recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sosialistinen puolue** (ruots. *Socialistiska partiet*) on 1960-luvun lopulta toiminut ruotsalainen trotskilaisuutta kannattava sirpaleryhmä, joka on 1980- ja 1990-luvuilla pirstoutunut useisiin alaryhmiin.

Neljännen internationaalin yhdistynyt sihteeristö (USFI) sai 1960-luvulla Vietnamin sodan vastaisen liikkeen ja opiskelijaradikalismin myötä sen verran kannattajia, että nämä perustivat vuonna 1969 järjestön *Revolutionära Marxister*. Vuosina 1971-1975 järjestö tunnettiin nimellä *Revolutionära Marxisters Förbund* (RMF) ja tämän jälkeen nimellä *Kommunistiska Arbetarförbundet* (KAF). Vuodesta 1982 lähtien käytössä on ollut sitten nykyinen nimi *Socialistiska Partiet*. Puolueesta erosi vuonna 1989 suuntaus, joka otti uudelleen käyttöön nimen KAF, ja vuonna 1994 suuntaus, joka on käyttänyt itsestään nimitystä Arbetarmakt ja joka on *Viidennen internationaalin* (L5I) osastona.

USFI:n ruotsalainen osasto on osallistunut sekä parlamentti- että paikallisvaaleihin. Osastoon kuului vuosina 1974-1979 parhaimmillaan noin kymmenen henkilöä käsittänyt ryhmä, joka toimi Suomessa nimellä *Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna* (VK/RK). Ryhmän tunnetuin jäsen Pekka Haapakoski jatkoi vuoden 1977 Ruotsiin muuttonsa jälkeen vielä pitkään toimimista USFI:n osastossa. Socialistiska Partiet julkaisee viikkolehteä *Internationalen* ja teoreettista julkaisua *Röda Rummet*.

Aiheesta muualla
----------------

* Puolueen verkkosivu
* Bo Bergman: Millaisen sosialismin puolesta taistelemme. Helsinki/Tukholma: Vallankumoukselliset kommunistit. 1977. (Alkuteos: Den socialism vi kämpar för.) Suomentanut Pekka Haapakoski, joka on myös kirjoittanut esipuheen suomalaiseen käännökseen.
**25 K/34** on ranskalaisvalmisteinen puoliautomaattinen panssarintorjuntatykki. Sen suunnittelija ja valmistaja oli Hotchkiss. Suomessa aseen nimi oli "Kanuuna 25 K/34" tai "Kanuuna 25 K/37.

Kevyempi versio *Canon leger de 25 antichar SA-L modèle 1937* oli Suomessa nimeltään 25 K/37. Kummatkin tunnettiin Suomessa yleisesti nimellä Marianne.

Alkuperäinen ranskalainen nimi aseelle on *Canon leger de 25 antichar SA modèle 1934* 
Tavallisesti käytettiin lyhennettä *canon de 25*. Britit käyttivät tykistä nimeä *25 mm Hotchkiss anti-tank gun.* Britit
hankkivat tykkiä korvatakseen nopeasti omien QF 2pdr tykkiensä riittämättömän tuotannon Ranskassa oleville joukoille.

Käyttö Suomessa
---------------

Eversti Aladár Paasonen sai pääministerin kansliasta käskyn ostaa puolustusministeriön tilauksesta tykkejä Ranskalta 300 kpl ja niihin ammuksia 300 000 kpl. Hänen onnistui saada 50 asetta. Niistä 40 saatiin maahan Norjan Trondheimin kautta. Jälkitoimitukseen jäi 10 asetta. Saksan miehitettyä Norjan aseiden tilanne oli epäselvä ja ne saapuivat maahan myöhemmin. 20 tykkiä ehti rintamalle muutamaksi viikoksi.
Ase oli kevyenä helppo liikutella ja siinä oli erinomainen tähtäinkaukoputki, joka teki tykistä hyvin tarkan. Tämä korvasi jossakin määrin aseen heikohkoa tehoa.

Vuonna 1940 Saksasta saatiin Ranskasta saatuja sotasaalistykkejä, joista K/34-versiota oli 133 kpl ja K/37-versiota 67 kpl. Aseet siirrettiin varsinaisilta pst-joukoilta linnoitusjoukoille 1. heinäkuuta 1941.

Ominaisuudet
------------

Tykin versio kevyellä alustalla painoi 300 kg ja raskaampi versio 480 kg. Putken korotuskulma oli -5 - +15 astetta ja sivuliikkuma-ala 60 astetta.
Tykin kaliiperi oli 25 millimetriä X 194 mm. Kranaatti painoi 320 grammaa ja sen lähtönopeus oli 920 m/s.

Panssarikaranaatti oli kokovaippa-ammus, jossa oli teräsydin. Kranaatin läpäisy oli 30 asteen kulmassa 100 metrin etäisyydeltä 30 mm, 500 m 29 mm ja 20 mm 1000 metrin etäisyydeltä.

Lähteet
-------

* 
* 
* Käkelä, Erkki: *Marskin panssarintuhoojat: Suomen panssarintorjunnan kehitys ja panssariyhtymän panssarintorjuntayksiköiden historia*. Porvoo: WSOY, 2000. ISBN 951-0-24638-7. (suomeksi)
* Nevalainen, Petri: *Marskin tiedustelija: eversti Aladár Paasosen tarina*. Helsinki: Helsinki-kirjat, 2012. ISBN 978-952-5989-03-8. (suomeksi)

### Viitteet

1. 1 2
2. 1 2 3 4  Marskin panssarintuhoojat s.120, 165,228
3. ↑
4. ↑  Nevalainen, Petri: *Marskin tiedustelija: eversti Aladár Paasosen tarina*, s. 108-110. Helsinki: Helsinki-kirjat, 2012. ISBN 978-952-5989-03-8. (suomeksi)
5. ↑  axishistory.com
6. ↑  antitank.com

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Panssarintorjuntakanuuna 25 K/34** Wikimedia Commonsissa
Ensimmäinen Suomen pääpuolustuslinja oli 1918 linnoitettavaksi aloitettu niin sanottu Enckellin linja. Kenraalimajuri Oscar Enckell 12. syyskuuta 1919 alkaen oli yleisesikunnan päällikkö sen jälkeen kun valtionhoitaja Mannerheim oli hävinnyt vuoden 1919 presidentinvaalit Ståhlbergille ja kun tämän seurauksena monet kenraalit erosivat muun muassa Yleisesikunnan päällikkö Hannes Ignatius. Hän joutui luopumaan tehtävästään ja esitti itse eronpyyntönsä 18. syyskuuta 1924, kun jääkäriupseerit kykenivät poistattamaan tai painostamaan armeijasta Venäjän keisarikunnan palveluksessa olleita upseereita.

Enckellin toiminta-ajatuksen mukaan Suomi liikekannallepanisi 3 1/2 palveluksessa olevaa divisioonaa järvilinjalle: Humaljoen lahti–Muolaanjärvi–Vuoksi–Taipale. Mikäli tämä ei onnistuisi, pitäisi pääpuolustusaseman kuitenkin kulkea Viipurin kaupungin itäpuolella. Sivusuunnassa hyökkääjän olisi pitänyt tulla pysäytetyksi Jänisjoen linjalle. Toisessa vaiheessa hyökkäystä vastaanottamaan olisi tullut myös reservistä liikenkannallepantuja joukkoja, jolloin kokonaisuudessaan olisi käytössä ollut seitsemän divisioonaa. Laskelmien mukaan olisi tarvittu 12 divisioonaa. Suunnitelman puolustuksellisuuden vuoksi siitä käydyssä keskustelussa oli esitetty Kronstadtin saartamista, pääpuolustusaseman sijoittamista Vammelsuu–Taipale-linjalle, sillanpään muodostamista Kiviniemelle hyökkäyksen lähtöalueeksi ja hyökkäysmahdollisuuden tukemiseksi Vuoksen eteläpuolisille järvikannaksille sekä suojajoukkojen vahventamista.

Ecnkellin vasta-argumenttien mukaan Vammelsuu–Taipale -linjaa ei olisi kyetty pitämään, vaikka kolmasosa rauhanajan joukoista keskitettäisiin niin kauas, ja suomalaisjoukot harvalukuisina tuhoutuisivat yksi toisensa jälkeen paketteina. Erivien näkemysten vuoksi Enckell ehdotti puolustusvalmistelukomissionin perustamista, joka toteutu myöhemmin Hornborgin komitean muodossa. Kronstadtin saarron osalta Enckell oli sitä mieltä, että siihen olisi tarvittu avomerilaivasto, vaikka Suomella ei ollut edes rannikkolaivastoakaan.

Alkuperäisiä asemien linjauksia 1920-luvulta tarkistettiin 1930-luvulla. Talvisodan aikana sanomalehtihenkilöt nimittivät pääpuolustusaseman Mannerheim-linjaksi. Myös Neuvostoliitto alkoi käyttää joukkotiedonvälityksessään samaa nimitystä. Neuvostoliiton joukkotiedonvälityksen tarkoituksena oli osoittaa, että pääpuolustusasema olisi ollut vahvasti kantalinnoitettu ja sen vuoksi Suomea vastaan taisteleminen oli vaikeaa. Länsimaisen lehdistön tarkoituksena oli nimityksellä osoittaa Suomen puolustuksen vahvuutta ja saada sisällöille pääpuolustusasemaa kaupallisempi vetoava nimitys.

Katso myös
----------

* Pääpuolustusasema
* Venäjän keskitys

Lähteet
-------

* Kenraaliluutnantti Reino Arimo: "Kenraaliluutnantti Oscar Paul Enckell. Yleisesikunnan päällikkö 1919–1924" s. 138–
Levy Fazerin Sinistä
**Fazerin Sininen** on Fazerin valmistama suklaalevy, -patukka ja irtomakeinen. Fazerin Sininen oli vuonna 2016, kuten monina aiempinakin vuosina, Suomen myydyin makeistuote. Fazerin Sininen valittiin vuonna 2017 jo yhdeksännen kerran peräkkäin Suomen arvostetuimmaksi tuotemerkiksi *Markkinointi & Mainonta* -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.

Resepti
-------

Karl Fazerin pojalla Svenillä oli 1920-luvulla englantilainen liiketuttava Shaller, jonka vävyllä oli vakava silmäsairaus. Sven Fazer auttoi suhteillaan miehen silmäsairauksiin erikoistuneen lääkärin hoitoon. Vävyn parannuttua Shaller lahjoitti Fazerille kiitokseksi hallussaan olleen sveitsiläisen suklaareseptin. Suomessa tuote tuli markkinoille vuonna 1922. Suklaan valmistuksessa käytetään monista muista nykypäivän suklaatuotteista poiketen tuoretta maitoa. Kaakaopavuista kaksi kolmasosaa tulee Ecuadorista ja loput Länsi-Afrikasta. Fazerin Sinisen tuoteperheen suosituimmat tuotteet ovat maitosuklaalevy, maitosuklaarasia ja hasselpähkinälevy.

Fazerin sinisen maitosuklaan raaka-aineet olivat vuonna 2022 maito, sokeri, kaakaovoi, kaakaomassa, emulgointiaine (soijalesitiini), ruokasuola ja luontainen vanilja-aromi. Vähintään 30 % ainesosista oli kaakaota.

Pakkaus
-------

Fazerin Sinisen väri on rekisteröity tavaramerkki.
Alusta asti suklaan sinisestä pakkauksesta on löytynyt Karl Fazerin kultainen nimikirjoitus. Sininen väri oli Karl Fazerille tärkeä, sillä se symboloi Suomen luontoa ja itsenäisyyttä. Suklaalevyjen käärepaperissa käytetty sininen väri on rekisteröity ainoastaan Fazerin käyttöön, ja se on merkitty Patentti- ja rekisterihallituksen ylläpitämään tavaramerkkirekisteriin 30. huhtikuuta 2001 ensimmäisenä Suomessa hyväksyttynä väritavaramerkkinä.

Keväällä 2021 Fazerin Sininen -tuoteperheen kääreet uudistettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Juusola, Anni: Suomalaisten karkinsyönti jatkaa kasvuaan – yksi makeinen on ylitse muiden *Yle Uutiset*.  3.7.2015. Viitattu 30.8.2017.
2. ↑  Perinteiset brändit menestyvät *Markkinointi & Mainonta*.  22.9.2017. Viitattu 23.9.2017.
3. 1 2  Johansson, Teppo: Fazerin sinisen suosio ei horju *Helsingin Sanomat*.  1.2.2012. Viitattu 1.2.2012.
4. 1 2  Fazerin Sininen syntyi ystävänpalveluksesta Fazer Makeiset.  Arkistoitu 31.8.2017. Viitattu 30.8.2017.
5. ↑  Lindgren, Tuuli: Miksi Fazerin Sininen maistuu erilaiselta kuin muut suklaat? Salaisuus yhdessä raaka-aineessa *MTV Uutiset*.  31.8.2016. Viitattu 6.11.2019.
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive). Tuotetiedot 11.1.2022.
7. ↑  Tavaramerkkien suojaa Suomessa 120 vuotta  20.12.2011. Patentti- ja rekisterihallitus.  Arkistoitu 13.3.2016. Viitattu 30.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Fazerin Sininen
* Suklaayhdistyksen arviot Fazerin Sinisestä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tuotewikin artikkeli Fazerin Sinisestä
* Fazer Sininen Facebook
**USS Pivot** (runkonumero AM-463 ja MSO-463) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1954 vesillelaskettu Aggressive-luokan miinanraivaaja.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Aggressive-luokka*
Alus tilattiin Wilmington Boat Worksiltä Wilmingtonista Kaliforniasta, missä köli laskettiin 31. maaliskuuta 1952. Alus laskettiin vesille 9. tammikuuta 1954 kumminaan rouva Minor C. Heinl ja otettiin palvelukseen 12. heinäkuuta ensimmäisenä päällikkönään Robert M. Collins.

Palvelus
--------

Long Beachin ja San Diegon alueella pidettyjen koeajojen jälkeen alus liitettiin Mine Division 93:n johtoalukseksi viirikköä perustettaessa 6. joulukuuta. Alus osallistui 8. tammikuuta 1955 operaatio Rainbowiin aloittaessaan palveluksensa Tyynenmeren laivastossa. Helmikuussa alus luokiteltiin uudelleen, jolloin sen runkonumeroksi tuli MSO-463.

Alus lähti 2. kesäkuuta 1958 Long Beachista Kaukoitään liittyäkseen Yhdysvaltain 7. laivastoon. Alus ajoi karille Naruto Kaikyossa Japanissa yrittäessään pelastaa karille ajaneen *USS Prestigen*. Alus kuitenkin pääsi irti karilta. Alus palasi 7. tammikuuta 1959 Long Beachiin.

Aluksen kolme viimeistä palvelusrupeamaa olivat Vietnamin rannikolla valvomassa meriliikennettä. Alus palasi Long Beachiin viimeistä kertaa 10. toukokuuta 1969. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1971 ja alusluettelosta 1. elokuuta 1974. Alus myytiin Espanjalle palveluksesta poistopäivänä.

Espanjan laivasto
-----------------

Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen nimellä *Guadamedina* (M42).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:USS Pivot (MSO-463)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  history.navy.mil
**Kolossos Rodou BC** on ródoslainen koripalloseura.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1963. Kolossos pelasi koko 1900-luvun Kreikan alemmissa sarjoissa, kunnes vuonna 2000 seuraan tuli uusi presidentti, joka asetti tavoitteeksi A1 Ethnikiin nousun. Kaudella 2004–2005 seura voitti A2 Ethnikin mestaruuden ja nousi pääsarjaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan joukkue onnistui voittamaan kuusi peliä ja sijoittui sarjan viimeiseksi, joka merkitsi myös putoamista. Kaudella 2006–2007 Kolossos sijoittui toisen sarjatason toiseksi ja nousi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2008–2009 joukkue sijoittui runkosarjan kahdeksanneksi, joka oli sen siihenastisen historian paras saavutus. Kolossos putosi kuitenkin heti pudotuspeleissä Olympiakosille. Seuraavalla kaudella Kolossos oli runkosarjan kuudes, mutta hävisi puolivälierissä Maroussille.

Lähteet
-------

1. ↑  Kolossos BC visitrhodes.gr.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17.11.2009. (englanniksi)
2. ↑  HEBA Greek League 2005-06 Euroliiga.  Arkistoitu 28.11.2009. Viitattu 17.11.2009. (englanniksi)
3. ↑  VAP KOLOSSOS basketball team eurobasket.com. Viitattu 17.11.2009. (englanniksi)
4. ↑  HEBA - Greece Euroliiga. Viitattu 17.11.2009. (englanniksi)
5. ↑  HEBA - Greece 09-10 Euroliiga. Viitattu 4.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (kreikaksi)
**Juha Heinänen** on suomalainen tietoverkkojen asiantuntija, joka oli toteuttamassa ensimmäisiä FUNETin Internet-yhteyksiä 1980-luvulla ja on osallistunut IP-protokollaan liittyvään standardoitiin.

Heinänen väitteli tohtoriksi Tampereen teknillisellä yliopistolla 1983. 1980-luvulla hän oli tietotekniikan laitoksella tietoliikenteen apulaisprofessorina ja otti vuonna 1988 ensimmäisen Internet-yhteyden Suomesta Yhdysvaltoihin ja oli rekisteröimässä Fi-domainia, sekä ylläpiti sen nimipalvelinta alkuaikoina. Heinänen piti yhdysvaltalaista Internet-protokollaa silloista X.25-protokollaa parempana ja puhui ahkerasti sen puolesta.

Vuonna 1990 Heinänen meni Telecom Finlandin palvelukseen (myöhemmin Sonera). Hän erosi 1997 ja meni kilpailevan Telian palvelukseen, jossa hän toimi 1997–2003 teknologiajohtajana ja johti Song Networksin internet-palveluiden kehitystyötä. Sonera syytti Heinästä yrityssalaisuuden rikkomisesta ja tietomurrosta. Kihlakunnansyyttäjä piti väitteitä yritysvakoilusta perättöminä. Sonera oli myös urkkinut Heinäsen sähköposteja eron jälkeen, josta yhtiö joutui oikeuteen syyttäjän nostaessa syytteen viestintäsalaisuuden rikkomisesta, mutta jutut sovittiin 2001 ilman oikeudenkäyntiä.

1990-luvulla hän oli myös usean yhdysvaltalaisen yrityksen neuvonantajana ja sai palkkioksi myöhemmin menestyneiden firmojen osakkeita. Täytettyään 50 vuotta Heinänen erosi Songilta ja muutti Utsjoelle 30 km päähän kirkonkylältä. Hän on myös pyörittänyt konsulttiyritystä Tutpro ja kehittää OpenXg/OpenSIPg-SIP-VoIP-järjestelmää.

Lähteet
-------

1. ↑  , TTY varasi Fi-verkkotunnuksen Suomelle, 20.12.2011, via archive.org
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
**Eolo** eli **San Juan de Dios** oli Espanjan laivaston vuonna 1753 vesille laskettu Eolo-luokan kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva, joka kuului niin sanottuihin kahteentoista apostoliin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Eolo-luokka (linjalaiva)*
Richard Roothin suunnittelema alus tilattiin toukokuussa 1752 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin 6. toukokuuta 1752. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1753.

Palvelus
--------

Alus saapui 2. heinäkuuta 1755 Ferrolista *Dragónin* kanssa Cadiziin, missä se todettiin heikkolaatuiseksi ja sijoitettiin 16. syyskuuta reserviin Ferroliin. Alus siirrettiin 10. marraskuuta 1763 Cadiziin päällikkönään Juan García de Postigo y del Prado. Aluksen tehtävänä oli suojata saattue Ferroliin.

Alus poistettiin palveluksesta 1763 Ferrolissa ja alusluettelosta 20. maaliskuuta 1764.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)
* Saint, Hubert, C. de: Ships of the line of the Spanish Navy (1714-1825) Part 3.  *Warship*, 1986, X. vsk, s. 208-211. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-449-0.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 135
**Juha Herrala** on Isojoen kunnanjohtaja. Hän aloitti tehtävässään elokuussa 2018.

Herrala on koulutukseltaan tradenomi (Ylempi AMK).  Ylioppilaaksi hän kirjoitti Honkajoen lukiosta.

Isojoen kunnanvaltuusto valitsi Juha Herralan kunnanjohtajaksi 18. helmikuuta 2018. Herrala sai valtuuston virkavaalissa 12 ääntä, Honkajoen vt. kunnanjohtaja Ulla Norrbo 8 ääntä ja hallintotieteiden maisteri Kati Ojaniemi Seinäjoelta yhden äänen. Hän toimi aiemmin Telian asiakkuusjohtajana Jyväskylässä.  Kunnallishallinnosta Herralalla ei ollut aiempaa kokemusta. 

Juha Herralan isä Juhani Herrala on toiminut Suomen keskustan edustajana Isojoen kunnanvaltuustossa. Tällä hetkellä Isojoen valtuustossa istuu Juha Herralan veli, keskustalainen Antti Herrala ja häntä ennen valtuutettuna vaikutti myös kolmas veljeksistä Esa Herrala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Juha Herralan linkedin -profiili *fi.linkedin.com*. Viitattu 2.12.2022.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jukka Moilanen** (s. 24. maaliskuuta 1955 Mänttä) oli Ulvilan kaupunginjohtaja. 

Koulutukseltaan Moilanen on insinööri (YAMK) teknologiaosaamisen johtaminen -linjalla. Ulvilan kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan toukokuussa 2012 hän voitti Tomi Lähteenmäen äänin 22-13. Hän aloitti kaupunginjohtajana seuraavan lokakuun alusta. Kaupunginjohtajaksi Moilanen siirtyi Satakuntaliiton alueiden käytön johtajan virasta. Hän oli sosiaalidemokraattien edustajana kaupunginvaltuuston jäsenenä ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana Harjavallassa, jossa hänen isänsä on toiminut kunnanjohtajana 1960-luvulla. SDP-taustaisella Moilasella ei ollut puolueen jäsenkirjaa hänen tavoitellessaan Satakunnan maakuntajohtajan tehtävää.

Moilanen harrastaa kilpaurheilua ja musiikkia. Moilanen on julkaissut kolme omakustannelevyä *Pienen pojan haaveet* (2012), *Viimeinen kesä* (2015) ja *Kirje kotiin* (2018).

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymäpäivät.  *Suomen Kuvalehti*, 20.3.2015, nro 12, s. 71.  Otavamedia.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑   *satakunnanviikko.fi*.  Arkistoitu 28.1.2019.
**Pekka Toropainen** (17. elokuuta 1890 Rääkkylä – 7. huhtikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ravintoloitsija.

Toropainen aloitti ravintola-alalla Viipurissa jo vuonna 1905. Viipuriin Toropainen saapui synnyinpaikastaan Rääkkylästä. Tehtyään sekalaisia töitä muutamia vuosia hän tuli eteisvahtimestariksi Kansallisklubille vuonna 1908 ja vuotta myöhemmin biljardimarkööriksi samaan paikkaan ja sitten lähivuosiksi Hotel Viborgiin. Tarjoilijaksi hän siirtyi vuonna 1915.

Vuonna 1919 Toropaiselle tarjoutui tilaisuus Viipurin Seurahuoneen ostamiseen, hän myös hankki sen ja piti sitä hallussaan neljä ja puoli vuotta. Ravintolanpidon hän aloitti vappuna 1920. Hän omisti muun muassa Viipurissa ravintola Espilän, Pyöreän tornin ravintolan (vuodet 1925–1927) ja Viipurin Kaupunginteatterin ravintolan (vuodesta 1936) sekä Sortavalassa Seurahuoneen. Toropainen muutti talvisodan jälkeen Helsinkiin. Täällä hän osti vuonna 1940 hotelliravintola Hansan ja piti siinä liikettä noin viisi vuotta. Hän myös jatkoi helmikuusta 1941 alkaen Pohjoisella Rautatienkadulla Viipurista siirretyn ravintola Espilän toimintaa. Fennia oli myös hänen hallussaan vuodesta 1945 noin viisi vuotta.

Jatkosodan aikana Toropainen alkoi kunnostuttamaan Viipuriin uutta hotellia ja ravintolaa, Knut Possea. Sitä ei kuitenkaan ehditty koskaan avaamaan yleisölle. Toropaisen liikeyrityksiä oli myös Kajaanin Seurahuone, joka avautui kesäkuussa 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, ravintoloitsija Pekka Toropainen, Helsingin Sanomat, 1957, No 97, sivu 2, julkaistu 9.4.1957
2. 1 2  Pekka Toropainen 60 vuotta, Laatokka, 13.08.1950, nro 183, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3 4 5  Muistokirjoitus, Kuolleita: Johtaja Pekka Toropainen, Uusi Suomi, 1957, No 97, sivu 16, julkaistu 9.4.1957
4. ↑  Huomioita, Laatokka, 05.05.1945, nro 102, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Jubilerande restauratör, Hufvudstadsbladet, 03.05.1945, nro 117, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Turvapaikanhakija** on ulkomaalainen henkilö, joka hakee suojelua ja oleskeluoikeutta vieraasta valtiosta. Turvapaikanhakijat lähtevät kotimaastaan monista syistä, esimerkiksi pakoon sotaa, vainoa tai turvattomuutta. Henkilö voi hakea suojelua jättämällä turvapaikkahakemuksen. Suomessa, kuten monissa muissakin maissa, viranomaiset tutkivat, onko henkilöllä oikeus turvapaikkaan.

Suomessa maahanmuuttovirasto määrittelee, onko turvapaikanhakija pakolainen, kun hänen hakemukseensa tehdään päätös. Pakolaisaseman saavat ne, joille annetaan turvapaikka tai jotka otetaan Suomeen pakolaiskiintiössä. Pakolaisaseman voi saada henkilö, jolla on perusteltua aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi alkuperän, uskonnon, kansallisuuden, tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen tai poliittisen mielipiteen vuoksi.

Turvapaikkaa ei anneta, jos henkilö on tehnyt tai voidaan perustellusti epäillä tehneen rikoksen rauhaa vastaan, sotarikoksen tai rikoksen ihmiskuntaa vastaan, törkeän muun kuin poliittisen rikoksen ennen saapumista Suomeen, tai YK:n tarkoitusperien ja periaatteiden vastaisen teon.

Turvapaikan saanut henkilö voi palata omaan maahansa, kun maan olosuhteet ovat tulleet taas turvallisiksi.

YK:n pakolaissopimus
--------------------

YK:n pakolaissopimus on Suomessa pakolaispolitiikan kulmakivi, jonka suojelukseen kuuluvat pakolaiset, turvapaikanhakijat sekä kiintiöpakolaiset. Kansainvälinen siirtolaisjärjestö ja YK:n Kansainvälinen yleissopimus siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksista pyrkivät säätelemään ja tukemaan maahanmuuttoa hallitusten välisin sopimuksin maahanmuuton syistä riippumatta.*lähde?*

Katso myös
----------

* Ankkurilapsi
* Euroopan pakolaiskriisi
* Ihmisoikeudet
* Maahanmuuttajat Suomessa
* Maassamuutto
* Muuttoliike
* Palautuskielto
* Siirtolaisuus
* Turvapaikanhaku Suomessa
* Vastaanottokeskus

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Population Figures by Type *Populations*. United Nations High Commissioner for Refugees.  Arkistoitu 21.7.2018. Viitattu 12.10.2020.
2. ↑  Turvapaikanhakijat ja pakolaiset *Sisäministeriö*. Viitattu 14.4.2017.
3. ↑  Turvapaikan hakeminen - Maahanmuuttovirasto *www.migri.fi*.  Arkistoitu 14.5.2017. Viitattu 14.4.2017.
4. ↑  Turvapaikka Suomesta - Maahanmuuttovirasto *www.migri.fi*. Viitattu 14.4.2017.
5. 1 2  Turvapaikka ja kansainvälinen suojelu - Maahanmuuttovirasto *www.migri.fi*.  Arkistoitu 15.1.2018. Viitattu 14.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Maahanmuuttovirasto
* Pakolaisneuvonta ry
* ESS: Turvapaikanhakijat mukana useissa poliisin rikostutkinnoissa
* Lyytinen, Eveliina (2019) Turvapaikanhaku ja pakolaisuus Suomessa.[vanhentunut linkki] Siirtolaisuusinstituutti, Turku.
* Välimäki, Matti (2017) Suomi ja pakolaiset - Ensimmäinen vuosisata, 1917-2017. Suomen Kirkkohistoriallisen Seuran Vuosikirja 2017.
**Raimo Kalevi Räsänen** (s. 5. lokakuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Räsäsen vanhemmat olivat teollisuusneuvos Olavi Räsänen ja Svea Karlsson. Hän avioitui 1965 Margit Taivalantin kanssa. Räsänen kävi keskikoulun Mikkelin lyseossa. Hän oli Olavi Räsänen Oy:n isännöitsijä 1961–1974 ja sitten yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen ja puheenjohtaja. Turun Parketti ja Puu Oy:n, vuodesta 2004 Parla Floor Oy, hallituksessa Räsänen oli vuodesta 1968 ja toimitusjohtaja vuodesta 1977 ja Partasen Kuljetusliike Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1974–1996 ja toimitusjohtaja 1975–1990. Hän oli Kuljetusliike Wredfors Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1975–1991 ja toimitusjohtaja 1975–1990 ja Savonlinnan Kaukokiito Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1975–1991 ja toimitusjohtaja 1981–1990. Räsänen toimi myös Parkettikeskus Oy:n toimitusjohtajana 1975–1999 ja hallituksen puheenjohtajana, samoin kuin yhtiöiden Savopak Oy, Parlatuote Oy ja Kuljetusliike O. Muotka Oy toimitusjohtajana ja hallituksissa. Hänellä on ollut lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Räsänen sai 2000. ORgroup-ryhmäksi muodostettujen yhtiöiden johtamistehtävistä hän luopui 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Raimo Räsänen (1944–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 7.1.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.12.2023.
2. ↑  Profiilissa. Useamman jalan varassa.  *Länsi-Savo*, 11.4.2013, nro 98, s. 33. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.12.2023.  (ei-vapaa)
3. ↑  Räsäsen tehtaille oma outlet.  *Länsi-Savo*, 10.4.2015, nro 96, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.12.2023.  (ei-vapaa)
**Oiai** (m.kreik. Οἶαι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Rhodoksen saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Oiai oli ilmeisesti Lindoksen alainen tai siitä eronnut lyhytikäinen polis, ja vaikuttaa sijainneen sen alueella, toisin sanoen Rhodoksen kaakkoisosassa. Oiain historiasta ei tiedetä juuri mitään, ja sen olemassaolo tunnetaan lähinnä siksi, että sen tiedetään kuuluneen klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupunki esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453 ja 452/451 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Oiatēs* (Οἰάτης).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "998 Oiai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Oiai *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
**John Tyrrell** (17. elokuuta 1942 Salisbury, Rhodesia – 4. lokakuuta 2018) oli brittiläinen musiikkitieteilijä. Hän oli johtava säveltäjä Leoš Janáčekin elämän ja teosten asiantuntija.

Tyrrell sai musiikin kandidaatin oppiarvon Kapkaupungin yliopistosta ja aloitti jo Afrikassa tšekin kielen opettelun. Hän siirtyi Kapkaupungista Oxfordin yliopistoon, josta sai tohtorin arvon väitöskirjallaan Janáčekin tyylillisestä kehityksestä. Hänen väitöstyönsä ohjaajana toimi säveltäjä Edmund Rubbra. Tyrrell suoritti opintoja myös Brnossa. Hän pääsi toimitustehtäviin *The Musical Times* -lehteen ja *The New Grove Dictionary of Music and Musiciansin* ensimmäiseen editioon. Vuodesta 1976 Tyrrell luennoi Nottinghamin yliopistossa, jossa hänestä tuli hallinnoija (*Reader*) vuonna 1989 ja professori vuonna 1996. Työskennellessään Nottinghamin yliopistossa Tyrrell julkaisi useita kirjoja, joiden joukossa olivat *Czech Opera*, *Janáček's Operas: A Documentary Account* (1992) ja Janáčekin teosten katalogi (yhteistyössä Nigel Simeonen ja Alena Němcován kanssa, 1997). Tyrrell laati editiot myös Janáčekin kirjeenvaihdosta Kamila Stösslovàn kanssa ja tämän vaimon Zdeňkan muistelmista.

Tyrrell oli *The New Grove Dictionary of Music and Musicians* -teoksen toisen edition päätoimittaja. Tämän jälkeen hän siirtyi Cardiffin yliopistoon. Vuosina 2006–2007 Tyrrell julkaisi Janáčekin kaksiosaisen elämäkertateoksen *Janáček: Years of a Life*, joka oli laajin siihen mennessä kyseisestä säveltäjästä julkaistu teos. Tyrrell itse piti tätä teosta päätyönään. Yhteistyössä kapellimestari Charles Mackerrasin kanssa hän laati kriittiset editiot Janáčekin oopperoista *Jenůfa* ja *Kuolleesta talosta*. Jälkimmäisen edition hän viimeisteli yksin Mackerrasin kuoltua vuonna 2010. Tyrrellin ja Mackerrasin työ johti kansainvälisen kiinnostuksen nousuun Janáčekin oopperoita kohtaan.

Tyrrell sai kunniatohtorin arvot Masaryk-yliopistosta vuonna 2002 ja Janáček-musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2012. Hän kuoli 76-vuotiaana lokakuussa 2018. Hänen elämänkumppaninsa oli Jim Friedman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Tyrrell Classical Music Daily, viitattu 17.11.2023
2. 1 2 3 4 5 6  Professor John Tyrrell (1942-2018) Cardiff University 9.10.2018, viitattu 17.11.2023
3. ↑  John Tyrrell Faber, viitattu 17.11.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Atte Olavi Räsänen** (2. tammikuuta 1920 Varkaus – 10. marraskuuta 1974 Mikkeli) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Räsäsen vanhemmat olivat johtaja Atte Räsänen ja Anna Hyyryläinen ja puoliso Svea Karlsson. Räsänen kävi kansakoulun ja toimi sitten isänsä polkupyöräliikkeen palveluksessa. Vuonna 1946 hän perusti oman puusepänverstaan Mikkeliin. Yritys keskittyi
vanerilaatikoiden ja kuormalavojen valmistamiseen, mutta tuotti myös esimerkiksi parkettia. Liiketoimintaa laajennettiin Räsäsen johdolla hankkimalla saha, perustamalla uusia toimipisteitä ja käynnistämällä vientitoiminta. Räsänen oli osakkaana myös muissa yrityksissä. Vuonna 1962 hän ryhtyi kuljetusliiketoimintaan ja laajensi myös sitä osakkuuksilla ja yrityskaupoilla. Stereolaitteiden kaiutinten valmistajaksi Räsänen ryhtyi 1970-luvun alussa ja tuli siinäkin merkittäväksi yritykseksi Suomessa. Räsänen, jolla oli myös useita alueellisia ja teollisuuden luottamustoimia, sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1971. Räsänen perustamia liiketoimintoja ovat OR group -konsernissa jatkaneet perheen seuraavat sukupolvet.

Aiheesta muualla
----------------

* OR group: Historia

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olavi Räsänen *Biografiasampo*. Viitattu 15.3.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 14.11.1974, s. 4.
**Jumala teitä siunatkoon, herra Rosewater** tai **Helmiä sioille** on Kurt Vonnegutin kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1965. Vonnegutin muiden teosten tapaan se on vahvasti mustan huumorin ja satiirin sävyttämä. Yhdysvalloissa kirjaa on jopa poistettu koulujen kirjastoista sekä sensuroitu kahdessa osavaltiossa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Teoksen juoni keskittyy ihmisystävällisen miljonäärin, jopa hieman hullun Eliot Rosewaterin ympärille. Rosewater jättää upeat asuinsijansa ja muuttaa tunkkaiseen vinttikamariin rapistuvaan Rosewaterin kaupunkiin. Kaupungissa asuu voimakkaan teollistumisen ja automaation vuoksi vain tarpeettomia ihmisiä. Eliot sijoittautuu näiden onnettomien surkimusten keskelle ja alkaa auttaa heitä. Hän perustaa puhelinpalvelun johon ihmiset voivat soittaa ja kertoa ongelmistaan. Hyväntekijänä hän jakaa lääkkeitä ja voiteita kipuihin sekä auttaa rahallisesti. Eliotin kuluttaessa sukunsa perustaman Rosewater-säätiön rahoja eräs juristi huomaa tilaisuutensa: juopotteleva hyväntekijä Eliot voitaisiin todistaa mielisairaaksi ja näin säätiön perintöasiat hoituisivat järkevällä tavalla. Aikeet kuitenkin epäonnistuvat ja lopulta Eliot saa pitää säätiön itsellään*lähde?* – Vonnegutin luoman tieteiskirjailija Kilgore Troutin tullessa apuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiellettyjä maailmankirjailijoita Ahmatovasta Zolaan (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kirja Kustannusosakeyhtiö Tammen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Innovaatiojärjestelmä** tarkoittaa ihmisten ja organisaatioiden muodostamaa verkostoa, jossa kehitetään ja hyödynnetään uusia toimintatapoja, tuotantomenetelmiä tai keksintöjä. Innovaatiojärjestelmään kuuluu mm. innovaatiotoiminnan rahoittajia, yksityisiä ja julkisia tutkimuslaitoksia sekä korkeakouluja.

Innovaatio tarkoittaa keksintöä tai muuta uudistusta, joka on otettu käyttöön esimerkiksi kaupallisena tuotteena tai toimintatapana. On paljon keksintöjä, joista ei tule innovaatioita, koska ne eivät jostain syystä kelpaa aiotuille käyttäjille. Sama koskee patentteja: kaikkia patentoitujakaan keksintöjä ei hyödynnetä käytännössä, jolloin niistä ei tule innovaatioita.

Voidaan puhua kansallisesta innovaatiojärjestelmästä tai jonkin toimialan innovaatiojärjestelmästä. Kansallisen innovaatiojärjestelmän keskeisiä toimijoita ovat yliopistot ja muut korkeakoulut, tutkimuslaitokset sekä maassa sijaitsevat suurten yritysten tutkimusyksiköt. Kansallisen innovaatiojärjestelmän kyvyllä tuottaa kilpailukykyisiä innovaatioita voi olla huomattava vaikutus talouden kasvuun ja työllisyyteen.

Yksittäisen toimialan innovaatiojärjestelmä tuo yhteen toimialan yrityksiä. Yritykset voivat kilpailla keskenään uusilla tuotteilla, mutta niillä voi olla myös yhteisiä tutkimushankkeita esimerkiksi yhdessä toimialaa palvelevan tutkimuslaitoksen kanssa. Yhteishankkeilla luodaan perustaa tulevaisuuden innovaatioille.

Käsitys innovaatioiden taloudellisesta merkityksestä alkoi tarkentua Joseph Schumpeterin (1883–1950) kirjoitusten perusteella. Karl Marxin tavoin Schumpeter korosti kapitalististen yrittäjien kykyä ottaa käyttöön uutta, tuotantoa uudistavaa tai jopa mullistavaa tekniikkaa. 

Käsitettä *innovaatiojärjestelmä* käytti ensimmäisenä Bengt-Åke Lundvall (1941–) vuonna 1985  (ks. s. 29).

Kansallisten innovaatiojärjestelmien erojen vaikutusta maiden kilpailukykyyn pohti ensimmäisten joukossa Christopher Freeman (1921–2010). Hänen mukaansa Japani saavutti 1980-luvulla monilla teollisuudenaloilla ylivoimaisen kilpailukyvyn soveltamalla tuotteisiin ja tuotantoprosesseihin informaatiotekniikkaa.

Omalla tutkimus- ja innovaatiopolitiikallaan Euroopan unioni on pyrkinyt avaamaan jäsenmaidensa välisiä tutkimus- ja tuotekehitysyhteistyön kansallisia rajoja. Tällöin yksittäisiin hankkeisiin voitaisiin osoittaa suurempia voimavaroja, ja eri maissa harjoitettua päällekkäistä tutkimustyötä voitaisiin vähentää. EU:n tavoitteena on luoda tutkimus- ja tuotekehitystyön sisämarkkinat, eräänlainen EU:n innovaatiojärjestelmä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lundvall, Bengt-Åke. 2011. "Product Innovation and User-Producer Interaction".
2. ↑  Freeman, Christopehr. 1987. "Technology Policy and Economic Performance: Lessons from Japan. Pinter. London".
3. ↑  European Commission. 2011. "EC Director-General of Research and Innovation, Robert-Jan Smits, Says Innovation Union Shows Europe Has Gotten Message about Innovation-Based Economic Growth".  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lemola, Tarmo. 2009. *Innovaation uudet haasteet ja haastajat*. WSOYpro. Helsinki. ISBN 978-951-0-32974-0
**Afroditen temppeli** oli antiikin aikainen Afrodite-jumalattarelle omistettu kreikkalainen temppeli Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Ródoksen vanhankaupungin koillisosassa nykyisessä Ródoksen kaupungissa.

Afroditen temppelin raunioita.
Temppelin koristeosia.
Afroditen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se sijaitsi kaupungin pääsataman ja sotasataman välisellä alueella. Temppelirakennus oli sijoitettu tavan mukaan itä-länsisuuntaisesti. Temppeli oli pienikokoinen ja sen päädyssä oli pylväät (*prostylos in antis*). Sen rakennusmateriaali oli kalkkikiveä, joka oli päällystetty stukkolla. Temppelin sisällä naoksen eli cellan kolmella sivulla oli joonialaiset pylväät, jotka olivat pitkillä sivuilla puolipylväitä.

Temppelistä on säilynyt sen perustuksia ja muutamia muita osia, mukaan lukien koristeosia, ja vähäisinäkin ne ovat nykyisin alakaupungin parhaiten näkyvissä olevat jäänteet. Rauniot sijaitsevat lähellä Ródoksen kaupungin taidemuseota ja Heprealaisten marttyyrien aukiota (*Plateía Evraíon Martýron*), hieman pohjoiseen Ródoksen arkeologisesta museosta. Arkeologisessa museossa oleva *Afrodite Pudica* -tyylinen Afroditea esittävä veistos on mahdollisesti peräisin temppelistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Rhodes (including Ialysos, Kameiros, Lindos, Vroulia, the city of Rhodes, Mt. Atabyrion) Dodecanese, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Arkeologisen kohteen opastaulu *commons.wikimedia.org*. Viitattu 8.5.2017.
3. 1 2  "Rhodes", *Greek Island Hopping 2008*, s. 416 ja karttasivut, 422–423. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Afroditen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Sonia Sabri** on brittiläinen, juuriltaan intialainen tanssija, joka on erikoistunut pohjoisintialaiseen kathak-tanssiin. Hän on saanut useita palkintoja sillä perusteella, että hän on vienyt kathakin uudelle vuosituhannelle.

Sabri on vieraillut Suomessa keväällä 2009. Hänellä oli mukanaan seurueensa, johon kuuluu hänen miehensä Ustar Sarvar Sabrin johtama yhtye. Yhtyeessä on tablan ja sitarin soittajia ja laulajia. Tanssiseurue on perustettu 2002. Sabri asuu Birminghamissa.

Sabri on käynyt Suomessa opettamassa 1999, esiintymässä 2000. Hän on myös laulanut, ja hän on vieraillut levyllä Hossam Ramzy & Rafa el Tachuela: Flamenco Arabe (ARC).

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Sonia Sabri, tanssi
* Ustad Sarvar Sabri – tabla
* Sanchita Pal – baja & laulu
* Carl Pebbardy – sitar
* Manveer Singh - laulu & harmonium

Lähteet
-------

1. 1 2  Jussi Tossavainen: Intialaistanssin uudistaja Sabri kiertää esiintymässä Helsingissä.  *Helsingin Sanomat*, 31.3.2009, s. C6.
2. ↑  Skenet.fi viitattu 31.3.2009
3. ↑  Rytmi.com (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 31.3.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Sonia Sabrin sivusto
* Inka Välipakka, Intialaisnaisten tanssissa virtaa uusi aika, Tanssi-lehti 2/2000, s. 28
*Tämä artikkeli kertoo espanjalaisesta jalkapalloilijasta. Joan Verdú Sánchez on andorralainen alppihiihtäjä.*

**Joan Verdú Fernández** (s. 5. toukokuuta 1983 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Verdú on Barcelonan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa joulukuussa 2004 Mestarien liigan vierasottelussa Šah’tar Donetskia vastaan. Hän pelasi jatkossa kuitenkin pääosin Barcelonan reservijoukkueessa.

Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Deportivo La Coruñaan. Ensimmäisen maalinsa Deportivossa hän teki 11. helmikuuta 2007 ottelussa Villarrealia vastaan. Kausi 2008–2009 oli Verdún läpimurto kausi, kun Deportivon pitkäaikainen pelintekijä Juan Carlos Valerón kärsi muutamista vaivoista. Verdú nousi näin joukkueen pelinrakentajaksi ja oli läpi kauden joukkueen tärkeimpiä pelaajia. Hän teki kaudella seitsemän maalia.

Hänen sopimuksena umpetui kesällä, eikä osapuolet päässeet yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta niin hän palasi takaisin synnyinseuduilleen Kataloniaan. Hän teki nelivuotisen sopimuksen Espanyolin kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
**Ria Ruokonen** on maisema-arkkitehti, joka tunnetaan aktiivisesta järjestötoiminnasta maisema-arkkitehtuurin alan parissa sekä vaativien suunnittelukohteiden parissa työskentelystä.

Opinnot
-------

Ria Ruokonen valmistui maisema-arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulun arkkitehtiosastolta vuonna 1992.

Palkinnot ja kunniajäsenyydet
-----------------------------

Ria Ruokonen kutsuttiin Suomen Maisema-arkkitehtiliiton kunniajäseneksi vuonna 2018. Perusteena kunniajäsenyydelle oli hänen pitkäaikainen ja erittäin monipuolinen maisema-arkkitehdin ammatin eteen tehty työ.

Lemminkäinen valitsi vuonna 2012 Ria Ruokosen vuoden kivenpyörittäjäksi. Palkinnon saa vuosittain ympäristörakentamisen ammattilainen, joka on edistänyt alaa Suomessa. Ruokonen on vaikuttanut Suomen ympäristö- ja viherrakentamiseen maisemasuunnittelijana, tutkijana, opettajana ja aktiivisena artikkeleiden kirjoittajana.

Järjestötoiminta
----------------

Ruokonen on ollut mukana maisema-arkkitehtuuriin liittyvässä järjestötoiminnassa jo opiskeluajoistaan lähtien. Hän toimi Uusi maisema-arkkitehtiliitto ry:n puheenjohtajana vuosina 1996–1997 ja Suomen Maisema-arkkitehtiliitto ry:n puheenjohtajana vuosina 1997–2003. Ruokonen on edustanut maisema-arkkitehtuurin alaa useissa tärkeissä luottamustehtävissä sekä edunvalvontatehtävissä mm. Viherympäristöliitossa ja Puutarhaliitossa. Hän kuului Viherympäristöliiton hallitukseen vuosina 1996–2004, Puutarhaliiton hallitukseen vuosina 1999–2003 ja Teknillisen korkeakoulun Arkkitehtiosaston osastoneuvostoon vuosina 2005–2007.

Yritystoiminta
--------------

Ruokonen perusti yhdessä Eeva Bymanin kanssa vuonna 1992 maisema-arkkitehtitoimiston nimeltä Maisema-arkkitehdit Byman & Ruokonen Oy. Yritys on yksi Suomen johtavia suunnittelutoimistoja maisema-arkkitehtuurin alalla. Vaativia suunnittelukohteita on kertynyt Tapiolasta Vuosaareen.

Ria Ruokonen on toiminut vastuullisena suunnittelijana satojen suunnittelukohteiden osalta. Kohteet kattavat koko maisemarakentamisen alan ja niihin kuuluu mm. asuinpihasuunnitelmia, koulu- ja päiväkotipihoja, erityisasumisen pihasuunnitelmia, laitosympäristöjä, julkisten- ja liikerakennusten ympäristösuunnitelmia, hautausmaasuunnitelmia, liikenneympäristösuunnitelmia, puistosuunnitelmia, laaja-alaisia ja kaavoitukseen liittyviä maisemasuunnitelmia sekä historiallisten ympäristöjen kunnostussuunnitelmia ja selvityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maisema-arkkitehti Ria Ruokosesta, Liikuntaneuvos Risto Ikäheimosta ja Puutarhaneuvos Pekka Leskisestä Suomen maisema-arkkitehtiliiton kunniajäseniä *Lappset*. Viitattu 16.1.2020. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Lemminkäinen valitsi Ria Ruokosen vuoden 2012 Kivenpyörittäjäksi *Rakennuslehti*.  24.5.2012. Viitattu 16.1.2020.
**Green Building Council Finland** (FIGBC) on voittoa tavoittelematon järjestö, jonka tavoitteena on, että rakennettu ympäristö on keskeinen osa ilmastonmuutoksen ratkaisua. FIGBC on World Green Building Councilin jäsen. Järjestön toimintaan kuuluu koulutusten ja tapahtumien järjestäminen, alan yhteisten toimintamallien ja ohjeiden laatiminen sekä rakentamisen vastuullisuuden asiantuntijaäänenä toimiminen.

FIGBC:n jäseninä on kiinteistö- ja rakentamisalan yrityksiä ja organisaatioita sekä kuntia ja kaupunkeja. Jäsenet rahoittavat järjestön toimintaa vuosimaksuilla. Jäseniä oli vuoden 2023 alussa noin 300 kappaletta. Järjestön toimitusjohtajana toimii Antti Ruuska.

Merkittäviä jäseniä
-------------------

* Skanska
* YIT
* NCC
* Ilmarinen
* Varma
* KONE
* Saint-Gobain
* Peikko
* Senaatti-kiinteistöt
* Granlund
* Sweco
* Ramboll

Lähteet
-------

1. ↑  Green Building Council Finland *Green Building Council Finland*.  Arkistoitu 5.6.2023. Viitattu 14.3.2023.
2. ↑  Green Building Council Finland *World Green Building Council*. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Jäsenyys *Green Building Council Finland*. Viitattu 14.3.2023.
4. ↑  Uusi ympäristöpomo koki maailmanpelastamisen tuskaa työskennellessään työmailla *Rakennuslehti*.  25.1.2023. Viitattu 14.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Green Building Council Finlandin internetsivusto
**William "Bill" Masterton** (16. elokuuta 1938 Winnipeg, Kanada – 15. tammikuuta 1968) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän on ensimmäinen pelaaja, joka on kuollut NHL-ottelussa saamiinsa vammoihin. Hänen muistonsa kunniaksi perustettiin Bill Masterton Memorial Trophy -palkinto.

Masterton pelasi urallaan yhden kauden, kauden 1967–1968, Minnesota North Starsissa. Hän nousi NHL:ään North Starsin liityttyä sinne liigan historian ensimmäisessä laajennuksessa vuonna 1967.

Mastertonin kohtalokas onnettomuus sattui 14. tammikuuta 1968 Minnesota North Starsin ja Oakland Sealsin välisessä ottelussa. Tultuaan kentälle hän kaatui Larry Cahanin ja Ron Harrisin taklauksen takia päin laitaa ja löi päänsä menettäen tajuntansa. Masterton myös vuosi verta nenästä ja korvista iskun seurauksena.. Masterton vietiin sairaalaan, mutta hän menehtyi 30 tuntia myöhemmin aivosiltavammaan palaamatta enää tajuihinsa.

Mastertonista tuli ensimmäinen NHL-ottelussa saadun vamman seurauksena kuollut pelaaja. Hänen kuolemaansa vaikutti osin se, ettei NHL:ssä ollut koskaan pidetty kypäriä, vaikka liigaa oli pelattu jo 50 vuotta. Mastertonin kuolemasta huolimatta kypärien käyttö yleistyi vasta 1970-luvun loppupuolella.

Mastertonin kuolinkaudella alettiin jakaa urheilutoimittajayhdistys PHWA:n perustamaa palkintoa, jonka nimeksi annettiin Bill Masterton Memorial Trophy. Se annetaan pelaajalle, jolla osoittaa sisukkuutta, urheiluhenkeä ja omistautumista jääkiekolle. Ensimmäisenä palkinnon sai Montreal Canadiensin Claude Provost.

Lähteet
-------

1. ↑  Bill Masterton *legendsofhockey.net*. Hockey Hall of Fame and Museum. Viitattu 3.11.2010. (englanniksi)
**Jukka Murtosaari** (2. tammikuuta 1963 Helsinki – elokuu 2016 Almada, Portugali) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hän suosi kuvituksissaan realistista esitystapaa, mutta taitoi mainiosti myös satuhahmojen kuvaamisen.

Murtosaari piirsi 1985–1988 Kari Vaijärven käsikirjoittamaa Jake-sanomalehtisarjakuvaa, jonka stripeistä julkaistiin kaksi albumia, mutta kolmas suunniteltu albumi jäi julkaisematta.

Murtosaari työskenteli 1980-luvulla animaatioiden parissa Yhdysvalloissa. 1990-luvulla hän aloitti Disney-sarjakuvien parissa työskentelyn työstäen muun muassa paikalliseen Roger Rabbit -lehteen kansikuvia.

Vuonna 2000 hän kuvitti yhdessä Kari Korhosen kanssa Jaana Lapon kirjoittaman kirjan *Vauhtikaverit ja taistelu auringosta*. Murtosaari kuvitti urallaan myös Muumi-kirjoja. Vuonna 2007 hän aloitti työskentelyn Aku Ankan parissa hollantilaisen *Donald Duck* -lehden toimeksiannosta.

Murtosaari asui 2000-luvulla Portugalissa, jossa hän myös kuoli. Viimeisinä vuosinaan hän teki kansikuvia mm. Jalavan kirjoihin. 

Kuvitustöiden ohella Murtosaari työsti useita vuosia 1900-luvun kioskikirjallisuuden kuvittajia esittelevää kirjaa, joka jäi häneltä kesken. Murtosaaren kuvittajaesittelyjä julkaistiin 2000-luvulla Pulp- ja Portti-lehdissä.

Teoksia
-------

* Jake 1 - Tituksen profiili ja muita seikkailuja. Mäkelä 1987
* Jake 2 - Valhallan portit ja muita seikkailuja. Mäkelä 1988
* Murtosaari, Jukka: *Kannen kuvitti... Taskukirjojen ja lukemistolehtien kansikuvia 1920–80-luvuilta*. Kustantamo Helmivyö, 2022. ISBN 9789527469088.

Lähteet
-------

1. ↑  Harri Römpötti: Monen tyylin piirtäjätaituri Helsingin Sanomat 18.9.2016. Viitattu 18.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Murtosaaren Disney-taidetta[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |