recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jukka Latva-Rasku** (s. 2. elokuuta 1974 Kannus) on suomalainen yleisurheilija ja valmentaja.

Latva-Raskun päälaji oli 400 metrin aitajuoksu. Kalevan kisoissa hän sijoittui lajissa neljänneksi 1998 ja viidenneksi vuosina 1996, 1997 ja 1999. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai Jyväskylän Kenttäurheilijoiden joukkueessa hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa 2002. Hallissa hän saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa 1997. Latva-Rasku edusti urheilu-urallaan Jyväskylän Kenttäurheilijoiden lisäksi Lapuan Virkiää.

Latva-Rasku on toiminut Ouluseutu Urheiluakatemian koordinaattorina vuodesta 2005. Hän on toiminut myös fysiikkavalmentajana jääkiekkoseura Oulun Kärpissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Latva-Rasku Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Toni Kalliosta Suomen Valmentajien uusi puheenjohtaja *www.epressi.com*.  9.11.2022. Viitattu 24.12.2022.
3. ↑  Kärpät vahvisti valmennustiimiään *Kaleva*.  27.5.2008. Viitattu 24.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Provinssin sijainti kartalla
Sheikh Safin hauta
**Ardabīl** (pers. ‏اردبیل‎) on yksi Iranin 30 provinssista. Se sijaitsee Iranin luoteisosassa Azerbaidžanin vastaisella rajalla ja kuuluu maan pienimpiin provinsseihin (17 800 km²). Ardabīlin asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä noin 1,2 miljoonaa. Sen pääkaupunki on noin 418 000 asukkaan Ardabīl (2006). Provinssi jakaantuu yhdeksään piirikuntaan.

Valtaosa provinssin asukkaita on azereita, mutta sen alueella elää myös muita väestöryhmiä, kuten tateja ja persialaisia. Provinssin sää vaihtelee huomattavasti eri vuodenaikoina; kesät ovat hyvin lämpimiä, mutta talvisin lämpötila voi pudota jopa –25 °C:een. Ardabīlia pidetään yleisesti Iranin kylmimpänä provinssina, vaikka iso osa sen alueesta onkin metsän ja muun kasvillisuuden peittämää. Vuosittainen sademäärä on noin 400 millimetriä.

Ali Daei, jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä, sekä Hossein Rezazadeh, superraskaan sarjan painonnostaja, ovat molemmat lähtöisin Ardabīlista.

Lähteet
-------

1. ↑  Provinces of Iran *statoids.com*. Viitattu 8.1.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Iran (Major Cities): Provinces & Major Cities - Statistics & Maps on City Population (Iranin provinssit ja suurimmat kaupungit, sekä niitä koskevat tilastot) *citypopulation.de*. Viitattu 8.1.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Iranian Provinces: Ardabil *iranchamber.com*. Viitattu 8.1.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ardabīl (provinssi)** Wikimedia Commonsissa

Iranin provinssit

* Ālborz
* Ardabīl
* Āzārbāyjān-e Gharbī
* Āzārbāyjān-e Sharqī
* Boyer Ahmadī ja Kohkīlūyeh
* Būšehr
* Chahār Mahāl ja Bakhtīārī
* Esfahan
* Fārs
* Gīlān
* Golestan
* Hamadān
* Hormozgān
* Īlām
* Kermān
* Kermānšāh
* Khorāsān-e Junoubi
* Khorāsān-e Razavi
* Khorāsān-e Shomali
* Khūzestān
* Kordestān
* Lorestān
* Markazī
* Māzandarān
* Qazvīn
* Qorn
* Semnān
* Sīstān ja Balūchestān
* Teheran
* Yazd
* Zanjān
*Tämä artikkeli käsittelee yleisurheilujohtajaa ja pankinjohtajaa Jukka Lehtistä. Kasvatustieteilijä Jukka Lehtisestä on eri artikkeli.*
**Johan (Jukka) Lehtinen** (17. maaliskuuta 1905 Pusula – 16. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilun urheilujohtaja ja toimitusjohtaja.

Lehtinen toimi Suomen Urheiluliiton (SUL) johtotehtävissä 24 vuotta vuosina 1949–1972. Hän kuului myös Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) liittohallitukseen. Hän oli yleisurheilun yhteistoimintavaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1950–1957. Poliittinen vastakkainasettelu SVUL:n ja Työväen urheiluliiton (TUL) välillä oli tuolloin vahvana.

Lehtinen toimi vahvasti myös yleisurheilun teknisen valiokunnan eli yleisurheilun järjestely- ja tuomaritoiminnan kehittämisessä. Tässä roolissa hän osallistui myös Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n teknisen valiokunnan toimintaan vuosina 1965–1972. Hänelle myönnettiin vuonna 1972 IAAF:n kunniajäsenyys. Hän toimi SUL:n varapuheenjohtajana vuosina 1964–1972. Vuoden 1971 Helsingissä järjestetyissä yleisurheilun EM-kisoissa Lehtinen toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Omana seuranaan Lehtisellä oli Helsingin Kisa-Veikot (HKV), jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1954–1962. Tänä aikana HKV hänen johdollaan loi yhteistyössä Apu-lehden kanssa Helsingin olympiastadionille kansainvälisen yleisurheilutapahtuman Maailmankisat, jotka järjestettiin ensimmäisen kerran 1959. Vuoden 1969 Ateenan yleisurheilun EM-kisoissa hän oli ylituomarina ja juryn jäsenenä. Lisäksi Lehtinen oli Yleisurheilun tuki-säätiön puheenjohtaja ja Stadion-säätiön hallituksen jäsen.

Lehtinen toimi vuosina 1938–1949 Oy Paperitarvikkeen ja vuodesta 1945 Pohjoismaiden Myyntikonttori Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös lakkitehdas Silfan toimitusjohtaja. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi.

Lähteet
-------

* Keijo Virtamo et al.: *Fokus Urheilu 2*. Helsinki: Otava, 1970.
* Seppo Martiskainen et al.: *Suomi voittoon – kansa liikkumaan*. Helsinki: Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 29.9.1979, HS Aikakone. Viitattu 14.4.2018.
2. 1 2  Virtamo Fokus 2, s. 559.
3. ↑  Martiskainen: Suomi voittoon, s. 66.
4. ↑  Martiskainen: Suomi voittoon, s. 78–79.
5. ↑  Martiskainen: Suomi voittoon, s. 256, 263.
6. ↑  Martiskainen: Suomi voittoon, s. 93.
7. ↑  Martiskainen: Suomi voittoon, s. 194.
**Grignardin reagenssi** on organometalliyhdiste, joka koostuu alkyyli- tai aryylimagnesiumhalidista. Yhdiste on saanut nimensä kehittäjänsä Victor Grignardin mukaan.

Kun alkyyli- tai aryylihalidi (RX) reagoi magnesiumin (Mg) kanssa vedettömässä ja alkoholittomassa dietyylieetterissä tai tetrahydrofuraanissa, tuloksena on organometalliyhdiste, jota yleisesti nimitetään Grignardin reagenssiksi (RMgX). Alkyyli on alkaanista muodostunut tyydyttynyt hiiltä ja vetyä sisältävä yhdisteen osa. Aryyli on aromaattisesta yhdisteestä syntynyt yhdisteen osa. Halidi on esimerkiksi kloridi, bromidi tai jodidi.

RX + Mg → RMgX

Reagenssin spesifi nimi noudattaa muotoa alkyyli- tai aryylimagnesiumhalidi reagenssin alkyylin, aryylin ja halidin mukaan, esimerkiksi CH3MgI on nimeltään metyylimagnesiumjodidi.

Magnesium liittyy alkyylin tai aryylin samaan hiiliatomiin jossa halidi oli aiemmin. Tämän vuoksi alkyyli muilta osin jää koskemattomaksi. Hiili-magnesium -sidoksessa hiili vetää magnesiumin elektroneja puoleensa, joten magnesiumin ja halidin välinen sidos on ioninen ja halidipää on siis negatiivinen. Yhdisteen orgaaninen osa on nukleofiilinen eli sillä on negatiivinen osittaisvaraus.

Liuotineetteri näyttelee merkittävää osaa reagenssin rakenteessa sen stabiloivan vaikutuksen takia. Eetterin on oltava vedetön ja alkoholiton; jos ne ovat läsnä, magnesium reagoi niiden kanssa ja reagenssia ei pääse muodostumaan. Lisäksi Grignardin reagenssi reagoi mm. hapen kanssa ja tästä syystä reagenssi valmistetaan usein typpikaasukehässä.

Grignardin reagenssit ovat tärkeitä ja hyödyllisiä synteesien lähtöaineita. Hiilivetyjä, eettereitä ja tertiäärisiä amiineja lukuun ottamatta melkein kaikki orgaaniset yhdisteet reagoivat Grignardin reagenssin kanssa. Esimerkiksi karbonyyliyhdisteet reagoivat Grignardin reagenssien kanssa muodostaen alkoholeja. Tätä reaktiota kutsutaan Grignard-reaktioksi.

Esimerkki Grignardin reaktiostaEsimerkki Grignardin reaktiosta

Lähteet
-------

1. 1 2  Harold Hart: *Organic Chemistry*. seitsemäs painos. Houghton Mifflin Company, 1987.
2. 1 2  Robert Morrison, Robert Boyd: *Organic Chemistry*. viides painos. Allyn and Bacon Inc. 1987.
3. 1 2  Encyclopedia Britannica Online *lähde tarkemmin?*
**Itämainen huone** (*Det orientaliska rummet*) on Leif Salménin esseekokoelma vuodelta 2017. Sen on kustantanut Teos ja suomentanut Arto Häilä.

*Itämainen huone* on sivistyneenä kulttuuriesseistinä tunnetun Salménin kahdeksas esseekokoelma ja sisältää kahdeksantoista kirjoitusta niin ajankohtaisista poliittisista kuin ajattomista kirjallisistakin aiheista.

Arviot
------

Jukka Koskelainen kirjoittaa arviossaan, että teoksen lukeminen oli hänelle ristiriitainen kokemus. Essee liukuu toisinaan pamfletiksi, joka Koskelaisen mukaan sopisi paremmin lyhytjänteiseen televisio-ohjelmaan kuin esseeksi. Sen sijaan käsitellessään tutkimusmatkailija Georg August Wallinia tai kirjailija Saul Bellow'ta Salmén suo Koskelaisen mukaan lukijalle rikkaamman lukuelämyksen. Ja kirjoittaessaan esimerkiksi rasismin kehittäjästä Arthur de Gobineausta tai Thomas Carlylesta Salmén kirjoittaa kulttuurihistoriaa. Aihepiiri ulottuu myös ajankohtaiseen populismiin ja Sigmund Freudiin, jota käsittelevä kirjoitus on Koskelaiselle malliesimerkki esseistä, joita hän lukisi enemmänkin.

Esa Mäkijärvi luonnehtii Salménia vanhan liiton humanistiksi ja näkee, että esseissä kulkee "punaisena lankana [Salménin] tuntema penseys maailmaa tuhoon vieviä taantumuksellisia voimia kohtaan". Salmén osaa nähdä yhteiskunnallisten kehityskulkujen juuret syvällä historiassa, niinpä Mäkijärvi kirjoittaakin, että "Salménin kaltaiset laajasti sivistyneet ihmiset ovat tänä päivänä painonsa arvoisia kullassa" vetäessään yhteyksiä nykyasenteista antiikin kreikkalaisten suhtautumiseen barbaareihin. Myös Mäkijärvi nostaa esiin Wallin-esseen muiden joukosta: hän pitää sitä kirjan parhaana ja sanoo, että sitä on ilo lukea. Mäkijärven mielestä Salménin provokaatiot ja kärjistykset tekevät kirjasta – yhdessä tiedon ja tyylikkään ilmaisun kanssa – mukavan lukea.

Koskelainen kiittää Arto Häilän suomennosta. Salménin onneksi suomennoksesta vastaa kokenut ja taitava Häilä, hän sanoo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Koskelainen: Sankarina soluttautuja, konnana länsimaat.  *Helsingin Sanomat*, 27.3.2017, s. B 3.
2. ↑  Esa Mäkijärvi: Leif Salmén: Itämainen huone (Julkaistu alun perin Demokraatissa keväällä 2017) *Imagen blogi*.  13.3.2017. Viitattu 28.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Jorma Melleri: Leif Salmén löysi valon idästä, (Arkistoitu – Internet Archive) Uusisuomi.fi 2.3.2017
* Itämainen huone kustantajan sivulla, Teos.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Paavo Veikko Olkinuora** (5. helmikuuta 1919 Viipuri – 27. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen maatalouskaupan alan yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Olkinuoran vanhemmat olivat johtaja Antti Olkinuora ja Olga Tapanainen ja puoliso vuodesta 1943 kassanhoitaja Eila Saarnikko. Olkinuora tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta vuonna 1938. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Olkinuora valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1947 ja meni Keskolle, jossa hän toimi sitten yli 30 vuoden ajan. Hän oli Keskolla ensin maatalousosaston väkirehu- ja lannoitekaupan johtaja, vuodesta 1948 maatalouskonekaupan johtaja, vuodesta 1960 koneosaston johtaja ja vuodesta 1968 Keskon koko maatalous- ja koneryhmän johtaja. Samalla hänestä tuli tuolloin johtokunnan jäsen aina vuoteen 1979 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Olkinuora oli paitsi Keskon maatalous- ja konekaupan merkittävä kehittäjä, myös useiden alansa eri järjestöjen ja yhdistysten vaikuttaja. Hän oli myös Antrea-Seuran puheenjohtaja ja Vuoksen Säätiön hallintoneuvoston varapuheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Olkinuora sai vuonna 1975. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavo Olkinuora *Biografiasampo*. Viitattu 4.5.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Agronomi kehitti maatalouskonekauppaa. Maanviljelysneuvos Paavo Olkinuora. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  8.7.2001. Viitattu 4.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Lintujen rengastusta Rossittenissa 1939.
Muutontarkkailija Rossittenissa 1939.
Kuurinkynnäs
**Rossittenin lintuasema** oli maailman ensimmäinen lintutieteellinen tutkimusasema. Sen perustaja oli saksalainen lintutieteilijä Johannes Thienemann, joka vuonna 1900 piti esitelmän Saksan Lintutieteellisen Yhdistyksen kokouksessa Leipzigissa. Esitelmässään hän loi katsauksen Kuurinkynnään erinomaiseen sijaintiin lintujen muuton havainnoinnissa. Yhdistys ja Preussin hallitus antoivat Thienemannin tehtäväksi lintuaseman perustamisen ja johtamisen. Virallisesti lintuasema otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1901. Vuodesta 1929 alkaen Thienemannin seuraajana toimi Ernst Schüz.

Saksan Lintutieteellinen Yhdistys johti aseman toimintaa vuoteen 1923 asti, jolloin Kaiser Wilhelm -instituutti otti vastuun aseman toiminnasta. Aseman yhdeksän tärkeintä tutkimusalaa olivat: muutto, käyttäytyminen, sulkasato, lintujen taloudellinen merkitys, suojelu, lintukokoelman perustaminen, tutkimusaineiston hankkiminen valtion tieteellisille laitoksille, tutkimuksen laajentaminen myös muihin eläinryhmiin sekä yleisön kouluttaminen.

Thienemann aloitti lintujen rengastamisen vuonna 1903. Yli miljoona lintua rengastettiin, ennen kuin Saksa joutui luovuttamaan alueen Neuvostoliitolle toisen maailmansodan jälkeen 1946. Vuonna 1956 professori Lev Belopolsky Venäjän tiedeakatemiasta perusti Rossittenin aseman tilalle Rybatšin lintuaseman, joka jatkoi saksalaisten aloittamaa toimintaa. Saksalaiset perustivat uuden lintutieteellisen tutkimusaseman Radolfzelliin.

Lähteet
-------

* Biological Station Rybachy (englanniksi)
* Max Planck Institute for Ornithology (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Grigol Zurabis dze Mgaloblišvili** (georg. გრიგოლ ზურაბის ძე მგალობლიშვილი, s. 7. lokakuuta 1973 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen poliitikko ja diplomaatti, suurlähettiläs Turkissa 2006–2008 ja pääministeri 1. marraskuuta 2008 – 30. tammikuuta 2009.

Mgaloblišvili on syntynyt Tbilisissä. Hän valmistui Tbilisin valtionyliopistosta 1995. Mgaloblišvili opiskeli myös vuoden Istanbulin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Georgian Turkin suurlähetystössä, kunnes palasi 2003 ulkoministeriön palvelukseen.

Presidentti Saakašvili nimitti hänet elokuun 2008 konfliktin jälkimainingeissa 28. lokakuuta 2008 pääministeriksi, jonka parlamentti vahvisti 1. marraskuuta. Mgaloblišvili nimitti Zurab Adeišvilin oikeusministeriksi, Koba Subelianin ympäristöministeriksi ja Grigol Vashadzen hallituksensa kulttuuriministeriksi. 5. joulukuuta 2008 hän vaihtoi ulko-, puolustus- ja opetusministerit. Nimitykset tulivat yllättäen, sillä ulkoministeri Eka Tkešelašvili oli vielä edellisenä päivänä osallistunut ETYJin kokoukseen Helsingissä.

Joulukuun 2008 lopussa tabloidilehti Alia kertoi Saakašvilin lyöneen Mgaloblišvilia kasvoihin ja heittäneen häntä sen jälkeen puhelimella. Lehden mukaan hän pyysi tämän jälkeen eroa, mistä presidentti kieltäytyi.

Mgaloblišvili kertoi 30. tammikuuta 2009 eroavansa tehtävästään terveyssyistä. Hän on ollut Saksassa saamassa hoitoa munuaissairauteensa. Hänen seuraajakseen tuli aiempi talousministeri Nikoloz Gilauri.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgian ulko- ja puolustusministerit saivat lähteä[vanhentunut linkki], Kaleva
2. ↑  Georgia President Saakashvili 'punched' prime minister in the face, Telegraph
3. ↑  Georgia sai nuoren pääministerin, YLE


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Rostirauta** eli **arinarauta** on höyrykattilan tulipesän osa. 

Laivojen höyrykattiloissa tulipesä jakautuu pystysuunnassa karkeasti kahtia tuliosaan ja tuhkaosaan. Noin viidesosakorkeudessa on tehty erilliset kynnykset kumpaankin päätyyn, ja näiden kynnysten päälle asetetaan irralliset, noin tuuman vahvuiset teräksiset tangot eli rostiraudat, jotka muodostavat tulipesän arinan. Tämän ristikon päälle tehdään varsinainen tuli. Alle jäävää osaa sanotaan tuhkalaatikoksi. 

Höyryvetureissa rakenne on hiukan toisenlainen: tukirakenteita on useita ja arina koostuu kiinteistä ristikoista, koska veturien tuhkalaatikko on yleensä suurempi ja syvempi kuin laivojen. Arinan keskikohdalla on vetureissa erillisellä mekaanisella koneistolla sivuun nostettava kääntöosa, jonka muodostamaan aukkoon kuonanpoistossa irrotetut kuonanpalaset pudotetaan tuhkalaatikoon.

Suuremman koon mahdollistaa se, että laatikko voidaan tyhjentää pohjasta käsin erityiseen kuonakuoppaan. Veturien tuhkalaatikkoon liittyy kiinteänä osana erillinen, injektorin syöttämä kastelulaite, jolla tuhkalaatikkoon putoilevat vielä kytevät osat ja ajon aikana putoilevat kekäleet sammutetaan.

Lähteet
-------

* Mikko Ivalo: Höyryveturit ja niiden hoito
**Alistuminen** (ransk. *Soumission*) on Michel Houellebecqin vuonna 2015 julkaistu romaani.

Kirjan julkaisi Suomessa WSOY Lotta Toivasen suomentamana lokakuussa 2015.

Juoni
-----

Romaanissa François Hollande on valittu toiselle kaudelleen jatkamaan Ranskan presidenttinä, mikä johtaa maassa kaaokseen. Estääkseen Marine Le Penin valinnan presidentiksi seuraavissa vaaleissa vuonna 2022 maltilliset ranskalaiset antavat äänensä kuvitteellisen *Fraternité musulmane* -islamistipuolueen Mohammed Ben Abbasille. Romaanin minäkertoja on ranskalainen mies, joka kääntyy islaminuskoon säilyttääkseen yliopistovirkansa.

Tausta
------

Ranskan presidentti François Hollande kertoi lukevansa romaanin sen aiheuttaman keskustelun vuoksi France Internin haastattelussa 5. tammikuuta 2015.

Kirja julkaistiin 7. tammikuuta 2015, jolloin myös Charlie Hebdo -lehden kannessa oli pilapiirros Houellebecqista, joka esitti piirroksessa uudenvuoden ennustuksiaan: "menetän hampaani vuonna 2015" ja "osallistun ramadaniin vuonna 2022". Myöhemmin päivällä islamistiterroristit tekivät Charlie Hebdon toimitukseen 12 ihmistä surmanneen iskun.

Katso myös
----------

* *Le Camp des saints*

Lähteet
-------

1. 1 2  Alistuminen Kirja.fi.  Arkistoitu 15.7.2015. Viitattu 15.7.2015.
2. 1 2  Petäjä, Jukka: WSOY julkaisee Michel Houellebecqin kohuromaanin lokakuussa  14.1.2015. Helsingin Sanomat. Viitattu 15.7.2015.
3. ↑  Fouquet, Helene: Was Attack Linked to Novel About France Under Islamist President?  7.1.2015. Bloomberg. Viitattu 15.7.2015.
Logo
**Rossotrudnitšestvo** (ven. Россотрудничество) eli **IVY-maiden, ulkomailla asuvien maanmiesten ja kansainvälisen humanitaarisen yhteistyön liittovaltion virasto** (ven. Федеральное агентство по делам Содружества Независимых Государств, соотечественников, проживающих за рубежом, и по международному гуманитарному сотрудничеству) on Venäjän ulkoministeriön alainen Venäjän liittovaltion virasto, joka on ensisijaisesti vastuussa siviilien ulkomaisen avun hallinnoinnista ja kulttuurivaihdosta. Rossotrudnitšestvo toimii Keski-Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Itä-Euroopassa mutta etenkin Itsenäisten valtioiden yhteisössä (IVY).

Vuonna 1934 Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin teki kulttuurisuhdehankkeesta tiedustelupalvelun virallisen yksikön. Tämä KGB:n yksikkö perusti Neuvostoliiton tiede- ja kulttuurikeskuksia. Jokainen ulkomailla työskennellyt neuvostoliittolainen oli virallisesti sitoutunut KGB:n tietolähteeksi. Rossotrudnitšestvo perustettiin edeltävästä virastosta asetuksella, jonka Venäjän presidentti Dmitri Medvedev allekirjoitti 6. syyskuuta 2008. Tarkoituksena on ylläpitää Venäjän vaikutusvaltaa IVY:ssä ja edistää ystävällisiä siteitä Venäjän poliittisen ja taloudellisen kehityksen edistämiseksi sekä etuja ulkomailla.

Rossotrudnitšestvon johtaja Jevgeni Primakov nuorempi on Venäjän ulkomaantiedustelun (SVR) johtajana 1990-luvulla toimineen Jevgeni Primakovin pojanpoika.

Virasto organisoi lehtitietojen mukaan Venäjä-myönteisiä mielenosoituksia Euroopan eri suurkaupungeissa Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022, erityisesti huhtikuussa Dublinissa, Hannoverissa, Frankfurtissa, Limassolissa, Ateenassa ja Berliinissä.

Suomessa Rossotrudnitšestvovin alaisuudessa toimii Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus, jolla on muun muassa toimipiste Töölössä ja kaupungeissa ympäri Suomea.

Katso myös
----------

* Soft power

Viitteet
--------

1. ↑  Weiss: The KGB Playbook for Turning Russians Worldwide Into Agents *The Daily Beast*.  December 29, 2017.  "For instance, the cultural organization Rossotrudnichestvo, run by Sergei Lavrov’s Foreign Ministry, has financed any number of European governmental nongovernmental organizations—"GONGOs"—dealing with this mythical double-headed beast of resurgent Nazism and Russian persecution, from Tallinn to Tbilisi." Viitattu January 12, 2018.
2. 1 2  Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus haluaa päivittää mielikuvaamme Venäjästä, mutta silti sen seinää Töölössä koristaa yhä sortovallan symboli *Helsingin Sanomat*.  1.4.2021.
3. ↑  Archived copy *osw.waw.pl*.  Arkistoitu 11.7.2011. Viitattu 3.6.2010.
4. ↑  Matias Haikonen: Times: Euroopassa järjestettyjen Venäjä myönteisten mielenosoitusten taustalla saattaa olla Venäjä itse *Iltalehti*.  17.4.2022. Alma. Viitattu 17.4.2022.
5. ↑  Laura Halminen: Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus haluaa päivittää mielikuvaamme Venäjästä, mutta silti sen seinää Töölössä koristaa sortovallan symboli *Helsingin Sanomat*.  1.4.2021. Sanoma. Viitattu 17.4.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee koripalloilijaa. Snookerpelaaja John Johnsonista on eri artikkeli.*

**Joe Johnson** (s. 29. kesäkuuta 1981 Little Rock) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on helmikuusta 2018 alkaen edustanut NBA-seura Houston Rocketsia.

Ura
---

Johnson pelasi yliopistokoripalloa vain kaksi kautta Arkansasin yliopistossa vuosina 1999–2001. Hän osallistui vuoden 2001 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Boston Celtics varasi hänet kymmenentenä pelaajana. Johnson pelasi lähes koko ensimmäisen NBA-kautensa seurassa, sillä helmikuussa 2002 hänet kaupattiin Phoenix Sunsille. Hän edusti seuraa vuoteen 2005 asti, jolloin hän siirtyi Atlanta Hawksiin. Atlantassa Johnsonin tilastollisesti paras kausi oli kausi 2006–2007, jolloin hän teki 25,0 pistettä ottelua kohden. Kaudella 2009–2010 hänet valittiin NBA:n kolmostähdistöön.

Johnson edusti Atlantaa seitsemän kautta. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Brooklyn Netsiin osana pelaajakauppaa, jossa Hawks sai vaihdossa Jordan Farmarin, Anthony Morrow’n, Johan Petron, DeShawn Stevensonin ja Jordan Williamsin sekä kaksi varausvuoroa. Helmikuussa 2016 Johnson siirtyi Miami Heatiin ja saman vuoden heinäkuussa Utah Jazziin. Helmikuussa 2018 hän siirtyi Houston Rocketsiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Joe Johnson Basketball-Reference. Viitattu 15.5.2011. (englanniksi)
2. ↑  Stephenson, Colin: Nets officially announce Joe Johnson trade *NJ.com*.  11.7.2012. New Jersey On-Line LLC. Viitattu 20.7.2012. (englanniksi)
3. ↑  HEAT Signs Joe Johnson  27.2.2016. NBA. Viitattu 20.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Reports: Joe Johnson, Utah agree on 2-year, $22 million deal  2.7.2016. ESPN. Viitattu 20.11.2017. (englanniksi)
5. ↑  Rockets Sign Joe Johnson  14.2.2018. NBA. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)

  

Yhdysvaltain joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2006
4 Johnson |
5 Hinrich |
6 James |
7 Jamison |
8 Battier |
9 Wade |
10 Paul |
11 Bosh |
12 Howard |
13 Miller |
14 Brand |
15 Anthony |
Valmentaja Krzyzewski
Auguste-Hyacinthe Debayn tekemä Augustin Dumontin muotokuva. **Auguste Alexandre Dumont** (14. heinäkuuta 1801 – 28. tammikuuta 1884) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja Ranskan kuvataideakatemian jäsen. Hän oli kuvanveistäjä Jacques-Edme Dumontin (1761–1844) poika ja säveltäjä Louise Farrencin (o.s. Dumont, 1804–1875) veli. Dumont opiskeli kuvanveistoa ensin isänsä ja Pierre Cartellierin johdolla ja jatkoi sitten opintojaan Roomassa saamansa stipendin turvin.

Dumontin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu Vapauden henki -veistos, jossa vapautta edustava hahmo kohottaa soihdun ja pitää rikkinäisiä kahleita toisessa kädessään. Se on osa Heinäkuun vallankumouksen uhrien muistomerkkiä, jonka kuningas Ludvig Filip I tilasi vuonna 1830. Patsaan puoliokoinen kopio on Louvren taidemuseossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Auguste Alexandre Dumont (1801-1884) *Bibliothegue Nationale de France*. Viitattu 15.11.2015.
2. ↑  Biographie Augustin Dumont *Nella Buscot*. Viitattu 15.11.2015.
3. ↑  Le Génie de la Liberté *Louvre*. Viitattu 15.11.2015. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Joseph Tilford Lee "Joe" Greene** (s. 17. helmikuuta 1967 Wright-Patterson Air Force Base, Ohio) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä, joka saavutti useita arvokisamitaleja 1990-luvulla.

Greene sai Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia tuloksella 834 cm. Seuraavana vuonna hän oli Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa toinen hypättyään 813, mutta karsiutui loppukilpailusta Stuttgartin MM-kilpailuissa. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi.

Greene saavutti olympiapronssia Atlantassa 1996 tuloksella 824. Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 hän oli niin ikään kolmas halliennätyksellään 841. Saman vuoden Ateenan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.

Greene voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 1997 ja sisäradoilla 1995. Hän hyppäsi ennätyksensä 848 São Paulossa 14. toukokuuta 1995. Kolmiloikkaa hän hyppäsi parhaimmillaan 16,32 New Yorkissa 22. toukokuuta 1994.

Lähteet
-------

1. ↑  Joe Greene *sports-reference.com*.  Arkistoitu 23.5.2015. Viitattu 12.7.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Joe Greene (yleisurheilija) Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  United States championships (men 1943-) *gbrathletics.com*. Viitattu 12.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  United States indoor championships (men) *gbrathletics.com*. Viitattu 12.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Alice Lenshina** (**Alice Mulenga Mubisha**, 1924–1978) oli sambialainen uskonnollinen johtaja, jonka perustama auktoriteettien vastainen Lumpa-kirkko nousi merkittäväksi poliittiseksi tekijäksi. Lopulta kirkon kannattajien ja hallitsevan UNIP-puolueen väliset yhteenotot johtivat noin 700 ihmisen kuolemaan. Lenshina itse pidätettiin ja hän kuoli Lusakassa vuonna 1978.

Elämäkerta
----------

Alice Lenshina eli alkuperäiseltä nimeltään Alice Mulenga Mubisha syntyi vuonna 1924 tuolloisessa Pohjois-Rhodesiassa eli nykyisessä Sambiassa. Etniseltä taustaltaan hän oli bemba. 1950-luvulla hän ajautui kahnauksiin Lubwan presbyteriaanisen kirkon lähetyssaarnaajien kanssa. Tämän jälkeen hän perusti Lumpa-kirkon ja otti kuningatarta tarkoittavan nimen *Lenshina*.

Lenshina tunnettiin etenkin näyistään, joista kertovat tarinat houkuttelivat nopeasti Lumpa-kirkkolle suuren joukon seuraajia. Lenshinan kirkon oppeihin kuului myös kaikenlaisten auktoriteettien hylkääminen. Kirkko vastusti niin brittiläistä virkamaahallintoa, kuin alueen perinteisiä heimopäällikköjäkin. Sambian itsenäistyessä vuonna 1964 kirkko vastusti myös uutta valtiota. Suuren kannattajajoukkonsa takia Lenshinan kirkosta nousi nopeasti myös merkittävä poliittinen tekijä.

Sambian itsenäistyttyä maan johtoon nousi United National Independence Party eli UNIP. UNIP näki Lenshinan merkittävänä uhkana omalle hallinnolleen. Lenshina oli esimerkiksi käskenyt kannattajansa polttamaan puolueen jäsenkirjansa. Lenshinan ja UNIP:n kannattajien välillä puhkesi väkivaltaisia yhteenottoja. UNIP:n jäsenet polttivat Lenshinan kannattajien taloja ja Lenshinan kannattajat vastasivat kostoiskuin esimerkiksi surmaamalla UNIP:njäseniä. Valtion puuttuessa asioihin väkivaltaisuudet kiihtyivät ja lopulta noin 700 Lenshinan kannattajaa oli saanut surmansa. Lenshina itse pidätettiin ja Lumpa-kirkko kiellettiin.

Lenshina vapautui vuonna 1975. Hän uhmasi kirkolleen asetettua toimintakieltoa ja jatkoi saarnaamista. Hänet pidätettiin uudelleen vuonna 1977. Lopulta hänen ei sallittu poistua Lusakasta, jossa hän kuoli vuonna 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  R. Hunt Davis, Jr.: *Encyclopedia of African History and Culture*, s. 241-242. Volume V. Facts on File. ISBN 0-8160-5201-8. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**King Kongin poika** (*The Son of Kong*; Suomessa televisioesityksessä nimellä **Kongin poika**) on Ernest B. Schoedsackin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1933. Se on jatko-osa samana vuonna valmistuneelle *King Kong* -elokuvalle.

Juoni
-----

Elokuvan tapahtumat alkavat kuukauden kuluttua edellisen elokuvan dramaattisesta finaalista ja seuraavat elokuvantekijä Carl Denhamin (näyttelijänä edelleen Robert Armstrong) uusia seikkailuita. Denham on haastettu oikeuteen Kongin aiheuttamista tuhoista. Denham lähtee New Yorkista kapteeni Englehornin Venture-laivalla. Da Kangin satamassa he törmäävät Nils Helstromiin, norjalaiseen kapteeniin joka myi heille aikaisemmin kartan King Kongin kotisaarelle, Pääkallosaarelle. Helstrom kertoo saarella olevasta aarteesta. Huonon taloudellisen tilanteensa sokaisemana he uskovat Helströmiä, joka valehteli heille sillä hän halusi paeta oikeutta tapettuaan miehen. Pääkallosaarella he tapaavat King Kongin albiinopojan. Poika kuvataan isäänsä paljon pienemmäksi, kuitenkin kaksi kertaa ihmisten korkuiseksi. Aarrekin löytyy kaikesta huolimatta saarelta. King Kongin poika kuolee Denhamia pelastaessaan, kuten kuolee jokainen saaren eläin maanjäristyksen upottaessa saaren mereen.

### Rooleissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Robert Armstrong  | … |  Carl Denham
  |
|  Helen Mack  | … |  Hilda 
  |
|  Frank Reicher  | … |  kapteeni Englehorn
  |
|  John Marston  | … |  Nils Helstrom
  |
|  Victor Wong  | … |  Charlie
  |
|  Edward Brady  | … |  Red
  |

Tuotanto
--------

Elokuva tuotettiin ja julkaistiin vuonna 1933, heti King Kongin menestyksen jälkeen, ja oli kohtalainen menestys. Käsikirjoittaja Ruth Rose ei halunnut tehdä vakavaa elokuvaa perustellen tätä sillä, että jatko-osa ei voisi ylittää esikuvaansa. Hänen mukaansa "Jos et voi tehdä siitä suurempaa, niin tee se hauskemmaksi." Denhamia näyttelevä Robert Armstrong piti jatko-osasta enemmän, sillä se tarjosi hänen mielestään enemmän mahdollisuuksia henkilöhahmon kehittämiseen.

Käsikirjoituksessa kuvattiin heimosotaa ja dinosaurusten joukkopakoa massiivisen syklonin/maanjäristyksen aikana joka upottaa Pääkallosaaren elokuvan lopussa. Elokuvassa uudelleenkäytettiin useita *King Kongia* varten rakennettuja pienoismalleja. Elokuvassa käytetyn alkuperäisen Styracosauruksen mallin omistaa nykyään ohjaaja Peter Jackson, joka ohjasi *King Kongin* uusintafilmatisoinnin vuonna 2005.

Nostalgia Merchant julkaisi elokuvan VHS:llä 1980-luvulla. Turner Home Entertainment julkaisi elokuvan uudelleen vuonna 1991. Vuonna 2005 elokuva julkaistiin DVD:llä. Se oli saatavilla erillisenä tai osana keräilijän kolmen elokuvan boxia yhdessä *King Kongin* ja *Mighty Joe Youngin* kanssa. Elokuvasta on saatavilla myös DVD-versio, jossa on sekä alkuperäinen *King Kong* että *Kongin poika*.

Lähteet
-------

1. ↑  Son of Kong (1933) – Articles. *Turner Classic Movies – TCM*.  Arkistoitu 20.9.2019. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Son of Kong (1933) *Culture Crypt*. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)
* Brayton, Tim: Son of Kong (1933) – Sins of the son *Alternate Ending*.  12.3.2017. Viitattu 9.5.2022. (englanniksi)
Lahden Reippaan logo.
**Lahden Reipas** on lahtelainen palloilun yleisseura. Se syntyi viime sotien jälkeen 1940-luvulla, kun Viipurin Reipas siirtyi evakkoon Lahteen. Seura pelasi virallisesti Viipurin Reippaan nimellä aina vuoteen 1962 saakka, jolloin seuran palloiluosaston nimeksi vaihtui yksinkertaisesti Reipas. Vuonna 1963 nimi vaihtui jälleen, nyt Lahden Reippaaksi.

Reipas on pelannut monta vuotta pääsarjatasolla menestyen hyvin erityisesti jalkapallossa mutta myös jääpallossa ja jääkiekossa. Jääpallossa Lahden Reipas esiintyi SM-sarjassa viimeksi kaudella 1967, mutta lopetti jääpallotoimintansa seuraavalla kaudella. Vuonna 1975 jalkapallo ja jääkiekkotoiminta erosivat toisistaan. Jalkapallo jatkoi Lahden Reippaan nimellä, kun jääkiekkopuoli vaihtoi nimensä Kiekkoreippaaksi.

Jalkapallo
----------

*Pääartikkeli: Lahden Reipas (jalkapallo)*

Jääkiekko
---------

*Pääartikkeli: Lahden Reipas (jääkiekko)*

Jääpallo
--------

*Pääartikkeli: Lahden Reipas (jääpallo)*

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Palloliiton toimintakertomus 1962, sivu 8, vahvistetut nimenmuutokset (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen Palloliiton toimintakertomus vuodelta 1963, sivu 8 (pdf 38/50) vahvistetut nimenmuutokset: Reipas -> Lahden Reipas (Arkistoitu – Internet Archive)
Taiteen reunoilla 

---

Suuntaukset 

Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide

Tekijöitä Suomesta 

Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa

Tekijöitä ulkomailta 

William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Alice Kaira** (vuoteen 1941 asti **Pöyry**, oik. **Runeberg**; 6. helmikuuta 1913 Helsinki – 14. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja suomalaisen naivismin merkittävimpiä taiteilijoita. Myyttiset tarinat, eläimet ja eritoten sirkus olivat hänen mielenkiintonsa kohteita.

Kaira maalasi 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa maisemia. Myöhemmin hänen taiteensa oli usein omaelämäkerrallista, avioliittojen ohella maalauksissa mukana oli myös oma lapsuus. Hän opiskeli Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1930 Teodor Schalinin oppilaana sekä Vapaassa taidekoulussa vuosina 1940–1943. Lisäksi hän opiskeli ulkomailla, ensin Otte Sköldin johdolla Tukholmassa 1946 ja sitten Académie Colarossissa Pariisissa 1948.

Kairalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1987 ja Valtion kuvataidepalkinto 1983. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin ja piti yksityisnäyttelyitä muun muassa Pariisissa 1970. Kairan teoksia on Ateneumin, Amos Andersonin ja Helsingin kaupungin taidemuseon kokoelmissa.

Perhetausta
-----------

Kairan äiti oli Rauha Louise Fredriksson ja isä Hjalmar Kaira. Kaira avioitui ensin majuri Arvo Pöyryn, sitten taidemaalari ja kirjailija Rabbe Enckellin ja sen jälkeen ylilääkäri Johan Runebergin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta2001, WSOY 1981, 7. osa, palsta 427
2. 1 2 3  Uppslagsverket Finland. Viitattu 12.8.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Alice Kaira Kansallisgallerian kokoelmissa
* Kaira, Alice s. 1913 – k. 2006. Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
* Itkonen, Satu: *Sydän siveltimellä. Suomalaista naivismia*, s. 60-63. Taidepiste, 1998. ISBN 951-96451-3-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Alice Herz** oli Saksassa syntynyt juutalainen, joka pakeni toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltoihin ja toimi rauhanliikkeen parissa. 16. maaliskuuta 1965 hän sytytti itsensä palamaan protestina Vietnamin sodalle ja hän kuoli vammoihinsa 10 päivää myöhemmin.

Elämäkerta
----------

Alice Herz syntyi Saksassa vuonna 1883 ja hänen tarkkaa syntymäpäiväänsä ei tunneta. Taustaltaan hän oli juutalainen ja natsien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933 tuolloin leskeksi jäänyt Alice pakeni tyttärensä Helgan kanssa Ranskaan. Saksan vallattua Ranskan Herzit pakenivat edelleen Espanjaan, jossa he päätyivät internointileirille lähelle maan rajaa. Vuonna 1942 Alicen onnistui matkustaa tyttärensä kanssa Yhdysvaltoihin. Perhe asettui Detroitiin, jossa Herz opetti saksaa Wayne Staten yliopistossa.

Herz kiinnostui rauhanaatteesta ja liittyi esimerkiksi Women’s International League for Peace and Freedom-järjestöön. Järjestön jäsenyyden takia hän oli miltei menettää mahdollisuutensa saada Yhdysvaltojen kansalaisuus. WILPF oli viranomaisten mielestä radikaalijärjestö. Hän sai kuitenkin kansalaisuutensa viimein vuonna 1954 ja hän toimi edelleen etenkin toisen maailmansodan jälkeen ydinaseiden kiristämässä maailmantilanteessa rauhanaatteen puolesta Detroitin alueella.

Yhdysvallat sekaantui yhä enenevissä määrin Vietnamin sotaan 1960-luvun puolivälistä lähtien ja Herz päätti ryhtyä radikaaliin tekoon rauhan puolesta. Hänen tekonsa innoittaja oli Thích Quảng Đức, buddhalainen munkki, joka oli vuonna 1963 sytyttänyt itsensä palamaan protestina Etelä-Vietnamin harjoittamille buddhalaisten vainoille. Herz kirjoitti ystävilleen ja muille aktivisteille jättämässään kirjeessä päättäneensä ryhtyä samaan, kun perinteiset protestikeinot, kuten mielenosoitukset ja lehtien mielipidekirjoitukset olivat osoittautuneet epäonnistuneiksi. 16. maaliskuuta 1965 hän käveli vilkkaalle risteykselle Detroitissa ja sytytti itsensä palamaan. Autolla kulkenut ohikulkija sammutti palon, mutta Herz kuoli vammoihinsa 26. maaliskuuta 1965.

Herzin teon jälkeen itsensä sytytti protestina muitakin rauhan puolesta protestoineita, kuten Roger Allen LaPorte ja Norman Morrison. Herziä on pidetty ensimmäisenä amerikkalaisen Vietnamin sodan vastaisen liikkeen marttyyrinä. Alice-Herz-Platz Saksan Berliiniissä on nimetty Herzin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of the Vietnam War*, s. 483-484. Toinen painos. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-85109-960-3. (englanniksi)
2. ↑  Alice-Herz-Platz kaupert media. Viitattu 11.3.2018. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Jozef Moravčík** (s. 19. maaliskuuta 1945) on slovakialainen lakimies ja poliitikko. Moravčík oli Slovakian demokraattisen unionin (*Demokratická únia Slovenska*, DEÚS) johtaja. Hän toimi maansa pääministerinä 16. maaliskuuta 1994 ja 13. joulukuuta 1994 välisen ajan.

Moravčík toimi ulkoministerinä Mečiarin hallituksessa 19. maaliskuuta 1993 alkaen. Hän erosi 23. helmikuuta 1994 ja varapääministeri Roman Kováč kaksi päivää myöhemmin. Kaksi viikkoa ennen eroaan Moravčík, Kováč ja seitsemän muuta olivat muodostaneet HZDS:n sisällä ryhmäkunnan (APR) joka vaati Mečiarin eroa ja laajapohjaista hallitusta. Heidät erotettiin puolueesta, mutta presidentti Michal Kováč kieltäytyi erottamasta heitä ministerin virasta. Kun hallitus kaatui maaliskuun epäluottamuslauseen myötä, presidentti Michal Kováč nimitti Moravčíkin muodostamaan uuden.

Moravčík pyrki parantamaan välejä unkarilaisen vähemmistön kanssa mm. antamalla vähemmistöille oikeuden kirjoittaa nimensä oman kielensä mukaan ja määräsi 600 kaupungissa ja kylässä, joissa oli yli 20 % vähemmistö, kaksikieliset tienviitat ja aloitti yksityistämisohjelman. Hän nimitti maahan ensimmäisen siviilipuolustusministerin ja liitti maan Naton rauhankumppanuusohjelmaan.

30. syyskuuta ja 1. lokakuuta 1994 vaaleissa häntä edeltänyt HZDS voitti lähes 35 % äänistä ja palasi valtaan yhdessä kommunistien ja äärikansallisen Slovakian kansallispuolueen (SNS) kanssa peruuttaen uudistukset.

Moravčík valittiin joulukuussa 1998 nelivuotiskaudelle Bratislavan pormestariksi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Slovakian pääministerit |
| --- |
|  |
| Ensimmäinen tasavalta | 
* J. Tiso
* Tuka
* S. Tiso

 | Slovakian vaakuna |
|  |
| Sosialistinen tasavalta | 
* Colotka
* Knotek
* Hrivnák
* Čič
* Mečiar
* Čarnogurský
* Mečiar

 |
|  |
| Slovakian tasavalta | 
* Mečiar
* Moravčík
* Mečiar
* Dzurinda
* Fico
* Radičová
* Fico
* Pellegrini
* Matovič
* Heger
* Ódor

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Begum Samru** tai **Begum Sumru** oli suurmogulien alaisen Sardhanan *parganan* hallitsijan vaimo ja miehensä kuoltua itse sen hallitsija. Brittien vallattua alueen Begum sai pitää maansa ja pienen armeijansa. Alun perin muslimitaustainen Begum kääntyi katolilaisuuteen ja rakennutti esimerkiksi katedraalin. Hän kuoli vuonna 1836.

Elämäkerta
----------

Begumin rakennuttama katedraali Sardhanassa.
Begum Samru oli taustaltaan muslimi. Hänen isänsä oli Suurmogulien valtakunnan ylimystöön kuulunut Latif Ali. Begum ja hänen äitinsä heitettiin kuitenkin ulos kodistaan ja perhe päätyi asumaan Delhin kaduille. Begumin äiti kuoli hieman myöhemmin. Begumista tuli tanssija tuolloin kuuluisan kurtesaanin Khanum Bain koulutuksessa.

Myöhemmin hän avioitui eurooppalaisen seikkailija Walter Reinhardt Sombren eli paikallisesti Samrun kanssa. Reinhardt hallitsi Sardhanan *parganaa* suurmoguli Shah Alam II:n alaisuudessa. Reinhardtin kuollessa Begum peri nyt käytännössä omaksi ruhtinaskunnakseen muodostuneen Sardhanan. Sardhanalla oli esimerkiksi oma 300 henkinen eurooppalaisista ja sekarotuisista paikallisista muodostettu armeijansa. Vuonna 1792 Begum avioitui ranskalaisen palkkasotilas Levassaultin kanssa. Vuonna 1793 yksi Reinhardtin pojista, Zafar-yab Khan, kaappasi vallan Sardhanassa ja Levassault sai surmansa kaappauksen aikana.

Begum sai asemansa Sardhanassa takaisin irlantilaisen seikkailija George Thomasin avustuksella ja brittien vallatessa Doabin alueen Begum liittoutui heidän kanssaan. Britit sallivat hänen pitää maansa ja pienen armeijansa. Begum kääntyi katolilaisuuteen vuonna 1781. Sardhanan hallitsijana Begum rakennutti katedraalin, joka valmistui vuonna 1820. Katedraali sai myös oman piispansa. Nykyinen kristillinen toiminta Doabin alueella on paljolti hänen aikaansaannostaan. Hänen rakennuttamastaan palatsista Sardhanassa tuli myöhemmin katolilainen koulu. Begumin omistamaa palatsia Delhissä käytettiin puolestaan Sepoykapinan aikana ruutitehtaana.

Begum kuoli 27. tammikuuta 1836 ja hänen Sardhanan maansa päätyi valtiolle. Hänen suuri yksityisomaisuutensa päätyi monimutkaisten oikeustaistelujen jälkeen eri tahoille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lecomte, E.J. van Donzel, Wolfhart Heinrichs ja C. Edmund Bosworth: *Encyclopaedia of Islam, Volume VIII (Ned-Sam)*, s. 1049-1050. BRILL, 1998. ISBN 978-90-04-09834-3. (englanniksi)
2. 1 2  Begum Samru and her church in Sardhana *The Hindu*. Viitattu 10.3.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Joyce El-Khoury** on libanonilais-kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

El-Khoury suunnitteli alun perin uraa hoitoalalla, mutta suuntautui vanhempien kannustamana musiikkiin. Hän pääsikin Ottawan yliopiston musiikkiohjelmaan. Hän suoritti opintoja myös Philadelphiassa ja Metropolitan-oopperan nuorten artistien Lindemann-ohjelmassa. El-Khoury teki Covent Garden -debyyttinsä kaudella 2016–2017 Violettan roolissa *La traviatassa*. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Giacomo Puccinin rooleja, joita hän on esittänyt oopperataloissa eri maissa. Nykyoopperoista hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet Tobias Pickerin *Emmeline* ja Jake Heggien *Great Scott*. Konserttiohjelmistossa on ollut esimerkiksi Ludwig van Beethovenin *Missa solemnis*.

El-Khoury on levyttänyt Opera Raralle Gaetano Donizettin teoksia. Hänen ensimmäinen resitaalialbuminsa *Écho* sisältää 1800-luvun sopraanon Julie Dorus-Grasin ohjelmistoa ja duetossa laulamista Michael Spyresin kanssa. *Écho* pääsi vuonna 2019 ehdolle Juno-palkinnon saajaksi vuoden klassisena vokaalilevynä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joyce El-Khoury Royal Opera House
2. ↑  Facing the Music: Joyce El-Khoury The Guardian
3. ↑  Joyce El-Khoury: Écho Opera Rara
4. ↑  Classical Album of the Year: Vocal or choral 2019 Junos

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Södra Kytökäringen

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°4′10.00″N, 24°43′28.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Korkein kohta | 
15 metriä |
| Pinta-ala | 
0,017 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Södra Kytökäringen** on kalliosaari lounaisessa Espoossa Kytön linnakesaaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Södra Kytökäringen kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon. Saari kohoaa enimmillään noin viidentoista metrin korkeuteen merenpinnasta.

Södra Kytökäringen on eritoten harmaalokkien pesimäsaari. Muita lajeja on niukasti, niistä mainittakoon Suomenlahdella harvinaistunut riskilä. Södra Kytökäringenin kasvillisuus on niukkaa. Saaren laella on pieni ja matalakasvuinen lehtipuumetsikkö. Rinteillä kasvaa parin metrin korkuisia pihlajia. Södra Kytökäringenin kallioilla ja somerikoilla viihtyy muun muassa ja kalliovillakko ja terttuselja.

Södra Kytökäringenin ja Kytön välinen kolmesataa metriä leveä vesialue on matala ja karikkoinen. Noin kaksisataa metriä Södra Kytökäringenin pohjoispuolella sijaitsee Norra Kytökäringen.

Södra Kytökäringen ja Norra Kytökäringen muodostavat yhdessä Kytön kanssa Kytön saariryhmän, joka on Espoon uloimpia maa-alueita.

Lähteet
-------

1. ↑  Södra Kytökäringen Espoon opaskartalla
2. 1 2 3 4  ESPOON KYTÖN SAAREN LUONTOSELVITYS *Espoon ympäristölautakunnan julkaisu 2/2001*. Espoon ympäristökeskus.  Arkistoitu 20.9.2019. Viitattu 9.9.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Paikkatietoalusta: Södra Kytökäringen
* Södra Kytökäringen, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength
* Foreca: Sää Södra Kytökäringen, Espoo
**Kuuppavaunu** on irrallisen materiaalin, kuten hiilen, hiekan, turpeen, kalkkikiven ja vastaavien aineiden kuljetukseen tehty, etupäässä kapearaiteisilla rautateillä käytetty tavaravaunu.

Vaunu käsittää yleensä avoimen alustakehikon, jonka päädyissä keskikohdalla on tukipisteet, joiden varaan on asetettu yleensä allasmainen metallilevystä tehty kuljetustila. Tätä allasta voidaan kallistaa sivusuunnassa lastin purkamista varten. 

Vaunut ovat yleensä niin kevytrakenteisia, että niitä voi tyhjänä liikutella miesvoimin. 

Kuuppavaunu ja radankorjaajia Minkiön ratapihalla
Näitä vaunuja oli lähes kaikilla kapearaiteisilla rautateillä ja niitä on säilynyt erittäin runsaasti. Turveradoilla ne olivat jopa pääasiallinen vaunukalusto. 

Äänekosken tehtailla kapearaiteisia kuuppavaunuja käytettiin happotornin kalkkikiven kuljetukseen aina 1980-luvulle eli haponvalmistuksen loppuun asti. Nämä nimenomaiset vaunut romutettiin yhdessä palvelemansa laitoksen kanssa, koska ne olivat aivan loppuun käytettyjä.