recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Markku Veijonsuo** (s. 1961) on suomalainen jazzpasunisti ja -säveltäjä.

Veijonsuo soitti varhaisella urallaan muun muassa Pori Big Bandissa ja Espoo Big Bandissa. Vuonna 1984 hänet kiinnitettiin UMO Helsinki Jazz Orchestran pasuunaosaston johtajaksi. Veijonsuo valmistui jazzopinnoistaan Sibelius-Akatemiassa vuonna 1994. Hän soitti 1980–1990-lukujen vaihteessa Esko Heikkisen Super Brass -yhtyeessä ja Jukka Linkolan Tentet-kokoonpanossa. Samoihin aikoihin Veijonsuo johti omaa kvartettiaan ja teki Antero Prihan kanssa yhteistyötä Veijonsuo–Priha Punishment -hankkeessa.

1990-luvun puolessavälissä Veijonsuo alkoi muokata pasuunan ja didgeridoon sointeja monikerroksisiksi nykyaikaisin tekniikoin. Hän on pitänyt sooloesiintymisiä muun muassa Musiikin ajassa (Viitasaari) ja Tampere Jazz Happeningissa. Sooloprojektin pohjalta tehtiin myös Silence-yhtiön kautta julkaistu levy *Karakara* (1998). Kevään 1999 Vapaat äänet -kiertueen yhteydessä Veijonsuo teki solistisia esiintymisiä ja piti duoesityksiä ääniprosessoinnissa myös ansioituneen Kimmo Pohjosen kanssa. Veijonsuo on pitänyt sooloesiintymisiä myös kansainvälisesti. Vuonna 2000 hän alkoi keskittyä myös uuteen trioonsa, johon liittyivät hänen lisäkseen basisti Lasse Lindgren ja rumpali Mika Kallio. Trio esitti sekä Veijonsuon omia kappaleita että Markus Fageruddin sävellyksiä. Trio osallistui kevään 2000 Vapaat äänet -kiertueeseen ja teki radiotaltioinnin Ylelle.

Veijonsuo on muiden toimiensa ohessa opettanut Sibelius-Akatemian jazzosastolla. Hän on 2000-luvulla toiminut myös UMO Helsinki Jazz Orchestran kapellimestarina. Samalla hän jatkanut syventymistä äänentoisto- ja studioteknologiaan. Hänen Varistoteles-studiollaan on nauhoitettu sekä hänen omaa tuotantoaan että muidenkin musiikkia. Veijonsuo on esiintynyt myös monilla pop- ja rockartistien albumeilla, joiden joukossa on Hectorin *Yhtenä iltana* (1990).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Markku Veijonsuo Jazz Finland, viitattu 6.9.2023
2. ↑  Yhtenä iltana Finna, viitattu 6.9.2023


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Pim Ligthart** (s. 16. kesäkuuta 1988 Hoorn) on alankomaalainen rata- ja maantiepyöräilijä.

Ratapyöräily
------------

Ligthart sai Jeff Vermeulenin kanssa hopeaa junioreiden MM-kilpailujen pariajossa (eli madisonissa) Gentissä 2006. Hän voitti samana vuonna kotimaansa miesten sarjan mestaruuden linja-ajossa (scratch) ja pisteajossa. Vuonna 2007 hän sai EM-hopeaa alle 23-vuotiaiden pisteajossa ja pariajossa. Hän voitti samana vuonna Alankomaiden-mestaruuden miesten pisteajossa ja alle 23-vuotiaiden omniumissa (eli "moniottelussa"). Vuonna 2008 hän voitti pisteajon maailmancupkilpailun Kööpenhaminassa sekä sai alle 23-vuotiaiden EM-hopeaa linja- ja pariajossa.

Maantiepyöräily
---------------

Pim Ligthart Driedaagse van West-Vlaanderen -kilpailun prologissa 2011.
Ligthart kilpaili Krolstone Continental Teamissa 2007–2008, jonka jälkeen amatöörinä Avc Aix-En-Provence -joukkueessa 2009–2010. Hän ajoi kauden 2010 loppupuolella harjoittelijana Vacansoleil-tallissa, jossa aloitti ammattilaisena vuoden 2011 alusta. Kausilla 2014–2016 hän edusti belgialaistalli Lotto-Belisol / Lotto Soudalia. Vuosina 2017 ja 2018 hän on ajoi Team Roompot–Nederlandse Loterij -joukkueessa. Viimeisillä ammattilaiskausillaan 2019–2020 hän edusti Total Direct Énergie -joukkuetta..

Ligthart voitti 2011 Hel van het Mergelland -kilpailun ja kotimaansa maantieajon mestaruuden. Vuonna 2013 hän voitti Ster ZLM Toer -kilpailun viidennen etapin. Hän voitti 2014 Pariisi–Nizza-ajon mäkikirikilpailun. Seuraavana vuonna hän voitti Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise -kilpailun, Vuelta a Andalucían 1a-etapin ja Tanskan ympäriajon mäkikirikilpailun. Vuonna 2018 hän sijoittui kolmanneksi Tour des Fjords -kilpailussa. Hän voitti Ronde van Drenthen 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pim Ligthart *cyclingarchives.com*. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Pim Ligthart *cyclingbase.com*.  Arkistoitu 5.2.2015. Viitattu 5.2.2015. (ranskaksi)
3. 1 2  Pim Ligthart *procyclingstats.com*. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
**Sant’Antonino** on Ranskan kunta Korsikan saaren luoteisosassa Haute-Corsen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 114. Kunta kuuluu departementissaan Calvin kantoniin Calvin arrondissementissa, noin 20 kilometriä Calvin kaupungista itään.

Sant’Antonino kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Toinen Korsikalla sijaitseva järjestön jäsenkylä on Corse-du-Sudin departementin Piana saaren länsirannikolla.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 14.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sant’Antonino (Haute-Corse)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Sant’Antonino
**Paimpol** (bretoniksi Pempoull) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla.
Paimpol on vanha satamakaupunki. Nykyään se on tärkeä huvivenesatama, sekä kalastus- ja osterinviljelysatama. Sataman läheisyydessä on kauppoja, ravintoloita ja kahviloita.

Kalastuksen kukoistusaika satamalla oli 1800-luvun lopulla, jolloin kaupungin kalastajat lähtivät helmikuussa Islannin vesille puoli vuotta kestäneelle pyyntimatkalle. Suurimmillaan laivaston lukumäärä oli 80 venettä vuonna 1895. Veneet rakennettiin Paimpolin telakoilla, ja ne olivat yleisemmin tasapohjaisia Doris veneitä. Pyyntimatkat Islantiin alkoivat hiipua vuonna 1914, ja viimeinen tehtiin vuonna 1935.

Nähtävyyksiä
------------

Kaupungin historiallinen keskusta on *Place du Martray* –aukion ympärillä. Keskustan vanhimmat rakennukset ovat 1500-luvulta. Kaupungin kirkko on rakennettu vuonna 1914. Kaupungin vanha 1300-luvulta peräisin ollut kirkko purettiin ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914-1918. Kirkosta kuitenkin säästettiin 1500-luvulta peräisin oleva kellotorni, joka tunnetaan nimellä vanha torni, *Vieille tour*. Vanhaa tornia vastapäätä on vuonna 1928 valmistunut muistomerkki. Se on tehty lauluntekijä Théodore Botrelinin (1868-1925) muistoksi, joka kirjoitti vuonna 1895 kuuluisan laulun "La Paimpolaise". 

Keskustan ulkopuolella on 1200-luvulla perustettu premonstratenssiluostari Abbaye de Beauport. Luostari suljettiin Ranskan vallankumouksen aikana. Tämän jälkeen sitä käytettiin asuntoina, kouluna ja siiderin valmistuspaikkana. Luostari luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1862. Vuonna 1992 luostarin tiloineen otti haltuunsa Conservatoire du littoral, joka on Ranskan rannikoiden suojeluvirasto. Nykyään luostarissa järjestetään erilaisia kulttuuritapahtumia, kuten näyttelyitä ja esityksiä.

Paimpolin ja Pontrieux'n kuntien välillä kulkee kesäaikaan museorautatie La Vapeur du Trieux.

  

* Satama vuonna 1895Satama vuonna 1895
* Place du MartrayPlace du Martray
* Vieille tourVieille tour
* Abbaye de BeauportAbbaye de Beauport

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Le port en coeur de ville Kunnan kotisivut. Viitattu 12.12.2020. (ranskaksi)
3. ↑  Histoire de Paimpol Kunnan kotisivut. Viitattu 12.12.2020. (ranskaksi)
4. ↑  Église Paimpol Kunnan kotisivut. Viitattu 12.12.2020. (ranskaksi)
5. ↑  Vieille tour Kunnan kotisivut. Viitattu 12.12.2020. (ranskaksi)
6. ↑  An exceptional site in Brittany Abbaye de Beauport.  Arkistoitu 30.10.2020. Viitattu 12.12.2020. (englanniksi)
7. ↑  The unique charm of journeys of yesteryear, The Trieux valley between Paimpol and Pontrieux La Vapeur du Trieux. Viitattu 12.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paimpol** Wikimedia Commonsissa
**Saint-Laurent-Blangy** on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Scarpejoen varrella aivan Arras'n kaupungin itäpuolella.

Kunnassa on ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautausmaa. Se rakennettiin 1920-luvun alussa, ja sinne haudattiin Arras'n eteläpuolella kaatuneita sotilaita, joista suurin osa oli tunnistamattomia. Vuonna 1926 Saksan sotahautauskomissio VDK (Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge) teki Ranskan viranomaisten kanssa sopimuksen, jossa saksalaiset saivat istuttaa hautausmaalle puita sekä ympäröidä se vallilla. Sotilaiden tunnistamistyö päättyi vasta toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1966 VDK jatkoi tehtäväänsä ja korvasi puuristit metallisilla. Hautausmaalle on haudattu lähes 32 000 saksalaista sotilasta, joista 11 500 on tunnistamattomia.

  

* Saksalaisten sotilaiden hautausmaaSaksalaisten sotilaiden hautausmaa

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Laurent-Blangy** Wikimedia Commonsissa
**Fourmies** on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee lähellä Belgian rajaa.

Historia
--------

Fourmies oli vahva tekstiiliteollisuuskeskus 1940-luvulle saakka. Kaupungissa on tekstiiliteollisuusmuseo *MTVS – musée du textile et de la vie sociale* vanhassa Prouvost-Masurel -tehtaassa, jonka tiilipiippu on erityisen vaikuttava. Nordin departementti alkoi luetteloida alueellaan olevia teollisia savupiippuja vuonna 2008, kuvaillen niitä työntekijöiden kellotorneiksi. Savupiippuja juhlistetaan toukokuun ensimmäisenä päivänä. Tämä on erityisen tärkeä päivä Fourmiesin asukkaille, sillä 1. toukokuuta vuonna 1891 armeijan joukon ampuivat siellä yhdeksän mielenosoittajaa vapun päivän juhlinnassa. Tämä ampumistapahtuma tunnetaan nimellä Fusillade de Fourmies, ja se lisäsi työväen liikehdintää Ranskassa.

Urheilu
-------

Kunnassa on järjestetty vuodesta 1928 lähtien pyöräilykilpailu Grand Prix de Fourmies.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Jean Lefebvre (1919-2004), näyttelijä
* Thierry Toutain (s.1962), kävelijä

  

* TekstiiliteollisuusmuseoTekstiiliteollisuusmuseo
* Fusillade de FourmiesFusillade de Fourmies
* Grand Prix de Fourmies vuonna 2014, jossa Jussi Veikkanen lähtöviivallaGrand Prix de Fourmies vuonna 2014, jossa Jussi Veikkanen lähtöviivalla

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fourmies** Wikimedia Commonsissa
**Sélestat** on kaupunki Koillis-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen.

Sélestat on historiallisesti ja taiteellisesti merkittävä kaupunki. Kaupungissa on 34 historiallisten muistomerkkien luetteloon kuuluvaa muistomerkkiä. Sélestat onkin kulttuuriperinnöltään Alsacen kolmanneksi tärkein kaupunki Strasbourgin ja Colmarin jälkeen. Kaupungissa on kaksi suurta kirkkoa, romaaninen Sainte-Foy ja goottilainen Saint-Georges. Kaupungin keskiaikainen ilme on myös hyvin säilynyt. Sélestatin tärkein nähtävyys on huomattavat kokoelman renessanssiajan teoksia sisältävä Sélestatin humanistinen kirjasto. Kirjaston teokset on lahjoittanut sélestatilainen humanisti Beatus Rhenanus. Se on yksi aikakautensa rikkaimmista kokoelmista. Kirjaston laajennus valmistui vuonna 2018, ja sen suunnitteli ranskalainen arkkitehti Rudy Ricciotti.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Beatus Rhenanus (1485-1547), humanisti

  

* Sainte-Foyn kirkkoSainte-Foyn kirkko
* Saint-Georgesin kirkkoSaint-Georgesin kirkko
* Humanistinen kirjastoHumanistinen kirjasto

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. ↑  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sélestat** Wikimedia Commonsissa
**Les Belleville** on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 47 kilometriä Albertvillen kaupungista etelään.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Saint-Martin-de-Belleville ja Villarlurin yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Saint-Martin-de-Belleville. Kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2019 vielä yksi kunta Saint-Jean-de-Belleville.

Notre-Dame-de-la-Vien kappeli
1600-luvulla rakennettu barokkityylinen kappeli *Notre-Dame-de-la-Vie* on Bellevillen laakson tärkein uskonnollinen rakennus. Kylässä järjestetään vuosittainen juhla 15. elokuuta, johon kuuluu pyhiinvaellusretki kappeliin.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Mélanie Suchet (s. 1976), alppihiihtäjä (Saint-Martin-de-Belleville)

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Les Belleville** Wikimedia Commonsissa
**Roscoff** (bretoniksi Rosko) on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla olevalla niemimaalle.

Historia
--------

Roscoff oli keskiajalla Saint-Pol-de-Léonin ulkosatama. Sen asutus alkoi kehittyä sataman ympärille, ja asukkaat hankkivat elantonsa rannikkokalastuksella ja merikaupalla. Sataman itäpuolella oleva Pointe de Bloscon linnoitettiin 1700-luvulla englantilaisten hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1790 Roscoff erosi Saint-Pol-de-Léonista, ja siitä tuli itsenäinen kunta. 1800-luvun alussa alkoi vaaleanpunaisten sipuleiden vienti Englantiin. Sipulikauppiaita kutsuttiin nimellä Johnnies, ja tämä yhteys Britanniaan on pysynyt yhä vahvana. Vuonna 1899 Roscoffiin avattiin Ranskan ensimmäinen thalassoterapiakeskus, missä hoidettiin reumaa merivedellä.

Liikenne
--------

1900-luvun jälkipuoliskolla kaupunkiin rakennettiin syvänmeren satama. Sieltä liikennöivät laivayhtiöt Irish Ferries ja Brittany Ferries Englannin Plymouthiin sekä Irlannin Corkiin ja Rosslare Harbouriin.

Roscoffin vanhasta satamasta on moottoriveneyhteys Roscoffin rannikolla olevaan Île-de-Batziin.

Roscoffiin on ollut rautatieyhteys 1800-luvun lopulta lähtien, jolloin avattiin linja Morlaix’n ja Roscoffin välille. Rautatie vaurioitui ukkosmyrskyssä 3. kesäkuuta 2018, eikä radan kunnostuksesta ole varmuutta.

  

* Chapelle Sainte-BarbeChapelle Sainte-Barbe
* Vanhaa kaupunkiaVanhaa kaupunkia

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Roscoff Official website of tourism in Brittany. Viitattu 30.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Our routes & ports Brittany Ferries. Viitattu 30.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  Histoire de la Ville Mairie de Roscoff. Viitattu 30.6.2020. (ranskaksi)
5. ↑  TER Morlaix-Roscoff. Les rails endommagés ont été déposés à Sainte-Sève Ouest-France. Viitattu 30.6.2020. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roscoff** Wikimedia Commonsissa
**Guebwiller** on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Mulhousen kaupungista luoteeseen. Kunta sijaitsee Vogeesien vuoriston juurella, lähellä vuoriston korkeinta vuorta Grand Ballonia. Tätä 1424 metriä korkeaa vuorta kutsutaan joskus myös nimellä *Ballon de Guebwiller*.

Guebwiller sijaitsee Alsacen viinitien varrella. Se on ainoa kunta Alsacessa joka tuottaa neljää Alsace Grand Cru -luokiteltua viiniä, jotka ovat Kessler, Kitterlé, Saering ja Spiegel.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä ovat useat uskonnolliset rakennukset. Näitä ovat 1200-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Légerin kirkko, 1700-luvulta oleva *Notre-Dame de Guebwiller*, dominikaaninen luostari sekä synagoga, jotka kaikki kuuluvat Ranskan historiallisten monumenttien listalle. Kaupungin keskustassa oleva museo *Musée Théodore Deck* on nimetty paikallisen keraamikon mukaan. Museossa on esillä keramiikkaa ja paikallista historiaa.

  

* Saint-Légerin kirkkoSaint-Légerin kirkko
* Notre-Dame de GuebwillerNotre-Dame de Guebwiller
* Dominikaanien luostariDominikaanien luostari
* SynagogaSynagoga
* Musée Théodore DeckMusée Théodore Deck

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Théodore Deck (1823-1891), keraamikko
* Alfred Kastler (1902-1984), fyysikko, Nobelin fysiikanpalkinnon voittaja vuonna 1966

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2 3  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guebwiller** Wikimedia Commonsissa
**Île-de-Bréhat** (bretoniksi *Enez Vriad*) on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla ja koostuu Bréhatin saaristosta, joista suurin saari on Bréhat. Bréhatin saari koostuu taas kahdesta saaresta, eteläisestä ja pohjoisesta, joita silta yhdistää.

Saarelle on noin kymmenen minuutin pituinen lauttayhteys mantereelta Port-Closiin, joka on eteläisellä saarella. Saari on autoton, joten useat matkailijat vuokraavat polkupyörän saapuessaan saarelle. Kunnan tarkein keskus on kylä Le Bourg, missä on hotelleja, ravintoloita ja kahviloita sekä säännölliset markkinat.

Golfvirran ansiosta saaren ilmasto on lauha. Useat Välimeren kasvit, kuten palmut, eukalyptus, sinisarjat, hortensiat ja pelargonit, kukoistavat täällä.

Eteläisen saaren nähtävyyksiä on entinen linnoitus *La citadelle*. Linnoituksessa toimii nykyään lasitehdas *Verreries de Bréhat*, missä voi seurata lasinpuhaltajien työskentelyä. Saarella on myös 1600-luvulta peräisin oleva vuorovesimylly. Mylly ennallistettiin 1990-luvulla, ja nykyään siellä esitellään myllyn toimintaa tattaria jauhamalla. Pohjoisella saarella on Île-de-Bréhatin kaksi majakkaa: Paon ja Rosédo.

  

* Port-ClosPort-Clos
* Île-de-Bréhatin rannikkoaÎle-de-Bréhatin rannikkoa
* La citadelleLa citadelle
* VuorovesimyllyVuorovesimylly

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2 3  Bréhat, Paradise island Official website of tourism in Brittany. Viitattu 21.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Île-de-Bréhat** Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltalainen sotilas ampumassa SCAR-H aseella.
Ylempi ase on SCAR-L ja alempi SCAR-H
**FN SCAR** on belgialaisen FN Herstalin valmistama kaasumäntätoiminen (gas-operated, short stroke piston), pyörivällä lukolla varustettu rynnäkkökivääri. Ase on tehty mahdollisimman modulaariseksi, esimerkiksi piippua voi vaihtaa kaliipereiden välillä. SCAR:illa on kaksi päätyyppiä: SCAR-L 5,56 mm NATO ja SCAR-H 7,62x51 NATO. Molempiin on saatavilla pidempipiippuinen sekä lyhyempi piippuinen rakennetun alueen taisteluun soveltuva versio. FN SCAR läpäisi matalatasoisen alustavan testin kesäkuussa 2007. Muutamien viivytysten jälkeen ensimmäiset aseet annettiin operatiivisten joukkojen käyttöön 2009. Yhdysvaltojen 75th Ranger Regiment] oli ensimmäinen suuremman kappalemäärän käyttöönottanut joukko, 600 kpl aseita. Myöhemmin USSOCOM perui kaupan SCAR-L-aseesta ja he suunnittelivat poistavansa aseen käytöstä vuoteen 2013 mennessä. Kuitenkin myöhemmin USSOCOM suunnitteli ostavansa SCAR-H-sarjan aseita 5,56 mm muunnoskonversiolla.

Vuoden 2015 alussa FN SCAR oli käytössä yli 20 maassa.

Suomen puolustusvoimat teki maaliskuussa 2015 ostopäätöksen 300–500 aseesta erikoisjoukkojen käyttöön.

Tekniset tiedot
---------------

### FN SCAR

* Tyyppi:
	+ Rynnäkkökivääri (SCAR L/H)
	+ Tarkkuuskivääri (SSR)
	+ Henkilökohtainen puolustusase (SCAR PDW)
* Valmistusmaa: Belgia (suunnittelu), Yhdysvallat (valmistus)

### Palveluskäyttö

* Käytössä: 2009–
* Sodat: Afganistanin sota, Irakin sota, Keski-Afrikan sota

Amerikkalainen sotilas, asenaan FN SCAR
### Valmistushistoria

* Suunnittelija: FN Herstal
* Suunniteltu: 2004
* Valmistaja: FN Herstal
* Valmistettu: 2004–
* Variantit: SCAR-L, SCAR-H, SSR

### Tekniset tiedot

* Paino:
	+ SCAR-L: 3,04-3,49 kg (riippuen mallista)
	+ SCAR-H: 3,58-3,72 kg (riippuen mallista)
	+ PDW SCAR: 2,5 kg
	+ SSR: 4,85 kg
* Pituus:
	+ SCAR-L: 787-990 mm, (mallista riippuen, perä taitettuna)
	+ SCAR-H: 889-1 067 mm (mallista riippuen, perä taitettuna)
	+ PDW SCAR: 632 mm (perä taakse vedettynä), 521 mm (perä sisään työnnettynä)
	+ SSR: 1 080 mm (perä taakse vedettynä), 1 029 mm (perä sisään työnnettynä)
* Kaliiperi:
	+ 5,56×45 mm NATO (SCAR-L), 7,62x51 mm NATO
	+ .260 Remington
	+ 5,56x45 mm NATO
	+ 7,62x39 mm
	+ 5,45x39 mm
	+ .300 Blackout[8] (SCAR-H)
* Tehokas kantama:
	+ SCAR-L: 300-600 m (mallista riippuen)
	+ SCAR-H: 300-800 m (mallista riippuen)
* Lipas:
	+ SCAR-L: STANAG box magazine
	+ SCAR-H/SSR: 20-round box magazine
* Tähtäimet:
	+ Avotähtäimet tai lisätty optinen tähtäin

Katso myös
----------

* Luettelo FN SCAR:in käyttäjistä

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Central Station** (port. *Central do Brasil*, suom. *Keskusasema*) on vuonna 1998 valmistunut ranskalais-brasilialainen elokuva, joka sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Elokuvan menestys niin kotimaassaan kuin ulkomailla oli käännekohta brasilialaiselle elokuvateollisuudelle. Aikaansa nähden elokuva on realistinen ja yhteiskunnallinen kuvaus Brasilian arjesta. Piittaamattomuus ja elokuvan karheus saattavat kuitenkin hätkähdyttää länsimaalaista katsojaa.

Elokuvan nimi Central do Brasil on sekä Rio de Janeiron kaupunginosan että kaupungin tärkeimmän rautatieaseman nimi. Suoraan käännettynä nimi tarkoittaa Brasilian keskusta. Nimi on syntynyt siitä, että asemalta lähti yksi Brasilian tärkeimmistä rautatieväylistä, tosin vain São Pauloon ja Minas Geraisiin asti. Keskus oli siksi aiheellinen nimi, että siirtomaa-aikana linjattu rautatie kuljetti ihmisiä Brasilian liike-elämän ja teollisuuden kannalta tärkeisiin paikkoihin. Köyhempiin osiin saa yhä edelleen matkustaa linja-autoilla.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva alkaa Rio de Janeiron rautatieasemalta, jossa entinen opettaja Dora (Fernanda Montenegro) elättää itsensä kirjoittamalla lukutaidottomille köyhille kirjeitä. Kyyninen ja elämään kyllästynyt Dora postittaa kirjeistä vain muutaman, loput päätyvät roskiin tai pöytälaatikkoon. Mutta kun yksi hänen asiakkaistaan kuolee auto-onnettomuudessa rautatieaseman edessä, ottaa Dora vastahankoisesti tämän kodittomaksi jääneen yhdeksänvuotiaan pikkupojan Josuén (Vinicius de Oliveira) hoiviinsa. Yhdessä he lähtevät etsimään pojan isää Koillis-Brasiliasta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Kirjallisuutta
--------------

* Kuuskoski, Martti-Tapio: "Central do Brasil", *Filmihullu* 3/1999.
**Kaikki äidistäni** (esp. *Todo sobre mi madre*) on Pedro Almodóvarin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1999. Sen pääosissa ovat Cecilia Roth, Marisa Paredes, Penélope Cruz, Candela Peña, Antonia San Juan ja Rosa Maria Sardà. Elokuvaa pidetään yleisesti yhtenä Almodóvarin parhaista, ja se palkittiin muun muassa parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarilla sekä seitsemällä Goyalla.

Elokuva käsittelee vaikeita asioita, kuten AIDSia, transsukupuolisuutta, sukupuolirooleja, uskontoa ja eksistentialismia. Hahmot esitellään suorasukaiseen ja romantisoimattomaan tyyliin, höystettynä kuitenkin ripauksella mustaa huumoria.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Kaikki äidistäni* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

Juoni
-----

Elokuva kertoo Manuela-nimisestä sairaanhoitajasta (Cecilia Roth), joka asuu Madridissa teini-ikäisen poikansa Estebanin kanssa. Esteban ja hänen isänsä eivät ole koskaan tavanneet toisiaan, ja ainut mitä Manuela on kertonut pojalleen isästä on, että tämä kuoli ennen hänen syntymäänsä. Esteban haluaa tulla kirjailijaksi ja pitää muistivihkoa aina mukanaan. Hän kirjoittaa parhaillaan tarinaa nimeltä *Kaikki äidistäni*, jonka nimi on mukaelma Joseph L. Mankiewiczin elokuvasta *Kaikki Eevasta*.

Juhlistaakseen Estebanin 17-vuotispäivää Manuela vie hänet katsomaan Tennessee Williamsin *Viettelyksen vaunu* -näytelmää. Esityksen päätyttyä Esteban juoksee Blance DuBoisin roolia näytelleen Huma Rojon (Marisa Paredes) auton perässä saadakseen nimikirjoituksen, jää toisen auton alle ja saa surmansa. Manuela lukee myöhemmin Estebanin muistivihkosta tämän halusta tavata isänsä. Toteuttaakseen poikansa viimeisen toiveen edes osittain, Manuela lähtee epätoivoisena etsimään pojan isää, Lolaa, joka on transsukupuolinen ja työskentelee Barcelonassa prostituoituna. Barcelonassa ollessaan Manuela tapaa vanhan ystävänsä Agradon (Antonia San Juan) ja ystävystyy sisar Rosan (Penélope Cruz), nuoren raskaana olevan nunnan kanssa, joka tuntee sekä Lolan että Huma Rojon.

Rooleissa
---------

* Cecilia Roth – Manuela
* Marisa Paredes – Huma Rojo
* Candela Peña – Nina
* Antonia San Juan – Agrado
* Penélope Cruz – sisar Rosa
* Rosa Maria Sardà – Rosan äiti
* Fernando Fernán Gómez - Rosan isä
* Toni Cantó – Lola
* Eloy Azorín – Esteban
* Carlos Lozano – Mario
* Fernando Guillén – tohtori *Viettelyksen vaunussa*

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 4.7.2016.
2. ↑  The 100 greatest foreign-language films *BBC Culture*.  30.10.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Pedro Almódovar Official Website (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sony Pictures Classics (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Kaikki äidistäni* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Adrien Laurent Henri de Jussieu** (23. joulukuuta 1797 Pariisi – 29. kesäkuuta 1853 Pariisi) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hän oli Antoine Laurent de Jussieun poika.

Elämä ja ura
------------

Jussieu valmistui lääketieteen tohtoriksi 1824 tyräkkikasveja käsitelleellä väitöskirjalla *De Euphorbiacearum generibus medicisque earundem viribus tentamen*. Hänen isänsä jäätyä eläkkeelle vuonna 1826, hänestä tuli Jardin des Plantesin maatalouskasvitieteen professori. Vuonna 1845 hänestä tuli Sorbonnen kasvien organografian professori. Hänen oppikirjansa *Cours élémentaire de botanique* julkaistiin vuosina 1842–1884 kahdessatoista niteessä ja siitä tehtiin lukuisia painoksia ja käännöksiä eurooppalaisille kielille. *Géographie botanique* -teoksen (1845) lisäksi hän julkaisi monografioita, erityisesti Malpighiaceae-heimosta (1843). Hän toimitti myös isänsä *Introductio in historiam plantarum* -teoksen. Hän toimi Ranskan tiedeakatemian puheenjohtajana. Hänen kuolemansa jälkeen de Jussieun suvun kasvitieteellinen dynastia päättyi.

Lähteet
-------

1. 1 2  de Jussieu *Nordisk familjebok*.  1910. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2  Adrien de Jussieu *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 4.9.2023.
3. 1 2  Adrien de Jussieu *Catholic Encyclopedia*.  1910. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adrien de Jussieu** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Neuvostoliiton naisten jalkapallomaajoukkue** edusti Neuvostoliittoa naisten jalkapallossa vuosina 1990–1991. Joukkuetta valmensi koko sen toiminnan ajan Oleg Lapšin.

Historia
--------

### Naisten jalkapallo Neuvostoliitossa

Naiset olivat pelanneet jalkapalloa Venäjällä ensimmäisen kerran jo vuonna 1911. Neuvostoliitossa siihen ei kuitenkaan panostettu, koska maa käytti urheilua propagandatarkoituksiinsa, eikä lajissa ollut kansainvälistä kilpailutoimintaa ennen 1960–1970-lukujen vaihdetta. Näin naisten jalkapallo pysyi vuosikymmenet Neuvostoliitossa ainoastaan pienten piirien puuhasteluna. Naisten kansainvälisen kilpailutoiminnan käynnistyttyä lajiin alettiin kiinnittämään huomiota myös Neuvostoliitossa. Vuonna 1972 Dnepropetrovskissa järjestettiin maailman ensimmäisen avaruudessa käyneen naisen Valentina Tereškovan mukaan nimetty turnaus, johon osallistui joukkueita Ukrainan sosialistisesta neuvostotasavallasta sekä Moskovasta ja Riiasta. Turnaus saavutti suuren suosion, ja se keräsi tuhatmäärin katsojia, mutta naisten pelaamista otteluista tehtiin myös valitus viranomaisille. Neuvostotiedemiehet tutkivat asiaa ja totesivat jalkapallon pelaamisen olevan mahdollisesti haitallista naisten fysiikalle. Tämän seurauksena Valtion ruumiinkulttuurin ministeriö päättikin kieltää naisilta jalkapallon sekä nyrkkeilyn ja painin vielä samana vuonna.

### Maajoukkue

Kun ensimmäiset viralliset naisten EM-kilpailut järjestettiin vuonna 1984, naisten jalkapallotoiminta käynnistyi uudelleen myös Neuvostoliitossa ja maajoukkue koottiin vuonna 1990. Neuvostoliitto pelasi ensimmäisen maaottelunsa Bulgariaa vastaan vieraskentällä maaliskuussa 1990. Ensimmäinen kotiottelu pelattiin Norjaa vastaan Sevastopolissa huhtikuussa 1990.

Neuvostoliitto ei ehtinyt mukaan vuoden 1991 EM-karsintoihin, mutta ilmoittautui vuoden 1993 EM-kisojen karsintoihin. Joukkue pelasi ainoan EM-karsintaottelunsa lokakuussa 1991 Unkaria vastaan. Neuvostoliiton hajottua joulukuussa Venäjän maajoukkue jatkoi karsintoja keväällä 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Borisova, Anastasia: Не по достоинству  5.1.2019. Lenta.ru. Viitattu 10.5.2021. (venäjäksi)
2. 1 2  Матчи национальной сборной России Российский женский футбол. Viitattu 10.5.2021. (venäjäksi)
**Jean-Baptiste Sylvère Gay, Martignacin varakreivi** (20. kesäkuuta 1778 Bordeaux – 3. huhtikuuta 1832 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja historioitsija, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1828–1829.

Martignac toimi vuonna 1798 vallankumousjohtaja Emmanuel Joseph Sieyèsin sihteerinä ja palveli sen jälkeen armeijassa. Hän kirjoitti useita näytelmiä. Napoleonin valtakauden aikana hän toimi menestyksekkäänä asianajajana Bordeaux'ssa ja kuului Les Chevaliers de la Foi ("Uskon ritarit") -nimiseen rojalistiseen salaseuraan. Martignac nimitettiin 1818 kuninkaallisen oikeuden julkisasiamieheksi ja seuraavana vuonna Limoges’n kruununjuristiksi. Vuonna 1821 hänet valittiin edustajainkamariin, jossa hän tuki konservatiivista pääministeri Joseph de Villèleä. Seuraavina vuosina hän sai useita merkittäviä virkanimityksiä sekä varakreivin aatelisarvon.

Kuningas Kaarle X nimitti Martignacin sisäministeriksi 4. tammikuuta 1828 ja hänestä tuli pian de Villèlen seuraaja hallituksen johdossa. Martignacin mielipiteet olivat tässä vaiheessa maltillistuneet ja pääministerinä hän muun muassa kumosi Villèlen säätämän lehdistösensuurin. Hallitus kuitenkin menetti kannatustaan sekä oikealle että vasemmalle ja hävisi vuoden 1829 vaalit. Luottamuksensa Martignaciin menettänyt kuningas korvasi hänet äärikonservatiivisella Jules de Polignacilla.

Martignac esiintyi julkisuudessa viimeisen kerran joulukuussa 1830 puolustaessaan Polignacia päärien kamarin istunnossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jean-Baptiste-Sylvère Gay, viscount de Martignac (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Baptiste de Martignac** Wikimedia Commonsissa

* Jean-Baptiste Sylvère Gaye de Martignac (ranskaksi) Assemblée Nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Entinen Langinkosken koulu pihoineen Allintien puolelta kuvattuna.
**Langinkosken koulu** on Kotkan Metsolassa sijaitseva peruskoulu, jossa on noin 500 oppilasta. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2007 alkaen Heidi Honkanen. Langinkosken koulu purettiin vuoden 2017 aikana sisäilmaongelmien takia. Koulu oli väistötiloissa Mussalon Savotassa syksyyn 2019 asti, jolloin Allintielle valmistui uusi koulurakennus.

Historia
--------

Koulun historia alkaa vuodesta 1943, jolloin Viipurissa perustettiin **Viipurin yhteislyseo**. Jo seuraavana vuonna koulu joutui muuttamaan sodan vuoksi Kotkaan, missä se toimi **Kotkan yhteislyseon** nimellä Kotkansaarella ensin Tyttölyseon (nyk. Datariina) ja sitten niin kutsutun puukoulun tiloissa. Vuonna 1956 valmistui nykyinen koulurakennus Metsolan kaupunginosaan.

Kun vuonna 1974 siirryttiin peruskoulujärjestelmään, koulu jaettiin yläasteeseen ja lukioon, jotka saivat nimensä läheisen Langinkosken mukaan. Vuonna 1979 rakennukseen valmistui lisäsiipi. Ympäristölukio aloitti toimintansa vuonna 1994.

Langinkosken lukio lakkautettiin vuonna 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historiaa Langinkosken lukio. Viitattu 14.8.2008.  [vanhentunut linkki]
2. ↑  "Lankkarin" viimeiset saivat lakkinsa.  *Kymen Sanomat*, 2.6.2012.  Sanoma Lehtimedia Oy. arkistolinkki. Viitattu 29.8.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Mussalo, Seppo (toim.): *Viipurin yhteislyseo 1943-1944, Kotkan yhteislyseo 1944-1974, Langinkosken lukio 1974-1993, Langinkosken yläaste 1974-1993: 50 vuotta*. Kotka: Kotkan yhteislyseon / Langinkosken koulun seniorit, 1993. ISBN 952-90-4814-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Langinkosken yläkoulun kotisivut
Sampo Haapaniemi Ilosaarirockissa 2009
**Sampo Haapaniemi** (s. 1973) on suomalainen rumpali. Haapaniemi on tullut tunnetuksi Egotrippi-yhtyeen rumpalina. Yhtyeeseen Haapaniemi liittyi vuonna 1996 Mikko "Pide" von Hertzenin tilalle. 

Haapaniemi jätti Egotripin vuonna 2013. Hänen muita projektejaan ovat olleet esimerkiksi *Tilkkutäkki*- sekä Ella ja Aleksi -levyt, jotka hän on tuottanut Teleks-yhtyeen Markus Koskisen kanssa. Haapaniemi ja Koskinen ovat tuottanut myös Teleksin *Viimeinen sammuttaa valot* -albumin, jolla Haapaniemikin soittaa. Hän soittaa myös Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä.

Haapaniemi on toiminut myös lauluntekijänä omissa projekteissaan kuten Ella ja Aleksi -projektissa jossa hän tekee biisit Markus Koskisen kanssa. Myös muutamille artisteille kuten 1N-yhtyeelle Haapaniemi on säveltänyt kappaleita. 1N-yhtyeessä Haapaniemi oli myös aikoinaan rumpalina.

Haapaniemi työskentelee myös tuottajana ja miksaajana Sonic Pump Studiosissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lind, Petra: Sampo trummar fram musiken *Östnyland*.  14.4.2015. Viitattu 17.11.2021. (ruotsiksi)
2. ↑  Sampo Haapaniemi lauluntekijänä *Fono.fi*. Viitattu 16.6.2017.
3. ↑  Sonic Pump Studios - Sampo Haapaniemi *sonicpumpstudios.com*.  Arkistoitu 31.7.2017. Viitattu 16.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Sampo Haapaniemi Discogs-sivulla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Transdanubian alue merkittynä vihreällä Unkarin karttaan.
Transdanubiaa Zalan läänissä.
**Transdanubia** (unk. *Dunántúl*) eli Länsi-Unkari on alue, joka ulottuu Tonavasta Unkarin länsirajalle. Alueen nimi merkitsee kirjaimellisesti "Tonavan takaista". Transdanubia on maastoltaan vaihtelevaa aluetta, jossa on sekä vuoria että alankoja, metsiä ja hedelmällistä viljelysmaata. 

Unkarin Pieni alanko Kisalföld sijaitsee kokonaan Transdanubiassa. Myös Suuri alanko Alföld ulottuu osittain Transdanubian puolelle, missä sitä kutsutaan Mezőföldiksi. Vuoristoalueista voidaan mainita Bakony ja Mecsek. 

Euroopan unionin alueyksiköiden nimikkeistössä (NUTS) Transdanubia muodostaa NUTS 1-tason alueen.

Lähteet
-------

* Transdanubia (region, Hungary) *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 24.11.2011. (englanniksi)
* Alueiden nimien luettelo (Liite A10) *Toimielinten yhteiset tekstinlaadinnan ohjeet*. Euroopan unionin julkaisutoimisto. Viitattu 24.11.2011.
* Huotari, Juhani & Vehviläinen, Olli (toim.): *Unkari: maa, kansa, historia*, s. 13. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-252-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Matkaopas aiheesta Transdanubia Wikivoyagessa (englanniksi)
**Kyösti Juhani Tiainen** (s. 9. marraskuuta 1940 Lappeenranta) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Tiainen syntyi autonkuljettaja Vilho Johannes Tiaisen ja Aili Leviäkankaan perheeseen ja avioitui 1967 erikoishammaslääkäri Leena Pullin kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1960 ja valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1965 ja filosofian kandidaatiksi 1968 ja maisteriksi 1969. Hän oli va. vänrikki Uudenmaan Rakuunapataljoonassa 1961, Itä-Suomen Maapäivien pääsihteeri 1966, SOK:n markkinointiosaston jaostopäällikkö 1967–1971, Teboilin mainos- ja tiedotusosaston päällikkö 1971–1972, Etelä-Suomen aluejohtaja 1972–1980, huoltamo-osaston johtaja 1980–1983 ja kaupallinen johtaja 1987–2001 sekä yrityksen hallituksen jäsen. Suomen Petrooli Oy:n operatiivinen johtaja Tainen oli 1984–1986 ja toimi myös yrityksen hallituksen jäsenenä. Hänellä oli työuransa aikana lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Tiainen sai 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesikansa, Jyrki: Kauppaneuvos Kyösti Tiainen (1940–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.9.2023.
2. ↑  Jyri Raivio: Ihmiset. Onnittelemme, 60. Karjalaispojan pitkä jotos idänkaupassa. Kyösti Tiainen, 60. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  9.11.2000. Viitattu 4.9.2023.
**Karl Johan Lönegren** (26. tammikuuta 1823 Pori – 2. heinäkuuta 1895 Pori) oli suomalainen teollisuudenharjoittaja ja liikemies, arvoltaan varatuomari. 

Lönegrenin vanhemmat olivat Porin kaupunginlääkäri Fredrik Isak Lönegren ja Charlotta Lovisin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1841 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1850. Lönegren sai varatuomarin arvon 1854.

Lönegren osti vuonna 1858 Leineperin ruukin laamanni Falckilta, ja vähän myöhemmin 1860-luvulla hän osti Noormarkun ruukin. Lönegrenin aikana Leineperin ruukin raudanvalmistuksessa otettiin käyttöön uusia menetelmiä, ja useita rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen. Leineperissä panostettiin yhä enenevässä määrin maatalouteen, karjasuojat rakennettiin uudelleen ja ruukille valmistui oma meijeri. Lönegren rakennutti Leineperiin myös uuden ruukinkartanon. Vuonna 1853 hän perusti Poriin Baijerilaisen olutpanimon liikekumppaniensa Carl Anton Björnbergin ja Isaac Carströmin kanssa. Vuonna 1858 he perustivat Porin konepajan, jonka tarkoituksena oli erikoistua rautatievaunujen rakentamiseen. Lönegren vaikutti myös siihen, että Pohjanmaan Höyrylaivaosakeyhtiön toiminta siirrettiin Turusta Poriin. Lainoilla liiketoimensa rahoittanut Lönegren joutui kuitenkin talousvaikeuksiin 1860-luvun katovuosien aikana. Hän joutui myymään Leineperin ruukin ja teki konkurssin 1869. Porin konepajan tulipalo 1870 vei lopullisesti pohjan hänen liiketoimiltaan, ja myös Noormarkun ruukki myytiin samana vuonna Antti Ahlströmille.

Karl Johan Lönegren oli naimisissa vuodesta 1855 Anna Helena Björnbergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Kymi-yhtiön yli-insinööri Werner Lönegren (1869–1918) ja liikemies Arvid Lönegren (1871–1947).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Johan Lönegren. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.3.2018.
2. ↑  Porin museot : Teollisuustyön jäljillä : Karl Johan Lönegren (1823–1895)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Vasai-Virar** on Intian Maharashtran osavaltiossa sijaitseva miljoonakaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Palgharin piirikuntaan. Kaupunki sai alkunsa vuonna 2009, jolloin Vasain ja Virarin kaupungit sekä useat lähikunnat liitettiin yhteen. Vasai-Virar on kehittynyt Mumbain esikaupunkialueeksi. Kaupunkia johtaa Vasai-Virarin kuntayhtymä, jolla on edustajia 115 vaalipiiristä. Se on Palgharin piirikunnan ainoa suurkaupunki.

Vasai-Virarin perustaminen toteutettiin yhdistämällä Nallasoparan, Virarin, Navghar-Manickpurin ja Vasain kuntayhtymät sekä 53 kylää 3. heinäkuuta 2009. Kylien ylivoimainen enemmistö vastusti liitoshanketta, koska he pelkäsivät kyliensä katoavan liitoksessa ja Thanen vastaavissa hankkeissa liitoskyliä oli käytetty kaupungin kaatopaikkoina. Poliittisesti Vasai-Virarin alue on ollut Bahujan Vikas Aaghadi (BVA) -puolueen vahvaa kannatusaluetta. Yhdistymisen jälkeen ensimmäisissä kuntayhtymän paikallisvaaleissa vuonna 2010 BVA voitti 64 paikkaa 89 paikasta. Kaupungin pormestariksi valittiin vuonna 2015 Pravina Thakur, joka on BVA:n puheenjohtaja Hitendra Thakurin vaimo.

Intian vuoden 2011 väestönlaskennassa Vasai-Virarin asukasluku oli 1 222 390 henkeä. 77 prosenttia asukkaista oli uskonnoltaan hindulaisia, muslimeita oli yhdeksän ja kristittyjä kahdeksan prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vasai Virar City Population 2011 - 2020 *census2011.co.in*. Viitattu 21.12.2020.
2. ↑  Vasai-Virar *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 21.12.2020.
3. ↑  About Corporation *Vasai-Virar City Municipal Corporation*. Viitattu 21.12.2020.
4. ↑  Ganesh, N.: Vasai-Virar civic body not a good idea, say villagers *Indian Express*.  21.7.2009. Viitattu 21.12.2020.
5. ↑  Phadke, Manasi & Iyer, Kavitha: Thakurs retain hold in Vasai-Virar *Indian Express*.  27.6.2015. Viitattu 21.12.2020.
6. ↑  Pravina Thakur becomes VVMC’s first woman Mayor *Free Press Journal*.  30.6.2015. Viitattu 21.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasai-Virar** Wikimedia Commonsissa
**Pirjo Wesaniemi** (ent. Savolainen, o.s. Niemi, s. 29. kesäkuuta 1955 Viiala) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.

Koulutukseltaan Wesaniemi on sosionomi, suorittanut toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa 1977 sekä täydentänyt tiedotusalan ja sosiologian opintoja Sydneyssä Australiassa (New South Wales Institute of Technology 1981–82) Rotary International Journalism Awardin turvin.

Wesaniemellä on monipuolinen toimittajatausta hänen työskenneltyään Aamulehdessä, Suomenmaassa, Yleisradion radion uutistoimituksessa, Ilta-Sanomissa ja Eevassa. Wesaniemi on työskennellyt myös taustatoimittajana television viihdeohjelmissa Yllätys, yllätys ja Kahden kesken Marcon kanssa. Päätoimittajana hän on ollut Ammattina Kauneus -lehdessä sekä Askel-lehdessä vuodesta 1998 vuoden 2017 loppuun. Wesaniemi on julkaissut viisi kirjaa: Ylen radioteatteri on esittänyt kolme kuunnelmaa erokirjojen (katso teosluettelo alla) teksteistä. Wesaniemellä on kaksi lasta avioliitosta Veli-Antti Savolaisen kanssa ja kuusi lastenlasta.

Teokset
-------

* *Sytytän toivon kynttilän, naisten rukouskirja* (toim. 2002 Kirjapaja)
* *Nainen ja ero* (yhdessä Päivi Lipposen kanssa, 2003 Kirjapaja)
* *Mies ja ero* (yhdessä Päivi Lipposen kanssa, 2003 Kirjapaja)
* *Lapsi ja ero* (yhdessä Päivi Lipposen kanssa, 2005 Kirjapaja)
* *Aikamoisia naisia, helmiksi hiottuja* (yhdessä Päivi Puhakan, kanssa 2006 Kirjapaja)

Aiheesta muualla
----------------

* Pirjo Wesaniemen blogi (Arkistoitu – Internet Archive) Kotimaan verkkolehdessä
SS Exodus Haifan satamassa
**SS Exodus** on kuuluisa höyrylaiva, joka lähti Ranskasta 11. heinäkuuta 1947 kohti Brittiläisen mandaatin Palestiinan Haifan satamaa mukanaan 4 515 juutalaispakolaista. Leon Uris kirjoitti laivan tarinasta romaanin *Exodus* (1958), joka sovitettiin elokuvaksi 1960.

Taustaa
-------

1930- ja 1940-lukujen juutalaisvainoista selvinneet juutalaispakolaiset, joista monet olivat eläneet Euroopan sodanjäkeisillä piikkilanka-aidoin ympäröidyillä pakolaisleireillä, olivat ottaneet päämääräkseen asettua asumaan Israeliin, juutalaisten Luvattuun maahan, joka oli itsenäistymäisillään. 

Laiva valmistui vuonna 1927 Yhdysvalloissa. Se oli alkuperäiseltä nimeltään SS President Warfield, ja se oli liikennöinyt Virginian Norfolkin ja Marylandin Baltimoren välillä kuljettaen matkustajia ja rahtia. Toisessa maaillmansodassa alus palveli USA:n merivoimia ja Royal Navya.

Matka Palestiinaan
------------------

11. syyskuuta 1946 juutalainen puolisotilaallinen järjestö Haganah osti laivan sen agenttina toimineen Potomack Shipwrecking Co:n avustuksella tarkoituksenaan kuljettaa juutalaispakolaisia laittomasti Palestiinaan osana niin kutsuttu Aliyah Bet -operaatiota. Laiva lähti 11.7.1947 Sèten satamasta läheltä Marseillea Hondurasin lipun alla ilmoittaen suunnakseen Istanbulin Turkissa. 

SS *Exodusta* kuitenkin seurasivat Kuninkaallisen laivaston alukset ja lentokone, kunnes ne lopulta pysäyttivät sen 18. marraskuuta 1947 kansainvälisellä aluevedellä 40 kilometrin päässä Palestiinan rannikosta. Brittiläisten sotilaat hyökkäsivät laivaan. Neljä ihmistä kuoli ja laiva pakotettiin Haifan satamaan, josta matkustajat siirrettiin vankilaivoilla ensin Ranskaan ja myöhemmin Lyypekkiin. Siellä juutalaispakolaiset siirrettiin pakolaisleirille Britannian hallinnoimalle alueelle Saksassa.

Katso myös
----------

* Juutalainen pakolaisuus
* Palestiinan brittiläinen mandaatti

Lähteet
-------

1. ↑  Jewish Virtual Library: Immigration to Israel: "Exodus 1947" Illegal Immigration Ship (July 1947) AICE.
2. ↑  "Exodus 1947" United States Holocaust Memorial Museum.
3. ↑  Linda Grant: The real Exodus *Guardian*.  2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SS Exodus** Wikimedia Commonsissa
**Mórnos** (kreik. Μόρνος eli (Τεχνητή) Λίμνη Μόρνου, *(Technití) Límni Mórnou*, *Mórnoksen tekojärvi*) on tekojärvi Keski-Kreikassa. Se on Kreikan kymmenenneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 15,5 neliökilometriä. Järvi sijaitsee 446 metrin korkeudella merenpinnasta.

Mórnoksen tekojärveä.
Mórnos–Ateena-vesikanavaa Delfoín kylän lähellä.
Mórnoksen tekojärvi sijaitsee Dorídan kunnassa Fokiin alueyksikön alueella noin 200 kilometriä Ateenasta luoteeseen. Se on luotu patoamalla Mórnos-joki vuosina 1972–1979. Pato on 595 metriä leveä ja 125 metriä korkea, ja se on Kreikan suurin pato. Järvi saa vetensä paitsi Mórnos-joesta myös sen sivujoista, jotka laskevat suoraan järveen. Lisäksi järvi on yhdistetty tunnelilla Évinos-jokeen. Tekojärvi tehtiin Ateenan vesihuollon kasvaviin tarpeisiin. Aiemmin päävesivarastona oli toiminut Marathónaksen tekojärvi.

Mórnos-järven koillispuolella sijaitsee Gkióna-vuori ja pohjoispuolella Vardoúsia-vuoret. Lidoríkin kylä sijaitsee järven itärannalla. Järven ympärillä sijaitsevat myös muun muassa kylät Diakópi, Kállio, Pentápoli ja Skaloúla. Kállion kylä siirrettiin ylemmäksi järven rakentamisen yhteydessä. Kun vesi on alhaalla, osa vanhan kylän talojen raunioista on näkyvissä. Järven ympäristö on Natura 2000 -aluetta.

Tekojärven tilavuus on noin 780 miljoonaa kuutiometriä. Järven vesi johdetaan Ateenaan Mórnoksen vesikanavaa pitkin. Se kulkee osin tunnelina vuorten sisällä ja osin avokanavana muun muassa Delfoín kylän lähellä. Kanavan läpi kulkee noin 380 miljoonaa kuutiometriä vettä vuodessa. Pääkanavan pituus on 192 kilometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mornos Lake *Lakes Network*.  Arkistoitu 22.8.2016. Viitattu 19.9.2016.
2. ↑  Λίμνη του Μαραθώνα *Visit Greece*.  Arkistoitu 9.7.2017. Viitattu 19.9.2016.
3. 1 2  Koutsoyiannis, Demetris & Mamassis, Nikos: The management of the Athens water resource system  2007. Hydrocare.  Arkistoitu 14.9.2016. Viitattu 19.9.2016.
4. ↑  Mornos Canal Penetron. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mórnos** Wikimedia Commonsissa