recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vadim Danilovitš Gardner** (ven. Вади́м Дани́лович Га́рднер, oikea sukunimi de Paiva-Perera Gardner, де Пайва-Перера Гарднер; 30. kesäkuuta 1880 Markovilla Viipurin lähellä – 20. toukokuuta 1956 Helsinki) oli Suomessa asunut venäläinen runoilija.

Vadim Gardner syntyi yhdysvaltalaisen Daniel Thomas Gardnerin ja kirjailija Jekaterina Dyhovan perheeseen. Hän kävi koulunsa Pietarissa ja valmistui Pietarin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1909.

Gardnerin ensimmäinen runokokoelma *Stihotvorenija* ilmestyi vuonna 1908. Siinä on havaittavissa Konstantin Balmontin kaltaisten symbolistien vaikutusta. Toisessa kokoelmassa *Ot žizni k žizni* (1912) esiintyy sekä Vjatšeslav Ivanoville ominaisia myyttisiä aineksia että 1910-luvun postsymbolismille tyypillistä pyrimystä konkreettisuuteen. 

Gardnerista tuli Venäjän kansalainen vuonna 1916. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Lontoossa asetoimituksista huolehtineessa komiteassa. Gardner palasi Venäjälle vuonna 1918 ja asui vuodesta 1921 lähtien Suomessa. Pariisissa ilmestyi vuonna 1929 hänen runokokoelmansa *Pod daljokimi zvjozdami*. Helsingissä julkaistiin vuonna 1990 runovalikoima *U Finskogo zaliva* ja Pietarissa vuonna 1995 valikoima *Izbrannyje stihotvorenija*.

Gardner asui Suomessa äitinsä maatilalla Karjalan kannaksella kunnes hän joutui muuttamaan Helsinkiin talvisodan sytyttyä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Russkije pisateli 1800–1917, tom 1*, s. 523. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1989.
2. ↑  Venäläinen runous ja Suomi, Karjalan Sanomat 18.4.2012[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Charadrius vociferus*
**Amerikantylli** (*Charadrius vociferus*) on amerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi ruotsalainen luonnontutkija Carl von Linné vuonna 1758.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 23–26 cm, siipien kärkiväli 59–63 cm ja paino 65–90 g. Naaras on hieman kookkaampi. Muistuttaa tylliä, mutta on tätä hiukan suurempi, hoikempi, pitkäpyrstöisempi ja -nokkaisempi. Rinnan poikki kulkee 2 mustaa raitaa ja nokka on kokonaan tumma. Koivet ovat kellahtavat ja pyrstö sekä yläperä punaruskeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on 'kill-dee', josta laji on saanut englanninkielisen nimensä *Killdeer*. Vanhin amerikantylli on ollut 11 vuotta 11 kuukautta vanha.

Esiintyminen
------------

Nimialalaji *vociferus* (Linné 1758) pesii Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosista Floridaan ja Meksikoon saakka, alalaji *ternominatus* (Bangs ja Kennard 1920) Bahamalla ja Antilleilla, sekä alalaji *peruvianus* (Chapman 1920) Etelä-Amerikassa Perusta Pohjois-Chileen. Maailman populaation koko on noin 1 miljoonaa yksilöä. Sen kanta on elinvoimainen. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat USA:n itärannikolta aina Kolumbiaan ja Ecuadoriin. Muuttomatkallaan se voi harhautua Länsi-Eurooppaan mutta sitä ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Pesimäbiotooppeja ovat avoimet ruohikot, pellot, laitumet, golfkentät, tienreunat ja muut lyhytkortiset avomaat. Muuttoaikoina ja talvehtimisalueilla erityyppisillä kosteikoilla ja rannoilla.

Lisääntyminen
-------------

Laji on yksiavioinen. Pesä on vaatimaton kuoppa sorassa. Munia on 4 ja molemmat puolisot hautovat, yhteensä 24–28 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentokykyisiä ne ovat 3–4 viikon ikäisinä. Sukukypsä 1-vuotiaana.

Ravinto
-------

Pääasiassa hyönteiset, nilviäiset ja muut pienet selkärangattomat. Syö myös marjoja.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-857506-8
* ADW

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Charadrius vociferus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 23.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q755737
* Wikispecies: Charadrius vociferus
* ABA: killde
* ADW: Charadrius\_vociferus
* ARKive: charadrius-vociferus
* Avibase: BCF9A19AFE372627
* BirdLife: 22693777
* BOLD: 10184
* CoL: TMXQ
* BOW: killde
* eBird: killde
* EUNIS: 100877
* Euring: 4740
* Fauna Europaea: 96873
* Fauna Europaea (new): 76fcae57-5a97-4521-9ca0-9a204ac0add6
* Fossilworks: 129786
* GBIF: 2480320
* GNAB: killdeer
* IBC: killdeer-charadrius-vociferus
* iNaturalist: 4793
* IRMNG: 10934850
* ITIS: 176520
* IUCN: 22693777
* NatureServe: 2.101693
* NBN: NBNSYS0000000324
* NCBI: 50402
* Neotropical: killde
* ODNR: killdeer
* WoRMS: 159127
* Xeno-canto: Charadrius-vociferus
* ZooBank: CC1B1E30-A382-4C03-B0C3-0264009335CE

 |

 |
**Crypta Neapolitana** (lat. ital. *Grotta di Posilipo, Grotta di Pozzuoli*) on antiikin aikainen, roomalaisella ajalla rakennettu tunneli Napolissa Italiassa.

Tunneli rakennettiin alun perin Rooman varhaisella keisarikaudella, ja sen suunnitteli keisari Augustuksen arkkitehti Cocceius Auctus, joka suunnitteli samanlaisen tunnelin myös Cumaesta Avernus-järvelle. Tunneli valmistui alun perin noin vuonna 37 eaa. Sen mainitsevat muun muassa Seneca ja Petronius.

Tunneli kulkee Posilipon kukkulan, antiikin Pausilypoksen kukkulan (lat. *Mons Pausilypus*), läpi. Sitä pitkin kulki tie, joka yhdisti antiikin Neapoliin kaupungin lännempänä sijaitsevaan Puteoliin. Tietä varten rakennettiin tunneli, koska kukkula muodosti merkittävän esteen ja hankaloitti kulkemista paikkojen välillä. Vaihtoehtoinen, pidempi tie kulki ylhäältä kukkuloiden kautta. Tunneli on kaivettu kukkulan tuffikiveen. Sen pituus on nykymuodossaan noin 711 metriä, leveys noin 4,5 metriä ja korkeus noin 4,6–5,2 metriä. Leveys mahdollisti kaksien hevoskärryjen kulkemisen rinnakkain. Tunneliin johtaa viistosti ylhäältä kummankin pään suunnasta ilmastointi- ja valokuilut, joista idänpuoleinen on 145 metriä pitkä ja lännenpuoleinen 100 metriä pitkä.

Tunnelia kunnostettiin ja uusittiin usein jo antiikin aikana, joten alkuvaiheessaan se saattoi olla pienempi. Tämän lisäksi tunnelia on laajennettu ja korjattu ainakin vuosina 1455, 1548, 1748 ja vielä 1893, minkä seurauksena se on pitkälti menettänyt antiikinaikaisen olemuksensa. Tunnelia on muun muassa korotettu alentamalla sen lattiatasoa. Tunneli oli käytössä aina vuoteen 1917 saakka. Nykyisin saman kukkulan ali kulkee antiikinaikaisen tunnelin lisäksi kaksi auto- ja kaksi rautatietunnelia.

Tunnelin itäpää on Parco Vergiliano a Piedigrotta -puistossa (40°49′46.7″N, 14°13′02.6″E) ja länsipää Via della Grotta Vecchia -kadun itäpäässä (40°49′38.1″N, 14°12′33.9″E). Heti tunnelin itäpään suuaukon vieressä sijaitsee Vergiliuksen haudaksi kutsuttu antiikin aikainen hautarakennus.

* Tunnelin itäpään suuaukko.Tunnelin itäpään suuaukko.
* Tunnelin länsipään suuaukko.Tunnelin länsipään suuaukko.
* Maalaus tunnelin suusta 1700-luvulta, Abraham-Louis-Rodolphe Ducros.Maalaus tunnelin suusta 1700-luvulta, Abraham-Louis-Rodolphe Ducros.

Lähteet
-------

1. 1 2  Crypta Neapolitana Ministero dei beni e delle attività culturali e del turismo.  Arkistoitu 9.3.2018. Viitattu 12.3.2018.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "NEAPOLIS (Naples) Campania, Italy", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Smith, William: "Neapolis (1)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Seneca: *Kirjeet Luciliukselle* 57.1–2.
5. ↑  Petronius, katkelma 16.
6. 1 2  Amato, Lucio et al.: The Crypta Neapolitana; A Roman Tunnel of the Early Imperial Age *researchgate.net*. Viitattu 12.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crypta Neapolitana** Wikimedia Commonsissa
Crypte archéologiquen maanpäällinen sisäänkäynti, taustalla Notre Damen katedraalia.
Maanalaisia raunioita museon näyttelyssä.
**Crypte archéologique du parvis Notre-Dame** on maanalainen arkeologinen museo Pariisin keskustassa Île de la Citén saarella, Notre Damen aukion alla. Museo esittelee roomalaisajalta ja keskiajalta peräisin olevien pariisilaistalojen raunioita, jotka sijaitsevat monta metriä nykyisen katutason alapuolella.

Museon esittelemät rakennusten jäänteet löydettiin aukion alta arkeologisissa kaivauksissa, joita suoritettiin vuosina 1965–1972 pysäköintihallin rakentamisen yhteydessä. Joukossa on muun muassa muinaisen Lutetian kaupungin satamalaituri, roomalaisaikainen kylpylä, pätkä 300-luvun kaupunginmuuria, Hôtel-Dieun sairaalan entisen kappelin kellari, Notre Damen katedraalille johtaneen entisen pääkadun pohja, 1700-luvulla rakennetun hospice des Enfants-Trouvés -löytölastensairaalan perustukset ja paroni Haussmannin aikaisia viemäreitä. Museo avattiin yleisölle vuonna 1980. Museo käsittää maan alla sijaitsevan 118 metriä pitkän ja 29 metriä leveän avoimen tilan. Sen laajuus on 2 200 neliömetriä, josta 1 800 neliömetriä on näyttelykäytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  The archaeology and history of the île de la Cité (englanniksi) Crypte archéologique. Viitattu 31.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Crypte archéologique** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
* Museon esite (englanniksi)
**Kashibai Kanitkar** (1861 – 30. tammikuuta 1948) oli intialainen naiskirjailija. Häntä on pidetty marathinkielisen kirjallisuuden edelläkävijänä.

Elämäkerta
----------

Kashibai Kanitkar (o.s Bapat) syntyi vuonna 1861 historiallisesti Punen hallitsijoiden palveluksessa olleeseen yläluokkaiseen bramiinisukuun. Kashibain isä työskenteli brittihallinnon virkakoneistossa. Jo yhdeksänvuotiaana Kashibai päätyi tuolloisten tapjen mukaisesti järjestettyyn avioliittoon 16-vuotiaan Govindaro Kanitkarin kanssa. Govindaro opiskeli sittemmin lakia ja tuli tuomariksi. Avioliitto ei ollut onnellinen. Tummaihoista Kashibaita väitettiin rumaksi, ja hänellä ei ollut miehensä laista länsimaista koulutusta.

Ilman koulutustakin Kanitkar opiskeli itsenäisesti lukemaan ja kirjoittamaan marathiaja englantia. Hänen miehensä ei tässä juuri auttanut, mutta miehen tuttavaverkostoon kuului edistysmieleisiä intialaisia. Tätä kautta Kanitkar tutustui esimerkiksi kirjailija Hari Narayan Apteen. Vuonna 1884 Kanitkar julkaisi ensimmäisen marathankielisen teoksensa *Rangarao* kirjoituksina lehdissä *Manoranjan* ja *Nibandhachandrika*. Kirjana se julkaistiin vuonna 1931 uudella nimellä *Anant Vinyak Patwardhan*. Vuonna 1889 hän julkaisi elämäkerrallisen teoksen *Dr. Anandibai Joshi Yanche Charitra*. Teos kertoi maharashtralaisesta lääkäristä Anandibai Josheesta. Vuonna 1928 ilmestyi romaani *Palkhicha Gonda* ja vuonna 1929 Kanitkarin, Govindaron ja Hari Narayan Apten välistä kirjeenvaihtoa sisältävä *Chandanyatil Gappa*. Teosten lisäksi Kanitkar julkaisi esseitä aikansa kirjallisuusjulkaisuissa, kuten *Navayug*, *Vividh Dnyan Vistaar* ja *Subodh Patrika*. Kanitkar käsitteli paitsi marathilaista kirjallisuutta, myös uskontoa ja naisten asiaa.

Kanitkar toimi myös politiikassa ja aktivistina. Hän ajoi lakia suojaikärajasta vuonna 1891, jolloin se asetettiin 12 vuoteen. Uudistusliike Prarthana Samajin kautta hän oli mukana järjestämässä uusia häitä eronneelle naiselle. Hän oli myös yksi ensimmäisistä Intian kongressipuolueen naisjäsenistä. Vuonna 1909 hänestä tuli Punessa toimineen naistenkoulun Seva Sabanin johtaja. Uskonnolliselta ajattelultaan Kanitkar oli teosofi, ja hän oli myös teosofisen seuran jäsen. Hänen miehensä kuoli vuonna 1918, ja hän opetti sittemmin marathia Banaras Hindu University-yliopistossa. Hän kuoli Punessa 30. tammikuuta 1948.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bonnie G. Smith (toim.): *The Oxford encyclopedia of women in world history*, s. s. 4-5. vol. 5. Oxford University Press, 2008. ISBN 9780195148909. Internet Archive (viitattu 27.4.2021). (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Castelnou** ([kastɛlnu], kat. *Castellnou dels Aspres*) on Ranskan kunta Occitanien alueella Pyrénées-Orientalesin departementissa, manner-Ranskan eteläisimmässä kolkassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 341. Kunta kuuluu departementissaan Les Aspresin kantoniin Perpignanin arrondissementissa ja sijaitsee parikymmentä kilometriä Perpignanin kaupungista länsilounaaseen. 

Castelnou kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluvat samasta departementista myös Eus, Évol, Mosset ja Villefranche-de-Conflent. Kylä muodostuu kukkulan laella seisovan linnan juurella sijaitsevista kivitaloista ja kivetyistä kaduista.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 14.7.2017.
2. ↑  "Castelnou", *The Green Guide: Languedoc, Roussillon, Tarn Gorges*, s. 256. Gilbert, Jonathan P. (toim.). Michelin Maps and Guides, 2009. ISBN 978-1-906261-84-9. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Castelnou (Pyrénées-Orientales)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Castelnou
**Filippiinienkotka** (*Pithecophaga jefferyi*) on yksi maailman suurimmista petolinnuista. Se on sukunsa ainoa edustaja.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 86–102 senttiä, siipien kärkiväli noin kaksi metriä ja paino noin seitsemän kiloa. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi. Valtavan kokoinen kotka, jolla on pitkä pyrstö ja suhteellisen lyhyet mutta leveät siivet. Se on samaa suuruusluokkaa kuin harpyija ja kuningasmerikotka. Sen höyhenpuku on yläpuolelta ruskea ja alapuolelta valkoinen. Niskassa on joukko pidentyneitä höyheniä. Nokka on hyvin vahva, korkea ja sivuilta hieman litistynyt. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajin elinajan odotus on 30–60 vuotta.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Filippiinienkotka esiintyy vain Filippiineillä, sen neljällä pääsaarella Luzonilla, Samarilla, Leytellä ja Mindanaolla. Laji on äärimmäisen uhanalainen, sillä populaatio oli vuonna 1992 kooltaan 350–670 yksilöä, joista noin 226 oli lisääntymisikäisiä yksilöitä. Valtaosa kannasta elää Mindanaolla, jossa on noin 82–223 pesivää paria. Lajin suurin uhka ovat sademetsien hakkuut. Myös laiton metsästys sekä kaivostoiminnan takia elinkelvottomiksi jäävät alueet pienentävät kantaa. Filippiinienkotka elää sademetsissä.

Lisääntyminen
-------------

Reviirin koko on 25–50 neliökilometriä. Pari muodostaa elinikäisen liiton. Pesä on usein dipterokarpuspuun (*Dipterocarpaceae*) latvassa jopa 30 metriä maan pinnan yläpuolella. Pesän halkaisija voi olla kolme metriä. Naaras munii yhden munan. Pari huolehtii yhdessä poikasestaan noin 20 kuukauden ajan, joten laji pesii vain joka toinen vuosi.

Ravinto
-------

Filippiinienkotka saalistaa lentäen matalalla latvuston yläpuolella tai istuen oksalla saalista väijyen. Se syö etupäässä apinoita ja puoliapinoita. Sille maistuvat myös pienet sorkkaeläimet ja suuret sademetsän linnut, esimerkiksi sarvinokat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife International: *Pithecophaga jefferyi* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 7.5.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto – Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q185213
* Wikispecies: Pithecophaga jefferyi
* ADW: Pithecophaga\_jefferyi
* ARKive: pithecophaga-jefferyi
* Avibase: B3B046ECBA553372
* BirdLife: 22696012
* BOLD: 113077
* CoL: 4JBNX
* BOW: grpeag1
* eBird: grpeag1
* ECOS: 4484
* EoL: 914593
* GBIF: 2480381
* iNaturalist: 5413
* IRMNG: 10594103
* ITIS: 175560
* IUCN: 22696012
* NBN: NHMSYS0000533675
* NCBI: 321089
* Species+: 9919
* Xeno-canto: Pithecophaga-jefferyi

 |

 |
**Sopimussakko** on ennalta sovittu rahallinen tai luontoissuorituksena suoritettava korvaus, jonka velallinen lupautuu suorittamaan velkojalle tekemänsä sopimusrikkomuksen seurauksena. Rahallisen korvauksen yhteydessä voidaan sopia viivästyskorosta. Luonteeltaan sopimussakko on vahingonkorvaus. Sen lähikäsitteitä ovat käsiraha, menettämisseuraamus ja rikkojaisraha.[1]

Sopimussakon oikeusvaikutukset riippuvat siitä, mitä sopimukseen on kirjattu. Yleensä velallisen suoritusvelvollisuuden edellytyksenä on sopimusrikkomuksen ilmeneminen; mitään muuta ei edellytetä, eikä velkojan tarvitse esimerkiksi osoittaa hänelle syntynyttä vahinkoa. Yleensä on sovittu niin, että sopimussakko on sekä korvauksen alaraja että yläraja, eikä velkoja voi vaatia lisäkorvausta kärsimänsä vahingon ylittäessä sopimussakon määrän. Lakiin varallisuusoikeudellisista oikeustoimista (228/1929, 36 §) nojautuen tuomioistuin voinee sovitella korvausta niin ylös- kuin alaspäinkin korvauksen ja vahingon epäsuhdan perusteella. Sopimussakkoa ei joudu suorittamaan, jos sopimusrikkomus on velkojan aiheuttama. Suoritusvelvollisuuden voi poistaa lähinnä vain ylivoimainen este eli force majeure.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 770–771.
**Ruokolahden kotiseutumuseo** sijaitsee Ruokolahden kirkonmäellä Etelä-Karjalassa. Museo on perustettu 1955, ja sitä ylläpitää, kunnan omistamassa kiinteistössä, paikallinen kotiseutuyhdistys Ruokolahti-Seura Ry. Museorakennus on kookas, jykevistä hirsistä veistetty kaunis rakennus, joka on aiemmin palvellut manttaalikunnan lainajyvästönä. Rakennus on pystytetty nykyiselle paikalleen jo 1861 ja sen on urakoinut Antti Enlund -niminen urakoitsija.

Museo on avoinna yleisölle kesäkuukausina.

Näyttelyt
---------

Kotiseutumuseossa esineitä on esillä kolmessa kerroksessa. Ylimmässä kerroksessa esineet kertovat maanviljelyksestä, metsätaloudesta, kalastuksesta ja metsästyksestä. Toisen kerroksen tiloihin on järjestetty esineet kuvaamaan tupatöitä. Esille ovat päässeet myös suutarin ja räätälin työvälineet. Toisessa kerroksessa on myös itsenäisyydenhuone, jossa on esineistöä Suomen itsenäisyyden alkuvuosilta sekä sota-ajalta. Alimmassa kerroksessa on laaja kirkkomuseo-osasto, johon on koottu esineistöä sekä nykyisestä että kolmesta aiemmasta kirkosta, jotka tällä kirkonmäellä ovat seisseet. Lisäksi on erillinen näyttelyhuone Ruokolahden eukoille sekä rahahuone, jossa esitellään vanhoja rahoja ja esihistoriallisen ajan esineitä, joita Ruokolahdelta on löytynyt.

Ulkomuseoalue
-------------

Museon välittömässä läheisyydessä on n. 1/2 ha:n kokoinen ulkomuseoalue, jonka sydämenä on Ruokolahti-talo. Talossa toimii kesäisin **museokahvila** ja monasti siellä järjestetään erilaisia tapahtumia ja kotiseutuhenkistä ohjelmaa. Ulkomuseoalueella on lukuisia, 1800-luvun maalaistaloon kuuluvia rakennuksia, kuten esim. riihi, paja, savusauna, lukuisia aittoja, vartiokoppi sekä kärrykuuri, jossa on nähtävänä mm. vanhoja maatalouskoneita.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Sulo Siitonen: *Ruokolahti : kotiseutulukemisto : historiaa, kuvauksia, tapahtumia ja tarinoita*. [Ruokolahti]: Ruokolahti-seura, [1986]-. 48666182. ISBN 951-99723-2-3, 978-951-99723-2-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.5.2021).

Aiheesta muualla
----------------

* Ruokolahti (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ruokolahti-seuran kotisivut
* eMuseo.fi/Ruokolahti

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Ruokolahden kotiseutumuseo (Q84305656)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo, kotiseutumuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Ruokolahti |
|  |
| katuosoite | Rasilantie 1, 56100 Ruokolahti |
|  |
| koordinaatit | 61°17′10″N 28°49′38″E﻿ / ﻿61.28612°N 28.82726°E﻿ / 61.28612; 28.82726 |
|  |
|  |

 |
Vain tavumerkkejä.
**Vailainen kirjaimisto** on Liberiassa ja Sierra Leonessa puhuttavaa mandelaista vain kieltä varten laadittu omaperäinen tavukirjoitusjärjestelmä.

Vailaisen kirjaimiston loi vuoden 1833 tienoilla Momolu Duwalu Bukele, joka tunsi ennestään latinalaisen ja arabialaisen kirjaimiston. Ne eivät kuitenkaan ole suoraan vaikuttaneet sen kehitykseen. Arabialaisesta kirjoituksesta lainattu piirre on ehkä tarkkeiden käyttö. Eräät merkit lienevät alkuperältään piktografisia tai ideografisia. Ne saattavat perustua aikaisempaan kuvakirjoitukseen, joka ei ole säilynyt. Mahdollisena esikuvana on mainittu myös cherokeen tavukirjoitus.

1800–1900-lukujen aikana vain kirjoitusjärjestelmään tehtiin useita muutoksia. Yksinkertaistettu merkistö luotiin vuonna 1900. Siihen kuuluu 212 tavumerkkiä, joista osa on yksinkertaisia ja osa tarkkeilla varustettuja yhdysmerkkejä. Kirjoituksen suunta on vasemmalta oikealle.

Vailainen kirjaimisto luotiin alun perin rituaalitarkoituksia varten. Sitä käytettiin myös yksityisessä kirjeenvaihdossa, kansanperinteen muistiinpanoissa sekä Raamatun ja Koraanin tekstien käännöksissä. Kirjaimisto vaikutti menden, kpellen, loman ja bassan omaperäisten kirjoitusjärjestelmien kehitykseen. Vailainen kirjaimisto on edelleen käytössä, ja vuonna 2003 sillä julkaistiin Uusi testamentti.

Lähteet
-------

1. ↑  Suositukset: Kirjoitusjärjestelmien nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 7.10.2014.
2. 1 2 3  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 388. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
3. 1 2  Slager, Tim: A Brief Summary of Liberian Indigenous Scripts *Christian Education Foundation of Liberia*. Viitattu 27.10.2019.
**Barbelo** on gnostilainen termi, joka viittaa useissa setiläisen kosmogonian mytologioissa Jumalan ensimmäiseen emanaatioon. Barbeloon viitataan myös nimityksillä "Äiti-Isä" (mikä vihjaa hänen androgyynisyydestään), "ensimmäinen ihminen", "Pyhä Henki", "kolminkertaisesti maskuliininen", "androgyyni, jolla on kolme nimeä" ja "ikuinen olento näkymättömien joukossa".

Parhaan kuvan setiläisestä niin sanotusta klassisesta gnostilaisesta luomismyytistä ja samalla Barbelon ilmaantumisesta ja asemasta antaa *Johanneksen salainen kirja*. Sen mukaan Barbelosta tuli "kaikkeuden kohtu, sillä hän oli ensimmäinen kaikista". Barbelon emanaation on ajateltu toimineen jumaluuden välittävänä luovana piirteenä, koska gnostilaisuudessa Korkeimman Jumalan täydellisyyttä, tavoittamattomuutta ja liikkumattomuutta korostetaan, eikä sen katsota olevan aktiivisesti osallisena luomisessa.

Gnostilaisia kirjoituksia, jotka viittaavat Barbeloon
-----------------------------------------------------

* *Johanneksen salainen kirja*
* *Juudaksen evankeliumi* (Juudas sanoo Jeesuksen olevan kuolemattoman Barbelon ikuisesta maailmasta)
* *Kolmimuotoinen Protennoia*
* *Koptilainen egyptiläisten evankeliumi*
* *Setin kolme kivitaulua*
* *Ukkonen, täydellinen järki*
* *Zostrianos*

Katso myös
----------

* Barbelo-gnostikot
* Set
* Sofia

Lähteet
-------

1. ↑  Dunderberg, Ismo & Marjanen, Antti (toim.): *Nag Hammadin kätketty viisaus. Gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä*, s. 44. 2. täydennetty painos. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-30859-5.
2. ↑  Marjanen, Antti & Dunderberg, Ismo (toim.): *Juudaksen evankeliumi. Johdanto, käännös ja tulkinta*, s. 35. Helsinki: WSOY, 2006. ISBN 951-0-32399-3.  (Marjanen & Dunderberg 2006, s. 27).
**Korpilahden kirkonkylän työväentalo** on Korpilahden kirkonkylän keskustassa sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti ja historiallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.

Historia
--------

Työväenyhdistys perustettiin Korpilahdelle vuonna 1905. Sitä ennen oli toiminut jo suurlakkokomitea. Työväentalon tontti on alkuaan kuulunut Kreivilän taloon. Talollinen Kalle Pekkarinen vuokrasi 1898 siihen kuuluneen Kokkolan palstan rakennuksineen. Hän myi sitten palstan ja siinä olevien rakennusten vuokraoikeuden Korpilahden kirkonkylän työväenyhdistykselle 15.8.1910. Vuonna 1915 yhdistys rakensi ja vuokrasi kauppakartanon osuusliikkeelle viideksi vuodeksi. Vuokra-aikaa jatkettiin sopimuksen mukaan.

Vuonna 1914 näyttämön alle rakennettiin kulissivarasto. Vuonna 1951 tehtiin suuri remontti. Rakennusmestari Merisalon piirustusten mukaan urakoitiin liikehuoneiston kunnostus. Rakennuksessa toimi parturiliike vuosina 1951–1955. Myös kahvila on ollut vuokrattuna eri henkilöille. Vuonna 1955 talo vuokrattiin viideksi vuodeksi Osuusliike Pohjois-Päijänteelle. Vuonna 1956 talo myytiin Korpilahden Kiinteistö Oy:lle.

Rakennus
--------

Työväentalo on osaksi lauta ja osaksi hirsirunkoinen harja/satulakattoinen kolmikerroksinen rakennus, joka on alun perin ollut asuinrakennus. Katteena on ollut mineraalilevy*selvennä*. Talo on väriltään kirkkaan keltainen. Kuistin yläpuolella on ollut parveke.

Talossa on ollut juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen. Alakerrassa on liikehuoneistot. Yläkerrassa on vahtimestarin asunto.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväenyhdistyksen toiminnan lisäksi talossa on ollut liiketoimintaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, 1979. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------
**Tyllinjärvi** on matala, sameavetinen ja muodokas järvi Miehikkälän kaakkoisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Kotkasta on 50 kilometriä itäkoilliseen. Järven eteläinen osa sijaitsee Virolahden alueella.

Maantiede
---------

Tyllinjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 4,5 kilometriä. Järvi on kapea ja sen mutkaisen rantaviivan pituus on 19 828,1 metriä. Tyllinjärvi koostuu suurelta osin lahdista, joiden nimet ovat pohja-päätteisiä: Nurmisaaranpohja, Tetrivuorenpohja, Kulmakatteenpohja, Järvelänpohja, Salmelanpohja ja Tiirinpohja. Laajimmat niemet ovat itärannan Leukaniemi ja Tammaniemi sekä Vanhaniemi luoteessa. Tyllinjärveä laskettiin 1930-luvulla. Vain 18 hehtaaria järvestä on vähintään kolme metriä syvä. Syvin kohta, 6,6 metriä, sijaitsee järven eteläosassa Tetrivuoren tuntumassa. Järven luoteisosassa on noin viiden metrin syvänteitä.

Tyllinjärven saariluku on kahdeksan. Laajin saari on Järvensaari, jonka kautta Miehikkälän ja Virolahden kuntaraja kulkee. Tyllinjärven rannoilla on runsaasti kulttuurimaisemaa peltoineen. Itärannalla sijaitsee Tyllin kylä. Järveä reunustavat metsät ovat varsin tasaisesti lehti- ja havupuuvaltaisia. Etelärannalla kohoaa jyrkkiä kallioseinämiä.

Tyllinjärven rantaniityt ovat suursara- ja järvikortevaltaisia, niittyjen reunoilla levittäytyy järviruoko- ja kaislavyöhykkeitä. Järven linnusto on monipuolinen kahlaajineen ja vesilintuineen.

Tyllinjärveen laskee Vaalimaanjoki luoteesta. Joki jatkuu Tyllinjärven pohjoiskolkasta Taipaleenjärven (15,4 metriä mpy) ja Savanjärven (12,3 metriä mpy) kautta kaakkoon.

Tyllinjärven vesitilavuus on 3 010 000 kuutiometriä. Järvi on verraten rehevöitynyt.

Tyllinjärvi (10.001.1.008) kuuluu Vaalimaanjoen alaosan alueeseen (10.001), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vaalimaanjoen vesistössä (10). Tyllinjärvi on Vaalimaanjoen alaosan alueen laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tyllinjärvi, vakavesi, Miehikkälä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.3.2022.
3. ↑  Tyllinjärvi. Järviwiki. Viitattu 21.3.2022.
4. 1 2 3 4 5  Tyllinjärvi *Ympäristö.fi*. Ympäristöhallinto.
5. ↑  Vaalimaanjoen alaosan alue (10.001). Järviwiki. Viitattu 21.3.2022.
**Keisarin Malja** on maustettua mustaa lehtiteetä. Se on Forsmanin teetalossa kehitetty, tsaarinaikaisten seurapiirien hienostunutta maku- ja tuoksumaailmaa kuvaileva teelaatu. Keisarin Maljassa kvittenin makeus on yhdistetty mustaan lehtiteehen. Tämä muistuttaa vanhaa venäläistä tapaa juoda samovaariteetä kvittenihillon kera. Monet venäläistyyppisen teen ystävät mieltyivät siihen heti.

Tee maustetaan, sekoitetaan ja pakataan Suomessa. Pohjana on mustaa, isolehtistä Reilun kaupan lehtiteetä. Sitä on täydennetty ruusukvittenin ja litsihedelmän aromilla, ja mukaan on lisätty kuivattuja appelsiinin ja ananaksen paloja, saflorin ja liljan terälehtiä.

Keisarin Malja nousi suosioon pian myös ulkomailla. Venäläiset ostajat hankkivat teetä Tallinnan Kaubamajasta kassikaupalla, kun Forsman oli avannut 1990-luvulla oman teemyymälänsä tähän tavarataloon. Tee raivasi Forsman teelle tietä myös Venäjän markkinoille sen jälkeen, kun moskovalaisen tavaratalon sisäänostaja oli hurmaantunut Aaro Forsmanin ja nykyisen toimitusjohtaja Ari Santamäen sinne tuoman Keisarin Malja -teen makuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reilun kaupan Keisarin Malja Musta tee 60 g (myös teepakkauksen merkintää 'Valikoitu isolehtinen tee ja aromi' on hyödynnetty) Aaro Forsman Oy, forsman-tea.com. Viitattu 5.11.2015.
2. 1 2 3  Arstila, Pirkko: *Teen ystävän kirja*, s. 146–147. Maustettuja klassikoita ja sekoituksia. Tallinna (painopaikka): Sammakko, 2011. ISBN 978-952-483-148-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Teen tuotemerkit |
| --- |
|  |
| Tunnettuja valmistajia | 
* Lipton
* Twinings
* Forsman
* Nordqvist
* Clipper tea

 |
|  |
| Suosittuja sekoituksia | 
* Keisarin Malja
* Keisarin Morsian

 |
|  |
| 
* Katso myös: Tee
* Luettelo teen valmistajista

 |

 |
**Vaasan uimahalli** on Vaasan Hietalahden kaupunginosassa sijaitseva uimahalli. Vuonna 1962 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet Olli ja Eija Saijonmaa. Vuoden 1983 peruskorjauksen on suunnitellut Kari Kyyhkynen ja 2000-luvun alun laajennuksen Arktes Oy.

Historiaa
---------

Vaasan uimahalli rakennettiin vanhan sotilasradioaseman paikalle Hietalahteen kaupungin ruutukaava-alueen lounaiskulmaan. Alueelle oli jo rakennettu useita urheilukenttiä ja -laitoksia. Uimahalli rahoitettiin Malmön kaupungilta saaduilla jälleenrakennusrahoilla, joilla Vaasaan rakennettiin myös asuintaloja. Hallin suunnittelivat arkkitehdit Eija ja Olli Saijonmaa, ja se vihittiin käyttöön lokakuussa 1962.

Alun perin hallissa oli viisiratainen 25 metrin allas ja 5 metrin korkuinen hyppytorni. Uimaseura oli toivonut kuusirataista allasta, jotta halli kelpaisi mestaruuskilpailuihin. Uimahyppykilpailuille allas oli sen sijaan riittävän suuri. Uima-allashallin katto kaareutuu altaiden ylle, kun taas muu osa rakennuksesta on lähes tasakattoinen.

Arkkitehti Kari Kyyhkynen suunnitteli uimahallin ensimmäisen peruskorjauksen, joka toteutettiin vuonna 1983. Kahta vuosikymmentä myöhemmin hallia päätettiin laajentaa ja varustaa se uudella 50 metrin uima-altaalla. Vuonna 2003 valmistunut uusi allasosasto rakennettiin alkuperäistä muistuttavana kaarihallina rakennuksen eteläpuolelle, ja sen suunnitteli Arktes Oy.

Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliitto valitsi Vaasan hallin vuoden 2014 uimahalliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Öst, Susanne: *Vaasan modernin arkkitehtuurin inventointi*, s. 52. Vaasa: Pohjanmaan museo, 2010. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Orhanen, Outi: *Vaasan uimahalli, Hietalahdenkatu 8*. Pohjanmaan museo, 2017. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.1.2018). [vanhentunut linkki]
3. ↑  Aatsalo, Johanna: Vaasan uimahalli valittiin vuoden uimahalliksi *Rakennuslehti*.  2.10.2014. Viitattu 4.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaasan uimahalli kaupungin sivustolla
**Keisarin hullu** (vir. *Keisri Hull*) on virolaisen kirjailijan Jaan Krossin vuonna 1978 ilmestynyt historiallinen romaani. Kirja kertoo liiviläisestä aatelisesta Timotheus von Bockista (1787-1836). Päiväkirjamaiseen tyyliin kirjoitetun kirjan kertojana on von Bockin vaimon veli Jakob, joka oli maaorja ennen siskonsa Eevan säätyjärjestyksestä poikkeavaa avioliittoa aatelisen kanssa. Kirjan tarina on sekoitus fiktiota ja todellisia historiallisia tapahtumia. Keisarin hullu oli Krossin kansainvälinen läpimurtoteos, jota on usein pidetty tekijänsä parhaana romaanina.

Timotheus von Bock oli todellinen historiallinen henkilö, joka baltiansaksalaisen aatelin edustajana toimi keisarillisen Venäjän armeijan upseerina ja Põltsamaalla sijaitsevan Võisikun kartanon herrana. Romaanissa kuvaillaan käänteitä, jotka johtivat von Bockin päätymiseen vuosikausien ajaksi vankilaan. Hän esitti radikaaleja ajatuksia keisarillisen järjestyksen väistymisestä perustuslaillisen valtiomuodon tieltä. Mielipiteidensä vuoksi von Bock leimattiin hulluksi ja hänet tuomittiin lähes kymmeneksi vuodeksi Pähkinäsaaren linnan vankilaan vehkeilystä keisari Aleksanteri I:n hallintoa vastaan.

Keisarin hullu ilmestyi vuonna 1982 WSOY:n kustantamana Juhani Salokanteleen suomennoksena. Se oli ensimmäinen Jaan Krossilta suomennettu romaani.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salokannel, Juhani: "Viron vuosisadat: 1800-luvun alkupuoli", *Sivistystahto. Jaan Kross, hänen teoksensa ja virolaisuus.*, s. 222-248. Helsinki: WSOY, 2008.
2. 1 2  Keisarin hullu *Kirjasampo*. Viitattu 20.1.2016.
3. ↑  Papinniemi, Jarmo & Puttonen, Seppo: *Sata kirjaa*, s. 96-97. Jyväskylä: Atena, 2003. ISBN 954-796-318-1.
**Makhaon** (m.kreik. Μαχάων, *Makhaōn*; lat. *Machaon*) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan sodan sankari.

Makhaon oli lääketieteen jumalan Asklepioksen ja Epionen poika ja Podaleirioksen veli. Hän oli yksi Helenan kosioista, ja uskollisena antamalleen valalle hän purjehti veljensä kanssa Troijaan kolmellakymmenellä aluksella osallistuakseen Troijan sotaan kreikkalaisten puolella.

Troijan sodassa Makhaon osoittautui veljensä tavoin vertaansa vailla olevaksi parantajaksi. Paris onnistui haavoittamaan häntä niin, että hän joutui jäämään sotatoimien ulkopuolelle. mutta jatkoi haavoittuneiden parantamista niin, että Filoktetes pystyi osallistumaan taisteluihin.

Eurypylos surmasi Makhaonin Troijan sodan kymmenentenä vuonna,, toisen version mukaan Penthesileia. ja hänen ruumiinsa haudattiin Gereniaan Messeniaan. Hänet kuitenkin mainitaan yhtenä Troijan puuhevoseen piiloutuneista sotureista.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxxxi (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.10.8 (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Ilias* ii.729–733 (engl. käännös).
4. ↑  Homeros: *Ilias* xi.489–515 (engl. käännös).
5. ↑  *Epikos kyklos* frag. (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxiii (engl. käännös).
7. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi 5.1 (engl. käännös).
8. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 4.3.2 (engl. käännös).
9. ↑  Hyginus: *Fabulae* cviii (engl. käännös).
**Korpikylä** oli kylä rajan pinnassa Kivennavan kolliskulmassa Karjalankannaksella. Naapurikyliä olivat etelässä Vehmainen, lännessä Vuottaa, luoteessa Kauksamo ja Miettilä sekä pohjoisessa Lipola. Vuonna 1944 Korpikylässä oli 44 taloa.

Lähteet
-------

1. ↑   Aila Rautiainen ja Laura Lundberg: *Korpikylän kirja*, s. 7. , 2002. ISBN 952-91-4907-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kartta
* VirtuaaliKivennapa

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Keisarinpikarililja** eli **keisarinkruunu** (*Fritillaria imperialis*) on monivuotinen sipulikasvi, joka kukkii toukokuussa. Kasvin korkeus on 70–120 cm. Varsi on tiheälehtinen, mutta harvenee ylöspäin ja on vähän matkaa kukinnon alapuolelta täysin lehdetön. Varren latvassa on noin 8–20 ylälehden ruusuke, jonka alapuolella sijaitsevat 3–5 nuokkuvaa suurta pikarimaista kukkaa. Kukan väri voi olla keltainen, punainen tai oranssi. Jokaisen kehälehden tyvessä on rauhanen, jossa on mesipisara. Kukan tyvessä on kehä mustia pilkkuja.

Kasvi on kasvaa luonnonvaraisena Turkin kaakkoisosissa, läntisessä Iranissa, Intian luoteisosassa ja Afganistanista, ja kasvaa siellä kivikkoisilla rinteillä, pensaikoissa ja pellonpientareilla kalkki- ja ravinnepitoisilla alueilla. Se tuotiin 1500-luvulla Konstantinopolista Wieniin, josta se levitettiin Hollantiin ja Englantiin. Suomessakin kasvia on viljelty jo hyvin pitkään.

Istutusaika on syyskuussa aurinkoiseen tai puolivarjoisaan paikkaan noin 20 cm syvyyteen ja 20–30 cm istutusvälein. Keisarinpikarililja vaatii lämpimän, hyvin ravinteisen ja kalkitun sekä syvämultaisen kasvualustan. Sen nuput ovat kylmänarkoja ja paleltuvat herkästi.

Keisarinpikarililjan uskotaan karkottavan myyriä voimakkaantuoksuisen sipulinsa avulla, jonka takia sitä on käytetty kukka- tai kasvimaassa "myyrien karkottajana". Keisarinpikarililja on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.

Tarun mukaan keisarinpikarililja oli niin ylpeä kasvi, että se ei kumartanut Jeesuksen ristiinnaulitsemisen johdosta. Sen takia se on siitä asti vuodattanut alati kyyneleitä. Mesipisarat ovat antaneet sille myös nimityksen Marian kyynel.

Lähteet
-------

1. ↑  Anderberg, A. & A.-L.: Den virtuella floran: Kejsarkrona (*Fritillaria imperialis*) *Den virtuella floran*.  2004–2009. Tukholma:  Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 15.6.2009. (ruotsiksi)
2. ↑  Siirtolapuutarhat.net

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Keisarinpikarililja (*Fritillaria imperialis*)
* Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Keisarinpikarililja (*Fritillaria imperialis*)
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Fritillaria imperialis* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Fritillaria imperialis* (englanniksi)
* Plants For A Future: *Fritillaria imperialis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q161939
* Wikispecies: Fritillaria imperialis
* BioLib: 42046
* CoL: 6JPVK
* EoL: 1088518
* EPPO: FRIIM
* GBIF: 5300716
* GRIN: 401675
* iNaturalist: 437502
* IPNI: 535166-1
* ITIS: 810192
* MoBotPF: 263696
* NBN: NBNSYS0500000254
* NCBI: 279667
* Open Tree of Life: 1097247
* PalDat: Fritillaria\_imperialis
* PfaF: Fritillaria imperialis
* Plant List: kew-306669
* PLANTS: FRIM
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:535166-1
* Tropicos: 18400214
* WFO: wfo-0000767851

 |

 |
**Carina Räihä** (s. 1967) on suomalainen vuorikiipeilijä. Hän saavutti ensimmäisenä suomalaisena naisena Mount Everestin huipun 17. toukokuuta 2010. Matkan hän oli aloittanut huhtikuun alussa.

Räihä jätti työuransa pankissa vuonna 2009 voidakseen keskittyä Mount Everestin valloittamiseen. Hän oli harrastanut vuorikiipeilyä yli kymmenen vuotta ennen Mount Everestin valloitusta.

Räihän elämänmuutoksesta ja Mount Everestin valloituksesta kertova kirja *Huipulta huipulle – Elämänmuutos ja Everest* ilmestyi lokakuussa 2010 Tammen kustantamana.

Lähteet
-------

1. ↑  Carina Räihä *carinaraiha.com*.  Arkistoitu 18.5.2010. Viitattu 17.5.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Ensimmäinen suomalaisnainen nousi Mount Everestin huipulle *ts.fi*.  17.5.2010. Viitattu 17.5.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Räihä Carina: Huipulta huipulle - Elämänmuutos ja Everest *tammi.fi*.  Arkistoitu 1.2.2011. Viitattu 8.9.2010. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carina Räihän kotisivut (2.2.2011 arkistoitu versio)
**Ajattelija** (ransk. *Le Penseur*) on Auguste Rodinin tunnetuimpia pronssiveistoksia. Se kuvaa miestä, joka on syventyneenä ajatuksiinsa käyden voimakasta sisäistä kamppailua. Veistosta käytetään usein kuvaamaan filosofiaa.

*Ajattelija* oli osa Helvetin portti -veistosryhmää.

Teos
----

Veistoksen alkuperäinen nimi oli *Runoilija*. Se oli osa pariisilaisen Musée des Arts Décoratifsin toimeksiantoa. Museo antoi Rodinille tehtäväksi valmistaa monumentaalinen teos museon ovelle. Rodin ideoi teoksen Danten *Jumalaisen näytelmän* pohjalta. Kukin teoksen henkilöhahmo esitti yhtä Danten teoksen päähenkilöä. *Ajattelijan* oli alun perin tarkoitus esittää Dantea Helvetin portilla pohdiskelemassa tunnettua runoaan. Veistoksen tehtävänä oli kuvata niin älyä kuin runouttakin.

Rodin valmisti ensimmäisen pienen kipsiversion noin vuonna 1880. Ensimmäinen suurikokoinen valos valmistui vuonna 1902. Se kuitenkin esiteltiin yleisölle vasta vuonna 1904. Siitä tuli Pariisin kaupungin omaisuutta, ja se sijoitettiin Panthéonin edustalle vuonna 1906. Vuonna 1922 se siirrettiin kuitenkin Hôtel Bironiin, joka muutettiin Musée Rodiniksi.

Teoksesta tuli Rodinin tunnetuin teos mahdollisesti, koska se on ikoninen älyllisen toiminnan kuvaus. Vastaavasti sitä on käytetty usein satiireissa, mikä sai alkunsa jo Rodinin elinaikana. Esimerkiksi Armand Hammer kertoi, että tavatessaan Leninin vuonna 1922 hän antoi tälle pienen patsaan, joka esitti simpanssia samassa asennossa kuin *Ajattelija*. Tämä kuvasi Hammerin mukaan Leninin darwinistista ajattelua.

Syyskuusta 2006 alkuperäinen valos on ollut esillä Sakip Sabancı -museossa Istanbulissa.

Valokset
--------

"Ajattelijasta" on olemassa yli kaksikymmentä eri kokoista valosta museoissa eri puolilla maailmaa. Näistä mainittavimpia ovat:

* Alte Nationalgalerie, Berliini, Saksa
* Musée Rodin Pariisi, Ranska
* Saint Paul De Vence, Ranska
* Cleveland Museum of Art (veistos vaurioitunut pahoin vuonna 1970)
* Columbia University, New York City
* Detroit Institute of Arts
* Laekenin hautausmaa, lähellä Brysseliä, Belgia
* Nelson-Atkins Museum of Art, Kansas City, Missouri
* Kioton kansallismuseo
* Sakıp Sabancı -museo, Istanbul, Turkki
* Louisvillen yliopisto, Louisville, Kentucky
* The Rodin Museum, Philadelphia, Pennsylvania
* The California Palace of the Legion of Honor, San Francisco
* Stanfordin yliopisto, Stanford, Kalifornia
* Museo Soumaya, México City, México

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ajattelija**.
* The Thinker project (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Thinker
**Kaarle Kustaa Tavela** (26. kesäkuuta 1810 Kangasala – 8. helmikuuta 1872 Kangasala) oli suomalainen ratsutilallinen, joka osallistui talonpoikaissäädyn edustajana Venäjän keisari Aleksanteri II:n kruunajaisiin Moskovassa 1856.

Tavelan vanhemmat olivat talollinen Simo Kaarlenpoika ja Liisa Tuomaantytär. Hän edusti sukutilan viljelijänä yhdeksättä sukupolvea, ja hän oli kirjoitustaitoinen ja muutenkin valistunut talonpoika. Hän toimi kuudennusmiehenä ja oli seurakunnan köyhäinjohtokunnan jäsen. Kun Suomesta lähetettiin eri säätyjä edustava lähetystö Aleksanteri II:n kruunajaisiin, pyysi kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm von Berg, joka oli tavannut ulkomuodoltaankin muhkean Tavelan Tampereella, Tavelaa talonpoikien edustajaksi. Todennäköisesti Tavelan hyvin onnistunut osallistuminen lähetystöön sai suomalaiset talonpojat pyrkimään muutama vuosi myöhemmin keisarin puheille suomen kieltä koskeneessa asiassa. Tavela sai matkalta palattuaan keisarin suosionosoituksena Andreaksen ritarikunnan nauhassa kannettavan kultamitalin ja suuren hopeapokaalin.

Tavelan puoliso oli Justiina Eerikintytär (k. 1884).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivut 755-756.

Aiheesta muualla
----------------

* Tavelan Moskovan matkan kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 7.12.2013)
* Suomen Kuvalehti, no. 40, 1956: Kun Kaarle Tavela kävi Venäjänmaalla.
Kaarle Werkko 1910-luvulla.
**Kaarle Juhana Werkko** (vuoteen 1877 **Karl Johan Wickström**; 18. toukokuuta 1850 Helsinki – 9. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen koulu- ja raittiusmies.

Elämä
-----

Werkon vanhemmat olivat räätäliammattikunnan vanhin Johan Olaf Wickström ja Helena Margareta Forsman. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylässä 1873 ja toimi sitten opettajana Huittisissa, Tuusulassa ja Turussa. Helsingissä hän johti vuodesta 1896 vuoteen 1916 sinne perustamaansa esi-, pikku- ja kiertokouluseminaaria. Hän kirjoitti ja toimitti kouluasioista useita teoksia ja vuodesta 1905 aikakauskirjaa *Alempi kansakouluopetus*. Hän myös perusti ja johti alan opettajien ja harrastajien yhdistyksiä sekä toimitti 1893–94 matrikkelin Suomen kansakouluista ja kansanopistoista ja 1909 Suomen pikku- ja kiertokouluista. 

Werkko teki aloitteen Suomen Opettajayhdistyksen perustamiseksi ja toimi sen puheenjohtajana 1893–1896. Hän sai myös aikaan kansakoululaisten kesäsiirtolatoiminnan aloittamisen. 
Kansanopistojen asiaa Werkko edisti muun muassa julkaisemalla jo vuonna 1881 teoksen *Pohjoismaiden kansanopistoista ja niiden perustamisesta Suomeen*. Kirjastoasioista hän puolestaan laati vuonna 1879 teoksen *Tietoja ja mietteitä Suomen kansa- ja lastenkirjastoista*. 

Raittiusmiehenä Werkko perusti sekä yhdistyksiä, kuten Opettajain terveys- ja raittiusyhdistyksen 1890, julkaisi *Suomen Raittius* -lehteä 1883-85, toimi Raittiuden Ystävät -seuran sihteerinä 1889–1898 ja teki vuonna 1883 aloitteen yleisten raittiuskokousten pitämiseksi. Werkko oli ensimmäisiä lasten parissa Suomessa raittiustyötä tehneitä henkilöitä. Huomattavin hänen raittiuteen liittyvistä julkaisuistaan on vuonna 1904 ilmestynyt teos *Raittiusriennoista Suomessa 1854-84*.

Perhe
-----

Werkon puoliso vuodesta 1881 oli Lydia Eunice Enebäck. Heidän poikansa oli professori ja kriminologi Veli Verkko.

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 815. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. ↑  Mäkinen, Ilkka: / Werkko, Kaarle Juhana (1850–1926). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Carina Anette Geber-Teir** (o.s. *Geber*, s. 30. maaliskuuta 1972) on suomalainen viestintäjohtaja. Hän on työskennellyt vuodesta 2018 Cargotecin viestintäjohtajana. Aiemmin hän toimi OP:n viestintäjohtajana ja johtokunnan jäsenenä 2009 alkaen.

Geber-Teir valmistui ylioppilaaksi 1991 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1997. Hän toimi Suomen ulkoministeriön Eurooppa-tiedotuksen Pohjanmaan aluetiedottajana 1998–1999 ja Vaasan yliopiston kansainvälisten asioiden koordinaattorina 1999. Geber-Teir työskenteli sosiaali- ja terveysministeriön tiedottajana 1999–2001. Hän toimi Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varman viestintäpäällikkönä 2001–2002 ja viestintäjohtajana 2002–2009.

Geber-Teir on ollut Yleisradion hallituksen ja sen tarkastusvaliokunnan jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 122. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  OP:n Carina Geber-Teir siirtyy Cargotecin viestintäjohtajaksi *IS.fi*.  6.6.2018. Viitattu 19.9.2021.
3. ↑  Johto Cargotec. Viitattu 19.9.2021.