recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eero Olavi Erkko** (12. huhtikuuta 1899 Helsinki – 15. helmikuuta 1969 Mallorca, Espanja) oli suomalainen kemian alan diplomi-insinööri, tutkija ja kemiallisen teollisuuden kehittäjä.

Erkon vanhemmat olivat päätoimittaja, kustantaja Eero Erkko ja Maissi Erkko. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1918 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1922 Teknillisen korkeakoulun kemian osastolta.

Erkko oli tutkijana Teknillisessä korkeakoulussa 1925–1927, valtion rikkihappotehtaan tutkimuslaboratorion hoitajana 1927–1932 ja Alkoholiliikkeen palveluksessa vuosina 1932–1941. Hän siirtyi sitten Yhdysvaltoihin Hercules Powder Companyn palvelukseen. Erkko toimi yhtiön kokeiluaseman johtajana ja kehitti erityisesti uusia typen tuotantomenetelmiä teollista käyttöä varten. Erkko palasi Suomeen 1960 ja toimi sitten konsulttina kemian teollisuuden kehitystehtävissä.

Erkko esitti 1920-luvulla bensiinin valmistusmenetelmän kehittämistä kotimaisista raaka-aineista palattuaan Yhdysvalloista jossa hän oli työskennellyt uudenaikaisessa hydrauslaitoksessa. Teknillisen korkeakoulun kemian laboratoriossa tehtiin 1927−1928 kokeita ja vuonna 1928 myönnettiin patentti valmistusmenetelmälle jolla turpeesta saatiin nestemäistä polttoainetta. 

Eero Olavi Erkko on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Julkaisuja
----------

* *Kemiallisesta puolustusteollisuudesta*. Tiede ja ase 4/1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eero O. Erkko arkistoluettelo. Päivälehden arkisto
2. ↑  Suomalainen synteettinen bensiini, Kemia 100-sivusto
3. ↑  Eero Olavi Erkon hautakivi Hietaniemen hautausmaalla (BillionGraves)
4. ↑  Viite julkaisuun
**Kalajuttuja** on suomalainen Aarni Heilän ja Riku Pasasen ohjaama elokuva vuodelta 2011. Elokuvan kuvauksesta ja leikkauksesta on vastannut Aarni Heilä ja musiikista Riku Pasanen. Musiikillisen lisämausteen antaa Toivo Jaatinen mahtavaa pärinää päästävällä torvirummullaan. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat löyhästi 1800–1900-lukujen vaihteen Suomeen. 
Elokuva saa ensi-iltansa 26. maaliskuuta 2011.

Juoni
-----

Veljekset Kalle ja Jussi menevät lainaamaan kirvestä vaariltansa. Vaari on tunnettu höpisijä ja tarinaniskijä. 
Pojat haluavat vain nopeasti kirveen ja takaisin töihinsä. Vaari teroittaa lainaamansa kirveen ja pojat ovat jo lähdössä, 
mutta sitten Kalle erehtyy kyselemään liikoja. Tästä vaari innostuu kertomaan juttuja vanhoista hyvistä ajoista vähän liiaksikin asti.
Vaari kertoo tarinoitaan polveillen heinätöistä kyläreissujen ja suo-ojien kautta viinanpolttoon 
ja pojat alkavat pikkuhiljaa kiinnostua vanhan vaarin jorinoista. 
Lopulta tarina saa käänteen kun Jussi sattuu löytämään vaarin vanhan piipun kaapin nurkalta. 
Siitä lähtien pojat kuuntelevat korvat höröllään tarinaa vaarin nuoruudesta.

Keskeisissä rooleissa
---------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Taito Pasanen  | … |  Vaari
  |
|  Ilmo Heilä  | … |  Pikkuveli
  |
|  Riku Pasanen  | … |  Isoveli
  |
|  Aarni Heilä  | … |  Kalle
  |
|  Jouni Silventoinen  | … |  Jussi
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Taustaa – Mistä kaikki alkoi? *Kalajuttuja.fi*. Viitattu 24.9.2021.
**Kalajärvi** sijaitsee Pohjois-Espoossa, yhtenä Espoonjoen latvajärvistä. Kalajärven valuma-alue muodostuu yksinomaan läheisistä metsistä valuvista pienistä puroista ja lähteistä. Järven keskisyvyys on vain 1,2 metriä, joskin pohja on pääosin vuosisatojen aikana kertynyttä humusta ja oletettavasti todellinen pohja löytyy huomattavastikin syvemmältä. Ranta-alueiden hiekkapohjaisilla uimapaikoilla syvyyttä on paikoitellen jopa pari metriä. *lähde?*

Ympäristö
---------

Kalajärven veden laatu on erinomainen, joskin viime vuosina lisääntynyt rakentaminen alueella on oleellisesti aiheuttanut lisää ympäristökuormaa. Alue on ollut 50-luvulta asti kesämökkialueena, mutta vasta 2000-luvulla kiihtynyt rakentaminen ja vakinainen asutus puutarhan hoitoineen on alkanut rasittamaan järven ekologiaa. *lähde?*

Espoon kaupunki ja Uudenmaan ympäristökeskus tarkkailevat järven tilaa säännöllisesti. Viimeksi tehdyn tutkimuksen mukaan (17/2008 – Elina Oinonen), Kalajärven tila ei ole hälyttävä, vaikkakin muutoksia leväkasvillisuuden lisääntymisessä ja lummelauttojen laajenemisessa onkin havaittavissa. *lähde?*

Kalastus
--------

Kalajärvessä on istutettu kalakanta, joka muodostuu pääosin ahvenesta, hauesta ja kirjolohesta. Vuoden 2003 pakkastalvi jäädytti järven pohjiaan myöten ja tappoi silloin käytännössä koko kalakannan. Tuolloin jäästä löytyi mm. ankeriaita. Kalakannan uudistus tuli hyvään aikaan, sillä lajisto oli erittäin taantunut ja muodostui pääosin alamittaisesta särjestä. *lähde?*

Kalajärven kalanhoidosta vastaa Espoon Röylän Kalastuskunta, joka hoitaa vuosittaiset istutukset ja valvoo alueen kalastusta. *lähde?*

Alue
----

Kalajärven rannoista non yksi kolmannesta on rakennettu. Aluetta kiertää kolme päättyvää katua; Kalajärventie ja siitä haarautuvat Järvitörmä ja Kalajärvenranta. Tiet ovat kaikki yksityisteitä ja Kalajärven tiehoitokunnan hoidossa. Teiden varsilla on noin 60 omakotitaloa, joista pääosa on valmistunut 2000-luvun alussa. *lähde?*

Järven pohjoispäässä on voimassa oleva asemakaava ja kunnallistekniikka. Järven valuma-alueella on lisäksi ollut vireillä Kalajärvenkallioiden kaavahanke jo useita vuosia. *lähde?*

Järven etelä-päässä on luonnonmukainen, rauhoitettu suoalue. Koko järven ympäri kulkee luontopolku, jossa moottoriajoneuvoilla kulkeminen on kielletty. Järven ohitse menee eräs Espoon merkittävimmistä ekologisista käytävistä, joka yhdistää Nuuksion järviylängön ja Vestra-Petikon luontoalueen. Järven rannalla ei ole julkista uimarantaa. *lähde?*

Katso myös
----------

* Kalajärven purolaakso

Lähteet
-------

1. ↑  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 26.8.2010.
2. 1 2 3  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 26.8.2010.
Konfetteja sataa maahan. Rose Bowl 2006.
Konfetteja.
**Konfetti** on erilaisissa tapahtumissa käytettävä ja ilmaan ammuttava erikoistehoste. Konfetit ovat joko valkoista tai värjättyä paperisilppua tai hyvin ohuesta muovista valmistettua nauhaa, joita yleisimmin näkee hopean, kullan tai valkoisen värisenä. Nauhojen pituudet vaihtelevat muutamasta sentistä aina 10 metriin, kun taas paperisilppu on kooltaan muutamasta millimetristä senttimetriluokkaan. Konfettien materiaali on aina kevyttä, niin että ne leijuisivat ilmassa mahdollisimman pitkään. Lisäksi konfetit ovat pääsääntöisesti palokyllästettyjä, jotta niitä voidaan käyttää rajoitetusti myös pyrotekniikan kanssa.

Konfettilaitteet
----------------

Konfetteja ilmaan ampuvat laitteet toimivat yleisimmin hiilidioksidilla tai paineilmalla. Lisäksi löytyy myös laitteita, joissa on tuuletin, mutta sellaisten teho on käytännössä vaatimaton, koska konfetit vaativat noustakseen korkealle suuren lähtönopeuden keveydestään johtuen. Lisäksi markkinoilla on niin kutsuttuja käsikonfettitykkejä. Ne ovat kertakäyttöisiä ja sisältävät konfettien lisäksi voimanlähteenä paineilmapatruunan. Konfetteja voidaan myös sirottaa ylhäältä alaspäin konfettisirottimella. Tällä menetelmällä tavoitellaan yleensä lumisateen vaikutelmaa, varsinkin kun käytetään lumenvalkoisia, noin 1 cm x 1 cm kokoisia konfetteja.

Konfettien siivoaminen
----------------------

Konfettien käyttö jättää huvitilaan jälkensä ja niiden laadusta riippuen siivoaminen saattaa olla isokin urakka. Käyttökelpoiseksi välineeksi on osoittautunut lehtipuhallin, joka kytketään imemään ilmaa*lähde?*.

Katso myös
----------

* Glitter (kimalle)
Hispano-Suiza innoitti koneromantikkoja.
**Koneromantiikka** eli futuristissävyinen koneiden ihailu oli Suomessa 1920-luvun lopussa tyypillistä monille tulenkantajien kirjallisuusryhmän jäsenille. Tärkeimpiä koneromantiikan edustajia olivat Olavi Paavolainen, Mika Waltari ja Arvi Kivimaa. Koneromantikot kokivat tekniikan ja koneet vapauttavana, globaalina ja ihmiskuntaa yhdistävänä uudistavana voimana. Ihannoidut koneet eivät olleet tehtaiden koneita, vaan dynaamisia, matkustamiseen ja vapaa-aikaan liittyviä, kuten auto, juna ja lentokone. Myös jazz ja muut moderniin elämäntyyliin kuuluvat ilmiöt olivat tärkeitä. Tulenkantajien vuonna 1925 julkaistussa toisessa albumissa oli mukana monia suuntauksen teoksia, esimerkiksi Paavolaisen runot *Auto* ja *Terässinfonia* sekä Waltarin *Hopeahaikara*, jossa kuvataan haltioituneesti Hispano-Suiza-autoa, jonka liikemerkissä oli hopeahaikaran siivet. Myös Lauri Viljasen, Yrjö Jylhän ja Katri Valan teoksissa on vaikutteita koneromantiikasta.

Lähteet
-------

* Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuuden sanakirja. WSOY. Helsinki 2003. ISBN 951-0-27401-1.

### Viitteet

1. ↑  Hosiaisluoma 2003, s. 462–463
*Tämä artikkeli kertoo Ateenan mytologisesta kuninkaasta. Demofon oli kreikkalaisessa mytologiassa myös Eleusiin kuninkaan poika.*
Demofon vapauttaa isoäitinsä Aithran. Valkopohjakyliksin sisäpuoli, n. 470–460 eaa.
**Demofon** (m.kreik. Δημοφῶν) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas. Hän oli Theseuksen ja Faidran poika ja siten Akamaan, jonka kanssa hän osallistui Troijan sotaan, veli. Molempien mainitaan olleen niiden neljänkymmenen sankarin joukossa, jotka piiloutuivat Troijan hevoseen. Sodan jälkeen hän vaati isoäitinsä Aithran, joka oli siepattu Helenan kanssa yhtä aikaa, palauttamista. Helenan oltua asiasta samaa mieltä Agamemnon päästi tämän vapaaksi.

Paluumatkalla Demofon nousi maihin Traakian Bisalterissa ja rakastui siellä Fyllikseen, Traakian kuninkaan tyttäreen. Hän nai tämän ja peri samalla valtaistuimen. Demofon jatkoi matkaansa edelleen Ateenaan luvaten palata takaisin. Kun näin ei kuitenkaan tapahtunut, riisti Fyllis itseltään hengen.

Demofonin oletetaan tuoneen Troijasta palladionin mukanaan Ateenaan. Hän myös myönsi turvapaikan herakleideille Ateenasta suojaksi Eurystheukselta. Demofonin kuoltua pudottuaan hevosen selästä hänen pojastaan Oksynteksesta tuli kuningas.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 10.25.7 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.6.16–17 (engl. käännös)
3. ↑  Klemens Aleksandrialainen, *Protreptikos* ('Kehotus') iv (engl. käännös)
4. ↑  Antoninus Liberalis, *Metamorphoses,* 
 *('Muodonmuutoksia') 33*
5. ↑  Euripides: *Herakleidai* ('Herakleidit') (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Menestheus** | **Attikan kuningas**1184/3 – 1149/8 eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Oksyntes** |
**Lori Laitman** (s. 1955) on yhdysvaltalainen säveltäjä.

Laitman sai maisterin arvonsa Yalen yliopiston musiikkikoulusta, josta hänelle myönnettiin toukokuussa 2018 *Ian Mininberg Alumni Award for Distinguished Service*. Vuonna 2014 kantaesitettiin Laitmanin Dana Gioian librettoon säveltämä satuooppera *The Three Feathers*, jota sen jälkeen esitettiin eri puolilla Yhdysvaltoja ja Singaporessa. Toukokuussa 2016 Opera Coloradossa kantaesitettiin Laitmanin ja libretisti David Masonin ooppera *The Scarlet Letter*. Teoksesta Naxos-levymerkillä julkaistu levytys sai *Opera Newsin* *Critic's Choice* -nimityksen, ja *Fanfare*-lehti valitsi sen yhdeksi vuoden 2018 viidestä parhaasta albumista. Laitman teki David Masonin kanssa yhteistyötä myös holokaustiaiheisen oratorion *Vedem* parissa.

Laitmanilta ovat tilanneet teoksia muiden muassa BBC, Royal Philharmonic Society, Opera Colorado, Seattlen ooppera ja Baltimoren sinfoniaorkesteri. Laitman on säveltänyt satoja lauluja, joiden sanoituksina hän on käyttänyt tekstejä muiden muassa Emily Dickinsonilta ja nykyrunoilijoilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lori Laitman Song of America
2. 1 2 3  Lori Laitman Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Urho Einari Knuuti** (25. marraskuuta 1918 Kemin maalaiskunta – 1. kesäkuuta 1988 Kemi) oli suomalainen poliitikko. Knuuti toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1972 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Knuuti toimi Kemin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Knuuti toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968. Knuuti kävi kansakoulun ja kauppakoulun. Politiikan ulkopuolella Knuuti toimi myymälänhoitajana 1938–1939, asioitsijana Kemissä 1945–1954, Kemin kaupungin taksoitussihteerinä 1955–1959 ja Kemin verotoimiston tarkastajana vuodesta 1960. Knuutin vanhemmat olivat asioitsija Henrik Vilhelm Knuuti ja Hilma Katariina Vuokila. Knuutin puoliso vuodesta 1946 oli Helmi Margareeta Törmänen. Knuutille myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1978.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Urho Knuuti *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Rakalam Bob Moses** (s. 28. tammikuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen jazzrumpali ja -pianisti.

Jo teini-iässä vuosina 1964–1965 Moses soitti Rahsaan Roland Kirkin yhtyeessä, kunnes perusti kitaristi Larry Coryellin kanssa fuusiojazz-yhtyeen The Free Spirits. Vuosina 1967–1969 Moses teki kiertueita Gary Burtonin kvartetissa ja levytti Burtonin kanssa vielä 1970-luvullakin. Hänen muita soittokumppaneitaan ovat olleet saksofonisti Dave Liebman, kitaristi Pat Metheny, pasunisti Michael Gibbs, pianistit Hal Galper ja Gil Goldstein, basisti Steve Swallow, pianisti Steve Kuhn, laulaja Sheila Jordan, pianisti George Gruntz ja kitaristi Emily Remler. 1970-luvun alkuvuosina hän oli jäsenenä rumpali Jack DeJohnetten Compost-yhtyeessä. 

Oman yhtyeensä johtajana Moses debytoi vuonna 1975 ja sai hyviä arvosteluja 1980-luvun albumeistaan *When Elephants Dream of Music* (1982) ja *Visit with the Great Spirit* (1983).

Muusikon työnsä ohella Bob Moses opettaa New England Conservatoryssa Bostonissa.

Oman yhtyeensä kanssa Bob Moses on vieraillut Suomessa ainakin vuoden 1985 Pori Jazz -festivaaleilla.

Levytyksiä yhtyeenjohtajana
---------------------------

* *Love Animal* (1968)
* *Compost* (1971)
* *Life Is Round* (1973)
* *Open Sky* (1973)
* *Spirit in the Sky* (1975)
* *Bittersuite in the Ozone* (1975)
* *Family* (1979)
* *When Elephants Dream of Music* (1982)
* *Visit with the Great Spirit* (1983)
* *The Story of Moses* (1987)
* *Drumming Birds* (Billy Martinin kanssa, 1987)
* *Time Stood Still* (1993)
* *Falling with Grace* (1995)
* *Nishoma* (2000)
* *Father's Day B'hash* (2009)
* *Ecstatic Weanderings* (Greg Burkin kanssa, 2011)
* *Universal Folk Song* (2012)
* *Sacred Exhalations* (2012)
* *The Illuminated Heart* (2012)
* *Home in Motion* (2012, äänitetty 1979)

Lähteet
-------

1. ↑  Festivaalivuosi 1985: Bob Moses Band (Arkistoitu – Internet Archive), Pori Jazz History. Viitattu 4.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Bob Moses Allmusic-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bob Moses
**Sidney Keith "Bob" Russell** (25. huhtikuuta 1914 Passaic, New Jersey – 18. helmikuuta 1970 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hän aloitti uransa sanoittamalla vaudeville-musiikkia ja siirtyi myöhemmin elokuvamusiikin pariin.

Russellin sanoittamia kappaleita ovat muun muassa Duke Ellingtonin "Don’t Get Around Much Anymore" (1942) ja "Do Nothin’ till You Hear from Me" (1943), Billie Holidayn esittämä "Crazy He Calls Me (1949) sekä The Hollies -yhtyeen tunnetuksi tekemä "He Ain’t Heavy, He’s My Brother" (1969). Hänen kääntämiinsä vieraskielisiin kappaleisiin kuuluvat Alberto Domínguezin "Frenesí", Lorenzo Barcelatan "Maria Elena" ja Ary Barroson "Aquarela do Brasil" (engl. "Brazil").

Lähteet
-------

1. ↑  Vaché, Warren W.: *The Unsung Songwriters: America’s Masters of Melodies*, s. 427. Scarecrow Press, 2000. ISBN 9780810835702. (englanniksi)
2. ↑  Bob Russell *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 13.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Layne, Joslyn: Bob Russell *Allmusic*. Viitattu 13.12.2013. (englanniksi)
4. ↑  Burlingame, Sandra: Bob Russell *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 6.3.2014. Viitattu 13.12.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Boris Stein vuonna 1927.
**Boris Jefimovitš Stein** (ven. Борис Ефимович Штейн, *Štein*; 1892 Aleksandrovsk – 1961) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton Helsingin-lähettiläänä vuosina 1933–1934.

Stein valmistui 1917 Pietarin polyteknisestä instituutista ja työskenteli vuodesta 1920 ulkoasiainkansankomissariaatissa, jossa hän toimi muun muassa kauppapoliittisen osaston, Puolan ja Baltian osaston sekä Keski-Euroopan osaston johtajana. Hän oli Neuvosto-Venäjän delegaation sihteerinä vuoden 1922 Genovan konferenssissa sekä myöhemmässä Haagin konferenssissa ja vuoden 1927 Geneven konferenssissa. Stein oli vuosina 1933–1934 lähettiläänä Suomessa ja 1935–1939 suurlähettiläänä Italiassa. Hän kuului Neuvostoliiton pysyvään valtuuskuntaan Kansainliitossa vuosina 1934–1937 ja oli Neuvostoliiton valtuuskunnan varajäsenenä YK:n yleiskokouksen kahdessa ensimmäisessä istunnossa. Vuodesta 1939 Stein oli Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikoulun professorina ja vuodesta 1945 ulkoministeriön lähetystöneuvoksena. Hän kirjoitti useita teoksia Neuvostoliiton diplomaattisesta historiasta.

Maaliskuussa 1939 Stein lähetettiin Helsinkiin neuvottelemaan Suomen ja Neuvostoliiton puolustusyhteistyöstä, mikä oli jatkoa aiemmille Jartsev-neuvotteluille, sillä Suomen hallitus ei ollut suhtautunut lähetystösihteeri Boris Jartsevin suulla tehtyihin ehdotuksiin vakavasti tämän alhaisen muodollisen aseman vuoksi. Stein ehdotti, että Suomi vuokraisi Suomenlahden ulkosaaret Neuvostoliitolle 30 vuoden ajaksi ja vastineena Neuvostoliitto luovuttaisi Itä-Karjalasta Repolan ja Porajärven Suomelle. Hän tapasi Suomen ulkoministeri Eljas Erkon kuusi kertaa maalis–huhtikuussa 1939, mutta Suomen hallitus torjui kaikki ehdotukset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Борис Ефимович Штейн (venäjäksi) *Дипломатический словарь* (1948), Hrono.ru. Viitattu 19.3.2017.
2. ↑  Martti Turtola: "Kansainvälinen kehitys Euroopassa ja Suomessa 1930-luvulla", s. 35 teoksessa *Talvisodan pikkujättiläinen*. WSOY, Helsinki 1999.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Mainenlahden kartta.
**Mainenlahti** on Atlantin valtamereen kuuluva merenlahti, joka sijaitsee Yhdysvaltojen ja Kanadan itärannikolla. Lahden pinta-ala on noin 93 000 neliökilometriä ja sillä on rantaviivaa Pohjois-Amerikan mantereen kanssa yhteensä 12 000 kilometriä. Länsi–luoteessa sitä reunustavat Massachusettsin, New Hampshiren ja Mainen osavaltiot Yhdysvalloissa. Pohjoisessa se kapenee Fundynlahdeksi New Brunswickin ja Nova Scotian provinssien välissä Kanadassa. Idässä ja etelässä, Pohjois-Amerikan mannerjalustan reunalla, Georgesin ja Brownsin matalikot erottavat sen Atlantin syvänmeren alueesta.

Koillisesta tuleva kylmä merivirta saa aikaan Mainenlahdelle vastapäivään kiertävän pintaveden pyörteen, jota Fundynlahden voimakas vuorovesi-ilmiö ja mantereelta virtaavat joet voimistavat. Atlantin vettä virtaa lahteen myös lähellä merenpohjaa Georgesin ja Brownsin matalikoiden välissä sijaitsevaa Northeast Channelia pitkin. Lahden keskellä ovat Jordanin, Wilkinsonin ja Georgesin altaat, joissa merenpohja ulottuu yli 200 metrin syvyyteen. Mannerjäätikkö muovasi ne 10000–20000 vuotta sitten jääkaudella.

Lähteet
-------

* About the Gulf of Maine Gulf of Maine Council on the Marine Environment.  Arkistoitu 18.6.2010. Viitattu 19. toukokuuta 2010. (englanniksi)
* Hosia, Aino: Meribiologin unelma toteutui  30. maaliskuuta 2005. Tiede-lehti.   – Suomenkielinen nimistö

### Viitteet

1. 1 2  *Suomalaisen Maailman atlas*. Helsinki: Genimap Oy, 2006. ISBN 951-593-005-7.
2. 1 2  About the Gulf of Maine, Introduction
3. 1 2  About the Gulf of Maine, Habitats, Barrier banks and deep channel
4. ↑  About the Gulf of Maine, Habitats, The Gulf's currents
5. ↑  About the Gulf of Maine, Habitats, Deep Basins

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mainenlahti** Wikimedia Commonsissa
**Hukanhauta** on Joensuun kaupunginosa Niinivaaran eteläpuolella. Hukanhaudan alueita on muun muassa Petäikkölä, Opotta ja Nepenmäki. Vuonna 2022 Hukanhaudalla oli 3 751 asukasta. Kaupunginosaa rajaa lännessä ja etelässä Ilomantsin rata, idässä metsäalue ja pohjoisessa Niinivaara. Hukanhaudan ja Niinivaaran raja kulkee Hukanhaudantien ja Ilomantsintien pohjoispuolelta kapeaa viheraluetta myötäillen.

Hukanhaudan nykyinen asutus alkoi muodostua, kun 1950-luvulla rakennettiin ensimmäiset talot Karjalan radan varteen. Vilkas rakentamisen aikakausi oli 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Alueella on paljon omakotitaloasutusta, mutta Niinivaaran läheisyydessä on myös pienkerrostaloja. Kaupunginosan nimi tarkoittaa sudenkuoppaa, ja myös monien katujen pienpetoihin viittaavat nimet kertovat alueen historiasta metsästysalueena.

Alueella on market, asiamiesposti ja huoltoasema. Niinivaaran palvelut ovat kävelymatkan päässä.

Nepenmäen koulussa (perustettu 1960) on noin 350 oppilasta. Nepenmäki on saanut nimensä kauppaneuvos F.N. Neppen­strömistä, joka omisti aluetta 1800-luvulla. Hukanhaudan vanha puukoulu on toiminut lasten ja nuorten kulttuuritilana. Rakennus on vuodelta 1914.

Hukanhaudan lähellä on runsaasti virkistysmahdollisuuksia: Pyhäselän ranta, Koivuniemen ja Vehkalahden uimaranta, Jääkarhujen avantouintipaikka, Kuhasalon ja Repokallion luontoalueet.

Kaupunginosan tunnetuin asukas on kansanedustaja ja entinen ministeri Anu Vehviläinen.

Asukasyhdistys
--------------

Hukanhaudan asukasyhdistys on perustettu vuonna 1990. Jäseniä on noin 800. Yhdistyksen toiminnan keskuspaikka on uimarannalla sijaitseva Koivuniemen talo, jonka pihapiirissä pidetään tapahtumia: rantakalailtoja, uudenvuodenvastaanottajaisia, hiihto- ja pilkkikilpailuja.

Hukanhaudan asukasyhdistyksen alueeseen kuuluvat myös Petäikkölä, Vehkalahti ja Opotta sekä osa Niinivaaraa.

Hukanhaudan seurakuntatalo
--------------------------

Erkki Helasvuon suunnittelema seurakuntatalo sijaitsee Lonikintiellä. Se valmistui 1987 ja kuuluu Pielisensuun seurakuntaan. Tilaa on 160 hengelle. Rakennuksessa on myös vahtimestarin asunto sekä diakonia- ja kerhotiloja. Kirkkosalissa on taiteilija Pirkko Hammarbergin pellavasta ja silkistä valmistama kuvakudosteos *Aarrekivet*.

Lähteet
-------

* Joensuun Uutiset, syksy 2010: Puutarhakaupunginosan äänitorvi
* Hilkka Haaksluoto ym. (toim.): Kylästä kaupunginosiksi - Hukanhauta, Penttilä, Utra - historiaa ja nykypäivää. Hukanhaudan asukasyhdistys, 1996, 154 s.

### Viitteet

1. 1 2  Joensuu taskussa 2023 (PDF) (s. 8) Joensuun kaupunki. Viitattu 19.7.2023.
2. ↑  Hukanhauta Joensuun karttapalvelussa Joensuun kaupunki. Viitattu 19.7.2023.
3. ↑  Muuttunut kaupunkikuva: Hukanhauta *Karjalainen 16.4.2015*. Viitattu 10.09.2019.
4. ↑  Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet. Joensuu 1987.
5. ↑  Kappelit *joensuunevl.fi*. Joensuu:  Joensuun seurakunta. Viitattu 9.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hukanhauta** Wikimedia Commonsissa
**Huittisten varavankila** oli vuosina 1935–1998 Huittisissa toiminut vankila. Sen itsenäinen toiminta päättyi 20.3.1998 , kun se yhdessä Köyliön varavankilan kanssa liitettiin Satakunnan vankilan alaisuuteen. Nykyään se tunnetaan nimellä Satakunnan vankilan Huittisten osasto. Vankila sijaitsee Lauhansuolla noin viisi kilometriä kaupungin keskustaajamasta Lauttakylästä länteen.

Historia
--------

Kriminaalihuoltolaitoksen suuntaviivoja uudistettiin itsenäisyyden alkuaikoina ja virisi idea perustaa maaseutuvankiloita purkamaan täpötäysiä kaupunkivankiloita. Suovankilaksi alettiin kutsua sellaisia vankiloita, jonka toiminta perustui suon raivaamiseen peltomaaksi, sen viljelyyn ja myöhäisempi lohkominen asutustoimintaan. Köyliön varavankila perustettiin 3.5.1935 julkaistulla asetuksella (asetuskokoelma 178/1935) ja 16.7.1935 julkaistulla asetuksella Huittisten varavankila.

Vuonna 1935 perustetun Huittisten varavankilan piti alun perin olla vain väliaikainen laitos. Tarkoituksena oli vankityövoimalla kuivattaa ja raivata läheistä Lauhansuota viljelyskäyttöön. Turpeennostoa varten alueelle rakennettiin muun muassa kapearaiteinen rautatie. Vankeja käytettiin myös vuonna 1938 alkaneeseen Raijalanjärven kuivattamiseen. Raivattua suota on nykyään vankilan omassa viljelyskäytössä noin 215 hehtaaria.

Jatkosodan aikana Huittisten varavankilassa toimi parin kuukauden ajan *Sotavankileiri 3*, jossa säilytettiin poliittisia sotavankeja. Vuonna 1960 lakkautetun Karvian varavankilan vangit siirrettiin kokonaisuudessaan Huittisten varavankilaan.

Kuuluisin Huittisten varavankilan vangeista lienee ollut Toivo Koljonen, jota on kutsuttu myös "Kirves-Koljoseksi". Useista varkauksista tuomittu Koljonen pakeni vankilasta keväällä 1943 ja tappoi pakomatkansa aikana kuusihenkisen perheen eräällä lähistöllä sijainneella maatilalla, mistä hänet tuomittiin kuolemaan viimeisenä siviilihenkilönä Suomessa. Kuolemantuomio oli mahdollinen tuolloin voimassa olleen sotatilan vuoksi.

Lähteet
-------

* Satakunnan vankilan kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Halme, Minna: Vankien ajatuksia vankilan työtoimminan vaikutuksista heidän kuntoutumisprosessissaan (PDF) (opinnäytetyö, s. 18)  2010. Pori:  Satakunnan ammattikorkeakoulu, Sosiaalialan koulutusohjelma. Viitattu 26.9.2022.
2. ↑  Edilex.fi
3. ↑  Junkkari, Tuomo & Kujansuu, Juha: *Köyliön varavankila – suovankilasta ja sotavankileiristä teollistuneeksi avovankilaksi*, s. 9–22. Yttilä, Köyliö: Köyliön varavankila, 1979. ISBN 951-53-1180-2.
4. ↑  Vankileirien käsikirja, s.58 (PDF) *Sotavankileirien käsikirja*.  Arkistoitu 28.3.2017. Viitattu 17.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Huittisten ja Köyliön varavankiloissa raivaavat vangit suuria soita asutusalueiksi, Aamulehti, 30.08.1936, nro 234, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nikolai Orlov vierailulla Jean Sibeliuksen luona Ainolassa vuonna 1931.
**Nikolai Andrejevitš Orlov** (ven. Николай Андреевич Орлов; 26. helmikuuta (J: 14. helmikuuta) 1892 Jelets, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 31. toukokuuta 1964 Grantown-on-Spey, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli venäläinen pianisti, jota arvostettiin erityisesti Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin teosten tulkitsijana ja joka esitti myös Aleksandr Skrjabinin ja Jean Sibeliuksen musiikkia.

Nikolai Orlov opiskeli pianonsoittoa ensin Gnesinien musiikkioppilaitoksessa ja sitten Moskovan konservatoriossa Konstantin Igumnovin johdolla ja valmistui konservatoriosta vuonna 1910. Hän opiskeli myös sävellystä ja kontrapunktia Sergei Tanejevin yksityisoppilaana.

Orlov piti ensikonserttinsa vuonna 1912, ja samana vuonna hän kantaesitti Aleksandr Glazunovin 1. pianokonserton. Hän opetti pianonsoittoa Moskovan filharmonisessa koulussa ja konservatoriossa vuosina 1913–1921 ja siirtyi sen jälkeen länteen. Hän kiersi konsertoimassa eri puolilla maailmaa, muun muassa viisi kertaa Suomessa vuosien 1925–1939 välillä. Orlov asettui Britanniaan vuonna 1948.

Nikolai Orlovin elegantin soittotyylin on luonnehdittu olevan lähempänä 1800-luvun ihanteita kuin 1900-luvun venäläistä pianokoulukuntaa.

Lähteet
-------

* *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja* 4, s. 516. Helsinki 1978.
* *The New Grove Dictionary of Music and Musicians* 18, s. 706–707. London 2000.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**ITE-taiteen kannatusyhdistys – ITE ry** on Maaseudun Sivistysliiton ja Kansanmusiikkisäätiön aloitteesta vuonna 2004 perustettu yhdistys, jonka tehtävänä on edistää suomalaisen nykykansantaiteen eli ITE-taiteen asemaa, toimintaa ja kokoelmatyötä. Yhdistyksen hallitus toimii kehittäjänä ja asiantuntijana ITE-taiteen alalla käytännön työtä tekevien organisaatioiden ja toimijoiden kanssa Suomessa ja kansainvälisesti. Yhdistys tukee K.H. Renlundin museon ja Maaseudun Sivistysliiton ylläpitämän ITE-museon toiminnan kehittämistä liikkuvana nykykansantaiteen museona.

ITE ry:n puheenjohtajana toimii taiteilija, professori Veli Granö, varapuheenjohtajana ITE-amanuenssi Elina Vuorimies ja sihteerinä kulttuurituottaja Raija Kallioinen. Muut hallituksen jäsenet ovat amanuenssi Vesa Anttila, taiteen tohtori, tutkija Minna Haveri, graafikko Kimmo Heikkilä, kulttuurijohtaja Helka Ketonen ja emeritusprofessori Seppo Knuuttila.

Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki. Yhdistyksessä oli vuoden 2015 lopussa 24 henkilöjäsentä.

Lähteet
-------

1. ↑  PRH -- Yhdistysnetti *yhdistysrekisteri.prh.fi*. Viitattu 14.7.2015.
2. ↑  Tarkoitus *itenet.fi*. Viitattu 20.6.2016.
3. ↑  Yhteystiedot *itenet.fi*. Viitattu 20.6.2016.
4. 1 2  Veli Granö jatkaa ITE ry:n johdossa *itenet.fi*. Viitattu 20.6.2016.
Ambiorix
**Eburonit** (lat. *Eburones*) olivat kelttiläinen heimo, joka asui nykyisen Maasin ja Reinin välisellä alueella. Päällikkönsä Ambiorixin johdolla he asettuivat vastustamaan Caesaria vuonna 54 eaa. mikä johti heidän tuhoonsa kolme vuotta myöhemmin.

Vuonna 57 eaa. Julius Caesar valloitti Maasjoen laakson, jossa hänen mukaansa asuivat belgiheimot. Caesarin Gallian sota -teoksen mukaan Vuonna 54 eaa. tai 53 eaa. XIV:n legioonan talvileiri oli paikassa nimeltä Aduatuca tai Atuatuca, kun eburonit hyökkäsivät roomalaisten kimppuun. Legioonan komentajat, Sabinus ja Cotta, olivat luottaneet eburonien päällikköön Ambiorixiin, ja olettaneet, että leirin ympäristössä oli turvallista liikkua. Kun legioonalaiset lähtivät leiristään ja alkoivat marssia eburonien päällikön osoittamaan suuntaan, belgit tekivät heitä vastaan raivokkaan yllätyshyökkäyksen, jossa ilmeisesti suurin osa legioonalaisista sai surmansa. Vetäydyttyään Atuatucaan jäljellejääneet roomalaiset sotilaat tekivät itsemurhan.

Caesarin kosto oli kauhea. Keväällä 53 eaa. hän kutsui kaikki saatavilla olevat joukot auttamaan eburonien teurastuksessa. Liviuksen mukaan Ambiorix onnistui pakenemaan ja eburonien toinen päällikkö Catuvolcus teki itsemurhan. Tämän jälkeen eburoneista ei kuultu enää mitään. Noin kolmesataa päivää sen jälkeen, kun eburonit olivat voittaneet roomalaisen legioonan, he lakkasivat olemasta kansakuntana. Myöhemmin samalle alueelle asettui germaaniheimo nimeltä tungrit.

Caesarin kertomuksen paikkansapitävyyttä on myös epäilty, sillä eburonit olivat melko pieni heimo, joka ei olisi liittolaistensa avullakaan pystynyt kokoamaan riittävän vahvaa sotajoukkoa, joka olisi kyennyt tuhoamaan hyvin koulutetun ja raskaasti aseistetun legioonan. On myös epäselvää, tuhottiinko eburonit vuonna 53 eaa. täydellisesti.

Lähde
-----

* Paavo Castrén & Leena Pietilä-Castrén: *Antiikin käsikirja*. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castrén & Pietilä-Castrén, s. 141
2. 1 2 3  Jona Lendering: Eburones *Livius.org*. Viitattu 25.10.2020. (englanniksi)
**Ebon Hawk** on Star Wars: Knights of the Old Republic -pelissä päähahmo Revanin ja hänen kumppaniensa alus. Star Wars: Knights of the Old Republic II: The Sith Lords -pelissä se päätyy pakolaisjedin haltuun. Alus on valmistettu Transel-planeetalla. Se on alkuperältään Galaktisen tasavallan laivaston alus, joka on sittemmin vaihtanut omistajaa useaan kertaan päätyen lopulta Taris-planeetalle Davik Kangin omistukseen.

Perustietoa
-----------

Alus on 24 metriä pitkä, tyypiltään kevyen luokan avaruusrahtialus. Lentämiseen se tarvitsee yhden pilotin, jonka lisäksi kaksi tykkimiestä ovat myös hyödyksi. Aseistuksena aluksella on kaksi turbolasertykkiä ja kaksi raskasta sädekanuunaa. Aluksella on erittäin tehokkaat, mutta helposti vahingoittuvat moottorit, joilla pääsee hyperavaruuteen. Aluksen runko muistuttaa jonkin verran Millennium Falconia.

Kapteenit
---------

Kapteenina toimi jediritari Revan, jonka nimeksi tuli myöhemmin pimeälle puolelle jouduttuaan Darth Revan. Myöhemmin aluksen omisti eräs tuntematon jedi (niin sanottu pakolaisjedi).

Miehistö
--------

Ensimmäisessä *KotOR*-pelissä *Ebon Hawk*in miehistöön kuuluivat:

* Revan (kapteeni, ampuja)
* Carth Onasi (pilotti)
* Mission Vao
* Zaalbar
* Bastila Shan (apupilotti)
* Canderous Ordo
* T3-M4 (mekaanikko)
* Juhani
* Jolee Bindo (lääkintäupseeri)
* HK-47

*KotOR II* -pelissä miehistönä puolestaan toimi:

* Jedi Exile (kapteeni, ampuja)
* Kreia
* Atton Rand (pilotti)
* T3-M4 (mekaanikko)
* HK-47
* Bao-Dur (mekaanikko)
* Handmaiden (vain, jos Exile on miespuolinen)
* Mical (vain, jos Exile on naispuolinen) (lääkintäupseeri)
* Visas Marr
* Mira (vain, jos Exile seuraa Voiman valoisaa puolta)
* Hanharr (vain, jos Exile seuraa Voiman pimeää puolta)
* G0-T0
* Canderous Ordo (nimellä Mandalore)

Aiheesta muualla
----------------

* Wookieepedia - Ebon Hawk (englanniksi)
* Jedipedia - Ebon Hawk
Pyhät Boris ja Gleb.
**Marttyyrit Boris ja Gleb** (muinaiskirkkoslaaviksi Борисъ, Глѣбъ; ven.  Борис и Глеб; ukr.  Борис і Гліб,  *Borys i Hlib*; valkoven. Барыс, Глеб, *Barys, Hleb*; ristimänimet Roman ja David; k. 24. heinäkuuta 1015 ja 5. syyskuuta 1015) olivat ensimmäiset kanonisoidut venäläiset ortodoksisen kirkon pyhimykset.

Tiedot Boriksesta ja Glebistä perustuvat Nestorin kronikkaan ja kahteen 1000-luvun pyhimyskertomukseen. Niiden mukaan heidän isänsä oli Kiovan suuriruhtinas Vladimir I ("pyhä apostolien vertainen Vladimir Kiovalainen") ja äitinsä nimeltä tuntematon Volgan bolgaari. Nykyään oletetaan kuitenkin, että veljeksillä oli eri äidit. Boris hallitsi Rostovia ja oli oletettavasti isänsä suuriruhtinaan kruununperijä. Alaikäinen Gleb puolestaan hallitsi kauempana idässä sijaitsevaa Muromia.

Nestorin kronikan mukaan Vladimir I:n vallanperimyskamppailuissa Borisin ja Glebin surmautti heidän velipuolensa Svjatopolk I. Boris löydettiin puukotettuna teltastaan ja vietiin vielä elossa Kiovaan, mutta varjagit päästivät hänet peitseniskulla kärsimyksistään. Kun Gleb oli matkalla Kiovaan kuolevan isänsä luo, hänen kurkkunsa puolestaan katkaisi keittöveitsellä hänen oma kokkinsa.

Näiden murhien jälkeen Svjatopolkista tuli suuriruhtinas, kunnes hän puolestaan joutui velipuolensa Jaroslavin karkottamaksi; tästä teosta Jaroslav sai lisänimen Viisas.

Boriksen ja Glebin kanonisointi pantiin alulle luultavasti jo Jaroslavin aikana. Lopullisesti heidät julistettiin ensimmäisiksi itäslaavilaisiksi pyhimyksiksi ilmeisesti vuonna 1071, ja heidän luunsa siirrettiin pyhän Basileoksen kirkkoon Kiovan Vyšhorodissa. Ortodoksisessa pyhimyskalenterissa marttyyriveljesten muistopäivä on 24. heinäkuuta. Vuonna 1724 paavi Benedictus XIII tunnusti heidät myös roomalais-katolisen kirkon pyhimyksiksi; muistopäivä on 2. toukokuuta.

Molemmat pyhimyskertomukset sisältävät myös on lukuisia yksityiskohtia, joita kuitenkaan ei tule käsittää kirjaimellisesti. Myös skandinaavinen Eymundin saaga kertoo Boriksen murhasta, mutta sanoo syylliseksi Svjatopolkin sijaan Jaroslavin.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyhä marttyyri Boris (Arkistoitu – Internet Archive). Ortodoksi.net
* Pyhä marttyyri Gleb (Arkistoitu – Internet Archive). Ortodoksi.net
* Princes Boris and Gleb. Orthodox America (englanniksi)
* Boris (Roman) Ökumenisches Heiligenlexikon (saksaksi)
**Rautavuoret** (sindariksi *Ered Engrid*) on vuoristo J. R. R. Tolkienin kirjoissa *Hobitti eli sinne ja takaisin* ja *Taru sormusten herrasta*.

Sijainti
--------

Rautavuoret sijaitsevat Mordorin pohjoispuolella sekä Synkmetsän ja Ereborin itäpuolella.

Historia
--------

Vuorten nimi tuli siitä, että olivat suurimmalta osin täynnä rautamalmia. Ne olivat alun perin osa suurempaa vuoristoa, jota Morgoth hallitsi. Rautavuorten lisäksi siihen kuuluivat alun perin myös sekä Harmaavuoret että Angmarin vuoret.

Ensimmäisellä Ajalla Pitkäpartoihin eli Durinin heimoon kuuluvat kääpiöt alkoivat asuttaa vuoria. Synkmetsässä sijaitseva suuri metsäpolku oli alun perin Pitkäpartojen rakentama, jotta he pystyisivät helposti kulkemaan Sumuvuorten ja Rautavuorten välillä.

Kolmannella Ajan vuoden 2500 tienoilla Grórin, Dáin I:n poika, perusti sinne itsenäisen valtakunnan, kun kääpiöt ajettiin pois Harmaavuorilta.

Lohikäärme Smaugin tuhon jälkeen, kun Ereborin piiritys alkoi, Grórin pojanpoika, Dáin Rautajalka, saapui 500 kääpiön kanssa Thorin Tammikilven tueksi. Viiden armeijan taistelun ja Thorinin kuoleman jälkeen Dáinista tuli uusi Vuorenalainen Kuningas.

Dáinin kaaduttua Sormuksen sodassa hänen pojastaan, Thorin Kivikypärästä, tuli sekä Ereborin että Rautavuorten hallitsija.
**Julius Lothar von Meyer** (19. elokuuta 1830 – 11. huhtikuuta 1895) oli saksalainen kemisti, joka keksi jaksollisen järjestelmän (Dmitri Mendelejevistä riippumatta samaan aikaan). Hän toimi opettajana yliopistoissa Saksassa.

Elämä
-----

Meyer syntyi Varelissa, joka oli tuolloin Oldenburgin hallinnassa, nykyisessä Saksassa. Hän opetteli lääketiedettä Zürichissa ja opiskeli sekä opetti lukuisissa saksalaisissa yliopistoissa. Vuonna 1857 hän havaitsi, että happi yhtyy veressä hemoglobiiniin.

Vuonna 1876 Meyer astui kemian professorin virkaan Tübingenin yliopistossa, jossa hän opetti kuolemaansa asti.

Jaksollisen järjestelmän keksiminen
-----------------------------------

Vuonna 1864, seitsemän vuotta ennen kuin Mendelejev julkaisi oman kirjansa, Meyer julkaisi kirjan *Die modernen Theorien der Chemie* ("Kemian modernit teoriat"), jossa hän järjesti 28 alkuainetta atomipainon perusteella kuuteen ryhmään, joihin kuuluvilla alkuaineilla oli samanlaiset kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet. Hän jätti myös tyhjän paikan vielä löytämättömälle alkuaineelle. Hänen etunsa aiemmin luokittelua tehneisiin kemisteihin oli, että hän huomasi valenssin yhdistävän ryhmien alkuaineita. Mendelejevin julkaistua kirjansa Meyer julkaisi vielä artikkelin "Die Natur der chemischen Elemente als Funktion ihrer Atomgewichte" ("Kemiallisten alkuaineiden luonto atomipainon funktiona") vuonna 1870. Artikkeli tunnetaan erityisesti kuvaajista, jotka esittävät atomitilavuuden atomipainon funktiona.

Lähteet
-------

1. ↑  Lothar Meyer Universität Tübingen. Viitattu 2.12.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Julius Lothar Meyer and Dmitri Ivanovich Mendeleev Chemical Heritage Foundation. Viitattu 2.12.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lothar Meyer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittää kaupunkia Chilessä. Lota on myös kalasuku ja kylä Õrun kunnassa Virossa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Lota** on vuonna 1667 perustettu kaupunki keskisessä Chilessä ja on eräs maan vanhimmista. Aikaisempina vuosisatoina sen vauraus perustui kivihiileen.

Kaupunki sijaitsee 550 km pääkaupunki Santiagosta etelään.

Vuoden 2017 väestönlaskennassa kaupungissa oli noin 43 500 asukasta.

Historia
--------

Alun perin lähetysaseman ympärille kasvanut kaupunki toimi tärkeänä kauppapaikkana alueellaan mutta 1700-luvun puolivälissä alueelta löytyi runsaita kivihiilivaroja. Löytyneiden varantojen seurauksena kaupunki kasvoi räjähdysmäisesti ja alkaneen kaivostoiminnan ansiosta kaupungista tuli pian yksi maan rikkaimmista alueista.

Salvador Allende kansallisti alueen kivihiilivarat. Tavoitteena oli kansalaisten tyytymättömyyden rauhoittaminen. Lisäksi kansallistamiseen syynä oli maan sosialistisen puolueen (johon myös Allende kuului) tuki ja vaatimukset mineraalivarojen kansallistamiseksi. Augusto Pinochet yksityisti alueen varannot uudelleen 1990-luvun alussa osana ohjelmaa jonka tavoitteena oli valtion omistuksen vähentäminen yrityksissä ja kansallisen omaisuuden yksityistäminen. 

Nykyään alueen hiilivarat on kaivettu lähes loppuun. Lisäksi markkinoille on tullut kolumbialaista alkuperää olevaa kivihiiltä, joka on hinnaltaan huomattavasti Lotan alueelta kaivettua halvempaa. Lotan kaivos suljettiin vuonna 1997, ja kaupungista sekä sitä ympäröivistä alueista on nykyään tullut yksi maan köyhimmistä seuduista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lota *citypopulation.de*. Viitattu 2.4.2018.
2. 1 2  Review: Lota Coal Mine — Life and death under the sea *Digital Journal*.  2013. Viitattu 2.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lota** Wikimedia Commonsissa
Valtaistuimella istuva Shamash ojentaa Hammurabille lain.
**Shamash** tai **Šamaš**, sumerien Utu, oli Mesopotamian uskonnossa auringon jumala, ja hän oli Kuun jumalan Sinin ja Venuksen jumalattaren Ištarin kanssa yksi tähtien jumalten kolminaisuudesta. Shamash oli Sinin poika, ja hänen puolisonsa oli Aya, joka myöhemmin sulautui Ištariin.

Auringon jumalana Shamash edusti valon voimia, jotka vastustivat pimeyttä ja pahuutta. Hänet tunnettiin sen vuoksi myös oikeudenmukaisuuden ja tasavertaisuuden jumalana, ja hän toimi jumalten ja ihmisten tuomarina. Legendojen mukaan Babylonian kuningas Hammurabi sai lakitaulut Shamashilta. Öisin Shamashista tuli manalan tuomari.

Shamash oli myös koko universumin hallitsija, ja tässä ominaisuudessa hänet kuvataan istumassa valtaistuimella, kädessään oikeuden ja oikeudenmukaisuuden symbolit, sauva ja sormus. Shamashin kuvissa on myös usein kiekko symboloimassa aurinkoa. Auringon jumalana Shamash oli yön ja kuoleman sankarillinen voittaja, joka laukkasi taivaiden yli hevosella. Joskus hänet kuvattiin lipumassa taivaan halki laivalla tai liikkuvan vaunuilla. Shamashin palvonnan keskuksia olivat Larsa Sumerissa ja Sippar Akkadissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shamash *Encyclopaedia Britannica. Britannica Academic*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 28.9.2015. englanti

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shamash** Wikimedia Commonsissa
Boris Žemtšužin.
**Boris Aleksejevitš Žemtšužin** (ven. Борис Алексеевич Жемчужин, 11. tammikuuta 1897 Pähkinälinna – 9. toukokuuta 1918 Helsinki) oli venäläinen bolševikki, joka toimi Suomessa Neuvosto-Venäjän laivastokomissaarina. Hänet teloitettiin pian Suomen sisällissodan päättymisen jälkeen.

Elämä
-----

Pietarin teknologisessa instituutissa opiskellut Žemtšužin liittyi sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1915. Lokakuussa 1916 hänet pidätettiin vallankumouksellisen materiaalin jakamisesta ja Žemtšužin pääsi lopulta vapaaksi helmikuun vallankumouksen myötä maaliskuussa 1917. Vapautumisensä jälkeen hänet lähtettiin aluksi Kronstadtin merilinnoitukseen toimittamaan merisotilaille tarkoitettua vallankumouksellista lehteä ja sieltä edelleen Helsinkiin, jossa Žemtšužin avusti bolševikkien julkaisemaa *Volna*-sanomalehteä. Pietarissa tapahtuneen Heinäkuun kansannousun jälkeen lehti lakkautettiin, mutta se jatkoi pian ilmestymistä nimellä *Priboj*.

Lokakuussa 1917 Žemtšužin nimitettiin bolševikkien Suomen neuvostojen Pohjois-Suomen aluekomitean johtoon Tornioon. Suomen itsenäistyttyä joulukuussa 1917 hän palasi Helsinkiin sotaväen ja kiinteän omaisuuden evakuoinnin komissaariksi. Kun Suomeen sijoitettu Itämeren laivasto oli keväällä 1918 suurimmaksi osaksi siirretty Kronstadtiin, hän toimi Helsinkiin vielä jääneiden laivastoyksikköjen komissaarina, tehtävänään pitää huolta niiden evakuoinnista. Valkoiset kuitenkin pidättivät Žemtšužinin vakoojana 8. toukokuuta ja ampuivat hänet seuraavana päivänä Santahaminassa. Teloitukseen liittyi mahdollisesti myös Neuvosto-Venäjän ja Saksan välinen kiista Suomeen jääneiden alusten kohtalosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Жемчужин Борис Алексеевич Академик. Viitattu 11.3.2016.
2. ↑  Žemtšužin, Boris Aleksejevitš Suomen sotasurmat 1914–1922.  Arkistoitu 12.3.2016. Viitattu 11.3.2016.
3. ↑  Harjula, Mirko: *Itämeri 1914-1921: Itämeren laivastot maailmansodassa sekä Venäjän vallankumouksissa ja sisällissodassa*, s. 322. Helsinki: Books on Demand, 2010. ISBN 978-952-49838-3-9.
4. ↑  Piilonen, Juhani: Kevään teloitukset Helsingin kaupungissa, Suomenlinnassa tai Santahaminassa 7.5.–19.6.1918 ilman oikeuskäsittelyä teloitetut punaiset Helsingin sotasurmat.  Arkistoitu 12.3.2016. Viitattu 11.3.2016.
5. ↑  Eerola, Jari: Venäjän Itämeren laivaston "jäämarssi" Kronstadtiin keväällä 1918 Helsingin yliopisto. Viitattu 11.3.2016.
**Diéli** on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diéli Felinso sijaitsee 45 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 14 000 asukasta (vuonna 2009).

Diélin kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Djéguenan ja N’Torosson, idässä Dahin ja Sourountounan, etelässä Diakourounan sekä lännessä Niamanan ja Blan piirin Yangasson kuntiin.

Kuntaan kuuluu 35 kylää. Asukkaat ovat etupäässä muslimeja ja kristittyjä. Lisäksi on jonkin verran animisteja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista karjankäyntiä.

Palveluihin kuuluvat kolme julkista koulua, viisi kyläkoulua, koulutus- ja kehittämiskeskus, koraanikoulu ja kaksi terveysasemaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 29.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 29.6.2015. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Dieli 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 29.6.2015. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]