recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Anak Krakatau vuonna 2008.
**Anak Krakatau** on saari Indonesiassa, Sundasalmessa Lampungin provinssissa Jaavan ja Sumatran välissä. Se on syntynyt suuremman Krakatau-tulivuoren kraatterista.

Anak Krakataun paikalla sijainneen Krakataun purkautuminen vuonna 1883 on yksi historian tuhoisimmista purkauksista. Anak Krakatau kohosi vuonna 1927 merenkorkeuden yläpuolelle ja on kasvanut siitä saakka. Purkaukset ovat jatkuneet vuoden 1927 jälkeen säännöllisesti muutamien vuosien välein. Tulivuori on purkautunut muun muassa vuosina 2011–2012 sekä 17. lokakuuta 2018.

Anak Krakatau romahti 22. joulukuuta 2018 ja aiheutti tuhoisan tsunamin, jossa kuoli Indonesiassa yli 420 ihmistä, ja 40 000 menetti kotinsa. Arvioiden mukaan tulivuori menetti romahduksen ja purkauksen seurauksena kolme neljäsosaa koostaan. Kaksi peräkkäistä aaltoa iski Jaavan ja Sundansalmen välisiin rantoihin. Jaavan länsirannikolle Pandeglangin alueelle iskeneiden aaltojen kerrottiin olleen pari metriä korkeita. Maanjäristysanturit eivät varoittaneet seismisestä toiminnasta, joten tsunamin arvellaan syntyneen Anak Krakataun purkauksen aiheuttamista maanvyöryistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dramaattinen tulivuoren romahdus tuhoisan tsunamin taustalla: Anak Krakatau mureni vain neljännekseen entisestään *Yle Uutiset*. Viitattu 11.4.2020.
2. ↑  Krakatau aiheutti massiivista tuhoa 1800-luvulla – ainakin 36 000 ihmistä kuoli ja maapallon lämpötila tippui yli asteella *Yle Uutiset*. Viitattu 11.4.2020.
3. ↑  Suomalaistutkija: Anak Krakataun tulivuori on muuttunut epävakaaksi *Yle Uutiset*. Viitattu 11.4.2020.
4. ↑  Tulivuori uhkaa taas purkautua Indonesiassa – lentokoneet ohjattiin turvallisemmille reiteille *Hämeen Sanomat*. Viitattu 11.4.2020.
5. ↑  Indonesian tsunamin uhriluku kasvaa "erittäin todennäköisesti" – Tämän hetkisen tiedon mukaan kuolleita on yli 220 *Yle Uutiset*. Viitattu 11.4.2020.
6. ↑  Tsunami hits Sunda Strait beaches, leaving dozens dead in Indonesia (myös kartta) *The Guardian*. Viitattu 23.12.2018.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anak Krakatau**.
**Pirjo Helena Puustjärvi**, o.s. **Savolainen** (s. 17. tammikuuta 1955 Saarijärvi) on juristi, joka toimi Outokummun kaupunginjohtajana.

Puustjärvi syntyi toimitusjohtaja Reijo Savolaisen ja kirjanpitäjä Elma Kemppaisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 on apulaisjohtaja Heikki Puustjärvi. Laulaja Anna Puu on heidän tyttärensä. Pirjo Puustjärvi tuli ylioppilaaksi 1974. Hän valmistui ylioppilasmerkonomiksi 1976 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1984. Puustjärvi toimi Pohjois-Karjalan Säästöpankin rahoituspäällikkönä 1986–1990, Outokummun kaupunginsihteerinä 1990–1997 ja Outokummun kaupunginjohtajana 1997–2008. Helsingin oikeusaputoimiston yleinen edunvalvoja hänestä tuli vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 789. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Anna Puustjärvi: Kaupunginjohtajan tytär Outokummusta. Keskisuomalainen, 14.12.2008. (Viitattu 21.3.2018)
**Sinisthra** on suomalainen metalli-yhtye. Sinisthra perustettiin vuonna 1999 ja alun perin yhtye tunnettiin nimellä Nevergreen. Nimi vaihdettiin sittemmin Sinisthraksi joka pohjautuu italian kielen sanaan sinistra joka tarkoittaa "vasemmalla puolella" mutta on myös vertauskuva luovuudelle, naiseudelle, yksilöllisyydelle ja yleiselle vapaalle-ajattelulle, ilman onttoa "saatanallista" tai muuta uskonnollista merkitystä. Sanoituksissa vältellään yleisimmin käytettyjä teemoja ja niissä käsitellään enemmänkin henkilökohtaisia ja intiimejä aiheita.

Diskografia
-----------

**Studioalbumit**

* *Last of the Stories of Long Past Glories*  (2005, Arise Records)
* *The Broad and Beaten Way*  (2020, Arise Records)

**EP:t**

* *Softly Whispering Mountains to Gravel*  (2002, omakustanne)
* *Empty Banalities Adorned with Dashing Eloquence*  (2004, omakustanne)

**Singlet**

* *Slowly Getting There*  (2002)
* *Effortlessly Improving on Perfection*  (2003)

Jäsenet
-------

* Tomi Joutsen – laulu
* Markku Mäkinen – kitara
* Erkki Virta – rummut
* Janne Telen – basso
* Marko Välimäki – kitara
* Timo Vainio – kosketinsoittimet
**Omenavähämittari** (*Pasiphila rectangulata*) on mittareihin kuuluva perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Omenavähämittari on väritykseltään sammalenvihreä ja sen siipien kärkiväli on 17–20 millimetriä. Etusiivet ovat vihreät ja mustahkonharmaapoikkijuovaiset. Keskisarakkeen reunat ovat mustat; niistä sisempi on tasaisen kaareva, ulompi yhtenäinen ja sen etuosassa on kaksi hammasta, joista taaempi on suurempi. Keskisarakkeen reunojen keskellä sijaitseva keskipilkku on musta. Ulkosarakkeen sisäosassa on kolme mustanharmaata varjolaikkua, joiden välissä on kaksi vihreää juovaa ulomman poikkiviirun hampaista aaltoviiruun. Aaltoviiru on hieno, hampaallinen ja pohjan värinen. Ulkoreunajuova on yhtenäinen ja suonien välissä paksumpi. Takasiivet ovat samanlaiset kuin etusiivet. Takaruumiin tyven lähellä kyljissä on mustahkoja täpliä tai epätäydellinen rengas. Myös perhosen takaruumis on selvästi vihertävä.

Omenavähämittarin muna on pitkänomaisen ovaali ja kiiltäväpintainen; väritykseltään se on aluksi valkeahkonkeltainen, myöhemmin samean punaharmaa. Touko-kesäkuussa kuoriutuvan vihreän 12–13-millisen toukan selkäjuova on punainen tai punaruskea. Sivuselkäjuova puuttuu tai näkyy heikosti kahdessa takimmaisessa jaokkeessa. Usein selkäjuova on hajonnut laikuiksi tai puuttuu kokonaan. Kotelo on noin 7–8,5 millimetrin mittainen ja väriltään vaaleanruskea.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Omenavähämittari on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja pohjoisimmat havainnot ovat Kittilästä. Lentoaika ulottuu heinäkuun alkupuoliskolta elokuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Omenavähämittarin elinympäristöä ovat ennen kaikkea lehdot, mutta kulttuuriympäristössä sen voi tavata puistosta tai pihamaalta. Laji suosii tuomea kasvavia metsänreunoja. Omenavähämittari on yöaktiivinen ja tulee valolle. Se koteloituu löyhään koppaan karikkeen sekaan tai joskus myös kaarnanrakoon; muna on talvehtiva vaihe.

Ravintokasvit
-------------

Omenavähämittarin toukan ravintokasveja ovat omenapuu, päärynä ja muut hedelmäpuut, mutta myös tuomi sekä erilaiset kukkasilmut ja kukat.

Lähteet
-------

1. ↑  Pasiphila rectangulata (Linnaeus, 1758) *gbif.org*. Viitattu 1.8.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Laji.fi: Omenavähämittari – Pasiphila rectangulata *laji.fi*. Viitattu 1.8.2022.
3. 1 2 3 4  Suomen perhoset: Omenavähämittari *suomen-perhoset.fi*. Viitattu 1.8.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q286032
* BAMONA: Pasiphila-rectangulata
* BioLib: 52934
* BOLD: 21994
* BugGuide: 55867
* CoL: 946LK
* EPPO: CHLCRE
* EUNIS: 307714
* Fauna Europaea: 444730
* Fauna Europaea (new): 1203337a-f324-42aa-91e7-0e46a8d80170
* GBIF: 4523885
* iNaturalist: 129223
* ITIS: 942522
* LepIndex: 218443
* LoB: 4402
* NatureServe: 2.866400
* NBN: NBNSYS0100004490
* NCBI: 572874

 |

 |
**Omenmean vallanhaltija** on Siiri Enorannan esikoisromaani, jonka Robustos julkaisi elokuussa 2009. Kirja oli ilmestymisvuonnaan Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.

Kirja on lajityypiltään fantasiaa. Sen teemoja ovat ystävyys ja luottamus sekä valta. Teoksen päähenkilöt ovat 13-vuotiaat ystävykset Ninir ja Nezsandra (Nez). Tytöt asuvat Omenmeassa, joka on yksi kahdeksasta maailmasta. Ninir halvaantuu onnettomuudessa ja Nezsandra päättää auttaa ystäväänsä hankkimalla jokaisesta maailmasta palan kunkin valtiaan valtaa. Hän lähtee matkalle kuusijalkaisen Humu-ratsunsa kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Finlandia Junior -palkintoehdokkaat 2009  3.11.2009. Suomen Kirjasäätiö. Viitattu 19.3.2016.
2. ↑  Sisättö, Vesa: Supervoimat jylläävät fantasiassa ja todellisuudessa (Arkistoitu sivu) *HS.fi*.  3.11.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Tieaho, Matti: Fantasian virkkeessä on hyvä poljento *Kymen Sanomat*.  23.11.2009.
* Loikkanen, Maria: Siiri Enoranta: Omenmean vallanhaltija (Julkaistu alun perin Kalevassa) *Alas Taikavirtaa -blogi*.  3.1.2010.
Hotelli Anakliassa
**Anaklia** (georg. ანაკლია) on kylä ja merenrantalomakohde Georgian länsiosassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Zugdidin piirikunnassa. Se sijaitsee Enguri-joen suulla Mustanmeren rannalla lähellä Abhasian rajaa.

Historia
--------

Varhaisin asutus Anaklian alueella on pronssikauden keskivaiheilta ja edustaa tyypillistä Kolkhiin kulttuuria. Paikkakunta on Kolkhiissa sijainnut klassisten lähteiden *Heraclea*, myöhempien kirjoittajien *Anaclia* ja 1600-luvun matkaajien Archangelo Lambertin ja Jean Chardinin *Anarghia*. Kun Georgian kuningaskunta hajosi osiin 1400-luvulla, Anakliasta tuli merkittävä linnoituskaupunki, satama ja kalastusasema Samegrelon ruhtinaskunnassa. Vuonna 1723 osmanien valtakunta valtasi kaupungin ja teki siitä laivastotukikohdan ja orjakaupan keskuksen. Venäjän–Turkin sodan aikana (1768–1774) kenraali Totlebenin johtama venäläis-georgialainen armeija valtasi Anaklian vuonna 1770. 

Vuonna 1802 viereisen Abhasian ruhtinaskunnan Turkkia tukenut hallitsija Keleš Ahmed-Beg Šervašidze käytti Samegrelon sisäisiä riitoja hyödykseen ja pakotti ruhtinas Grigol Dadianin luovuttamaan Anaklian Abhasialle. Grigolin poika ja perillinen Levan otettiin panttivangiksi. Kun Samegrelosta tuli Venäjän protektoraatti vuonna 1803, Venäjän Georgian-komentaja Pavel Tsitsianov vaati Keleš-begiä luovuttamaan Levanin takaisin. Keleš-beg kieltäytyi, ja Tsitsianov lähetti kenraalimajuri Ion Rykgofin Abhasiaan. Maaliskuussa 1805 venäläiset valtasivat Anaklian ja uhkasivat marssia Suhum-Kaleen, joten abhasialaisten oli pakko vapauttaa Dadiani. Anaklian valtaus kuitenkin suututti osmanit, ja Tsitsianov kiirehti erottamaan alaisensa ja jopa pyytämään toimiaan anteeksi, ja venäläinen varuskunta poistettiin Anakliasta. Välikohtaus kuitenkin lisäsi edelleen suurvaltojen välisiä jännitteitä. Kun seuraava Venäjän–Turkin sota syttyi vuonna 1806, venäläiset joukot palauttivat Anaklian ja Kalin linnoituksen Samegrelon ruhtinas Levanille, joka luovutti ne myöhemmin takaisin Venäjän haltuun. Myöhemmin Anaklian sataman merkitys hiipui huomattavasti, mutta se pysyi pienenä Mustanmeren laivaston tukikohtana neuvostokaudella.

Abhasian sodan (1992–1993) jälkeen Anakliaan avattiin venäläinen rauhanturvaajatukikohta. Vuonna 2006 Georgian puolustusministeriö raportoi venäläisten sotilaiden 1600-luvulla rakennetulle Anaklian linnoitukselle aiheuttamista lukuisista vahingoista. Rauhanturvaajia syytettiin käymälöiden ja kylpyammeiden asentamisesta linnoitukseen. Protestien jälkeen venäläiset rauhanturvaajat vetäytyivät Anakliasta heinäkuussa 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  W.E.D. Allen: Two Georgian Maps of the First Half of the Eighteenth Century.  *Imago Mundi*, 1953, 10. vsk.
2. ↑  John F. Baddeley: *The Russian Conquest of the Caucasus*, s. 67. London: Longmans, Green and Co. 1908.  (Julkaistu uudelleen vuonna 1999, Routledge).
3. ↑  Грузия выселила российских солдат из древней крепости  13. heinäkuuta 2007. Lenta.Ru.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anaklia** Wikimedia Commonsissa
**BackupHDDVD** on ilmainen, avoimen lähdekoodin komentorivityökalu, joka pyrkii auttamaan AACS-suojattujen HD DVD -levyjen suojauksen purkamisessa ja mahdollistamaan näiden levyjen sisällön tallettamisen. Ohjelman on ohjelmoinut nimimerkkiä Muslix64 käyttävä ohjelmoija. 

BackupHDDVD ei sinänsä pysty kopioimaan sisältöä, vaan siihen vaaditaan lisäksi HD DVD-levyn nimikekohtainen salausavain. BackupHDDVD ei kykene auttamaan tämän salausavaimen etsimisessä. Useita viikkoja ohjelman julkaisun jälkeen ei salausavaimia vielä kerrottu löytyneen. Kuitenkin tammikuun 2007 puolivälin jälkeen salausavaimia on löydetty moniin nimikkeisiin ja niitä on julkaistu internetissä. Avaimia on ilmeisesti saatu joidenkin mediasoitinten jäljiltä RAM-muistista.

Historia
--------

18. joulukuuta 2006 julkaistiin video, jossa näytettiin elokuvan *Full Metal Jacket* kopiosuojauksen poisto ja siirto tietokoneen kiintolevylle. Video lähetettiin YouTube-palveluun. Video on myöhemmin poistettu Warner Brothers -elokuvayhtiön pyynnöstä, sillä videopätkässä näytettiin muutaman sekunnin ajan elokuvan sisältöä. Kaksi päivää videon julkaisun jälkeen julkaistiin työkalu. Mukana oli myös ohjelman lähdekoodi ja dokumentointi. Linkki ohjelmaan lähetettiin Doom9-keskustelupalstalle keskusteluketjuun, jonka oli aloittanut ohjelman luoja Muslix64.

Ohjelman dokumentaatio ja keskustelupalstalla oleva viesti sisälsivät vihjeitä salausavainten selville saamiseksi. Muslix64 väitti, että salausavaimet olisivat RAM-muistissa helpottamassa elokuvan toistoa PowerDVD-ohjelmassa. CyberLink, PowerDVD-ohjelmaa myyvä yhtiö, on sittemmin kiistänyt, että salausavaimen voisi saada selville heidän ohjelmansa avulla.

2. tammikuuta 2007 Muslix64 julkaisi päivitetyn version työkalustaan, versionumeron 1.0, joka kykeni purkamaan levyn sisällön salausavaimella, mutta mukana oli myös muita uusia ominaisuuksia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑    
 (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Alkuperäinen kirjoitus Doom9-keskustelupalstalla
* BackupHDDVD V1.0
* BackupHDDVD (Official Mirror, Direct Download) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Timea Bacsinszky** (s. 8. kesäkuuta 1989 Lausanne) on sveitsiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän sijoittui kaksinpelissä WTA-listan yhdeksänneksi toukokuussa 2016 ja nelinpelissä sijalle 36 tammikuussa 2011. Hän voitti urallaan neljä WTA-turnausta kaksinpelissä ja viisi turnausta nelinpelissä.

Tennisura
---------

Juniori-urallaan Bacsinszky pääsi semifinaaliin Australian avoimissa 2004, häviten sen Shahar Pe'erille, Ranskan avoimissa 2004, häviten Madalina Gojnealle ja Australian avoimissa 2005, häviten Ágnes Szávaylle. Hänen ammattilaisuransa läpimurto tapahtui Zürichin avoimissa 2006, kun hän voitti entisen Grand Slam-voittaja, Anastasia Myskinan 6–3, 6–3 ja Francesca Schiavonen 6–1 luov. Lopulta Bacsinszky hävisi Maria Sharapovalle 4–6, 3–6.

Vuonna 2009 hän voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa kaksinpelissä. Luxemburgin finaalissa hän voitti Saksan Sabine Lisickin 6–2, 7–5. Vuonna 2010 Sony Ericsson Openissa hän voitti Bethanie Mattek-Sandsin 6–4, 6–4 ja toisella kierroksella kahdeksanneksi sijoitetun maailmanlistan 11:n Li Nan 6–4, 4–6, 7–6(3). Kolmannella kierroksella hän voitti Polona Hercogin 6–2, 6–2, mutta hävisi neljännellä kierroksella Yanina Wickmayerille.

Heinäkuussa 2021 Bacsinszky ilmoitti uransa lopettamisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tennis: Timea Bacsinszky tire sa révérence *RTSSport.ch*.  16.7.2021. Viitattu 16.7.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Timea Bacsinszkyn kotisivut
* Timea Bacsinszky WTA:n sivuilla (englanniksi)
**Sinisilli** (*Alosa aestivalis*) on jokisillien heimoon (Alosidae) kuuluva pohjoisamerikkalainen kalalaji, joka nousee merestä sisävesiin lisääntymään.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinisilli on yleensä noin 30:n ja suurimmillaan 40 senttimetrin mittainen. Suurin julkaistu paino on 200 grammaa. Sinisillillä on 47–53 selkänikamaa ja peräevässä on 15–21 pehmeää ruotoa. Yläleuassa on erillinen lovi ja alaleuka erkanee selvästi suusta. Leukojen etuosassa on pienen pienen hampaat, jotka katoavat iän myötä. Seslkä on tummansininen, joskus sinertävänharmaa, ja kyljessä kidusten vieressä kehon yläosassa on tumma täplä.

Levinneisyys
------------

Sinisilliä tavataan luontaisesti Atlantin luoteisrannikolla Kanadan Cape Bretonin saaresta Nova Scotiassa Yhdysvaltain St. Johns-joelle. Sitä on siirretty tekojärviin useissa osavaltioissa, ja sitä on tavattu vieraslajina ainakin Alabamassa, District of Columbiassa, Floridassa, Georgiassa, Marylandissa, New Yorkissa, Etelä-Carolinassa, Pennsylvaniassa, Pohjois-Carolinassa, Tennesseessä, Texasissa, Vermontissa ja Virginiassa. Sinisillin populaatiot ovat viimeisen 15 vuoden aikana vähentyneet arviolta 30 prosenttia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Sinisillien ravintoa ovat pienet kalat, hankajalkaiset ja pienet katkaravut. Sinisillit elävät meressä mutta vaeltavat keväällä makeisiin vesiin, joissa ne kutevat syvissä vesissä. Mätimunat laskeutuvat pohjalle, missä ne takertuvat soraan, kiviin, tukkeihin tai muihin kohteisiin. Poikaset muuttavat merivesiin 3–7 kuukauden ikäisenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  NatureServe: *Alosa aestivalis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  *Alosa aestivalis* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Fuller, P.; Jacobs, G.; Larson, J.; Fusaro, A.; Neilson, M.: *Alosa aestivalis* (Mitchill, 1814) *NAS Nonindigenous Aquatic Species*. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus. Viitattu 16.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q387024
* CoL: C5LD
* EoL: 46562371
* FishBase: 1574
* GBIF: 2412708
* iNaturalist: 49225
* IRMNG: 10153579
* ISC: 94209
* ITIS: 161703
* IUCN: 201946
* NAS: 488
* NatureServe: 2.100843
* NCBI: 224703
* NOAA: blueback-herring
* WoRMS: 158667

 |

 |
Lex Barker ja näyttelijä Karen Kondazian muutama päivä ennen Barkerin kuolemaa.
**Lex Barker** (*Alexander Crichlow Barker Jr.*, 8. toukokuuta 1919 Rye – 11. toukokuuta 1973 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.

Barker opiskeli vähän aikaa Princetonin yliopistossa, pelasi jalkapalloa ja näytteli teatterissa. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja haavoittui Sisiliassa. Barkerin ensimmäinen elokuva oli *Chico-Chico* (*Doll Face*) vuonna 1945. Hän esitti pieniä sivurooleja, kunnes vuonna 1949 hänestä tuli Johnny Weissmullerin jälkeen viiden Tarzan-elokuvan tähti. Sen jälkeen Barker näytteli etupäässä westerneissä.

Vuonna 1957 Barker muutti Eurooppaan, jossa hän näytteli pääosia yli neljässäkymmenessä elokuvassa. Erityisen suosittu hän oli Saksassa, jossa hän teki 13 Karl Mayn romaaneihin perustuvaa filmiä. Hänellä oli myös sivuosa Federico Fellinin *Ihanassa elämässä* (1960).

Barker oli naimisissa viidesti, muun muassa näyttelijöiden Arlene Dahlin ja Lana Turnerin sekä vuoden 1961 Miss Espanjan Carmen Cerveran kanssa. Hän kuoli sydänkohtaukseen.

Elokuvia
--------

* *Ihana elämä*, 1960
* *Venetsian pyöveli*, 1963
* *Tri Sadismin kauhukammio*, 1967

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Lex Barker
* Internet Movie Database: Lex Barker (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Roomalaisen sotilasleirin pohjakaava: 1. *principia* (päämaja), 2. *via praetoria*, 3. *via principalis*, 4. *porta principalis dextra*, 5. *porta praetoria* (pääportti), 6. *porta principalis sinistra*, 7. *porta decumana* (takaportti).
**Castra** (lat. *linnoitettu leiri*) oli roomalainen sotilasleiri. Castrat olivat yksi Rooman sotilaallisen menestyksen avaintekijöistä, sillä niiden avulla legioonat pysyivät sotaretkillä jatkuvasti hyvin huollettuina ja iskukykyisinä.

Ostkastell Welzheim, Limesin lähellä, Porta praetoria.
Marssilla sotajoukko kuljetti telttoja ja paaluja, joista rakennettiin leiri joka yöksi. Paaluista tehtiin nelikulmainen suoja-aitaus, jonka sisälle teltat pystytettiin tarkasti määrättyyn järjestykseen päällikön teltan (*praetorium*) ympärille.

Pysyvämmässä talvileirissä (*castra hiberna*) teltat korvattiin parakeilla ja muilla rakennuksilla. Monista pitkäaikaisista leireistä kehittyi vähitellen kaupunkeja. Esimerkiksi Torinon ja Xantenin paikalla on aikoinaan sijainnut roomalainen sotilasleiri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*, s. 96–97. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **roomalainen sotilasleiri** Wikimedia Commonsissa
Senufokielten puhuma-alue.
**Senufot** ovat senufokieliä puhuva etninen ryhmä Norsunluurannikon pohjoisosassa, Malin kaakkoisosassa ja Burkina Fason lounaisosassa. Vuonna 2001 heitä arvioitiin olevan yli kolme miljoonaa. Miniankat ovat senufojen alaryhmä.

Senufot koostuvat 25–30 ryhmästä, jotka puhuvat toisistaan huomattavasti poikkeavia kieliä. Heillä on yhteinen kulttuuri-identiteetti, mutta ei yhteistä omaperäistä nimitystä. Nimitys *senufo* lienee alkuperältään mandelainen.

Senufojen esivanhemmat olivat pohjoisesta tulleita animistisia maanviljelijöitä, jotka muotoutuivat omaksi ryhmäkseen Korhogon alueella nykyisen Norsunluurannikon pohjoisosassa. 1700-luvulla heidän keskuuteensa muutti djulakauppiaita, jotka toivat mukanaan islaminuskon. Senufojen kehitykseen on vaikuttanut paikallinen ja eurooppalainen orjakauppa sekä ranskalainen siirtomaavalta vuodesta 1895.

Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely sekä vähäisemmässä määrin karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, vihannekset, juurekset ja hedelmät. Myytäväksi kasvatetaan riisiä, puuvillaa, maapähkinää ja tupakkaa. Lisäksi harjoitetaan keräilyä ja käsityöammatteja. Perinteisiä asumuksia ovat savitiiliset pyöreät tai neliskulmaiset majat, jotka muodostavat viljavarastojen ja sisäpihan kanssa suljetun kokonaisuuden. Ruokavalio koostuu enimmäkseen maustetuista puuroista ja vihanneskeitoista.

Yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin. Perinteinen sukujärjestelmä on matrilineaarinen, mutta avioliitto patrilokaalinen (vaimo muuttaa miehen perheeseen). Miesten ja naisten ikäryhmät muodostavat salaseuroja, jotka käyvät läpi monimutkaisia aikuistumisriittejä. Senufot ovat kuuluisia puisista rituaalinaamioistaan ja veistoksistaan. Käsityöläiset muodostavat maanviljelijöitä alempiarvoisia kastiryhmiä. Perinteiseen uskontoon kuuluu henkimaailma, jonka huipulla ovat maailman luoja Koulo Tyolo ja suojeleva esiäiti Katyelééó. Nykyään ehkä puolet senufoista on muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  *Encyclopedia of World Cultures, supplement*, s. 302–305. New York: Macmillan Reference, 2002. ISBN 0-02-865671-7.
2. 1 2 3 4  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 477. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
3. 1 2 3  Shoup, John A.: *Ethnic groups of Africa and the Middle East: an encylopedia*, s. 253–254. Santa Barbara–Denver–Oxford: ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-59884-362-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Senufot** Wikimedia Commonsissa
**Hertta Heikkinen** (s. 27. lokakuuta 1994) on suomalainen moniottelija. Hän edustaa Joensuun Katajaa. Vuoteen 2014 hän edusti Lieksan Urheilijoita.

Heikkinen osallistui Kalevan kisoihin ensimmäisen kerran vuonna 2014 ollen neljäs. Porin Kalevan kisoissa 2015 hän voitti hopeaa uudella ennätyksellään 5554. Kultaa voitti hänen kaksoissiskonsa Jutta Heikkinen. Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 Heikkinen voitti hopeaa ja Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 pronssia. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 2017 hopeaa viisiottelussa ja pronssia 60 metrin aitajuoksussa. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa viisiottelussa. Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2019 Heikkinen sijoittui seitsenottelussa neljänneksi ennätyksellään 5926. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2021 ja 2022 hän voitti kultaa viisiottelussa.

Kesäkuussa 2015 Heikkinen otteli Suomen, Ruotsin ja Viron välisessä moniotteluiden maaottelussa Tartossa, missä hän teki ennätyksensä 5318 ja ylitti tulosrajan alle 23-vuotiaiden EM-kisoihin. Heinäkuussa 2015 hän otteli alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa jälleen ennätyksensä (5425) ollen 11:s.

Ennen keskittymistä seitsenotteluun Heikkisen päälaji oli 16-vuotiaaksi saakka seiväshyppy. Hän on myös voittanut pituushypyn SM-kultaa 17-vuotiaiden sarjassa. Seitsenottelussa hän voitti nuorten SM-kisoissa kolme hopeaa ja kerran pronssia. Heikkinen kilpaili nuorten Ruotsi-ottelun pituudessa 2011 sekä nuorten Pohjoismaiden mestaruusmoniotteluissa 2011 ja 2013. Vuonna 2013 Heikkinen otteli aikuisten moniotteluiden Euroopan Cupin ykkösliigassa, mutta keskeytti kolmen lajin jälkeen.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 m aidat: 13,74 (Lappeenranta 2.8.2019)
* Korkeus: 173 (Kuortane 13.3.2016, hallissa)
* Kuula: 13,25 (Jyväskylä 20.2.2021, hallissa)
* 200 m: 24,22 (Lappeenranta 2.8.2019)
* Pituus: 604 (Lappeenranta 3.8.2019)
* Keihäs: 41,93 (Pori 1.8.2015)
* 800 m: 2.16,03 (Lappeenranta 3.8.2019)
* Seitsenottelu: 5926 (Lappeenranta 2.-3.8.2019)

Lähteet

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hertta Heikkinen Joensuun Kataja.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 5.8.2015.
2. ↑  Jutta ja Hertta ottelivat kaksoisvoiton  2.8.2015. Joensuun Kataja.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 5.8.2015.
3. 1 2 3  Hertta Heikkinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
4. ↑  Tilastotkin sen todistavat: Lappeenrannassa nähtiin kaikkien aikojen paras seitsenottelu Kalevan kisoissa – vain yhdet MM-kisat menevät pistetehtailussa edelle *yle.fi*. Viitattu 10.7.2020.
5. ↑  Hertta Heikkinen otteli nuorten EM-rajan *Karjalainen*.  8.6.2015.  Arkistoitu 23.7.2015. Viitattu 5.8.2015.
6. ↑  Saarikoski viides, Tallinnasta neljä pistesijaa *Yleisurheilu*.  10.7.2015. Viitattu 5.8.2015.
7. ↑  Suomi otteli viidenneksi Euroopan Cupin ykkösliigassa *Yleisurheilu.fi*.  30.6.2013.  Arkistoitu 5.2.2016. Viitattu 5.8.2015.
8. ↑  Hertta Heikkinen Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Lexovisaurus** (nimen merkitys: "Lexovin lisko") oli stegosaureihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurus. Se eli keski- ja myöhäisjurakaudella 170–150 miljoonaa vuotta sitten. *Lexovisauruksen* jäänteitä on löydetty Englannista, sekä mahdollisesti Ranskasta ja Saksasta.

Nimen historia
--------------

Nimi *Lexovisaurus* tarkoittaa "Lexovin liskoa". Nimi on annettu kelttiläisen kulttuurin mukaan.

Nykyiset *Lexovisauruksen* fossiilit kuvailtiin alun perin vuonna 1887, ja dinosaurukselle annettiin nimeksi *Omosaurus*. Myöhemmin tajuttiin että nimi *Omosaurus* oli varattu, joten dinosaurukselle annettiin uudeksi nimeksi *Dacentrurus* vuonna 1915. Dinosaurus sai nykyisen nimensä, kun vuonna 1957 ranskalainen paleontologi Robert Hoffstetter antoi dinosaurukselle uudeksi nimeksi *Lexovisaurus*.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*Lexovisauruksen* koosta ollaan epävarmoja, mutta sillä oli pituutta mahdollisesti noin 5–6 metriä.

*Lexovisauruksella* oli piikkejä lonkan ja olkapäiden kohdalla. Näitä piikkejä on voitu käyttää lämmönsäätelyssä sekä suojana saalistajia vastaan. Selkä ja häntä olivat pitkät. Takajalat olivat vahvemmat kuin etujalat.

Fossiilit
---------

*Lexovisauruksen* selkänikamia (ylhäällä) ja piikki (alhaalla) Pariisin luonnontieteellisessä museossa.
Holotyyppi koostuu osittaisista jäänteistä, joihin kuuluu selkänikamia ja yksi piikki. Piikin sijaintikohdasta ollaan epävarmoja. Koska fossiileita on vähän, piikkien ja levyjen täsmällinen muoto ja järjestys selässä ja hännässä on tuntematon. Rekonstruktiot perustuvatkin muiden stegosaurien piikkien ja levyjen järjestyksiin. Tosin uusien yksilöiden jäänteet Englannista ja Ranskasta saattavat osoittaa, että *Lexovisauruksella* oli matalia levyjä ensimmäisessä puoliskossa kehoa ja pyöristyneitä piikkejä toisessa puoliskossa. Paleontologit tosin kiistelevät siitä, kuuluvatko näiden yksilöiden jäänteet *Lexovisaurukselle*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lexovisaurus *The Dino Directory*. Natural History Museum. Viitattu 31.5.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lexovisaurus *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 31.5.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Lexovisaurus dinosaur *Dinosaur Fact*. Viitattu 31.5.2017. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133863
* Wikispecies: Lexovisaurus
* Fossilworks: 38812
* GBIF: 4823119
* IRMNG: 1034571

 |

 |
Irakin suurlähetystön rakennus.
**Irakin Helsingin-suurlähetystö** sijaitsee Kulosaaressa osoitteessa Lars Sonckin tie 2 – Risto Rytin tie 1. Rakennus on Suomessa poikkeuksellinen arabialaistyylisen arkkitehtuurinsa ansiosta.

Irakin valtio osti vuonna 1977 Lars Sonckin tien ja Risto Rytin tien yhtymäkohdassa sijaitsevan tontin, jossa oli tuolloin 1940-luvulla rakennettu omakotitalo. Irakilaisen Dinkha Latchinin arkkitehtitoimiston suunnittelema suurlähetystörakennus valmistui vuonna 1980. Eksoottinen itämaista palatsia muistuttava rakennus poikkeaa voimakkaasti Kulosaaren muusta rakennuskannasta ja herätti valmistuessaan tyrmistystä. Helsingin rakennusviranomaiset eivät luultavasti olisi antaneet poikkeavalle rakennukselle rakennuslupaa, mutta Wienin yleissopimuksen takaaman diplomaattisen koskemattomuuden ansiosta ulkomaiden lähetystöt saavat rakentaa tonteilleen mitä haluavat. Rakennusvalvontaviraston johtaja Lauri Jääskeläinen arvioi vuonna 2015, että nykyään rakennus on pikemminkin kiinnostava kuin häiritsevä osa kaupunkikuvaa.

Helsingin-lähetystö oli ensimmäinen Saddam Husseinin aikana Länsi-Eurooppaan rakennettu Irakin edustusto. Ensimmäinen suurlähettiläs oli räväkkänä tunnettu kenraali Saleh Mehdi Amash, joka sai Suomessa lempinimen "Kulosaaren kalifi". Hän kuoli Suomessa vuonna 1985, epäilyjen mukaan Husseinin hallinnon myrkyttämänä.

Persianlahden sodan aikana vuonna 1991 suurlähetystössä sattui ammuskelua sisältänyt selkkaus, kun joukko kurdipakolaisia kiipesi aidan yli tunkeutuen lähetystön alueelle. Husseinin valtakaudella käytyjen sotien vuoksi Irakin Helsingin-suurlähetystön toiminta oli 1990- ja 2000-luvuilla vuosia seisahduksissa ja lähetystörakennus tyhjillään. Vappuna 2001 se joutui jopa talonvaltauksen kohteeksi. Rapistunut rakennus kunnostettiin vuosina 2007–2009.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kulosaari – Huvilakiinteistöt ja niiden omistajat* (toim. Matti Räsänen), s. 322. Kulosaaren Kotiseuturahaston Säätiö, Helsinki 2004.
2. ↑  Elina Ihamuotila: Lähetystöjen Kulosaari, s. 335 teoksessa *Kulosaari – koti ja kaupunginosa*. Kulosaaren Kotiseuturahaston Säätiö, Helsinki 2002.
3. ↑  Janne Toivonen: Lähetystöt voivat repiä ja rakentaa mielensä mukaan Helsingin Sanomat 1.5.2015. Viitattu 9.5.2016.
4. 1 2  Räväkkä lähettiläs murhattiin myrkyllä Iltalehti 26.11.2007. Viitattu 9.5.2016.
5. 1 2  Risto Kunnas: Irakin suurlähetystö pian täysremonttiin Iltalehti 27.11.2007. Viitattu 9.5.2016.
6. ↑  Leo Stranius: Talonvaltaus Kansalaisyhteiskunnan tutkimusportaali, Jyväksylän yliopisto. Viitattu 9.5.2016.
7. ↑  OpenHouseHelsinki 11.9.2009 (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Irakin Helsingin-suurlähetystö** Wikimedia Commonsissa

* Lähetystön kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Lähetystön kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (arabiaksi)
Hertta Upari
**Hertta Upari** (16. toukokuuta 1920 Vihti – 31. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalaisen ratsastuksen uranuurtaja. Hän teki koko elämänsä työtä hevosten parissa lapsuuden haaveensa mukaisesti.

Upari opetti ja toimi tallimestarina vuosina 1942–1945 Hippodromin ratsastuskoulussa Helsingissä Ruskeasuolla. Myöhemmin hän johti myös Helsingin ratsastusopistoa ja Urheiluratsastajat-yhdistyksen tallia vuodesta 1966. Vuodesta 1946 hän oli Helsingissä Ratsupoliisin palveluksessa, vuodesta 1951 vanhempana konstaapelina, jossa virassa hän koulutti 30 vuoden kuluessa poliisin käyttöön 80 hevosta. Upari nimitettiin 1940-luvulla Pohjoismaiden ensimmäiseksi ratsupoliisiksi, joka sai käyttää ratsupoliisin virka-asua. Upari jäi poliisista eläkkeelle 58-vuotiaana, jolloin hän lopetti myös aktiivisen ratsastamisen. Urheiluratsastajat ry:n tallia hän johti vuodesta 1966. 84-vuotiaana kuollut Upari kävi päivittäin tallilla elämänsä viimeisiin viikkoihin saakka.

Upari kilpaili koulu-, este- ja kenttäratsastuksessa, kiitolaukkakilpailuissa ja raviohjastajana sekä toimi esteratsastuskilpailujen ratamestarina. Hän voitti esteratsastuksen PM-kultamitalin sekä kouluratsastuksessa kolme SM-kultaa hevosella Mixtura peräkkäisinä vuosina 1962–1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mäenpää-Wirtz, Leena: Hertta Upari muutti perinteistä naiskuvaa.  *Hevosurheilu*, 5.1.2005.
2. 1 2 3  Muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
3. ↑  Hevosmaailma.net


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Else Helene Kristiina Wiherheimo** (o.s. Saanio, s. 7. tammikuuta 1949 Rovaniemi) on suomalainen tekstiilitaiteilija.

Wiherheimo valmistui tekstiilitaiteen linjalta Taideteollisesta oppilaitoksesta 1971. Wiherheimo on uransa aikana toiminut sekä kuvataiteen että muotoilun kentällä. Hänen teostensa keskeisiä piirteitä ovat laajat väripinnat, valot ja varjot.

Kristiina Wiherheimon julkisiin töihin lukeutuu Suomen Kansallisoopperan suuren näyttämön *Rautaesirippu*. Hänen töitään on valtion taidekokoelmissa sekä muun muassa Kone Oyj:n, Daniscon ja Vallila Interiorin kokoelmissa. 

Vuonna 2008 Kristiina Wiherheimo valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi. Vuonna 2012 hän sai Ornamo-säätiön stipendin näyttelyn järjestämiseksi synnyinkaupunkissaan Rovaniemellä. Näyttely *Saturnuksen renkaat* oli esillä Kulttuuritalo Korundissa alkuvuodesta 2013.

Kristiina Wiherheimo on vuodesta 1983 ollut naimisissa sisustusarkkitehti, professori Yrjö Wiherheimon kanssa. Hänen isänsä oli valokuvaaja Matti Saanio ja äitinsä tekstiilitaiteilija Elsa Montell-Saanio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taskinen, Rita: *Suomalainen design : Kuka kukin on*, s. 330. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2  Kristiina Wiherheimo, Ornamo-säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Richard Kautto: Tila ilman ihmistä  30.1.2013. Lapin Kansa.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 2.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kristiina Wiherheimon töitä pariskunnan yhteisellä KYW-sivustolla
* Kristiina Wiherheimo, Martin Relander, Yrjö Wiherheimo, Birgitta Tuomaala: *Kristiina & Yrjö Wiherheimo works*, KYW Design, 2003

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Sahelinmuurahaistasku** (*Myrmecocichla aethiops*) on Afrikassa esiintyvä sieppoihin kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 28,5–32 cm ja paino noin 58 g (painoaineistossa vain viisi kenialaista lintua). Sahelinmuurahaistaskukoiras on pääosin tumman tervanruskea, pyrstö ja alaperä ovat mustat. Käsisulkien sisähöyty on valkoinen, tyveltä alkaen 2/3 sulkien pituudesta, ja lennossa näkyy siivellä harakkamainen valkea kuvio. Naaras ja nuori lintu ovat tervanruskeita. Kaikissa puvuissa nokka ja koivet ovat mustat.

Esiintyminen
------------

Sahelinmuurahaistasku elää Afrikassa Saharan eteläpuolella Sahelin alueella, lännessä Senegalista alkaen, idässä Keniaan ja Tansaniaan. Sen elinympäristön ala on noin 2,1 miljoonaa neliökilometriä. Laji lienee paikkalintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji *aethiops* on läntisin, *sudanensis* tavataan Sudanissa ja *cryptoleuca* Itä-Afrikassa.

Elinympäristö
-------------

Sahelinmuurahaistasku asuu kuivien avomaiden pensaikoissa, taajamissa, tienvarsilla ja harvaa puustoa kasvavilla tasangoilla. Pesäpaikkaansa varten se tarvitsee kuoppia ja vuoraamattomia kaivoja.

Lisääntyminen
-------------

Sahelinmuurahaistasku rakentaa pesänsä maahan vaakasuoraan onkaloon. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.

Ravinto
-------

Sahelinmuurahaistasku ravintoa ovat ainakin muurahaiset ja muut hyönteiset.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa, V. – Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857508-4

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Myrmecocichla aethiops* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.2.2014. (englanniksi)

* IBC (kuva)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1587789
* Wikispecies: Myrmecocichla aethiops
* Avibase: E09F7223C4EE2649
* BirdLife: 22710400
* CoL: 6S5BP
* BOW: noacha1
* eBird: noacha1
* Euring: 11430
* GBIF: 2492693
* iNaturalist: 12868
* IRMNG: 10764316
* ITIS: 561385
* IUCN: 22710400
* NCBI: 869917
* Xeno-canto: Myrmecocichla-aethiops

 |

 |
**Hertta Aalto** (23. toukokuuta 1888 Uusikirkko Tl - 26. tammikuuta 1970 Kalanti) oli suomalainen runoilija.

Aallon vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Fredrik Aalto ja Ida Aalto. Aalto kasvoi tiukassa kurissa vanhempien kontrolloidessa jopa hänen pukeutumistaan ja ystäväpiiriään. Aalto kirjoitti ylioppilaaksi Rauman lyseosta 1907, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja Ateneumissa. Opinnot jäivät kuitenkin kesken mielenterveysongelmien vuoksi. Hän matkusti parin vuoden ajaksi ulkomaille toipumaan ja asettui myöhemmin koulukaupunkiinsa Raumalle. Vuonna 1917 Aalto palasi synnyinpitäjäänsä hoitamaan sairastunutta isäänsä. Isänsä kuoltua vielä samana vuonna Aalto joutui jälleen vuosiksi sairaalahoitoon. Hän suostui lähtemään sairaalasta vasta äitinsä kuoltua 1942, jonka jälkeen hän asettui tämän rakennuttamaan taloon Männäisten koulun läheisyyteen.

Viimeiset kolme vuosikymmentään Aalto eli mökissään erakoituneena ja kirjoitti pääosan tuotannostaan. Hän teki myös lyijykynäpiirroksia ja öljyvärimaalauksia. Aalto kirjoitti yhteensä 600 runoa, mutta ei milloinkaan tarjonnut niitä julkaistavaksi. Hänen runojaan on julkaistu kolmessa 2000-luvun alussa ilmestyneessä kokoelmassa, jotka on toimittanut ja kustantanut kalantilainen tietokirjailija Leila K. Tuominen. Teokset sisältävät myös Jukka Salosen valokuvia.

Teokset
-------

* Aalto, Hertta; Tuominen, Leila K. (toim.): *Aaltoja*. Uusikaupunki: Leila K. Tuominen, 2005. ISBN 951-97552-6-8.
* Aalto, Hertta; Tuominen, Leila K. (toim.): *Heijastuksia*. Uusikaupunki: Leila K. Tuominen, 2007. ISBN 978-951-97552-9-8.
* Aalto, Hertta; Salonen, Jukka; Tuominen, Leila K. (toim.): *Aika : kalenterikirja*. Uusikaupunki: Leila K. Tuominen, 2008. ISBN 978-952-67146-0-8.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sankkila, Heikki: Hertta Aalto kirjoitti 600 runoa erakkona  29.8.2005. Turun Sanomat. Viitattu 7.3.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**MGM Grand Las Vegas** on hotelli-kasino Las Vegas stripin varrella Las Vegasissa Nevadassa. Hotellin omistaa MGM Resorts International -hotelliketju. 30-kerroksisen hotellin päärakennus on 89 m korkea, ja sen piha-alueella on viisi ulkoilmauima-allasta sekä jokia ja vesiputouksia 6,6 eekkerin (2,7 hehtaaria) edestä. Lisäksi hotellialueeseen kuuluu kokouskeskus, MGM Grand Arena, CBS Television City, Grand Spa, useita kauppoja ja yökerhoja, 16 ravintolaa ja piirikunnan suurin kasino.

Huoneet
-------

MGM Grand Las Vegasin päärakennus on maailman suurin yhtenäinen hotelli, jossa on yli 5 000 huonetta.
Hotellihuoneet on sijoitettu seuraavasti: 

* Päähotellirakennus: yhteensä 5 044 huonetta (4 293 normaalia huonetta ja 751 sviittiä; sviitit sijaitsevat kahdessa ylimmäisessä kerroksessa)
* Kolme The Signature at MGM Grand -tornia: jokaisessa 576 sviittiä.
* SKYLOFTS at MGM Grand: 51 suurta asuinhuoneistoa
* The Mansion at MGM Grand: 29 huvilaa

Lion Habitat
------------

Hotellin suurin vetonaula oli "Lion Habitat" eli iso lasiseinillä varustettu viidakkomainen tila, joka oli ääni- ja hajueristetty. Tilaan tuotiin kaksi kertaa päivässä leijonia, jotka olivat siellä klo 10.00-19.00. Leijonat eivät koskaan joutuneet olemaan yksin MGM Grandissa, vaan mukana oli aina toinen leijona tai kouluttaja.

Lion Habitat suljettiin vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Hotellin sivusto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **MGM Grand Las Vegas**.
* MGM Grand Las Vegasin sivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:MGM Grand Las Vegas
**Iracoubo** on kunta ja sen keskuskylä Ranskan Guayanassa. Se sijaitsee lähellä samannimisen joen suuta 130 kilometriä Cayennesta luoteeseen. Kunnassa on 1 800 asukasta (vuonna 2019).

Iracoubon kunnan pinta-ala on 2 762 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Sinnamaryn, etelässä Saint-Élien ja lännessä Manan kuntiin sekä pohjoisessa Atlantin valtamereen. Iracoubo kuuluu Savanesin kuntayhtymään.

Kylä on perustettu 1800-luvun alussa. Sen asukkaat harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa, metsästystä ja kalastusta. Vuonna 1912 ryhdyttiin hyödyntämään balata- ja ruusupuuta.

Iracoubon kautta kulkee Cayennen ja Saint-Laurent-du-Maronin välinen maantie N1. Paikallinen nähtävyys on 1800-luvun lopulla rakennettu Pyhän Joosefin kirkko, joka on Pierre Huguen -nimisen vangin kauttaaltaan koristelema. Lähistöllä sijaitsee Bellevuen intiaanikylä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Iracoubo *Annuaire mairie*. Viitattu 26.2.2022.
2. 1 2  *Petit Futé Guyane 2011–2012*, s. 171–172. Paris: Nouvelles Éditions de l’Université, 2011. ISBN 9782746929159.

Aiheesta muualla
----------------

* Iracoubon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
**Nicolai Højer Weichel** (s. 6. marraskuuta 1997 Hørsholm, Tanska) on tanskalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Weichel on Rungsted IK:n kasvatti.

Weichel teki debyyttinsä aikuisten tasolla Rungsted IK:n riveissä Tanskan 2. sarjatasolla kaudella 2012-2013. Tämän jälkeen hän suuntasi seuraavaksi kaudeki Ruotsiin Malmö IF:n U18-joukkueeseen josta palasi seuraavan kauden alussa takaisin Rungstediin. Rungstedissa Weichel pelasi kauden 2016-2017 loppuun ja suuntasi sen jälkeen Herning Blue Foxiin. Herningistä Weichel siiryi kaudelle 2021-2022 Odense Bulldogsiin.

Maajoukkueessa Weichel edusti Tanskaa alle 18-vuotiaiden MM-turnauksissa 2014 ja 2015. Jälkimmäisenä vuonna Tanska pelasi ikäluokan divisioona 1A:ssa. 2016 Weichel pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa ja kuudessa miesten maaottelussa. Miesten otteluissa hänelle ei kertynyt tilastomerkintöjä. Toistaiseksi ainoan kerran Weichel on ollut miesten MM-joukkueessa keväällä 2017, jossa hänen kisapassiaan ei kuitenkaan leimattu eikä hänelle näin kertynyt otteluita turnauksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nicolai Weichel at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
Tim Flannery
**Tim Flannery** (s. 28. tammikuuta 1956) on australialainen kirjailija, nisäkästutkija, tutkimusmatkailija ja ympäristönsuojelija. Flannery esiintyy usein julkisesti puhuen etenkin maapallon ilmaston lämpenemisestä.

Flanneryn on sanottu löytäneen enemmän uusia eläinlajeja kuin Charles Darwin. Hän on julkaissut yli 100 tieteellistä tutkimusta ja löytänyt yli 30 uutta nisäkäslajia, mm. 3 puukengurua. Hän on mm. luokitellut vanhimmat tunnetut nisäkäsfossiilit. Hän johtaa Etelä-Australian museota ja Australian Wildlife Concervancy -järjestöä. Vuonna 2005 hänet valittiin Australiassa vuoden humanistiksi.

David Attenborough on sanonut Flanneryä yhdeksi kaikkien aikojen suurimmista löytöretkeilijöistä verraten häntä David Livingstoneen.

Hänen teoksensa *Ilmaston muuttajat* (*The Weather Makers: The History and Future Impact of Climate Change*) ilmestyi suomeksi syksyllä 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* ABC Australia Biography
* Another ABC Australia Biography
* *The Weather Makers* book website
* Whoever owns the fuel, Arson is suspected, but Australians must accept pollution and unbridled growth are firebugs too The Guardian, 11.2.2009

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nicola Yoon** (s. 1972 Rio de Janeiro) on jamaikalais-yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän asuu nykyisin Los Angelesissa miehensä kanssa, joka oli suunnitellut hänen kirjojensa kuvituksia. 

Hänellä on sähkötekniikan korkeakoulututkinto Cornellin yliopistosta. Opiskeluihin kuului luovan kirjoittamisen valinnainen aine, joka sai Yoonin "koukkuun kirjallisesti".

Yoon työskenteli 20 vuotta ohjelmoijana ennen ensimmäisen kirjansa julkaisemista. Hän sai inspiraation kirjoittaa debyyttiteoksensa *Everything, Everything*, kun hänen Biracial-tyttärensä oli syntynyt.  Vauvan suojeleminen vaaroilta antoi hänelle ajatuksen kirjoittaa tarina 17-vuotiaasta tytöstä, joka myös tarvitsi suojaa. Kirjan kirjoittaminen kesti Yoonilta kolme vuotta, kun hän samalla työskenteli kokopäiväisesti alkuperäisessä ammatissaan ja kasvatti tytärtään.  Hänen miehensä, Korean amerikkalainen graafinen suunnittelija David Yoon teki teoksen kuvituksen.

*Everything, Everything* julkaistiin syyskuussa 2015. Se pysyi Yhdysvalloissa 40 viikkoa New York Timesin myydyimpien kirjojen listalla. Kirjaan pohjautuva elokuva on saman niminen ja sen pääosissa ovat Amandla Stenberg ja Nick Robinson. Filmin *Kaikki kaikessa* ensi-ilta oli toukokuussa 2017.

Yoonin toinen kirja *The Sun Is also a Star* julkaistiin marraskuussa 2016 ja saavutti New Yorkin Timesin bestsellereiden listalla kärkisijan. Se oli vuoden 2016 kansallisen kirjapalkinnon finalisti ja pääsi The New York Times Book Review -luetteloon vuoden 2016 merkittävien lastenkirjojen luetteloon. Lisäksi se oli Entertainment Weeklyn vuoden 2016 kymmenen parhaan kirjan joukossa. *The Sun Is also a Star* oli Amelia Elizabeth Walden -palkinnon finalistina vuonna 2017. Joulukuussa 2016 ilmoitettiin, että Warner Brothers ja MGM ovat hankkineet teoksen elokuvaoikeudet. Ry Russo-Youngin ohjaama elokuva, jonka pääosissa ovat Yara Shahidi ja Charles Melton, tuli ensi-iltaan 17. toukokuuta 2019.

Teokset
-------

* *Everything, Everything*. Delacorte Press. 2015. ISBN 9780553496642.
* *The Sun Is Also a Star*. Delacorte Press. 2016. ISBN 9780553496680.

Lähteet
-------

1. ↑  Autor Nicola Yoon[vanhentunut linkki]. Dressler-verlag.de. Viitattu 21.4.2020.
2. ↑  Bio (Arkistoitu – Internet Archive). Nicola Yoonin kotisivu. Viitattu 21.4.2020.
3. 1 2 3  Nicola Yoon Wrote 'Everything, Everything' So Her Daughter Could See Herself Reflected On The Page. Bustle.com 19.5.2017. Viitattu 21.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kaikki kaikessa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *The Sun Is also a Star* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |