recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Trajanuksen pylvääseen kuuluva kohokuva, jossa Decebalus tekee itsemurhan juuri ennen kuin hänet saadaan kiinni.
**Tiberius Claudius Maximus** (eli ensimmäisellä vuosisadalla) oli roomalainen sotilas, joka oli vähällä saada Daakian kuninkaan Decebaluksen vangiksi. Decebalus teki kuitenkin itsemurhan mieluummin kuin suostui antautumaan vangiksi roomalaisille. Maximus leikkasi Decebaluksen pään irti ja vei sen keisari Trajanukselle. Maximuksen hautakivi on löydetty.

Maximus aloitti uransa ratsumiehenä legio VII Claudiassa, jossa hän saavutti *vexillariuksen* arvon. Hänet palkittiin urhoollisuudesta Domitianuksen daakialaissodan aikana. Vaikka Maximus oli roomalainen, hän otti tämän jälkeen pestin auxilia-joukoissa ja palveli siellä *duplicariuksena*. Maximus taisteli apujoukoissa kummassakin Trajanuksen daakialaissodassa ala II Pannoniorumissa. Jos Maximus oli palvellut legioonassa vaadittavat kymmenen vuotta, hän oli noin 45-vuotias ottaessaan kiinni Decebaluksen, joka oli paennut roomalaisia joukkoja. Heti kun Decebalus näki, ettei pääsisi karkuun, hän otti itseltään hengen daakialaisten käyttämällä falx-miekalla. Maximus vangitsi Decebaluksen saattueen, johon kuului kaksi tämän lasta. Decebaluksen pään Maximus vei Trajanukselle, joka lähetti sen Roomaan, jossa se heitettiin nähtäväksi Scalae Gemoniaelle. Maximus palkittiin muun muassa nimittämällä hänet *decurioniksi*. 

Myöhemmin Maximus palveli myös Trajanuksen Parthian sodassa.

Lähteet
-------

* Julian Bennett: *Trajan: Optimus Princeps (s.101)*. Indiana University Press, 2001. ISBN 0-253-21435-1.

Aiheesta muualla
----------------

* The Captor of Decebalus a New Inscription from Philippi (englanniksi) Sivulla on Maximuksen hautakiven teksti.
* Tiberius Claudius Maximus - Romanarmy.com (englanniksi)
**Liekomaiset** kasvit (Lycopodiophyta, Lycophytina) ovat alkeellisia putkilokasveja. Niiden lajeja tunnetaan yli 1 300.

Kuvaus
------

Eräät liekomaiset kasvit ovat kasvimaailman alkeellisimpia edustajia. Ryhmä oli ensimmäisten kasvien joukossa, jotka siirtyivät mereltä maalle siluuri- ja devonikaudella. Sopeutuakseen maaolosuhteisiin lieoille kehittyivät juuret imemään ravinteita maasta ja ankkuroimaan kasvin maahan. Lehdet kehittyivät tehokkaampaa yhteyttämistä varten auringonvalosta käydyn kilpailun lisäännyttyä, ja varresta tuli veden ja ravinteiden kuljetusväylä sekä tuki painovoimaa vastaan. Lehtien pinnalle kehittyi vahamainen kelmu, ja kasvin hengitys alkoi tapahtua pienten ilmarakojen kautta.

Liekomaisten kasvien elinkaarelle on ominaista sukupolvenvuorottelu. Siittiö- ja munasolut sisältävä suvullinen polvi on vain muutaman millimetrin kokoinen alkeisvarsikko, jonka pieni koko suojaa sitä liialta säteilyltä. Se turvautuu usein mykorritsan eli sienijuuren apuun ravinnonsaannissaan yhteyttämisen sijaan. Varsinaiset lieot ovat isosporisia eli ne tuottavat vain yhdenlaisia itiöitä. Mähkät ja lahnanruohot puolestaan ovat heterosporisia; suuremmat, naaraspuoliset itiöt sisältävät ravintoa tulevalle sukupolvelle.

Kivihiilikausi oli liekojen kukoistuksen aikaa; puumaiset lieot, kuten *Lepidodendron*, muodostivat ensimmäiset suuret metsät. Niillä lehdet kasvoivat aluksi kaikkialla varressa, mutta putosivat puun kasvaessa jättäen näkyviin suomumaisen varren ja vain rykelmän lehtiä latvaan. Niiden jäännökset muodostivat useita kivihiiliesiintymiä. Nykyään useimmat liekomaisten kasvien suvut ovat kuolleet sukupuuttoon, ja jäljelle on jäänyt lähinnä pienikokoisia aluskasveja.

Luokittelu
----------

Alla on taulukko liekomaisten kasvien luokittelusta luokkiin, lahkoihin, heimoihin ja sukuihin. Taulukko sisältää vain nykyisin elossa olevat kasviryhmät.

| Luokka | Lahko | Heimo | Suku (lajimäärä) |
| --- | --- | --- | --- |
| Lycopodiopsida – liekomaiset | Lycopodiales | Lycopodiaceae – liekokasvit | *Lycopodium* – riidenlieot (54) |
| *Huperzia* – ketunlieot (390) |
| *Phylloglossum* (1) |
| *Lycopodiella* – konnanlieot (38) |
| Selaginellopsida | Selaginellales | Selaginellaceae – mähkäkasvit | *Selaginella* – mähkät (690) |
| Isoëtopsida | Isoëtales | Isoëtaceae – lahnanruohokasvit | *Isoëtes* – lahnanruohot (140) |

Lähteet
-------

1. ↑  ITIS
2. ↑  Lycopodiophyta (A Division) Utah State University
3. ↑  Lepidodendron Fossils (Arkistoitu – Internet Archive) Paleodirect


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q215370
* Wikispecies: Lycopodiophyta
* EPPO: 1LYCP
* Fossilworks: 249949
* GBIF: 12
* iNaturalist: 323947
* ITIS: 500002
* NCBI: 3242
* Tropicos: 43000004

 |

 |
**Heves** on lääni Pohjois-Unkarissa. Se rajautuu Nógrádin, Borsod-Abaúj-Zemplénin, Jász-Nagykun-Szolnokin ja Pestin lääneihin. Läänin pääkaupunki on Eger. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Heves, Gyöngyös ja Hatvan. Läänin pinta-ala on 3 637 km² ja sen väkiluku arviolta 301 296 (vuonna 2015).

Suuri osa lääniä kuuluu Unkarin Suureen alankoon, mutta läänin pohjoisosassa alkaa kumpuileva Karpaattien esimaasto. Mátra-vuoriston korkein kohta Kékes (1 014 m) on myös Unkarin korkein kohta. Läänin kaakkoisrajalla virtaa Tisza. Hevesin alue on tunnettu viininviljelystään, erityisesti Egerin alue, josta on myös peräisin kuuluisa viinilaatu Egri Bikavér, joka ensimmäisten kanistereissa Suomeen tuotujen erien keskinkertaisen tason vuoksi sai kansan suussa lempinimen "Erkin pikakivääri".

Lähteet
-------

1. ↑  Hungary: Major Cities & Towns Citypopulation.de. Viitattu 11.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hevesin lääni** Wikimedia Commonsissa

UnkariUnkarin läänit

* Bács-Kiskun
* Baranya
* Békés
* Borsod-Abaúj-Zemplén
* Budapest
* Csongrád
* Fejér
* Győr-Moson-Sopron
* Hajdú-Bihar
* Heves
* Jász-Nagykun-Szolnok
* Komárom-Esztergom
* Nógrád
* Pest
* Somogy
* Szabolcs-Szatmár-Bereg
* Tolna
* Vas
* Veszprém
* Zala
Lieksan kellotorni
**Lieksan kirkko** (aiemmin *Pielisjärven kirkko*) on Reima ja Raili Pietilän suunnittelema Lieksan evankelis-luterilaisen seurakunnan pääkirkko kaupungin keskustassa. Nykyinen kirkko on järjestyksessä neljäs. Se valmistui vuonna 1982, kun edellinen Carl Ludvig Engelin suunnittelema puinen kirkko oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 1979. Kirkon vanha kellotapuli säilyi palossa.

Kirkon 36-äänikertaiset urut on rakentanut Kangasalan Urkutehdas. Kirkkotekstiilit on suunnitellut ja valmistanut tekstiilitaiteilija Päikki Priha.

Ensimmäinen Lieksan kirkko rakennettiin vuonna 1667. Kun se purettiin rappeutuneena, uusi kirkko rakennettiin samalle paikalle vuonna 1772. Se tuhoutui salaman iskusta vuonna 1828. Kolmas, Engelin piirtämä, kirkko valmistui vuonna 1836 ja neljäs eli nykyinen vuonna 1982.

Kirkon pohjakaava ja graniittinen kivijalka viittaavat sitä edeltäneeseen Engelin suunnittelemaan kirkkoon, suuri Andreaan ristin muotoinen kattoikkuna puolestaan paikalliseen kulttuuriperinteeseen, jossa luterilainen ja ortodoksinen usko ovat vaikuttaneet rinnakkain. Kirkon alttariseinällä on alttaritaulun sijasta suuri ristinmuotoinen ikkuna, josta aukeaa näkymä kohti Engelin suunnittelemaa kellotapulia, ainoaa vanhasta kirkosta muistuttavaa osaa. Ratkaisu muistuttaa Englannissa sijaitsevaa Coventryn katedraalia: Basil Spencen suunnitteleman, vuosina 1954–1962 rakennetun modernin katedraalin alttariseinällä olevasta ikkunasta näkyvät pommituksissa 1940 tuhoutuneen keskiaikaisen katedraalin rauniot.

Kirkko on konserttipaikkana jokakesäisillä Lieksan Vaskiviikoilla.

Lähteet
-------

* Lieksan seurakunta: *Lieksan kirkko* -esite

### Viitteet

1. ↑  Timo Koho: *Menneisyyden muistikuvat: Perinne nykyajan arkkitehtuurissa*, s. 85–89. Atena Kustannus, Jyväskylä 2003.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lieksan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Lieksan seurakunta: Lieksan kirkko
**Lieksan lukio** on Lieksassa toimiva lukio, jossa on noin 125 opiskelijaa. Opiskelijat tulevat pääosin Lieksan kaupungin alueelta.
Yläkoulun ja lukion rehtorina toimii Reetta-Leena Hiltunen. Rehtorin työpiste on yläkoulun rakennuksessa (Moisionkatu 15). 
Apulaisrehtorina toimii Marjaliisa Puittinen. Apulaisrehtorin työpiste on lukiolla (Koulukatu 16).

Lukiolaissa määritellyn tavoitteen mukaan lukion tehtävänä on antaa yleissivistävää, jatko-opintoihin valmentavaa ja ylioppilastutkintoon johtavaa koulutusta. 

Lieksan lukio osallistuu ISOverstas -hankkeeseen, jonka kautta on mm. mahdollista täydentää lukion omaa kurssitarjontaa. Lieksan lukiossa toimii musiikkilinja yhteistyössä Pielisen-Karjalan musiikkiopiston kanssa. Musiikkilinjan tarjoamia musiikin soveltavia kursseja suorittamalla voi painottaa lukio-opintojaan musiikkiin. Myös jääkiekkolinjan toiminta jatkuu yhteistyössä ammattiopiston kanssa. Kaksoistutkinnon suorittajat ovat opiskelleet Lieksan lukiossa ylioppilastutkintoon kuuluvien keskeisten aineiden kursseja. Vuosittain kaksoistutkinnon eli ammattiopiston tutkinnon ja ylioppilastutkinnon suorittaa Lieksassa muutama opiskelija. Lukio tekee yhteistyötä myös Lieksan kansalaisopiston kanssa.

Historiaa
---------

Edeltäjät:  

* Lieksan yhteiskoulu vuosina 1924-1956, Moisionkatu 15
* Lieksan yhteislyseo vuosina 1956-1973, Moisionkatu 15
* Pielisjärven yhteislyseo vuosina 1963-1973, Rauhalantie 2
* Rauhalan lukio vuosina 1973-1978, Rauhalantie 2
* Rauhalan lukio vuosina 1978-1999, Pokrontie 2
* Lieksan lukio ja Rauhalan lukio yhdistettiin vuonna 1999 yhdeksi lukioksi. Lukion nimeksi tuli Lieksan lukio.

Lähteet
-------

1. ↑  Lieksan lukion historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) Lieksan lukio

Aiheesta muualla
----------------

* Lieksan lukion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lieksan yhteiskoulu 1924-1956
Kannettava yksikkö ohjaamassa pommituksia Afganistanissa vuonna 2001.
**Maalinosoituslaser** on maalinosoitukseen käytettävä sotilaallinen laite, joka osoittaa lasersäteen avulla ohjuksen, pommin tai ohjautuvan ammuksen maalin. Ase tunnistaa säteen ja hakeutuu kohteeseen automaattisesti.

Cilas DHY 307 -maalinosoituslaser
Maalinosoituslaite on suhteellisen heikkotehoinen laser, jota käytetään tyypillisesti lentokoneesta laukaistavan sädeohjatun aseen kohteen osoittamisessa. Ase hakeutuu lentoradallensa etsiytymällä kohteesta heijastuneeseen laservaloon, mikä mahdollistaa suuren osumistarkkuuden. Kun kohdetta valaistaan maalinosoittimella lasersäde ei ole jatkuva, vaan kohteeseen kohdistetaan koodattujen sykkeiden sarja. Ohjaava tunnistin säädetään samalle taajuudelle, jolloin se pystyy erottamaan oman ohjaussäteensä alueen muista lasersäteistä. Sykemuotoista sädettä on erittäin vaikea huomata paljaalla silmällä. Kohteeseen suunnatut säteet heijastuvat kohteesta taivaalle, jossa aseen tunnistin havaitsee ne ohjaten heijastuneen signaalin keskustaa kohti. Vastaavasti on kehitetty säteen ilmaisimia, jotka voivat hälyttää tai käynnistää automaattiset
vastatoimet. *lähde?*

Thales'in Damocles-maalinosoitin Navflir-kuvantajalla.
Ohjausmenetelmästä käytetään yhdysvalloissa englanninkielestä johdettua lyhennettä SALH, Semi-active laser-homing l. puoliaktiivinen, laser-ohjautuva.
Puoliaktiivisuus viittaa siihen, että ohjuksessa tai ammuksessa itsessään ei ole maaliin kohdistuvaa laser-valonlähdettä.
Maalinosoituslaser voidaan kohdistaa maaliin lentokoneesta, tai suuntauksesta voi huolehtia esimerkiksi lähistöllä oleva jalkaväki. Lähialueelta käytettävät kannettavat maalinosoituslaitteet ovat tavallisesti infrapunalasereita. Erityisesti taistelualueella sädettä voidaan häiritä savuilla tai erityisillä heitteillä ja myös tunnistinta häiritseviä aktiivisia järjestelmiä on kehitetty. Naamioinnilla on merkitystä erityisesti maalin havaitsemisen tai tunnistamisen vaikeuttamiseksi. *lähde?*

Tyypillisiä maalinosoituslaserin mukaan ohjautuvia aseita ovat ohjukset, ohjatut lentopommit tai tykistön täsmäammukset. Näitä ovat esimerkiksi yhdysvaltalaiset Paveway-pommit, Hellfire-ohjukset tai Copperhead-ammukset. Yhdysvaltain ilmavoimat ja laivasto käyttävät tällä hetkellä Litening-maalinosoitinlaitetta useissa eri hävittäjälentokonemalleissa. 
Kohteen lähialueella Yhdysvaltain ilmavoimat ja merijalkaväki käyttävät pienikokoisia maalinosoituslaitteita, kuten Northrop Grumman AN/PED-1.

Lähteet
-------

* Lightweight Laser Designator Rangefinder Brochure (Arkistoitu – Internet Archive), Northrop Grumman
* Gunston, Bill: *The Illustrated Encyclopedia of the World’s Rockets & Missiles*. Salamander Books Ltd, 1979. ISBN 0861010299, ISBN 978-0861010295.

### Viitteet

1. ↑  Gunston 1979*lähde tarkemmin?*
2. ↑  Factsheets: LITENING II/ER/AT
3. ↑  AN/PED-1 LLDR (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maalinosoituslaser** Wikimedia Commonsissa
**Lieksan Hurtat** on lieksalainen jääkiekko- ja jalkapalloseura. Edustusjoukkue pelaa kaudella 2018-2019 III-divisioonassa. Joukkueen kotihalli on Urheilupuistossa sijaitseva Lieksa Areena. Kaudella 2011-2012 Lieksan jäähalli oli remontissa ja Hurtat pelasi Nurmeksen Laamilan jäähallissa.

Hurtilla on jääkiekon lisäksi ohjelmassa myös jalkapallo. Aiemmin seurassa on pelattu myös pesäpalloa ja jääpalloa sekä jonkin verran myös koripalloa ja pöytätennistä. Jalkapalloilu loppui tilapäisesti 1977, kun Kevätniemen Kehä otti lajin jälleen ohjelmistoonsa ja sille siirtyi myös Hurttien juniorityö, mutta Hurtat säilyttivät myös jäsenyytensä Palloliitossa, jonka Itä-Suomen piirin jäsenseura se edelleen on virallisella nimellä Juniori-Hurtat (rekisteröity 13. helmikuuta 2001). Seuralla on Nelosessa pelaavan miesten joukkueen lisäksi viisi juniorijoukkuetta, sekä ikämiesjoukkue (Nitro-Hurtat).

Joukkueen nimi tulee veromies Simo Hurtasta, joka työskenteli Suomessa Ruotsin vallan aikana ja vaikutti Lieksassa.

Hurttien kasvattamat jääkiekkoilijat pääsarjatasolla
----------------------------------------------------

* Jorma Immonen
* Mira Jalosuo
* Jani Keränen
* Sakke Vallius

Lähteet
-------

1. ↑  SPL Itä-Suomi joukkueet
2. 1 2 3 4  Elite Prospects - Hockey Players from Hurtat *eliteprospects.com*. Everysport Media Group AB. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Juniori Hurtat ry:n kotisivut.
* Hurttien historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Mosambikin vaakuna
**Mosambikin vaakuna** on Mosambikin kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Vaakuna on otettu käyttöön vuonna 1990. Sen keskellä on hammaspyörä (symboloi työtä ja teollisuutta), jonka sivuilla on maissintähkä ja sokeriruokoa (symboloivat maataloutta). Keskellä on punainen aurinko (symboloi uuden elämän rakentamista), AK-47 (symboloi puolustusta ja valppautta, toisen tulkinnan mukaan taistelua kolonialismia vastaan), kuokka (symboloi maalaisia ja maataloustuotteita) ja kirja (symboloi koulutusta). Vaakunan alalaidassa lukee portugalin kielellä: *República de Moçambique* (*Mosambikin tasavalta*).

Aiemmat versiot
---------------

* Portugalin Itä-Afrikan vaakuna 1935–1975Portugalin Itä-Afrikan vaakuna 1935–1975

Afrikan valtioiden vaakunat

* Algeria
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Djibouti
* Egypti
* Eritrea
* Etelä-Afrikka
* Etelä-Sudan
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kap Verde
* Kenia
* Keski-Afrikan tasavalta
* Komorit
* Kongon demokraattinen tasavalta
* Kongon tasavalta
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Norsunluurannikko
* Niger
* Nigeria
* Päiväntasaajan Guinea
* Ruanda
* Sambia
* São Tomé ja Príncipe
* Senegal
* Seychellit
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Swazimaa
* Tansania
* Togo
* Tšad
* Tunisia
* Uganda
* Zimbabwe
**Maalismaan voimalaitos** on Pohjolan Voima Oy:n omistama vesivoimalaitos Oulun alueella Iijoessa, Maalismaan kylässä. Joen suulta laskien Maalismaa on toinen voimala. Sen koneasema sijoitettiin aiemmista Iijoen voimalaitoksista poiketen noin puolen kilometrin päähän uomasta. Veden johtamista varten rakennettiin pitkähkö yläkanava. Yläkanavan alitse on rakennettu tunneli, jossa virtaa *Nauruanoja* niminen pieni joki.

Vuonna 1967 valmistuneen voimalan putouskorkeus on 18 metriä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia ja kaksi 24 MVA:n generaattoria. Voimalan teho on 38,6 MW ja vuosituotanto 180 GWh. Voimalaitos on peruskorjattu vuosina 2009–2011. Voimalaitoksen arkkitehtuurin on suunnitellut arkkitehti Uki Heikkinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maalismaa *Pohjolan Voiman kotisivut*. Viitattu 16.2.2019.
2. ↑  Niskala, Kaarina ja Okkonen, Ilpo: *UKI Arkkitehdit – Huomisen tekijät*, s. 146. Oulu: UKI Arkkitehdit, 2009. ISBN 978-952-92-6778-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Maalismaan voimalaitos** Wikimedia Commonsissa
**Hedviga Malinová** *(Malina Hedvig)* on slovakialainen kansallisuudeltaan unkarilainen opiskelija, joka väitti tulleensa kahden miehen hakkaamaksi Nitrassa 25. elokuuta 2006 puhuttuaan unkaria matkapuhelimeensa. Hänen mukaansa skinheadit kirjoittivat myös hänen vaatteisiinsa fraasin "unkarilaiset Tonavaan". Malinová oli tuolloin 23-vuotias.

Slovakian poliisi tutki asiaa kaksi viikkoa ja päätteli, että hyökkäystä ei ollut tapahtunut ja luopui jutun tutkimisesta 11. syyskuuta. Syyttäjän toimisto nosti syytteen Malinováa vastaan poliisin ajan tuhlaamisesta ja väärästä valasta, josta hän puolestaan valitti, mutta perustuslaillinen oikeus hylkäsi valituksen Operaattorin mukaan puhelimesta ei ollut soitettu puhelua tuona aikana. Toisaalta Malinová oli selvästi hakattu.

Tapaus johti kansallisuuksien välien kiristymiseen, kuten rasistisiin sloganeihin ja kyltteihin jalkapallo-otteluissa ja Internetin videopalveluissa.

Pääministeri Robert Fico ja sisäministeri Robert Kaliňák sanoivat lehdistötilaisuudessa tytön valehdelleen ja pääministeri korosti hallituksen jatkavan ekstremismin vastaista taistelua, sekä toimivan myös niitä vastaan, jotka vahingoittavat Slovakiaa keksimällä valheita. Slovakian ulkoministeriö joutui myös puolustautumaan eräiden unkarilaisten poliitikkojen Slovakian oikeusjärjestelmää arvostelevia lausuntoja vastaan ja tapaus kiristi maiden välejä.

Radio Slovakia International syytti tapauksen julkisuudesta unkarilaispuolueen (SMK) "unkarilaista peliä". Myös Ján Slota syytti ulkomaisia organisaatioita Slovakian vastaisesta propagandasta.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Hedviga as Victim, SRI, 19.10.2006, 15:46:46
Elmer Boyd Smith: Skrýmir eli Útgarða-Loki
**Útgarða-Loki** on skandinaavisessa mytologiassa jättiläisten kuningas ja Útgarðurin linnan hallitsija. 

Thor lähtee Lokin kanssa vierailemaan Útgarðurissa. Matkalla he kohtaavat Skrýmir-jättiläisen, joka on Útgarða-Loki valepuvussa. Útgarða-Loki onnistuu uskottelemaan Thorille, että tämän Mjöllnirillä lyömät iskut eivät tee nukkuvaan jättiläiseen mitään vaikutusta. Todellisuudessa Thor on iskenyt vuoreen kolme syvää laaksoa.[1]

Kun Thor ja Loki sekä Thorin palvelijat Thjálfi ja Röskva saapuvat Útgarðurin linnaan, Útgarða-Loki petkuttaa heitä loitsuilla. Hän saa heidät uskomaan, että jättiläinen Logi voittaa Lokin syömäkilpailussa, jättiläinen Hugi Thjálfin juoksukilpailussa ja Útgarða-Lokin kasvatusäiti Elli Thorin painiottelussa. Thor ei lisäksi kykene tyhjentämään Útgarðurin juomasarvea eikä nostamaan Útgarða-Lokin kissaa. Todellisuudessa Logi on tuli, Hugi Útgarða-Lokin ajatus, Elli on vanhuus, juomasarvi on meri ja kissa on maailmankäärme Jörmungandr.[1]

Lähteet
-------

* Anni Sumari (toim): *Óðinnin ratsu – Skandinaaviset jumaltarut*. Like, 2007. ISBN 978-952-471-935-3.

### Viitteet

1. 1 2  Sumari 2007, s. 124–126.
**The Rifles** on Yhdistyneen kuningaskunnan jalkaväkirykmentti, joka muodostettiin 1. helmikuuta 2007. Siihen kuuluu viisi aktiivipalveluksessa olevaa ja vuodesta 2017 alkaen kolme reservipatalajoonaa. Lisäksi siihen kuuluu joukko komppanioita, jotka on liitetty eri reservipataljooniin. Kukin rykmentin pataljoonista on ollut alkujaan pataljoona jommassakummassa kevyen divisioonan rykmentissä. Tästä on poikkeuksena I pataljoona, joka on muodostettu yhdistämällä kaksi rykmenttiä. Perustamisestaan lähtien rykmentti on osallistunut taistelutoimiin Irakissa ja Afganistanissa.

Historia
--------

The Rifles luotiin Britannian maavoimien uudelleen organisoinnin yhteydessä eli niin sanottua Future Army Structurea. Alkuperäisen ilmoituksen mukaan Kevyen divisioonan piti säilyä ennallaan lukuun ottamatta kevyttä jalkaväkeä, joka liitettäisiin uuteen pataljoonaan yhdistettäessä kaksi olemassa olevaa rykmenttiä kummankin reservipataljoonan tullessa lakkautetuksi. Puolustusministeri ilmoitti kuitenkin 24. marraskuuta 2005 neljästä rykmentistä tehtävän viisi pataljoonainen rykmentti. The Rifles muodostettiin 1. helmikuuta 2007 yhdistämällä neljä kevyen divisioonan rykmenttiä, jotka olivat:

* The Devonshire and Dorset Light Infantry
* The Light Infantry
* The Gloucestershire, Berkshire and Wiltshire Light Infantry
* The Royal Green Jackets

Organisaatio
------------

Rykmenttiin kuuluu esikunnan lisäksi viisi vakinaista ja kolme reservipataljoonaa, joista kullakin on erityistehtävä. Ne ovat:

* 1. pataljoona (1st Rifles), joka luotiin yhdistämällä Devonshire and Dorset Light Infantry ja Royal Gloucestershire, Berkshire and Wiltshire Light Infantry rykmenttien ensimmäiset pataljoonat. Pataljoona on organisoitu kevyeksi jalkaväeksi toimimaan osana 3. Commando prikaatia. Pataljoona on sijoitettu Chepstowiin Beachleyn kasarmeille.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Rifles
Kalenteri vuodelle 1933, jolloin tasapituisista kuukausista oli jo luovuttu ja työviikko oli kuusipäiväinen. Lomapäivät on merkitty turkoosilla, kansalliset vapaapäivät ruskealla.
**Neuvostoliittolainen vallankumouskalenteri** (ven. Советский революционный календарь, *Sovetski revoljutsionnyi kalendar*) oli käytössä Neuvostoliitossa 1929–1940. Sen erikoisuus oli viisipäiväinen, myöhemmin kuusipäiväinen työviikko. Venäjän vallankumouksen jälkeen Lenin vaihtoi Venäjällä käytetyn juliaanisen kalenterin gregoriaaniseksi. Vuonna 1929 kalenteria "järkeistettiin" osittain Ranskassa käytössä olleen vallankumouskalenterin mukaiseksi.

Vuosi jakaantui 12 kuukauteen, joissa kussakin oli 30 päivää. Ylimääräiset päivät olivat lomapäiviä ja ne oli siroteltu ympäri vuotta. Uskontoon perustuvan seitsenpäiväisen viikon tilalle otettiin viisipäiväinen työviikko, eli kukin kuukausi koostui kuudesta viisipäiväisestä viikosta. Työläiset jaettiin viiteen ryhmään, joista kullakin oli vapaapäivänään yksi viikon päivistä. Tarkoitus oli lisätä työtehoa, kun tehtaiden ei tarvinnut koskaan seisoa. Nimien sijasta päivillä oli värit.

Tämä kalenteri koski työntekoa. Gregoriaaninen kalenteri säilyi käytössä siten, että esimerkiksi sanomalehti Pravda käytti sitä. Helmikuun 30. päivän Pravdaa ei siis ole olemassa. Vaikka työläisillä oli uudessa järjestelmässä enemmän vapaapäiviä, se haittasi yhteisöllistä elämää ja perhe-elämää ja siitä tuli siksi hyvin epäsuosittu. Tuotanto ei myöskään tehostunut merkittävästi uuden järjestelmän takia. Jo vuonna 1931 gregoriaanisen kalenterin kuukausirytmi palautettiin. Työviikko muutettiin kuusipäiväiseksi ja kytkettiin kuukaudenpäivään niin, että joka kuukauden 6. 12. 18. 24. ja 30. päivät olivat vapaita. 31. päivä saattoi olla vapaa tai sitten ei. Käytännössä ihmiset pitivät usein vapaata sekä sunnuntain että uuden vapaapäivän, ja lopulta kalenterikokeilusta luovuttiin.

Katso myös
----------

* Venäläinen kalenteri
**Roza Isakovna Otunbajeva** (ven. Роза Исаковна Отунбаева; s. 23. elokuuta 1950 Frunze, Kirgiisien SNT, Neuvostoliitto) on kirgisialainen poliitikko, entinen ulkoministeri ja 7. huhtikuuta 2010 levottomuuksien jälkeen valtaan nousseen hallituksen johtaja. Hallitus nimesi hänet presidentiksi vuoden 2011 loppuun.

Otunbajeva valmistui Moskovan valtionyliopiston filosofian laitokselta. 

Kirgisian itsenäistyessä hänet nimitettiin 1992 maan ensimmäiseksi Yhdysvaltain suurlähettilääksi. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli maan ulkoministeri presidentti Askar Akajevin nimittämänä. Kolmen vuoden kuluttua hänet nimitettiin Ison-Britannian suurlähettilääksi, jonka jälkeen hän toimi YK:n erityislähettiläänä Georgiassa.

Otunbajeva palasi Biškekiin 2004 ja muodosti Ata Dzhurt -puolueen (Isänmaa) vuoden 2005 vaaleja varten. Hänen rekisteröintinsä ehdokkaaksi kuitenkin estettiin. Akajevin tytär oli tuolloin pyrkimässä parlamenttiin samasta vaalipiiristä. Ata Dzhurt -puolue oli yksi pääryhmittymistä vuoden 2005 vallankumouksessa, jossa Akajev syrjäytettiin. Tämän jälkeen Otunbajeva toimi hetken virkaa tekevänä ulkoministerinä Kurmanbek Bakijevin nimittämänä. Parlamentti ei vahvistanut hänen nimitystään, mistä hän syytti Akajevin kannattajia.

Myöhemmin Otunbajeva alkoi arvostella myös Bakijevia, jota hän syytti edeltäjänsä korruption ja nepotismin jatkamisesta. Vuonna 2007 Otunbajeva valittiin parlamenttiin sosiaalidemokraattien riveistä.

Huhtikuussa 2010 alkaneiden levottomuuksien jälkeen presidentti Bakijev pakeni pääkaupungista 7. huhtikuuta illalla Ošiin tai Žalal-Abadiin, muttei ilmoittanut eroavansa. Otunbajevan johtama väliaikaishallitus ilmoitti ottaneensa vallan maassa ja hallitsevansa armeijaa ja rajavartiojoukkoja. Venäjän pääministeri Vladimir Putin neuvotteli 8. huhtikuuta Otunbajevan kanssa ja tarjosi Kirgisialle humanitaarista apua.

Toukokuun 19. väliaikainen hallitus antoi Otunbajevalle myös presidentinvaltuudet 31.12.2011 asti tai kunnes maassa järjestetään vaalit.
Hän ei kuitenkaan saa osallistua vuoden 2011 aikana järjestettäviin presidentinvaaleihin.

Lähteet
-------

* BBC News: Roza Otunbayeva
* The Telegraph: Roza Otunbayeva: profile of Kyrgyzstan's interim leader

### Viitteet

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Valta vaihtumassa Kirgisiassa – Putin tarjoaa apua väliaikashallinnolle *hs.fi*.  Arkistoitu 11.4.2010.
3. ↑  Kyrgyzstan's Otunbayeva handed presidential authority *sputniknews.com*.  19.5.2010. Viitattu 27.9.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roza Otunbajeva** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Neuvostoliiton 139. jalkaväkidivisioona** (ven. 139-я стрелко́вая диви́зия) oli talvisotaan osallistunut puna-armeijan jalkaväkidivisioona, joka taisteli suomalaisjoukkoja vastaan Tolvajärven–Ägläjärven alueella.

Talvisota
---------

Taistelut Tolvajärvellä alkoivat 6. joulukuuta 1939. 139. jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 8. armeijan alaisuuteen. Divisioonan komentajana talvisodan alussa toimi marraskuussa 1939 ylennetty prikaatinkomentaja Nikolai Beljajev. 139. Jalkaväkidivisioona ei pystynyt lyömään suomalaisjoukkoja useista hyökkäysyrityksistä huolimatta. 13. joulukuuta 1939 Neuvostoliiton tykistöhallinnon päällikkö 2. luokan armeijakomentaja Grigori Kulik vaihtoi Beljajevin pois 139. jalkaväkidivisioonan komentajan paikalta. Tilalle tuli prikaatinkomentaja Pavel Ponedelin 15. joulukuuta 1939. 
Kun Tolvajärven–Ägläjärven taistelut alkoivat 6. joulukuuta 1939 oli 139. Jalkaväkidivisioonan kokonaisvahvuus 15 362 miestä, 90 tykkiä ja 20 panssarivaunua.

Divisioonan tappiot
8. armeijan esikunta ilmoitti tappioiksi Tolvajärven-Ägläjärven taisteluissa 30. marraskuuta 1939 – 1. tammikuuta 1940 välillä:

* kaatuneita 761
* haavoittuneita 1 715
* kadonneita 1 076
* kokonaistappiot 3 552

Myöhemmät vaiheet
-----------------

Toisessa maailmansodassa 139. divisioona taisteli Ukrainassa ja tuhoutui jo kesällä 1941 operaatio Barbarossan yhteydessä Itärintamalla Umanin taistelussa.

Sodan kuluessa 139. jalkaväkidivisioona perustettiin kahdesti uudelleen.

Lähteet
-------

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 1, Talvisota. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.
**Ülemistejärvi**  (vir. *Ülemiste järv*) on Viron pääkaupungin Tallinnan ja Tallinnan Lennart Meri -lentoaseman lähellä sijaitseva järvi, jonka pinta-ala on 9,6 neliökilometriä ja syvyys enimmillään kuusi metriä. Tallinnan kaupunki on saanut järvestä juomavetensä aina 1300-luvulta.

Nykyisin kaupunki käyttää järven vettä vuorokaudessa noin 200 000 kuutiometriä, ja runsaan käytön vuoksi järveen ohjataan lisävettä muista joista. Vaskjala–Ülemiste kanalin kautta tuodaan vettä Pirita- ja Jägala jõesta. Myös Väänan ja Pärnunjoesta täydennetään vettä. Järvi on ympäröity aidalla, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä.

Taru järvestä
-------------

Tallinnan lentoaseman kiitotie päättyy järven rantaan.
Tarun mukaan *Ülemisten ukko* kysyi tallinnalaisilta joka vuosi, joko kaupunki on valmis. Tähän piti aina vastata "Ei", sillä muutoin ukko olisi päästänyt Ülemistejärven vedet valloilleen ja hukuttanut järven alapuolella olevan Tallinnan kaupungin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Kotimaisten kielten keskus: Viron paikannimet: suomeen mukautettu vai vironkielinen nimiasu?(ohje), viitattu 28.4.2017
3. 1 2 3  Tallinnan Ülemistejärven legenda

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lake Ülemiste** Wikimedia Commonsissa
**Pentti Olavi Kotiranta** (28. heinäkuuta 1951 Kuusjärvi – 11. toukokuuta 2011 Vantaa) oli suomalainen pianisti ja urkuri.

Kotiranta kävi Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukion, jonka jälkeen hän jatkoi musiikinopintojaan Sibelius-Akatemiassa. Kotiranta suoritti Sibelius-Akatemiassa ylemmän kanttori-urkurin tutkinnon ja pianonsoiton opettajan tutkinnon vuonna 1978. Hän opiskeli lied-säestystä Sibelius-Akatemiassa Pentti Koskimiehen johdolla 1974–1980, Italiassa Giorgio Favaretton johdolla 1978, Erik Werban johdolla Itävallassa 1979 ja Sibelius-Akatemiassa 1986, sekä Itävallassa Ileana Cotrubașin johdolla 1988. Urkujensoittoa hän opiskeli Paavo Sointeen, Erkki Tuppuraisen ja Tauno Äikään johdolla sekä muun muassa Marie-Claire Alainin ja Gotthard Arnérin mestarikursseille.

Kotiranta toimi Kuopion konservatorion ja musiikkilukion opettajana 1964–1974, korrepetiittorina Sibelius-Akatemian oopperastudiossa 1976–1980 ja päätoimisena säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1978. Vuodesta 2002 alkaen hän toimi säestyksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa.

Vuodesta 1976 alkaen Kotirannalla oli useita satoja konserttisäestystehtäviä kotimaassa ja ulkomailla. Hän esiintyi lied-pianistina, urkurina ja kamarimuusikkona tärkeimmillä kotimaisilla musiikkijuhlilla: Savonlinnan oopperajuhlilla, Joensuun laulujuhlilla, Joroisten Musiikkipäivillä, Lahden kansainvälisillä urkuviikoilla, Paraisten urkupäivillä, Kuopio tanssii ja soi -viikolla, Kangasniemen Musiikkipäivillä ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla.

Kotiranta toimi liedsäestäjänä kesäkursseilla ja muun muassa Kim Borgin, Erik Werban, Jolanda di Maria Petrisin, Liisa Linko-Malmion ja Matti Lehtisen mestarikursseilla. Hän toimi säestäjänä myös muun muassa Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa 1978–1991, Timo Mustakallio -laulukilpailussa 1980–1993, ensimmäisessä ja toisessa Merikanto-laulukilpailussa sekä Toivo Kuula -laulukilpailussa 1987.

Kotiranta teki yli 20 levytystä ja satoja radionauhoituksia, joista noin on 350 kantanauhoja. Lisäksi hän esiintyi useissa suorissa radiokonserteissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti Kotirannan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat 11.5.2011. Viitattu 23.10.2017.
2. ↑  Pianisti Pentti Kotiranta on kuollut *Yle Uutiset*.  11.5.2011. Viitattu 11.5.2011.
3. ↑  Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukio *Kuopion koululaitos 125 vuotta*.  1997. Web Archive (Kuopion koulutuspalvelukeskus 2007).  Arkistoitu 31.10.2007. Viitattu 23.10.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Neuvo-projekti** oli Lastensuojelun Keskusliiton kehittämishanke (2005-2009). Sen tavoitteena oli lapsen aseman parantaminen ja lasten menetysten minimoiminen vanhempien erotessa. Hankkeessa kehiteltiin vertaisuuteen perustuvia tukipalveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta sekä edistää vanhempien yhteistoimintaa eron jälkeen.

Hankkeen tavoitteena oli myös parantaa eroperheiden kanssa työskentelevien tahojen keskinäistä yhteistoimintaa mahdollisimman monipuolisten palveluiden tuottamiseksi ja niiden yhteensovittamiseksi. Hanketta rahoitti Raha-automaattiyhdistys.

Tukipalvelut
------------

Neuvossa kehiteltiin eroaville tai eronneille vanhemmille ryhmämuotoisia palveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta.

Eroneuvo-tilaisuudet olivat eroa harkitseville ja eronneille suunnattuja avoimia keskustelutilaisuuksia, joissa oli paikalla ammattilainen sekä vertaistukena saman kokeneita vanhempia. 

Vanhemman Neuvo -vertaistukiryhmät olivat eropäätöksen tehneille ja eronneille tarkoitettuja, eron jälkeistä vanhemmuutta ja vanhempien välistä yhteistyötä tukevia ryhmiä, jotka kokoontuivat kahdeksan kertaa. Ryhmiä ohjasi koulutettu ammattilainen.

Julkaisut
---------

Hankkeessa julkaistiin lapsiperheiden eroon liittyvää kirjallisuutta. 

Aino Kääriäisen tutkimus *Ero haastaa vanhemmuuden* (2008) selvittää eron ja eroamisen tavan vaikutuksia vanhemmuuden kokemukseen ja lapsen hyvinvointiin. Tutkimuksessa selviää, että mitä paremmin vanhemmat pystyvät suunnittelemaan eroaan yhdessä, sitä paremmin he pystyvät huolehtimaan tilanteessa myös lapsen selviämisestä ja hyvinvoinnista. 

Riikka Koskelan kirja *Ero lapsiperheessä – miten tukea lasta ja vanhempia?* (2008) on tehty oppaaksi erityisesti varhaisen tuen työntekijöille. Kirjassa annetaan neuvoja perheen ja lapsen tukemiseen erotilanteessa. 

*Vanhemman opas. Tietoa ja tukea lapsiperheen eroon* (2009). Opas on tehty eroa työstäville vanhemmille sekä heidän läheisilleen. Oppaan johtoajatuksena on vanhemmuuden katkeamattomuus erosta huolimatta. Oppaassa on tietoa siitä, mistä voi saada apua itselleen ja perheelleen erotilanteessa.

Koulutukset
-----------

Neuvossa kehitettiin Eroneuvo- ja Vanhemman Neuvo -palveluiden toteuttamiseksi menetelmäkoulutukset, jotka oli tarkoitettu sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille. 

Hankkeessa kehitettiin koulutusta myös niille, jotka työssään antoivat tukea eronneille pian erotapahtuman jälkeen. Koulutuksen tarkoituksena oli lisätä perustyössään eroperheitä kohtaavien valmiuksia kohdata eroavia tai eronneita perheitä.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

Neuvon kotisivu
**Úrvalsdeild karla** on Islannin koripallon miesten pääsarja. Sarjaa on pelattu kaudesta 1951–1952 lähtien. Sarjan voittaja on koripallon Islannin mestari.

Mestaruudet joukkuettain
------------------------

1. ÍR Reykjavík – 15
2. KR Reykjavík – 14
3. UMF Njarðvík – 13
4. Keflavik ÍF – 9
5. ÍKF – 4
6. UMF Grindavík – 3
7. Valur – 2
8. Haukar, Ármann, ÍS ja Snæfell – 1

Muita joukkueita: UMF Tindastóll, Breiðablik UBK

Lähteet
-------

* Sarjasivu eurobasket.com (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Islannin koripalloliitto (islanniksi)

  

FIBA Europen pääsarjat
Alankomaat |
Albania |
Armenia | 
Azerbaidžan |
Belgia |
Bosnia ja Hertsegovina |
Bulgaria |
Espanja |
Georgia |
Irlanti |
Islanti |
Iso-Britannia |
Israel |
Italia |
Itävalta | 
Kreikka | 
Kroatia |
Kypros |
Latvia |
Liettua | 
Luxemburg |
Makedonia |
Malta |
Moldova |
Montenegro |
Norja |
Portugali |
Puola |
Ranska |
Romania | 
Ruotsi |
Saksa |
Serbia |
Skotlanti |
Slovakia |
Slovenia | 
Suomi |
Sveitsi |
Tanska |
Tšekki |
Turkki |
Ukraina |
Unkari |
Valko-Venäjä | 
Venäjä |
Viro

**Entisiä sarjoja:** Englanti | Espanja | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Venäjä
**23. armeija** oli Neuvostoliiton puna-armeijan sotatoimiyhtymä, joka perustettiin toukokuussa 1941 Leningradin sotilaspiirissä puolustamaan Leningradin aluetta vastuualueenaan Viipurin pohjois- ja koillispuoliset alueet. Armeijan oikealla puolella operoi 7. armeija.

Armeija siirtyi Leningradin sotilaspiiristä 24. kesäkuuta muodostetun Pohjoiseen rintaman alaisuuteen ja heinäkuun alussa armeijaan liitetty X mekanisoitu armeijakunta siirrettiin pois.

Suomalaisten aloitettu 31. heinäkuuta hyökkäyksensä Karjalankannaksella armeija ei kyennyt estämään hyökkääjän etenemistä, vaan elokuun loppuun mennessä Karjalankannaksen alue oli rajajoelle saakka suomalaisten hallussa. Taisteluiden aikana armeija kärsi mittavia tappioita ja sen vahvuus oli syyskuun alussa suomalaisten etenemisen pysähtyessä ainoastaan 80 000–90 000 miestä ja pääosa sen raskaasta kalustosta oli menetetty.

Puna-armeijaa uudelleen järjestettäessä 23. armeija siirrettiin 24. elokuuta vasta perustetun Leningradin rintaman alaisuuteen. Kesäkuuhun 1944 armeija puolusti Leningradin luoteispuolisia alueita. Armeijaan kuuluneet XCVII, XCVIII ja CXV kivääriarmeijakunnat sekä 17. linnoitusalue armeijajoukkojen tukemana osallistuivat Viipuriin suunnattuun hyökkäykseen 10. kesäkuuta – 15. heinäkuuta 1944. Operaatiossa armeija oli toisessa aallossa seuraten läpimurron tehnyttä 21. armeijaa sekä puhdistaen Vuoksen etelärannan. Armeijan joukot ylittivät joen Vuosalmen taistelussa. Hyökkäyksen pysähdyttyä ja Suomen kanssa tehdyn aselevon astuttua voimaan armeijan joukot asettuivat puolustukseen Karjalankannakselle.

Armeija lakkautettiin 1950-luvun lopulla, mutta XXX kaartinarmeijakunta divisioonineen säilyi.

Kokoonpano 1941 kesällä
-----------------------

Armeijan kokoonpano 22. kesäkuuta:

* XIX kivääriarmeijakunta (lakkautettu syyskuussa)
	+ 115. divisioona
	+ 142. divisioona
* L kivääriarmeijakunta (lakkautettu elokuussa)
	+ 43. divisioona
	+ 70. divisioona
	+ 123. divisioona
* X mekanisoitu armeijakunta (siirretty pois heinäkuussa)
	+ 21. panssaridivisioona
	+ 24. panssaridivisioona
	+ 198. mekanisoitu divisioona
* 27. Viipurin linnoitusalue
* 28. Käkisalmen linnoitusalue
* armeijajoukkoja (huolto ja tykistöyksiköitä)

Komentajat
----------

* kenraaliluutnantti Pjotr Stepanovitš Pšennikov toukokuu – 2. elokuuta 1941
* kenraaliluutnantti M. N. Gerasimov elokuu – syyskuu 1941
* kenraalimajuri (kenraaliluutnantti syyskuussa 1943) A. I. Tserepanov syyskuu 1941 – 2. heinäkuuta 1944
* kenraaliluutnantti V. I. Shvetsov 2. heinäkuuta 1944 –

Lähteet
-------

* Glantz, David: *Stumbling Colossus - The Red Army on the Eve of World War*. Kansas: University Press of Kansas, 1998. ISBN 978-0-7006-1789-0. (englanniksi)
* Bonn, Keith E. (toim): *Slaughterhouse: The Handbook of the Eastern Front 1941-1945*. Bedford, Pennsylvania: The Aberjona Press, 1998. ISBN 0-9717650-9-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Glantz, David s. 261
**Pentti Robert Lehtonen** (2. lokakuuta 1922 Pyhäjärvi Vpl – 22. marraskuuta 2007) oli suomalainen upseeri, joka toimi Reserviupseerikoulun johtajana.

Lehtosen vanhemmat olivat Väinö Lehtonen ja Inkeri Pitkänen. Hänen puolisonsa vuodesta 1945 oli Anneli Maattola. Myös heidän pojastaan Seposta (s. 1948) tuli upseeri.

Lehtonen tuli ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta 1941. Talvisodassa hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa, jatkosodassa taas muun muassa nuorempana upseerina Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja Kenttätykistörykmentti 18:sta sekä nuorempana upseerina ja komppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 56:ssa ja Jalkaväkirykmentti 1:ssä. Hän osallistui myös Lapin sotaan. Kadettikoulusta Lehtonen valmistui 1943 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Maanpuolustuskurssin hän kävi 1966.

Lehtonen toimi jatkosodan jälkeen Armeijakunnan esikunnassa toimistoupseerina vuodesta 1945, nuorempana upseerina ja esikuntapäällikkönä Hämeen ratsurykmentissä vuodesta 1947, panssarintorjuntalinjan johtajana Panssarikoulussa vuodesta 1949 ja Panssarintorjuntapataljoonan komppanianpäällikkönä 1952–1954. Panssarirykmentin koulutus- ja järjestelyupseeri hän oli vuodesta 1957 ja Pääesikunnan toimistoesiupseeri vuodesta 1959 sekä myöhemmin toimistopäällikkö vuodesta 1968. Panssarikoulun johtajaksi Lehtonen tuli vuonna 1965 ja Rerviupseerikoulun johtajaksi 1971 Pentti Syrjän jälkeen. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta 1977, toimittuaan viimeiset kaksi vuotta Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnan päällikkönä. 1980-luvun alkupuolella Lehtonen toimi Hollolan kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä.

Lehtonen ylennettiin vänrikiksi 1942, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1949, majuriksi 1959, everstiluutnantiksi 1965 ja everstiksi 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 396. Lehtonen, Pentti Robert. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920–2010*, s. 503. Kadettikunta/Upseeriliitto, Helsinki 2010.
Eino Rastas
**Eino Rastas** (17. heinäkuuta 1894 Valkeala – 7. tammikuuta 1965 Kuusankoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija.

Rastas osallistui kolmiin olympialaisiin. Vuoden 1920 Antwerpenin kisoissa Rastas oli mukana Suomelle kultaa tuoneessa maastojuoksun joukkuekilpailussa. Rastas oli kisassa 18. eikä hänen tulostaan laskettu kolmen parhaan suomalaisen yhteistulokseen. Vuoden 1924 Pariisin kisoissa Suomi voitti saman kisan, mutta Rastas keskeytti matkalla. Pariisissa hän oli 5 000 metrin juoksussa 11. Amsterdamin olympiamaratonilla 1928 hän oli sijalla 14.

Kalevan kisoissa Rastas voitti SM-kultaa 10 000 metrillä vuonna 1917 ja 5 000 sekä 10 000 metrillä vuonna 1922. Sen lisäksi hän voitti urallaan 6 SM-hopeaa (5 000 metrillä 1917 ja 1921, 10 000 metrillä 1919, 1921, 1926 ja 1927) ja yhden SM-pronssin (5 000 metrillä 1919). Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti SM-pronssia 1926.

Rastaan ennätys 5 000 metrillä oli 15.00,6 (vuodelta 1926), 10 000 metrillä 31.42,7 (1923) ja maratonilla 2.40.40 (1928).

Eino Rastas edusti urallaan Kouvolan Urheilijoita, Valkealan Roimaa, Voikkaan Urheilu-Veikkoja ja Selänpään Jäykkiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eino Rastas Sports Reference LLC.  Arkistoitu 12.10.2009. Viitattu 22.5.2013.
2. 1 2 3  Eino Rastas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| "Torn"Ednaswap |
| --- |
| Singlen "Torn" kansikuva |
| Vuoden 1997 Euroopan painoksen kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Ednaswap* |
|  Julkaistu | 1995 |
|  Formaatti | CDS |
|  Tekijä(t) | Scott Cutler, Anne Preven, Phil Thornalley |
|  Tuottaja(t) | Phil Thornalley |
|  Tyylilaji | alternative rock |
|  Levy-yhtiö | Eastwest |
| Ednaswapin muut singlet |
| "Glow"1995 | "Torn"1995 |  |

**"Torn"** on alun perin vaihtoehtorockyhtye Ednaswapin debyyttialbumilla *Ednaswap* vuonna 1995 ilmestynyt kappale. Se julkaistiin albumin toisena singlenä (ensimmäinen oli "Glow"). Kappaleen sävelsivät Scott Cutler, Anne Preven, ja Phil Thornalley demosessiossa vuonna 1993 ennen Ednaswapin perustamista. Preven kirjoitti kappaleen sanat. 

Tornista on julkaistu useita cover-versioita. Näistä menestynein on australialaisen näyttelijä-laulaja Natalie Imbruglian vuonna 1997 julkaistu single. Se nousi listaykköseksi Belgiassa, Tanskassa, Kanadassa, Espanjassa ja Ruotsissa sekä Billboardin Mainstream Top 40 -listalla. Listakakkonen se oli Australiassa, Italiassa, Sveitsissä ja Britanniassa. Yhdysvalloissa kappale saavutti varsinaisella Hot 100 -singlelistalla vain sijan 42 valtavasta radiosoitosta huolimatta, sillä ennen vuoden loppua tehtyä sääntömuutosta, listalle eivät päässeet vain radiopromoina julkaistut singlet.

"Tornista" on olemassa useita yllättävän monia cover-versioita vaikka sen tehnyt Ednaswap on varsin tuntemattomaksi jäänyt rockyhtye. Tämä johtuu Phil Thornalleysta, joka on työskennellyt monien sitä esittäneiden artistien kanssa. Kappaleen ensimmäisen version levytti tanskalaislaulaja Lis Sørensen nimellä "Brændt" vuonna 1993. Se oli 4½ minuuttia pitkä, pidempi kuin muut kappaleen versiot. Toinen versio ilmestyi Ednaswapin albumilla, se on paljon tummempi kuin Imbruglian versio. Siitä myös puuttuu väliosan breakdown, jollainen on Imbruglian, Trine Reinin ja Sørensonin versioilla. 

Vuonna 1996 oman versionsa julkaisi norjalainen laulaja Trine Rein, jonka single nousi Norjan listalla sijalle 10. Vuonna 1996 Ednaswap julkaisi EP:n *Chicken*, jolle se äänitti täysin toisenlaisen version "Tornista". Versio on paljon hitaampi ja yksinkertaisempi ja siinä on paljon kitaratilutusta. Versio kuulostaa paljon "raaemmalta" ja kovemmalta kuin muut versiot. Ednaswapin vuoden 1997 kakkosalbumilla *Wacko Magneto* on kappaleesta uudelleenmiksattu versio Chickenin versiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Chart Beat Chat: Fred Bronson answers questions on airplay-only singles, Celine Dion, new chart policies, and A Flock Of Seagulls. *billboard.com*. Billboard.com. Viitattu 6.5.2013.
2. ↑  Song artist 773 - Natalie Imbruglia *tsort.info*. Tsort. Viitattu 6.5.2013.
3. ↑  Song title 859 - Torn *tsort.info*. Tsort. Viitattu 6.5.2013.
*Tämä artikkeli käsittelee luxemburgilaista liikemiestä. Espanjalaista jalkapalloilijaa Gerard López Segúa käsittelee Gerard.*
**Gérard Lopez** (s. 27. joulukuuta 1971) on luxemburgilais-espanjalainen yrittäjä ja liikemies. Hän on Eric Luxin ohella Genii Capitalin perustajaosakas ja toimii yhtiön puheenjohtajana. Hän toimi myös puheenjohtajana Formula 1-talli Lotus F1 Team -tallissa. Vuonna 2014 Lopez nousi Lotus-tallin tallipäälliköksi kun Éric Boullier siirtyi McLarenin tallipäälliköksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  genii-capital.com 2011 "Gérard Lopez, Chairman of Genii Capital: "Genii Capital is a Private Investment Management and Financial Advisory Firm serving the needs of Investors, International Groups and Governments worldwide. "



|  |
| --- |
| Yhdistynyt kuningaskunta Lotus F1 Team |
| **Henkilökunta:** EspanjaLuxemburg Gérard Lopez
**Kilpakuljettajat:** 8. Ranska Romain Grosjean  ·  13. Venezuela Pastor Maldonado
**Testikuljettajat:** Yhdistynyt kuningaskunta Jolyon Palmer  ·  Espanja Carmen Jordá  ·  Hongkong Adderly Fong
**Formula 1 -autot:** E20  ·  E21  ·  E22  ·  E23 Hybrid |