recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jari Heiniluoma** (22. kesäkuuta 1964 Karvia – 15. joulukuuta 2022 Parkano) oli Parkanon kaupunginjohtaja. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2013, kun hänen edeltäjänsä Jarkko Malmbergin valittiin Sastamalan kaupunginjohtajaksi. Heiniluoma voitti valtuuston vaalissa Kihniön kunnanjohtajan Petri Liukun äänin 16–11.

Ura
---

Aikaisemmin Heiniluoma on toiminut neuvottelevana virkamiehenä kauppa- ja teollisuusministeriössä (2006–2007) ja ministeri Juha Korkeaojan (kesk.) erityisavustajana maa- ja metsätalousministeriössä (2003–2004). Keväällä 2011 hän oli elinkeinoministeri Mauri Pekkarisen (kesk.) poliittinen valtiosihteeri työ- ja elinkeinoministeriössä.

Heiniluoma toimi keskustan eduskuntaryhmän EU-sihteerinä vuosina 1996–2001 ja europarlamentaarikko Olli Rehnin erityisavustajana 1995–1996. Hän on työskennellyt myös maaseudun EU-tietokeskus Carrefour West Finlandin toiminnanjohtajana ja Maaseudun sivistysliiton opintosihteerinä.

Heiniluoma kuoli 58-vuotiaana nopeasti edenneeseen sairauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Björklund Margareta: Kommunförbundets Heiniluoma kan Norden och EU – nu vill han se kommunerna utvecklas *kommuntorget.fi*.  22.6.2022. Viitattu 15.12.2022.
2. ↑
3. 1 2  Parkanon kaupunginjohtaja Jari Heiniluoma on menehtynyt  15.12.2022. Ylä-Satakunta.
4. 1 2 3  Jari Heiniluoma Parkanon kaupunginjohtajaksi  4.7.2013. Kuntalehti.
**Juan Antonio Muro** (s. 1945 Sabadell, Espanja) on espanjalaissyntyinen Suomessa asuva klassinen kitaristi, kitarapedagogi, taidemusiikin säveltäjä ja taidemaalari. Muro on toiminut kitaransoiton lehtorina Helsingin konservatoriossa vuodesta 1972. Hän on Suomalaisen kitaratrion jäsen yhdessä Kari Äikäksen ja Ilmari Hytösen kanssa.

Muro opiskeli 1963–1972 Barcelonan musiikkiakatemiassa Jose Luis Lopáteguin johdolla ja myöhemmin myös Narciso Yepesin oppilaana. Suomessa hän opiskeli säveltämistä Sibelius-Akatemiassa Einojuhani Rautavaaran johdolla 1972–1973. 

Säveltäjänä Juan Antonio Muro on keskittynyt soolo- ja kamarimusiikkiteosiin kitaralle ja kitarayhtyeelle. Hänet tunnetaan erityisesti kitaran harjoituskappaleistaan, joiden kokoelma *Basic Pieces for Beginners* on käytössä monessa maassa. Hän on myös levyttänyt sävellyksiään.

Muro opiskeli kuvataidetta Helsingin Vapaassa taidekoulussa 1989–1992. Hän on 1990-luvun taitteesta saakka pitänyt parikymmentä yksityisnäyttelyä enimmäkseen Helsingissä mutta myös Espoossa ja Barcelonassa, sekä osallistunut noin 30 ryhmänäyttelyyn. Hänen teoksiaan on noin kymmenessä kokoelmassa Suomessa ja Ruotsissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juan Antonio Muro: CV *painters.fi*. Viitattu 14.7.2018.
2. 1 2  MURO, Juan Antonio (s. 1945) *Yksityinen verkkosivusto*.  Arkistoitu 25.2.2002. Viitattu 15.7.2018.
3. ↑  Juan Antonio Muro Music Finland. Viitattu 14.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Muron oma verkkosivusto
* Muro TM-Gallerian sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muro Kuvataiteilijamatrikkelissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Tyypin 2 Pfeifferin oireyhtymän kasvonpiirteitä
**Pfeifferin oireyhtymä** on geneettinen oireyhtymä. Sen piirteisiin kuuluvat kraniosynostoosi (kallon saumojen ennenaikainen luutuminen), kasvonpiirteiden poikkeavuudet sekä sormien ja varpaiden poikkeavuudet, jotka korostuvat peukaloissa ja isovarpaissa. Pfeifferin oireyhtymä jaotellaan kolmeen tyyppiin, joista tyyppi 1 on lievempioireinen kuin tyypit 2 ja 3. Oireyhtymää aiheuttavat FGFR2-geenin ja joskus FGFR1-geenin mutaatiot. FGFR1-geenin mutaatiot aiheuttavat vain tyypin 1 Pfeifferin oireyhtymää. Tyypit 2 ja 3 syntyvät aina uusien mutaatioiden seurauksena. Yleensä myös tyypin 1 Pfeifferin oireyhtymä johtuu uudesta mutaatiosta, mutta siihen liittyy lisäksi vallitseva periytymistapa. Aina Pfeifferin oireyhtymän taustalla olevaa geenivirhettä ei löydetä.

Tyypin 1 Pfeifferin oireyhtymässä kallo on jäänyt etu-takasuunnassa normaalia lyhyemmäksi eli brakykefaaliseksi. Tämän seurauksena yläleuka on suhteellinen pieni ja alaleuka on ulompana (prognatismi). Lisäksi silmillä on toisistaan etäinen sijainti (hypertelorismi). Sormet saattavat jäädä suhteellisen lyhyiksi. Peukalot ja isovarpaat voivat olla leveät ja usein virheasentoon kääntyneet. Tyypin 1 Pfeifferin oireyhtymällä ei ole vaikutusta ihmisen älykkyyteen.

Tyypin 2 ja 3 Pfeifferin oireyhtymissä kasvonpiirteiden poikkeavuudet ovat merkittäviä. Yläleuka ja poskiluiden seutu ovat heikosti kehittyneet, korvat matalalla. Lisäksi näihin tautimuotoihin liittyy proptoosi eli silmämunan työntyminen ulos. Nenä on tyypillisesti pieni ja nenänielun aukossa voi olla ahtauma. Tyypin 2 kallonpiirteisiin kuuluu apilanlehteä muistuttava muoto. Samassa yhteydessä voi ilmetä hydrokefalus. Joskus näissä vaikeammissa tautimuodoissa esiintyy kuulon ongelmia ja karsastusta. Kyynärnivel on usein jäykistynyt. Henkitorvessa voi olla poikkeava rustorakenne. Henkitorven rakennepoikkeama ja hengitysteiden ahtaumat voivat olla henkeä uhkaavia. Potilailla voi myös ilmetä vaikeita kehityksen ongelmia ja epilepsia.

Pfeifferin oireyhtymän eri muotoja yhteensä on arvioitu esiintyvän noin yhdellä 100 000:sta vastasyntyneestä. Rudolf Arthur Pfeiffer kuvasi Pfeifferin oireyhtymän ensimmäisenä 1960-luvulla. Hoidossa voidaan käyttää erilaisia leikkauksia, joilla ei kuitenkaan voida kokonaan korjata oireyhtymästä johtuvia poikkeavia kasvonpiirteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Helena Kääriäinen, Pfeifferin oireyhtymä Tukiliitto 15.3.2021, viitattu 29.6.2023
Montell-Saanio 1960-luvun keskivaiheilla.
**Elsa Henrika Montell (Montell-Saanio)** (29. joulukuuta 1926 Rovaniemi – 17. elokuuta 2019 Rovaniemi) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän modernisoi lapinraanua uudistamalla sen värejä. Hänen suunnittelutöihinsä kuuluu raanuja, täkänöitä ja batiikkia. Auttin ja Meltauksen kappelien alttarivaatteet ovat hänen suunnittelemiaan.

Taiteellisen ja taideteollisen työnsä hän aloitti 1950-luvun alussa Rovaniemen maalaiskunnan Oikaraisen kylässä, ja hän yhdisti perinteeseen jälleenrakennusajan tekstiilitaidetta. Hän perusti taidekutomo Lapin raanun ja työllisti paikallisia kutojia. Hän menestyi muotoilun kansainvälisissäkin näyttelyissä, hän sai esimerkiksi tunnustusta Milanon trienaalissa 1957, Brysselin maailmannäyttelyssä 1958 ja Kaliforniassa 1966. Montel-Saanio sai pohjoiskalotin kulttuuripalkinnon 1966 sekä Lapin läänin taidepalkinnon 1978. 

Montell-Saanio oli valokuvaaja Matti Saanion ensimmäinen puoliso ja heidän tyttärensä on tekstiilitaiteilija Kristiina Wiherheimo.

Lähteet
-------

1. ↑  Elsa Montell 1926–2019 (muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  5.12.2019. Viitattu 8.1.2020.
2. ↑  Ilola, Raili: Elsa Montell - lappilainen raanutaiteilija *Naisten ääni -sivusto*. Naiset näkyviin. Viitattu 19.11.2021.
3. 1 2  Facta 2001, WSOY 1981, 11. osa, palsta 459
4. ↑  Heli Tuovinen: Tutkimusryhmä ja aiheet: Pohjoisen perinne ja myytti tekstiilitaiteeksi (Elsa Montell-Saanio) Lapin yliopisto. Viitattu 3.6.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Pirkko Tenkama ja Sisko Ylimartimo: *Arktinen horisontti : jokivarren värjäri Elsa Montell ja hänen taiteensa*. 1998.
* Kimmo Kaakinen: Elsa Montell – taiteilija yhtä maiseman kanssa. Raito 2/1998

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jorma Tapio Räty** (15. lokakuuta 1946 Helsinki – 29. syyskuuta 2007) oli suomalainen painonnostaja ja kehonrakentaja, joka aloitti kehonrakennuksen jo 1960-luvulla.

Räty aloitti urheilu-uransa painonnostajana. Hän nosti 75 kg:n sarjassa punnerruksessa 120 kg, mutta kun punnerrus pudotettiin painonnostosta pois, Räty siirtyi voimanostoon. Voimanostossa hän voitti vuonna 1971 82,5 kg:n sarjassa SM-kultaa ja vuotta myöhemmin SM-pronssia. Hänen ennätyksensä on 90 kg:n sarjassa penkkipunnerruksessa 180 kg, jalkakyykyssä 252,5 kg ja maastanostossa 260 kg. Loukkaantumiset pakottivat kuitenkin Rädyn lopettamaan voimanoston ja keskittymään kehonrakennukseen, jossa hän oli kilpaillut jo aiemminkin.

Rädyn ensimmäinen menestys kehonrakennuksessa oli 1967 Pohjoismaiden mestaruus. SM-kisoissa hän voitti seitsemän mestaruutta 1974–1980 ja vielä kolme PM-kultaa vuosina 1977–1979. EM-hopeaa hän voitti vuonna 1977 ja lopulta kruunasi amatööriuransa vuonna 1980 Manilassa voittamalla maailmanmestaruuden alle 80 kg:n luokassa. Hän on ainoa pohjoismaalainen, joka tämän tittelin on voittanut. Räty aloitti mestaruutensa jälkeen ammattilaisuran, joka päättyi jo 1982 hauislihaksen katkeamiseen. Ammattilaisuran paras saavutus oli 1981 Mr. Olympia -kilpailun 17. sija.

Jorma Räty menehtyi 29. syyskuuta 2007 äkillisen sairauskohtauksen jälkitilaan.

Lähteet
-------

* *Kilpakenttien sankarit 2*, Tammi 1993, s. 104–105
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kevin Maurice Garnett** (s. 19. toukokuuta 1976) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen koripalloilija, joka aloitti NBA-uransa vuonna 1995. Hän syntyi Mauldinissa, Etelä-Carolinassa, ja kasvoi 211 senttimetriä pitkäksi. Hänen lempinimiään ovat KG, The Kid ja Big Ticket. 21 kauden jälkeen Garnett ilmoitti lopettavansa uran 23.9.2016.

Ura
---

Garnett pelasi Minnesota Timberwolves -joukkueessa aina siihen saakka kunnes siirtyi vuonna 2007 Boston Celticsiin. Keväällä 2008 hän voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa. Hän muodosti Celticsissä *Big Threeksi* kutsutun kolmikon Ray Allenin ja finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi valitun Paul Piercen kanssa. Vuonna 2013 Garnett ja Pierce siirtyivät samassa pelaajakaupassa Brooklyn Netsiin. Heinäkuussa 2015 kesken edelliskauden takaisin Minnesotaan siirtynyt Garnett teki seuran kanssa kaksivuotisen, 16 miljoonan dollarin sopimuksen.

Garnett on valittu NBA:n runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2003–2004, runkosarjan parhaaksi puolustuspelaajaksi kaudella 2007–2008 sekä liigan ykköstähdistöön kausilla 1999–2000, 2002–2003, 2003–2004 ja 2007–2008. NBA:n tähdistöotteluun hänet on valittu 15 kertaa (vuosina 1997–1998, 2000–2011 ja 2013). Hänet valittiin vuonna 2003 tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän on pelannut urallaan 1 323 runkosarja- ja 131 pudotuspeliottelua (tilanne kauden 2012–2013 jälkeen).

Garnett kuului maajoukkueeseen, joka voitti kultaa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kevin Garnett *Basketball-Reference.com*. Viitattu 14.7.2013. (englanniksi)
2. ↑  Pierce wins MVP and big three take care of business in Finals *ESPN.com*.  18.6.2008. Viitattu 14.7.2013. (englanniksi)
3. ↑  Kevin Garnett, Paul Pierce join Brooklyn Nets as trade is completed *The Seattle Times*.  12.7.2013. Viitattu 14.7.2013. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑  Games of the XXVIIth Olympiad -- 2000 *USABasketball.com*.  Arkistoitu 18.6.2013. Viitattu 14.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kevin Garnett** Wikimedia Commonsissa

Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2000
4 Smith |
5 Kidd |
6 Houston |
7 Mourning |
8 Hardaway |
9 Carter |
10 Garnett |
11 Baker |
12 Allen |
13 McDyess |
14 Payton |
15 Abdur-Rahim |
Valmentaja Tomjanovich



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Elsa of Arendelle** on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Walt Disney Animation Studiosin 53. animaatioelokuvassa *Frozen – huurteinen seikkailu* ja sen jatko-osassa *Frozen II*. Häntä näyttelee ensisijaisesti Broadwayn näyttelijä ja laulaja Idina Menzel, ja lisäksi häntä esittävät Eva Bella nuorena lapsena ja Spencer Ganus teini-ikäisenä. Jatko-osassa *Frozen II* nuorelle Elsalle ovat antaneet äänensä Mattea Conforti (elokuvan alussa) ja Eva Bella (arkistoääni).

Ohjaajien Chris Buckin ja Jennifer Leen luoma Elsa perustuu löyhästi Hans Christian Andersenin tanskalaisen sadun *Lumikuningattaren* hahmoon. Disneyn elokuvasovituksessa hänet esitellään prinsessana kuvitteellisessa Skandinaavisessa Arendellen kuningaskunnassa, valtaistuimen perillisenä ja prinsessa Annan (Kristen Bell) vanhempana sisarena. Elsalla on maaginen kyky luoda ja käsitellä jäätä ja lunta. Hän lähettää vahingossa Arendellen ikuiseen talveen kruunajaisensa iltana. Koko elokuvan ajan hän kamppailee ensin hallitsemalla ja kätkemällä kykyjään ja sitten vapauttamalla itsensä pelosta tahattomasti vahingoittaa muita, etenkin nuorempaa sisartaan.

Lumikuningatar -hahmo, neutraali, mutta kylmäsydäminen alkuperäisessä saduissa ja konna lukuisissa hahmon mukautuksissa, osoittautui vaikeaksi sopeutua elokuvaan hänen läpinäkyvän kuvauksensa vuoksi. Useat elokuvan johtajat, mukaan lukien Walt Disney, yrittivät rakentaa hahmoa, ja useita aikataulun mukaisia ​​elokuvasovituksia hylättiin, kun he eivät pystyneet selvittämään hahmoa.*kenen mukaan?* Buck ja hänen apulaisohjaajansa Jennifer Lee pystyivät lopulta ratkaisemaan ongelman kuvaamalla Elsaa ja Annaa sisarina. Niin paljon kuin Annan taistelu on ulkoista, Elsan sisäinen. Tämä johti siihen, että Elsa kirjoitettiin vähitellen sympaattiseksi, väärinymmärretyksi hahmoksi.

Elsa on saanut suurelta osin positiivisen vastaanoton arvostelijoilta, jotka ylistivät hänen monimutkaista luonnettaan ja haavoittuvuuttaan. Menzel sai myös paljon kiitosta Elsa-laulusta, etenkin kappaleesta *Let It Go*.
**Jorma Jalmari Sallamo** (24. syyskuuta 1928 Lahti – 27. maaliskuuta 1989 Oulu) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai konsulin arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Jorma Sallamon vanhemmat olivat johtaja Jalmari Sallamo ja Hanna Johansson ja toinen puoliso vuodesta 1962 toimittaja Irmeli Nykänen. Sallamo tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta 1950 ja opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi Kiinteistöliiton järjestösihteerinä 1955–1964, Suomen kiinteistötyönantajien liiton apulaisasiamiehenä 1958–1964 ja Talokeskuksen osastopäällikkönä 1958–1962 ja apulaisjohtajana 1962–1964. Pohjois-Suomen Messujen ja Oulun kauppakamarin toimitusjohtaja Sallamo oli vuodesta 1964 aina vuoteen 1989 saakka. Sallamo oli myös *Suomen kiinteistölehden* toimittaja 1956–1964. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Konsulin arvonimen Sallamo sai vuonna 1981.

Julkaisuja
----------

* *Suomen kiinteistöliiton juhlajulkaisu = Finlands fastighetsförbunds jubileumsskrift: 50 (vuotta – år. 1907–1957)*, 1957, Olavi Wiias, Jorma Sallamo, Kalle Patoluoto
* *Helsingin asuntoyhtiöiden yhdistys ry. 25 [v.] 1933–1958*, 1958
* *Isännöitsijän käsikirja*, 1963
* *Näkymiä maailman laidalta*, 1966, *Kaltio*, 22 (1966) 5, ss. 148–149

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on 1970*, s. 897. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Toimitusjohtaja Jorma Sallamo. *Helsingin Sanomat*, 30.3.1989, s. 18.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jorma Uolevi Salmi** (19. syyskuuta 1948 Helsinki – 27. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen opisto-insinööri, kaiutinsuunnittelija ja kaiutinvalmistaja Gradientin perustaja.

Salmi työskenteli Nokian palveluksessa ja sitten Lohja Elektroniikan akustiikkalaboratorion johtajana suunnitellen tällöin muun muassa AAD-kaiuttimia. Hän tutki yhdessä Anders Weckströmin kanssa miten kuuntelutila vaikutti kaiuttimien äänentoistoon ja he julkistivat tutkimustuloksensa Montreux’n AES-tapaamisessa vuonna 1982. Tutkimustoiminta johti sitten siihen että Salmi perusti Gradientin yhdessä Jouko Alangon ja Mikko Palorannan kanssa vuonna 1984. Gradientin kaiuttimet suunniteltiin tavallisia kuunteluhuoneita varten niin että pyrittiin minimoimaan kuuntelutilan vaikutus kauittimen äänentoistoon. Alkuvuosina Gradientin suurin asiakas oli Sibelius-Akatemia joka hankki kaiuttimia luokkahuoneisiin ja saleihin. 1990-luvulta alkaen Gradient alkoi panostaa myös kaiuttimien ulkonäköön ja samoihin aikoihin alkoi myös kaiuttimien vienti ulkomaille.

Vuodesta 2010 Gradientia on johtanut Jorma Salmen poika Atte Salmi. Yrityksellä on nykyisin puolenkymmentä eri kaiutinmallia, joiden loppukokoonpano tapahtuu Porvoossa. Puolet tuotannosta menee vientiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 17.7.2018, s. B 10
2. 1 2 3  Legendaarinen kaiutinsuunnittelija ja Gradientin perustaja Jorma Salmi on kuollut, AVplus 2.6.2018
3. ↑  Ilmoitus Salmen kuolemasta Gradientin Facebook-sivulla 30.5.2018
4. ↑  Gradientin kaiuttimet ovat himottuja 20 vuoden iässäkin – "Arvo nyt 1 500 euroa, eli enemmän kuin maksoivat uutena", Helsingin Uutiset 9.3.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Jorma Salmen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Jorma Kullervo Pietilä** (21. maaliskuuta 1913 Helsinki – 11. joulukuuta 1974 Kairo, Egypti) oli suomalainen juristi ja professori.

Henkilöhistoria
---------------

Jorma Pietilän vanhemmat olivat leipuri Jalmari Pietilä ja Hilma Helena Jokivirta ja puoliso vuodesta 1940 Maire Orvokki Elo. Pietilä tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1932 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937, varatuomarin arvon hän sai 1940. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui 1948 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1969. Pietilä työskenteli 1930-luvun lopulta asianajajana Helsingissä ja Jyväskylässä, mutta toimi pitkään myös yritysjuristina, oli välillä virkamies ja sitten maanjako-oikeuden puheenjohtaja Turussa. Yhteiskunnallisen korkeakoulun yksityis- ja talousoikeuden lehtori Pietilä oli 1960–1964 ja Helsingin yliopiston maa- ja vesioikeuden dosentti vuodesta 1970. Teknillisen korkeakoulun talousoikeuden vt. professori hän oli vuodesta 1967 ja vakinainen professori helmikuun alusta 1970.

Tiedotusopin professori Veikko Pietilä (1941–2009) oli Jorma Pietlilän poika.

Julkaisuja
----------

* *Tonttirekisterikiinteistön muodostaminen Suomen voimassa olevan oikeuden mukaan: maaoikeudellinen tutkimus*, 1969 (väitöskirja)
* *Kiinteistönmuodostamisoikeus*, 1971
* *Vesioikeus*, 1973

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografia-sampo: Jorma Pietilä Viitattu 17.8.2021.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 22.12.1974, s. 11.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Kevin De Weert lähdössä Flanderin ympäriajoon vuonna 2009.
**Kevin De Weert** (27. toukokuuta 1982 Duffel, Belgia) on belgialainen kilpapyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2003 Rabobankin joukkueessa. Hän edusti Quick Step -tallia 2005–2006, Cofidista 2007–2008, uudelleen Quick Stepiä 2009–2011, Omega Pharma-Quick Stepiä 2012–2014 ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 Team LottoNL-Jumbo -joukkuetta.

Pyöräilyn De Weert aloitti vakavissaan vuonna 1998 ja samana vuonna hän voitti Belgian nuorten aloittelijoiden mestaruuden. 

De Weert sijoittui 20:nneksi Espanjan ympäriajossa 2009. Hän osallistui vuonna 2010 Ranskan ympäriajoon sijoittuen kokonaiskilpailussa 16:nneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli 16. etapilla kolmas. Ranskan ympäriajossa 2011 hän sijoittui 12:nneksi. Espanjan ympäriajossa 2012 hän oli 20. etapilla kolmas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Le site du Cyclisme
2. 1 2  Kevin De Weert *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 11.1.2015. Viitattu 11.1.2015. (ranskaksi)
3. 1 2  Kevin De Weert *procyclingstats.com*. Viitattu 5.1.2016. (englanniksi)
**Vanha anatomianlaitos** (*Vana anatoomikum*) on Tartossa Toomemäellä sijaitseva Tarton yliopiston anatomianlaitoksen vanha rakennus. Sen on suunnitellut arkkitehti J. W. Krause, ja se on valmistunut vuonna 1805.

Anatomianlaitos noin 1995.
Aanatomianlaitoksen auditorium.
Anatomianlaitoksen paikalla oli aikaisemmin Ruotsin vallan aikainen Kaarle Kustaan linnoitus. Rakennus oli alun perin klassisistinen rotunda, mutta siihen rakennettiin siivet 1825–1827, ja suunnittelijana oli jälleen Krause. U:n muotoon se laajeni 1856–1860 arkkitehti Karl Rathausin suunnitelmien mukaan.

Laitosella on työskennellyt merkittäviä tutkijoita, kuten Karl Burdach, Karl Kupffer, August Rauber ja Friedrich Bidder.

Rakennus sai nimeensä sanan "vanha", kun uusi laitos valmistui 1888. Rakennus oli yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan käytössä vuoteen 1999, jolloin tilat olivat jo käyneet pieniksi ja vanhentuneiksi tiedekunnan tarpeisiin. Sinä vuonna valmistui tiedekunnalle Maarjamõisaan uusi Biomedicum. Sen jälkeen tiloissa järjestettiin näyttelyitä siihen asti, kunnes rakennus suljettiin korjaustöiden vuoksi.
Lääketieteellisen tiedekunnan lääketieteelliset kokoelmat on siirretty AHHAA-tiedekeskukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tarton yliopiston museo, viitattu 5.1.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vanha anatomianlaitos** Wikimedia Commonsissa

* Vanast anatoomikumist, Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumin sivulla. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jorma Veikko Pulliainen** (19. huhtikuuta 1933 Varkaus – 23. kesäkuuta 1992 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pulliaisen vanhemmat olivat filosofian maisteri Veikko Evert Pulliainen ja Adelheid Günther ja puoliso vuodesta 1958 Maija-Riitta Kilpeläinen. Pulliainen tuli ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1962. Hän oli Valion Pitäjänmäen meijerin palveluksessa 1962–1963, Pohjois-Suomen meijeriliiton teknillinen neuvoja 1963–1965, Keski-Pohjanmaan meijeriliiton toiminnanjohtaja 1965–1968, Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtaja 1968–1969, Kuopion Osuusmeijerin teknillinen johtaja 1969–1978 ja toimitusjohtaja 1978–1991, Osuuskunta Promilkin toimitusjohtaja vuodesta 1991 ja Alueosuuskunta Promilkin toimitusjohtaja 1992. Pulliaisella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pulliainen sai 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rautiainen, Matti, Niiranen, Susanna: Kauppaneuvos Jorma Pulliainen (1933–1992). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.12.2022.
2. 1 2  Jorma Pulliainen *Biografiasampo*. Viitattu 21.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Jorma Pulliainen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  8.7.1992. Viitattu 21.12.2022.
**Paul Kipsiele Koech** (s. 10. marraskuuta 1981) on kenialainen estejuoksija.

Koech sijoittui vuoden 2003 IAAF:n yleisurheilufinaalin 3 000 metrin estejuoksussa toiseksi ajalla 7.57,42. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla olympiapronssia Ateenan olympialaisissa ja juoksi kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Vuonna 2005 Koech oli Helsingin MM-kisoissa seitsemäs ja voitti kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalin. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän oli ensimmäinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja toinen yleisurheilun maailmancupissa.

Vuonna 2007 Koech oli ainoa 3 000 metrin esteissä kahdeksan minuutin rajan alittanut juoksija, mutta Osakan MM-kisoihin hän ei päässyt kilpailemaan. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän voitti estejuoksun ajalla 8.00,67. Maaliskuussa 2008 Koech saavutti 3 000 metrin juoksussa hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Koech juoksi estejuoksussa neljänneksi ajalla 8.01,26. Bouabdellah Tahri ohitti hänet viime metreillä ja voitti pronssia 0,08 sekunnin erolla.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 1 500 metrin juoksu: 3.37,92 (2007)
* 3 000 metrin juoksu: 7.33,93 (2005)
* 5 000 metrin juoksu: 13.05,18 (2010)
* 3 000 metrin estejuoksu: 7.54,31 (2012)

Lähteet
-------

* Paul Kipsiele Koech Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  PAUL KIPSIELE KOECH *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Ramsak, Bob: Event Report - Men's 3000m Steeplechase - Final *berlin.iaaf.org*.  18.8.2009. IAAF.  Arkistoitu 21.8.2009. Viitattu 19.8.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Cassel** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Dunkerquen kaupungista etelään.

Cassel oli Rooman vallan aikaan oppidum. Se on strategisesti tärkeällä paikalla, ja sen läheisyydessä on käyty useita taisteluita vuosisatojen aikana. Kolmelle tärkeimmälle taistelulle on pystytetty muistomerkki *Monument des trois batailles*. Muistomerkki juhlistaa Robert I Flanderilaisen voittoa Casselin taistelussa vuonna 1071, Filip VI:n voittoa Casselin taistelussa vuonna 1328 sekä Ranskan Filipin voittoa Casselin taistelussa vuonna 1677, joka tunnetaan myös Peenen taisteluna.

Casselissa on myös marsalkka Fochin ratsastajapatsas. Hän perusti päämajansa Casseliin ensimmäisen maailmansodan aikana, josta hän koordinoi Ranskan, Ison-Britannian ja Belgian armeijoita.

Notre-Dame de la Crypten kollegiaalinen kirkko luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi 22. joulukuuta 1981. Sen historia ulottuu 900-luvulle saakka. Kirkko on tuhottu monta kertaa, mutta aina se on rakennettu uudelleen vanhoille perustuksille. 

  

* Kolmen taistelun muistomerkkiKolmen taistelun muistomerkki
* Marsalkka Fochin ratsastajapatsasMarsalkka Fochin ratsastajapatsas
* Notre-Dame de la Crypten kollegiaalinen kirkkoNotre-Dame de la Crypten kollegiaalinen kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 21.6.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Monument des 3 batailles Ville de Cassel. Viitattu 21.6.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Statue équestre du Maréchal Foch Ville de Cassel. Viitattu 21.6.2022. (ranskaksi)
4. ↑  Collégiale Notre-Dame Ville de Cassel. Viitattu 21.6.2022. (ranskaksi)
5. ↑  Dunkerque > Calais Tour de France 2022. Viitattu 21.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cassel (Nord)** Wikimedia Commonsissa
**Nabû-nāṣir** (kreikaksi: Ναβονάσσαρος, josta kieliasu "Nabonassar") oli Babylonian kuninkaana arviolta vuosina 747–734 eaa. Hän syrjäytti vallananastajan, edeltäjänsä Nabu-Šuma-iškunin. *ABC 1 Chronicle* alkaa Nabonassarin noususta valtaistuimelle. Hänen valtakaudellaan alkoi aikakausi, jolle oli ominaista kronologisesti täsmällisten historiallisten tietojen järjestyksellinen kirjaaminen.

Historia
--------

Naboanssarista ei tiedetä hänen syntyperäänsä eikä hänen sukulaisistaan. Hänen kolmantena vuotenaan Tiglatpileser III tuli Assyrian kuninkaaksi ja viidentenä vuotena Humban-nikaš tuli Elamin kuninkaaksi.
Tiglatpileser III hyökkäsi Babyloniin syksyllä Tishritu kuukauden aikana oltuaan vain noin puoli vuotta Assyrian kuninkaana. Nabonassarista näyttää tulleen Assyrian vasalli jossakin vaiheessa Tiglatpileser III:n hyökkäysten jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  | ABC 1 (From Nabû-Nasir to Šamaš-šuma-ukin)
2. ↑  |Assyrian Eponym List (2/3) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  J. A. Brinkman (1969). "The Akītu Inscription of Bēl-ibni and Nabû-zēra-ušabši". *Die Welt des Orients* **5** (1): 39–41.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nabonassar 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Nabu-šuma-iškun** | **Babylonin kuningas**748–734 eaa. | Seuraaja:**Nabu-nadin-zeri** |
**Gunnar D. Hansson** (s. 1945 Smögen) on ruotsalainen runoilija, esseisti, kirjallisuustieteilijä ja kielenkääntäjä. Hän on yhdistänyt runoudessaan nykyaikaisia vaikutteita sekä muinaispohjoismaisia ja niitäkin varhaisempia historiallisia teemoja.

Hansson varttui Smögenin saarella Göteborgin pohjoispuolella Bohuslänin alueella. Hän väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuustieteen alalla väitöskirjallaan *Lyckans berså* (2008) ruotsalaisesta kirjailija Lars Ahlinista. Hansson teki debyyttinsä runoilijana kokoelmallaan *Övergångar, uppskov* vuonna 1979. Läpimurtonsa hän saavutti runokokoelmien trilogiallaan, jonka muodostavat *Olunn* (1989), *Lunnebok* (1991) ja *Idegransöarna* (1994). Näissä teoksissaan hän syventyy merelliseen luontoon ja eläimistöön. Näiden ja hänen muidenkin kokoelmiensa runot ovat tyyliltään esseistisiä, mutta lyyrisiä. Hanssonin myöhempiä teoksia ovat *AB Neandertal* (1996), *Lomonosovryggen* (2009) ja *Tapeshavet* (2017). *Tapeshavet* sai nimensä viimeisimmän jääkauden jälkeen Ruotsin länsirannikolle muodostuneen rantaviivan mukaan. Hansson on julkaissut myös esseekokoelmat *Ärans hospital* (1999) ja *Garbo går iland* (2020).

Hansson on tehnyt käännöksiä muinaisenglantilaisesta ja muinaisislantilaisesta runoudesta. Hän on myös kääntänyt vaimonsa Ildikó Márkyn kanssa unkarilaisten Endre Adyn ja Péter Esterházyn kirjoituksia. Hansson on ollut kirjallisuustieteen dosenttina ja on Göteborgin yliopiston emeritusprofessori. Hän on saanut runoudestaan ja esseistiikastaan monia merkittäviä kirjallisuuspalkintoja. Näiden joukossa ovat olleet Bellman-palkinto (2004) ja Ekelöf-palkinto (2009). Vuonna 2010 Hansson sai yhdessä Ildikó Márkyn kanssa Ruotsin akatemian kielenkääntäjäpalkinnon (Svenska Akademiens översättarpris).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hansson, Gunnar D. Baltic Sea Library, viitattu 3.2.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Gunnar D Hansson Pohjoismainen yhteistyö, viitattu 3.2.2023
3. 1 2 3  Gunnar D. Hansson Akateeminen Kirjakauppa, viitattu 3.2.2023
4. 1 2  Jonas Ellerström, Gunnar D Hansson Litteraturbanken, viitattu 3.2.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Paul Krogius vanhempi** (19. helmikuuta 1689 Kakkinen, Johannes – 17. marraskuuta 1762 Pieksämäki) oli suomalainen pappi.

Paul Krogius vanhemman isä oli kappalainen Paul Krogius ja äiti Maria Ulvichius. Hänen puolisonsa vuodesta 1723 oli Katarina Vadsten (k. 1763). Porvoon piispa Paul Krogius nuorempi (1724–1792) oli heidän poikansa. Paul Krogius vanhempi tuli ylioppilaaksi Turkuun 1709 ja otti seuraavana vuonna vapaaehtoisena krenatöörinä osaa Viipurin puolustukseen venäläisiä vastaan. Kaupungin antautumisen jälkeen konsistori vihki hänet papiksi ja lähetti Kakkisiin kappalaiseksi. Sieltä pitäen hän auttoi Suomen kenraalikuvernööri Karl von Nierothia salaisilla tiedonannoilla. Paettuaan 1712 Turkuun hänet vihittiin siellä uudestaan papiksi ja hän toimi mm. sotapappina. Krogius siirtyi Ruotsiin 1716, missä hän toimi pappina ja opiskeli samalla Uppsalassa. Suomeen hän palasi 1722, Porvoon kappalainen hänestä tuli 1724 ja Säämingin kirkkoherra 1728. Siellä hän toimi muun muassa lukutaidon edistämisen hyväksi. Krogius pakeni uuden sodan tieltä perheineen Ruotsiin ja Säämingin jouduttua Turun rauhassa venäläisille hänestä tuli Pieksämäen kirkkoherra 1743, mitä tehtävää hän hoiti 19 vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 410. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Paul Krogius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 12.4.2014.
**KSV Waregem** oli belgialainen jalkapalloseura Waregemista.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1925 nimellä Waereghem Sportif. Vuonna 1945 se muutti nimekseen Waregem Sportief. Vuotta myöhemmin se fuusioitui Red Star Waregemin kanssa ja muodosti SV Waregemin. Samana vuonna seura liittyi Belgian jalkapalloliittoon. Viimeinen nimenmuutos tapahtui vuonna 1951 jolloin Waregem nimettiin KSV Waregemiksi. Kaudeksi 1966–1967 KSV nousi pääsarjaan voitettuaan toisen sarjatason. Vuonna 1974 Waregem voitti Belgian cupin ja vuonna 1982 Belgian Supercupin. Kaudella 1995–1996 KSV sijoittui pääsarjan viimeiseksi ja putosi. Kolme vuotta myöhemmin seura putosi edelleen kolmannelle sarjatasolle. Vuonna 2001 seura fuusioitui Zulte VV:n kanssa ja muodosti uuden seuran, joka nimettiin SV Zulte Waregemiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Belgium Overview of teams Skynet.  Arkistoitu 1.11.2015. Viitattu 17.8.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Belgium - Final Tables 1895-2008 rsssf. Viitattu 17.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Belgium - List of Cup Finals rsssf. Viitattu 17.8.2010. (englanniksi)
4. ↑  Belgium Supercup Skynet.  Arkistoitu 19.6.2013. Viitattu 17.8.2010. (englanniksi)
5. ↑  Historiek SV Zulte Waregem.  Arkistoitu 21.7.2013. Viitattu 17.8.2010. (hollanniksi)
**Barry Adrian Reese** (s. 7. heinäkuuta 1982), taiteilijanimeltään **Cassidy**, on yhdysvaltalainen rap-muusikko Philadelphiasta, Pennsylvaniasta.

Vuonna 2004 Cassidyn albumi *Split Personality* nousi Billboard 200 -albumilistalla toiselle sijalle. Hänen toinen albuminsa oli *I'm A Hustla* (2005), ja kolmannen albumin *It Is What It Is* nauhoitus aloitettiin 2006. *I'm A Hustla* nousi Yhdysvalloissa listojen viidennelle sijalle.

Cassidy ampui aamuyöllä 15. huhtikuuta 2005 Philadelphiassa kohti 22-vuotiasta miestä. Muusikosta tehtiin pidätysmääräys 8. kesäkuuta. Tekoa tutkittiin "kolmannen asteen murhana", ja 25. tammikuuta 2006 Cassidy tuomittiin muun muassa kuolemantuottamuksesta vankeuteen yhdestätoista ja puolesta kuukaudesta kahteenkymmeneen kolmeen kuukauteen. Hän sai anteeksi seitsemän kuukautta, jotka oli jo istunut. 

Cassidy laskettiin vapaalle jalalle 2. maaliskuuta 2006. Hän vammautui saman vuoden lokakuussa auto-onnettomuudessa. 

Cassidy on esiintynyt omien levyjensä lisäksi vierailevana artistina useiden muiden esittäjien levyillä. Viime Suomen vierailullaan (9.1.2009 Virgin Oil Co:ssa) Cassidy esitti neljä kappaletta.

Diskografia
-----------

### Albumit

* 2004: *Split Personality*
* 2005: *I'm a Hustla*
* 2007: *B.A.R.S. The Barry Adrian Reese Story*
* 2010: *C.A.S.H.*

### Singlet

| Vuosi | Single | U.S. Hot 100 | U.S. R&B | U.S. Rap | U.S. Pop 100 | Albumilta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | "Hotel" (feat. R. Kelly) | 4 | 2 | 2 | 4 | *Split Personality* |
| "Get No Better" (feat. Mashonda) | 82 | 51 | 25 | - |
| 2005 | "I'm a Hustla" | 34 | 8 | 5 | 69 | *I'm a Hustla* |
| "B-Boy Stance" (feat. Swizz Beatz) | - | 75 | - | - |
| 2007 | "My Drink N My 2 Step" (feat. Swizz Beatz) | 33 | 11 | 6 | 74 | *B.A.R.S. The Barry Adrian Reese Story* |
| "Innocent Man (Misunderstood)" (feat. Mark Morrison) | - | 103 | - | - |

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Gunnar Theodor Clément** (27. maaliskuuta 1906 Turku – 2. marraskuuta 1982) oli suomalainen kuvataiteilja, heraldikko ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Clémentin vanhemmat olivat Ivar Arthur Rudolf Clément (k. 1942) ja Julia Mathilda Boman.

Clément kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1923–1928. Hän toimi lavastajana Turun ruotsalaisessa teatterissa.

Clément teki seinämaalauksia eri puolelle Suomea, muun muassa Tammer Tehtaat Oy:n henkilökunnan ruokasaliin Tampereella, Vanajanlinnan kartanoon, Villa Hvittorpiin Kirkkonummella, Uudenkaarlepyyn siltatupaan sekä Pietarsaaren ja Uudenkaarlepyyn kaupunginhotelleihin.  Hän teki myös lasimaalauksen Ritarihuoneelle 1932 ja seinämaalauksen Åbo Akademin juhlasaliin.

Heraldikkona tunnettu Clément suunnitteli Mikkelin ja Uudenkaarlepyyn kaupunginvaakunat.

Clémentistä tuli Johanniittain ritarikunnan kunniaritari 1949 ja oikeusritari 1977. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1976.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Den flyende Eros* : näytelmä.
* *Drottning under månskäran* : näytelmä.

Lähteet
-------

* Gunnar Clément SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Nykarlebyvyer : Gunnar Clément

### Viitteet

1. ↑  Geni.com : Gunnar Theodor Clément (1906 – 1982)
2. ↑  Hvittorp
3. ↑  Uudenkaarlepyyn nähtävyyksiä ja museoita (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kunnat.net : Kuntavaakunat : suunnittelija Gunnar Clément

Aiheesta muualla
----------------

* Gunnar Clément : Ukko-Pekan ja sotamarsalkka Mannerheimin vaakunat. Aatelismerkkien synty ja kehitys vuosisatojen kuluessa, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1934, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| "Elsa, kohtalon lapsi"Martti Innanen |
| --- |
| Singlen "Elsa, kohtalon lapsi" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs* |
|  B-puoli | "Aavehiihtäjä" |
|  Äänitetty  | 1967 |
|  Julkaistu | 1967 |
|  Formaatti | vinyylisingle |
|  Tekijä(t) | säv./sov. Erik Lindströmsan. Martti Innanen |
|  Tyylilaji | tango |
|  Kesto | 02.45 |
|  Levy-yhtiö | Safir |
| Listasijoitukset |
|  Suomi: 1. |
| Martti Innasen muut singlet |
|  | "Elsa, kohtalon lapsi"1967 | "Esteri, tyttö sadepisarain"1967 |

**"Elsa, kohtalon lapsi"** on Martti "Huuhaa" Innasen vuonna 1967 julkaistu kappale ja esikoissingle. Se julkaistiin Safir-levymerkillä toisena puolenaan "Aavehiihtäjä". Kappaleen sävelsi salanimellä P. Naseva Erik Lindström ja sanoitus oli Innasen (salanimellä T. Kutvonen). Tangoparodia "Elsa, kohtalon lapsi" oli Suomen myyntilistalla seitsemän kuukautta, joista neljän kuukauden ajan kärjessä.

Kappale on mukana Innasen esikoisalbumilla *Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs*.

Taustaa
-------

Niin kauan kuin Suomessa on levytetty tangoja, niistä on tehty myös parodioita. Niitä levyttäneet esimerkiksi Veikko Lavi, Irwin Goodman, Jussi Raittinen, sekä Kari Kuuva, joka vuonna 1964 ylsi listaykköseksi kappaleellaan "Tango Pelargonia".

Aiemmin rivimuusikkona työskennellyt Martti Innanen esitteli oman ideansa tangoparodiasta säveltäjä Erik Lindströmille, joka innostui siitä. Kappaleen "Elsa, kohtalon lapsi" sävelsi ja sovitti Lindström salanimellä P. Naseva ja sanoitti Innanen pseudonyymillä T. Kutvonen.

> »Tanssipaikoilla alkoi ottaa kaaliin junttikansan ikuinen toive: "Soettakee tankova." Kerran keikalta palatessani syttyi lamppu. Olisi kiva parodioida tangoa ja katsoa, ottavatko suomalaiset oikein banaalin tsoukin tosissaan.»   
> (Martti Innanen)
> 
>

Julkaisu ja vastaanotto
-----------------------

Singlen julkaisi Lindströmin vuonna 1963 perustaman Oy Finndisc Ab:n Safir-merkki. "Elsa, kohtalon lapsi" meni piikittelyssä vieläkin pidemmälle kuin esimerkiksi "Tango Pelargonia". Huumori ei kuitenkaan avautunut kaikille, sillä osa yleisöstä näytti ottavan kappaleen tosissaan. Single nousi suoraan Suomen myyntilistan ykköseksi maaliskuussa 1967, ja pysyi kärjessä kaikkiaan neljä kuukautta.

> »Ne (parodiakappaleet) olivat huuhaata, mutta rikokseni ovat vanhentuneet. Sen kuitenkin opin, että tämän umpitollon kansan musiikillista sivistystä ja huumorintajua ei voi aliarvioida koskaan liikaa.»   
> (Innanen Helsingin Sanomissa maaliskuussa 2011.)
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalaisen musiikin tietokannan hakutulos kappaleelle elsa, kohtalon lapsi aanitearkisto.fi.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 23.10.2014.
2. ↑  Elsa, kohtalon lapsi *aanitearkisto.fi*. Suomalaisten äänilevyjen tietokanta. Viitattu 29.6.2013. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Elsa, kohtalon lapsi *fono.fi*. Fono.fi. Viitattu 29.6.2013.
4. ↑  Veikko Tiitto: Martti Innanen Pomus. Viitattu 29.6.2013.
5. 1 2 3  Nyman, Jake: *Onnenpäivät 2*, s. 75–76. Tammi, 1995. ISBN 951-31-0573-3.
6. ↑  Pomus - Pomus.net - Innanen Martti Pomus.net. Viitattu 23.10.2014.
7. ↑  Helsingin Sanomat, C6, 20.03.2011
Knarrin malli Roskilden viikinkilaivamuseossa.
Skuldelev 1, Roskilden vuonosta 1960-luvulla löydetty knarri.
**Knarri** (muinaisnorj. *knǫrr*, myös *knarrskip, knarrarskip* tai runokielessä *knarri*) oli viikinkien rahtialustyyppi. Nämä laivat muistuttivat muita viikinkilaivoja, mutta niiden runko oli laajempi ja ne liikkuivat pääasiassa purjeilla.

Historia
--------

Knarri on muinaisnorjankielinen nimitys laivoille, jotka rakennettiin Atlantin ylitystä varten. Tyypiltään se on limilaidoitettu kuten muutkin viikinkilaivat, mutta runko on leveämpi jättäen enemmän tilaa kuljetettavalle rahdille. Sitä pystyttiin kuljettamaan pienemmällä miehistöllä. Knarrit rakennettiin yleensä 16 metriä pitkiksi, 4,5 metriä leveiksi ja niiden uppouma oli 24 tonnia. Knarria käytettiin kauppatavaran kuten hylkeenrasvan, norsunluun, villan, puutavaran, vehnän, turkkien ja nahkojen, varusteiden, orjien, hunajan ja aseiden kuljettamiseen. Sitä käytettiin myös huoltoaluksena toimittamaan ruokaa, juomia, aseita ja varusteita sotureille ja kauppiaille heidän pitkillä matkoillaan ympäri Eurooppaa. Knarreilla kuljettiin myös karjaa, kuten lampaita ja hevosia, Atlantin yli Islantiin ja Grönlantiin. Niillä huollettiin norjalaista asutusta Islannissa, Grönlannissa ja Vinlandissa sekä käytiin kauppaa Britteinsaarille, manner-Eurooppaan ja Novgorodiin. 

Knarreja ei käytetty kumpuhautauksessa, joten niitä on säilynyt vähän. Roskilden läheltä vuonosta löydettiin 1962 viisi laivaa, jotka olivat säilyneet kapeassa kanavassa. Knarrin lisäksi näihin kuului kaksi sotalaivaa, baltialainen kauppalaiva ja kalastusalus. Arkeologit arvelevat, että alukset upotettiin kanavaan estämään vihollisten kulku. Nämä Skuldelevin laivat on restauroitu ja ne ovat nähtävissä Roskilden viikinkilaivamuseossa. Askekärrin laiva on Götajoesta löydetty knarri, joka on ajoitettu 930-luvulle. Se on ainoa Ruotsista löydetty viikinkilaiva.

Katso myös
----------

* Koggi

Lähteet
-------

1. ↑  The Etymology and Semantics of Old Norse "knǫrr" 'cargo ship': The Irish and English Evidence, William Sayers, Scandinavian Studies Vol. 68
2. ↑  The Oxford Illustrated History of the Vikings by Peter Hayes Sawyer ISBN 0-19-820526-0, ISBN 978-0-19-820526-5

Aiheesta muualla
----------------

* The historical journey from Norway to Greenland in a replica Viking ship
* Roskilde Viking Ship Museum
**Orrin Keepnews** (2. maaliskuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 1. maaliskuuta 2015 El Cerrito, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen levytuottaja ja kriitikko. Hän teki merkittävää työtä muun muassa Riverside Recordsille. Hän löysi Bill Evansin (1929–1980) ja oli tämän pitkäaikainen yhteistyökumppani. Muita merkittäviä kiinnityksiä olivat pianisti Randy Weston vuonna 1954, mutta etenkin toinen pianisti Thelonious Monk 1955. Hän perusti 1966 pianisti Dick Katzin kanssa levy-yhtiön Milestone. Concord-yhtiö perusti 2007 hänen uraansa kunnioittavan Keepnews Collection -uusintajulkaisusarjan.

Down Beat palkitsi hänet vuonna 1986 elämäntyöpalkinnolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Al About Jazz, viitattu 2.3.2015
2. ↑  Antti Majander: 91-vuotiaana kuolleen jazz-tuottaja Orrin Keepnewsin nimi takasi laadun, Helsingin Sanomat 2.3.2015
3. ↑  Jazzecho.de, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 2.3.2014


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Elsa Helena Könönen** (13. marraskuuta 1899 – 13. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen järjestötyöntekijä sekä sairaan- ja sosiaalihoitaja, opettaja, kirjailija ja kääntäjä.

Henkilöhistoria
---------------

Elsa Könösen vanhemmat olivat Juhana Könönen ja Julia Alexandra Tamelander. Filosofian maisteriksi valmistunut Könönen toimi sihteerinä Suomen Punaisen Ristin keskushallituksessa 1920-luvun lopulta 1930-luvun lopulle, kun järjestö oli Mannerheimin johtama. Hän kirjoitti muistelmateoksen näistä työvuosistaan, mutta toimitti myös Pelastusarmeijan historiikin Suomessa. Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen palveluksen jätettyään Könönen työskenteli vuoden 1940 kesäolympialaisten valmistelussa ja talvisodan alettua yhteensä viisitoista vuotta Punaisen Ristin Sairaalan palveluksessa sairaan- ja sosiaalihoitajana. Myöhemmin hän toimi oppikoulun historian ja ranskan kielen opettajana.

Julkaisuja
----------

* *Hengen miekka – auttava käsi: Pelastusarmeijan vaiheet Suomessa*, 1964
* *Kutsu pyhitykseen*, 1965, Frederick Coutts, kääntänyt Elsa Könönen
* *Vuosikymmen Mannerheimin sihteerinä Suomen Punaisessa Ristissä 1928–38*, 1966

Lähteet
-------

1. ↑  Find A Grave: Elsa Könönen. *findagrave.com*. Viitattu 12.5.2022.
2. 1 2  Geneanet: Elsa Helena Könönen. *gw.geneanet.org*. Viitattu 7.5.2022.
3. ↑  Arno Forsius: Martti Johannes Siirala (1889–1948) – suomalaisen terveydenhuollon kehittäjä. *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 19.10.2021. Viitattu 7.5.2022.
4. ↑  Huoltajan kirjallisuuspalkinto Elsa Könöselle Pelastusarmeijan historiateoksesta.  *Huoltaja: kunnallisen huoltotoiminnan ja yksityisen hyväntekeväisyyden äänenkannattaja*, 1.3.1966, nro 5, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.5.2022.
5. ↑  *Vuosikymmen Mannerheimin sihteerinä Suomen Punaisessa Ristissä 1928–38*. Helsinki: WSOY, 1966.
**Cabaletta** on oopperamusiikin termi, jolla on kaksi hieman toisistaan poikkeavaa merkitystä. 1800-luvun italialaisessa oopperassa se tarkoittaa ensin kaksiosaisen aarian jälkimmäistä, nopeampaa ja rytmisempää osaa joka seuraa rauhallisempaa cantabile-osuutta. Termi tuli käyttöön vuonna 1826. Cabaletassa on kaksi stanzaa, joita seuraa vapaamuotoisia koristeluja. Cabaletta tavallisesti päättyy koodaan.

Tunnettuja esimerkkejä tällaisista cabaletoista ovat mm. *"Vien diletto è in ciel la luna"* Bellinin *Puritaaneista* (1835) ja *"Non più mesta..."'* Rossinin *Tuhkimosta* (1817).

Myöhemmin cabaletoiksi alettiin kutsua myös minkä tahansa ensemblen viimeistä osuutta, yleensä duettoa.

Cabaletta yleensä välittää vahvoja tuntemuksia; suunnatonta iloa (Lindan *"O luce di quest' anima" Linda di Chamounix'ssä*), syvää surua (Lucian *"Spargi di qualche pianto" Lucia di Lammermoorissa*), rakkautta (Lindoron lyhyt cabaletta oopperassa *Italiatar Algeriassa*). Cabaletta on tärkeä elementti varsinkin bel canto -oopperassa - Rossini kirjoitti kaikille oopperoidensa päähenkilöille aina vähintään yhden cabaletan. Esimerkiksi *Italialainen Algeriassa* sisältää kaksi cabalettaa Lindorolle, kolme Isabellalle sekä yksi niin Mustafalle kuin Taddeollekin; jos tähän lisätään vielä ensemblejen loppuosat, saadaan yhteensä kuutisentoista cabalettaa.

Giuseppe Verdi käytti samaa formaattia menestysteoksissaan hyvin tehokkaasti - esimerkkinä Violetan mietiskelevä *"È strano! è strano..." La traviatan* ensimmäisestä näytöksestä, joka päättyy räiskyvään cabalettaan *"Sempre libera"*. Toinen Verdin tunnettu cabaletta on Manricon *"Di quella pira" Il trovatoressa*.

Lähteitä
--------

* Budden, Julian. "Cabaletta." *Grove Music Online,*  (Arkistoitu – Internet Archive).