recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charles Péguri** (30. lokakuuta 1879 Marseille, Ranska – 1930) oli italialaista alkuperää oleva ranskalainen harmonikansoittaja ja säveltäjä. Häntä pidetään ranskalaisen musette-harmonikkamusiikin alkuunsaattajana ja kehittäjänä.

Tausta
------

Charles oli Italian Piemontesta 1872 Ranskaan muuttaneen harmonikanrakentaja Félix Pégurin vanhin poika. Marseillesta perhe muutti 1890 Pariisiin, jossa Félix avasi harmonikkaverstaan. Charlesin kaksi nuorempaa veljeä, Michel ja Louis, olivat myös harmonikansoittajia. Charles opetteli soittouransa ohessa myös harmonikanrakentajaksi.

Ura
---

Vuonna 1905 Pariisissa oli vastakkainasettelua säkkipillin soittajien ja harmonikansoittajien välillä. Péguri päätti kuitenkin esittäytyä kaupungin tanssisalien kuninkaalle Antoine Bouscatelille tämän ollessa esiintymässä omassa tanssisalissaan *Chez Bouscatel*issa. Kylmäkiskoisesta vastaanotosta huolimatta Péguri onnistui vakuuttamaan Bouscatelin soittotaidostaan, ja Bouscatel palkkasi Pégurin säestäjäkseen. Sota säkkipillien ja harmonikkojen välillä oli päättynyt, ja uusi musiikinlaji oli syntymässä.

Bouscatel ennakoi harmonikan kasvavan suosion keskustellessaan orkesterinsa kampiliiran soittajan Baptisten kanssa: "Säkkipillini päivät ovat luetut, samoin sinun kampiliirasi. Hänen harmonikkansa ominaisuudet ovat loppumme. Harmonikka on taivaalta tipahtava ihme. Se on täysinäinen, se on kuuma, se on elävä. Ja tämä Paholaisen instrumentti on koko orkesteri! Tämä Saatanan soitin salpaa hengityksen. Kuule, mikä salaliitto se on Bouscatelia vastaan... Kun olen kuollut, ihmiset tulevat yhä tanssimaan Rue de Lappella."

Yksityiselämä
-------------

Charles Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa 27. toukokuuta 1913.

Levytyksiä
----------

* Charles Peguri. Compositions 1907-1930. (Fremeaux)

Lähteet
-------

1. ↑  In general *pagesperso-orange.fr*. Viitattu 1.1.2009. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
2. ↑  David Seubert: Charles Péguri - Piétro *Excavated Shellac*.  17.11.2008. Viitattu 1.1.2009. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
3. 1 2 3 4 5  Michael Dregni: *Django: The Life and Music of a Gypsy Legend*, s. 20-21. Oxford University Press, 2004. ISBN 019516752X. Teoksen verkkoversio (viitattu 1.1.2009). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Emil Danielsson** (1878–1965) oli suomalainen merimies ja suomalaisen helluntailiikkeen ensimmäinen lähetyssaarnaaja. Danielsson tuli uskoon 25-vuotiaana Kapkaupungissa norjalaisen siirtokunnan järjestämässä C. Shongin kokouksessa. Danielsson meni kasteelle vuonna 1903. Etelä-Afrikassa Danielsson avusti norjalaisia ja englantilaisia lähetyssaarnaajia Durbanin alueella. Joitain vuosia myöhemmin hän osallistui myös englantilaisen baptistilähetyksen työhön Kenian Kisumussa. Vuonna 1911 Danielsson osallistui Thomas Ball Barrattin kokouksiin Oslossa. Danielsson oli Barrattin avustaja tämän lähetystyömatkoilla Suomeen.

Vuonna 1912 Danielsson siunattiin helluntaiherätyksen lähetyssaarnaajan tehtävään. Danielsson toimi lähetyssaarnaajana Keniassa vuoteen 1919 saakka. Danielsson toimi suurimman osan työkaudestaan norjalaisten lähetyssaarnaajien työyhteydessä. Danielsson anoi siirtomaahallitukselta maata oman lähetysaseman avaamiseksi, mutta sai vuonna 1914 kieltävän vastauksen. Suomeen palattuaan Danielsson avioitui. Aikeet paluusta lähetyssaarnaajaksi peruuntuivat, kun Danielssonin puoliso sairastui vakavasti ja kuoli. Puolisonsa kuoleman jälkeen Danielsson teki lähetystyötä kotimaassa asuen muun muassa Hirvensalmella sekä Kinnulassa.

Lähteet
-------

* Ahonen, Lauri K.: *Suomen helluntaiherätyksen historia*. Vapaan teologisen seuran julkaisuja. Hämeenlinna: Päivä, 1994. ISBN 951-622-603-5.

### Viitteet

1. ↑  Ahonen 1994, s. 42-48
2. ↑  Ahonen 1994, s. 72
3. ↑  Ahonen 1994, s. 125-126
Taiteilija Paul Harveyn tekemä kuva Charles Saatchista.
**Charles Saatchi** (s. 9. kesäkuuta 1943 Bagdad, Irak) on toinen Saatchi & Saatchi -mainostoimiston perustajista. Saatchi on myös tunnettu taiteenkerääjä ja lontoolaisen Saatchi Galleryn perustaja.

Charles Saatchi on ArtReview-lehden Power 100 -listalla yksi taiteen vaikutusvaltaisimmista ihmisistä. Hänen suojistaan on noussut muun muassa Young British Artists -ryhmä ja siitä erityisesti Tracey Emin ja Damien Hirst, joka on maailman parhaiten ansaitsevia taiteilijoita.

Vuonna 2009 Saatchi oli mukana lanseeraamassa BBC Two -kanavalle tositelevisiosarjaa, jossa etsittiin seuraavaa huipputaiteilijaa. "School of Saatchi" -kilpailun voittaja sai muun muassa näyttelyn Pietarin Eremitaašiin.

Saatchi oli naimisissa tv-kokki Nigella Lawsonin kanssa vuodet 2003–2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Saatchi says 'don't be an artist' *BBC News*.  17.11.2009. Viitattu 19.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Väisänen, Annika: BBC aloittaa taiteen tosi-tv-sarjan.  *Helsingin Sanomat*, 27.1.2009, s. Kulttuuri.  Sanoma Osakeyhtiöt. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.1.2010.
3. ↑  School Of Saatchi on BBC Two  25.1.2009. BBC. Viitattu 19.12.2013. (englanniksi)
4. ↑  Nigella Lawson and Charles Saatchi granted divorce *BBC News*.  31.7.2013. Viitattu 19.12.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Urajärven työväentalo** oli Asikkalan kunnan Urajärven kylässä sijainnut työväentalo. Se paloi vuonna 1946.

Historiaa
---------

Urajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys sai yhden lähteen mukaan talon vuonna 1916. Tuolloin yhdistys oli Asikkalan suurin, vaikkakin jäsenmäärä oli vain 16. Talon vihkiäisiä tosin vietettiin jo vuonna 1914, joten se oli ainakin käyttökunnossa jo tuolloin, vaikka olisikin valmistunut vasta myöhemmin. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, kaksi huonetta ja eteinen. 1920–1930-lukujen vaihteessa yhdistyksen jäsenmäärä oli kymmenen paikkeilla.

Vuonna 1932 yhdistys määrättiin lakkautettavaksi kommunistilakien nojalla. Se oli 1920-luvun alussa kuulunut Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja vaikka yhdistys oli sittemmin eronnut puolueesta, sen tulkittiin olleen edelleen kommunistinen. Työväentalo päätyi paikalliselle nuorisoseuralle.

Vuonna 1946 hyväksyttiin eduskunnassa laki, jonka perusteella 1930-luvulla takavarikoituja työväentaloja palautettiin työväenyhdistyksille. Pian tämän jälkeen Urajärven työväentalo tuhoutui tulipalossa, joka todettiin tahallaan sytytetyksi. Palon sytyttäjiksi epäiltiin nuorisoseuran jäseniä, sillä heidän kerrottiin puhuneen, että talon annettaisiin mieluummin vaikka palaa kuin palautettaisiin sitä työväenyhdistykselle.

Urajärven työväenyhdistys osti keskeltä kylää uuden tontin, jolle suunniteltiin uutta, entistä ehompaa taloa. Suunnitelman toteutumisesta ei kuitenkaan ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1915 talolla järjestettiin iltamat, joiden yhteydessä pidettiin näytelmäkilpailu. Kilpailuun osallistui Urajärven työväenyhdistyksen lisäksi Hollolan Vesikansan työväenyhdistys. Näytelmien taso ei *Työmies*-lehden selostuksen mukaan ollut kovin korkea. Esimerkiksi Urajärven oma näytelmäseura oli joutunut jättämään harjoittelun viimeiseen iltaan, sillä seurueen jäsenet asuivat kovin kaukana toisistaan. Niinpä kilpailussa ei jaettu ensimmäistä palkintoa ollenkaan, kun todettiin, ettei esityksistä mikään ollut tarpeeksi tasokas.

Lähteet
-------

1. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Asikkalan historia*. Asikkalan kunta, 1981. ISBN 951-99362-4-6.
2. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
3. ↑  Eteenpäin *digi.kansalliskirjasto.fi*.  5.6.1914, no 125. Viitattu 15.11.2022.
4. ↑  Raivaaja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.12.1913, no 274. Viitattu 15.11.2022.
5. ↑  Lahti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.8.1932, no 97. Viitattu 15.11.2022.
6. 1 2 3  Työkansan Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  6.9.1946, no 205. Viitattu 15.11.2022.
7. ↑  Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  28.6.1915, no 144. Viitattu 15.11.2022.
**Bob Martin** (oik. **Leo Heppe**, 7. kesäkuuta 1922, Krasnojarsk, Venäjän SFNT – 13. tammikuuta 1998, Wien, Itävalta) oli itävaltalainen laulaja.

Elämä
-----

Heppen isä oli kotoisin Böömistä, ja hänet vangittiin ensimmäisen maailmansodan aikaan. Sodan jälkeen hän jäi Venäjälle saksan opettajaksi ja löysi sieltä vaimonsa. Pariskunta pakeni kaksivuotiaan Leon kanssa Venäjän sisällissotaa ja päätyi Wieniin.

Vuodesta 1951 eläkkeelle jäämiseensä 1981 Bob Martin lauloi Wienin valtionoopperan kuorossa. Noina vuosina Martin tuki myös jazzyhtyeitä *Die Montecarlos* ja *Die blauen Jungs*. Vuonna 1957 Martin näytteli Grethe Weiserin kanssa vuoden 1934 elokuvan *Einmal eine große Dame sein* uusintaversiossa. Martin osallistui myös laulajana oopperoiden ja opeterrien äänityksiin.

Vuonna 1957 Itävallan yleisradioyhtiö ORF valitsi Martinin maan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun kappaleella *Wohin, kleines Pony?*. Kappale sijoittui kilpailussa kymmenennelle eli viimeiselle sijalle.

Martin haudattiin Ottakringerin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Bob Martin *eurovision.tv*. Viitattu 16.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bob Martin (Sänger)
**2007 WD5** on halkaisijaltaan noin 50-metrinen asteroidi ja NEO-kohde, joka havaittiin ensi kerran 20. marraskuuta 2007.

Asteroidia seurattiin loppuvuoden 2007 ja tammikuun 2008 aikana tiiviisti, koska alustavien arvioiden perusteella sillä oli suurimmillaan 3,9 % todennäköisyys törmätä Mars-planeettaan. Törmäysajankohdan lähestyessä todennäköisyys kuitenkin pienentyi huomattavasti ja oli 9. tammikuuta 2008 enää 1/10 000 eli 0,01 % Asteroidi lienee ohittanut Marsin lopulta reilun 20 000 kilometrin etäisyydeltä planeetan keskipisteestä (n. 17 000 km pinnasta)

Mahdollinen törmäys
-------------------

Mars. Sininen nuoli osoittaa 2007 WD5 -asteroidin tulosuunnan, oranssi viiva alueen, johon se olisi saattanut osua.
Alustavien arvioiden mukaan 2007 WD5 olisi voinut iskeytyä planeetan pintaan 30. tammikuuta 2008. Osuman sattuessa se luultavasti olisi pudonnut pinnalle asti, koska Marsin kaasukehä on hyvin ohut ja jarruttaisi asteroidia vain vähän. Kappaleen arvellaan olevan samaa kokoluokkaa kuin Tunguskan räjähdyksen aiheuttaja vuonna 1908 ja iskeytyessään planeetan pintaan sellainen synnyttäisi noin kolmen megatonnin räjähdyksen, ja muodostaisi halkaisijaltaan noin 800 metrin kokoisen kraatterin. Tämä vastaa suurin piirtein Arizonan kraatterin kokoluokkaa. NASAn laskelman mukaan mahdollinen törmäyskohta sijaitsi pohjoiseen Opportunity-kulkijasta. Osuman sattuessa tämä olisi ollut ensimmäinen kerta, kun suurehkon asteroidin törmäystä kiviplaneettaan olisi voitu seurata nykyaikaisin menetelmin.

Ohituksen jälkeen
-----------------

Vaikka 2007 WD5 suurella todennäköisyydellä lensikin Marsin ohi, aivan täyttä varmuutta tästä ei ole, sillä asteroidin nykyinen sijainti on tuntematon. Pienkappaleiden ja planeettojen lähiohituksille tyypilliseen tapaan asteroidin ja Marsin kohtaaminen on muuttanut 2007 WD5:n rataa tavalla, jota on mahdotonta arvioida tuntematta ohituksen tarkkoja yksityiskohtia. Mikäli tulevaisuudessa havaitaan asteroidi, jonka rata osoittaa sen olleen Marsin läheisyydessä vuonna 2008 tammikuun 30. päivän tienoolla, kyseessä on mahdollisesti 2007 WD5, mutta kohteen uudelleenlöytymisestä ei ole takeita.

Lähteet
-------

1. ↑  JPL Small-Body DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Recently Discovered Asteroid Could Hit Mars in January (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Mars Impact Probability Increases to 4 Percent (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Don Yeomans, Paul Chodas, Steve Chesley: 2007 WD5 Mars Collision Effectively Ruled Out - Impact Odds now 1 in 10,000  9.1.2008. NASA.  Arkistoitu 11.1.2008. Viitattu 12.1.2008. (englanniksi)
5. ↑  JPL/HORIZONS (2007 WD5)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Radan visualisointiappletti NASAn sivuilla
**Bengt August Silén** (16. kesäkuuta 1930 Helsinki – 11. heinäkuuta 2017 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Silénin vanhemmat olivat tilintarkastaja, agronomi Erik Silén ja Käthy Björkenheim ja puoliso vuodesta 1956 kotitalousopettaja Ann-Marie Harms. Silén tuli ylioppilaaksi Tölö svenska samskolasta 1949 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1956. Hän oli Näsen kartanon omistaja Perniössä 1956–1989 ja Nordenlundin kartanon omistaja Sysmässä 1980–1994. Silén oli myös neuvonantaja Kosken kartanossa Perniössä, Tenholassa ja Kiskossa 1963–1964 sekä Kosken kartanon tilanhoitaja ja Kosken ruukin isännöitsijä 1964–1969, Kosken sähkö Oy:n varatoimitusjohtaja 1964–1968 ja toimitusjohtaja 1968–1969 sekä neuvonantaja Ekerön kartanossa Pohjassa 1972–1980. Perniön kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1973–1984 ja hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten esimerkiksi  Raision Tehtaat Oy:n hallituksen jäsenyys 1987–1996 ja puheenjohtajuus 1992–1996. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Silén sai 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mäkinen, Riitta: Maanviljelysneuvos Bengt Silén (1930–2017). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 22.3.2021. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.2.2023.
Šumilin vuonna 1999.
**Andrei Anatoljevitš Šumilin** (ven. Андрей Анатольевич Шумилин, 9. maaliskuuta 1970 – 8. kesäkuuta 2022) oli venäläinen painija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa ja sijoittui neljänneksi erittäin raskaan sarjan vapaapainitapahtumassa.

Painiura
--------

Šumilin syntyi Kaliningradissa, Venäjän SFNT:ssä. Vuonna 1980 hänen isänsä toi hänet junioreiden urheilukouluun. 16-vuotiaana hän oli jo Neuvostoliiton urheilun mestari. Vuonna 1986 hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden ja nuorten maailmanmestaruuden. Seuraavana vuonna Šumilin toisti menestyksensä – hän oli jo kaksinkertainen nuorten maailmanmestari. Vuonna 1989 hän oli junioreiden Euroopan mestari. Vuodesta 1990 hän oli Venäjän painijoukkueen vakituinen jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  В Германии умер депутат из Калининграда Андрей Шумилин (venäjäksi)
2. ↑  Sportsreference.com *sports-reference.com*.  Arkistoitu 17 huhtikuu 2020. Viitattu 11 July 2012.
**Andrei Aleksandrovitš Suhovetski** (ven. Андрей Александрович Суховецкий; 25. kesäkuuta 1974 – 2. maaliskuuta 2022) oli venäläinen kenraalimajuri. Hän valmistui Rjazanin ilmasotakoulusta vuonna 1995.

Suhovetski palveli Pohjois-Kaukasuksella, Abhasiassa ja Syyriassa. Hän sai tunnustuksen roolistaan Krimin anneksoinnissa (2014). Suhovetski toimi kolmen vuoden ajan Venäjän 7. maahanlaskudivisioonan komentajana Novorossijskissa. Hän sai syksyllä 2021 nimityksen Venäjän keskisen sotilaspiirin 41. armeijakunnan apulaiskomentajaksi. Suhovetski sai surmansa osallistuessaan Venäjän hyökkäykseen Ukrainaan maaliskuussa 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Гвардии полковник Андрей Суховецкий принял Боевое знамя 7-й десантно-штурмовой дивизии из рук командующего ВДВ *Десантура*. Viitattu 28.3.2023. (venäjäksi)
2. 1 2  Ukraina tappoi keskeisen venäläiskenraalin – "Iso juttu" *Iltalehti*.  4.3.2022. Viitattu 28.3.2023.
3. ↑  Deputy Commander of the 41st Army, Major General Sukhovetsky, killed in Ukraine *PravdaReport*.  3.3.2022. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Ukraine Forces Reportedly Kill Top Russian General in Blow to Invading Army *Newsweek*.  3.3.2022. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
**Andrei Vladimirovitš Tšibis** (ven. Андрей Владимирович Чибиц; s. 19. maaliskuuta 1979) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Murmanskin alueen päämiehenä vuodesta 2019 lähtien. Hän on aiemmin toiminut Venäjän rakennus-, asumis- ja yhteisöpalveluasioiden varaministerinä vuosina 2013–2019. Tšibis edustaa Venäjän valtapuoluetta yhtenäistä Venäjää.

Tšibis syntyi Tšuvassian pääkaupungissa Tšeboksaryssä. Hän opiskeli oikeustiedettä Moskovassa Venäjän osuuskuntayliopistossa ja valmistui vuonna 2001. Vuonna 2006 hän väitteli tieteiden kandidaatiksi Venäjän sisäministeriön akatemiassa Volgogradissa.

Joulukuussa 2013 Tšibis nimitettiin Venäjän rakennus-, asumis- ja yhteisöpalveluasioiden varaministeriksi. Lokakuussa 2014 hänet nimitettiin Venäjän päärakennustarkastajaksi. Maaliskuussa 2019 hänet nimitettiin Murmanskin alueen virkaatoimittavaksi päämieheksi, ja syyskuussa hänet valittiin alueen varsinaiseksi päämieheksi. Marraskuussa hänet valittiin Venäjän valtapuolueen yhtenäisen Venäjän Murmanskin osaston sihteeriksi.

Joulukuussa 2022 Tšibis lisättiin Euroopan unionin pakotelistalle Venäjän Ukrainaa vastaan käynnistämän hyökkäyksen takia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Чибис Андрей Владимирович *whoiswho.dp.ru*.  Arkistoitu 9.2.2023. Viitattu 9.2.2023. (venäjäksi)
2. 1 2  Чибис Андрей Владимирович *fedpress.ru*.  Arkistoitu 9.2.2023. Viitattu 9.2.2023. (venäjäksi)
3. ↑  Neuvoston päätös (YUTP) 2022/2477, annettu 16 päivänä joulukuuta 2022, rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta annetun päätöksen 2014/145/YUTP muuttamisesta *Euroopan unionin virallinen lehti*.  16.12.2022.  Arkistoitu 9.2.2023. Viitattu 9.2.2023.
Camille Rast vuonna 2019.
**Camille Rast** (s. 9. heinäkuuta 1999 Vétroz, Valais, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski Club Vétrozia.

Rast kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kronplatzin suurpujottelussa tammikuussa 2017 oltuaan yhdeksäs. Tämän saavutuksensa hän ylitti sijoittumalla kuudenneksi Flachaun pujottelussa tammikuussa 2021 ja edelleen sijoittumalla neljänneksi Schladmingin pujottelussa tammikuussa 2022.

Nuorten MM-kilpailuissa Rast sai kultaa pujottelussa Åressa vuonna 2017 ja hopeaa suurpujottelussa Val di Fassassa vuonna 2019. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi ja suurpujottelussa 28:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi ja pujottelussa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa seitsemänneksi ja suurpujottelussa 16:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli parisuurpujottelussa kahdestoista ja suurpujottelussa neljästoista.

Sveitsin mestaruuden Rast voitti suurpujottelussa vuosina 2019 ja 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Camille Rast Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Carlos Parteli Keller** (8. maaliskuuta 1910 Rivera – 26. toukokuuta 1999) oli uruguaylainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 15. huhtikuuta 1933 ja nimitettiin Tacuarembón hiippakunnan johtoon 3. marraskuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raffaele Forni, jota avustivat Miguel Paternain ja Umberto Tonna Zanotta. Parteli Keller asetettiin virkaansa 8. tammikuuta 1961.

Parteli Keller sai 26. helmikuuta 1966 nimityksen Montevideon koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Turris in Mauretanian titulaariarkkipiispaksi. Hänestä tuli 17. marraskuuta 1976 Montevideon arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 5. kesäkuuta 1985.

Parteli Keller osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Archbishop Carlos Parteli Keller *Catholic-Hierarchy.org*. David M. Cheney.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uruguay

 |

 |
**Carlos Alberto Peña Rodríguez** (s. 29. maaliskuuta 1990 Ciudad Victoria, Tamaulipas) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Club Leónia. Oikeajalkainen Peña on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Meksikon jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Peña edusti vuoteen 2011 asti CF Pachucaa, jonka paidassa hän pelasi pääsarjassa 20 ottelua tehden yhden maalin vuosina 2010–2011.

Vuonna 2011 Peña siirtyi Meksikon toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Club Leóniin, joka nousi kauden 2011–2012 jälkeen Primera División de Méxicoon voitettuaan Ascenso MX:n eli toiseksi korkeimman sarjatason mestaruuden. Vuonna 2013 Peña voitti Leónin kanssa liigan Aperturan ja seuraavana vuonna Clausuran. Peña kuuluu nykyisin seuran avainpelaajiin.

Maajoukkueura
-------------

Peña debytoi Meksikon jalkapallomaajoukkueessa lokakuussa 2012 MM-karsintaottelussa El Salvadoria vastaan. Avausmaali maajoukkuepaidassa syntyi epävirallisessa ystävyysottelussa Suomea vastaan lokakuussa 2013. Peña kuului maajoukkueeseen sekä vuoden 2013 Gold Cupissa että vuoden 2014 MM-kilpailuissa Brasiliassa. MM-kilpailuissa Peña pelasi yhdessä Meksikon ottelussa.

Muuta
-----

Peñan lempinimi on Gullit, sillä hänessä on yhdennäköisyyttä takavuosien alankomaalaistähden Ruud Gullitin kanssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Eufrates** (m.kreik. Εὐφράτες, lat. *Euphrates*; 35–118) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Filostratoksen mukaan hän oli kotoisin Tyroksesta, nykyisestä Libanonista, ja Stefanos Byzantionlaisen mukaan Epifaneiasta, Syyriasta. Eunapios puolestaan kutsuu Eufratesta egyptiläiseksi.

Plinius nuorempi tutustui Eufrateehen samaan aikaan kun palveli Syyriassa (n. vuonna 81), ja he vaikuttavat olleen läheisiä ystäviä. Eräässä kirjeessään Plinius kuvaa Eufrateen kykyjä ja hyveitä, kuten hänen puhujanlahjojaan, joilla hän saa sivistymättömät ja vastentahtoisetkin kuuntelemaan. Plinius kuvaa Eufrateen olleen ulkoisesti pitkä, miellyttävän näköinen, pitkähiuksinen ja valkopartainen, mikä vaikutti hänelle osoitettuun kunnioitukseen. Kaunopuheisuutensa hän suuntasi maailman paheita, ei ihmisiä vastaan.

Myös muut aikalaiset kehuvat Eufrateen kykyjä puhujana. Apollonios Tyanalainen kuitenkin syyttää häntä ahneudesta ja nöyristelevästä mielistelystä. Kun Eufrates oli tullut vanhaksi ja oli kyllästynyt elämään, hän pyysi ja sai keisari Hadrianukselta luvan päättää elämänsä myrkyllä.

Lähteet
-------

* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, 1870.

### Viitteet

1. ↑  Philostratus: *Sofistien elämä* I.7, *Apollonios Tyanalaisen elämä* I.13.
2. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Epifaneia.
3. ↑  Plinius nuorempi: *Kirjeet* I.10.
4. ↑  Epiktetos: *Keskusteluja* III.15, IV.8
5. ↑  Marcus Aurelius: *Itselleni* X.31.
6. ↑  Dio Cassius: LXIX.8.

Antiikin filosofia – Stoalainen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Varhaisstoa | Zenon Kitionilainen · Dionysios · Ariston Khioslainen · Persaios · Kleanthes · Khrysippos · Herillos · Sfairos · Zenon Tarsoslainen · Diogenes Babylonialainen · Krates Malloslainen · Antipatros Tarsoslainen · Apollodoros |
| Keskistoa | Panaitios · Dardanos · Mnesarkhos · Hekaton · Polemon Ilionlainen · Poseidonios · Iason Nysalainen · Diodotos · Antipatros Tyroslainen, vanhempi · Antipatros Tyroslainen, nuorempi · Geminos · Athenodoros Kananalainen |
| Myöhäisstoa | Attalus · Seneca · Eufrates · Epiktetos · Lucius Annaeus Cornutus · Musonius Rufus · Athenodoros Kordylion · Junius Rusticus · Hierokles · Sekstos Khaironeialainen · Marcus Aurelius |
**Kirkon parlamentti: Suomen kirkolliskokousten historia 1876–1976** on Helsingin yliopiston kanslerin Mikko Juvan kirjoittama teos Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ylimmän sisäisen päätöksentekoelimen, kirkolliskokouksen, historiasta.

Kirja käsittelee 21:tä varsinaista kirkolliskokousta, jotka kokoontuivat ensin kymmenen vuoden ja vuodesta 1893 lähtien viiden vuoden välein, sekä näiden kokousten väliin sijoittuvia ylimääräisiä kirkolliskokouksia. Lisäksi Juva käsittelee lyhyesti vuoden 1974 kirkolliskokousuudistuksen jälkeistä aikaa. Tuolloin kirkolliskokous alkoi kokoontua kahdesti vuodessa.

Kirjahankkeen taustalla oli vuoden 1963 kirkolliskokouksen päätös, mutta alun perin laajaksi aiottu teos supistui Juvan siirryttyä Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian professorin virasta yliopiston hallintotehtäviin. Kymmenen ensimmäisen kirkolliskokouksen osalta teos pohjautuu Juvan oppilaiden laatimiin pro gradu -tutkielmiin.

*Teologiseen Aikakauskirjaan* teoksen arvioinut Samuli Pentikäinen luonnehti kirjaa linjakkaasti kirjoitetuksi yleiskatsaukseksi, jossa kirkolliskokouksen aikahistoriallinen sidonnaisuus on näkyvillä. Toisaalta hän jäi kaipaamaan tarkempaa asiahakemistoa ja keskeisimpien uudistushankkeiden tiivistettyä kronologista esitystä teoksen loppuun. Mikkelin piispa Kalevi Toiviainen tulkitsi kirjan nimen viittaavan siihen, miten pahasti konsiilin idea oli unohtunut ja hämärtynyt Suomen evankelis-luterilaisessa kirkolliskokouksessa.

Kirkolliskokouksen historia sai jatkoa vuonna 2014, jolloin ilmestyi teologian tohtori Jaakko Olavi Antilan kirjoittama historiateos *Kansankirkko ristipaineessa: Suomen luterilainen kirkolliskokous 1974–2011*.

Lähteet
-------

1. ↑  Juva, Mikko: *Kirkon parlamentti*, s. 69–70. Helsinki: Otava, 1976.
2. ↑  Juva 1976, 229–232.
3. ↑  Juva 1976, s. 7.
4. ↑  Pentikäinen, Samuli: (Arv.) Mikko Juva, Kirkon parlamentti. Suomen kirkolliskokousten historia 1876–1976.  *Teologinen Aikakauskirja*, 1978, 83. vsk, nro 1, s. 49–50. Helsinki:  Teologinen Julkaisuseura.
5. ↑  Toiviainen, Kalevi: *Kirkosta katsoen*, s. 28. Helsinki: Kirjaneliö, 1979.
6. ↑  Kirkolliskokouksen historia kertoo kansankirkosta ristipaineiden keskellä (HTML) *ePressi*.  7.11.2014. Viitattu 21.8.2018.
**Humphrey-karhu** (engl. *Humphrey the Bear*) oli Disneyn lyhyissä piirrosanimaatioissa 1950-luvulla esiintynyt hahmo. Hahmo nähtiin seitsemässä eri tarinassa. Humphrey esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1950 Hessu-lyhytfilmissä *Hold that Pose*. Vuonna 1953 Humphery esiintyi Aku Ankan kanssa filmissä *Rugged Bear*, jossa hän meni metsästäjiä pakoon piiloutumalla Akun mökkiin. Vuodesta 1954 alkaen Humphreyn vastapelurina nähtiin viidessä lyhytelokuvassa metsänvartija Woodlore -niminen hahmo, sekä välillä myös Aku Ankka. 1980-luvulla tehdyssä televisiosarjassa *Tikun ja Takun pelastuspartio* Humphrey oli mukana jaksossa "Bearing up Baby", jossa hän oli pääosassa.

Käytös
------

Humphrey tekee usein asioita, josta hän jää kiinni. Sen jälkeen Woodlore nuhtelee Humphreytä. Humphrey ei ole kovin suuressa suosiossa muiden karhujen kesken ja tämä tuottaa vaikeuksia käyttäymiseen. Humphrey on joutunut kerämään ainakin roskia ja papereita. Humphrey on myös yrittänyt varastaa Aku Ankalta hunajaa.
Eastern Airwaysin lentokone Bristolin lentoasemalla.
**Eastern Airways** (IATA: **T3**, ICAO: **EZE**, kutsukoodi: **EASTFLIGHT**) on Humbersiden lentoasemalla perustettu brittiläinen lentoyhtiö, joka liikennöi koti- ja ulkomaille reitti- ja tilauslentoja. Yhtiön reittilentoja käyttää vuosittain noin 700 000 matkustajaa. 

Henkilöstön toimipaikkoina käytettäviä lentoasemia ovat Humberside, Leeds-Bradford, Newcastle, Durham Tees Valley, East Midland, Southampton, Mansaari, Aberdeen, Wick, Hawarden ja Norwich.

Tausta
------

Yhtiö aloitti toimintansa joulukuussa 1997 reittilennoilla Aberdeenin ja Humbersiden välillä. Helmikuussa 1999 yhtiö osti manchesterilaisen Air Kilroe -lentoyhtiön. Eastern Airwaysille siirrettiin 30. maaliskuuta 2003 alkaen British Airways CitiExpressin reittejä ja BAe Jetstream 41 -koneita. 

Eastern Airways on liikennöinyt 24. huhtikuuta 2006 alkaen Cardiffin ja Newcastlen välistä reittiä sen jälkeen, kun Air Wales päätti keskeyttää reittilentonsa 23. huhtikuuta alkaen. Eastern Airways hankki henkilöstön ja yhden Jetstream 41 -koneen liikennöimään tätä reittiä sekä lentoja Brysseliin. Reitti Brysseliin lakkautettiin muutamassa kuukaudessa, kun matkustajamäärä jäi vähäiseksi. Lontoon City Airportin ja Newcastlen välinen reitti on myös lakkautettu, mikä johtui kohonneista Lontoon laskeutumismaksuista. Myöhemmin yhtiö avasi reitin Durham Tees Valleyn ja Brysselin välillä. 13. elokuuta alkaen yhtiö on liikennöinyt Saab 2000 -koneella Aberdeenin ja Norjan Stavangerin välillä kahdesti päivässä. Stavangerin reitillä Eastern Airwaysin kanssa kilpailee norjalainen Widerøe-lentoyhtiö.

Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitto palkitsi Eastern Airwaysin vuoden parhaana lentoyhtiönä kaudella 2006/07 sekä toiseksi parhaana kausina 2003/04 ja 2004/05.

Yhtiö on hankkinut Yhdysvalloista Jetstream 41 -simulaattorin, jota muutkin lentoyhtiöt käyttävät koulutukseen. Heinäkuussa 2007 Eastern Airwaysin kerrottiin hankkivan kaksi tai useampia Saab 2000 -koneita käytettyinä Stavangerin reitille ja tilauslennoille. Noin 50-paikkaisten koneiden tilauslentoihin kohdistuu kasvavasti kysyntää, johon merkittävä osa Eastern Airwaysin toiminnasta kohdentuu.

Eastern Airways avasi 5. tammikuuta 2014 kahdesti päivässä liikennöidyn reitin Lorientin ja Lyonin välille.

Laivasto
--------

Heinäkuussa 2015:

* 17 BAe Jetstream 41
* 2 Embraer ERJ 145
* 9 Saab 2000

Lähteet
-------

1. ↑  Eastern Heads South.  *Airliner World*, helmikuu 2014, s. 7.
2. ↑  Eastern Airways Fleet Details and History Planespotters.net. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
Juwayriyan nimi arabialaisin merkein
**Juwayriya bint al-Harith ibn Abi Dirar ibn Habib ibn Aidh ibn Malik ibn Jadhimah al-Mustaliq** (arab. جويرية بنت الحارث‎,) (608 – 670/671) oli profeetta Muhammedin vaimo ja yksi Uskovaisten äideistä.

Aisha on kertonut seuraavan tarinan Juwayriyasta Muhammad ibn Abd al-Rahman ibn Thawbanille. Yazid ibn Abdallah ibn Qusayt oli kuullut sen isältään, jolle Muhammad ibn al-Rahman oli sen kertonut. Hän kertoi sen edelleen Ibn Umar al-Waqidille. Hänen kertomanaan tarina on seuraava. 

Juwairiya kuului sotasaaliiseen, jonka Muhammedin joukot saivat al-Muraysin taistelussa vuonna 627/628 Mustaliqin heimoa vastaan. Muhammed pani säännönmukaisen viidenneksen syrjään, ja jakoi loput väelleen antaen ratsumiehille kaksi ja jalkaväelle yhden viidenneksen. Juwairiya osui jaossa Thabit ibn Qays ibn Shammas al-Ansarille. Juwayrian puoliso, hänen serkkunsa Safwan ibn Malik ibn Jadhimah Dhu al-Shurf oli saanut taistelussa juuri surmansa, joten hän oli leski. Thabit lupasi vapauttaa hänet, jos saisi kuusi unssia kultaa.

Juwairiya oli suloinen nainen. Kuka hänet näki, lankesi hänen pauloihinsa. Aisha kertoo, että profeetta oli hänen kanssaan, kun Juwairiya tuli hänen luokseen pyytämään apua. Hänet nähdessään Aisha tuli huonolle tuulelle, arvatessaan seuraukset. Juwairiya sanoi: "Oi Jumalan lähettiläs, olen Juwairiya, klaaninpäällikkö al-Harithin tytär. Thabit lupasi vapauttaa minut kuudesta unssista kultaa, joten pyydän apua. Profeetta sanoi: "Kävisikö vielä parempi järjestely?" Kun Juwayriya kysyi, mikä se olisi, profeetta vastasi, että hän maksaisi lunnaat, minkä jälkeen hän menisi Juwairiyan kanssa naimisiin. Juwayriya suostui. Muhammed oli tällöin 58-vuotias ja Juwayriya 20. Kun tieto avioliitosta levisi Muhammedin väen keskuuteen, he totesivat, etteivät halua pitää vangittuina profeetan sukulaisia ja vapauttivat sata Mustaliqin heimoon kuulunutta miestä, naista ja lasta.

Perimätiedon mukaan Muhammed määräsi Juwairiyan käyttämään *hijabia*, mikä on tulkittavissa siten, että näin vahvistettiin Juwairiyan olevan Muhammedin puoliso, joiden ainoastaan oli käytettävä huivia, eikä hänen jalkavaimonsa.

Juwayriyan historiallisuus on jäänyt avoimeksi, sillä hänestä kirjoitetaan vasta 700-luvun lopulla Ibn Ishaqin teoksessa eli sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen.

Katso myös
----------

* Muhammed
* Muhammedin historiallisuus
* Muhammedin vaimot

Lähteet
-------

* Al-Tabari: *The History of al-Tabari. Volume XXXIX. Biographies of the Prophet's Companions and Their Successors. Translated and annotated by Ella Landau-Tasseron*. State University of New York Press, 1998. Teoksen verkkoversio.
* Ibn Hisham: *Profeetta Muhammedin elämäkerta (suom, Jaakko Hämeen-Anttila)*. Basam Books, 1999. ISBN 952-9842-27-9.
* Ibn Ishaq: *The Life of Muhammad. A translation of Ishaq’s sirat rasul Allah with introduction and notes by A. Guillaume*. Oxford University Press, 1955. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ibn Hisham, 1999, s. 454; Ibn Ishaq, 1955, s. 792
2. 1 2 3 4  Al-Tabari, 1998, s.182-184
3. ↑  Viittaus 815, al-Tabari, 1998, s. 184
4. ↑  Ibn Hisham, 1999, s. 454
5. ↑  Ibn Ishaq, 1955, 792
**Jacques Pierre Perrier** (12. lokakuuta 1924 Bagnolet – 23. kesäkuuta 2015) oli ranskalainen koripalloilija.

Perrier kuului Ranskan olympiahopeaa Lontoon kesäolympialaisissa 1948 saavuttaneeseen joukkueeseen, joka hävisi loppuottelussa Yhdysvalloille pistein 65–21. Hän kilpaili maajoukkueessa myös historian ensimmäisissä MM-kilpailuissa Argentiinassa vuonna 1950, missä Ranska oli kuudes sekä vuosien 1946 ja 1947 EM-kilpailuissa, missä Ranska sijoittui neljänneksi ja viidenneksi.

Perrier edusti Ranskan miesten maajoukkuetta vuosina 1946–1952 yhteensä 50 ottelussa tehden yhteensä 354 pistettä. Hän kuoli 90-vuotiaana 23. kesäkuuta 2015.

Lähteet
-------

* Jazcques Perrier Bio, Stats and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Profiili archive.fiba.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
2. ↑  archive.fiba.com
3. ↑

Ranskan joukkue – Kesäolympialaiset 1948
3 Buffière |
4 Dérency |
5 Thiolon |
6 Perrier |
7 Chocat |
8 Offner |
9 Even |
10 Desaymonet |
11 Guillou |
12 Bonnevie |
13 Girardot |
14 Rebuffic |
15 Quénin |
16 Barrais |
Valmentaja Busnel
**Charles Morand Pathé** (26. joulukuuta 1863 Chevry-Cossigny, Seine-et-Marne – 25. joulukuuta 1957 Monte Carlo) oli ranskalainen liikemies ja elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan elokuvayhtiö Pathé Frèresin perustajana.

Charles Pathé syntyi lihakauppiaan perheeseen. Hän palveli armeijassa ja kokeili erilaisia liiketoimia. Vuonna 1894 Pathé osti Edisonin fonografin, jota hän esitteli maksusta tivoleissa ja sirkuksissa. Pian hän ryhtyi valmistamaan fonografeja ja elokuvakameroita. Vuonna 1896 Charles perusti veljiensä Émilen, Jacquestin ja Théophilen kanssa Société Pathé Frères -yhtiön, joka valmisti myös raakafilmiä ja teki elokuvia. Vuonna 1898 Émile otti vastuulleen yhtiön fonografiosaston ja Charles alkoi johtaa sen elokuvaosastoa apunaan tuotantopäällikkö Ferdinand Zecca.

Pathén tuotanto laajeni nopeasti ja 1900-luvun alussa siitä tuli maailman johtava elokuvayhtiö. Ensimmäisen maailmansodan aiheuttamien vastoinkäymisten jälkeen Charles Pathé keskittyi yhdysvaltalaisen Pathé Exchange -yhtiön johtamiseen ja luovutti osan vastuistaan Ranskassa apulaiselleen Léon Madieulle. Vuonna 1919 yhtiö jaettiin kahtia ja monet sen tytäryritykset myytiin pois. Väärinkäytöksistä syytetty Charles Pathé luopui osakkeistaan kansainvälisen talouskriisin aikaan 1929 ja yhtiön omistajaksi tuli Bernard Natan. Sittemmin syytöksista vapautettu Pathé vetäytyi viettämään hiljaista elämää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 335–339. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.
2. ↑  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 722–723. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emma Jørgensen** (s. 1. elokuuta 1996 Bursø) on tanskalainen ratamelonnan maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän asuu Bagsværdissa ja edustaa Maribo KK -seuraa. Häntä valmentaa Zoltan Bako. Jørgensen opiskelee sisustusalaa ja on pituudeltaan 168 cm.

Jørgensen voitti Henriette Engel Hansenin kanssa kajakkikaksikon 1 000 metrin maailmanmestaruuden Moskovassa 2014. Hän saavutti Moskovan EM-kilpailuissa 2016 pronssia kajakkiyksikön 500 metrillä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti hopeaa kajakkiyksikön 500 metrillä. Kajakkinelikon 500 metrillä hän oli kuudes. Hän sai kajakkiyksikön 200 metrillä EM- ja MM-hopeaa 2017, EM-pronssia 2018, MM-hopeaa 2018 ja MM-pronssia 2019. Kajakkiyksikön 500 metrillä hän sai MM-pronssia 2017. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti pronssia kajakkiyksiköiden 200 ja 500 metrillä sekä oli kahdeksas kajakkinelikon 500 metrillä.

Maailmancupissa Jørgensen on voittanut kolme kajakkiyksikön 200 metrin kilpailun.

Jørgensen voitti nuorten maailmanmestaruuden kajakkiyksikön 200 ja 500 metrillä 2013 ja 2014 sekä alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden yksikön 500 metrillä 2014. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden kajakkiyksikön 200 ja 500 metrillä 2014 ja 2015 sekä 1 000 metrillä 2014. Kajakkikaksikon 1 000 metriä hän sai EM-kultaa 2012, kajakkinelosen 500 metrillä 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Canoe Sprint Athlete Profiles: Emma Jørgensen *canoeicf.com*. Viitattu 7.9.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Canoeing - Emma Jørgensen *the-sports.org*. Viitattu 6.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Canoeing - Emma Aastrand Jorgensen *the-sports.org*. Viitattu 3.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Emma Jørgensen *Olympedia*.  (englanniksi)
**Brendan Green** (s. 4. marraskuuta 1986 Hay River) on kanadalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Hay River Nordic -seuraa.

Holmenkollenin MM-kisoissa 2016 Green hiihti ankkuriosuuden Kanadan pronssia voittaneessa joukkueessa. Hän on osallistunut kaikkiaan neljästi MM-kilpailuihin, vuosina 2009, 2011, 2015 ja 2016 sijoittuen henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 16:nneksi takaa-ajokilpailussa 2015.. Greenillä on nuorten MM-hopeaa ja -pronssia viestistä.

Green on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin vuosina 2010 ja 2014. Hänen paras sijoituksensa on vuoden 2014 kilpailuiden yhteislähdön yhdeksäs tila. 

Green debytoi ampumahiihdon maailmancupissa joulukuussa 2008 Hochfilzenissä ollen normaalimatkan kilpailussa 91:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 sijoituttuaan Anterselvan normaalimatkalla sijalle 19. Greenin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on viides sija, jonka hän saavutti tammikuussa 2015 niin ikään Anterselvasta sprintistä.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Brendan Green Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Janne Katajisto** (s. 13. maaliskuuta 1978 Kankaanpää) on suomalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän oli ammattinyrkkeilyn raskaansarjan Suomen mestari.

Nyrkkeilyn 17-vuotiaana aloittanut Katajisto voitti amatööriurallaan kaksi raskaansarjan Suomen mestaruutta. Vuoden 2001 SM-kisoissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Robert Heleniuksen ja myöhemmin finaalissa Petri Reiman. Vuonna 2002 Katajisto saavutti toisen SM-kultansa kukistamalla finaalissa Heleniuksen.

Vammoista kärsinyt Katajisto ehti jo lopettamaan nyrkkeilyuransa vuonna 2004. Kolmea vuotta myöhemmin hän teki lyhytaikaisen paluun kehään. Vuonna 2009 Katajisto aloitti jälleen kilpailemisen, allekirjoitettuaan sitä ennen ammattilaissopimuksen.

Ensimmäisen ammattilaisottelunsa hän kävi Ulvilassa elokuussa 2009. Syyskuussa 2011 Katajisto voitti Vaasassa järjestetyssä SM-ottelussa Petter Antmanin teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä.

Yhteensä Katajiston ammattilaisura käsitti 19 ottelua, joista hänen voittoonsa päättyi 16. Amatöörinä hän ehti ottelemaan 54 kertaa, joista 27 päättyi Katajiston voittoon.

Lähteet
-------

* Janne Katajisto BoxRec.com.  (englanniksi)
* Caramelito Promotions (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ammattinyrkkeily.net[vanhentunut linkki]
**Magnus (Mauno) Ernfrid Forsström** (26. lokakuuta 1831 Mäntyharju – 25. marraskuuta 1903 Lepola, Pudasjärvi) oli suomalainen metsänhoitaja ja suomeksi sekä ruotsiksi kirjoittanut kirjailija.

Forsströmin vanhemmat olivat Heinolan kihlakunnan kruununvouti, hovineuvos Karl Magnus Forsström ja Agata Serafia Stiervald. Hänen veljensä oli laamanni Karl Ferdinand Forsström. Magnus Forsström kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1849. Forsström valmistui filosofian kandidaatiksi 1856 ja maisteriksi 1857. Hän lähti 1858 opiskelemaan Tukholman metsäinstituuttiin ja suoritti 1859 metsänhoitajan ja metsäkonduktöörin tutkinnot. Forsström toimi Iin tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitajana vuodesta 1859 ja vakinaisena ylimetsänhoitajana vuodesta 1863. Hän sai hovineuvoksen arvon 1897 ja kamarineuvoksen arvon 1899.

Forsström oli naimisissa vuodesta 1866 Margareta Lievosen kanssa.

Teoksia
-------

* *Kynäilemisiä*. Tekijä, Oulu 1892 (osittain ruotsin kielellä)

Lähteet
-------

* Magnus Forsström SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Magnus Ernfrid Forsström. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 23.2.2010.
Magnus Dyrssen
**Magnus (Manne) Peder Wilhelm Dyrssen** (18. toukokuuta 1894 Karlskrona – 1. maaliskuuta 1940 Märkäjärvi) oli ruotsalainen everstiluutnantti ja vapaaehtoinen sotilas.

Dyrssen oli mukana perustamassa Suomen komiteaa (*Finlandskommittén*), Carl August Ehrensvärdin ja Viking Tammin kanssa, ja kuului myös Svenska Frivilligkårenin perustajiin. Hän järjesti sen ensimmäisen ryhmän, *I. gruppen*, minkä päälliköksi hän tuli. Dyrssen toimi yksikön päällikkönä kapteeni Malcolm Murrayn ja luutnantti Per Hjalmar Bauerin kanssa. Myöhemmin yksikön johtajana toimi Ernst Linder.

Dyrssen oli ensimmäinen taisteluissa kaatunut Svenska frivilligkårenin jäsen. Hänen kohtalonsa muistuttaa Olof Palmen kohtaloa. 22. maaliskuuta paljastettiin patsas sille paikalle minne Dyrssen kaatui. Hänet haudattiin Kungsängenin hautausmaalle, ja hautakivessä lukee: "Föll 1/3 1940 vid Märkäjärvi för Nordens frihet". Hänen nimensä on myös toisessa muistokivessä Märkäjärvellä (viiden muun ruotsalaisen kanssa). Myös linnankapellissa Karlbergin linnassa on hänen nimensä.

Aiheesta muualla
----------------

* Marssi Märkäjärvelle
* Öråkerin kartano[vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Daniel Mancinelli** (s. 23. heinäkuuta 1988 San Severino Marche) on italialainen moottoriurheilija. 

Hänellä ehti olla pitkä karting kokemus, kunnes vuonna 2003 hän siirtyi Italian Open Masters ICA Junior luokkaan, jossa hän sijoittui neljänneksi. Edelle jäivät vain Sébastien Buemi, Stefano Coletti ja Miguel Molina. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi EM ICA luokassa ja viidenneksi Italian Open Master ICA luokassa. Vuonna 2005 Mancinelli oli viides samassa kilpailussa, jossa hän edelleen jäi mm. entinen F1-kuljettaja Jaime Alguersuari. Vuonna 2007 hän voitti Copa Campeones Trophy ICA sarjan mestaruuden.

Mancinelli aloitti Formula uransa vuonna 2006, kun hän ajoi Italian Formula Azzurra sarjassa. Hän saavutti yhden palkintokorokesijan hänen neljässä ajetuissa kilpailuissaan. Vuonna 2007 hän siirtyi kilpailemaan Italian Formula Renault 2.0 sarjaan CO2 Motorsport tallissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän keräsi 78 pistettä ja sijoittui sarjan 16:ksi. Mancinelli jatkoi sarjassa seuraavana vuonna, vaikka osallistuikin vain kuuteen viimeiseen kilpailuun koko sarjasta. Hän sijoittui 15:ksi ja otti kaksi palkintokorokesijaa ja yhden voiton. Mancinelli osallistui myös marraskuussa 2008 Formula Renault'n talvisarjaan, jossa hän otti yhden voiton ja sijoittui sarjan viidenneksi. Mancinelli ajoi vuonna 2009 kahdeksan kilpailua Formula Renault 2.0 Eurocup-sarjaa sijoittuen sarjan 19:ksi. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2010 ja sijoittui 16:ksi sarjan loppupisteissä.

Formula Renault'ien lisäksi Mancinelli on kilpaillut mm. Formula Master, Formula 3, Porsche Carrera Cup ja World Series by Renault-sarjoissa. Vuonna 2011 Mancinelli kilpaili GP3-sarjassa Mücke Motorsport tallissa Belgian kilpailusta lähtien korvaten Luciano Bachetan. Hän ei saavuttanut pisteitä.

GP3 -tulokset
-------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | RSC Mücke Motorsport | TURFEA  | TURSPR  | ESPFEA  | ESPSPR  | EURFEA  | EURSPR  | GBRFEA  | GBRSPR  | GERFEA  | GERSPR  | HUNFEA  | HUNSPR  | BELFEAKesk. | BELSPR17 | ITAFEA15 | ITASPR15 | 0 | 35. |
*Tämä artikkeli käsittelee Tampereen Pyynikinrinteen entistä sairaalarakennusta. Marjatan sairaala -nimeä on käytetty myös Kaupin sairaalasta, joka toimi Tampereen Petsamossa.*
Marjatan sairaalan rakennus alkuperäisessä käytössä synnytyslaitoksena. Kuva on otettu 1910- tai 1920-luvulla.
**Marjatan sairaala** on vuonna 1913 valmistunut entinen sairaalarakennus Tampereella Pyynikinrinteen kaupunginosassa. Se sijaitsee F. E. Sillanpään kadun (entinen Lyseokatu) ja Mariankadun kulmassa. Kaksikerroksisen, punatiilisen jugendtalon suunnitteli arkkitehti Lambert Petterson.

Rakennuksessa toimi synnytyssairaala 1913–1962. Tämän jälkeen se muutettiin vanhusten sairaalaksi, ja nimensä se sai ylihoitajaltaan Marjatta Hirvoselta. Sairaalaa on kutsuttu myös epävirallisesti Marian sairaalaksi, mutta tätä nimeä ei otettu viralliseen käyttöön, ettei sairaalaa sekoitettaisi helsinkiläiseen Marian sairaalaan.

Sairaalan toiminta päättyi 2004–2005. Rakennus peruskorjattiin sen jälkeen yli 55-vuotiaiden asunnoiksi. Samalle tontille on valmistunut 2010 kaksi 6- ja 7-kerroksista asuinkerrostaloa.

Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan Marjatan sairaalalla on rakennustaiteellista ja kaupunkikuvallista arvoa. Rakennus on suojeltu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ennen ja nyt: Tällä talolla on monta nimeä ja käyttöä, Tamperelainen 17.5.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Havainnepiirros (liittyy asemakaavakarttaan nro 8049) (PDF) Tampere:  Tampereen kaupunki, 2006. Viitattu 1.3.2019.
3. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 117. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
**Marjatta Koivulehto** (ent. *Niiranen*, s. 1948) on suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja ohjaaja.

Kainuusta kotoisin oleva Koivulehto valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-työn linjalta ja toimi sitten 1970-luvun lopulta lähtien leikkaajana ja äänittäjänä useissa eri elokuvissa (*Iso Vaalee*, *Jon*, *Mona ja palavan rakkauden aika*, *No Comments*, *Sukupolvien muisti* -sarja, *Unto M.*) Koivulehto on käsikirjoittanut, ohjannut, tuottanut ja leikannut vuonna 1988 valmistuneen pitkän dokumenttielokuvan *Latvoilta jokisuulle*, joka kertoo puun matkasta ja irtouitosta Kemijoen vesistössä Kitisen ja Ounasjoen varrella Pohjois-Suomessa. Elokuvan pohjana oli Koivulehdon keväällä 1983 tekemä haastattelu- ja valokuvausmatka.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Viimeinen uitto*; valokuvat Marjatta Koivulehto; tekstit Veikko Huovinen; kuvatekstit uittomiesten haastatteluista. WSOY 1993

Lähteet
-------

1. ↑  Silius, Raimo: Suomalainen elokuvatuotanto: 1980-luvun dokumenttielokuva *Elonet*. Viitattu 26.3.2023.  (julkaistu alun perin v. 2000 *Suomen kansallisfilmografian* IX osassa)
2. ↑  Marjatta Koivulehto. Elonet
3. ↑  Latvoilta jokisuulle (1988). Elonet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |