recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tor Gunnar Wickström** (30. marraskuuta 1925 Helsinki – 4. toukokuuta 2018) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Wickströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Tor Gabriel Wickström ja Hjördis Olivia Wichmann ja puoliso vuodesta 1956 terveydenhoitaja Brita Maria Gräsbeck. Wickström tuli ylioppilaaksi vuonna 1944 valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1951. Hän kouluttautui opintojensa aikana Svenska Lantbrukssällskapens i Finland -liiton tuella konekonsultiksi Ruotsissa ja siirtyi valmistuttuaan liiton palvelukseen. Maatalouskonekonsultin työnsä ohella Wickström oli koneopin opettaja Högre Svenska Lantbruksläroverketissä -oppilaitoksessa Turussa. Liiton toiminnanjohtaja Wickströmistä tuli vuonna 1960, joskin hän jatkoi myös konekonsulentin työtään. Opettajan sivutoimensa jätettyään hän ryhtyi sen asemesta viljelemään sukutilaa Lohjalla. Wickströmin asiantuntemusta käytettiin monissa eri yhteyksissä, lainsäädännöstä tutkimukseen ja opetukseen Suomessa ja Ruotsissa ja hän julkaisi maatalouskoneiden alalta useita tietoteoksia. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1988. Wickström oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti.

Julkaisuja
----------

* *Varning för traktorolyckor*, 1954
* *Harvar och kultivatorer*, 1955
* *Traktorn i trafiken*, 1958
* *Praktisk maskinkunskap*, 1961
* *Spannmålstorkningen: Synpunkter och praktiska erfarenheter i samband med spannmålstorkningen*, 1964, Oiva Nikula, Gunnar Wickström, Martti Mustonen

Lähteet
-------

1. ↑  Döda.  *Hufvudstadsbladet*, 23.5.2018, nro 137, s. 23. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2022.
2. 1 2  Gunnar Wickström *Biografiasampo*. Viitattu 13.5.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 1080. Viitattu 13.5.2022.
**Terhi-Anna Wilska** (s. 4. heinäkuuta 1967 Pori) on suomalainen kulutustutkija ja sosiologian professori Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2009.

Wilska valmistui ylioppilaaksi 1986 ja kauppatieteiden maisteriksi 1992 Turun kauppakorkeakoulusta. Hän väitteli tohtoriksi Lancasterin yliopistossa Englannissa 1999. Wilskan väitöstutkimus käsitteli 1990-luvun alun laman vaikutusta nuorten aikuisten kulutukseen ja tuloihin. Wilska työskenteli Turun kauppakorkeakoulun taloussosiologian määräaikaisena professorina 2005–2006 ja 2008–2009 ja dosenttina 2006–2009. Hän toimi Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina vuodesta 2014. Wilska on Jyväskylän yliopiston hallituksen jäsen kaudella 2018–2021.

Wilska on tutkinut muun muassa kulutusta elämäntapoja ja digitalisaatiota. Hän on työskennellyt Nuorisotutkimusverkoston vastaavana tutkijana 2003–2004 ja Väestöliiton erikoistutkijana 2004–2005 ja 2008–2009 sekä Kuluttajatutkimuskeskuksessa 2008. Wilska vetää Suomen Akatemian rahoittamaa monitieteistä nuorten kulutustottumuksia selvittävää DigiConsumers-tutkimushanketta, joka on osa laajempaa Kulttuuri teknologisoituvassa yhteiskunnassa -ohjelmaa (2019-2025).

Wilskan isä oli professori Seppo Wilska. Hänen puolisonsa on yritysjohtaja Juha Koponen. Heillä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on 2015*, s. 1013. Helsinki: Otava.
2. 1 2  Wilska Terhi-Anna Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 2.11.2021. Viitattu 2.11.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Hongisto, Sanna-Kaisa: Kulutustutkija Terhi-Anna Wilska ihmettelee, miksi nettikaupat eivät panosta aktiivisiin ikäihmisiin *Seura.fi*.  16.5.2017. Viitattu 2.11.2021.
4. ↑  Hallitus: Jäsenet  11.10.2021 (päivitetty). Jyväskylän yliopisto.  Arkistoitu 2.11.2021. Viitattu 2.11.2021.
5. ↑  DigiConsumers tutkijat ja viestijät *digiconsumers.fi*. Viitattu 2.11.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rolf Leonard Tiivola** (3. joulukuuta 1894 Helsinki – 3. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Tiivolan vanhemmat olivat pankkivirkailija Johan Leonard Tiivola ja Mathilda Ahlblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja hänet vihittiin papiksi 1918.

Tiivola oli kirkkoherran apulaisena Hietamäellä Inkerinmaalla 1916–1917 ja sitten sotilaspastorina Pohjan poikien rykmentissä 1919, Raskaassa tykistörykmentissä 1919–1921, Uudenmaan rakuunarykmentissä 1921–1924, Rannikkotykistörykmentti 1:ssä 1924–1928 sekä Uudenmaan rykmentissä 1928–1939. Sotavuosina hän oli pastorina 1939–1940 Kannaksen armeijan esikunnassa ja sitten maavoimien esikunnassa. Hän oli pastorina Helsingin varuskunnassa vuodesta 1941 ja merivoimien esikunnassa vuodesta 1943.

Tiivola toimi lisäksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa apulaisopettajana ja saarnaajana 1921–1924 sekä tuntiopettajana Helsingin tyttökoulussa 1925–1927. Hän oli Suomen Sotilas-lehden päätoimittajana 1927–1943, Koti ja Kasarmi-lehden päätoimittajana 1931–1943 sekä Kylväjä-lehden päätoimittajana vuodesta 1943. Nuori Mies-lehden toimitussihteerinä Tiivola oli 1947–1953.

Rolf Tiivola oli naimisissa vuodesta 1919 Inez Maria Palmrothin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista tunnetuin oli pääjohtaja Mika Tiivola.

Toimituksia
-----------

* *Risti rintamalla : valikoima sotilaspappien saarnoja ja puheita sotatalvena 1939-1940* ; toim. Joh. Björklund ja Rolf Tiivola. Otava 1940
* *Ristiritari : rintamamiesten kokemuksia rukouksesta, Raamatun lukemisesta ja Jumalan varjeluksesta* ; toimittaneet Rolf Tiivola ja Ensio Lehtonen. WSOY 1941
* *Uhrasimme henkemme - koti, isänmaa ja uskonto sankarivainajiemme kirjeiden valossa* ; toimittanut Rolf Tiivola ; teoksen toimittamisessa avustaneet Antero Kajanto ja Alfred Ehder. Kustannusosakeyhtiö Fennia, Helsinki 1941
* *Ensimmäiset kranaatit : ja muita rintamamiesten kertomuksia* ; koonneet Rolf Tiivola ja Ensio Lehtonen. Otava 1943

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 5.1.1971, s. 7.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kauko Vihtori Vahe** (6. huhtikuuta 1920 Rauma – 7. kesäkuuta 1993 Rauma) oli suomalainen päätoimittaja, opetusneuvos ja toimitusjohtaja.

Vaheen vanhemmat olivat sähköasentaja Vihtori Valfrid Vahe (Iso-Wahe) ja Aino Alina Sundvall. Hän pääsi ylioppilaaksi 1939.

Vahe oli Satakunnan Kansan toimittajana 1941–1955 ja Yleisradion Porin ohjelmapäällkkönä 1952–1954. Hän oli sitten raumalaisen Länsi-Suomi-lehden 2. toimittajana 1953–1955 ja Länsi-Suomen päätoimittajana 1955–1980 sekä lehteä kustantaneen oy Länsi-Suomen toimitusjohtajana vuodesta 1958 alkaen ja yhtiön johtokunnan jäsenenä vuodesta 1965. Hän sai opetusneuvoksen arvon 1976. Vahe oli myös osakkaana Oy Länsi-Suomessa. Hän myi osakkeensa Satakunnan Kansalle vuonna 1985 kun Länsi-Suomi-lehden kustannusyhtiötä yritettiin vallata.

Teoksia
-------

* *Kronikka Satakunnan kirjateollisuus oy:n juhlassa : esitti 6.12.1944*. Pori 1944
* *Ne menneet kouluvuodet : Muistelua 75-vuotiaan Rauman yhteislyseo-lyseon vaiheista, opettajista ja oppilaista* ; julkaisutoimikunta Kauko Vahe ym. sihteeri Maija-Liisa Tuominen. 75-vuotisjuhlien päätoimikunta, Rauma 1968

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Kuolleita : Opetusneuvos Kauko Vahe, Helsingin Sanomat 11.6.1993
3. ↑  Rauman seudun asialla vuodesta 1905, Länsi-Suomi 6.12.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kauko Vaheen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Petri Tuomisto** (s. 14. maaliskuuta 1971) on suomalainen jääkiekkotuomari. Tuomisto tuomitsee pääsääntöisesti jääkiekon SM-liigaa ja Mestistä päätuomarina. Hän tuli SM-liigaan kaudella 2005–2006 linjatuomariksi, mutta siirtyi 2009–2010 päätuomariksi. 

Pelaajana Tuomisto on Porin Ässien kasvatti. Hän pelasi yhden kauden ajan Ässien A-junioriessa ennen lähtöään Alaskaan opiskelemaan ja pelaamaan yliopistokiekkoa. Neljän Alaskassa vietetyn vuoden jälkeen Tuomisto palasi takaisin Suomeen ja pelasi kaudella 1996–1997 seitsemän ottelua Ässien liigajoukkueessa ja kolme ottelua TuTon divarijoukkueessa. Seuraavan kauden Tuomisto pelasi I-divisioonaa Kokkolassa Hermeksen joukkueessa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi vuotta Ranskassa ja lopetti sitten uransa pelaajana ja siirtyi erotuomariksi.

Tuomiston poika Antti pelaa myös jääkiekkoa Ässien A-junioreissa.*lähde?*

Katso myös
----------

* Luettelo jääkiekon SM-liigan tuomareista

Lähteet
-------

* Jääkiekkolehti, 2009–2010 kausiennakko, s. 138–141.

Aiheesta muualla
----------------

* Petri Tuomisto *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Mustatattiainen** (*Oxyporus mannerheimii*) on lyhytsiipisiin kuuluva kovakuoriaislaji. Se on Suomessa rauhoitettu. Suomen lajien uhanalaisuusluokituksessa sitä ei pidetä enää uhanalaisena. Lajin tieteellinen nimi kunnioittaa suomalaista hyönteistutkija Carl Gustaf Mannerheimiä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Mustatattiainen on helposti tunnistettava kiiltäväpintainen, lähes täysin musta lyhytsiipinen, jolla on pituutta 7–10 mm. Ruumis on roteva ja suuressa päässä on huomattavan kookkaat leuat. Mustasta yleisväristä poiketen tuntosarvet ja raajojen nilkat ovat ruskeat.

Levinneisyys
------------

Levinneisyydeltään mustatattiainen on eurosiperialainen laji. Sitä tavataan laajalti Venäjällä Siperiaan saakka, mutta Euroopassa levinneisyys rajoittuu Suomeen ja Baltiaan. Lajia tavataan myös Itä-Puolassa. Suomessa lajin levinneisyys näyttää nykyisin rajoittuvan Keski-Suomeen sekä idässä Nuijamaalta Kuusamoon ulottuvalle vyöhykkeelle. Vanhoja havaintoja on jopa Varsinais-Suomesta, mutta elinalueensa länsi- ja lounaisosissa laji on taantunut selvästi.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Sekä toukat että aikuiset kuoriaiset elävät sienten itiöemillä, erityisesti lehmäntatilla ja punikkitateilla, mutta sitä on tavattu myös puusta kasvavilta helttasieniltä. Muuten lajin elintavat tunnetaan hyvin heikosti. Mustatattiaista pidettiin pitkään ikimetsien lajina, mutta nykyisin sitä on tavattu myös koivikoissa, männiköissä ja jopa kulttuuriympäristöissä, kunhan sieniä on saatavilla. Löydöt ovat kuitenkin lähes poikkeuksetta yksittäisiä yksilöitä. Löytöpaikat ovat harvapuustoisia, mikä viittaa lajin suosivan valoisaa metsäympäristöä.

Mustatattiaisen esiintymistä Suomessa vain osa on suojelluilla alueilla. Elintapojen tuntemattomuus kuitenkin vaikeuttaa suojelutarpeen arviointia.

Lähteet
-------

1. ↑  Jyrki Muona, Jaakko Mattila: Mustatattiainen – *Oxyporus mannerheimii* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Finlex
3. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
4. 1 2
5. ↑
6. 1 2 3 4

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Mustatattiainen (*Oxyporus mannerheimii*)
* kuva kuoriaisesta[vanhentunut linkki]
* Estonian eBiodiversity[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* puolalainen sivu (puolaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q4046117
* Wikispecies: Oxyporus mannerheimii
* BioLib: 266363
* CoL: 6TH3J
* EoL: 52751741
* EUNIS: 9520
* Fauna Europaea (new): 6e84ce9b-6132-4f60-aa64-4156e88211f3
* GBIF: 7516178
* iNaturalist: 934635
* NCBI: 2778950
* Laji.fi: MX.191131

 |

 |
**Nils Leonard Wetterstein** (6. joulukuuta 1914 Turku – 16. joulukuuta 1999 Turku) oli suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Wettersteinin vanhemmat olivat tullinhoitaja Fredrik Leonard Wetterstein ja Irene Elisabeth Airaksinen ja puoliso vuodesta 1946 Margit Helena Isberg. Ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1932 tullut Wetterstein suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon vuonna 1938 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1942. Sotiin osallistunut Wettersteinin toimi uransa alussa monien eri yritysten palveluksessa, kunnes siirtyi Suomen Höyrylaivan lakimieheksi vuonna 1944. Varustamoyhtiö Boren apulaisjohtaja hänestä tuli vuonna 1948, yhtiön varatoimitusjohtajana hän työskenteli 1957–1964.

Vuonna 1957 Wettersteinin johtoon tuli myös Siljavarustamo, vuodesta 1972 Silja Line, ja siitä muodostui hänelle päätehtävä. Wetterstein johti yhtiötä vuoteen 1974 ja vaikutti siten keskeisesti sen toiminnan kehittymiseen. Yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuoteen 1980 asti. Wetterstein työskenteli myös Svea Linen Suomen yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1968 ja hänellä oli useita luottamustoimia. Turussa Wetterstein oli Ison-Britannian varakonsuli ja konsuli, samoin kuin Ruotsin konsuli. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1972. Sotilasarvoltaan Wetterstein oli reservin kapteeni (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nils Wetterstein *Biografiasampo*. Viitattu 24.5.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 1079. Viitattu 24.5.2022.
3. ↑  Dödsfall. Nils Wetterstein.  *Åbo Underrättelser*, 21.12.1999, nro 247, s. 18. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Vi behöver dubbla farleder för Sverige-trafiken. (haastattelu) *Affärsmagasinet Forum*, 10.05.1972, nro 1972-09, s. 26-28. ISSN 0533070X. Artikkelin verkkoversio.  sv

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Helene Schjerfbeck 

---



Maalauksia 

*Hjördis* | *Hälytys* | *Mustataustainen omakuva* | *Omakuva, valoa ja varjoa* | *Ovi* | *Ryöväri paratiisin portilla* | *Sininauhainen tyttö* | *Tanssiaiskengät* | *Toipilas* | *Tyttö hiekkakuopassa* | *Äitini*

Artikkeleita 

Constantin Guys | Einar Reuter | Magnus Schjerfbeck | Gösta Stenman | Helena Westermarck | Maria Wiik

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Mustataustainen omakuva** on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin (1862–1946) öljyvärein kankaalle maalaama teos vuodelta 1915. Tämän työn, kooltaan 45,5×36 cm, Suomen Taideyhdistys tilasi edellisenä vuonna Schjerfbeckiltä ja se ostettiin vuonna 1915. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Hallonbladin kokoelmiin.

Helene Schjerfbeck maalasi Mustataustainen omakuva -maalauksen modernistisella tyylillä intensiivisesti, yksinkertaisesti. Hän punnitsi sekä haki siihen lisätehoa näkyvistä siveltimenjäljistä. Schjerfbeck kirjoitti nimensä näkyviin maalauksen taustalle tavalla, joka pohjaa renessanssiajan muotokuviin.

Muotokuvassa voidaan nähdä myös pysty leuka, punaiset läikät poskilla, sieraimissa ja korvilla, keimaileva hiuskiehkura, avoimet silmät, päättäväinen suu sekä punainen purkki siveltimineen. Ne kaikki kuvaavat elämää ja maalausintoa.

Maalauksen historiaa
--------------------

Mustataustainen omakuva on tilaustyö. Suomen Taideyhdistys tilasi sen ja yhdeksän muun taiteilijan omakuvat johtokuntansa seinälle edellisenä vuonna. Schjerfbeck oli joukon ainoa nainen.

Helene Schjerfbeck maalasi elämänsä aikana noin neljäkymmentä omaakuvaa. Hänet tunnetaankin kansainvälisesti etenkin niistä. Mustataustaisessa omakuvassa olevasta nimikirjoituksesta taiteilija itse kirjoitti ystävälleen sen muistuttavan hautakirjoitusta. Hän valmisti kuvasta myös vesiväriversion.

Lähteet
-------

Leena Ahtola-Moorhouse: Helene Schjerfbeck: Mustataustainen omakuva. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 40.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Mustataustainen omakuva.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vihan sota** (engl. *War of Wrath*) on fiktiivinen taistelu J. R. R. Tolkienin kirjassa *Silmarillion*. Kirjassa Vihan sota oli taistelu, joka päätti **Morgothin** eli Melkorin ylivallan Keski-Maassa ja jonka päätteeksi hänet vangittiin ja heitettiin Ardan ulkopuolelle.

Kulku
-----

Haltiavaltakuntien romahtaessa yksi toisensa jälkeen Morgothin armeijan alle, tilanne näytti toivottamalta näiden sekä ihmisten eli *edain*in kannalta. Lopulta puolhaltia, eli sekä haltian että ihmisen sukujuuret omannut, Eärendil purjehti kummankin sukukunnan edustajana hakemaan apua Amanin *valar*ilta, Maailman Vartijoilta. Silmarilin avulla Eärendil löysi perille ja valar suostuivat lähettämään armeijan Keski-Maan kansojen tueksi. Valar eivät itse osallistuneet sotaan koska viimeksi kun he hyökkäsivät suoraan Melkorin kimppuun, se oli ollut tuhoisa koko Keski-Maan kannalta.

Amanista lähtivät maia Eönwën johtama sotajoukko johon kuuluivat mm. vanyar-haltiat jotka palasivat tämän ainoan kerran Keski-Maahan. Vanyarin komentajana toimi haltioiden Korkean Kuninkaan Ingwën poika Ingwion. Keski-Maahan saavuttuaan armeijat murskasivat täydellisesti Morgothin armeijan ja ottivat tämän vangikseen. Eönwë otti molemmat jäljelle jääneet Silmarilit Morgothin rautakruunusta ja murskasivat itse kruunun. Morgothin palvelijoista pääsivät pakoon vain harvat mukaan lukien Sauron ja Morian balrog. 

Valarin poissaolosta huolimatta sota oli tuhoisa ja upotti lähes koko Beleriandin alueen jossa valtakunnat olivat sijainneet. Meren pinnan yläpuolelle jäivät vain Lindon sekä Túrin Turambarin hauta.
Gustav Lundbergin maalaus Gustav Badinista
**Adolf Ludvig Gustaf Fredrik Albert Badin (Couschi)** (n. 1747 Tanskan Länsi-Intia – 1822 Tukholma) oli tummaihoinen lakeija, joka vuodesta 1761 lähtien oli Ruotsin kuningattaren Loviisa Ulriikan palveluksessa. Loviisa Ulriika sai Tanskan Länsi-Intiasta kotoisin olleen Badinin lahjana skånelaiselta kartanonomistajalta vuonna 1757 ja testasi tämän "jalon villin" kasvattamisessa Rousseaun ja Linnén teorioita. Badin on tullut kuuluisaksi Magnus Crusenstolpen romaanista *Morianen*, jossa hänestä kuitenkin kerrotaan paljon perätöntä.*lähde?*

Badin palveli aluksi lakeijana saaden sittemmin muun muassa hovisihteerin ja asessorin arvonimet, sekä omistukseensa kaksi maatilaa. Nimensä (ransk. *veitikka, leikinlaskija*) hän sai hupaisien, joskin usein melko häpeämättömien temppujensa tähden. Hän oli uskollisesti kiintynyt kuningattareen ja hyvin perillä kuninkaallisen perheen salaisuuksista.*lähde?* Hän myös kirjoitti runoja, esiintyi teatterissa tanssijana ja näyttelijänä sekä keräsi itselleen laajan, pääasiassa ranskankielisen, kirjaston.

Lähteet
-------

1. ↑  Aaltonen, Jouko & Sivonen, Seppo: *Orjia ja isäntiä*, s. 51. Into, 2019. ISBN 978-952-351-151-4.
2. ↑  Aaltonen & Sivonen 2019, 51
3. ↑  Aaltonen & Sivonen 2019, 51-52

Aiheesta muualla
----------------

* Svenskt biografiskt handlexikon 1906
Ensimmäisen maailmansodan aikainen kasematti Leppävaarassa.
**Kasematti** (ital. *casamatta*) on linnakkeissa kivistä tai betonista rakennettu holvattu tila, johon voidaan sijoittaa tykki lähipuolustusta varten. Sitä voidaan myös käyttää tähystyspaikkana tai miehistösuojana. Kasematti sijaitsee linnassa tai linnoituksessa usein bastionissa tai kaponieerissa, työntyen ulommas muurista. Kasemattien perusajatus oli olla hiukan itse muuria ulompana, jotta niiden avulla pystyttäisiin estämään rynnäköt muurille. 

Kasematteja voidaan sijoittaa myös juoksuhautojen yhteyteen; tätä käytäntöä suosivat eritoten venäläiset. Suomessa edustava näyte siitä on Espoon Leppävaarassa säilynyt osa venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana Helsingin ympärille rakennuttamaa Krepost Sveaborgin linnoitusketjua. Paikalla olleista kolmesta kasematista on säilynyt kokonaisena yksi, ja toisen yläosa on siirretty avoimen juoksuhaudan mutkan päälle. Kolmas jäi Tarvontien linjauksen alle. Säilyneisiin rakennelmiin liittyy osin betonivahvisteinen, kallioon louhittu juoksuhauta.

Kasematteja on myös käytetty Suomessa talvisodan aikana venäläisiä vastaan.

Kasemattiin sijoitettu 5″ tykki yhdysvaltalaisessa taistelulaiva USS North Dakotassa (palveli 1910–1923).
Myös panssarilaivoissa voi olla kasematteja: tällaiset kasematit ovat kyljestä ulkonevia panssaroituja ulokkeita, joihin on sijoitettu kääntyviä tykkejä. Menetelmää suosittiin 1800-luvulla mutta se hävisi varsin nopeasti, kun todettiin että tykkitornit olivat tehokkaampi ja ennen muuta merikelpoisempi tapa sijoittaa aseistusta. Suomalaisissa sotalaivoissa kasematteja oli vain vuonna 1918 Turkuun venäläisiltä jääneessä tykkivene Giljakissa, mutta tämä alus oli jo romutuskunnossa vuosikautisen laiminlyönnin johdosta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasematti** Wikimedia Commonsissa

Lähteet
-------

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. ↑  Aikio ja Vornanen 1993, s. 323
2. 1 2  Taidehistoria:kasematti *Tieteen termipankki*. Viitattu 29.8.2022.
**Wilhelm Noschis** (27. tammikuuta 1866 – 10. tammikuuta 1937) oli suomalainen Helsingissä 1900-luvun alussa vaikuttanut ravintoloitsija.

Noschis aloitti uransa tarjoilijana ravintoloitsija Louis Kleinehin perustaman yrityksen palveluksessa. Sittemmin hän toimi Hotelli Seurahuoneen johtajana 1899–1913. Vuonna 1914 Hotelli Seurahuone siirtyi nykyisestä Helsingin kaupungintalosta uusiin tiloihin vakuutusyhtiö Kalevan taloon Kaivokadun ja Heikinkadun kulmaan. Samoihin aikoihin Wilhelm Noschis siirsi Seurahuoneen osakkeet vaimonsa ruotsalaisen Anna Noschiksen nimiin. Heidän poikansa Wilhelm Noschis nuorempi (s. 1919) oli Helsingin Seurahuoneen toimitusjohtajana 1944–1971. Wilhelm Noschis vanhempi oli mukana perustamassa myös vuonna 1935 toimintansa aloittanutta *Suomen Hotelli- ja ravintolakoulua* (nykyisin Ravintolakoulu Perho).

Noschis rakennutti 1915–1916 Kauniaisiin *Villa Lee*-nimisen jugend-huvilan jossa hän asui perheineen vuoteen 1927 saakka. Huvila tunnetaan nykyisin nimellä Villa Junghans ja se toimii yhdistystalona.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilhelm Noschisin kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 14.01.1937, nro 12, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  SKS Kansallisbiografia : Kleineh, Louis (1808 - 1874)
3. ↑  Hotelli Seurahuoneen johtajat (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Seurahuoneen historia
5. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
6. ↑  Hotelli- ja ravintola-alan koulutus (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Kauniainen : rautatieasemalta etelään (Arkistoitu – Internet Archive)
Tallinnan rautatieasema
Paldiskin rautatieasema (2011)
**AS Eesti Liinirongid**, markkinointinimeltään **Elron**, on virolainen rautatieyhtiö. Yhtiön nimi oli lokakuulle 2013 asti *Elektriraudtee AS*. Toiminnan laajentuessa sähköistämättömille rataosuuksille nimi muutettiin paremmin uuteen toimintaan sopivaksi.

Liikenne
--------

Elron harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä 1. tammikuuta 2014 alkaen koko Viron alueella.

Elektriraudteen nimellä yhtiö harjoitti vain sähköjunaliikennettä. Elronin nimellä liikenne jatkuu näillä kahdella linjalla, joista läntisellä on kaksi sivuhaaraa. Linjojen yhteispituus on 132 kilometriä. Itäinen linja kulkee rautatieverkoston keskuksesta Tallinnan Baltian-rautatieasemalta (vir. *Balti Jaam*) Aegviiduun. Läntinen linja haarautuu Keilassa kahteen suuntaan, joista toinen menee Kloogan kautta Paldiskiin ja toinen Riisiperen suuntaan. Muutama juna päivässä jatkaa Kloogasta myös Kloogarannalle.

1. tammikuuta 2014 alkaen Elron alkoi hoitaa kaikkia Viron sisäisiä henkilöliikenteen reittejä; sähköratojen lisäksi Edelaraudteen aiemmin hoitamia sähköistämättömiä reittejä: Tallinna–Narva, Tallinna–Tartto, Tallinna–Pärnu, Tallinna–Viljandi, Tartto–Koidula–Piusa ja Tartto–Valga).

Kalusto
-------

Stadler Flirt -juna Ülemisten rautatieasemalla Tallinnassa.
Elronin kalusto koostuu 38 Stadler Flirt -junasta, joista 20 on dieseljunia ja 18 sähköjunia. Kussakin junassa on 2–4 vaunua. EU:n rahallinen tuki oli merkittävä erityisesti sähköjunia hankittaessa, sillä junien 80 miljoonan euron hankintahinnasta EU:n koheesiorahasto maksoi 85 prosenttia. Flirt-junat korvasivat aiemmat DR1, ER1- ja ER2 junat vuonna 2014.

Noin 96 miljoonan euron hintaiset dieseljunat Elron on liisannut yli 20-vuotisella sopimuksella Stadleria lähellä olevalta Estonia Train Finance AG -yhtiöltä.

Elronin varikko sijaitsee Pääskülassa.

Lähteet
-------

* Elronin web-sivut

### Viitteet

1. ↑  Elektriraudtee saab uuel aastal uued reisirongid (Uutinen Äripäev-lehden web-sivuilla)  31.8.2012. Tallinna:  AS Äripäev. Viitattu 27.5.2018. (viroksi)
2. ↑  Elektriraudtee and Stadler signed the procurement contract for the new FLIRT trains (Viron talous- ja viestintäministeriön tiedote)  4.8.2010. Tallinna:  Ministry of Economic Affairs and Communications.  Arkistoitu 19.2.2014. Viitattu 2.2.2014. (englanniksi)
3. ↑  Amt für das Handelsregister und Zivilstandswesen (Yhtiön tiedot Thurgaun kantonin kaupparekisterissä) *tg.powernet.ch*.  2.8.2013. Frauenfeld. Viitattu 2.2.2014. (saksaksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Elron** Wikimedia Commonsissa
**Tenho Aatos Autere** (17. joulukuuta 1911 Terijoki – 21. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli esittelijäneuvos ja oikeuskanslerinviraston kansliapäällikkö.

Henkilöhistoria
---------------

Tenho Autereen vanhemmat olivat rautatieläinen Frans Oskari Autere ja Anna Liisa Montonen ja puoliso vuodesta 1941 varanotaari Kirsti Kyllikki Suurla. Autere tuli ylioppilaaksi 1930, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1944 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1965. Kansainvälisen oikeuden dosentti Autere oli Helsingin yliopistossa vuodesta 1967. Autere työskenteli oikeusministeriössä vuodesta 1941 ja sisäministeriössä 1945–1946, valtiokonttorin lainopillinen asiamies hän oli vuonna 1947 ja oikeuskanslerinviraston lainsäädäntöneuvos hänestä tuli samana vuonna. Lainsäädäntöneuvoksena ja lainvalmistelukunnan jäsenenä Autere toimi vuoteen 1964 ja sitten vuoteen 1970 oikeuskanslerinviraston esittelijäneuvoksena. Viraston kansliapäällikkö hän oli 1966–1970 ja syksyn 1969 myös korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena.

Kesällä 1969 Autere oli yksi Apollo 11 -kuulentoa ja ensimmäistä kuukävelyä seuranneen suoran Kuustudio-televisiolähetyksen kymmenestä asiantuntijapanelistista.

Julkaisuja
----------

* *Eräitä näkökohtia syytetyn puolustuksen järjestämisessä*, 1950
* *Maallikkojäsenten osallistumisesta oikeudenhoitoon alioikeuksissamme*, 1956
* *Eräiden ilma-alukseen kohdistuvien oikeuksien kansainvälisestä tunnustamisesta*, 1961
* *Lento-onnettomuuksien tutkijaviranomaisesta*, 1961
* *Ilmailuoikeuden ja avaruusoikeuden vertailua*, 1965
* *Oikeus ilmatilan käyttöön siviili-ilmailutarkoituksessa rauhan aikana erityisesti Suomen ilmailujulkisoikeutta silmällä pitäen: kansainvälisoikeudellinen tutkimus*, 1965 (väitöskirja)
* *Ilmailusta aiheutuvan vahingon vastuu ja vakuutus*, 1966
* *Kansainvälisen tuomioistuimen ratkaisut ja non liquet -kysymys*, 1967
* *Kansainvälisten riitojen rauhanomaisesta selvittelystä erityisesti tuomiovaltaa silmällä pitäen*, 1967, Helsinki: Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja, A-sarja, 83, 238 s.
* *Palauttamispäätöksen oikeusvoimasta erityisesti hallintolainkäytössä*, 1970

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 57 (Viitattu 18.1.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 29.3.1972, s. 13.
3. ↑  Kuustudio Internet Movie Database. Viitattu 18.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Suomalainen vuonna 1960.
**Set Mikko Suomalainen** (13. syyskuuta 1886 Luvia – 1. helmikuuta 1975) oli maanviljelysneuvos ja meijerialan kehittäjä Suomessa.

Henkilöhistoria
---------------

Set Suomalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Isak Viktor Suomalainen ja Kristiina Esko ja puoliso vuodesta 1918 Siiri Amanda Jaakola. Suomalainen tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui agronomiksi 1911 ja filosofian kandidaatiksi 1921. Hän toimi Kuopion tietopuolisen meijerikoulun johtajana 1914–1918, valtion juustonvalmistuksen konsulenttina ja juustokoeaseman johtajana 1918–1930 ja valtion vointarkastuslaitoksen yliassistenttina 1931–1955. Suomalainen oli myös maanviljelijä Porissa. Maanviljelysneuvoksen arvon hän sai 1949.

Julkaisuja
----------

* *Kertomus Kuopion tietopuolisen meijerikoulun toiminnasta v:lta 1907–1917*, 1918, Suoma Kyykoski, Set Suomalainen
* *Maitotalous: 79-kuvainen sarja*, 1920, toim. Hjalmar Braxén, K. J. M. Collan, Set Suomalainen
* *Suomen juustonvalmistajat 1856–1948 = Finlands ostberedare 1856–1948*, 1949, Santeri Salomaa, G. A. Bredenberg, Set Suomalainen, Akseli Lounamaa
* *Suomen juustonvalmistajayhdistys: piirteitä yhdistyksen toiminnasta 1931–1950*, 1953, Set Suomalainen, Akseli Lounamaa

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 847. Viitattu 14.5.2019.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1905–1907, no. 30495. Viitattu 14.5.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee rakennusta. Globus tarkoittaa myös kaulanalueen oiretta. Globus on myös suuri saksalainen vähittäiskauppabrändi.*
Rakennuksen takapihalle on peruskorjauksen yhteydessä lisätty varauloskäytävä ja hissikuilu.
**Globus** on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva jugend-tyylinen rakennus. Vuonna 1911 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio & Ikäläinen.

Rakennus valmistui alun perin Kotkan kauppaoppilaitoksen käyttöön. Vuonna 1980 se peruskorjattiin Kymenlaakson maakuntamuseon käyttöön, joka toimi rakennuksessa Merikeskus Vellamon tiloihin siirtymiseen saakka vuonna 2008. Sen jälkeen rakennus peruskorjattiin Kotkan Lyseon lukion lisätiloiksi. Lukion opetuskäyttöön rakennus otettiin vuonna 2011, jolloin se sai nykyisen nimensä Globus.

Talon koristuksista puuttuvat jugendille usein tyypilliset luonto- ja kasviaiheet. Erikoisuutena on kattokoristeena oleva suuri maapallo, joka on alun perin toiminut vesisäiliönä. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 1 880 m².

Lähteet
-------

* Eija Anttila: Smart boardit ja jugend-ornamentit sulassa sovussa tulevassa koulussa.  *Kymen Sanomat*, 6.1.2010, s. 5.

### Viitteet

1. ↑  http://www.finnicakymenlaakso.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Venni Kuosma** (14. kesäkuuta 1895 Sääminki – 11. syyskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen urkutaiteilija, pianisti ja musiikkipedagogi.

Venni Kuosman vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kuosma ja Anna Kosonen ja puoliso vuodesta 1924 pianisti Sigrid Holst-Christensen. Pianisti, musiikkipedagogi Kauko Kuosma oli heidän poikansa. Venni Kuosma opiskeli Viipurin kirkkomusiikkiopistossa 1910–1912, Helsingin konservatoriossa 1912–1918, Leipzigin konservatoriossa 1920–1922 ja 1929 sekä Pariisissa 1927. Helsingissä hän toimi pianonsoiton opettajana 1915–1918, Viipurissa 1918–1920 ja edelleen Viipurin kirkkomusiikkiopistossa vuodesta 1922. Viipurin tuomiokirkon urkuri hän oli vuodesta 1930 talvisotaan asti ja sitten Helsingin tuomiokirkon ja Vanhan kirkon urkuri kuolemaansa saakka. Kuosma paitsi antoi lukuisia urkukonsertteja, myös esiintyi pianosolistina ja -säestäjänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 351 (Viitattu 16.2.2019)
2. 1 2  Venni Kuosma kuollut. *Helsingin Sanomat*, 12.9.1953, s. 8.
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 229 (Viitattu 16.2.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Soittava perhe, Seura, 19.05.1937, nro 20, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Anders Auvinen** (31. tammikuuta 1843 Kitee – 7. lokakuuta 1915 Savonlinna) oli suomalainen Savonlinnassa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, sahanomistaja ja kauppaneuvos.

Auvisen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Auvinen ja Katri Havukainen. Koska kotitila oli liian pieni tarjoamaan elantoa, Anders lähti 16-vuotiaana syyskuussa 1859 liikeapulaiseksi Savonlinnaan kauppias Ivan Abramoffin palvelukseen. Auvinen palveli liikeapulaisena 14 vuotta ensin Abramoffin ja vuodesta 1863 Stepan Schataloffin liikkeessä. Hän kävi myös lyhyen kauppakoulukurssin 1870 Turussa.

Auvinen sai 1873 porvarinoikeudet Savonlinnan maistraatilta ja 10. huhtikuuta 1873 hän avasi oman liikkeensä Juhlevskyn talossa. Vuonna 1876 Auvinen rakensi oman talon Olavinkadun varrelle ja siirsi liikkeensä sinne. Auvinen harjoitti sekä tukku- että vähittäiskauppaa ja hänen liikkeellään oli neljä sivumyymälää maaseudulla. Vuonna 1887 hän osti Punkaharjun Putikossa sijainneen vanhan vesisahan. Hän perusti Putikkoon uudenaikaisen höyrysahan ja perusti Putikkoon aikaa myöten myös laivatelakan, höyrymyllyn, tervapolttimon, meijerin, rinkelileipomon sekä vähittäiskaupan. Auvinen toimi myös Savonlinnan Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana ja hän oli osakkaana useissa paikallisissa yrityksissä. Auvinen oli Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä neljään otteeseen vuosien 1875–1901 välillä. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1907.

Vuonna 1894 Auvinen ryhtyi laivanvarustajaksi. Hänen aluksensa kuljettivat rahtia erityisesti Savonlinnan ja Pietarin välillä. Vuonna 1910 Auvinen muodosti omistuksistaan *And. Auvinen Osakeyhtiö* -nimisen yhtiön. Anders Auvisen kuoltua yhtiön johdossa toimivat hänen poikansa kauppaneuvos Johan Aleksander Auvinen, johtaja Viktor Edvard Auvinen (1876–1936) ja agronomi Yrjö Heikki Auvinen (1884–1935).

Auvinen kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Savonlinnan edustajana.

Anders Auvinen oli naimisissa vuodesta 1873 kauppias Stepan Schataloffin tyttären Olga Schataloffin kanssa. Heillä oli kymmenen lasta.

Lähteet
-------

* Juhani Auvinen: Kauppaneuvos And. Auvinen ja muutamia tietoja hänen suvustaan, Genos 14(1943), s. 132-134[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 311. WSOY, 1999.

Kirjallisuutta
--------------

* Esko Pakkanen : *Auvisen laivat*. Suomen höyrypursiseura, Vantaa 1997 ISBN 951-97287-1-6

Aiheesta muualla
----------------

* Sakari Auvinen: / Auvinen, Anders (1843 - 1915) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  18.6.1999 (päivitetty 7.10.2008). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* And. Auvinen Oy yhtiöhistoriaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Robert Ferdinand Borenius** (18. syyskuuta 1887 Turku – 7. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen sähköinsinööri ja toimitusjohtaja.

Robert Boreniuksen vanhemmat olivat kauppias Johan Robert Optatus Borenius (1843–1890) ja Anna Maria Lindblom (1864–1940). Hän valmistui sähköinsinööriksi erikoisalanaan radiotekniikka vuonna 1913 Bingenissä. Harjoiteltuaan kotimaisissa sekä saksalaisissa ja venäläisissä alan liikkeissä Borenius tuli 1916 Oy af Forselles insinööritoimiston palvelukseen. Hän oli myös Suomen Radio Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1923, Patenttitoimisto Borenius & Co Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1928, Oy Toolsin toimitusjohtajana vuodesta 1938 ja kansainvälisen radiopatenttipoolin asiamiehenä vuodesta 1940.

Borenius oli yksi Suomen Yleisradio Oy:n alkuunpanijoista ja hän oli Yleisradion hallituksen ja hallintoneuvoston jäsenenä. Borenius oli Suomen valtuutettuna mukana kansainvälisissä radioalan kongresseissa ja kuului asiantuntijajäsenenä useisiin komiteoihin. Hän julkaisi radioalaa käsitelelitä kirjoituksia sekä alan ammattilehdissä että sanomalehdissä. Borenius oli myös Suomen Patenttiasiamiesliiton varapuheenjohtaja, Helsingin Miekkailijat-yhdistyksen puheenjohtaja ja Helsingin Orkesteriyhdistyksen hallituksen jäsen. 

Robert Borenius oli naimisissa vuodesta 1916 Märta Augusta Alexandra Lagerströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Robert Ferdinand Borenius
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. 1 2 3  50-vuotias. Ins. Robert Borenius, Helsingin Sanomat, 18.09.1937, nro 251, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Selma Dagmar Kemilä**, o.s. *Mäkeläinen* (4. heinäkuuta 1891 Helsinki – 1961 ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja oppikirjojen tekijä.

Kemilän vanhemmat olivat työmies Otto Mäkeläinen ja Maria Kivikangas. Hän pääsi Helsingin jatko-opistosta 1911 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1913. Kemilä teki opintomatkat Saksaan ja Italiaan 1923–1924 ja Sveitsiin 1939.

Kemilä toimi opettajana Askolassa 1911–1916 ja Helsingissä vuodesta 1916 alkaen. Hän järjesti oppilaiden piirustusnäyttelyitä Suomessa, Ruotsissa ja Pariisissa saaden kunniapalkinnon 1947.

Dagmar Kemilä oli naimisissa 1927–1951 kansakoulunopettaja ja runoilija Jaakko Kemilän (kirjailijanimi *Osmo Orjanheimo*) kanssa.

Teoksia
-------

* *Luen ja kerron : alakansakoulun luku- ja puheaapinen* ; tekijät Dagmar Kemilä, Paavo Kuosmanen ; kuvittanut Helga Sjöstedt. Valistus, Helsinki 1950, 9. painos 1958
* *Opetusmenetelmällisiä viitteitä alakansakoulun lukemisen opetukseen käytettäessä luku- ja puheopasta "Luen ja kerron"* ; tekijät Dagmar Kemilä, Paavo Kuosmanen. Valistus, Helsinki 1950, 3. painos 1956
* *Luen ja kerron. 2 , Syksystä suveen : alaluokkien lukukirja* ; tekijät Dagmar Kemilä, Paavo Kuosmanen ; kuv. Helga Sjöstedt ja Risto Mäkinen. Valistus, Helsinki 1952, 9. painos 1961

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinvuosi Fennicasta.
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Diokéli** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee Manantaliin johtavan maantien varrella 76 kilometriä Bafoulabésta kaakkoon. Kunnassa on 13 100 ja keskuskylässä 1 000 asukasta (vuonna 2009).

Diokélin kunta rajoittuu koillisessa Bafoulabén piirin Oualian, kaakossa Bamafélén, lounaassa Koundianin ja luoteessa Mahinan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Kunnan läpi virtaa Bafingjoki. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 18 kylää. Niistä suurin on 4 900 asukkaan Diakaba. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bozoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, fonio, maissi, bataatti, pavut ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Diokélissa, Sollossa ja 
Bérétécoundassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.2.2018.
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Diokéli 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 9.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Kalle Pekka Zimmermann** (5. kesäkuuta 1876 Rautavaara – 9. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Viipurin kunnallispormestari.

Zimmermannin vanhemmat olivat nimismies Otto Olivier Zimmermann ja Hilma Elisabet Collan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Kuopion lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1901. Zimmermann sai varatuomarin arvon 1904.

Zimmermann oli Suistamon piirin nimismiehenä 1906–1907, Viipurin kaupunginvoutina 1907–1909, Heinolan kaupungin pormestarina 1909, Viipurin 2. kaupunginvoutina 1909–1910 ja Viipurin hovioikeuden ylimääräisenä virkailijana 1910–1913. Hän toimi Viipurin vt. kunnallispormestarina 1914–1915 ja uudelleen vakinaisena kunnallispormestarina 1918–1933. Zimmermann oli poliittisista syistä vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1915 ja oli sen jälkeen asianajajana 1915–1918.

Pekka Zimmermann oli naimisissa 1907–1917 Aino Bergin (k. 1917) kanssa ja vuodesta 1931 Anna Siviä Pietisen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ZIMMERMANN Kalle Pekka. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Risto Paavo Pyysalo** (12. lokakuuta 1915 Vehmaa – 23. lokakuuta 2010 Järvenpää) oli suomalainen pappi, joka toimi opettajana ja koulunjohtaja ja julkaisi tutkimuksia herätysliikkeistä ja uskonnollisuuden heräämisestä.

Henkilöhistoria
---------------

Risto Pyysalon vanhemmat olivat opettaja, talousjohtaja Paavo Pyysalo ja Augusta Järvinen ja puoliso vuodesta 1945 Hilla Maria Kaipainen. Pyysalo tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti teologian erotutkinnon 1939. Kasvatustieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1953, teologian kandidaatiksi 1953 ja teologian lisensiaatiksi 1957. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1964. Pyysalo oli Oulun kansalaisopiston perustaja ja johtaja 1946–1949, Tuiran keskikoulun perustaja ja rehtori Oulussa hän oli 1947–1949, Jyväskylän maaseurakunnan kappalainen 1949–1965, Kilpisen oppikoulun vanhempi lehtori 1965–1966 ja lehtori Jyväskylän yliopiston opettajankoulutuslaitoksella 1966–1978. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1948–1949. Pyysalo oli myös yleisen teologian dosentti Jyväskylän yliopistossa ja käytännöllisen teologian dosentti Helsingin yliopistossa.

Julkaisuja
----------

* *Nuoruusvuosien uskonnollinen harrastus ja sen kehitys*, 1959
* *Uskonto ja uskonnollisuus*, 1961
* *Maamme eräiden herätysliikkeiden ja niihin verrattavien osaryhmien uskonnollisen käyttäytymisen eroista*, 1964, väitöskirja
* *Peruskoulun uskontokirja 1, 2: Opettajan opas*, 1972, Essi Korhonen, Risto Pyysalo, Eeva Halimaa
* *Asenteista ja käyttäytymisestä sekä niiden muutoksista eräissä uskonnollisissa osaryhmissämme*, 1975
* *Uskonnonopetuksen tunnustuksellisuus: Huomioita nykytilanteesta Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa*, 1975

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 761. (Viitattu 5.10.2019)
2. 1 2  *Risto Pyysalo*. HS Muistot, 23.10.2010. (Viitattu 5.10.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Lähetysviive** tarkoittaa tietokoneverkkoon pohjautuvissa pakettikytkennöissä kaikkien paketin tavujen lähettämiseen tarvittavan ajan määrää. Se on siis yhteyden tiedonsiirtonopeuden aiheuttama viive.

Lähetysviive on paketin pituuden funktio eikä sillä ole mitään tekemistä solmupisteiden etäisyyden kanssa. Se on verrannollinen paketin pituuteen tavuina.

Viipeen voi laskea kaavalla: 

*DT = N / R* sekuntia
jossa 

*DT* on lähetysviive sekunteina
*N* (voidaan merkitä myös kirjaimella L) on tavujen lukumäärä eli paketin pituus ja
*R* on lähetysnopeus (tavua sekunnissa)
Suurin osa pakettikytkentää käyttävistä verkoista käyttää "tallenna ja lähetä eteenpäin" -lähetystä yhteyden tulossa. Tällainen kytkin vastaanottaa ja tallentaa koko paketin puskurimuistiin ja tarkistaa, onko siinä CRC-virheitä tai muita ongelmia ennen, kuin se lähettää paketin ensimmäisen tavun lähtevälle yhteydelle. Täten tallenna ja lähetä eteenpäin -kytkimet lisäävät lähetysviipeitä jokaisessa paketin reitillä olevan yhteyspisteen tulossa.

Katso myös
----------

* Viive

* Prosessointiviive
* Jonotusviive
* Etenemisviive

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kurose, J. F.; Ross, K.W.: *Computer Networking: A Top-down Approach*, s. 63-65. Pearson, 2013. ISBN 9780273775638. (englanniksi)
2. ↑  Kurose, J. F.; Ross, K.W.: *Computer Networking: A Top-down Approach*, s. 48-50. Pearson, 2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Java Applet
* Network Delays[vanhentunut linkki]
**Erkki Vilhelm Setälä** (4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 27. toukokuuta 2013) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Setälä valmistui kadettikoulusta 1939 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä Erill. Pataljoona 12:ssa. Välirauhan aikana hän toimi rajavartiostossa nuorempana upseerina. Jatkosodan alettua hän oli komppanianpäällikkönä JR 52:ssa. 1941–1944 hän komensi Rajajääkäripataljoona 6:tta ja jatkoi Rajavartiostossa sodan jälkeenkin. Rajajääkärikoulun johtajana Setälä toimi 1949–1953 ja työskenteli toimistoupseerina rajavartiostojen esikunnassa 1953–1955. Vuonna 1957 hän työskenteli Lapin rajavartioston komentajan apulaisena siirtyen vuosiksi 1958–1960 pääesikuntaan toimistopäälliköksi. Karjalan Jääkäripataljoonaa Setälä komensi 1960–1962. Pääesikunnassa osastopäällikkönä hän toimi 1962–1965. Vuosina 1965–1968 hän johti Reserviupseerikoulua. Porin prikaatia hän komensi 1968–1970. Jalkaväen tarkastajana Setälä työskenteli 1970–1971. Uransa lopuksi hän toimi Kaakkois-Suomen sotilasläänin komentajana 1971–1977.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Myyryläinen, Juha: Erkki Setälä (Tilaajille. Muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  24.6.2013. Viitattu 2.7.2023.
**Leo Armas Mether** (20. elokuuta 1927 Viipuri – 1. helmikuuta 2013 Helsinki) oli Savonlinnan kaupunginjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Leo Metherin vanhemmat olivat ylitarkastaja J. A. Mether ja Elisabeth Makaroff. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1954 oli Irja Säynevirta ja toinen vuodesta 1972 Terttu Sallinen. Mether tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui hallinto-opin kandidaatiksi 1953. Hän oli Mikkelin apulaiskaupunginsihteeri 1953–1960, Karhulan kauppalansihteeri 1960–1962, Lauritsalan kauppalanjohtaja 1962–1966, Lappeenrannan apulaiskaupunginjohtaja 1965–1972 ja Savonlinnan kaupunginjohtaja 1972–1989.

Julkaisuja
----------

* *Lauritsalan kauppala [35 vuotta]*, 1966, toim. Pekka Virtanen, Leo Mether
* *Samola: kylä elää muistojen muistoissa*, 1996, toim. Leo Mether
* *Wiipurilaisen osakunnan karikatyyrit: taiteilija Aarno Liuksialan työt WiO:ssa*, 2000, toim. Leo Mether, Antti Pullinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 590. (Viitattu 12.9.2019)
2. 1 2  Kaupunginjohtaja Leo Mether on poissa.(Viitattu 12.9.2019)
3. ↑  Leo Metherin viimeiset kiusaukset. Virkamiehet luottamusmiehinä vääristävät kuntien kehitystä. *Helsingin Sanomat*, 15.12.1989, s. 4.
**Pauli Vilhelm Fontell** (13. marraskuuta 1899 Tampere – 17. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen agronomi, joka vaikutti maatalouden opetukseen sekä opettajana, koulunjohtajana että maataloushallituksen palveluksessa.

Henkilöhistoria
---------------

P. V. Fontellin vanhemmat olivat rovasti Karl Oskar Fontell ja Olga Alexandra Sumelius ja puoliso vuodesta 1934 Salli Edit Hällä. Fontell tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1920 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1926. Hän oli maatalouskoulun opettaja Parikkalassa 1928–1930 ja Jokioisten pienviljelijäkoulussa 1931–1934 ja Tarvaalan maamieskoulun johtaja 1934–1936. Maataloushallituksen maatalousopetuksen tarkastajana Fontell toimi 1936–1954, maatalouden opetusosaston päällikkö ja maatalousneuvos hän oli 1954–1964. Fontellilla oli myös useita alansa tehtäviä eri toimikunnissa ja komiteoissa, viimeisinä virkavuosinaan hän osallistui koko maatalousalan ammattikoulutuksen hallinnon uudelleen organisoinnin suunnitteluun.

Fyysikko Nils Fontell oli P. V. Fontellin veli.

Julkaisuja
----------

* *Maatalouden työkirja: maatalouskouluja varten*, 1938, P. V. Fontell, Salli Fontell
* *Maatalousopetus*, 1958, julkaisussa *Oma maa*, ss. 151–165

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 143–144. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Maatalousneuvos P. V. Fontell. *Helsingin Sanomat*, 8.5.1994, s. 4.
3. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 13.11.1949, s. 8.
4. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 131 (Viitattu 26.6.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |