recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Light Tank Mark VII Tetrarch (A17)** oli brittiläinen toisen maailmansodan kevyt panssarivaunu. Se suunniteltiin alun perin tiedustelukäyttöön, mutta sitä käyttivät myöhemmin myös laskuvarjojoukot. Tetrarch oli käytössä muun muassa Madagaskarilla toukokuussa 1942, Normandian maihinnousussa sekä itärintamalla Lend-Lease -ohjelman kautta. Tetrarchin kehitti Vickers-yhtiö.

Suunnittelu ja tuotanto
-----------------------

Light Tank Mk VI:n jälkeen Vickers suunnitteli suuremman kevyen panssarivaunun vuonna 1937, johon pystyttäisiin asentamaan 15 mm Besa-panssarivaunukanuuna. Uutta panssarivaunua tarjottiin sotatoimistolle vuonna 1938 (tuolloin tunnettiin vielä epävirallisesti nimellä **Purdah**) ja vaunua testattiinkin mahdollista tulevaa käyttöönottoa varten. 120 kappaletta tilattiin vuoden 1938 lopussa, kun sota näytti väistämättömältä. Tilattujen vaunujen lukumäärä kaksinkertaistettiin myöhemmin, mutta tuotanto myöhästyi, kun sotatoimisto halusi keskittyä cruiser- ja infantry -tyyppisten panssarivaunujen tuotantoon Dunkerquen evakuoinnin jälkeen, sekä Vickersin tehtaan pommituksissa aiheutuneiden vaurioiden vuoksi. Lopulta vain 177 Tetrarchia saatiin valmiiksi, ensimmäisten valmistuessa marraskuussa 1940.

Käyttö
------

Joitain Tetrarcheja sijoitettiin Isoa-Britanniaa puolustaviin panssaridivisiooniin, kun raskaista tankeista oli pulaa. Tiedustelukäyttöön sitä ei enää huolittu, sillä sotatoimisto oli alkanut suosia panssariautoja kevyiden tankkien sijaan. Tetrarchien lähettämistä 8. armeijan apuun Afrikkaan harkittiin, mutta jäähdytysvarustelut eivät sopineet aavikkokäyttöön. Pieni määrä Tetrarcheja lähetettiin Neuvostoliittoon Lend-Lease -ohjelman mukaisesti, ja yhtä osastollista käytettiin hyökkäyksessä Madagaskariin toukokuussa 1942.

Myöhemmin ehdotettiin Tetrarchien käyttöä laskuvarjojoukkojen tukena. Hamilcar-liitokone suunniteltiin erityisesti kantamaan yhtä Tetrarch-panssarivaunua. Normandian maihinnousua valmistellessa 6. laskuvarjodivisioonaan muodostettiin laskuvarjotiedustelurykmentti ja se varustettiin Tetrarcheilla. Yksi osastollinen Tetrarcheja lähetettiin Normandiaan 6. päivä kesäkuuta vuonna 1944. Tetrarchien osallisuus operaation onnistumiseen oli kuitenkin rajallinen, osaksi pienen lukumäärän vuoksi. Tetrarcheja oli käytössä myös Reinin ylityksessä maaliskuussa 1945.

Tetrarch oli käytössä aina vuoteen 1949 asti, jolloin britit lopettivat liitokoneiden käytön sotilasoperaatioissa.

Taisteluhistoria
----------------

* Madagaskarin invaasio toukokuussa 1942
* Normandian maihinnousu kesäkuussa 1944
* Reinin ylitys maaliskuussa 1945
* Itärintamalla rajoitetussa käytössä

Versiot
-------

**Tetrarch I CS** – Muutamiin Tetrarcheihin asennettiin 76,2 mm haupitsi tulitukiroolia varten.  
**Tetrarch DD** – Yksi Tetrarch muunnettiin merikelpoiseksi kesäkuussa 1941. Tetrarchilla tehdyt testit Brentin tekojärvellä osoittautuivat menestykseksi, ja teknologiaa hyödynnettiin Valentine- ja Sherman-tankeissa.

Lähteet
-------

* George Forty. The Illustrated Guide To Tanks of the World, ISBN 1-84477-744-8
* Peter Chamberlain, Chris Ellis. British And American Tanks of World War Two (2004), ISBN 1-84509-009-8
**Yoshinobu Ishii** (jap. 石井 義信, *Ishii Yoshinobu*; 13. maaliskuuta 1939 Fukuyama – 26. huhtikuuta 2018) oli japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Ishii debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1962.

Lähteet
-------

1. ↑  Japan National Football Team Database

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Yoshie Onda** (jap. 恩田美栄, *Onda Yoshie*, s. 13. joulukuuta 1982 Nagoya) on japanilainen taitoluistelija. Hän kilpaili yksinluistelussa ja voitti vuonna 2007 päättyneellä urallaan muun muassa kolme neljän maanosan mestaruuskilpailujen mitalia.

Ura
---

Onda aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1990. Aikuisten sarjassa hän kilpaili vuosina 2000–2007. Häntä valmensi hänen kilpauransa alussa Machiko Yamada, jonka aiempiin valmennettaviin kuului muun muassa maailmanmestari Midori Ito. Kauden 2003–2004 jälkeen Onda muutti Audrey Weisigerin valmennettavaksi Yhdysvaltoihin ja kauden 2004–2005 jälkeen Josée Chouinardin valmennettavaksi Kanadaan.

Onda kilpaili urallaan neljissä maailmanmestaruuskilpailuissa, kuusissa neljän maanosan mestaruuskilpailuissa ja yksissä talviolympialaisissa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi, vuonna 2002. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hän voitti kolme mitalia, hopeaa vuonna 2005 koko uransa ennätyspisteillä sekä pronssia vuosina 2001 ja 2002. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui seitsemänneksitoista.

Taitoluistelun Grand Prix -sarjassa Onda menestyi erityisesti kaudella 2002–2003. Hän voitti tuolloin Bofrost Cup on Icen sekä NHK Trophyn ja sijoittui toiseksi Trophée Laliquessa. Hän olisi päässyt kilpailemaan helmi-maaliskuussa 2003 järjestettyyn Grand Prix -finaaliin, mutta joutui vetäytymään nilkkavamman vuoksi. Saman vamman vuoksi häneltä jäi väliin myös helmikuussa 2003 järjestetyt neljän maanosan mestaruuskilpailut.

Japanin-mestaruuskilpailuista Onda voitti kaksi mitalia, pronssia vuonna 2001 ja hopeaa vuonna 2003. Muista kilpailuista hän menestyi muun muassa talviuniversiadeissa 2005, joissa voitti kultaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yoshie ONDA *isuresults.com*. Viitattu 29.4.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Mittan, Barry: Japan’s Onda Loves to Jump *Golden Skate*.  25.7.2003. Viitattu 29.4.2022. (englanniksi)
3. ↑  Injured right leg causes Onda to skip event *ESPN.com*.  20.2.2003. Viitattu 29.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yoshie Onda** Wikimedia Commonsissa
Edgar Bundyn romantisoitu tulkinta Antonio Stradivarin työpajasta. Maalaus vuodelta 1893.
**Antonio Stradivari** (n. 1644 Cremona Milanon herttuakunta – 18. joulukuuta 1737 Cremona) oli italialainen viulujen ja muiden jousisoittimien rakentaja. Stradivarin tekemien soittimien nimenä käytetään usein hänen nimensä latinankielistä muotoa *Stradivarius*.

Stradivari oli Nicolò Amatin oppilas noin vuodesta 1666 lähtien, minkä jälkeen hän perusti oman verstaansa Cremonaan työskennellen poikiensa Francescon (1671–1743) ja Omobonon (1679–1742) kanssa.

Jousisoitinten lisäksi Stradivarin pajassa valmistettiin harppuja, luuttuja, kitaroita ja mandoliineja, joista vain harvat ovat säilyneet. Vuoden 1680 jälkeen hän keskittyi viulunrakennukseen. Hän siirtyi pois Amati-tyylistä ja kehitti noin vuonna 1690 oman, ääneltään täyteläisemmän mallinsa. Arvostetuin Stradivarius-viulu on vuonna 1716 valmistunut *Messias*. Stradivarin viulurakennus asetti mittapuun myöhemmälle viulunrakennukselle. Hän myös kehitti nykyviulun tallan rakenteen ja hänen aikanaan viulun mittasuhteet kehittyivät nykyiselleen, matalammaksi rungoksi, joka antoi voimakkaamman äänen kuin aikaisemmat mallit. Hänen viulunrakennuksensa tuotannon ja laadun huippukausi oli vuosina 1700–1720. Hän rakensi yhteensä noin 1 100 soitinta, joista kaikki eivät ole säilyneet nykypäiviin saakka.

Katso myös
----------

Stradivarius Palacio Realissa, Madridissa
* Luettelo Stradivari-soittimista

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6 Seg-Ö*, s. 77. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
2. 1 2 3 4  Antonio Stradivari *Encyclopædia Britannica*.  2009. Viitattu 4.10.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vasarin galleria 

---

Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa Taiteilijaelämänkertoja (1550).
 Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa *Taiteilijaelämänkertoja* (1550). 

OSA I 

Cimabue  
Arnolfo di Lapo  
Nicola Pisano  
Giovanni Pisano  
Andrea Tafi (taiteilija)  
Giotto  
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)  
Andrea Pisano  
Buonamico Buffalmacco  
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)  
Pietro Cavallini  
Simone Martini  
Taddeo Gaddi  
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)  
Agnolo Gaddi  
Duccio di Buoninsegna  
Gherardo Starnina  
Lorenzo Monaco  
Taddeo Bartoli

OSA II 

Jacopo della Quercia  
Nanni di Banco  
Luca della Robbia  
Paolo Uccello  
Lorenzo Ghiberti  
Masolino da Panicale  
Masaccio  
Filippo Brunelleschi  
Donatello  
Giuliano da Maiano  
Piero della Francesca  
Fra Angelico  
Leon Battista Alberti  
Antonello da Messina  
Alessio Baldovinetti  
Fra Filippo Lippi  
Andrea del Castagno  
Domenico Veneziano  
Gentile da Fabriano  
Pisanello  
Benozzo Gozzoli  
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)  
Antonio Rossellino  
Bernardo Rossellino  
Desiderio da Settignano  
Mino da Fiesole  
Lorenzo Costa  
Ercole Ferrarese  
Jacopo Bellini  
Giovanni Bellini  
Gentile Bellini  
Cosimo Rosselli  
Antonio del Pollaiuolo  
Piero Pollaiuolo  
Sandro Botticelli  
Andrea del Verrocchio  
Andrea Mantegna  
Filippino Lippi  
Bernardino Pinturicchio  
Francesco Francia  
Pietro Perugino  
Luca Signorelli

OSA III 

Leonardo da Vinci  
Giorgione da Castelfranco  
Antonio da Correggio  
Piero di Cosimo  
Donato Bramante (Bramante da Urbino)  
Giuliano da Sangallo  
Antonio da Sangallo  
Rafael  
Giulio Romano  
Pontormo  
Andrea Sansovino  
Lorenzo di Credi  
Baldassare Peruzzi  
Andrea del Sarto  
Rosso Fiorentino  
Jacopo Palma  
Lorenzo Lotto  
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)  
Michelangelo Buonarroti

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

Nuoren naisen muotokuva
**Antonio del Pollaiuolo** (alun perin **Antonio Benci**, 1432 – 4. helmikuuta 1498) oli italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, kaivertaja ja kultaseppä.

Pollaiuolo oli ilmeisesti Andrea del Castagnon oppilas, ja Vasarin mukaan Pollaiuolo kuului niihin renessanssitaiteilijoihin, jotka pyrkivät ruumiinavausten avulla ymmärtämään ihmisen lihasten ja luiden rakennetta, jotta pystyisivät kuvaamaan ihmistä mahdollisimman luonnonmukaisesti. Pollaiuolo työskenteli usein veljensä Piero del Pollaiuolon kanssa.

Pollaiuolon veljesten huomattavimpiin töihin kuuluivat Pietarinkirkon Sixtus IV:n ja Innocentius VIII:n pronssiset hautamuistomerkit. Antonio del Pollaiuolon tunnettu maalaus on Apollon ja Dafne.

Lähteet
-------

1. ↑  britannica.com: Antonio del Pollaiuolo
Amiraalisenaatti vuonna 1915. Pöydän päässä vasemmalla Franz Albert Seyn ja oikealla Mihail Borovitinov.
**Amiraalisenaatti** tai **sapelisenaatti** on Suomen senaatista ja varsinkin sen talousosastosta toisen sortokauden aikana 1909–1917 käytetty nimitys.

Kun suomalaisten puolueiden edustajat – sekä perustuslailliset että aiemmin myöntyväisyyslinjaa kannattaneet vanhasuomalaiset – olivat vuoden 1909 aikana eronneet senaatin talousosastosta, nimitettiin uusiksi senaattoreiksi pääasiallisesti pitkään Venäjän armeijassa ja laivastossa palvelleita upseereita sekä suomenvenäläisiä, joilla oli Suomen kansalaisuus. Näin varmistettiin Suomen senaatin pysyminen lojaalina Venäjän hallituksen yhtenäistämispolitiikalle. Vuonna 1912 säädetty yhdenvertaisuuslaki mahdollisti jo puhtaasti venäläistenkin henkilöiden nimittämisen korkeisiin suomalaisiin virkoihin, kuten senaattiin. Senaatin oikeusosastoa ei kuitenkaan venäläistetty talousosaston tavoin, vaan se saatiin edelleen täytettyä suomalaisilla juristeilla. 

Amiraalisenaatilla ehti olla kaksi vakinaista varapuheenjohtajaa, Vladimir Markov (1909–1913) ja Mihail Borovitinov (1913–1917). Borovitinov pidätettiin ja koko senaatti joutui eroamaan maaliskuussa 1917 välittömästi Venäjällä tapahtuneen helmikuun vallankumouksen jälkeen. Myöhemmin itsenäisessä Suomessa valtio kieltäytyi maksamasta eläkkeitä amiraalisenaatin jäseninä toimineille, koska heitä pidettiin laittomasti virkoihinsa nimitettyinä.

Katso myös
----------

* Markovin senaatti
* Borovitinovin senaatti

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Tyyniä: Historiaa: Amiraalisenaatin oikeusosasto *Haaste-lehti*.  4/2008. Helsinki:  Oikeusministeriö. Viitattu 14.8.2013. [vanhentunut linkki]
**Ein Gev** (hepr. עֵין גֵּב‎) on vuonna 1937 perustettu kibbutsi Genesaretinjärven rannalla Israelissa. Sen asukkaiden elinkeinoja ovat kalastus, matkailupalvelut ja maanviljelys. Ein Gevin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 664.

Maantiede
---------

Ein Gev Golanin kukkuloiden juurella valokuvassa vuodelta 1947.
Ein Gev sijaitsee Genesaretinjärven itärannalla kapealla kaistaleella maata järven ja Golanin kukkuloiden välissä. Kukkuloiden puolella kohoaa Golaniin kuuluva Susita-kukkula.

Historia
--------

Lähellä nykyistä Ein Geviä sijaitsi aikanaan muinainen *Hippos* eli *Sussita*. Paikan vanha arabiankielinen nimi oli *Nuqayb*. Nykyisen Ein Gevin kibbutsin perustivat joukko Saksasta, Itävallasta ja Baltian maista saapuneita juutalaissiirtolaista vuonna 1937. Nimi Ein Gev viittaa vesilähteeseen. Kibbutsi oli eristyksissä. Ainut yhteys muihin juutalaisiin asutuksiin oli vain veneellä Genesaretin yli. Paikka olikin näin varsin altis hyökkäyksille, joita koettiin esimerkiksi Palestiinan arabikapinoiden aikana ennen toisen maailmansodan syttymistä.

Syyrian tykistö ja ilmavoimat tulittivat Ein Geviä Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä vuonna 1948, mutta israelilaisten onnistui pitää paikka hallussaan. Sodan päätyttyä tulitaukoon paikka jäi Israelin hallitsemalle puolelle tulitaukolinjaa, mutta se oli sijaintinsa takia edelleen hyvin uhattu hyökkäysten kannalta. Israel valtasi kuitenkin Golanin kukkulat Ein Gevin yläpuolella kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967.

Talous
------

Ein Gevin kautta on harjoitettu kalastusta Genesaretinjärvellä ja nykyisin paikka on myös matkailukohde. Järvellä harjoitetaan esimerkiksi purjeveneilyä ja pesahina paikalla järjestetään vuosittain musiikkifestivaalit. Alueella harjoitetaan myös maataloutta.

Väestö
------

Ein Gevin asukasluku oli Israelin tilastokeskuksen mukaan vuoden 2017 lopussa 664.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 06 Dr-Feu*, s. 256-257. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (En Gev) Central Bureau of Statistics. Viitattu 16.5.2019. (englanniksi)
**Eileen Wilson** (alk. **Julia Mary Tierney**; 19. huhtikuuta 1896 – 12. elokuuta 1942) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä.

Eileen syntyi nimellä Julia Mary Tierney New Yorkissa vuonna 1896 Thomas ja Mary Tierneylle. Hän aloitti teatteriuransa 1910-luvun alussa. Wilson näytteli tulevan aviomiehensä, näyttelijä William Powellin kanssa näytelmässä *Within the Law* (1913–1915).

Wilson meni Powellin kanssa naimisiin vuonna 1915. He saivat yhden pojan, William David Powellin, joka syntyi 27. helmikuuta 1925. Powellit erosivat 15 aviovuoden jälkeen vuonna 1930. Heidän pojastaan William David Powellista tuli televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja. Poika kärsi loppuvuosinaan masennuksesta, hepatiitista ja munuaisongelmista, jotka pakottivat hänet lopettamaan kirjoittamisen. Hän teki itsemurhan 43-vuotiaana 13. maaliskuuta 1968 puukottamalla itseään.

Wilson siirtyi Broadwaylle vuonna 1917. Broadway-uransa aikana hän näytteli esimerkiksi näytelmissä *Under Pressure* (1918), *The Lady of the Lamp* (1920), *The Little Spitfire* (1926–1927) ja *Peter Flies High* (1931).

Eileen Wilson kuoli 46-vuotiaana 12. elokuuta 1942 New Yorkissa. Hänet haudattiin Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Kalifornian Glendaleen *Garden of Memory* -alueelle.

Näytelmiä
---------

* *Within the Law* (1913–1915)
* *In for the Night* (1917)
* *The Love Drive* (1917)
* *Under Pressure* (1918)
* *No More Blondes* (1920)
* *The Lady of the Lamp* (1920)
* *The Night Duel* (1926)
* *The Little Spitfire* (1926–1927)
* *Burlesque* (1927–1928)
* *Peter Flies High* (1931)

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Eileen Wilson Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
* Eileen Wilson Find a Gravessa (englanniksi)
**Sjarhei Jauhenavitš Aleinikau** (valkoven. Сяргей Яўгенавіч Алейнікаў, ven. Сергей Евгеньевич Алейников, *Sergei Jevgenjevitš Aleinikov*, s. 7. marraskuuta 1961 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on urheilu-uransa jo päättänyt Neuvostoliittoa ja Valko-Venäjää edustanut jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Myös hänen poikansa, vuonna 1991 syntynyt Artur Aleinikau on jalkapalloilija, joka pelaa ammatikseen Italiassa.

Ura seurajoukkueessa
--------------------

Vuosiin 1981–1998 ajoittuneella aktiiviurallaan Aleinikau pelasi Dinamo Minskin (220 ottelua, 31 maalia), Juventus FC:n (30 ottelua, 3 maalia), U.S. Leccen (59 ottelua, 2 maalia), Gamba Osakan (83 ottelua, 14 maalia), IK Oddevoldin (5 ottelua, 0 maalia), ja Coriglianon (9 ottelua, 1 maali) riveissä.

Maajoukkueura
-------------

Maajoukkuetasolla hän pelasi sekä Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1984–1992 (77 ottelua, 6 maalia) että Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1992–1994 (4 ottelua, 0 maalia).

Valmennusura
------------

Valmentajana hän on toiminut pääosin alasarjojen seuroja Italiassa sekä muun muassa Juventuksen junioriakatemian valmennustehtävissä vuosina 2005–2007. Viimeisimpänä työtehtävänä hänellä oli N.K. Kras A.S.D.:n valmentaminen vuosien 2011 ja 2012 aikana.

Tunnustukset
------------

Sjarhei Aleinikau valittiin vuonna marraskuussa 2003 Valko-Venäjän parhaaksi jalkapalloilijaksi viimeisimpien 50 vuoden ajanjaksolta.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sergei Aleinikov
Montbrun-les-Bains
**Montbrun-les-Bains** on kunta Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Drômen departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 421. Kunta kuuluu Nyons et Baronnies -kantoniin Nyonsin arrondissementissa. Se on yksi 86 kunnasta, jotka muodostavat vuonna 2015 perustetun alueellisen luonnonpuiston Parc naturel régional des Baronnies provençales.

Montbrun-les-Bainsin naapurikuntia ovat pohjoisessa Aulan, koillisessa Mévouillon, idässä Barret-de-Lioure, kaakossa Ferrassières, etelässä Vauclusen departementin Aurel, lounaassa ja lännessä Reilhanette sekä luoteessa Plaisians. 

Kukkulan rinteellä keskellä laventeliviljelmiä sijaitseva Montbrun-les-Bains on vanhojen kaupunginmuurien ympäröimä. Kylään kuljetaan kellotornin juuressa olevan portin kautta. Kylä on antiikin Rooman ajoista tunnettu lähteistään ja kylpylöistään, mutta kylpylätoiminnan kaupallinen huippu ajoittui 1800-luvulle.

Montbrun-les-Bains on kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäsen. Drômen departementissa on kolme muutakin järjestön jäsenkylää: La Garde-Adhémar, Mirmande ja Le Poët-Laval.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montbrun-les-Bains** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Montbrun-les-Bains
**Taisto Heikkinen** (11. heinäkuuta 1937 Hyrynsalmi – 7. toukokuuta 2011 Hyrynsalmi) oli suomalainen sääennustaja. Sammakkoprofessorina tunnettu Heikkinen väitti pystyvänsä ennustamaan tulevan sään kuukausiksi eteenpäin tarkkailemalla sammakoita sekä yleisesti luontoa kotipihansa havaintotornista. Heikkinen nousi julkisuuteen keväällä 1995 *Karpolla on asiaa* -ohjelmassa ennustaessaan tulevan kesän säätä.

Heikkinen oli vuodesta toiseen julkisuudessa ennustuksillaan, jotka osuivat joskus oikeaan ja joskus eivät. Karpon ohjelmassa hän kertoi käyttävänsä ennustuksissaan aina samaa sammakkoa. Syyskuussa 2001 sammakko vaihtui kuitenkin nuorempaan, ja kesällä 2006 sammakko oli kuollut helteeseen.

Skeptikko-lehden päätoimittaja Risto K. Järvinen vertaa artikkelissaan *Sammakkoprofessori, postmoderni media ja tieteellinen tieto* sammakkoprofessori-ilmiötä muinaisen Rooman auguureihin.

Yksityiselämä
-------------

Heikkinen syntyi ja kuoli sukutilallaan Törisevänniemellä Luvanjärven rannalla Hyrynsalmella Kainuussa. Perheeseen kuului Heikkisen lisäksi kolme sisarusta. Taisto avioitui vaimonsa Sofian kanssa vuonna 1958, ja heillä on neljä lasta. Heikkinen oli kuollessaan 73-vuotias. Hän antoi viimeisen ennustuksensa kesän 2011 säästä noin kuukautta ennen kuolemaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henkilökuva *Sammakkoprofessorin kotisivu*.  2005. Puolanka-lehti.  Arkistoitu 13.5.2011. Viitattu 28.5.2011.
2. 1 2 3 4 5  Karpon parhaat -ohjelma 28.5.2011 MTV3:lla. Katsomo.fi (Arkistoitu – Internet Archive) (verkkokatselu)
3. ↑  Elonheimo, Petri: Sammakkoprofessori on poissa.  *Iltalehti*, 9.5.2011. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.5.2011.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Esimerkiksi Sammakkoprofessori: Jouluna paukkupakkanen *MTV3.fi*.  24.11.2009.  ; Lehtonen, Marko-Oskari: Sammakkoprofessori: Pakkastalvi.  *Iltalehti*, 9.9.2010. Artikkelin verkkoversio. ; Javanainen, Paula: Sammakkoprofessori illan lumimyräkästä: Puita kaatuu, sähköt taas poissa.  *Iltalehti*, 9.11.2010. Artikkelin verkkoversio. ; Sammakkoprofessori ennustaa: Tuhkaa riittää! (Video) *A-Tuubi: Asiaa ja asennetta*.  16.4.2010. Yle.  [vanhentunut linkki]; Tämän mukaan esittänyt 20 ennustusta *Karpolla on asiaa* -ohjelmassa. Viitattu 28.5.2011.
5. ↑  Järvinen, Risto K.: Sammakkoprofessori, postmoderni media ja tieteellinen tieto.  *Skeptikko*, 2007, nro 2, s. 16–17.  Skepsis ry. ISSN 0786-2571. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Sammakkoprofessorin ennustukset (Arkistoitu – Internet Archive) Puolanka-lehden kokoamina

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Dag Hammarskjöld invert -nimellä tunnettu virhepainama.
**Dag Hammarskjöld invert** ("Dag Hammarskjöld kääntö"*lähde?*) on neljän sentin arvoinen postimerkki, jonka Yhdysvaltain postilaitos on julkaissut 23. lokakuuta 1962. Se esittää Dag Hammarskjöldiä, ja taustalla on YK:n rakennuksia. Kyseessä on virhepainama, jossa keltainen taustaväri on painettu merkkiin väärinpäin. Merkki tunnetaan myös nimellä "Day's Folly" ("Dayn hölmöys") silloisen postilaitoksen johtajan J. Edward Dayn mukaan. Day tilasi tahallaan uusintapainoksen virhepainamasta estääkseen merkin muuttumisen keräilyharvinaisuudeksi. Lisätilaus virhepainamasta tehtiin 16. marraskuuta*lähde?*.

Postimerkki painettiin Giorin painossa 200 merkin laatoilla. Merkin suunnitteli Herbert Sanborn ja kaiversi C. A. Brooks. Virhepainamaa painettiin kaikkiaan 40,27 miljoonaa ja normaaliversiota 121,44 miljoonaa kappaletta.

Ei ole tiedossa paljonko alkuperäistä virhepainamaa painettiin ja sitä ei pysty erottamaan uusintapainoksesta kuin varhaisen postileiman perusteella. Nämä varhaiset leimaukset ja merkin alkuperäiset ensipäivän kuoret ovat arvokkaita keräilykohteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Breen: Dag Hammarskjold Invert Issue (Archive.org) *about.com*.  Arkistoitu 19.11.2012. Viitattu 2.11.2012. (englanniksi)
2. ↑  Chuck Matlack: United States *Dag Hammarskjöld On Stamps*. norbyhus.dk. Viitattu 2.11.2012. (englanniksi)
3. ↑  The Dag Hammarskjold invert stamp error (Blogi) stampcollectingblog.com.  Arkistoitu 1.11.2012. Viitattu 2.11.2012. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee pianotehdasta. Näyttelijä August Försteristä on eri artikkeli.*
**August Förster** (käytetään myös kirjoitusasuja "Foerster" ja "Forster"), virallisesti **August Förster GmbH Kunsthandwerklicher Flügel-und-Pianobau** on saksalainen pianoja valmistava yritys, joka työllistää noin 40 henkilöä ja tuottaa arviolta 120 flyygeliä ja 150 pystypianoa vuodessa.

Historia
--------

Yhtiön perustaja August Förster avasi pienen pianoliikkeen Löbaussa Saksassa 1. huhtikuuta 1859 ja laajensi sen tehtaaksi Löbaun Jahn-kadulle vuonna 1862. Yhä käytössä olevan tehtaan tilojen laajennuksesta ja modernisoinnista huolehti Försterin perhe, joka vastaa edelleen korkeatasoisten aitojen August Förster- pianojen tuotannosta.

Vuonna 1897 Caesar Förster jatkoi isänsä Augustin työtä tehtaan johtajana, ja avasi toisenkin tehtaan Georgswaldeen (Jiříkov), Böömiin (myöhemmin Tšekkoslovakia ja Tšekin tasavalta) vuonna 1900.

Vuonna 1945 Georgswalden tehdas kansallistettiin. Uuden valtion kontrollin alaisuudessa se valmisti monia laadukkaita pianoja, mutta vuodesta 1945 alkaen tšekkiläisvalmisteisilla pianoilla ei ole enää ollut yhteyttä saksalaiseen August Försteriin. Tätä "toista" August Försteriä, jonka pianoja myydään nykyään Kanadaan ja tiettyihin Euroopan maihin, valmistaa Tšekin tasavallassa nykyään Petrof-yhtiö.

Huomattavia asiakkaita
----------------------

Monet merkittävät muusikot ovat suosineet saksalaisvalmisteisia Förster-pianoja. Näistä mainittakoon Richard Strauss ja Sergei Prokofjev, jotka molemmat omistivat Förster-pianot, sekä Giacomo Puccini, joka sävelsi lukuisia oopperoitaan Förster-pianolla. Robert Fischer ja Anton Kuerti on myös noteerattu August Försterin pianoja arvostavina muusikkoina.

Palkintoja
----------

Förster-pianot ovat saaneet monia palkintoja, mukaan lukien "Verleihung der Goldmedaille für den Rokokoflügel" -palkinnon vuonna 1987 laadukkuudestaan ja soinnistaan.

Larry Finen *The Piano Bookissa* saksalaisvalmisteinen August Förster -piano saa korkeimman mahdollisen arvosanan suorituskyvystään, laadukkuudestaan ja luotettavuudestaan (Finen käyttämä termi yleiselle kestävyydelle). Hänen *Group 1: Highest Quality Performance Pianos* pitää nykyaikaista August Förster -pianoa laadukkaampana kuin sellaisia kansainvälisesti arvostettuja merkkejä kuin  C. Bechstein, Fazioli, Grotrian-Steinweg ja Steinway & Sons. Fine ylistää Försteriä sen "huomattavasta bassosta" ja panee merkille Rennerin koneiston tietynlaisen "herkkyyden".

Populaarikulttuurissa
---------------------

August Förster -piano on keskeisessä osassa muun muassa Roman Polańskin vuoden 2002 elokuvassa *Pianisti*.

Aiheesta muualla
----------------

* August Försterin virallinen sivu (saksaksi) (englanniksi) (ranskaksi) (venäjäksi)
**Antero Edvard (Antti) Harsu** (10. toukokuuta 1923 Keuruu – 10. huhtikuuta 2006) oli suomalainen rehtori, maanviljelijä ja pankinjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Harsun vanhemmat olivat maanviljelijä Eero Johannes Harsu ja Siiri Henriikka Nurmi ja puoliso vuodesta 1956 agronomi Anna Katariina (Kaija) Holmström. Harsu tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta 1945 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1950.

Harsu oli Koillis-Pohjanmaan maamieskoulun vs. johtaja 1952 ja johtaja 1953–1955, Satakunnan Osuuskassojen liiton toiminnanjohtaja 1955–1958 ja Porin Seudun Osuuskassan, vuodesta 1970 Osuuspankki, toimitusjohtaja 1958–1983. Harsu oli myös maanviljelijä Tyrväällä 1952–1983. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä erityisesti osuuspankkijärjestöissä, kuten Osuuspankkien Keskusliiton hallintoneuvoston jäsenyys vuodesta 1968. Harsu toimi myös muun muassa Porin Diakonialaitoksen säätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1965, hallituksen jäsen hän oli ollut vuodesta 1960.

Tunnustukset
------------

* Kirkon diakoniatyön ansiomerkki 1979
* Maanviljelysneuvs 1982.

Julkaisuja
----------

* *Meijeri maatalouden tukena: Lopen-Salon osuusmeijeri 1903–1953*, 1953
* *Huittisten osuuskassa 1925–1955*, 1955
* *Kiikan osuuskassa vv. 1925–1955*, 1956

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vilkuna, Anna-Maria: Maanviljelysneuvos Antti Harsu (1923–2006). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.2.2023.
2. 1 2 3 4  Arvonimet.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 23.3.1982, nro 34, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 6.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Maria Vilkuna: Antti Harsu *Biografiasampo*.
**Eero Sinikannel** (s. 14. joulukuuta 1935 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on toiminut myös elokuvien leikkaajana ja televisiomainosten spiikkaajana. Hän on luonut merkittävän uran näyttelijänä, ja se alkoi jo 1960-luvulla. Nuorempi sukupolvi muistanee hänet parhaiten *K-70*-sarjasta. 

Sinikannel on toiminut myös dubbaajana. Hän on ääninäytellyt muun muassa Disneyn elokuvissa, esimerkiksi *Robin Hoodissa* Nottinghamin sheriffin roolissa, sekä *Herkuleksessa* Herkuleksen adoptio-isää, Amfritryonia.

Sinikannel on kotoisin Helsingistä asuu nykyisin Lahdessa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, sekä yksi lapsenlapsi.

Diskografia
-----------

* Kauneimmat Lapin laulut, (1993)
* Kultaakin kalliimpaa, (1993)
* Reissumies taipaleella, (1998)
* Lumiruska, (2003)
* Joulu on taas, (2005)
* Usko Kempin ikivihreitä lauluja, (2006)
* Golfariystävät, (2007)
* Elämän virta, (2010)

Lähteet
-------

* 
* [vanhentunut linkki]
* [vanhentunut linkki]
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Seppälän ja Otto Flodinin suunnittelma Tampereen rautatieasema
**Eero Seppälä** (19. elokuuta 1902 Hämeenlinna – 5. elokuuta 1941 Hiitola) oli suomalainen arkkitehti. Hän syntyi Hämeenlinnassa yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hänen isänsä, kauppias Johan Emil Helenius oli tunnetun raittiusmiehen Matti Helenius-Seppälän veli.

Opiskeluaikanaan Seppälä toimi harjoittelijana Arkkitehtitoimistossa K. Borg, J.S. Sirén & Hj. Åberg 1929, Hilding Ekelundin toimistossa 1928 ja 1929 sekä Aulis Kalman johdolla 1930–31.

Seppälä valmistui arkkitehdiksi Suomen Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1932. Sittemmin hän toimi Rautatiehallituksen arkkitehtina. Eero Seppälä voitti 1934 Otto Flodinin kanssa Tampereen rautatieaseman suunnittelukilpailun.

Asema edustaa funktionalismia, samoin kuin hänen Salon kaupunkiin insinööri J. Syvähuokolle piirtämänsä yksityistalo, joka 1975 julistettiin suojelluksi kulttuurihistoriallisesti merkittävänä rakennuksena. Seppälä on myös piirtänyt joitakin kesämökkejä, kaksi niistä Karjalohjan Härjänvatsaan. Toinen näistä oli hänen omansa. Sekä asemarakennuksessa että Salon yksityisasunnossa kiintyy huomio päädyn suureen ikkunaan. Myös kesämökissä on miltei koko seinän kokoinen ikkuna, josta on näkymä Lohjanjärvelle.

Seppälä kaatui jatkosodassa luutnanttina tarkka-ampujan luotiin 5. elokuuta 1941.

Lähteet
-------

* VR:n arkkitehtejä Riihimäkiseura.fi-sivustolla
**Eero Heikki Syrjänen** (12. tammikuuta 1901 Tampere – 15. lokakuuta 1971) oli suomalainen agronomi ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1955.

Syrjäsen vanhemmat olivat haastemies Heikki Syrjänen ja Ida Veräväinen ja puoliso vuodesta 1933 Aino Sylvia Järvi. Syrjänen kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan maanviljelyslyseosta vuonna 1922 ja valmistui agronomiksi vuonna 1928. Hän työskenteli 1927–1928 valtion juustokoeaseman assistenttina ja seuraavaksi Hämeen läänin meijeriliiton teknillisenä neuvonantajana ja sihteerinä. Vuonna 1938 hänet valittiin Valion Oulun konttorin johtajaksi, vuonna 1956 Valion teknillisen osaston apulaisjohtajaksi ja Valion johtokunnan varajäseneksi. Oulussa Syrjänen järjesti uudelleen Pohjois-Suomen meijeriolot nostaen maidon määrää ja laatua. Hän oli perustamassa Oulun Keinosiemennysyhdistystä. Syrjäsen kehittämä uusi emmentaljuuston SP-valmistusmenetelmä otettiin käyttöön myös Etelä-Suomen suurmeijereissä. Sotien aikana Syrjänen johti Oulun läänin kansanhuoltopiiriä. Hän kuului moniin meijerialan yhteisöjen hallintoelimiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eero Syrjänen *Biografiasampo*. Viitattu 12.8.2022.
2. 1 2  Helsingin Sanomat. 12.01.1961. 60-vuotiaita.
**Daktyylinen pentametri** on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva runomitta, jota esiintyy ennen kaikkea elegisen distikonin toisena säkeenä. Distikonissa ensimmäinen säe on daktyylisessä heksametrissä.

Runomitan lukeminen pentametriksi on hämäävää, koska tarkkaan ottaen säkeessä ei toistu viittä samanlaista metronia, vaan kaksi 2,5 metronin mittaista jaksoa, mikä tekee säkeen kokonaispituudeksi pentametrin mukaiset viisi metronia.

Kaava
-----

Runomitan säkeen peruskaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):

 |  |  ||  |  | 
Säkeen keskellä on diereesi eli sanaväli ja tauko, joka jakaa sen kahteen puoliskoon. Ensimmäisen puoliskon kahdessa ensimmäisessä metronissa daktyyli voi vaihtua spondeeksi. Jälkimmäinen puolisko pysyy aina samassa muodossa.

Säkeen puolikkaat esiintyvät myös lyyrisessä runoudessa, jolloin ne tunnetaan nimellä hemiepes.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Pentametri", *Antiikin käsikirja*, s. 415. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
**Dakar-ralli 2003** (myös *Marseille-Sharm El Sheikh*) oli 25. Dakar-ralli, joka ajettiin 1. ja 19. tammikuuta 2003 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Marseillesissa Ranskassa ja päätepiste Sharm el-Sheikhissa Egyptissä. Kilpailun pituus oli 8 552 kilometriä ja reitti kulki Ranskan, Espanjan, Tunisian, Libyan ja Egyptin alueella.

Kilpailuun ilmoittautui 490 kilpailijaa, joista 130 oli autoja, 162 moottoripyörää, 51 kuorma-autoa kilpailussa, 73 avustavaa autoa ja 74 kuorma-autoa avustamassa. Kilpailun maaliin pääsi 186 ajoneuvoa, joista 61 oli autoja, 98 moottoripyöriä ja 27 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Hiroshi Masuoka/Schulz Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Richard Sainct KTM:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Chagin/Yakoubov/Savostine Kamazilla.

Ranskalainen kartanlukija Bruno Cauvy kuoli onnettomuudessa kilpailun aikana kun auto kaatui hiekkadyyneillä. Auton kuljettaja Daniel Nebot selvisi ruhjeilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Masuoka clinches Dakar victory *news.bbc.co.uk*.  19.1.2003. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tragedy hits Dakar Rally *news.bbc.co.uk*.  11.1.2003. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
**Dakota, Minnesota and Eastern Railroad** (AAR-lyhenne: DME) on yhdysvaltalainen rautatieyhtiö, jonka päätoimialueena olivat Etelä-Dakotan ja Minnesotan osavaltiot. DME on Canadian Pacific Railwayn omistama tytäryhtiö. Yhtiön 1 770 kilometrin mittainen rataverkko ulottuu myös Iowan, Nebraskan ja Wyomingin osavaltioihin.

Alun perin yhtiötä sekä sen sisaryhtiötä Iowa, Chicago and Eastern Railroadia hallinnoi holding-yhtiö Cedar American Rail Holdings. DM&E sekä IC&E muodostivat yhdessä Yhdysvaltain laajimman *Class II* -rautatieyhtiön omistaman rataverkon.

Syyskuussa 2007 Canadian Pacific Railway ilmoitti ostavansa koko DME:n osakekannan, mikäli Surface Transportation Board (STB) hyäksyisi kaupan. STB ilmoitti hyväksyvänsä kaupan 30. syyskuuta 2008, ja DME:n viimeinen itsenäinen liikennöintipäivä oli 30. lokakuuta samana vuonna. Yhtiöiden fuusioituminen viimeisteltiin 31. lokakuuta 2008.

Historia
--------

Yhtiö aloitti liikenteen 5. syyskuuta 1986 rautatieyhtiö Chicago and North Western Railwayn myymillä vähäliikenteisillä rataosilla Etelä-Dakotassa ja Minnesotassa. Kauppojen vaikuttajana toimivat senaattori Larry Pressler ja hänen lainopillinen neuvonantajansa Kevin V. Schieffer, josta tuli yhtiön toimitusjohtaja 7. marraskuuta 1996. *lähde?*

Vuonna 1997 Dakota, Minnesota and Eastern Railroad ilmoitti suunnitelmistaan laajentaa rataverkkoaan rakentamalla uuden rautatieyhteyden Etelä-Dakotasta Wyomingin Powder River Basinin laaksoon. Tällöin yhtiöstä tulisi BNSF Railwayn ja Union Pacific Railroadin ohella kolmas rautatieyhtiö, joka hoitaa Powder Riverista lähtevää kivihiililiikennettä. *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Cedar American Rail Holdings, Inc. (2004), Serving the Heartland of America. Viitattu 5. tammikuuta 2005.
2. ↑  Surface Transportation Board Approves Canadian Pacific Railway's Acquisition of the Dakota, Minnesota & Eastern Railroad, Subject to Conditions  30.9.2008. United States Surface Transportation Board. Viitattu 31.10.2008. (englanniksi)
3. ↑  Canadian Pacific welcomes STB approval  30.9.2008. Canadian Pacific Railway.  Arkistoitu 27.5.2009. Viitattu 30.9.2008. (englanniksi)
4. ↑  Merger is now complete  31.10.2008. Railway Gazette International.  Arkistoitu 29.1.2009. Viitattu 31.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dakota, Minnesota and Eastern Railroad (Arkistoitu – Internet Archive): rautatieharrastajan sivut
**Dakar-ralli 2006** (myös *Lisboa-Dakar*) oli 28. Dakar-ralli, joka ajettiin 31. joulukuuta 2005 ja 15. tammikuuta 2006 välisenä aikana. Kilpailun lähtöpaikka oli Lissabonissa Portugalissa ja päätepiste Dakarissa Senegalissa. Kilpailun pituus oli 9 043 kilometriä ja reitti kulki Portugalin, Marokon, Mauritanian, Malin, Guinean ja Senegalin alueella.

GPS-järjestelmän käyttöä rajoitettiin jotta kilpailijoiden olisi turvauduttava enemmän tiekirjaan.

Kilpailuun ilmoittautui 475 kilpailijaa, joista 174 oli autoja, 232 moottoripyörää ja 69 kuorma-autoa. Kilpailun maaliin pääsi 193 ajoneuvoa, joista 67 oli autoja, 93 moottoripyöriä ja 33 kuorma-autoja.

Autojen kategorian voitti kaksikko Luc Alphand/Gilles Picard Mitsubishillä. Moottoripyörien kategorian voitti Marc Coma KTM:llä. Kuorma-autojen kategorian voitti kolmikko Vladimir Chagin/ Yakubov/Savostin Kamazilla.

Kilpailua varjosti kahden nuoren katsojan ja australialaisen moottoripyöräilijä Andy Caldecottin kuolemat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dakar Retrospective 1979-2007 (PDF)  Arkistoitu. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Portuguese start for Dakar Rally *news.bbc.co.uk*.  23.11.2005. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Alphand wraps up maiden Dakar win *news.bbc.co.uk*.  15.1.2006. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)

Dakar-ralli

|  |  |
| --- | --- |
| Eurooppa ja Afrikka | 
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* ~~2008~~

 |
| Etelä-Amerikka | 
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019

 |
| Lähi-itä | 
* 2020
* 2021
* 2022
* 2023

 |
| "Killing an Arab"The Cure |
| --- |
| Singlen "Killing an Arab" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Boys Don’t Cry* |
|  Julkaistu | joulukuu 1978helmikuu 1979 (uudelleenjulkaisu) |
|  Tekijä(t) | The Cure |
|  Tuottaja(t) | Chris Parry |
|  Tyylilaji | post-punk |
|  Kesto | 02.21 |
|  Levy-yhtiö | Small Wonder, Fictional |
| The Curen muut singlet |
|  | "Killing an Arab"1978 | "Boys Don’t Cry"1979 |

"**Killing an Arab**" on brittiläisen The Cure -yhtyeen ensimmäinen single. Se nauhoitettiin samaan aikaan yhtyeen debyyttialbumi *Three Imaginary Boysin* (1979) kanssa, mutta sitä ei kuitenkaan otettu mukaan levylle. Sen sijaan se julkaistiin vuotta myöhemmin albumilla *Boys Don't Cry*. 

Kappaleen ei yhtyeen mukaan ole tarkoitus sisältää rasistisia piirteitä, vaan se kertoo Robert Smithin tulkinnan Albert Camus'n *Sivullisen* käännekohdasta. Kappaleen sanoitukset kertovat Meursaultin, romaanin päähenkilön, tekemästä murhasta, jonka kohteena on arabi.

"Killing an Arab" herätti paljon huomiota ympäri maailmaa, sillä sen ajateltiin innoittavan väkivaltaisuuksia arabeja kohtaan. The Cure joutui laittamaan ensimmäiselle kokoelmalevylleen varoitustarran, jossa kehotetaan välttämään kappaleen rasistista käyttöä. "Killing an Arab" oli ainoa *Three Imaginary Boys* -albumin single, jota ei lisätty albumin uuteen versioon (2004), eikä myöskään *Greatest Hits* -kokoelmaan (2001).

Vuonna 2005 The Cure esitti "Killing an Arab" -kappaletta useilla festivaaleilla ympäri Eurooppaa niin, että sen nimi ja sanoitukset olivat muutettu muotoon "Kissing an Arab". Kun The Cure esiintyi Royal Albert Hallissa vuonna 2006, kappale sai nimekseen "Killing another".
| "Killing Me"Cristal Snow |
| --- |
| Singlen "Killing Me" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *God You Made Me Wicked* |
|  Julkaistu | 12. huhtikuuta 2010 |
|  Tuottaja(t) | Heikki Liimatainen |
|  Tyylilaji | elektro, pop, elektropop |
|  Kesto | 03.30 (Singleversio)  03:33 (Albumiversio) |
|  Levy-yhtiö | HMC, Warner Music Finland |
| Cristal Snown muut singlet |
| "Turn Me Up"2009 | "Killing Me"2010 | "Wicked"2010 |

**Killing Me** on Cristal Snow'n toukokuussa 2010 julkaistavan toisen albuminsa, God You Made Me Wicked'n, toinen single. Kappale sai ensisoittonsa YleX-radiokanavalla 19. maaliskuuta 2010.

Kappaleen on kirjoittanut Cristal Snow, Jukka Kosunen sekä Heikki Liimatainen. Taustoja laulaa Jimi Constantine sekä Elena Mady.

*Killing Me* nousi heti NRJ-radiokanavan Toivotuimmat Top10-listalle lisäyspäivänä sijalle #1 ja pysytteli siellä pitkän aikaa. Kappale on pysynyt kokonaisuudessaan NRJ:n Top10-listalla yli kolme kuukautta.

Julkaisu
--------

Single julkaistiin digitaalisesti 12. huhtikuuta 2010. Singlestä valmistettiin 10 kappaletta fyysisiä promosinglejä DJ-käyttöön sekä lehdistölle.

Musiikkivideo
-------------

Singlelle kuvattiin musiikkivideo maaliskuun 2010 alussa.

Cristal Snow väkijoukon keskellä "Killing Me" musiikkivideolla.
Musiikkivideolla nähdään Snow kävelemässä raivopäissään tunnelissa. Hän potkii ilmaa ja sylkäisee matkallaan. Puolessavälissä hän kääntyy ja palaa sinne mistä on paennut. Tunnelin päähän saapuessaan savua alkaa tulla lisää ja Snow tunkeutuu ihmismassan läpi, jotka kaikki ovat kääntyneenä tunnelista poispäin. Snow ottaa ihmismassan keskeltä kuvan, siitä mitä ihmiset tuijottavat, ja lähettää sen viestinä jollekin. Kuvassa näkyy palava talo ja viestissä lukee "Your house is on fire" (suom. Talosi on tulessa). Video päättyy kuvaan kun Cristal lähtee taas pois tunnelia päin ja lähikuvassa asfaltille tipahtaa tulitikkuaski. 

Videon ohjaaja Misko Iho ehdotti videoon ensin stunttia, mutta Snow halusi tehdä stunttiosuudet itse. Video kuvattiin yöllä Helsingissä ja siinä Snow juoksee palava takki päällään. Video julkaistiin 12. huhtikuuta Misko Ihon YouTube-kanavalla ja se julkaistiin myös Cristal Snown kotisivulla.

### Palkintoehdokkuudet

Ihon ohjaama *Killing Me* musiikkivideo pääsi ehdolle Oulun Musiikkivideo Festivaaleilla 2010. Myöhemmin samana vuonna video asettui ehdolle *Best Video* -sarjassa scandipop.co.uk -sivustolla.

*Killing me* sai ehdokkuuden myös Vuoden kotimainen biisi -sarjassa Black Cherry -blogissa, ja myöhemmin julkistettiin äänestyksen voittajaksi.

Listasijoitukset
----------------

| Lista | Parassijoitus |
| --- | --- |
| Suomen virallinen latauslista | - |
| Suomen virallinen singlelista | - |
|

Lähteet
-------

* Cristal Snow'n Facebook
* Cristal Snow'n Myspace

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Cristal Facebookikssa
* Killing Me Myspacessa (englanniksi)
* Cristalin blogi Suosikin sivuilla[vanhentunut linkki]
* Osta "Killing Me - Single" iTunesista
* Katso "Killing Me" musiikkivideo (Arkistoitu – Internet Archive) Cristal Snow'n kotisivulla
* Kuuntele *Killing Me* Spotify:llä
**Garigeba qelmtsipis karisa** (georg. გარიგება ჴელმწიფის კარისა, 'kuninkaallisen hovin säädökset', 'kuninkaallisen hovin perustuslaki') on keskiaikainen georgialainen lakiteksti. Sen laatimisajankohtana on yleisesti pidetty kuningas Giorgi V Loistavan toista hallituskautta (1314–1346) tai aikaa sen lähellä. Vain osa alkuperäistekstistä on säilynyt yhden 1600-luvun käsikirjoituksen muodossa. Teos on merkittävä dokumentti, joka kertoo Georgian kuningaskunnan rakenteesta ja täydentää 1700-luvun alun tutkijan prinssi Vakhuštin kertomusta Georgian keskiaikaisesta hovista ja hallintojärjestelmästä.

*Kuninkaallisen hovin säädösten* säilyneessä osassa annetaan systemaattinen ja yksityiskohtaisen selkeä kuvaus keskiajan Georgian hovista, hallintokoneistosta ja sosiaalisesta rakenteesta. Jotkin tekstin osiot perustuvat selvästi 1000- ja 1100-luvuille ulottuvaan perinteeseen. Tärkeimpiin lukuihin kuuluvat ne, jotka käsittelevät hovietikettiä, kuten kruunajaisseremonian järjestystä, kuninkaan pukeutumista, kuninkaallisten päivällisten tarjoilua, audiensseja ja tärkeiden juhlapäivien ja uskonnollisten paastopäivien viettoa. Tekstissä määrätään ministeriren (visiirien) velvollisuudet ja oikeudet ja kerrotaan valtaneuvoston (*savaziro*) istuntojen protokolla. Kappaleessa amirspasalarin (asevoimien komentajan) ja hänen henkilökuntansa velvollisuuksista mainitaan myös teknisiä yksityiskohtia Georgian kuninkaallisen armeijan varustuksesta.

Teoksen löysi ja julkaisi Ekvtime Taqaišvili nimellä *Institution des cours royales* Tbilisissä vuonna 1920 (*Monumenta Georgica*, tom. IV, no. 1). Suuri osa version materiaalista on käännetty englanniksi ja liitetty W.E.D. Allenin teokseen *A History of the Georgian People* (Lontoo, 1932). Toinen huomattava painos on Ivane Surguladzen *Khelmtsipis karis garigeba* (georg. ხელმწიფის კარის გარიგება, engl. *Regulations of the Royal Crown*, Tbilisi, 1993), jossa on L. Lozovaian ja Kevin Tuiten englanninkielinen käännös.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lang, D. M.: Georgia in the Reign of Giorgi the Brilliant (1314-1346).  *Bulletin of the School of Oriental and African Studies*, 1955, 17. vsk, nro 1, s. 82–83.
Lesznon voivodikunnan sijainti Puolan kartalla.
**Lesznon voivodikunta** (puol. *województwo leszczyńskie*) oli 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Leszno. Lesznon voivodikunnan alue jaettiin vuoden 1999 hallintouudistuksessa nykyisille Ison-Puolan, Ala-Sleesian ja Lubuszin voivodikunnille.

Lähteet
-------

1. ↑  Leszczyńskie województwo *Encyklopedia Internautica*. Viitattu 24.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Dz.U. z 1975 r. nr 16, poz. 91.
3. ↑  Wykaz Nowych Deskryptorów Geograficznych (151) (1-13.04.2017)

Puolan voivodikunnat 1975–1998
Biała Podlaska • Białystok • Bielsko-Biała • Bydgoszcz • Chełm • Ciechanów • Częstochowa • Elbląg • Gdańsk • Gorzów • Jelenia Góra • Kalisz • Katowice • Kielce • Konin • Koszalin • Krakova • Krosno • Legnica • Leszno • Lublin • Łomża • Łódź • Nowy Sącz • Olsztyn • Opole • Ostrołęka • Piła • Piotrków • Płock • Poznań • Przemyśl • Radom • Rzeszów • Siedlce • Sieradz • Skierniewice • Słupsk • Suwałki • Szczecin • Tarnobrzeg • Tarnów • Toruń • Wałbrzych • Varsova • Włocławek • Wrocław • Zamość • Zielona Góra