C-tyyppi (Alaluokat B · F · G) · S-tyyppi · X-tyyppi (Alaluokat M · E · P)  
**Pienemmät luokat:** A-tyyppi · D-tyyppi · T-tyyppi · Q-tyyppi · R-tyyppi · V-tyyppi
**Gunnar Hans Werner Haase** (14. toukokuuta 1916 Viipuri – 25. toukokuuta 1999 Rovaniemi) oli "Lapin sähköistämisen isä", suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Haasen vanhemmat olivat metsänhoitaja Werner Friedrich Haase ja Martha Johanna Clemens ja puoliso vuodesta 1944 Irmeli Meri Teirilä. Haase tuli ylioppilaaksi Kouvolan yhteislyseosta 1933 ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1939. Valmistuttuaan hän toimi opistossa assistenttina, mutta osallistui sitten talvisotaan lennoston teknillisen varaston hoitajana ja jatkosotaan apumekaanikkona ja sähkötarkastajana. Haasesta tuli Valtion lentokonetehtaan Kuoreveden tehtaan tarkastuspäällikkö talvella 1943. Sotien jälkeen hän siirtyi Lapin rakennuspiirin sähköasiantuntijaksi.

Vuonna 1947 Haasesta tuli Tornionlaakson Sähkö -yhtiön toimitusjohtaja ja vuoden 1949 alussa Koillis-Kairan Sähkö -yhtiön väliaikainen toimitusjohtaja. Kun vielä perustettiin Rovakairan Sähkö -yhtiö, Haasesta tuli sen toimitusjohtaja vuonna 1949. Tätä tehtävää hän hoiti aina eläkkeelle jäämiseensä asti eli toukokuuhun 1979. Hän oli lisäksi Lapin Voimajohto -sähkönsiirtoyhtiön toimitusjohtaja 1955–1966. Haasen johdolla Rovakairan Sähkö rakennutti Kaihuanjoen vesistöön kolme vesivoimalaitosta ja osallistui Porttipahdan sähköistykseen. Haase toi Ruotsista Suomeen valtakunnallisen sähköverkon kehittymisen kannalta keskeisen pylväsmuuntajaratkaisun jo 1950-luvulla, edisti sähkölämmitystä, mukaan lukien varaava lattialämmitys, sekä puhui yösähkön käytön puolesta. Haasella oli myös useita järjestö- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografia-sampo: Gunnar Haase Viitattu 4.11.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Teollisuusneuvos Gunnar Haase. Pohjoisen sähköistäjä olisi halunnut yhden yhtiön Lappiin. *Helsingin Sanomat*, 31.5.1999. (Tilaajille). Viitattu 4.11.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Nehëmah** on vuonna 1992 perustettu ranskalainen black metal -yhtye. Nimi tulee sumerinkielisestä sanasta Nehëmah, joka tarkoittaa Lilithiä.

Historia
--------

Yhtye perustettiin 31. lokakuuta 1992. Ensimmäinen demo, joka kantoi nimeä *Light of a dead star* nauhoitettiin kitaristi Eligorin kanssa kuitenkin vasta vuonna 1995. Yhtyeen toiveena kuitenkin oli pysyä underground-yhtyeenä, joten kyseisestä demosta valmistettiin vain 166 kopiota. Tämän jälkeen Corven jäädytti yhtyeen hetkeksi henkilökohtaisten ongelmiensa vuoksi. Syksyllä vuonna 2000 yhtye päätti palata musiikilliselle tielleen. Eligorin tilalle hankittiin Nocturnos, rumpaliksi valittiin Dargon ja Corven hoiti basson sekä vokalisoinnin.
Maaliskuussa 2001 julkaistiin joitakin kappaleita vanhalta demolta paremmalla laadulla joidenkin ranskalaisien levy-yhtiöiden kautta. Kesällä yhtyeeseen liittyi kitaristi nimeltään Sorghal.

Talvella 2002 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen kokopitkä albumi Oaken Shield -nimisen levy-yhtiön kautta, joka kantoi samaa nimeä, kuin ensimmäinen demo, eli *Light of a dead star*. Julkaisuun kohdistunut kritiikki oli ylistävää, Nehëmahia ylistettiin muun muassa pitkästä aikaa ensimmäiseksi "true black metal" -julkaisuksi, jota ranskalainen yleisö oli odottanut jo vuosia. 

Toinen kokopitkä *Shadow From The Past...*ia aloitettiin nauhoittamaan jo vuonna 2003 yhtyeen ollessa vielä osittain keikkailemassa syyskuusta lokakuun loppuun asti, kuitenkin kyseinen levy julkaistiin jo tammikuussa 2003.

Yhtyeen seuraava levy *Requiem Tenebrae* julkaistiin edelleen levy-yhtiö Oaken Shieldin kautta vuonna 2004 ja myöhemmin vuonna 2006 julkaistiin seuraava levy, *In November Live...*, joka nimensä mukaisesti sisältää lähinnä live materiaalia, kyseisen livelevyn julkaisi 7. lokakuuta Occultum Productions.

Yhtyeen on otaksuttu julkaisevan neljännen kokopitkänsä Avantgarde Musicin kautta tulevana vuonna 2007.

Jäsenet
-------

### Nykyiset

* Corven − laulu, basso, rummut
* Sorghal − sähkökitara

### Entiset

* Eligor − sähkökitara
* Nocturnos − sähkökitara
* Anton − sähkökitara
* Oldar − rummut
* Dargon − rummut
* Glaurung − rummut (live)

Diskografia
-----------

### Demot

* *Light of a Dead Star* (1995)
* *Nehëmah* (2001)

### Kokopitkät

* *Light of a Dead Star* (2002)
* *Shadows From the Past...* (2003)
* *Requiem Tenebrae* (2004)

### Livelevyt

* *In November Live...* (2006)

### Splitit

* *Vultyr/Nehëmah* (2003)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Nehëmah Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Nehëmah Myspacessa (englanniksi)
* Nehëmah Last.fm:ssä (englanniksi)
Bogolan-kankaita Endén torilla.
**Bogolan** (bambaraksi *bogolanfini*) on malilainen puuvilla- ja villakankaiden värjäystekniikka.

Värjäysmenetelmä on peräisin Beledougoun alueelta Bamakon pohjoispuolelta, josta se on levinnyt eri puolille Malia. Kankaat käsitellään ensin puiden lehdistä valmistetussa uutteessa, minkä jälkeen niiden annetaan kuivua auringossa. Toisessa vaiheessa kankaat maalataan rautapitoisella käyneellä mudalla käyttäen apuna pensseliä, keppiä tai sapluunaa. Käsittely toistetaan useita kertoja, minkä jälkeen muta ja lehtiuute pestään pois ja värjäämättömät kohdat valkaistaan. Langan ja kankaiden valmistaminen on perinteisesti miesten työtä, kun taas naiset hoitavat värjäämisen.

Bogolan-kankailla on suuri kulttuurinen merkitys, ja niitä käytetään varsinkin erilaisissa juhlatilaisuuksissa. Halpojen tuontivaatteiden ja monimutkaisen tuotantoprosessin takia käsityöläisten asiakaskunta koostuu nykyään paljolti matkailijoista. Bogolan-aiheita hyödynnetään myös kansainvälisessä muotiteollisuudessa.

Käsityönä värjätyistä tehdasvalmisteisista puuvillakankaista käytetään nimitystä bazin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Malian Bogolan *Smithsonian Center for Folklife & Cultural Heritage*. Viitattu 22.4.2018.
2. 1 2 3  Schulz, Dorothea E.: *Culture and Customs of Mali*, s. 70–71. Santa Barbara: Greenwood, 2012. ISBN 978-0-313-35912-5.
**Tumu** (myös *Tummu*, *Tummo*, *Toummo*) on Libyan raja-asema maan Nigerin vastaisella rajalla. Se sijaitsee samannimisen vuoristoalueen länsipuolella.

Italialaisten vuonna 1930 perustamalle raja-asemalle johtaa päällystetty maantie Libyan Al-Qatrunista (290 kilometriä). Nigerin puolella se jatkuu autiomaareittinä Madaman raja-aseman (95 kilometriä) ja Dao Timnin tarkastuspisteen (275 kilometriä) kautta Siguedinen kylään (yhteensä 350 kilometriä). Aikaisemmin Tumun kautta kulkivat Välimeren, Fezzanin, Kawarin ja Kanem-Bornun väliset kauppakaravaanit. Nykyään reittiä käyttävät etupäässä salakuljettajat sekä Libyaan ja Eurooppaan suuntaavat afrikkalaiset siirtotyöläiset ja laittomat maahanmuuttajat.

Lähteet
-------

1. ↑  Wright, John: *Libya: a Modern History*, s. 34. London: Croom Helm, 1983. ISBN 0-7099-2727-4.
2. 1 2  Viajar no Saara: Al Katrun (Libya) – Madama (Niger) *cibio.up.pt*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.8.2011. (englanniksi)
3. ↑  Viajar no Saara: Madama – Dirkou – Bilma – Fachi - Agadez *cibio.up.pt*. Viitattu 5.8.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Wright, John: *Libya, Chad and the Central Sahara*, s. 22. London: C. Hurst & Co, 1989. ISBN 1-85065-050-0.
Emil Kirdorf vuonna 1937.
 **Emil Kirdorf**  (8. huhtikuuta 1847 – 13. heinäkuuta 1938) oli saksalainen teollisuusmies ja kansallissosialismin tukija.

Kirdorf syntyi Mettmannin kaupungissa lähellä Düsseldorfia varakkaaseen tekstiilitehtaan omistajan perheeseen. Tehdas teki kuitenkin konkurssin Kirdorfin uran alkuvaiheessa, ja hän siirtyi kaivosteollisuuden palvelukseen. GBAG-yhtiön johtotehtävissä Kirdorf selviytyi Pitkästä lamasta (1873–1896) ja hän sai lempinimen "Savupiippuparoni".

Vuonna 1891 Kirdorf oli mukana perustamassa Alldeutscher Verbandia. Hän liittyi myös *Freie Ukraine* -järjestöön ja *Flottenvereiniin*, jonka tavoitteena oli laajentaa keisarillista laivastoa.

Kirdorf oli tunnettu taantumuksellisista, autoritaarisista ja demokratian vastaisista mielipiteistään. Hän vastusti Weimarin tasavaltaa, työväenliikettä ja ammattiliittoja, ja hän uskoi, että valtion ja yrittäjien tuli yhdessä ylläpitää sosiaalista järjestystä. Hän tuki aktiivisesti Adolf Hitlerin valtaannousua.

Kirdorf liittyi natsipuolueeseen vuonna 1927, mutta erosi siitä seuraavana vuonna, koska ei hyväksynyt Gregor Strasserin näkemyksiä. Strasserin murhan jälkeen Kirdorf palasi takaisin puolueeseen. Hän tuki natseja, jotta työläiset irtautuisivat vasemmistosta, mutta puolue ei saanut vapaissa vaaleissa käännytettyä SPD:n ja kommunistien kannattajia tuekseen merkittävässä määrin.

Vuonna 1927 Kirdorf kannusti Hitleriä kirjoittamaan Saksan johtaville teollisuusmiehille *Der Weg zum Wiederaufstieg* -nimisen salaisen pamfletin. Siinä Hitler esitteli natsien talouspoliittisia oppeja oikeistoa miellyttävällä tavalla ja kertoi puolueen "anti-kapitalististen" iskulauseiden olevan vain äänestäjien houkutteluun tarvittavaa hämäystä, jossa ei siirrytä sanoista tekoihin missään vaiheessa. Lokakuussa 1927 Kirdorfin talossa kokoontui 14 teollisuustyönantajaa luennoimaan Hitleristä.

Joseph Goebbelsin päiväkirjoissa olevan maininnan mukaan Hitler oli 20-luvulla aikonut ampua itsensä velkojen takia, mutta Kirdorf esti tämän antamalla hänelle 100 000 markkaa. 10. huhtikuuta 1937 Hitler luovutti henkilökohtaisesti Kirdorfille Kotkan ritarikunnan ansioristin, Kolmannen valtakunnan korkeimman tunnustuksen. Seuraavana vuonna kuoltuaan Kirdorfille järjestettiin valtiolliset hautajaiset.

Lähteet
-------

1. ↑  Henry Ashby Turner: *Hitler's Secret Pamphlet for Industrialists*, The Journal of Modern History Vol. 40, No. 3 (syyskuu 1968), s.348–374


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Bogesundin linna
**Bogesundin linna** on rakennus Ruotsissa Vaxholmin kunnassa.

Alkuperäinen Pietari Brahen rakennuttama linna valmistui vuonna 1650. Porraskäytävä ja salonki sijoitettiin keskelle ja niitä ympäröivät muut huoneet. Julkisivu oli punainen ja kulmat harmaat. Brahen suku omisti linnan vuoteen 1739 asti. Se säilyi suurimmaksi osaksi muuttumattomana vuoteen 1859 asti. Silloin omistaja Nils Albrekt von Lantingshausen von Höpken rakennutti linnasta nelitornisen kansallisromanttisen ritarilinnan. Arkkitehteina toimivat F. W. Scholander ja Thor Medelplan.

Viimeinen yksityinen omistaja omisti tilan vuoteen 1906 asti. Hänellä ei ollut rahaa kunnossapitoon, joten rakennukset ja maat jätettiin rappeutumaan. Valtio otti omaisuuden haltuunsa 1946 tarkoitusta varten säädetyn huonoon hoitoon liittyvän lain nojalla. Vuodesta 1949 linna on ollut rakennusmuistomerkki. Siellä hoidettiin jonkin aikaa alkoholisteja.

Katto, julkisivut ja ikkunat remontoitiin perusteellisesti vuosina 1960–1970. 1990-luvulla linnan sisäosat järjestettiin siten, että sitä on mahdollista esitellä yleisölle. Ylimmässä kerroksessa on takka, ovet ja seinämaalausten jäännöksiä 1600-luvulta, muut kerrokset edustavat omia vuosisatojaan 1900-luvun alkuun asti.

Puistossa on retkeilymaja. Siellä on myös joitakin 1800-luvun jälkipuolelta peräisin olevia hyvin säilyneitä työväen asuntoja. Puistoa entistetään romanttisen englantilaisen tyylin mukaiseksi, joka oli 1800-luvun lopussa.

Lähteet
-------

* Stockholms läns museum: Besöksmål - Bogesunds slott (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bogesundin linna**.
* Slottsguiden (ruotsiksi)
* Uppleva Vaxholm (ruotsiksi)
* Linnan kotisivut (ruotsiksi)
**Nauriskuoppa** oli katettu maahan kaivettu kuoppa nauriiden talvisäilytystä varten. Suomessa naurismaan läheisyydessä sijainneen kuopan koko vaihteli siten, että pituutta oli tavallisesti yli kaksi metriä ja syvyys noin 0,7–1,2 metriä. Maaperän tuli olla vettä läpäisevää ja kuoppa kaivettiin usein rinteeseen tai harjun huipulle. Maasta nostettujen nauriiden naatit listittiin ja tuoreet nauriit ladottiin kuoppiin, jotka peitettiin tukipuiden varaan asetetuilla havuilla, oljilla ja maalla sekä joskus myös tuohilla. Katetta saatettiin lisätä useassa erässä syyspakkasten alkaessa ja lumipeitettä odotellessa.

Nauriskuoppia on oletettavasti ollut yhtä kauan kuin nauriita on viljelty. Epävarman ajoituksen nauriinviljelyn harjoittamiselle Pohjolassa antaa tutkimusmatkailija Pytheas. Perimätieto ajoittuu noin vuoteen 322 eaa. Pytheaksen on päätelty ulottaneen retkensä jatkuvavaloisen kesän seudulle Thuleen. Pytheas kertoi ihmisten viljelleen siellä juuria ravinnokseen.

Myös seuraavan vuoden siementuotantoon varatut istukkaat ladottiin nauriskuoppiin. Näihin nauriisiin jätettiin listittäessä tavallista pidempi kanta. Siemenistukkaat valittiin koon, muodon ja värin perusteella. Valinta oli varhaisinta kasvien jalostamista Suomessa. Useimmiten viljelijät tuottivat käyttämänsä siemenet itse, mutta rahaa saadakseen jotkut nauriinviljelijät erikoistuivat siementuotantoon. 1900-luvun alusta on säilynyt tietoja, että lapset kasvattivat siemeniä ja myivät niitä muun muassa torilla. Perunan käytön yleistyminen syrjäytti nauriinviljelyn ja nauriskuopat.

Katso myös
----------

* Naurishauta

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hannu Ahokas: Nauriskuoppa, naurishaudan pano, jäkälän pano, pantio ja AIV: suomalaisen kansanperinteen kehityssarjoja A. I. Virtasen rehunsäilöntämenetelmän takana. Teoksessa Tuukka Talvio (toimittanut): *Suomen museo 2002,* Suomen muinaismuistoyhdistys 2002, ISBN 951-9057-47-1, ISSN 0355-1806, sivut 97–99.
*Tämä artikkeli käsittelee toimittajaa ja kansanedustajaa. Taidemaalari Emil Leinosta (1898–1929) on erillinen artikkeli.*
**Anders Emil Leino** (vuoteen 1892 **Wideström**, 4. lokakuuta 1874 Turku – 30. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko.

Kansakoulun käynyt Leino työskenteli muun muassa merimiehenä, muurarina ja maataloustöissä vuoteen 1905 saakka, jolloin hän siirtyi Suomen Muurarien Liiton sihteeriksi ja järjestön julkaiseman *Peruskivi*-lehden toimittajaksi. Vuonna 1921 Leino aloitti *Suomen Sosialidemokraatin* toimittajana ja työskenteli lehden palveluksessa aina kuolemaansa asti. 

Leino valittiin SDP:n kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuoden 1919 vaaleissa. Hän istui eduskunnassa vaalikauden 1919–1922. Lisäksi Leino kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon.

Lähteet
-------

* .aspx Emil Leino *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

### Viitteet

1. ↑  Anders Emil Leino Finna. Viitattu 9.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**John Sherman "JuJu" Smith-Schuster** (s. 22. marraskuuta 1996 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä ja hän edustaa NFL-joukkue Kansas City Chiefsiä.

Pelaajaura
----------

Smith-Schuster kävi lukiota kotikaupungissaan Long Beach Polytechnic High Schoolissa. Hän pelasi koulun joukkueessa laitahyökkääjänä ja takapuolustajana. Smith-Schuster värvättiin Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueeseen USC Trojansiin ensisijaisesti takapuolustajana.

Smith-Schuster pelasi yliopistouransa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän sai peliaikaa jo heti tulokkaana vuonna 2014. Ensimmäisessä ottelussaan hän nappasi neljä syöttöä ja eteni 123 jaardia. Kaudella 2016 Smith-Schuster ja Trojans voittivat Rose Bowl -ottelun. Smith-Schuster pelasi Etelä-Kalifornian yliopistossa kolme kautta, minkä jälkeen listautui varattavaksi NFL:n varaustilaisuuteen vuonna 2017.

### Ammattilaisura

Pittsburgh Steelers varasi Smith-Schuster NFL:n varaustilaisuuden toisen kierroksen varauksellaan. Smith-Schuster vakuutti päävalmentajan joukkueen harjoitusleirillä joukkueen ja pääsi tulokaskaudellaan aloituskokoonpanoon. Ensimmäisen touchdownin Smith-Schuster teki kauden toisessa ottelussa. 29. lokakuuta 2017 ottelussa Detroit Lionsia vastaan Smith-Schuster nappasi 97 jaardin syötön. Kyseinen yritys on Steelersin seurahistoria kaikkien aikojen pisin syöttöpeli. Smith-Schuster ja hänen joukkuekaverinsa tulivat kaudella 2017 tunnetuksi näyttävistä tuuletuksista.

Lähteet
-------

* JuJu Smith-Schuster *NFL.com*.  (englanniksi)
* JuJu Smith-Schuster Stats *Pro-Football-Reference.com*.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Emil Lindahl** (30. elokuuta 1892 Mäntyharju – 7. syyskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen työläiskirjailija.

Emil Lindahl muutti parinkymmenen vuoden ikäisenä Mäntyharjulta Helsinkiin. Hänellä ei ollut tullessaan varsinaista ammattia, joten hän joutui aluksi työskentelemään eräässä leipomossa leivän jakajana pienellä palkalla. Hän liittyi Helsingin Sosialidemokraattiseen nuorisoseuraan ja oli sitten tässä järjestössä useissa eri tehtävissä. Hänen runojaan julkaistiin työväenlehdissä ja hänen ensimmäinen runokokoelmansa *Työ ja laulu* ilmestyi 1919. 

Lindahl kuului 1910-luvulla yhdessä kahden muun kirjailijan, Kasperi Tantun ja Kössi Ahmalan, kanssa Helsingin sosialidemokraattisen nuorisoseuran toiminnassa mukana olleeseen työläisintellektuellien ryhmään, joka julkaisi muun muassa käsin kirjoitettuja sanomalehtiä muiden julkaisukanavien puuttuessa. Tämä Decamerone-klubin nimellä tunnettu ryhmä kokoontui viikoittain seuran kahvilassa käymään kirjallis-filosofisia keskusteluja. 

Lindahl toimi sittemmin *Suomen Sosialidemokraatin* oikolukijana ja *Työläisnuoriso*-lehden avustajana. Hän kuoli syyskuun alussa 1937.

Teokset
-------

* *Helsingin sosialidemokraattinen nuorisoseura: 20-vuotisalbumi 1899–1919*, toimituskunta: Emil Lindahl, Kusti Saarnijärvi, Viljami Ventola. 1919
* *Työ ja laulu*. Sos.-dem. Työläisnuorisoliitto, Helsinki 1919
* *Juhlarunoja Helsingin työnjuhlaan elok. 1 p. 1920*, kirjoittajat Emil Lindahl ja Lyyli Eronen. 1920
* *Juhlaruno: Sos.-dem. nuorisoliiton 15:s juhlaan*. 1921
* *Työväestö ja näyttämätaide*, sarjassa *Punikin Joulu*. 1921
* *Punainen viesti*. Sos.-dem. puoluetoimisto, Helsinki 1926
* *Vaalilaulu*. 1929
* *Nouse aurinko*. Sos.-dem. Työläisnuorisoliitto, Helsinki 1937

Runot
* Rukous, julkaisussa *Väinämöinen* 1926 nro 4 s. 65 Verkossa

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Emil Lindahl, Suomen Sosialidemokraatti, 8.9.1937, nro 242, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Emil Lindahl** on Wikiaineistossa
* Arvo Turtianen: Emil Lindahl, Muistokirjoitus. Kirjallisuuslehti, 30.9.1937, nro 16-17, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Tummasekoyökkönen** (*Amphipoea crinanensis*) on pienehkö, sekoyökkösten huomattavan vaikeasti määritettäviä lajeja sisältävään sukuun kuuluva yökköslaji. Se on sukunsa lajeista Suomessa selvästi harvinaisin ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu vaarantuneeksi (VU).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tummasekoyökkösen lajinmääritys vaatii genitaalipreparaatin tutkimista. Koirailla se on kuitenkin helppoa, sillä sivulämssän muoto on täysin erilainen kuin kolmella muulla muutoin ulkonäöltään erittäin samankaltaisella sekoyökköslajilla.

Siipien pohjaväri on punertavan tummanruskea, mutta sävy vaihtelee yksilöittäin. Siivet ovat kuitenkin aina melko tasaväriset. Poikkiviirut ovat kaksinkertaiset eivätkä erotu kovin selvästi. Myös keskivarjo on heikko. Munuaistäplän takanurkka on lähes aina tummalla värillä varjostunut ja täplässä on tumma viiru, joka tekee silmukan. Rengastäplä ja munuaistäplä ovat yleensä oranssit, mutta munuaistäplä saattaa joskus olla valkoinen. Takasiivet ovat ruskeat, tyveä kohti vaalenevat. Siipiväli 28–32 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Esiintymisaluetta ei tiedetä tarkasti, koska lajia on vaikea tunnistaa. Euroopassa havaintoja on Britteinsaarilta ja Pohjoisesta Länsi-Euroopasta Baltiaan ja idässä Baikalin ja Tianshanin alueilta. Lajin levinneisyys Suomessa oli painottunut Ahvenanmaalle, jossa se on paikoitellen jopa runsaslukuinen, sekä lounaissaaristoon. Sitä on myös tavattu harvakseltaan pitkin etelärannikkoa ja yksitellen jopa sisämaasta.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Tummasekoyökkönen lienee esiintymiseltään erittäin paikoittainen. Sitä on tavattu hiekkapohjaisilla, melko kuivilla paikoilla, mutta elinympäristövaatimukset tunnetaan huonosti. Perhoset tulevat sekä valolle että syötille.

Talvehtiva vaihe on muna.

Ravintokasvi
------------

Toukkia on löydetty ainakin kurjenmiekkojen (*Iris*) kasvustoista. Se saattaa elää myös heinillä. Ravintokasvivalikoima tunnetaan huonosti.

Lähteet
-------

1. ↑  Jari-Pekka Kaitila, Kari Nupponen, Jaakko Kullberg & Erkki Laasonen 2010. Perhoset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. s. 430–470
2. 1 2
3. 1 2 3 4 5 6 7  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 114–115
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* koiraan genitaalit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* naaraan genitaalit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3355656
* BioLib: 54159
* BOLD: 213334
* CoL: D4WG
* EoL: 480677
* EUNIS: 310144
* Fauna Europaea: 447576
* Fauna Europaea (new): d212c95d-43a0-482f-abff-ea8fb2a9bab5
* GBIF: 1771391
* iNaturalist: 483505
* IRMNG: 10870295
* LepIndex: 262008
* NBN: NBNSYS0000006464
* NCBI: 2560946

 |

 |
**Otto Emil Korsisaari**, vuoteen 1937 **Korzard** (11. helmikuuta 1907 Nurmijärvi – 23. heinäkuuta 1996 Nurmijärvi) oli suomalainen liikennöintialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Korsisaaren vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Selim Korzard ja Maria Elviira Sillanpää ja puoliso Helvi Costiander. Korsisaari suunnitteli ensin kanttorin uraa, mutta aloitti kuitenkin liikennöinnin vuonna 1927 kuljettamalla kuorma-autolla maitoa ja matkustajia Nurmijärveltä Helsinkiin. Linja-auton hän hankki vuonna 1929 ja perusti vuonna 1935 Nurmijärven Linja-auto -yhtiön, myöhemmin Korsisaari, yrityskumppanin ja tulevan vaimonsa kanssa. Talvisodan ja jatkosodan palveluksen jälkeen Emil Korsisaari jatkoi liikennöitsijänä, mutta perusti vuonna 1957 Nurmijärvelle myös huoltamon, kunnes vuokrasi sen Shellille. Hän harjoitti lisäksi muutaman vuoden kuorma-autoliikennettä. Korsisaaren yhtiö kasvoi useilla yrityskaupoilla ja onnistui vuonna 1985 saamaan haltuunsa Nurmijärven ja Helsingin välisen liikenteen kokonaan. Luovutettuaan yrityksensä johtamisen pojalleen vuonna 1982 Korsisaari jatkoi vielä sen hallituksen puheenjohtajana. Korsisaaren yhtiöihin kuului 2010-luvun alussa kaksitoista yritystä ja yhtymää johti jo perheen kolmas sukupolvi. Liikenneneuvoksen arvonimen Emil Korsisaari sai vuonna 1969. Hänet tunnettiin 1930-luvulla myös moottoripyöräajajana, joka voitti kilpailuissa yli 70 palkintoa. Sotilasarvoltaan Korsisaari oli reservin sotilasmestari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Emil Korsisaari *Biografiasampo*. Viitattu 31.5.2022.
2. ↑  Kuolleet. Liikenneneuvos Emil Korsisaari. *Helsingin Sanomat*, 16.8.1996, s. 4.

Aiheesta muualla
----------------

* Korsisaari-yhtiöiden historiaa
Nergal Larsasta peräisin olevassa sinetissä. Bagdadin museo.
**Nergal** (myös muodossa *Nerigal* ja *Nirgal*) oli Mesopotamiassa palvottu manalan, ruton, sodan ja metsästyksen jumala. Nergal tunnettiin sekä Akkadin, Assyrian että Babylonian asukkaiden keskuudessa. Alun perin Nergal oli maan jumala, joka toi ihmisten kiusaksi kesän polttavan kuumuuden, kuumeen ja kulkutaudit. Hän oli Ereškigalin puoliso, ja tunnettiin myös nimillä Lugalgirra ja Meslamta’ea.

Kuvituksessa hänet esitettiin usein leijonana. Raamatussa Nergal mainitaan toisen kuninkaiden kirjan kohdassa 17:30:

> »(29) Kukin kansa teki kuitenkin omat jumalankuvansa ja asetti ne uhrikukkuloille samarialaisten rakentamiin pyhäkköihin, kukin kansa omiin asuinkaupunkeihinsa. (30) Babylonian miehet tekivät Sukkot-Benotin kuvan, Kutan miehet Nergalin ja Hamatin miehet Asiman kuvan.» 
> 
>

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  *Otavan Suuri Ensyklopedia, Hakemisto-osa 12 (M-Ö)*, s. 8966. Helsinki: Otava, 1983.
2. ↑  Lurker 1987, s. 135
**Juan Antonio Jiménez Muñoz** (29. maaliskuuta 1951 Valladolid – 22. lokakuuta 1995 Madrid) oli espanjalainen laulaja-lauluntekijä. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä espanjalaisista lauluntekijöistä 1970- ja 1980-luvuilla.

Veljekset Emilio ja Julio González Gabarre perustivat Los Chichos -nimisen yhtyeen, johon Jiménez Muñoz liittyi aluksi lyömäsoittajaksi. Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1974. Jiménez Muñoz oli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä. Los Chichosin levyjen ja kasettien myynti ylittää 20 miljoonaa kappaletta. Hän oli yhtyeen jäsen vuoteen 1989.

Jiménez Muñoz teki noin 200 kappaletta. Julkaisemattomia lauluja on hänen poikansa mukaan satakunta. Musiikissaan hän kuvasi arjen tapahtumia ja parisuhteen ongelmia ja sisällytti sanoituksiinsa huumeiden, rikollisuuden, taloudellisen kurjuuden ja työttömyyden todellisuuden. *Rumba vallecana* (suom. vallecasilainen rumba) on musiikin alatyylilaji, jonka Madridin Vallecasin kaupunginosan romaniyhteisö kehitti 1970-luvun puolivälistä.

Jiménez Muñoz aloitti soolouran nimellä Jeros, joka oli hänen varhainen lisänimensä. Hän teki toisen ja viimeisen sooloalbumin *Agua y veneno* (1992) yhdessä poikansa, muusikko Julio Jiménez Borjan (alias Chaboli) kanssa, mutta albumi ei menestynyt.

Jiménez Muñoz kuoli pudottuaan terassilta toisen kerroksen asunnostaan. Hän oli yrittänyt itsemurhaa useita kertoja.

Diskografia
-----------

### Sooloalbumit

* *Tembló pero no calló* (1990)
* *Agua y veneno* (1992)

Lähteet
-------

* Discogs Juan Antonio Jiménez
* Discogs Los Chichos

### Viitteet

1. 1 2 3 4  La SGAE recuerda a Jero en el 25º aniversario de su fallecimiento *Noticias*.  22.10.2020. SGAE.es.  Arkistoitu 21.4.2021. Viitattu 15.11.2020. (espanjaksi)
2. 1 2 3  El del medio de Los Chicos o el poeta de La Victoria *Noticia*.  3.4.2016. El Dia de Valladolid.com. Viitattu 15.11.2020. (espanjaksi)
3. 1 2 3  Un disco homenajea a Jeros, el compositor de Los Chicos *Diario*.  6.3.2002. ElPais.com. Viitattu 15.11.2020. (espanjaksi)
4. ↑  La SGAE recuerda al vallisoletano Juan Antonio Jiménez Muñoz "Jero", integrante de Los Chicos, fallecido hace 25 años *Noticia*.  21.10.2020. 20minutos.es. Viitattu 15.11.2020. (espanjaksi)
5. ↑  VALLECAS: THE REBEL TOWN OF MADRID *Let’s Talk*.  25.11.2017. Madridnofrills.com. Viitattu 15.11.2020. (englanniksi)
6. 1 2  Biografía de Jeros Forojerista.es. Viitattu 15.11.2020. (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: es:Rumba vallecana
**Juan Bautista Benlloch i Vivó** (29. joulukuuta 1864 Valencia, Espanja – 14. helmikuuta 1926 Madrid, Espanja) oli espanjalainen katolisen kirkon kardinaali, joka toimi Urgellin piispana ja Burgosin arkkipiispana. Hänellä oli Urgellin piispana myös asema Andorran ruhtinaskumppanina.

Elämä
-----

Benlloch i Vivó opiskeli ensin piaristien koulussa ja sen jälkeen pappisseminaarissa. Hän suoritti tohtorintutkinnon teologiasta ja kanonisesta oikeudesta. Papiksi hänet vihittiin 25. helmikuuta 1888. Benlloch i Vivó opetti 1888–1899 Valencian seminaarissa. Sen jälkeen hän oli Segoviassa yleisvikaarina.

Paavi Leo XIII nimitti 16. marraskuuta 1901 Benlloch i Vivón Hermópolisin titulaaripiispaksi ja Solsonan apostoliseksi hallintovirkamieheksi. Hänet nimitettiin 6. joulukuuta 1906 Urgellin hiippakunnan piispaksi. Hänestä tuli Urgellin piispana myös toinen Andorran ruhtinaskunnan valtionpäämiehistä eli ruhtinaskumppaneista.

Benlloch i Vivó nimitettiin 7. tammikuuta 1919 Burgosin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Paavi Benedictus XV ylensi 7. maaliskuuta 1921 Benlloch i Vivón kardinaaliksi. Hän olikin seuraavana vuonna mukana konklaavissa, joka valitsi Benedictusin seuraajan. Vuoden 1923 lopulla Benlloch i Vivó edusti Espanjaa latinalaisessa Amerikassa. Hän toimi useissa maissa kuningas Alfonso XIII:n ja paavi Pius XI:n edustajana. Hänen tehtävänsä latinalaisessa Amerikassa oli sekä poliittinen että uskonnollinen.

Pitkä ja raskas matka Amerikassa heikensi kuitenkin Benlloch i Vivón terveyttä, ja hän kuoli Madridissa vuonna 1926.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Cárcel Ortí, Vicente: Juan Bautista Benlloch y Vivó Real Academia de la Historia. Viitattu 5.5.2019. (espanjaksi)
2. 1 2 3  Lentz III, Harris M.: *Popes and Cardinals of the 20th Century*, s. 22. Jefferson, North Carolina, and London: McFarland & Company, Inc, 2002. ISBN 978-0-7864-4101-3. Google-kirjat (viitattu 5.5.2019).
3. 1 2  Juan Bautista Cardinal Benlloch y Vivó *Catholic-Hierarchy*. David M. Cheney. Viitattu 5.5.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
KTM 990 Super Duke
**KTM 990 Super Duke** on KTM:n valmistama nakupyörä-tyylinen moottoripyörä, jossa on kaksisylinterinen V-moottori. Malli esiteltiin vuonna 2005. Mallista on myös urheilullisempi versio 990 Super Duke R. 

990 Super Duken moottori on kehitelty vuonna 2003 esitellystä LC8-moottorista, joka esiteltiin KTM 950 Adventuren yhteydessä. Moottorin alkuperäinen iskutilavuus on 942 cm³, josta on tehty 999 kuutioinen porausta ja iskua kasvattamalla. Sylintereiden välinen kulma on 75°. Polttoaineen syöttönä on Keihinin valmistama epäsuora suihkutusjärjestelmä.

Pyörässä on teräksinen putkirunko, ja takarunko sekä takahaarukka ovat alumiinia. Siinä on Brembon valmistamat jarrut, jotka pysäyttävät pyörän sadan kilometrin tuntinopeudesta vajaassa 37 metrissä. Etuhaarukka on mallia USD (**U**p **S**ide **D**own).

Teknisiä tietoja
----------------

* Moottorin tyyppi - Kaksisylinterinen, nelitahtinen 75° V-moottori, DOHC, nestejäähdytys
* Iskutilavuus - 999 cm³
* Poraus/isku - 101,0/62,4 mm
* Puristussuhde - 11,5:1
* Huipputeho - 120 hv / 9000 rpm
* Huippuvääntö - 100 Nm / 7000 rpm
* Vaihteisto - 6-portainen
* Kytkin - Märkä monilevykytkin
* Toisioveto - Ketju
* Etujarru - Kaksi 320 mm levyjarrua, 4-mäntäpuristimet
* Takajarru - 240 mm levyjarru
* Eturengas, vanne - 120/70 × 17, 3,5"
* Takarengas, vanne - 180/55 × 17, 5,5"
* Kuivapaino - 179 kg
* Polttoainesäiliö - 15 l

Lähteet
-------

* TESTI: Kuusi kattamatonta.  *BIKE*, 2006, nro 8, s. 44–56.
**Pentti Aatos Krogerus-Ritoniemi**, vuoteen 1944 **Ritoniemi**, ent. **Krogerus** (22. elokuuta 1919 Konginkangas – 23. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Krogerus-Ritoniemen vanhemmat olivat opettaja Aimo Juhana Ritoniemi, aiemmin Krogerus, ja kätilö Lempi Maria Vuorela, aiemmin Westerlund. Hänen puolisonsa 1949–1991 oli lehtori, käsityönopettaja Karin Matilda Sjöblom. Krogerus-Ritoniemi tuli ylioppilaaksi Jyväskylän yhteislyseosta 1942, kävi kadettikoulun 1943–1944 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1952. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1953 ja sittemmin myös useita ammatillisia kursseja. Krogerus-Ritoniemi oli suonkuivatustöissä kesinä 1935–1937 ja metsämaiden luokittelu- ja tyypittelyapulainen kesinä 1938–1939. Hän oli luutnantti, nuorempi upseeri ja tykkikomppanian päällikkö 21. Prikaatissa 1944 ja Jalkaväkirykmentti 5:ssä 1945–1946 ja Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön piiriesimiehen apulainen Saarijärven piirissä 1946–1948.

Metsähallituksessa Krogerus-Ritoniemi oli harjoittelijametsänhoitaja Saarijärven hoitoalueella 1952–1953, ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1953, maankäyttö- ja asutusosaston avustava metsänhoitaja 1953–1955, tilastokonttorin avustava metsänhoitaja 1956, Länsi-Suomen piirikunnan apulaismetsänhoitaja 1956–1961, ylimääräinen metsänhoitaja 1961–1967, metsänhoito-osaston metsänhoitotoimiston ylimääräinen toimistometsänhoitaja 1967–1969 ja metsänhoitotoimiston toimistopäällikkö ja ylimetsänhoitaja 1969–1982. Hän teki myös puistosuunnitelmia, muun muassa Kaunialan sotavammasairaalaan, ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Krogerus-Ritoniemi sai 1982. Saarijärveltä hankkimansa Ritolan tilan alueelle hän perusti yli sata puulajia käsittävän metsäpuiston.

Julkaisuja
----------

* *Luonnon ehdoilla*, 2000

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Pentti A. Krogerus-Ritoniemi (1919–2011). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.4.2023.
2. 1 2  Risto Krogerus: Muistot. Pentti Krogerus-Ritoniemi. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  4.6.2011. Viitattu 25.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Pentti A. Krogerus-Ritoniemi *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Coydog** on kesykoiran ja kojootin välinen risteytys, jota tavataan Yhdysvalloissa. Eläintieteilijä Desmond Morris luokittelee sen kuitenkin koirarotujen joukkoon, "villikoirien" alaryhmään.

Alkuperä
--------

1800-luvun lopulla sudet oli hävitetty Yhdysvaltojen koillisosista, ja 1930-luvulla sieltä löydettiin uudenlainen koiraeläin: turhan pieni sudeksi ja turhan kookas kojootiksi. Eläintieteilijät eivät päässeet varmuuteen siitä, miksi sitä tulisi kutsua, mutta tavallinen kansa alkoi kutsua sitä nimellä *coydog*, koska he uskoivat sen syntyneen kesykoiran ja villin kojootin risteytyksestä. Sudet ja kojootit harvemmin lisääntyvät keskenään luonnossa, joten mm. Desmond Morriksen mukaan on todennäköistä, että coydog todella on tulos koirien ja kojoottien välisistä risteytyksistä. Ne eivät kuitenkaan ole viimeaikaisia risteymiä, vaan ovat jalostuneet jo pitkään omana "rotunaan". Kyse on alun perin villistä populaatiosta.

1960-luvulla löydettiin pentueellinen coydogeja, joiden avulla aloitettiin jalostusprosessi. New Hampshiren kalastus- ja riistaministeriön jäsenet Walter ja Henelette Silver kasvattivat ja tutkivat niitä vuosien ajan. Heidän mukaansa coydogit olivat "tunnistamattomia koiraeläimiä, jotka ovat lähimpänä kojootteja, mutta joilla on myös susimaisia ja koiramaisia piirteitä".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 695. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Pentium Extreme Edition** on Intelin prosessorituotesarjalle annettu nimi, joka esiteltiin kevään 2005 Intel Developers Forum -tapahtumassa. Suoritin perustuu tuplaytimelliseen Pentium D:hen, mutta siinä on hypersäikeistys kytketty päälle, joten useaa suoritinta tukevat käyttöjärjestelmät näkevät 4 loogista suoritinta (2 x 1 fyysista ydintä). Suoritin tukee myös EM64T:tä ja NX-bittiä. Siinä on myös ei-lukittu kerroin ylikellotuksen sallimiseksi. Varhaisimpien tehokkuusraporttien mukaan suoritin on vakaa 3,8 gigahertsiin asti ilmajäähdytyksellä. Pentium Extreme Edition julkaistiin alkuvuonna 2005, hintaluokkana $999,99 (OEM) tai $1200 (Retail).

Katso myös
----------

* Pentium D
* Luettelo Intelin prosessoreista

Intelin suorittimet

|  |  |
| --- | --- |
| Aikaisemmat | 
* *4004*
* *4040*
* *8008*
* *8080*
* *8085*
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium II
* Pentium III
* Pentium Extreme Edition
* Pentium M
* Pentium D
* Pentium 4

 |
| Nykyiset | 
* Core
* Pentium Dual-Core
* Core 2
* Celeron
* A100
* Xeon
* Atom
* Core i7

 |
| ARM | 
* *XScale*
* *StrongARM*

 |
| IA-64 | 
* *Itanium*
* *Itanium 2*

 |
| RISC | 
* *i860*
* *i960*

 |
| Muut | 
* *iAPX 432*

 |
| GPU | 
* Intel GMA
* Intel HD Graphics
* Intel Iris Graphics

 |
*Neophron percnopterus*
**Pikkukorppikotka** (*Neophron percnopterus*) on haukkoihin (*Accipitridae*) kuuluva lintu, joka on sukunsa ***Neophron*** ainut laji. Kaatopaikoilla syötävää etsivä pikkukorppikotka on tavallinen näky etelän maiden asutuskeskusten liepeillä.

Pikkukorppikotkakanta on vähentynyt huomattavan nopeasti. Intiassa diklofenaakkimyrkytys on pienentänyt populaatioita merkittävästi ja Euroopassa lajin kannasta on hävinnyt yli puolet viimeisen kolmen sukupolven aikana. Maailman populaatio on kooltaan 30 000–40 000 lisääntymisikäistä yksilöä. Pikkukorppikotka luokitellaankin nykyään erittäin uhanalaiseksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkukorppikotkan ruumis on pääosin valkea, mutta siipisulat ovat mustat. Solakkaa päätä reunustaa tuuhea höyhenröyhelö. Naama on keltainen ja höyhenetön ja nokka on keltainen, mutta tummakärkinen. Jalat pitkät, harmaanvalkeat, ruusunpunaiset tai vaaleankeltaiset. Sukupuolet ovat samannäköisiä.

Levinneisyys
------------

Laji elää Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa ja Intiassa sekä Afrikassa Sahelin alueella ja paikoin mantereen pohjoisosissa. Suomessa pikkukorppikotka on tavattu toistaiseksi seitsemän kertaa.

Elinympäristö
-------------

Vuoristoalueet, rannat, kalliot, aavikoiden reunamat, ruohomaat ja asutut seudut.

Lisääntyminen
-------------

Sukukypsä 4–5 vuoden iässä. Risuista rakennettu pesä on kalliojyrkänteellä tai ulkonemalla, joskus rakennuksessa tai puussa. Naaras munii tavallisesti 2 munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 42 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat lentokykyisiä 70–90 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Haaskat, pienet eläimet, linnunmunat, hyönteiset ja eloperäinen jäte.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1980: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. II. – Oxford University Press. Hongkong.

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Neophron percnopterus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Puutio, Tuomo 1975: Pikkukorppikotka *Neophron percnopterus*\*, Suomelle uusi lintulaji. – Lintumies 3.1975 s. 105. SLY.
* Pikkukorppikotka Lintukuva-verkkopalvelussa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q33504
* Wikispecies: Neophron percnopterus
* ADW: Neophron
* Avibase: 6D3480A64B4953CE
* BioLib: 8509
* BirdLife: 22695180
* BOLD: 113073
* CoL: 73W3F
* CMS: neophron-percnopterus
* BOW: egyvul1
* eBird: egyvul1
* EoL: 45515788
* EUNIS: 1155
* Euring: 2470
* Fauna Europaea: 96698
* Fauna Europaea (new): f5822041-645a-42ba-9699-e58d302542f0
* Fossilworks: 137200
* GBIF: 2480696
* IBC: egyptian-vulture-neophron-percnopterus
* iNaturalist: 5361
* IRMNG: 10195211
* ITIS: 175481
* IUCN: 22695180
* NBN: NHMSYS0000530500
* NCBI: 33608
* Species+: 8572
* Xeno-canto: Neophron-percnopterus

 |

 |
**KSP-76** oli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa suunniteltu pyörillä kulkeva panssarintorjunta-ajoneuvo. Teloilla kulkevaa SU-76:ta heiman vastaava ajoneuvo suunniteltiin 1943–1944 ja se eteni koekäyttöön saakka. Lopulta sitä ei otettu kuitenkaan tuotantoon, jotta SU-76:n tuotantoa ei häirittäisi sodan ollessa jo lopuillaan.

KSP-76 oli SU-76:n verrattuna huomattavasti nopeampi ja sillä oli pitempi käyttösäde. Sitä oli tarkoitus käyttää myös maahanlaskujoukkojen tukena.

Suunnittelu
-----------

Kubinkan panssarimuseolla.
Toisen maailmansodan aikana vuodesta 1941 vuoteen 1945 Neuvostoliiton rynnäkkötykkien rakentamisessa keskityttiin etenkin niiden rooliin panssarintorjuntavaunuina. Olemassa oli useita eri tyyppejä, joista yksi oli kesällä 1943 käyttöön otettu SU-76. Hyökkäysroolissa sen merkittäviä heikkous oli hidas nopeus. Vaunu kulki vain 40 km/h tiellä. Teloilla kulkevan vaunun vaihtoehdoksi alettiin GAZ:lla suunnitella renkailla kulkevaa ajoneuvoa. uuden ajoneuvon tuli omata SU-76:ta vastaava tulivoima ja olla tarpeeksi kevyt ilmakuljetettavaksi maahanlaskujoukkojen tarpeisiin. Lokakuussa 1943 aloitettiin työt tehdasnimen 63-SU saaneen ajoneuvon parissa. Saman vuoden lopussa oli valmistunut puinen mallikappale ja hanke sai edelleen uuden tehdasnimen GAZ-68. GABTU hyväksyi hankkeen tutustumisen jälkeen helmikuussa 1944 ja esnimmäinen ajoneuvo valmistui 4. toukokuuta 1944.

Valmistunutta ajoneuvoa koekäytettiin Kubinkassa Moskovan länsipuolella marraskuussa 1944 ja sille annettiin armeijan käyttämä nimi KSP-76. Sota oli koekäytön aikana kuitenkin jo loppumaisillaan. KSP-76 olisi saattanut vaikuttaa SU-76-vauinujen valmistukseen, johon ei sodan tässä vaiheessa pyritty. KSP-76 ei tullut koskaan käyttöön ja projekti hylättiin. Sodan jälkeen alettiin sarjavalmistaa hieman vastaavaan rooliin tarkoitettuja telallisia ASU-57-vaunuja. Säilynyt KSP-76-prototyyppi on Kubinkan panssarimuseolla.

Piirteet
--------

KSP-76 oli monipuolisempi, kuin SU-76. Ajoneuvo oli rakennettu GAZ-63 4x4 -kuorma-auton pohjalle. Kuorma-auto itsessään tuli sarjatuotantoon vasta sodan jälkeen vuonna 1946. KSP-76:n nopeus tiellä oli 63–70 km/h ja sen käyttösäde oli tiellä 300 km. Se kulki suhteellisen hyvin myös maastossa. Sen miehistöön kuului kolme henkilöä. Ajoneuvon tykki oli 76 mm M1942 eli ZIS-3. Sen tulikorkeus maasta oli vain 0,7 metriä. Laite olikin helppo piilottaa maastoon. Tykki liikkui sivusuunnassa 37° ja pystysuunnassa -3/+15°. moottori oli 85 hevosvoimainen GAZ-11 moottorin panssarivaunuversio. Polttoainesäiliön koko oli 140 litraa. Koska laitteen tarkoituksena oli antaa tulitukea lähietäisyyksiltä, sillä oli renkailla kulkevaksi ajoneuvoksi poikkeuksellisen paksu panssarointi. Etupanssarin paksuus oli 16 mm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  James Kinnear: *Russian Armored Cars 1930-2000*, s. 181-186. Darlington Productions, 2000. ISBN 1-892848-05-8. (englanniksi)