recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Suzuki TS 125 R 1991
**Suzuki TS 50** (X/Xk) (mopoversio) on japanilaisvalmisteinen enduromopo, joka korvasi suositun Suzuki S1:n. TS:ää myytiin Suomessa vuosina 1998-2001 ja niitä ei paljoakaan enää tien päällä näy johtuen siitä että se ei ollut myyntimenestys edeltäjänsä Suzuki S1:n ja Suzuki PV:n tapaan. Maailmalla tätä mopomallia on myyty muuttumatta paljoakaan ulkoisesti jo vuodesta 1984 ja oli pitkään Norjan myydyin mopomalli. Mopossa oli edeltäjäänsä verrattuna uusina varustuksina mm. uusi ja luotettavaksi kehuttu 5-vaihteinen moottori, kierroslukumittari, vapaan merkkivalo, vilkkujen merkkivalo, voiteluöljyn määrän merkkivalo ja vilkut. Suomeen mopomallin tullessaan mopomalli oli jo jäänyt vanhanaikaiseksi tekniikaltaan. Rumpujarrut, muotoilu ja ilmajäähdytys sekä mopossa sallitut rengaskoot kertovat jo kaiken mopon vanhanaikaisuudesta, Derbi ja Aprilia olivat pitkällä kehityksen edellä jo silloin. Mutta vaikka TS oli vanhanaikainen, se on erittäin hyvä ajettava ja tekniikka on erittäin luotettava, se kestää rajummankin menon.

Tekniset tiedot
---------------

Mitat:

Pituus 2110 mm

leveys 820 mm

korkeus 1155 mm

akseliväli 1340 mm

maavara 300 mm

kuivapaino 88 kg

  

Moottori:

Tyyppi 2-tahti

Jäähdytys ilma

Sylinterin halkaisija 41,0 mm

Iskun pituus 37,8 mm

Iskutilavuus 50 cc

Puristussuhde 6,9:1

Kaasutin MIKUNI VM15SH

Pääsuutin 70

Voitelujärjestelmä Suzuki CCl

rpm 5000

Renkaat:

Eturengas 2.50-21

Takarengas 3.00-18

Vaihteisto:

Kytkin märkä monilevy

Vaihteet 5

Eturatas 12 p

Takaratas 54 p

Nestetilavuudet:

Polttoainesäiliö 6,7 l

Varasäiliö 1,3 l

tuoreöljysäiliön tilavuus 1,2 l

vaihteistoöljy 850m l

  

Sähkölaitteet:

Sytytystulppa NGK PBR6ES

Akku, V/Ah 12/4

Laturi magneetto

Sulake 15 A

Ajovalo 12 V/15 W

Jarru/takavalo 12 V 5/21 W

Vilkut 12 V/21 W
**Saprotrofi** eli **mädänsyöjä** on eliö joka elää kuolleella orgaanisella materiaalilla. Sana saprotrofi tulee kreikan kielestä sapro-('mädäntynyt') ja troph('ravinto'). Saprotrofeista käytetään myös nimitystä **marraseliö**.

Saprotrofeja voivat olla esimerkiksi eläimet, sienet tai kasvit, jotka käyttävät ravinnokseen kuollutta orgaanista ainesta, esimerkiksi kuolleita kasvinosia, kuolleita eläimiä tai jotakin muuta kuollutta orgaanista materiaalia. 

**Saprofyytti**-termi on vanhempi termi saprotrofille. Se on harhaanjohtava, sillä määrite -fyytti ('phyte') tarkoittaa kasvia. Sanaa käytetäänkin nykyään yksinomaan kasveista, jotka käyttävät ravinnokseen kuollutta orgaanista ainesta. Nämä kasvit eivät yhteytä, joten niiltä yleensä puuttuu klorofyllin tuoma vihreä väri.

Saprotrofit eivät ole loiseliöitä, koska ne eivät käytä eläviä eliöitä tai niiden tuottamia yhdisteitä elämiseen vaan elävät kuolleella materiaalilla. 

Suomessa kasvava mäntykukka (*Monotropa hypopitys*) on männyn kuolleilla kasvinosilla elävä saprofyytti.

Aiheesta muualla
----------------

* Tieteen termipankki: Saprotrofi
*Tämä artikkeli käsittelee Ruotsin kuningatarta (1656–1693). Ulriika Eleonoora käsittelee Ruotsin kuningatarta (1688–1741).*
**Ulriika Eleonoora** (11. marraskuuta 1656 Kööpenhamina – 26. heinäkuuta 1693 Solna) oli Tanskan prinsessa, Fredrik III:n tytär, josta tuli Kaarle XI:n puolisona Ruotsin kuningatar. Heidän naimisiinmenonsa aikoihin Ruotsi ja Tanska olivat vihamielisissä väleissä, ja avioliiton solmimisen yksi tarkoitus oli saada takeet rauhasta.

Kuningattarena Ulriika Eleonoora jäi voimakastahtoisen anoppinsa leskikuningatar Hedvig Eleonooran varjoon. Hän ei juurikaan osallistunut hovielämään tai hallintoasioihin, vaan keskittyi kasvattamaan maalle kruununperillistä. Perheeseen syntyi viisi poikaa ja kaksi tytärtä. Vain yksi pojista, tuleva Kaarle XII, selvisi elossa yli lapsuusvuosiensa. Sen sijaan molemmat tyttäret, Hedvig Sofia ja perheen kuopus Ulriika Eleonoora kasvoivat aikuisiksi.

Ulriika Eleonooraa on kuvattu kärsivälliseksi ja lempeäksi. Hän oli oppineempi kuin miehensä, luki mielellään, suosi taiteita ja harjoitti hyväntekeväisyyttä.

Ulrika Eleonoran kirkko Helsingissä, nykyisen Senaatintorin kohdalla, sai nimensä "Ulrikan kirkko" vanhemman Ulriika Eleonooran mukaan, samoin kuin Ulrika Eleonoran kirkko Kristiinankaupungissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulrica Eleonora, Queen of Sweden (1658-1693) Inscribed 1676 *Royal Collection*. Viitattu 6.4.2018.
2. ↑  Karl XI och Ulrika Eleonora av Danmark *Kungahuset*.  Arkistoitu 6.4.2018. Viitattu 6.4.2018.
3. 1 2 3  Anneli Mäkelä-Alitalo: Ulrika Eleonora d.ä. *Biografisk Lexicon i Finland*. Viitattu 6.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ulriika Eleonoora (vanhempi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**The Verve** oli vuonna 1989 Wiganissa Lancashiressa perustettu brittiläinen rockyhtye, joka saavutti suosiota 1990-luvun puolivälissä hittikappaleillaan ja omaperäisellä äänimaailmallaan sekä keulakuva Richard Ashcroftin karismalla. Yhtye sai heti alkuunsa oman kannattajakuntansa, mutta vasta toisella varsinaisella albumilla *A Northern Soul* (1995) se saavutti suosiota laajemmalti, ja kriitikotkin ylistivät yhtyettä.

Yhtyeen viimeiseksi jääneellä *Urban Hymns* -pitkäsoitolla yhtye saavutti todella suurta suosiota. Sitä pidetäänkin yhtenä 1990-luvun parhaista albumeista ja todellisena jättipottina. Erilaisten yhteensattumien summana yhtye kuitenkin hajosi huhtikuussa 1999, minkä jälkeen pääasiallinen lauluntekijä Richard Ashcroft siirtyi soolouralle. Vuonna 2004 The Verve julkaisi odotetusti *This Is Music: The Singles 92–98* -kokoelmalevyn. Suurena yllätyksenä Richard Ashcroft esiintyi yhdessä Coldplayn kanssa 2. heinäkuuta 2005 Lontoossa järjestetyssä Live 8 -konsertissa ja esitti The Verven kappaleen "Bitter Sweet Symphony".

26. kesäkuuta 2007 DJ Jo Whiley BBC Radio 1:stä julkisti tiedon yhtyeen comebackistä ohjelmassaan. Richard Ashcroft oli kasannut yhtyeen uudelleen, ainoana poikkeuksena Simon Tong, joka jatkaa The Good, the Bad and the Queen -yhtyeen riveissä. The Verve ilmoitti alkajaisiksi julkaisevansa uuden albumin, ja marraskuulle ajoitettu kuuden keikan minikiertue Britanniassa myytiin alle 20 minuutissa loppuun. Yhtyeen "statementtinä" paluuseen oli yksinkertaisesti: "Getting back together for the joy of the music."

The Verven tunnetuimpia kappaleita ovat "Bitter Sweet Symphony", "The Drugs Don't Work", "Lucky Man", "Sonnet", "This is Music" ja "History".

Julkaisut
---------

### Studioalbumit

* *Verve EP* (7. joulukuuta 1992)
* *A Storm in Heaven* (21. kesäkuuta 1993) – merkittävin listasijoitus nro 27 Isossa-Britanniassa
* *A Northern Soul* (3. heinäkuuta 1995) – merkittävin listasijoitus nro 13 Isossa-Britanniassa
* *Urban Hymns* (29. syyskuuta 1997) – merkittävin listasijoitus nro 1 Isossa-Britanniassa ja nro. 23 Yhdysvalloissa
* *Forth* (27. elokuuta 2008)

### Kokoelma-albumit

* No Come Down (B-puolikokoelma, 17. toukokuuta 1994)
* This Is Music: The Singles 92–98 (1. marraskuuta 2004) – merkittävin listasijoitus nro 15 Isossa-Britanniassa

### Singlet

* All in the Mind (9. maaliskuuta 1992)
* She's a Superstar (22. kesäkuuta 1992)
* Gravity Grave (5. lokakuuta 1992)
* Blue (10. toukokuuta 1993)
* Slide Away (20. syyskuuta 1993)
* This Is Music (1. toukokuuta 1995)
* On Your Own (12. kesäkuuta 1995)
* History (18. syyskuuta 1995)
* Bitter Sweet Symphony (16. kesäkuuta 1997) – merkittävin listasijoitus nro 2 Isossa-Britanniassa
* The Drugs Don't Work (1. syyskuuta 1997) – merkittävin listasijoitus nro 1 Isossa-Britanniassa
* Lucky Man (24. marraskuuta 1997) – merkittävin listasijoitus nro 7 Isossa-Britanniassa
* Sonnet (2. maaliskuuta 1998)
* Love Is Noise (23. kesäkuuta 2008)

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen viralliset sivut (englanniksi)
* The Verve Archive (englanniksi)
**David Oliver** (s. 24. huhtikuuta 1982) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, maailmanmestari ja olympiamitalisti.

Oliver sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2006 viidenneksi 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13.24. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui saman matkan välierissä. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän eteni 60 metrin aitajuoksussa niin ikään välieriin. Samana talvena hän voitti Yhdysvaltojen mestaruuden 60 metrin aidoissa.

Oliver voitti 110 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen olympiakarsinnoissa 2008. Hän saavutti pronssia Pekingin olympialaisten 2008 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13,18. Hän jäi Dayron Roblesin voittamassa kilpailussa vain sadasosasekunnin hopeamitalisti David Paynesta. Myöhemmin samana syksynä hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 13,22.

Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Oliver sai pronssia 60 metrin aidoissa ajalla 7,44. Kesäkaudella hän voitti kaikki 15 käymäänsä 110 metrin aitajuoksukilpailua. Hän sivusi Dominique Arnoldin Yhdysvaltojen ennätystä 12,90 Eugenessa 3. heinäkuuta ja paransi ennätykseen 12,89:ään Saint-Denis'ssä 16. heinäkuuta. Hän voitti myös Yhdysvaltojen-mestaruuden ja maanosien cupin.

Oliver voitti 110 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli neljäs 110 metrin aidoissa ajalla 13,44. Seuraavan vuoden olympiakarsinnoissa hän jäi viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Moskovassa 2013 ajalla 13,00.

Oliverin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 16. heinäkuuta 2010 Saint-Denisissä juostu 12,89 s. Heinäkuussa 2021 Oliver oli kautta aikain tilaston viidentenä. Sisäradoilla hän on juossut 60 metrin aidat parhaimmillaan ajassa 7,37 s Stuttgartissa 5. helmikuuta 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  David Oliver Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  DAVID OLIVER *usatf.org*. Viitattu 13.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  Robles odotetusti miesten pika-aitojen voittoon *MTV3*.  21.8.2008. Viitattu 26.5.2009.
4. 1 2 3 4 5  David Oliver *tilastopaja.net*. Viitattu 13.3.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  110 Metres Hurdles All Time, WA, viitattu 27.7.2021 (englanniksi)

  

Miesten 110 metrin aitajuoksun maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Greg Foster |
1987: Greg Foster |
1991: Greg Foster |
1993: Colin Jackson |
1995: Allen Johnson |
1997: Allen Johnson |
1999: Colin Jackson |
2001: Allen Johnson |
2003: Allen Johnson |
2005: Ladji Doucouré |
2007: Liu Xiang |
2009: Ryan Brathwaite |
2011: Jason Richardson |
2013: David Oliver |
2015: Sergei Šubenkov |
2017: Omar McLeod |
2019: Grant Holloway |
2022: Grant Holloway |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Sulo Aleksi Lampola**, entinen **Lundqvist** (13. helmikuuta 1917 Lieto – 8. huhtikuuta 1983 Rauma) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lampolan vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Anton Lundqvist ja Olga Kurppa ja puoliso vuodesta 1953 Pirkko Kyllikki Mäkinen. Lampola tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1938. Keihäänheittoa nuorena harrastanut Lampola voitti muun muassa 
Suomen oppikoulujen mestaruuden 1937 ja oppikoulujen Ruotsi–Suomi-maaottelun 1938, joskin hän oli myös aktiivi pesäpalloilija. Molempiin sotiin osallistunut Lampola oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Lampola valmistui 1946 insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta ja aloitti sitten työt rakennusliike Hakkalan palveluksessa. Toisen teollisuusneuvoksen arvonimen saaneen henkilön Mauno Suoramaan yhtiökumppanina hän ryhtyi 1948 rakennusalan yrittäjäksi. Vuonna 1960 Lampola perusti kokonaan oman yrityksen, Rakennusliike A. Lampolan, josta tuli alallaan Satakunnan suurimpia. Elementtirakentamisesta kiinnostuneena hän perusti 1966 myös Rauman Betoni ja Elementti Ky Lampola -yrityksen valmisbetonin ja betonielementtien tuotantoon. Lampolan vuoteen 1982 johtamat yritykset toteuttivat muun muassa kouluja, kunnantaloja, seurakuntien tiloja, vesitorneja ja telakka- ja tehdaskiinteistöjä. Rakennusliiketoiminnan ohella Lampola perusti yritykset 1969 sähköasennuksia ja 1977 valaisintuotantoa varten ja yhdessä muiden kanssa 1978 rakennusalan vientiyhtiön. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aleksi Lampola *Biografiasampo*. Viitattu 29.1.2022.
2. 1 2  Kuolleita. Teollisuusneuvos Aleksi Lampola. *Helsingin Sanomat*, 9.4.1983, s. 16.
**Aleksanteri (Aleksi) Lehtonen** (18. kesäkuuta 1897 Jämsä – 2. syyskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Suomen Sosialidemokraattinen Puolue.

Lehtosen vanhemmat olivat torppari, seppä Aleksanter Lehtonen ja Hilma Helminen. Hän työskenteli maa- ja metsätöissä kotitorpallaan, kunnes aloitti vuonna 1921 Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnuorisoliiton järjestäjänä. Hän toimi myös kyseisen nuorisojärjestön puheenjohtajana. Vuosina 1923–1927 Lehtonen työskenteli SDP:n piirisihteerinä Vaasan läänin itäisessä vaalipiirissä ja vuodesta 1927 SDP:n Uudenmaan piirin piirisihteerinä.

Lehtonen valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1939 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän aloitti tehtävässä 1. syyskuuta 1939 ja toimi eduskunnan lakivaliokunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä. Lehtonen kuoli syyskuussa 1940, 43-vuotiaana, ja hänen seuraajakseen eduskuntaan tuli Jorma Tuominen.

Lehtonen oli naimisissa. Hänen puolisonsa oli Ida Elina Viherlehto, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Aleksi Lehtonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**C++14** on ISO:n 18. elokuuta 2014 hyväksymä C++-ohjelmointikielen standardi ISO/IEC 14882:2014. Standardi korvasi edellisen ISO/IEC 14882:2011 -standardin (C++11).

Standardi koostuu suurelta osin pienemmistä parannuksista ja muutoksista kuin edellinen C++11. Standardin seuraava versio on C++17.

Muutokset edellisestä
---------------------

Eräitä huomioitavia muutoksia edelliseen standardiin verrattuna:

* *anonyymit inline-funktiot* (lambda-operaattorit)
* paluutyypin automaattinen päättely (*auto*-tyyppi)
* *deprecated*-merkintä `class [[deprecated]] ongelmakohde {...};`
* binääriliteraalit (kuten: `int val = 0b11110000;`)
* laajennettu vakiolauseke (`constexpr`) C++11-standardista
* *variable templates* -mallit

Vakiolausekelaajennus
---------------------

Vakiolauseke `constexpr` on laajennettu ja sallii lisää toimintoja.

Ehtolauseet `if` ja `switch` on lisätty sallittuihin toimintoihin.

```
constexpr int abs(int x) 
{
 if (x < 0)
 x = -x;
 return x;
}

```

Toistorakenteet `for`, `while` ja `do-while` on lisätty sallittuihin toimintoihin.

Paluutyypin päättely
--------------------

Muuttujatyypin päättely paluuarvosta:

```
std::map<int, std::string> m;
auto it = m.find(42); // palauttaa iteraattorin, joka viittaa pariin

```

Päättely voidaan laajentaa koskemaan metodin paluuarvoa:

```
string& lookup();

decltype(auto) look\_up\_a\_string() { return lookup(); }

```

Metodi `look_up_a_string()` palauttaa `string&`.

Lambda-operaattorit
-------------------

*Anonyymeillä inline-funktioilla* (lambda-operaattoreilla) on mahdollista lisätä lyhyitä metodeja:

```
std::vector<int> v;
std::for\_each(v.begin(), v.end(), [](int i) { return i+2; });

```

C++14 ei vaadi konkreettisia tyyppejä lambdassa vaan ne voidaan määritellä `auto`-tyypillä.

```
auto lambda = [](auto x, auto y) {return x + y;};

```

*Variable templates*
--------------------

Muuttuvatyyppisen datan käsittelyn puutteen korjaamiseen on esitelty *variable templates*.

```
template<typename T> constexpr T pi = T(3.14159265358979323846);

```

Lähteet
-------

1. ↑  ISO/IEC 14882:2014 ISO. Viitattu 25.1.2017.
2. ↑  The C++14 Standard: What You Need to Know Dr Dobb's.
3. 1 2 3  C++14 Language Extensions *isocpp.org*. Viitattu 6.2.2017.
4. ↑  constexpr specifier *en.cppreference.com*. Viitattu 6.2.2017.
5. 1 2  Gabriel Dos Reis: Variable Templates (Revision 1) *open-std.org*. Viitattu 6.2.2017.
6. 1 2 3  Smith, Richard: Relaxing constraints on constexpr functions *isocpp.org*. Viitattu 8.3.2017.
7. 1 2  auto specifier *en.cppreference.com*. Viitattu 6.2.2017.
8. ↑  decltype(auto) *isocpp.org*. Viitattu 6.2.2017.
9. ↑  Generalized lambda captures *isocpp.org*. Viitattu 21.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Taulukko ominaisuuksien kääntäjätuen tilanteesta (englanniksi)
**Dessau-Roßlau** on kaupunki Saksan Saksi-Anhaltin osavaltiossa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (*kreisfreie Stadt*), eli kaupunki joka ei kuulu mihinkään piirikuntaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 86 030 asukasta, Niinpä kaupunki on – Hallen ja Magdeburgin jälkeen – osavaltionsa kolmanneksi suurin kaupunki. Halle sijaitsee noin 40 kilometriä Dessau-Rosslausta lounaiseen ja Magdeburg noin 65 kilometriä pohjoiseen. Lisäksi Leipzigin suurkaupunki sijaitsee noin 40 kilometrin päässä kaupungista.

Dessau-Rosslaun kaupunki syntyi 1. heinäkuuta 2007, kun Dessaun kaupunki ja Roßlaun kaupunki yhdistettiin. Dessau-Rosslaulla on yhteistyötoimintaa Argenteuilin, Klagenfurt am Wötherseen, Ludwigshafenin, Gliwicen, Ibbenbürenin ja Roudnice nad Labemin kaupunkien kanssa.

Bauhaus toimi Dessaussa 1925-1933, ja se on nykyisin Unescon maailmanperintölistalla.

Ennen toista maailmansotaa Dessaussa oli lentokonetehdas, jokisatama ja lentokenttä. Sitä pommitettiin rajusti.

Lähteet
-------

1. ↑  Germany: Census population citypopulation.de. Viitattu 4.10.2013.
2. 1 2  Dessau Encyclopedia Britannica. Viitattu 4.10.2013.
3. ↑  Bauhaus and its Sites in Weimar and Dessau Unesco. Viitattu 4.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dessau-Roßlau**.
* Viralliset sivut

Georgiumin linna Dessau-Rosslaussa.
Saksi-Anhaltin piirikunnat ja kaupunkipiirit

* Altmarkkreis Salzwedel
* Anhalt-Bitterfeld
* Börde
* Burgenlandkreis
* Dessau-Roßlau
* Halle
* Harz
* Jerichower Land
* Magdeburg
* Mansfeld-Südharz
* Saalekreis
* Salzlandkreis
* Stendal
* Wittenbergin piirikunta
**Kulmaläpimitta** kertoo kuinka suurena jokin esine tai kohde havaitsijalle näkyy eli näennäisen koon. Jotta todellinen koko voidaan määritellä laskennallisesti, on tiedettävä kohteen etäisyys. Yksinkertaistettuna kaukana oleva ihminen näyttää pieneltä ja lähellä oleva suurelta. Esimerkiksi kaukoputki suurentaa kohteen kulmaläpimittaa.

Mitattu tai arvioitu kulmaläpimitta ilmoitetaan kulmayksiköllä, jotka ovat aste, kaariminuutti, kaarisekunti, millikaarisekunti tai harvinaisemmin piiru.

Mitat suhteutuvat toisiinsa siten, että 1 aste on 60 kaariminuuttia tai toisin merkittynä 1° = 60′. Edelleen 1′ = 60 kaarisekuntia eli 60″.[1]

Tähtitaivaan liikkeessä 1° liike vastaa aikana 4 minuuttia - (24 tuntia · 60 minuuttia) / 360° (täysi ympyrä) = 4 min/°.

Auringon ja Kuun kulmaläpimitta on Maasta katsottuna noin 1900 kaarisekuntia eli puoli astetta.[2] Aurinko on 400 kertaa Kuuta suurempi ja 400 kertaa Kuuta kauempana Maasta. Hyvin kaukana olevien tähtien kulmaläpimitat ovat vastaavasti hyvin pieniä. Suoraksi ojennetun käden etusormi peittää noin puolen asteen alueen.

Kulmaläpimitta voidaan ilmoittaa esimerkiksi ilmassa, maastossa tai avaruudessa olevalle kohteelle. Kulmaläpimitta riippuu kohteen todellisesta koosta ja etäisyydestä, kaukana oleva suuri kohde voi olla kulmaläpimitaltaan samankokoinen kuin lähellä oleva pienempi kohde. Kohteen valoisuus, taustan kuviot yms. voivat aiheuttaa vääriä tulkintoja kohteen koolle josta kuuilluusio on tunnettu esimerkki luonnossa.

Kulmaläpimittaa ei tule sekoittaa kulmakorkeuteen, joka ilmoittaa kohteen, esimerkiksi Auringon, korkeuden asteina suhteessa horisonttiin.

Lähteet
-------

* Kari Kaila - Tähtitaivaan opas Ursa 1980 ISBN 951-92 69-08-8
* Hannu Kerttunen, Olli Manner, Pentti Tuovinen - Tähtitaivas 2000 URSA ISBN 951-9269-66-5

### Viitteet

1. ↑  Kaila s.11
2. ↑  Kerttunen ym. s.18
**Etuosa** (ruots. *fördel*) oli ennen vuotta 1930 solmittuja avioliittoja koskeva käsite, joka tarkoitti lesken oikeutta ottaa irtainta tavaraa jakamattomasta pesästä puolison kuoleman jälkeen.

Säännökset etuosasta
--------------------

Kun ennen 1. tammikuuta 1930 solmittu avioliitto purkautui miehen tai vaimon kuolemaan, sai eloonjäänyt puoliso, sen jälkeen kun pesän velat oli suoritettu, ottaa pesän jakamattomasta irtaimesta tavarasta etuosaksensa mitä vain tahtoi, ei kuitenkaan enempää kuin yhden kahdeskymmenesosan (1/20) siitä. Jos pesä oli köyhä ja vähäinen, puoliso sai etuosakseen kihlasormuksensa, jokapäiväisen vuoteensa ja tarpeelliset pitovaatteensa, vaikka niiden arvo nousisikin vähän päälle kahdeskymmenesosan. Ellei pesässä ollut irtainta, mikä osa pesän omaisuudesta oli ensisijaisesti menevä pesän velkojen maksuun, ei leski saanut etuosaa.

Vuoden 1929 avioliittolaissa etuosaa vastaa tavallaan lain 91 §:ssä säädetty puolison oikeus määrätynlaisen omaisuuden päältäpäin erottamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hakkila, Esko (toim.): "Etuosa", *Lakiasiain käsikirja*, s. 172. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

### Lakiviitteet

1. ↑  Naimakaari 17. luku 1 §.  
1.§. Jos mies eli waimo cuole; nijn ottacon se joca jälken elä, etu-osans jacamattomasta omaisudesta, sijnä cuin hän irtaimesta calusta itze tahto; Ei mahda se cuitengan suurembi olla, cuin cahdeskymmenes osa sijtä. Jos omaisus on köyhä ja halpa; nijn ottacon kihlasormuxens, jocapäiwäsen wuotehens, ja tarpelliset pito-waattet, waicka se jotakin yli cahdenkymmenennen osan nousis.
2. ↑  Avioliittolaki (234/1929), annettu 13.6.1929, voimaan 1.1.1930.   
91 §: Puolisolla on oikeus osituksessa päältäpäin erottaa itselleen hänelle kuuluvia vaatteita ja muita esineitä, jotka on tarkoitettu yksinomaan hänen henkilökohtaista käyttöään varten, ei kuitenkaan enempää, kuin puolisoiden oloihin katsoen voidaan pitää kohtuullisena.
Oululaisen huvilan kuisti
**Kuisti** on rakennuksen pääoven edessä sijaitseva läpikulkuun tarkoitettu katosrakennelma, joka voi olla joko avoin tai umpinainen. Tavallisesti avoinkin kuisti on varustettu kaiteilla. Kuistin pääasiallinen tehtävä on suojata kulkua ovelle.

Suomalaisissa puutaloissa kuisti on tyypillinen pääovea suojaava rakennelma. Ulko-oven suojaamisen lisäksi se on ollut perinteisesti myös omistajan aseman ja varallisuuden osoitin. Nykyisenkaltaisia kuisteja, jotka ovat kuin huone talon edessä, rakennettiin ensimmäisen kerran virkataloihin 1600-luvulla. Maalaistaloissa umpinainen kuisti yleistyi 1800-luvulla. Kuistista voidaan käyttää myös nimitystä "porstua". Veranta on kuistin tapainen, lähinnä oleskeluun, ei läpikulkuun, tarkoitettu rakennelma.

Katso myös
----------

* Katos
* Patio
* Päätykatos

Lähteet
-------

1. ↑  kuisti *Kielitoimiston sanakirja*. Viitattu 18.2.2021.
2. ↑  kuisti Perinnemestari. Viitattu 18.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuisti** Wikimedia Commonsissa

* Tomminen, Hannu (teksti): Kuistin korjaus *Korjauskortti KK10, Museovirasto*.  1.1.2000. Viitattu 10.4.2021.
**Kuitulevy** (myös **puukuitulevy**) on rakentamisessa ja kalusteteollisuudessa käytetty materiaali, jonka raaka-aineena käytetään puutuoteteollisuuden jätepuuta ja koivukuitua. Levyjä valmistetaan lämmön ja paineen avulla toisiinsa liitetyistä puukuiduista. Puukuitulevyjä ovat esimerkiksi lastulevyt ja tuulensuojalevyt.

Kuitulevyt jaotellaan kolmeen eri tyyppiin:

* Kova kuitulevy (K) eli *kovalevy*, tiheys yli 800 kg/m³
* Puolikova kuitulevy (P) eli *rakennekuitulevy*, tiheys 300–800 kg/m³
* Huokoinen kuitulevy (H), tiheys alle 300 kg/m³

Valmistuksessa puuhake kuidutetaan ja jauhetaan, jolloin kuidut huopaantuvat. Suomessa käytössä olevassa *märkämenetelmässä* massaan lisätään vettä ja usein myös lisäaineita kuten liimaa. Massa ohjataan viiralle, jossa vettä puristetaan pois. Massa jaetaan arkeiksi, jotka kuivataan tai puristetaan. Arkit voidaan myös lämpökäsitellä lujuuden lisäämiseksi. Lisäaineina käytetään liimaa ja muita lisäaineita, joita tarvitaan yleensä alle 1 prosenttia. Lujuuden lisäämisen käytetään tärkkelystä, keinohartseja ja kuivuvia öljyjä. Parafiini parantaa vedenkestävyyttä. Palonkestävyyden edistämiseen sopivat alumiinihydroksidia ja fosforiyhdisteet.

Kuitulevyjä käytetään sisäpuoliseen verhoukseen, sekä lämmön-, tuulen- ja ääneneristeenä. Kuitulevyn etuja ovat tasa-aineisuus ja syynsuunnan puuttuminen, tiiviys, helppo työstettävyys ja asennettavuus sekä huokea hinta. Rakentamisen ohella puukuitulevyjä käytetään kalusteteollisuudessa ja huokoista puukuitulevyä eristämiseen. Puukuitulevyn standardikoko on 1220 × 2745.

Puukuitulevyjä voidaan pinnoittaa puuviilulla, paperilla, kankaalla, muovilla, lasikuitukankaalla, metallilla tai korkilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Puuinfo.fi Viitattu 27.10.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsäteollisuus ry
* Levyteollisuus tilastoina Metsäteollisuuden tilastopalvelu Tilda[vanhentunut linkki]
1) korinttirusina 2) mustamulperi 3) valkomulperi 4) karviaiskoiso 5) aronia 6) tyrni 7) vadelma 8) kumkvatti 9) kultarusina 10) mustikka 11) goji-marja 12) kirsikka 13) karpalo 14) hapankirsikka 15) happomarja
**Kuivahedelmä** eli **kuivattu hedelmä** on ruoka-aineena käytettävä hedelmä, jonka sisältämästä vedestä suurin osa on haihdutettu pois. Kuivatut hedelmät säilyvät huomattavasti pidempään kuin tuoreet, ja pienempinä ja kevyempinä niitä on myös helpompi varastoida ja kuljettaa. Kuivahedelmien valmistuksella on monituhatvuotiset perinteet. Perinteisin kuivausmenetelmä on aurinkokuivaus, mutta nykyisin hedelmiä kuivataan monin eri tavoin koneellisesti. Maailmanlaajuisesti yleisimpiä kuivahedelmiä ovat kuivatut viinirypäleet eli rusinat.

Jotkin kuivahedelmät valmistetaan yksinkertaisesti kuivaamalla tuoreet hedelmät sellaisenaan, kun taas toisia käsitellään ennen kuivausta esimerkiksi sokeriliemessä, mikä tekee niistä makeampia ja pehmeämpiä. Nykyisin monet kuivahedelmät käsitellään ennen kuivausta myös rikkidioksidilla tai rikkihapokkeen suoloilla eli sulfiiteilla. Rikkikäsittelyn pääasiallisena tarkoituksena on estää hedelmän tummuminen kuivatuksen aikana ja säilyttää sen alkuperäinen väri.

Lähteet
-------

1. ↑  Luomutuotteiden kysyntä kasvaa tasaisesti *YLE Uutiset*. Viitattu 4.1.2016.
2. 1 2  Kuivahedelmät käsitellään kauniimmiksi *Kunto Plus*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 4.1.2016.
3. 1 2  Dried Fruit *Fruit processing toolkit*. FAO. Viitattu 4.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuivahedelmä** Wikimedia Commonsissa
Jānis Mediņš
**Jānis Mediņš** (9. lokakuuta 1890 Riika – 1966) oli latvialainen säveltäjä. Myös hänen vanhemmat veljensä Jāzeps ja Jēkabs Mediņš olivat säveltäjiä. Hän opiskeli lapsena pianon-, viulun- ja sellonsoittoa. Ensimmäiset laulunsa säveltäjä kirjoitti vuonna 1909, ja vuonna 1913 hän aloitti oopperan *Uguns un nakts* säveltämisen. Alkuperäinen tarkoitus oli oopperan valmistuminen lokakuuhun 1915 mennessä. Ensimmäisessä maailmansodassa Mediņš kuitenkin johti armeijan orkesteria, ja sodan lopuksi hän joutui Siperiaan.

Mediņš toimi myöhemmin Latvian konservatoriossa orkesterinjohdon ja instrumentaation opettajana. Hän oli yksi Latvian kansallisoopperan kapellimestareista ja johti lisäksi Latvian radion orkesteria. Neuvostomiehityksen alettua vuonna 1944 Mediņš pakeni Saksan kautta Tukholmaan.

*Uguns un natks* -ooppera loi yhdessä Alfrēds Kalniņšin *Baņutan* kanssa latvialaisen oopperagenren. Lisäksi Mediņš sävelsi muun muassa ensimmäisen latvialaisen pianokonserton (1932) ja baletin (*Mīlas uzvara*). Säveltäjän teosten määrä on yli 300. Häneen vaikuttivat latvialaisen kansanmusiikin ohella Richard Straussin ja Richard Wagnerin musiikki sekä ranskalainen impressionismi. Varsinkin Mediņš Latviasta poistumisen jälkeen hänen työnsä painottui kamarimusiikkiin orkesteriteosten sijasta. Hän sävelsi myös yksinlauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Musica Baltica: Medins, Janis (1890 - 1966)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Jōmon sugi.
**Jōmon sugi** (jap. 縄文杉) on erittäin suuri ja vanha puu Yakushiman saarella Japanin Kagoshiman prefektuurissa. Lajiltaan puuyksilö on sugi (*Cryptomeria japonica*), Japanissa kotoperäinen sypressikasveihin kuuluva havupuu. Jōmon sugi on suurin tunnettu lajin edustaja.

Kuvaus ja ikä
-------------

Jōmon sugin runko.
Jōmon sugi on 25 metriä korkea. Sen runko on 5,2 metriä rinnankorkeusläpimitaltaan. Rungon ympärysmitta on 16,4 metriä. Jōmon sugi on mittasuhteiltaan ja rungoltaan suurin tunnettu sugi. Se ei kuitenkaan ole niistä korkein, toinen Yakushimassa kasvava puu on 34,9 metriä korkea ja muualta Japanista on tunnettu yli 50-metrisiä yksilöitä.

Puun on pitkään uskottu olevan useita tuhansia vuosia vanha. Sen nimi viittaa esihistoriallisen Japanin Jōmon-kauteen, joka sijoittuu vuosille 10 000 eaa.–300 eaa.. Sen sanotaan usein olevan noin 7 000–6 000 vuotta vanha. Näin korkeasta iästä ei kuitenkaan ole todisteita. Vuonna 1987 tehdyn radiohiiliajoituksen perusteella Jōmon sugi olisi noin 3 000 vuotta vanha. Puu ei kuitenkaan välttämättä ole aivan niinkään vanha, sillä 1980-luvun radiohiiliajoitus ei ollut kovin tarkkaa ja vanhimmat Yakushiman saaren sugien tarkkaan tunnetut kantojen vuosirenkaista lasketut iät ovat vain 1 300–1 400 vuotta.

Ympäristö
---------

Jōmon sugi kasvaa Yakushiman saaren korkeimman vuoren, Miyanoura-daken rinteellä. Saaren metsissä kasvaa useita muitakin hyvin vanhoja suuria sugiyksilöitä, joita kutsutaan yleisnimityksellä *yakusugi* (jap. 屋久杉). Jōmon sugi on yakusugeista tunnetuin ja sen uskotaan olevan myös niistä vanhin. Yakushiman saaren vuoristometsät on julistettu UNESCON maailmanperintökohteeksi lajirikkaan luontonsa sekä myös juuri hyvin vanhojen, suurien puidensa vuoksi.

Jōmon sugi sijaitsee vuorelle johtavan vaellusreitin varrella. Puun suojelemiseksi vierailijat eivät saa koskea siihen.

Lähteet
-------

* Christopher J. Earle: Cryptomeria *The Gymnosperm Database*.  2012.  (englanniksi)
* Yakushima Island (PDF) *Practical Travel Guide*. Japan National Tourism Organization.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Cryptomeria *The Gymnosperm Database*. Viitattu 14.9.2012. (englanniksi)
2. ↑  Nature of Yakushima *Welcome to Kagoshima - Presenting attractions in Kagoshima.*. Kagoshiman prefektuuri.  Arkistoitu 2.8.2018. Viitattu 14.9.2012. (englanniksi)
3. 1 2 3  Yakushima Island (PDF) *Practical Travel Guide*.  2012. Japan National Tourism Organization. Viitattu 14.9.2012. (englanniksi)
4. ↑  Yakushima *UNESCO World Heritage Centre*. UNESCO. Viitattu 14.9.2012. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jōmon sugi**.
Kalininin piiri Tverin alueen kartalla.
**Kalininin piiri** (ven. Кали́нинский райо́н, *Kalininski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 4 163 neliökilometriä. Asukkaita on 48 600 henkeä (vuonna 2009).

Piirin hallinnollinen keskus on Tverin kaupunki, joka ei kuuluu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Kalininin piiriin kuuluvat Oršan, Suhoverkovon ja Vasiljevski Mohin taajamat sekä 15 maalaiskuntaa:

* Avvakumovo (ven. Аввакумово)
* Buraševo (ven. Бурашево)
* Emmauss (ven. Эммаусс)
* Kablukovo (ven. Каблуково)
* Krasnaja Gora (ven. Красная Гора)
* Kulitskaja (ven. Кулицкая)
* Mednoje (ven. Медное)
* Mihailovskoje (ven. Михайловское)
* Nikulino (ven. Никулино)
* Slavnoje (ven. Славное)
* Štšerbinino (ven. Щербинино)
* Tšernogubovo (ven. Черногубово)
* Turginovo (ven. Тургиново)
* Verhnevolžskoje (ven. Верхневолжское; keskuspaikka Kvakšino, ven. Квакшино)
* Zavolžski (ven. Заволжский)

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata sekä M 10 -valtatie. Suurimmat joet ovat Volga, Tvertsa ja Tmaka. Seutu on keskeistä maatalousaluetta. Piiri ei kuulu tverinkarjalaisten perinteiseen asuinalueeseen, mutta vuonna 1989 siellä oli 1 172 karjalaista.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Tverskije karely. Istoriko-demokrafitšeskaja spravka *library.tver.ru*.  Arkistoitu 30.7.2007. Viitattu 11.3.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalininin piiri (Tverin alue)**.
* Kalininin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kalininin piiri Tverin alue -tietosanakirjassa (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tverin alueen piirit ja *kaupunkipiirit*
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • *Kimry* • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • *Ržev* • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • *Toržok* • Toržok • *Tver* • Vesjegonsk • *Vyšni Volotšok* • Vyšni Volotšok • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Corona Schröter (Anton Graffin maalaus)
**Corona Elisabeth Wilhelmine Schröter** (14. tammikuuta 1751 Guben – 23. elokuuta 1802 Ilmenau) oli saksalainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä.

Schröter sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään, oboisti Johann Friedrich Schröteriltä (1724–1811). Leipzigiin asettumisensa (1764) jälkeen hän sai opetusta Johann Adam Hilleriltä, jonka avulla pääsi laajentamaan musiikillisia näkymiään. Vuonna 1776 Schröter sai Johann Wolfgang von Goethen järjestämänä elinikäisen viran hovilaulajana Weimarissa. Goethe oli hänen läheinen ystävänsä ja taiteellinen yhteistyökumppaninsa hoviteatterissa. Goethen näytelmässä *Iphigenie auf Tauris* (1779) hän esiintyi nimiroolissa. Schröter myös sävelsi musiikin Goethen singspieliin *Die Fischerin* (1782) ja lauloi itseään varten luodun Dortchenin roolin. Tähän singspieliin kuului *Erlkönig*-runo, josta Schröter teki ensimmäisen monista lauluversioista.

Vuonna 1786 Weimarissa julkaistiin Schröterin säveltämien laulujen kokoelma *Fünf und Zwanzig Lieder*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Corona Schröter: Singer, Composer, Actress JSTOR
2. ↑  Corona Elisabeth Wilhelmine Schröter AllMusic
3. 1 2  Corona Schröter Furore Verlag

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796** on karttateos, johon on koottu C. N. af Klerckerin johdolla 1700-luvun lopulla Suomenlahdella tehdyn kartoitustyön tuloksena syntyneet kartat. Karttojen lisäksi teoksessa on esitetty niiden taustatietoa, kuten syntyhistoria ja käytetyt tekniset välineet.

Kirjan karttojen kattama alue ulottuu silloiselta rajajoelta Kymijoelta Porkkalanniemen länsireunaan, jonne asti kartat ovat täydellisiä. Porkkalanniemeltä Hankoniemelle tehdyt kartat ovat värittämättömiä ja tiedoiltaan vajavaisia, ja Hankoniemeltä edelleen länteen kartat ovat jääneet kesken ja ne ovat eri mittakaavassa, joten niitä ei ole sisällytetty tähän kirjaan. Karttalehdistä lähetettiin aikoinaan niiden valmistuttua yksi kappale kuninkaan kartta-arkistoon ja sieltä 1950-luvulla Ruotsin sota-arkistoon Tukholmaan, ja siksi ne ovat yhä hyväkuntoisia.

Tausta
------

Karttojen olemassaolo oli tiedossa, mutta niiden sijainti oli tietymättömissä parisataa vuotta. Ne löytyivät sattumien kautta Tukholman sota-arkistosta ja päätyivät vihdoin julkaistaviksi tässä kirjassa.

Kartat on alun perin piirretty ja väritetty käsin. Ne liittyvät laajempaan kokonaisuuteen Kuninkaan kartastoon, jonka laatimisen aloitti Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n sotilaallista maastokartoitusta eli rekognosointia suorittava yksikkö. Kuninkaan kartastosta on aiemmin julkaistu eteläisen Suomen sisämaasta tehdyt rekognosointikartat teoksessa *Kuninkaan kartasto Suomesta 1776–1805* (1989), ja jatkona Kuninkaalliselle merikartastolle ilmestyivät vuonna 2010 rekognosointikartoista johdetut saman alueen tiekartat teoksessa *Kuninkaan tiekartasto Suomesta 1790*.

Karttoja tehtiin rauhan aikana ennakoiden tulevia sota-alueita. Koska Suomi oli rajamaa Venäjää vastaan, se oli kartoitustyössä ensi sijalla.

Jo ennen näiden karttojen tekoon ryhtymistä oli Suomen alueella tehty kriittisimmillä alueilla mittauksia ja kartoitusta, joiden tuloksena syntyneet kartat ovat Ruotsin sota-arkistossa. Sen jälkeen Augustin Ehrensvärd ilmaisi huolestuksensa saaristoväylien tilanteesta. Pääväylät oli kartoitettu, mutta muilla väylillä purjehtiminen oli vaarallista, ja sotilaallisen tilanteen muututtua koko ajan uhkaavammaksi Ehrensvärdin seuraaja Berndt Otto Stackelberg otti asian uudelleen esille. Myös kenraalimajuri Axel Magnus von Arbin ryhtyi ajamaan asiaa, ja hänen näkemystensä pohjalta ruvettiin työtä suunnittelemaan. Myös Ehrensvärdin oppilaana ollut Carl Nathanael af Klercker määrättiin tehtävään, ja hän nousi työn johtajaksi eteläisen yksikön johtajan eversti F. J. Nordencreutzin sairastuttua.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuninkaallinen merikartasto*, s. 6.
2. ↑  *Kuninkaallinen merikartasto*, Esipuhe s. 3.
3. ↑  *Kuninkaallinen merikartasto* s. 3, 6.
4. ↑  *Kuninkaallinen merikartasto* s. 11.
5. ↑  *Kuninkaallinen merikartasto*, s. 11–13.

Aiheesta muualla
----------------

* 1700-luvun merikartat kertovat yllättävän tarkkaan Suomen rannikosta. Yle Uutiset 29.10.2009.
* Teos AtlasArtin sivustolla[vanhentunut linkki].
Fenyyliketonuria-testi.
**Fenyyliketonuria** (engl. *phenylketonuria*, PKU) on kehitysvammaisuutta aiheuttava perinnöllinen sairaus. Siitä kärsii maailmalla keskimäärin 1/25 000 lapsesta mutta Suomessa vain 1/100 000 lapsesta. Tutkituista maista sairaus on yleisin Turkissa, jossa sitä sairastaa 1/2 600 lapsesta.

Sairaus
-------

Sairaus johtuu yleensä fenyylialaniinihydroksylaasia (PAH) koodaavaan geenin virheestä, ja se periytyy resessiivisesti. Sen harvinaisempi muoto johtuu siitä, ettei elimistö valmista PAH:n kofaktoria tetrahydrobiopteriinia (BH4).

PAH-entsyymin tehtävänä on valmistaa fenyylialaniinista tyrosiinia. Jos tämä reaktio ei toimi, elimistöön kertyy runsaasti fenyylialaniinia ja tyrosiinin taso jää alhaiseksi. Fenyylialaniinin kohonnut pitoisuus veressä vaurioittaa aivojen kehitystä lapsilla, mikä johtaa kehitysvammaisuuteen. Tyrosiinin matala taso taas johtaa alhaiseen melaniinin tuotantoon, minkä takia PKU:ta sairastavien lasten hiukset ovat tyypillisesti vaaleat ja silmät siniset.

Sairauden nimi tulee siitä, että ylimääräinen fenyylialaniini muuttuu elimistössä fenyyliketoneiksi, jotka elimistö erittää virtsan mukana. Ketonit antavat PKU-lapsen virtsalle ummehtuneen hajun.

Diagnoosi
---------

PKU diagnosoidaan nykyään verinäytteestä, joka voidaan ottaa kolmen päivän ikäiseltä vauvalta. Sairaus on harvinainen suomalaisten ja myös esimerkiksi japanilaisten keskuudessa. PKU kuuluu Suomessa tehtävään vastasyntyneiden aineenvaihduntasairauksien seulontatutkimuspakettiin.

Hoito
-----

Jos PKU havaitaan riittävän varhain, lapsi voi kasvaa aikuiseksi ilman aivovaurioita. Tämä edellyttää tarkkaa ruokavaliota, jossa on vain vähän proteiinia ja siten fenyylialaniinia. Vältettävä on myös tavallisia viljatuotteita ja keinotekoista makeutusainetta aspartaamia, jonka eräs hajoamistuote on fenyylialaniini. Potilas saa ruokavaliosta puuttuvat ravintoaineet ravintolisinä. BH4:n puutetta voidaan hoitaa antamalla kofaktoria lääkkeenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kehitysvammahuollon tietopankki
* International PKU Board (Links, Articles, Recepies, ...)
**Tiina Saario** (s. 15. tammikuuta 1982) on suomalainen jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut Naisten Ykkösessä pelaavaa Malmin Palloseuraa.

Pelaajaura
----------

### Seurajoukkueet

Saario aloitti pääsarjauransa vuonna 1998 Puistolan Urheilijoissa. Lisäksi hän on Suomen korkeimmalla sarjatasolla edustanut Malmin Palloseuraa, Kuopion MimmiFutista, FC Kontua, Helsingin Jalkapalloklubia sekä Åland Unitedia. Vuodet 2002–2005 Saario opiskeli Miamissa Barryn yliopistossa, jossa hän myös pelasi yliopistosarjoissa kolmen kauden ajan Lisäksi Saario toimi vuoden valmennustehtävissä. Hän on myös pelannut Yhdysvalloissa W-liigaa vuonna 2001.

Saario on ehtinyt jo lopettamaan uransa huipputasolla useampaan otteeseen. Vuonna 2008 hän teki paluun Naisten Liigaan FC Kontun joukkueessa ja yhden Kakkosessa pelaamansa kauden jälkeen vuonna 2010 HJK:n riveissä. Samana vuonna Saario loukkaantui vakavasti Suomen Cupin finaalissa, kun hän törmäsi yhteen vastustajan kanssa ja mursi leukaluunsa. Onnettomuuden jälkeen hän päätti lopettaa pelaamisen, mutta teki paluun kentille jo seuraavan vuoden kesäkuussa. Kauden 2013 Saario pelasi Åland Unitedin SM-kultaa voittaneessa joukkueessa ja ilmoitti sen jälkeen lopettavanasa pääsarjauransa. Kesäkuussa 2014 uutisoitiin, että hän liittyy ahvenanmaalaisjoukkueeseen elokuussa käynnistyvien Naisten mestarien liigan karsintojen ajaksi.

### Maajoukkue

A-maajoukkueessa Saario esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1999. Helmikuussa 2012 hän teki paluun maajoukkueeseen lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen ja on siitä lähtien kuulunut sen vakiopelaajiin. Vuoden 2013 EM-kilpailujen jälkeen hän on pelannut yhteensä 22 naisten maaottelua. EM-kilpailuissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle tappiolliseen Ruotsi-otteluun ja pelasi kokonaan tasapeliin päättyneen ja Suomen viimeiseksi jääneen alkulohko-ottelun Tanskaa vastaan.

Saavutukset
-----------

* SM-kultaa: 2013
* SM-hopeaa: 2010, 2011
* SM-pronssia: 2002, 2012
* Suomen Cup: 2010

Lähteet
-------

* Tiina Saarion pelaajaesittely Suomen Palloliiton sivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Barry University Soccer. Viitattu 25.3.2013.
2. 1 2  Tiina Saario – ammattilainen  30.1.2013. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 25.3.2013.
3. 1 2  Tiina Saario saapuu vahvistamaan Kontua syyskaudeksi  2.7.2008. FC Kontu. Viitattu 25.3.2013.
4. ↑  Saario helps W-1 Springfield Sirens go 7-0  9.6.2001. Women's Soccer World. Viitattu 25.3.2013.
5. ↑  Saario palasi vahvistamaan HJK:ta  10.6.2011. HJK.  Arkistoitu 27.7.2014. Viitattu 25.3.2013.
6. ↑  Tiina Saario palaa ÅU-paitaan  30.6.2014. Naisten Liiga.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 24.7.2014.
7. ↑  UEFA Women's Euro 2013 Viitattu 17.7.2013.
8. ↑  UEFA Women's Euro 2013 Viitattu 17.7.2013.

  

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Meriluoto |
2 Liljedahl |
3 Hyyrynen |
4 Lehtinen |
5 Saario |
6 Kivistö |
7 Kukkonen |
8 Nokso-Koivisto |
9 Tolvanen |
10 Alanen |
11 Heroum |
12 Välimaa |
13 Kivelä |
14 Talonen |
15 Puranen |
16 Westerlund |
17 Lyytikäinen |
18 Kuikka |
19 Malinen |
20 Sjölund |
21 Vanhanen |
22 Leppikangas |
23 Korpela |
Valmentaja Jeglertz
**Etelännokialbatrossi** (*Phoebetria palpebrata*) on keskikokoinen eteläisen pallonpuoliskon albatrossi. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster 1785.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 85 cm. Kooltaan ja väritykseltään se muistuttaa suuresti lähisukulaistaan nokialbatrossia. Linnun höyhenpuku on kokonaan noenharmaa tai hyvin tummanruskea. Niska on muuta pukua vaaleampi. Silmän takana on kapea valkoinen viiru. Nuoren linnun puku on samanvärinen kuin aikuisen. Sukupuolet ovat samanväriset, koiras on hieman naarasta kookkaampi.

Esiintyminen
------------

Pesii hieman laajemmalla alueella eteläisellä pallonpuoliskolla kuin nokialbatrossi. Atlantilla pesii Etelä-Georgian saarella, Falklandinsaarista itään. Eteläisellä Intian valtamerellä laji pesii Marionsaarella, Prinssi Edwardin saarella, Amsterdamsaarella, St Paul saarella, Crozetsaarella ja Kergueleninsaarilla. Australian vesillä pesimäyhdyskuntia löytyy Heard ja Macquariesaarelta ja Uuden-Seelannin vesiltä Auckland, Campbell ja Antipodessaarilta. 

Maailman populaation koko on 19 000–24 000 paria, noin 58 000 yksilöä. Laji on vaarantunut. Suurin uhka on pitkäsiimakalastus.

Elinympäristö
-------------

Pesimäsaaret ovat karuja ja vuoristoisia. Pesimäajan ulkopuolella etelännokialbatrossit vaeltelevat Antarktiksen vesillä ja pohjoisessa Chilen, Etelä-Afrikan ja Tasmanian rannikoilla.

Lisääntyminen
-------------

Pari muodostaa elinikäisen parisuhteen. Laji on sukukypsä noin 8–10 vuoden ikäisenä. Pesä on kuoppa maassa. Naaras munii yhden munan ja molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 65 päivää. Poikanen on lentokykyinen noin 160 päivän ikäisenä.

Ravinto
-------

Syö kalaa enemmän kuin albatrossit yleensä. Sukeltaa hyvin jopa 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pieniä merilintuja.

Lähteet
-------

* savethealbatross (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Phoebetria palpebrata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 15.6.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q844776
* Wikispecies: Phoebetria palpebrata
* ABA: limaal
* ADW: Phoebetria\_palpebrata
* AFD: Phoebetria\_palpebrata
* ARKive: phoebetria-palpebrata
* Avibase: 1819ECCEFDD89585
* BirdLife: 22698448
* BOLD: 78670
* CoL: 4GKHY
* CMS: phoebetria-palpebrata
* BOW: limalb1
* eBird: limalb1
* Euring: 20100
* GBIF: 2481374
* iNaturalist: 4191
* IRMNG: 10791974
* ITIS: 174531
* IUCN: 22698448
* NBN: NHMSYS0000533651
* NCBI: 46545
* Neotropical: limalb1
* NZBO: light-mantled-sooty-albatross
* NZOR: ce566f2d-51b6-49ee-8e21-758ff24cf379
* SeaLifeBase: 73743
* TSA: 13591
* WoRMS: 212631
* Xeno-canto: Phoebetria-palpebrata

 |

 |
**Etelänruusuruoho** (*Knautia macedonica*) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon ja ruusuruohojen (*Knautia*) sukuun kuuluva ruohovartinen kasvilaji. Se muistuttaa Suomessakin luonnonvaraisena kasvavaa ketoruusuruohoa (*Knautia arvensis*), mutta lajit on helposti erotettavissa ainakin kukkien värin perusteella.

Etelänruusuruohon nupulla oleva kukinto sekä avautunut kukinto.
Etelänruusuruoho on monivuotinen ja kasvaa noin 45–65 cm korkeaksi. Sen kukinto on varren päässä oleva tiivis, useista tummanpunaisista kukista koostuva mykerömäinen kukkarykelmä. Etelänruusuruoho kukkii keski- ja loppukesällä. Etelänruusuruoho kasvaa aurinkoisilla, kuivahkoilla ja tuulettomilla kasvupaikoilla eli samantapaisilla paikoilla kuin ketoruusuruohokin. Etelänruusuruoho suosii neutraalia tai hieman emäksistä maaperää.

Etelänruusuruoho on kotoisin Keski-Euroopasta, mutta se menestyy myös muualla maailmassa, etenkin sellaisessa ilmastossa, jossa kesäyöt ovat viileitä. Etelänruusuruohoa käytetään koristekasvina myös Suomessa ja se sopii myös leikko- tai kuivakukaksi. Suotuisissa oloissa etelänruusuruoho voi lisääntyä myös puutarhassa itsenäisesti siementen kautta.

Etelänruusuruohon tieteellisen nimen lajinimi (*macedonica*) viittaa Makedoniaan.

Lähteet
-------

* Missouri Botanical Garden: *Knautia macedonica* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Etelänruusuruoho (*Knautia macedonica*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q17436282
* Wikispecies: Knautia macedonica
* CoL: 3R9XN
* EPPO: KNAMA
* EUNIS: 169288
* GBIF: 4102952
* GRIN: 463519
* iNaturalist: 429696
* IPNI: 319419-1
* ISC: 115075
* MoBotPF: 249961
* NBN: NBNSYS0500000393
* NCBI: 243111
* Open Tree of Life: 21465
* Plant List: kew-2334522
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:319419-1
* Tropicos: 100450237
* WFO: wfo-0000356702

 |

 |