recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zeus murhemielellä** (m.kreik. Ζεὺς Τραγῳδός, *Zeus tragōdos*; lat. *Juppiter Tragoedus*) on Lukianoksen kirjoittama satiiri, joka käsittelee jumalten olemassaoloa ja jumalallista kaitselmusta.

Lukianoksen teos on muodoltaan dialogi. Se alkaa kreikkalaisen mytologian jumalten parista. Zeus on murheissaan siitä, että ihmiset eivät enää usko ja turvaa jumaliin eivätkä uhraa heille hurskaasti. Eräskin ateenalainen oli polttanut uhriksi sitkeää kukkoa ja valmistanut suitsukkeen homeisista aineksista. Kaiken huipuksi Zeus oli kohdannut Stoa poikilen luona kaksi filosofia väittelemästä koulukuntiensa käsityksistä jumalista ja jopa jumalten olemassaolosta. Nämä filosofit olivat epikurolainen Damis ja stoalainen Timokles. Damis katsoi, etteivät jumalat välitä ihmisistä, ja samalla myös kyseenalaisti jumalien olemassaolon kokonaan. Timokles puolusti ajatusta jumalallisesta kaitselmuksesta.

Varsinainen keskustelu teoksessa käydään tämän jälkeen näiden kahden filosofin välillä. Jumalat seuraavat väittelyä olinpaikastaan ja kommentoivat sitä välillä, pitäen Timokleen puolta. Jumalista esiintyvät Zeuksen lisäksi Hermes, Hera, Kolossos eli Rhodoksen kolossi (Helioksen patsas), Herakles, Athene, Poseidon, moitteen jumala Momos, Hermagoras (Hermes Agoraios, Agoralla sijainnut Hermeen patsas), Afrodite sekä Apollon.

Timokles tukee ajatuksiaan jumalista muun muassa runoilijoiden näkemyksillä sekä sillä, että kaikkien kansojen parissa uskotaan jumaliin. Damis vastaa sanomalla runoilijoiden vain halunneen lumota kuulijoitaan sanomalla jotain miellyttävää; eri kansojen uskomukset puolestaan eivät todista mitään, koska ne ovat niin ristiriitaisia. Tämän jälkeen Timokles vetoaa ennustuksiin sekä siihen, että maailmankaikkeus tarvitsee ikään kuin perämiehen ohjaajakseen. Damis sanoo ennustusten olevan sekavia ja maailman tapahtumien osoittavan, ettei kaitselmusta ja ohjausta ole. Lopuksi Timokles turvaa viimeiseen oljenkorteensa: hänen mukaansa jumalia on oltava olemassa, koska myös heille omistettuja alttareita on olemassa. Damis toteaa tähän vain sen, että väittely on selvästikin lopussa.

Teos päättyy Zeuksen toteamukseen, että hän haluaisi mieluummin yhden sellaisen liittolaisen kuin Damis, kuin olisi tuhannen Babylonin valtias.

Ernst Lampén on suomentanut teoksen lyhennellen (Otava 1924).

Lähteet
-------

1. ↑  Lampén 1924, s. 88–91.
2. 1 2  Lucian: *Zeus Tragoedus*, *Zeus Rants (Arkistoitu – Internet Archive)*. (englanniksi)
3. ↑  Lampén 1924, s. 91–99.

Kirjallisuutta
--------------

* Lukianos: *Zeus murhemielellä*. Teoksessa Lampén, Ernst: *Terve, Lukianos!*. Sisältää osittaisia ja kokonaisia suomennoksia Lukianoksen teoksista. Helsinki: Otava, 1924.

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *Zeus Tragoedus*. (englanniksi)
* Lucian: *Zeus Rants (Arkistoitu – Internet Archive)*, katkelma. (englanniksi)
**Halosenniemen saha** oli sahalaitos, joka toimi Haukiputaan Halosenniemellä vuosina 1921–1950.

Sahaustoiminta alkoi Halosenniemellä vuonna 1899, jolloin Pirttikariin perustettiin pieni höyrysaha. Sahayhtiön omisti norjalainen liikemies Joakim Andreas Fleischer. Saha joutui lopettamaan toimintansa huonon kannattavuuden takia vuonna 1902. Halosenniemen maa-alueet Fleischer oli vuokrannut Jaakko ja Kalle Haloselta. 

Simossa toimiva Halonen Ångsågs Aktiebolaget, jonka omisti K. A. Fellman, osti lopettaneen Pirttikarin sahan laitteet ja siirsi ne Simoon vuonna 1901 palaneen sahan tilalle. Halonen Ångsågs Aktiebolaget oli ostanut Vasankarin sahan 1898. Yhtiö hankki Halosenniemestä Fleischerin maiden vuokraoikeudet 10.12.1910. Metsänhoitaja K. A. Fellman siirsi sitten vuokraoikeutensa Uleå Oy:lle 7.2.1913.

Sahaustoiminta alkoi uudelleen 1921, kun Rauma Wood Ltd päätti rakentaa uuden sahansa Halosenniemeen Halosenlahden perukkaan. Sahan valmistumista viivästyttivät useat tulipalot, ja se pääsi aloittamaan toimintansa vasta 1923.

1930-luvun alussa Halosenniemen sahan omistanut Rauma Wood Ltd joutui talousongelmiensa takia Kansallis-Osake-Pankin hallintaan. Pankki oli omistajana myös Raahe Osakeyhtiössä, joka omisti läheisen Martinniemen sahan. Yhtiöillä oli jo aiemminkin ollut yhteistoimintaa puunhankinnassa ja uudessa tilanteessa yhteistyö vielä lisääntyi. Vuonna 1936 Halosenniemen saha siirtyi Raahe Osakeyhtiölle ja sahan toiminta jatkui vuoteen 1950 saakka. Viimeiseksi sen omisti *Rauma-Raahe Osakeyhtiö*, joka oli muodostettu vuonna 1942 yhdistämällä Rauma Osakeyhtiö (entinen Rauma Wood Ltd) ja Raahe Osakeyhtiö.
Sahan toiminta loppui 13.5.1950, rakennukset myytiin purettaviksi ja poissiirrettäviksi 1951–1952.

Saharakennuksista oli pitkään jäljellä vain voimalan punatiilinen savupiippu. Piippukin on sittemmin purettu. Sen sijaan 1920-luvulta peräisin oleva sahan työntekijöiden asuntoalue on säilynyt mansardikattoisine taloineen. Asuntoalue sijaitsee nauhamaisesti Halosenniemen tien varrella.

Lähteet
-------

* Tapio Karjalainen: Puutavarayhtiöiden maanhankinta ja -omistus pohjois-Suomessa vuosina 1885-1939. Historian laitos, Oulun yliopisto 2000. Luku 2.2. Pohjois-Suomessa puunjalostusteollisuutta harjoittaneet yhtiöt / 2.2.1. Sahateollisuus / 2.2.1.1. Oulun seutu
* Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo: Haukipudas

Haukipudas

|  |  |
| --- | --- |
| Kylät ja alueet | Annalankangas · Asemakylä · Ervastinranta · Halosenniemi · Holstinmäki · Häyrysenniemi · Jokikylä · Kalimenkylä · Keiska · Kello · Kirkonkylä · Kiviniemi · Kurtinhauta · Martinniemi · Onkamo · Parkumäki · Putaankylä · Rivinnokka · Santaholma · Takkuranta · Taipaleenkylä · Ukonkaivos · Virpiniemi |
| Vesistöt | Halosenlahti · Hekkalanlahti · Kalimeenoja · Kiiminkijoki |
| Muuta Haukiputaaseen liittyvää | Ahmat · A. Santaholma Oy · Vapaa-aikakeskus Jatuli · Kirkko · Rautatieasema · Kellon asema · Martinniemen rata · Martinniemen asema · Martinniemen saha · Maunun saha · Nimettömänmatala · Nurkkanäyttämö · Rantapohja · Suurhiekka |
Lodentakkeja leipzigilaisessa vaatetehtaassa 1950-luvun alussa.
**Lodentakki** (saks. *Lodenmantel*) on tiheästä ja paksusta villakankaasta eli *lodenkankaasta* valmistettu päällystakki. 
Se on leikkaukseltaan leveä ja väljän "telttamainen", ja väljyyttä lisää keskellä selkää oleva pystysuora vastalaskos. Pituudeltaan lodentakki on perinteisesti yli polvien ulottuva, mutta etenkin nuorille valmistetaan lyhyempiä ja vähemmän väljiä malleja. Karkean kankaansa vuoksi lodentakkia ei suositella hienojen pukujen kanssa käytettäväksi, vaan perinteisessä pukeutumisetiketissä sitä pidetään "vapaa-ajantakkina". Lodentakin alkuperä on tirolilaisten maanviljelijöiden, metsänhoitajien, metsästäjien ja lammaspaimenten takeissa, ja perinteisin väri on tummanvihreä.

Lodentakki on yleensä piilonapitettu. Takin kaksinkertainen kaulus voidaan nostaa pystyyn kaulan suojaksi, taskut ovat vinot ja selästä löytyy hyvin pitkä pystysuora vastalaskos, jossa kangas on taitettu. Lodentakin hihat ovat tavallisesti raglantyyppiset. Takissa ei usein ole lainkaan vuoria, mutta harteiden kohdalla kangas on kaksinkertainen lämmön vuoksi.

Lodenkangas
-----------

Lodentakkien materiaali lodenkangas on tiuhasti kudottua karstalankaista villakangasta, joka on valmistettu vuoristolampaiden öljyisestä villasta. Mukaan voidaan kutoa kamelinkarvaa tai kašmirvillaa antamaan lisälämpöä. Kudonnan jälkeen lodenkangas kutistetaan vedellä noin kolmasosaan alkuperäisestä koostaan, minkä jälkeen pinta karstataan ja leikataan jopa kymmeniä kertoja, kunnes se alkaa muistuttaa huopaa. Tunnetuimpia lodenkankaan valmistajia ovat Mössmer Tuchfabrik ja Oberrauch Zitt.

Lodenkankaasta tehdään lodentakkien lisäksi perinteisiä tirolilaisia viittoja ja muita ulkoiluvaatteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raivio, Ville: Loden-takki, Keikari.com 17.11.2013, viitattu 2.1.2015.
2. 1 2 3  Roetzel, Bernhard: *Gentleman. A Timeless Fashion*, s. 196, 305. Könemann, 1999. ISBN 3-8290-2029-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lodentakki** Wikimedia Commonsissa
**Zgharta** (arab. زغرتا‎, *Zaġartā*) on kaupunki Libanonin pohjoisosassa lähellä Tripolia. Kaupunki on pääasiassa maroniittien asuttamaa.

Maantiede
---------

Zgharta sijaitsee Libanonin pohjoisosassa noin 89 kilometriä pääkaupunki Beirutista ja noin 11 kilometriä Tripolin kaupungista rannikolla. Zghartan kannalta tärkeä Ehdenin kylä sijaitsee noin 23 kilometrin päässä. Jonkin matkan päässä sijaitsee myös Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Qadishan laakso. Zgharta on Zghartan piirikunnan hallinnollinen keskus.

Historia
--------

Zgharta on saanut alkunsa Ehdenin talvikaupunkina. Sen asukkaat siirtyivät Ehdeniin kesäisin ja päinvastoin talvisin.

Kaupungin politiikkaa hallitsivat paikalliset suvut Karam, Frangieh, Douaihy, Moawad ja Makary, joiden jäsenet vaikuttivat ajoittain myös laajemmin koko maan politiikassa. Zghartasta lähtöisin olivat esimerkiksi Libanonin presidentit Suleiman Frangieh ja René Moawad.

Libanonin sisällissodan syttyessä maan sisäiset jännitteet eri uskonnollisten ryhmittymien välillä heijastuivat myös Zghartaan, joka kilpaili maroniittien asuttamana kaupunkina viereisen pääasiassa sunnimuslimien asuttaman Tripolin kanssa. Sisällissodan aikana kaupunki oli Maradan prikaatin tukikohta. Sisällissodan jälkeen prikaati muuttui poliittiseksi järjestöksi nimeltä Marada-liike, jonka kannattajien pääosa on edelleen Zghartan ja muun Pohjois-Libanonin kristittyjä.

Väestö
------

Zghartan asukkaat ovat pääasiassa maroniitteja. Kaupungin asukkaat puhuivat aikanaan syyrian kieltä, jota opetettiin esimerkiksi kouluissa aina 1900-luvun puolivälille saakka. Nykyisin sen asukkaat puhuvat arabiaa syyriasta vaikutteita saaneella murteella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zgharta / Ehden MedCities. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
2. 1 2  William Harris: *Lebanon : a history*, s. 234-235. Oxford University Press, 2011. ISBN 978-0-19-518111-1. (englanniksi)
3. ↑  Tom Najem ja Roy C. Amore: *Historical dictionary of Lebanon*, s. 202. Rowman & Littlefield, 2021. ISBN 978153812044. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Alankomaiden laivaston linjalaivasta. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Zeven Provinciën** oli 92–94-tykkinen Rotterdamin amiraliteetin kolmikantinen linjalaiva, joka oli palveluksessa 1694-1706.

Palvelus
--------

*Zeven Provinciën* oli vuodesta 1696 vara-amiraali Gerard Callenburghin lippulaivana vara-amiraali Philips van Almonden komentamassa laivastossa. Espanjan perimyssodassa alus oli 1702–1703 osa Englannin ja Alankomaiden yhdistynyttä laivastoa Välimerellä Philips van der Goesin lippulaivana. Se osallistui muun muassa Vigon taisteluun 12. lokakuuta 1702, Cádizin valtaukseen 1702 ja oli Paulus van der Dussenin lippulaivana Barcelonan piirityksessä 1705.

Alus haaksirikkoutui ajettuaan matalikolle 1706.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1603-1714 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-040-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. XLIV
**Halpa, nopea ja hallitsematon** (*Fast, Cheap and Out of Control*) on Errol Morrisin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen pitkä viihteellinen dokumenttielokuva vuodelta 1997. Sen päähenkilöinä on neljä omalaatuista ja asialleen omistautunutta erikoisammattilaista: Hollywoodin leijonankesyttäjä Dave Hoover, pensaista eläinhahmoja leikkaava George Mendonca, Afrikassa luolarottia tutkiva Ray Mendez ja hyönteisten liikeratoja jäljittelevien robottien suunnittelija Rodney Brooks. Amerikkalaismiesten tarinoiden erilaisuudesta huolimatta dokumentti onnistuu punomaan miehistä yhtenäisen tarinan asialleen omistautumisen ja eläinten kunnioittamisen tärkeydestä. Dokumentti on esitetty Ylessä tammikuussa 1999.

Tuotanto
--------

Elokuvan nimi tulee insinöörityötä kuvaavasta ajatelmasta, että jos haluaa suunnitella halvan, nopean ja luotettavan laitteen, vain kaksi näistä kolmesta ominaisuudesta voi toteutua samassa laitteessa.

Elokuvassa haastateltavat katsovat suoraan kameraan eivätkä hieman ohi kameran vieressä olevaan haastattelijaan. Tämän mahdollistaa Errol Morrisin teleprompterin pohjalta kehittämä laite *interrotron*, jossa haastateltava näkee haastattelijan kasvot kameran linssin edessä.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Harri Uusitorppa kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1999, että sen nimi ei voisi olla harhaanjohtavampi, mutta elokuva itse on monitasoinen ja hullunhauska. Erityiskehut saa se, ettei Morris yritä pakottaa esiin miehiä yhdistäviä yhtäläisyyksiä, vaan jättää johtopäätösten teon katsojalle.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Halpa, nopea ja hallitsematon* Elonetissä.
2. ↑  Nopea, halpa ja hallitsematon *Yle Vintti*.  28.12.1998. Viitattu 8.6.2019.
3. 1 2  Uusitorppa Harri: Halpa, nopea ja hallitsematon.  *Helsingin Sanomat*, 20.1.1999. Digilehden teksti (tilaajille).
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 16.12.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fast, Cheap and Out of Control
**Sininen moskeija** on moskeija Armenian pääkaupunki Jerevanissa. Moskeijan rakennutti Jerevanin kaani 1760-luvulla. Moskeija muutettiin Neuvostoliiton kaudella museoksi, mutta Armenian itsenäistyttyä sitä ovat käyttäneet etenkin iranilaiset diplomaatit.

Historia
--------

Näkymä moskeijalle.
Sinisen moskeijan rakennutti Jerevanin kaani Husain Ali Khan. Sen rakennustyöt valmistuivat moskeijan *mihrabissa* olevien kaiverrusten mukaan vuonna 1767 tai 1768. Se tunnettiin turkkilaisella nimellä *Gök Jami* ja persiaksi *Masjid-u Jum'a* tai *Jami-i Shahr*. *Gök* viittaa taivaansiniseen väriin. Sininen moskeija oli perjantaimoskeija. Venäläiset valtasivat Jerevanin vuonna 1827. Moskeija on nykyisin ainoa Jerevanin persialaiskautinen rakennus.

Neuvostoliiton kaudella Sinisestä moskeijasta tehtiin Jerevanin kaupunginmuseo. Armenian itsenäistyttyä moskeijaa entisöitiin Iranin tuella 1990-luvun puolivälillä. Rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1999. Moskeijaa ovat myöhemmin käyttäneet lähinnä Jerevanin Iranin lähetystön työntekijät. Armeniassa moskeijaan viitataankin usein "persialaisena" moskeijana. Käytännössä sen käyttäjät olivat kuitenkin aikanaan turkkilaisia azereja, vaikka nimitystä "azeri" ei vielä moskeijaa rakennettaessa käytetty.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markus Ritter: The Lost Mosque(s) in the Citadel of Qajar Yerevan: Architecture and Identity, Iranian and Local Traditions in the Early 19th Century (pdf) (s. 252) University of Zurich. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Brady Kiesling: Rediscovering Armenia - An Archaeological/Touristic Gazetteer and Map Set for the Historical Monuments of Armenia (pdf) (s. 9-10, arkistoitu sivu) Embassy of the United States of America to Armenia.  Arkistoitu 3.5.2006. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Erich Kettenhofen, George A. Bournoutian ja Robert H. Hewsen: EREVAN *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
4. ↑  Thomas de Wall: *Black garden : Armenia and Azerbaijan through peace and war*, s. 74, 80. New York University Press, 2003. ISBN 0-8147-1944-9. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo ranskalaiskylästä. Puolalaisesta kaupungista katso Łódź‎.*
Lodsin läpi virtaa Louejoki.
**Lods** [lɔː] on kunta itäisessä Ranskassa Burgundi-Franche-Comtén hallintoalueella Doubsin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2017 oli 225. Se kuuluu departementissaan Ornansin kantoniin Besançonin arrondissementissa. Lods kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*.

Lods sijaitsee Loue-joen varrella noin 12 kilometriä Ornansin ja 37 kilometriä Besançonin kaakkoispuolella. Naapurikuntia ovat pohjoisessa Lavans-Vuillafans ja Les Premiers-Sapins, idässä Mouthier-Haute-Pierre, lounaassa Longeville ja lännessä Vuillafans ja Échevannes.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lods** Wikimedia Commonsissa

* Lodsin matkailusivusto

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Lods
**Sininen kuu** oli Töölön tullissa Helsingin Meilahdessa vuosina 1941–1986 toiminut elokuvateatteri. Se sijaitsi Tullinpuomin talossa Mannerheimintien ja Topeliuksenkadun kulmassa, osoitteessa Mannerheimintie 118. Sisäänkäynti oli Topeliuksenkadun puolella.

Suomi-Filmin vuonna 1941 avaama, alun perin 367-paikkainen elokuvasali oli Taka-Töölön alueen ensimmäinen elokuvateatteri. Se tunnettiin ala-aulan ja teatterisalin kauniista funkissisustuksesta. Tilat omisti rautakauppayhtiö Rake, jolla oli liike samassa Tullinpuomin talossa.

Teatteri sai ilmeisesti nimensä Frank Capran elokuvasta *Sininen kuu* (Blue Horizon, 1937). Tullinpuomin tornitalon katolla teatterista muistutti neonvalomainos, sininen kuunsirppi.

Vuonna 1980 Sininen kuu sai entistäkin sinisemmän sisustuksen, uudet nojatuolimaiset istuimet ja salin takaosaan kolme ylellistä aitiota. Samalla salin paikkamäärä väheni 336:sta 226:een. Toiminta kuitenkin loppui muutamaa vuotta myöhemmin 1986. Sittemmin tiloissa on toiminut kuntosali Hot Gym Kino.

Lähteet
-------

1. ↑  Sininen kuu – entinen elokuvateatteri *Elokuvateattereita-blogi*.  17.4.2013. Viitattu 20.4.2021.
2. ↑  Kolme uutta teatteria.  *Kinolehti*, 1941, nro 2, s. 50–51. Aukeama skannattuna Elokuvateattereita-blogissa. Viitattu 20.4.2021.
3. ↑  Koskinen, Pertti: Mannerheimintiellä sijaitsi ennen elokuvateatteri – tarjoili jotain aivan vastustamatonta *Ilta-Sanomat*.  24.9.2016. Viitattu 20.4.2021.
4. ↑  Sinisen Kuun uudet kasvot.  *Kinolehti*, 1980, nro 4. Aukeama skannattuna Elokuvateattereita-blogissa. Viitattu 20.4.2021.
5. ↑  Hackzell, Kaija: Korttelielämää sodan jälkeen.  *Helsingin Sanomat*, 6.10.1995, s. 18. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 20.4.2021.
6. ↑  Entisten elokuvateatterien tilalla on kuntosaleja, teattereita ja kirkkoja *Jugendia ja funkkishelmiä -blogi*. Viitattu 20.4.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Heiskanen, Outi & Minna Santakari: *Asuuko neiti Töölössä? Elämää elokuvien Helsingissä.* Teos 2004.
**Locomotion No. 1** (alkuperäiseltä nimeltään Active) on varhainen brittiläinen höyryveturi. Veturin rakensivat George ja Robert Stephenson vuonna 1825 ja se veti ensimmäisen junansa Stockton and Darlington Railwayllä 27. syyskuuta 1825.

Rakenne
-------

Locomotion käytti yksinkertaisesta höyrykattilasta saatavaa höyryä, jolla käytettiin kahta pystyssä olevaa sylinteriä. Sylinterien kiertokanget pyörittivät yläpuolella olevia poikkivarsia, jotka puolestaan pyörittivät pyöriä pystykankien avulla. Se oli yksi ensimmäisistä vetureista, joka käytti kiertokankia pyörien pyörittämiseen ketjujen tai rattaiden sijaan.

Säilyttäminen
-------------

Vuonna 1828 veturin höyrykattila räjähti ja veturin kuljettaja kuoli. Veturit kehittyivät nopeasti, joten Locomotion No 1 vanheni melko nopeasti. Se kuitenkin korjattiin räjähdyksen jälkeen ja pysyi liikenteessä vuoteen 1841 asti, jonka jälkeen se muutettiin maamoottoriksi. Vuonna 1857 se museoitiin ja oli näytteillä Hopetownin vaunutehtaalla 1880-luvulle asti. Vuodesta 1892 se oli näytteillä Darlingtonin päärautatieaseman laiturilla vuoteen 1975 asti. Nykyään se on esillä Darlingtonin rautatiemuseossa, jossa se on lainassa kansalliselta rautatiemuseolta. Lisäksi siitä on toimiva jäljennös Beamishin museossa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Locomotion No 1
**Triptyykki** on Karin Slaughterin kirjoittama ja vuonna 2006 julkaistu rikosromaani. Annukka Kolehmaisen suomennoksen julkaisi Tammi vuonna 2009.

Teos on kunnianosoitus yhdysvaltalaiselle Atlantan kaupungille – kulturellille, värikkäälle ja suvaitsevaiselle, mutta myös väkivaltaiselle. Se aloittaa Slaughterin uuden trillerisarjan.

Teoksen päähenkilöitä ovat etsivä Will Trentin ohella etsivä Michael Ormewood sekä koulutoverinsa raiskauksesta ja murhasta tuomittu, mutta juuri vankilasta vapautunut John Shelley.

Slaughter kehittelee juonta taitavasti, niin että se kriitikon sanoin kantaa loppuun asti. Hänen luomansa maailma ei ole kaunis, vaan se on realistinen.

Juonitiivistelmä
----------------

Osavaltion poliisin Georgia Bureau of Investigationin (GPI) palveluksessa oleva erikoisagentti Will Trent on päässyt julman sarjaraiskaajan jäljille, kun hän joutuu tekemisiin Atlantan poliisin etsivä Michael Ormewoodin kanssa, joka on saanut vihiä tapauksesta, josta Will on kiinnostunut. Ormewoodin menneisyyteen kuuluu siveyspoliisissa työskentelevä Angie Polaski, joka on ainoa nainen, jota Will on koskaan rakastanut. Ja Will on kuulunut Angien menneisyyteen aina siitä lähtien, kun hän oli kahdeksanvuotias. 

Toisen näkökulman tarinaan tuo John Shelley, joka viisitoistavuotiaana tuomittiin naapurintytön raiskaamisesta ja murhaamisesta ja joka on juuri päässyt vankilasta vietettyään siellä kaksikymmentä vuotta. John yrittää pysyä erossa hankaluuksista ja pitää ehdonalaisvalvojansa tyytyväisenä, kun sattumalta käy ilmi, että hän liittyy jotenkin sarjaraiskaajaan. Ellei John ryhdy nopeasti toimiin, hän joutuu takaisin vankilaan. 

Will ja Michael ryhtyvät selvittämään tapausta, johon liittyy Atlantan vuokrakasarmien parittajia ja prostituoituja. Will ja Angie aloittavat taas kummallisen suhteensa kahden vuoden tauon jälkeen. Will pyrkii kaikin keinoin salaamaan lukihäiriönsä, jonka paljastuminen päättäisi hänen uransa, ja Willille ura on ainoa asia, joka pitää poissa menneisyyden painajaiset.

Lähteet
-------

1. 1 2  Triptyykki[vanhentunut linkki] Arkistolinkki
2. ↑  Sari Autio, Ilta-Sanomat 21.11.2009 (Arkistoitu – Internet Archive) (Ilmeisesti tullut väärä osoite, mutta is-arkistosta ei enää löydy)
**Tellerupin lurit** (lue venyttämällä: *lur*) ovat Skandinavian pronssikulttuurissa käytössä olleet lurit, jotka olivat pronssisia puhallinsoittimia. Ne löytyivät Ejbystä Tanskasta vuonna 1808. Lurit olivat tutkijoiden mukaan uskonnollissävytteisten rituaalisten tilaisuuksien seremoniasoittimia. Nämä lurit ajoitetaan Monteliuksen periodille V eli 900–700 eaa.

Historiaa
---------

Vuonna 1810 luovutti kreivi Wedell toisen lureista, jotka löytyivät jo vuonna 1808. Toinen lureista jäi Wedellin kartanoon (Wedellsborg).

Lurit ovat löytyneet lähes aina suoturpeesta. Suohon ne ovat yleensä joutuneet, kun jumalille on toimitettu votiivilahjoina uhrattavia esineitä upottamalla ne lampiin tai meren lahtiin.

Kuvaus
------

Lurit muodostavat erittäin hyvin säilyneen parin. Niiden koristekiekoissa on kahdeksan koristepalloa, jotka on ensin valettu erikseen ja niitattu sitten koristekiekon aukkoihin. Lurit soivat D-vireisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tellerupin lurit Tanskan kansallismuseo. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
2. ↑  Jensen, Jørgen: Offergaverne *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
3. ↑  Jensen, Jørgen: Toner fra fortiden *Den Store Danske*. Gyldendal. Viitattu 4.5.2018. (tanskaksi)
Musta blokki antifasistien mielenosoituksessa Hampurissa vuonna 2007.
**Musta blokki** (engl. *Black bloc*) on mielenosoittajien käyttämä taktiikka. Sitä voidaan pitää myös erittäin löyhänä antifasistisena ja äärivasemmistolaisena liikkeenä, mutta ennemminkin se on taktiikka ja mielenosoitusten pukeutumistyyli, joka yhdistää erilaisia anarkisti- ja vasemmistolaisryhmiä. Antifa-liike käyttää usein mustaa blokkia tai ottaa osaa muiden järjestämiin mustiin blokkeihin.

Mustaan blokkiin osallistuvat henkilöt pukeutuvat mustiin vaatteisiin ja peittävät kasvonsa esimerkiksi aurinkolaseilla, hiihtomaskeilla, moottoripyöräkypärillä ja huiveilla. Yhtenäisen vaatetuksen ansiosta mielenosoitukseen osallistuneiden ja sen mukana lakia rikkoneiden henkilöiden jäljittäminen on hankalaa. Identiteetin peittämisellä estetään myös virkavallan mahdollisuus kerätä protestoijien henkilöllisyydet ylös esim. kuvamateriaalilla. Maskit myös suojaavat silmiä muun muassa pippurisumutteelta.

Mustaa blokkia käytettiin ensimmäisen kerran Saksassa 1980-luvulla, kun viranomaiset pyrkivät häätämään talonvaltaajia. Euroopan ulkopuolella taktiikka tuli tunnetuksi vuonna 1999, kun Maailman kauppajärjestön vastaisissa protesteissa Seattlessa ryhmä mustana blokkina toimineita mielenosoittajia tuhosi suuryritysten toimitiloja Seattlen keskustassa.

Katso myös
----------

* Agent provocateur

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musta blokki**.

Lähteet
-------

1. 1 2  Das ist der schwarze Block, der beim G20-Gipfel Hamburg zerlegt *bz-berlin.de*. Viitattu 8.7.2017.
2. 1 2  Autonomia and the Origin of the Black Bloc *ainfos.ca*. Viitattu 28.12.2011. (englanniksi)
3. ↑  Black Bloc & Blue *webcitation.org*. Viitattu 28.12.2011. (englanniksi)
4. ↑  Why wear a mask? | Anarchist Action Network *www.anarchistaction.net*.  Arkistoitu 1.10.2017. Viitattu 16.7.2017. (englanniksi)
**Sergio Gallo** on brasilialaissyntyinen pianisti.

Gallo teki 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa opintosuorituksia Pariisissa ja Budapestissa. Hän sai musiikin maisterin arvon (1994) ja taiteilijadiplomin (1995) Cincinnatin yliopistosta sekä musiikin tohtorin arvon Kalifornian yliopistosta, Santa Barbarasta (1998). Hän on erikoistunut muiden muassa Franz Lisztin, Robert Schumannin, Adolf von Henseltin, Johannes Brahmsin, Frédéric Chopinin ja brasilialaissäveltäjien teoksiin.

Gallo voitti São Paulon valtionsinfoniaorkesterin Santa Barbaran yliopisto-orkesterin konserttokilpailut. Hän teki debyyttinsä Brasilian kansallisessa radiossa vuonna 1986 São Paulon Rádio Cultura Brasilissa ja eurooppalaisen radiodebyyttinsä Radio Francelle vuonna 1988. Gallo on esiintynyt Yhdysvaltain ja Brasilian ohella esimerkiksi Turkissa, Saksassa, Norjassa, Ruotsissa, Serbiassa, Portugalissa, Korean niemimaalla, Taiwanissa, Kanadassa ja Kiinassa. Levytyksiä hän on tehnyt Eroicalle, Naxokselle, Grand Pianolle ja Quartzille. Vuonna 2011 Gallo sai Global Music Awardsin Award of Excellencen levytyksellään *Mostly Villa-Lobos: 20th Century Pinao Music from the Americas*.

Gallo on Steinway-taiteilija. Hän asuu Yhdysvalloissa, jossa toimii pianonsoiton professorina Georgian osavaltionyliopistossa, Atlantassa. Hän on opettanut myös Rocky Ridge Music Academyssa Coloradossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sergio Gallo Naxos
2. 1 2 3  Sergio Gallo Quartz Music
3. 1 2  Sergio Gallo, Concert Pianist Sergio Gallo
**Tellervo Toppila** (s. 17. heinäkuuta 1938 Oulu) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat 80 metrin aitajuoksu, pituushyppy ja viisiottelu. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja on pituudeltaan 175 cm.

Toppila voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Hämeenlinnassa 1960 ajalla 12,2. Hän sai samassa lajissa SM-hopeaa 1958 ja 1959. Viisiottelussa hän saavutti SM-pronssia 1958. Pituushypyn SM-kilpailussa hän oli parhaimmillaan viides 1958.

Toppila edusti Suomea maaotteluissa viisi kertaa 80 metrin aitajuoksussa ja kerran 4 × 100 metrin viestissä vuosina 1958–1960. Hän sijoittui maaottelujen aitajuoksuissa toiseksi Lappeenrannassa kesäkuussa 1958 ja Oslossa elokuussa 1960.

Toppila teki 80 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,1 Helsingissä 15. syyskuuta 1959. Pituutta hän hyppäsi parhaimmillaan 524 cm vuonna 1960 ja viisiotteluennätyksensä 2787 pistettä hän teki Pieksämäellä 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tellervo Toppila Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
*Sininen suora* Tampere-talon aulassa, keskellä teoksen osa *Temppeli*.
*Sininen suora* -teoksen osa *Muusan kumarrus* Tampere-talon sisäänkäynnin luona.
*Hakusana "Sininen linja" ohjaa tänne. Sininen linja tarkoittaa myös Tukholman metron yhtä linjaa.*
**Sininen suora** on Tampereella Tampere-talossa oleva kuvataiteilija Kimmo Kaivannon teos. Teos valmistui talon kanssa samaan aikaan vuonna 1990.

*Sininen suora* on noin 200 metriä pitkä ympäristö- ja tilataideteos Tampere-talon aulassa. Teoksen osia ovat *Muusan kumarrus*, *Temppeli*, *Laskettavat* ja *Lepääjä*. Teos alkaa talon rappusilta ja teoksen osa *Muusan kumarrus* on ottamassa taloon tulijat vastaan. Teoksen keskeisiä materiaaleja ovat betoni, kvartsihiekka ja ultramariinipigmentti. *Sinisessä suorassa* on paljon ultramariinin sinistä - "Kaivannon sinistä". Teos korostaa kansainvälisyyttä ja siinä näkyy monissa kohdissa viitteitä länsimaisen kulttuurin historiasta. Kaivanto kuvaili teostaan näin: "Sininen suora on nauhamainen veistoskollaasi, joka pyrkii havainnollistamaan tilaa – pitkää ’katua’, jonka varrelle asettuvat talon tärkeimmät toiminnot. Toinen tavoitteeni on ollut teoksen ajallinen perspektiivi, viittaukset menneisyyteen ja tulevaan – suoralla ei ole alkua eikä loppua".

*Sininen linja* Helsingin rautatieaseman laitureilla liittyy Tampereen teokseen.
*Sininen suora* liittyy Helsingin rautatieasemalla olevaan Kaivannon *Sininen linja* -teokseen vuodelta 1990. *Sininen linja* on rautatieaseman kivilaatoituksessa oleva, sinisistä kivilaatoista tehty laituridekoraatio, johon liittyy myös kaksi metallilaattaa. Teoskokonaisuus jatkuu käsitteellisesti Helsingistä Tampereen kautta Huippuvuorille.

Teoskokonaisuutta kunnostettiin vuonna 2017 sekä Tampereella että Helsingissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kimmo Kaivanto; Tampereen nykytaiteen museo
2. 1 2 3  Kimmo Kaivannon taideteos kunnostettiin: Alkaa Helsingistä ja päättyy Tampereelle; Aamulehti 19.6.2017
3. ↑  Tampere-talon taide; Tampere-talo
4. ↑  Sininen linja; HAM

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen symbolisesti pisin julkinen teos Sininen suora on jälleen alkuperäisessä kunnossa; Suomen Taiteilijaseura 20.6.2017 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tella** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 110 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 7 600 ja kylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).

Tellan kunta rajoittuu koillisessa Sikasson piirin Koumankoun ja Kignanin, kaakossa Sanzanan, etelässä Mirian, lounaassa Dembelan ja luoteessa Koulikoron alueen Dioïlan piirin Bancon kuntiin. Maisemaa leimaavat kukkulat, ylängöt ja alangot. Tärkein vesistö on Bagoén sivujoki Mani. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on pensassavannia.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on senufoja ja jonkin verran fulbeja. Vallitseva uskonto on islam, mutta senufot harjoittavat myös kristinuskoa ja animismia.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, kenaf, maapähkinä ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 11.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.6.2018.
4. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Tella 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 11.6.2018.
**Raila Tellervo Pajamies** (o.s. **Kallio**; 30. huhtikuuta 1935 Nivala – 26. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja sekä laulupedagogi. Hän oli äänialaltaan mezzosopraano.

Pajamies oli Veikko ja Maria Kallion lapsi. Perheen äiti kuitenkin sairastui keuhkotuberkuloosiin tytön ollessa vain kuuden viikon ikäinen. Isoäiti Kaisa Kallio otti vastuulleen Tellervon kasvatuksen. Kaisa Kallio oli Kyösti Kallion puoliso ja otti miehensä presidentiksi valitsemisen jälkeen Tellervon mukaansa presidentinlinnaan. Siellä Tellervo tallentui vuoden 1938 joulumerkkiin, jota myytiin tuberkuloosin ennaltaehkäisyn edistämiseksi. Kuvassa tyttö istuu yöpaidassa ja nukkensa kanssa isoäitinsä sylissä. Kyösti Kallion kuoltua seurasi paluu isoäidin kanssa Nivalaan, jossa asetuttiin tytön sedän, kuvanveistäjä Kalervo Kallion rakennuttamaan Pajariin. Kalervo Kallio veisti Tellervo Pajamiehen mallista 1950-luvulla myös *Postityttö*-teoksen, joka sijoitettiin vanhan Postitalon asiakaspalveluhalliin.

Pajamies opiskeli Porvoon naisopistossa. Tänä aikana hän aloitti laulun opiskelun Kyllikki Pajamiehen johdolla. Opettajan poika oli arkkitehti Ilkka Pajamies, josta tuli Tellervo Pajamiehen puoliso. Pariskunnalle syntyivät lapset Minna ja Mikko. Tellervo Pajamies valmistui musiikinopettajan pätevyydellä Sibelius-Akatemiasta vuonna 1960. Näihin aikoihin hän lauloi Suomen kansallisoopperan kuorossa parin vuoden ajan ja esiintyi myös eräissä pienissä rooleissa solistina. Pajamies suoritti lauludiplominsa vuonna 1965 opettajanaan Antti Koskinen. Hän piti ensikonserttinsa vuonna 1966 ja teki samana vuonna läpimurtonsa tulkitsemalla Suomen kansallisoopperassa Octavianin housuroolin Richard Straussin oopperassa *Ruusuritari*. Pajamies myös kantaesitti Ilkka Kuusiston teoksen *Merellinen sarja* (1966) pianisti Pentti Koskimiehen kanssa. Pajamies suoritti täydentäviä lauluopintoja Wienissä, Kölnissä ja Münchenissä.

Pajamies aloitti laulajien opettamisen Lahden musiikkiopistossa ja jatkoi tätä työtään Helsingin konservatoriossa. Vuosina 1980–1998 hän työskenteli Sibelius-Akatemiassa laulutaiteen lehtorina, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Pajamies antoi myös yksityisopetusta. Hän kuoli vaikeaan sairauteen 86-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Muistot: Tellervo Pajamies 1935-2021 Helsingin Sanomat 19.7.2021, viitattu 18.1.2023
2. ↑  Kaisa Kallio - presidentin puoliso, Kaisankodin perustaja Naisten Ääni, viitattu 18.1.2023
3. ↑  Merellinen sarja Music Finland Core, viitattu 18.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta: Tellervo Pajamies
* Tellervo Pajamies Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Aito Keravuori** (14. toukokuuta 1910 Kajaani – 4. elokuuta 1998 Union, Maine, Yhdysvallat)  oli suomalainen upseeri, joka joutui pakenemaan maasta asekätkentäjutun yhteydessä ja loi sitten uuden uran Yhdysvaltain armeijassa.

Kajaanista kotoisin ollut Keravuori pääsi ylioppilaaksi 1931. Suoritettuaan reserviupseerikoulun ja kadettikoulun hän vannoi 1934 upseerinvalan. Hän palveli aluksi Sallan rajakomppanissa ja toimi myös Akateemisen Karjala-Seuran sotilaskouluttajana.

Keravuori haavoittui talvisodassa Kuolajärvellä. jatkosodan aikana hän toimi pataljoonankomentajana muun muassa 1944 Kuuterselän taistelussa. Syksyllä 1944 majuri Keravuori oli mukana everstiluutnantti Usko Sakari Haahden ja eversti Valo Nihtilän johtamassa aseidenkätkentähankkeessa. Hän vastasi aseidenkätkennästä Oulun seudulla, jossa hän toimi Oulun sotilaspiirin 2. ye-upseerina. Oulun seudulla asekätkennässä mukana ollut korpraali Kumpulainen jäi kiinni huhtikuussa 1945 yrittäessään myydä Oulun torilla eräästä kätköstä anastamiaan elintarvikkeita. Hän kertoi edellisenä syksynä tapahtuneesta aseidenkätkennästä Valpolle, ja Keravuori sai esimiehiltään käskyn paeta Ruotsiin. Keravuori siirtyi Ruotsiin 12. toukokuuta 1945 kalastajaveneellä. Tässä vaiheessa uskottiin vielä, että Keravuoren poistumisen avulla jutun paljastuminen saataisiin rajatuksi vain Oulun alueelle. Niin ei kuitenkaan käynyt. 

Ruotsi karkotti 1946 maassa oleskelleet aseidenkätkentäjuttuun sekaantuneet suomalaiset Marttisen miehet, ja Keravuori siirtyi tällöin Yhdysvaltoihin. 17 Marttisen miestä värvättiin 1947 Yhdysvaltain armeijaan, jossa he joutuivat aloittamaan palvelun alokkaina. He ylenivät kuitenkin nopeasti, ja Keravuorestakin tuli jo 1951 majuri. Suomalaiset toimivat etenkin talvi- ja sissisodankäynnin asiantuntijoina. 

Keravuori siirtyi vuonna 1954 armeijan erikoisjoukkohin, niin sanottuihin vihreisiin baretteihin. Hän palveli 1957–1968 kouluttajana Bad Tölzissä Länsi-Saksassa, Kanadassa, Japanissa, Laosissa ja Vietnamissa. Keravuori auttoi muun muassa Lauri Törniä pääsemään erikoisjoukkojen palvelukseen. Keravuori jäi eläkkeelle armeijasta 1968 everstin arvoisena. Suomessa Keravuori kävi ensimmäisen kerran pakonsa jälkeen 1960.

Aito Keravuori on haudattu Washingtoniin Arlingtonin sotilashautausmaalle. Myös hänen poikansa Aito J. Keravuori on haudattu sinne.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Lukkari: Eversti Aito Keravuori (digilehden tilaajille) *HS Kuolleet*.  15.8.1998. Helsingin Sanomat. Viitattu 29.12.2019.

Kirjallisuutta
--------------

* Matti Lukkari: *Vastuunkantaja – Aito Keravuoren sotilaanelämä*. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-16051-6.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Proottinen liuotin** on liuotin, joka pystyy luovuttamaan tai vastaanottamaan protonin ja muodostamaan vety­sidoksia. Vastaavasti liuotin on **aproottinen**, jos se ei kykene luovuttamaan tai vastaanottamaan protoneja tai muodostamaan vetysidoksia eli ei ole protogeeninen eli protofiilinen. IUPAC suosittelee termin proottinen liuotin sijasta termiä protogeeninen liuotin. Liuottimen proottisuudella on liuottimen poolisuuden lisäksi merkitystä kemiallisissa reaktioissa.

Liuottimien jako proottisiin ja aproottisiin liuottimiin
--------------------------------------------------------

Proottiset liuottimet sisältävät usein kovalenttisen sidoksen vedyn ja elektronegatiivisemman alkuaineen kuten typen, hapen tai rikin välillä. Proottisia polaarisia liuottimia ovat muun muassa vesi, karboksyylihapot, amiinit, alkoholit ja ammoniakki. Monella proottisella liuottimella on myös korkea dielektrinen vakio. Proottisilla liuottimilla on usein sekä nukleofiilisia että elektrofiilisiä ominaisuuksia.

*Polaarisiksi aproottisiksi liuottimiksi* kutsutaan liuottimia, joiden dielektrinen vakio on suurempi kuin 15. Tällaisia ovat esimerkiksi pyridiini, asetoni, asetonitriili, dimetyylisulfoksidi, dimetyyliformamidi ja nitrometaani. Riippuen olosuhteista eräät aproottiset liuottimet kuten asetonitriili voivat kuitenkin toimia joko protoneja vastaanottavina liuottimina esimerkiksi väkevän rikkihapon läsnä ollessa tai protoneja luovuttavina liuottimina erittäin emäksisissä olosuhteissa. Tämän vuoksi IUPAC pitää termiä polaarinen aproottinen liuotin virheellisenä, koska useat sellaiset ovat hyvin heikosti protofiilisia tai protogeenisiä.

*Aproottisia liuottimia*, jotka eivät luovuta protoneita, ovat muun muassa alifaattiset ja aromaattiset hiilivedyt, esterit, eetterit, ketonit ja nitrobentseeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leila Kotama ja Antti Kivinen: *Suomalaisten Kemistien Seuran sanastotoimikunnan julkaisuja nro 5: Fysikaalisen orgaanisen kemian sanasto*, s. 9, 41, 109-110. Suomen Kemian Seura, 1983. ISBN 951-9223-20-7. (englanniksi)
2. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 198. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.7.2014). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Advanced Organic Chemistry A: Structure and Mechanisms*, s. 359. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-44897-8. (englanniksi)
**Sininiskaluri** (*Lorius domicella*) on lurien sukuun kuuluva kaija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 28 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen, selästä tummemman punainen. Otsa, päälaki ja takaraivo ovat mustat, päälakea kiertää violetti tai purppura reunus, vaihtelevan levyinen keltainen rintavyö, reidet violetinsiniset, siivet vihreät ja siiventaive valkoinen, sinisenkirjava. Siiven alapeitinhöyhenet siniset, käsisulkien alapinnalla on leveä keltainen vyö, pyrstö punainen ja laajalti punertavanruskeakärkinen. Nokka oranssi, iiris punaruskea-oranssi ja koivet tummanharmaat. Nuoren linnun niska on syvän purppuran värinen, keltainen rintavyö on leveämpi, siiven isot alapeitinhöyhenet mustareunaiset, pyrstönkärki on epäselvästi sininen ja nokka ruskehtava.

Esiintyminen
------------

Sininiskaluri esiintyy luotaisesti Kaakkois-Indonesiassa Seramin ja Ambonin saarilla, ja sitä on siirretty Burulle. Se on vähälukuinen ja paikallisten asukkaiden suosima lemmikkieläin.

Sininiskalurin kanta on uhanalainen. Lemmikkieläinten pyydystäjät ovat lajin pahin uhka.

Elinympäristö
-------------

Sininiskalurit elävät vuoriston sademetsissä 300–1 100 metrin korkeudella.

Lisääntyminen
-------------

Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa tapahtuneesta pesinnästä. Naaras muni 2 munaa ja hautoi niitä yksin 24 ja 26 päivää. Poikanen lähti pesästä 3 kuukauden ikäisenä.

Ravinto
-------

Sininiskalurit liikkuvat tavallisesti perhekunnittain tai pienissä parvissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Lorius domicella* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.4.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q998563
* Wikispecies: Lorius domicella
* ADW: Lorius\_domicella
* ARKive: lorius-domicella
* Avibase: F720A7D5AE387A82
* BirdLife: 22684586
* CoL: 3W7GC
* BOW: punlor1
* eBird: punlor1
* EoL: 1177815
* GBIF: 2479426
* iNaturalist: 18947
* IRMNG: 10212307
* ITIS: 554813
* IUCN: 22684586
* NCBI: 1549149
* Species+: 7360
* Xeno-canto: Lorius-domicella

 |

 |
**Aito Säästöpankki** on huhtikuussa 2010 perustettu suomalainen säästöpankkiosakeyhtiö. Se toimii Pirkanmaan, Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan talousalueilla: pankin konttorit sijaitsevat Tampereella, Pirkkalassa, Lempäälässä, Ylöjärvellä, Nokialla, Kangasalla, Pälkäneellä, Hämeenkyrössä, Ikaalisissa, Sastamalassa, Huittisissa, Porissa, Eurassa, Kauhavalla ja Seinäjoella. Aito Säästöpankilla on lähes 70 000 asiakasta ja yli 130 työntekijää.

Aito Säästöpankki kuuluu Säästöpankkiryhmään, jonka keskusjärjestönä toimii Säästöpankkiliitto.

Historia
--------

Aito Säästöpankki syntyi huhtikuussa 2010 Ikaalisten Säästöpankin (perustettu vuonna 1876) ja Luopioisten Säästöpankin (perustettu vuonna 1903) yhdistymisen tuloksena. Huittisten Säästöpankki (perustettu vuonna 1877) yhdistyi Aito Säästöpankkiin vuonna 2020 ja Ylihärmän Säästöpankki (perustettu vuonna 1900) vuonna 2022. Aito Säästöpankin omistavat Huittisten Säästöpankkisäätiö, Ikaalisten Säästöpankkisäätiö, Luopioisten Säästöpankkisäätiö ja Ylihärmän Säästöpankkisäätiö.

Katso myös
----------

* Säästöpankki
* Säästöpankkiryhmä

Aiheesta muualla
----------------

*
**Tuija Elisabeth Virtanen-Ulfhielm** (o.s. *Virtanen*, s. 5. kesäkuuta 1954 Turku) on suomalainen filosofian tohtori, ja Åbo Akademin englanninkielen professori.

Virtanen kirjoitti ylioppilaaksi Puolalan yhteislyseosta (1973). Hän opiskeli ja valmistui Åbo Akademista humanististen tieteiden kandidaatiksi 1977, filosofian maisteriksi 1982, lisensiaatiksi 1988 ja tohtoriksi 1993. Lisäksi hän suoritti aineenopettajan kasvatustieteelliset opinnot (1985). Hänen väitöskirjansa (1992) oli otsikoitu *Discourse functions of adverbial placement in English. Clause-initial adverbial placement in narratives and procedural place descriptions*. Vuodesta 1995 Virtanen-Ulfhielm on ollut Tukholman yliopiston englanninkielen dosentti ja vuosina 1997–2002 Åbo Akademin dosentti.

Virtanen työskenteli valmistuttuaan Turun yliopiston englannin assistenttina (1982–1989), jona aikana hän oli Åbo Akademin tutkimusapulainen (vuosina 1985–1988). Hän oli Suomen Akatemian tutkimusapulainen 1989–1992 ja Åbo Akademin englannin lehtori 1992–1997. Vuosina 1997–2002 Virtanen-Ulfhielm oli englannin kielitieteen professori Växjön korkeakoulussa, sittemmin Växjön yliopistossa. Vuodesta 2002 hän on ollut Åbo Akademin englannin kielitieteen professori. Hän toimi yliopistonsa kielikeskuksen johtokunnan puheenjohtajana 2002–2009.

Professori Virtanen-Ulfhielm toimi Valtion kielenkääntäjien tutkintolautakunnan jäsenenä 2002–2003. Hänen tuotantonsa käsitti vuoteen 2015 mennessä yli 55 tieteellistä artikkelia tekstilingvistiikan, diskursioanalyysin, pragmatiikan, retoriikan, englannin kieliopin ja korpuslingvistiikan alalta. Hän oli tuolloin toimittanut viisi kokoelmateosta. Hän on pitänyt myös vierailu- ja yleisöluentoja, ja esiintynyt Växjön vuosinaan tv- ja radiolähetyksissä.

Hänen aviopuolisonsa on Fredrik Ulfhielm (1990–).

Virtanen-Ulfhielm on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2008.

Teoksia
-------

* (2002) *Discourse functions of adverbial placement in English. Clause-initial adverbial placement in narratives and procedural place descriptions*. Väitöskirja.
* toim. (H. Halmarin kanssa) (2005) *Persuasions across genres. A linguistic approach*.
* toim. (S. C. Halmarin ja D. Steinin kanssa) Pragmatics of computer-mediated communication*.*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 10 maaliskuuta 2019), s. 825View and modify data on Wikidata
2. 1 2 3 4 5 6  Ulla Paavilainen, Anneli Saikkonen ja Tuuli Virta, *Kuka kukin on 2015*, Otava (ISBN 978-951-1-28228-0, ISSN 1237-7570, viitattu 10 maaliskuuta 2019), s. 1019View and modify data on Wikidata
3. 1 2  Jäsenluettelo – Suomen tiedeseuran varsinaiset jäsenet (pdf)  31.5.2018. Suomen Tiedeseura, scientiarum.fi. Viitattu päivitetty 10.3.2019. [vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sergio Martínez Ballesteros** (s. 4. syyskuuta 1975 Burjassot, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Ballesteros on Levanten junioriakatemian kasvatti. Tammikuussa 1996 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Tenerifeen. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa Primera Divisiónissa 3. tammikuuta 1996 ottelussa Racing Santanderia vastaan. Lainan päätyttyä Tenerife teki siirrosta pysyvän ja niin hän siirtyi kokonaisvaltaisesti saarelaisseuraan. Ballesteros nousi seuraavien kausien aikana joukkueen yhdeksi tärkeimmistä pelaajista, etenkin puolustuspäässä.

Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Villarrealiin, jota ennen hän oli edustanut yhden kauden madridilaisseura Rayo Vallecanoa. Hän edusti Villarrealia seuraavat kolme kautta, ollen joukkueen yksi ehdottamista puolustuksen luottopelaajista.

Vuodet 2004–2008 Ballesteros edusti Mallorcaa, jossa hän pelasi lopulta yhteensä yli 100 sarjaottelua. Vuonna 2008 hänet vapautettiin sopimuksestaan ja niin hän teki paluun takaisin kasvattajaseuraansa Levanteen.

Ballesteros päätti ammattilaisuransa kauden 2012–2013 päätteeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Sergio Ballesterosin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)