recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Esko (Eskil) Fredrik Heilimo** (sukunimi vuoteen 1907 *Hjelmman*; 11. huhtikuuta 1883 Helsinki – 28. elokuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen esittelijäneuvos, poliisiylijohtaja ja kihlakunnantuomari.

Heilimon vanhemmat olivat senaattori, laamanni Fredrik Werner Hjelmman ja Hanna Elisabet Weckman. Tuomari Eino Heilimo oli Esko Heilimon veli. Esko Heilimo pääsi ylioppilaaksi 1901 Kuopion lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1905. Heilimo sai varatuomarin arvon 1908.

Heilimo oli Suomen senaatin prokuraattorintoimituskunnan virkamiehenä 1911–1912, Uudenmaan lääninhallituksen lääninsihteerinä 1912–1919 ja sisäasiainministeriössä esittelijäsihteerinä 1919–1922, esittelijäneuvoksena 1922–1938 sekä poliisiasiain osaston päällikkönä 1926–1934. Tämän jälkeen Heilimo oli tuomiokunnan tuomarina 1938–1953 Rajajoella, Lapissa kahteen otteeseen, Äyräpäässä sekä Jyväskylässä. Heilimo oli myös Suomen valtuuskunnan sihteerinä Tarton rauhanneuvotteluissa 1920.

Heilimo oli naimisissa vuodesta 1912 Aino Lillen kanssa. Tuomiorovasti Olli Heilimo oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. ↑  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 168. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1900–1907, sivu 111
3. ↑  Kuka kukin on 1954 : Esko Heilimo (Projekt Runeberg)
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 198 (Viitattu 15.7.2019)

Poliisiylijohtajat Suomessa
Esko Heilimo (1926–1934) •
Martti Koskimies (1934–1946) •
Erik Gabrielsson (1946–1947) •
Urho Kiukas (1947–1957) •
Fjalar Jarva (1957–1973) •
Erkki Korhonen (1973–1982) •
Olli Urponen (1983–1997) •
Reijo Naulapää (1998–2004) •
Markku Salminen (2005–2008) •
Mikko Paatero (2008–2015) •
Seppo Kolehmainen (2015–)
Alli Wiherheimo vuonna 1952.
**Alli Oivikki Wiherheimo** (vuoteen 1905 **Grönhag**; 27. maaliskuuta 1895 Helsinki – 15. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli *Kotiliesi*-naistenlehden ensimmäinen päätoimittaja 1922–1963 ja opetusneuvos. Hän toimi myös Suomen Naisten Kansallisliiton puheenjohtajana 1937–1938 ja Suomen Akateemisten Naisten Liiton puheenjohtajana 1938–1945.

Wiherheimon vanhemmat olivat rakennusmestari Anders Viktor Grönhag ja Amanda Poussa. Hänen veljiään olivat ministeri T. A. Wiherheimo ja kunnallistalouden asiantuntija Onni Wiherheimo. Wiherheimo valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1913 ja opiskeli Helsingin yliopistossa englantia, saksaa, estetiikkaa ja latinaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1919 ja maisteriksi 1920.

Opiskeluaikoinaan Wiherheimo tutustui Maila Talvioon, jonka kautta sai käännöstöitä WSOY:ltä. Vuosina 1919–1922 Wiherheimo työskenteli WSOY:n kustannustoimittajana, minkä jälkeen häntä pyydettiin vastaperustetun *Kotilieden* ensimmäiseksi päätoimittajaksi. Hän jatkoi tehtävässä yli 40 vuotta.

Vuonna 1963 Wiherheimo sai opetusneuvoksen arvonimen työstään "suomalaisen naiskansalaisen kasvattajana". Samana vuonna hän sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon elämäntyöstään aikakauslehden toimittajana ja suomalaisen kotikulttuurin vaalijana ja kehittäjänä. Wiherheimon testamenttilahjoituksella perustettiin hänen nimeään kantava rahasto Suomen Kulttuurirahastoon. Sen kautta tuetaan nuoria suomalaisia naistieteilijöitä, joiden tutkimuskohteita ovat nykykielet, latina, Rooman kirjallisuus, teologia tai kotitaloustieteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pohls, Maritta: "Wiherheimo, Alli (1895–1978)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 491–492. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio (viitattu 16.2.2020).
2. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 9, p. 1457.
3. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 968. Otava, 1954. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.2.2020).
4. 1 2  Alli Wiherheimon rahasto: Oikea nainen oikeassa paikassa Suomen Kulttuurirahasto. Viitattu 16.2.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Aikasalo, Päivi: *Alli Wiherheimo: Uranaisen sydän*. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19157-8.
* Metso, Marja: *"Toimittaja luo lehden, lehti toimittajan": Alli Wiherheimon toimittajuuden oppivuodet Kotiliedessä 1922–1925*. Pro gradu. Tampereen yliopisto, 2005. Teoksen verkkoversio. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Elämäkerran takana: Alli Wiherheimo paransi naisten asemaa – mutta unohdettiin. Yle Areena. 7.12.2019.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Károly Huszár** (synt. **Schorn**; 10. syyskuuta 1882 Nussdorf, Itävalta-Unkari – 29. lokakuuta 1941 Budapest, Unkari) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä marraskuusta 1919 maaliskuuhun 1920 hoitaen myös valtionpäämiehen tehtäviä.

Huszár oli koulutukseltaan opettaja, mutta ryhtyi vuonna 1902 lehtimieheksi. Hän oli yksi Unkarin kristillissosialistisen puolueen perustajista, ja toimi useissa kristillisissä talonpoikaispuolueissa. Hän oli vuosina 1910–1918 katolisen kansanpuolueen edustajana Unkarin parlamentissa ja toimi samalla puolueen äänenkannattajan *Néppártin* päätoimittajana. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vapaaehtoisena Itävalta-Unkarin armeijassa. Huszár ehti olla hetken aikaa Unkarin opetusministerinä viimeisessä hallituksessa ennen lokakuun 1918 vallankumousta. Hänet vangittiin vuoden 1919 Unkarin neuvostotasavallan aikana, ja vapauduttuaan hän pakeni Wieniin. Huszár tuki elokuun 1919 vastavallankumouksellista kaappausta ja toimi sen jälkeen opetusministerinä István Friedrichin toisessa hallituksessa.

Huszár oli vuosina 1919–1922 Unkarin silloisen johtavan puolueen, Kristilliskansallisen liiton (*Keresztény Nemzeti Egyesülés Pártja*, KNEP) puheenjohtaja. Hän tuli pääministeriksi Friedrichin erottua 24. marraskuuta 1919. Huszárin hallitus korvasi neuvostotasavallan aikana perustetut kilpailevat vastavallankumoukselliset hallitukset ja sai vallan pääosassa maata, kun Romanian miehitysjoukot vetäytyivät Tiszajoen itäpuolelle. Huszár määräsi järjestettäviksi pääosin demokraattiset parlamenttivaalit ja hänen hallituksensa lähetti myös Unkarin valtuuskunnan Pariisin rauhankonferenssiin. Unkarin tulevaa valtionpäämiestä koskevassa kysymyksessä Huszár asettui lopulta tukemaan amiraali Miklós Horthyn valitsemista valtionhoitajaksi sen sijaan, että Habsburg-suku kutsuttaisiin takaisin valtaistuimelle. Parlamenttivaalit pidettiin tammikuussa 1920, uusi parlamentti valitsi Horthyn valtionhoitajaksi 1. maaliskuuta 1920, ja Horthy nimitti 15. maaliskuuta Sándor Simonyi-Semadamin uudeksi pääministeriksi.

Huszár oli vuosina 1920–1928 uudelleen parlamentin jäsenenä ja myös sen varapuhemiehenä, minkä jälkeen hän siirtyi parlamentin ylähuoneeseen. Hän oli vuosina 1928–1934 kansallisen sosiaaliturvainstituutin johtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 514 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 20.4.2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Wojciech Roszkowski & Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century*, s. 1911. Routledge 2016. Google Books (englanniksi)
3. 1 2  Hungary: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Károly Huszár** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maria Aurora Olivia Aspegren** (omaa sukua **Gullstén**, 30. heinäkuuta 1844 Kuru – 19. tammikuuta 1911 Ruovesi) oli suomalainen näyttelijä ja Suomalaisen Teatterin ensimmäinen naisnäyttelijä. Hänen vahvinta osaamisalaansa oli tragedia.

Elämäkerta
----------

Aspegrenin vanhemmat olivat Gustaf Adolf Gullstén ja ruotsalaissyntyinen Birgitta Katarina Södergren. Hänen äitinsä päivitteli tavan takaa tytärtään, joka lapsuudessaan leikitteli eri roolihahmoilla. Aspegren suoritti Westermarckin käytännön teatterikoulun, joka tosiasiassa oli kiertävä ruotsinkielinen teatteriseurue. Toisinaan seurue esitti myös suomenkielisiä näytelmiä.

Aspegren liittyi Suomalaiseen Teatteriin, kun Kaarlo Bergbom perusti sen Helsinkiin vuonna 1872, ja otti taiteilijanimekseen Aurora Toikka. Tuota nimeä hän käytti vain vuoden verran. Yhdessä näyttelijä Oskari Vilhon kanssa Aspegren muodosti Suomalaisen Teatterin taiteellisesti voittoisan työparin. Vuonna 1873 hän avioitui näyttelijä ja teatterinjohtaja August Aspegrenin kanssa. Vuonna 1875 taiteilija teki opintomatkan Tanskaan ja Ranskaan. Hän jatkoi Suomalaisen Teatterin näyttelijänä vuoteen 1887, jolloin hän miehensä kanssa perusti Suomalaisen Kansanteatterin, jonka ensimmäinen esitys pidettiin Tampereella 11. syyskuuta 1887. Aspegren näytteli Kansanteatterissa kymmenen vuotta.

Sekä Aspegren itse että yleisö ja arvostelijat pitivät hänen huomattavimpana näyttämötulkintanaan Katrin roolia Josef Julius Wecksellin murhenäytelmässä *Daniel Hjort*. Sitä hän näytteli vuodesta 1876 alkaen parinkymmentä vuotta. Näytelmässä *Porvari aatelismiehenä* hän näytteli Nicolen roolin. Aleksis Kiven näytelmässä *Kihlaus* hän oli Eeva. Teoksessa *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin* (1930) Aspegren mainitaan "ensimmäiseksi suomenkielellä esiintyneeksi näyttelijättäreksi".*lähde?*

Teatteriuransa jälkeen Aspegren antoi näyttelijöille yksityisopetusta. Hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa Mimmi Lähteenoja. Reuman vuoksi hänen luomisvoimansa alkoi hiipua. Avioliitto kariutui August Aspegrenin löydettyä uuden kumppanin. Lopun elämänsä Aurora Aspegren vietti Tampereen lisäksi Ruoveden Muroleessa, josta hän osti isänsä kotitilan Toikan.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin.* Kustannusliike Opas, Viipuri 1930.
* Sainoo, Venla: / Aspegren, Aurora (1844–1911). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  4.5.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Aiheesta muualla
----------------

* Pieni tietosanakirja. Runeberg.org.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
| "L'été indien"Joe Dassin |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Moi j'ai dit non" |
|  Julkaistu | 1975 |
|  Tyylilaji | chanson |
|  Kesto | 04.30 |

**L'été indien** on yhdysvaltalaisen poplaulaja Joe Dassinin single vuodelta 1975. Sen kirjoittivat Toto Cutugno, Graham Stuart Johnson, Pasquale Losito ja Vito Pallavicini. Intiaanikesästä kertovan ranskankielisen tekstin laativat Pierre Delanoë ja Claude Lemesle. Alkuaan melodiaa käytettiin Toto Cutugnon ja Albatros -kokoonpanon italiankielisessä kappaleessa "Africa".

Joe Dassin levytti kappaleesta englanninkielisen version "Indian Summer" ja espanjankielisen version "Aún vivo para el amor". Hän levytti myös kappaleen italiankielisen version "Africa" ("L'estate di San Martino"). Toto Cutugno puolestaan levytti sävellyksensä ranskankielisen version vuonna 1990.

Muista versioista useaan kertaan levytettyjä on suomenkielinen "Kuusamo", jonka ensimmäinen julkaisu on Dannyn seitsentuumainen vinyylisingle vuodelta 1975. "L'été indien" on versioitu myös kreikaksi, hollanniksi ja tanskaksi.

"L'été indien" nousi Belgian singlelistan kärkeen ja Sveitsin listan sijalle 5. Alankomaissa korkein sijoitus oli 12:s. Ranskassa "L'été indien" oli vuoden 1975 toiseksi myydyin single.

Suomessa "L'été indien" oli 29:nneksi suurin hitti vuonna 1976. Dannyn "Kuusamo" oli samana vuonna neljänneksi suurin hitti.

Lähteet
-------

* Pennanen, Timo: *Sisältää hitin : levyt ja niiden esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972*. Kustannusosakeyhtiö Otava, 2006.

### Viitteet

1. ↑  Joe Dassin – L’été Indien (Africa) *Discogs.com*. Viitattu 26.8.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Africa *Secondhandsongs.com*. Viitattu 26.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Joe Dassin – L'été indien *Ultratop.be*. Viitattu 26.8.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Ventes de 45 Trs en France (retours déduits) en 1975 : 58 millions d'unités. *Top-france.fr*. Viitattu 26.8.2023. (ranskaksi)
5. ↑  Pennanen, s. 20

Aiheesta muualla
----------------

* Chordify.net: L'été indien

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:L'été indien 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Post-punk** oli 1970-luvun lopulla syntynyt rockmusiikin suuntaus. Perinteisiä*selvennä* esimerkkejä post-punk-yhtyeistä ovat muun muassa The Fall, Killing Joke, Gang of Four, Joy Division, The Cure, Echo & the Bunnymen ja Wire.

Historia
--------

Ensimmäisen aallon punkmusiikki haastoi 1970-luvun jälkipuoliskolla sovinnaisen valtavirran rockmusiikin. Punk riisui rockmusiikin rakenteen muutamaan perussointuun ja lisäsi siihen nopeutta ja rajuutta. Osa tällaisista yhtyeistä alkoi tehdä kokeiluja lisäämällä musiikkiin vaikeampia rakenteita, aihepiirejä ja taiteellisuutta säilyttäen kuitenkin punkmusiikin alkuperäisen kuvainraastajamaisen asenteen. 

Perinteistä punkia ja uuden aallon musiikkia monimutkaisempana, taiteellisempana ja kokeilevampana post-punk loi pohjan vaihtoehtorockille laajentamalla ideaa siitä, mitä punk- ja underground-musiikki voivat olla. Post-punk sai lujan jalansijan 1980-luvun college rockissa ja ohitti suosiossa monta muuta tuon ajan merkittävää musiikin alalajia. Post-punkin huomattavin vaikutus löytyy kuitenkin suuresta määrästä musiikin tyylilajeja, jotka ovat syntyneet sen pohjalta. Monet näistä suuntauksista ovat olleet hyvin vaikutusvaltaisia myöhemmässä vaihtoehtorockissa.

Alkuperäinen post-punk-suuntaus hiipui, kun siihen liitetyt yhtyeet siirtyivät eteenpäin, kuten olivat aikoinaan siirtyneet pois punkista. Monet post-punk-yhtyeet, kuten The Cure ja Siouxsie and the Banshees, alkoivat soittaa goottirockia (joka aiemmin laskettiin osaksi post-punk-suuntausta). Osa yhtyeistä siirtyi kaupallisempaan uuden aallon musiikkiin, kun taas osasta tuli varhaisen vaihtoehtorockin edustajia.

Kotimaisiksi post-punkia soittaviksi yhtyeiksi voidaan laskea muun muassa Musta Paraati, Kuudes tunti, Syyskuu, Jumalainen näytelmä, Ret Marut, Geisha, Psyyke, Hiljaa, Hexenhaus, Sielun Veljet, Liikkuvat lapset, Dorian Gray, Burundi, Hefty Load, Ratsia (Jäljet-LP:llä) ja Shadowplay. Suuntaus jäi Suomessa kuitenkin melko marginaaliseksi. Suomalaista ensimmäisen aallon post-punkia on julkaistu ainakin Stupido Records kokoelmalla Eilisen Jälkeen - Suomalaista Postpunkia 1981-1987.

Post-punkiin liittyviä tyylejä
------------------------------

* vaihtoehtorock
* indie rock
* goottirock
* industrial
* uusi aalto
* new wave

Katso myös
----------

* Hämäläinen, Jyrki "Spider" (2020). *Killing Joke: Are You Receiving?*. Milton Keynes: New Haven Publishing Ltd. ISBN 978-1912587407.
* Toisen aallon post-punk
Kalevapojan viikatteentikku.

**Kalevanpojan viikatteentikku** on Laitilassa Untamalan Pyhän Pietarin kirkon kirkkomaalla sijaitseva pystykivi. Se on kapea, noin kahden metrin korkuinen kivipaasi. Kalevanpojan viikatteentikku on Suomen vanhin kristillinen hautamuistomerkki. 

Vanhan kansanperinteen mukaan se oli Kalevanpojan eli muinaisen jättiläisen viikatteen hiomiseen käyttämä kovasin. Tarina kertoo, että Kalevanpoika hioi viikatettaan Euran niityllä ja lähetti vaimonsa hakemaan vettä. Kun tätä ei ajoissa kuulunut takaisin, viskasi Kalevanpoika suutuspäissään kovasimen vaimon perään. Se lensi aina Untamalan kirkolle asti ja jäi maahan pystyyn.

Vuonna 1952 arkeologi Ella Kivikosken suorittamissa kaivauksissa löydettiin kivipaaden vierestä kaksi esineetöntä ruumishautaa. Ne ajoitettiin myöhäisrautakaudelle 1100–1200-luvuille. Suomessa Kalevanpojan viikatteentikun kaltaiset pystykivet ovat harvinaisia. Yksi sellainen löydettiin 1930-luvulla tehdyissä kaivauksissa Ulvilan Liikistöstä kaatuneena.

Katso myös
----------

* Raision hautakivet
* Tidemannus de Cume

Lähteet
-------

* Muinaisjäännösrekisteri: Kalevanpojan viikatteentikku *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
* Laitilan kylien varhaisvaiheet, Untamala

### Viitteet

1. ↑  Untamalan alue - kulttuurimatkailijan aarre! Laitilan kaupunki.  Arkistoitu 4.10.2013. Viitattu 4.10.2013.
2. ↑  *Liikistö - Ulvilan varhaisinta keskiaikaa*. Arkeologia NYT! 2/2005. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 9.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalevanpojan viikatteentikku Retkipaikka.fi
**Jay Maisel** (s. 18. tammikuuta 1931 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Art Directors Club of New York on valinnut hänet Hall of Famen jäseneksi. Maisel on palkittu elämäntyöstään myös American Society of Media Photographers -järjestön palkinnolla sekä International Center of Photographyn myöntämällä Infinity Awardilla.

Maisel opiskeli maalaustaidetta ja graafista suunnittelua Manhattanin Cooper Union -oppilaitoksessa sekä Yalen yliopistossa, opettajinaan muun muassa taidemaalari Joseph Hirsch ja väriopin uranuurtaja Josef Albers. Maisel ryhtyi ammattivalokuvaajaksi vuonna 1954.

Jay Maisel tunnetaan vallitsevassa valossa usein pitkän polttovälin objektiiveilla kuvatuista pelkistetyistä ja vahvavärisistä kuvistaan. Yksi hänen kuuluisimmista otoksistaan on kuva Miles Davisista tämän klassikkoalbumin Kind of Blue kannessa.

Valokuvausuransa lisäksi Jay Maisel tunnetaan New Yorkissa onnistuneista kiinteistökaupoistaan. Hän osti vuonna 1966 ala-Manhattanilla sijaitsevan historiallisen Germania Bankin rakennuksen osoitteessa 190 Bowery. Talossa on kuusi kerrosta ja yli 3 000 neliömetriä lattiapinta-alaa. Boweryn alue oli tuolloin rappiolla, ja Maisel maksoi talosta vain 102 000 dollaria saadakseen työtiloja ja asunnot omalle perheelleen ja ystävälleen taidemaalari Roy Lichtensteinille. Helmikuussa 2015 Maisel myi rakennuksen kiinteistökehittäjä Aby Rosenille 55 miljoonalla dollarilla ja muutti synnyinseudulleen Brooklyniin.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Jay Maisel" (Arkistoitu – Internet Archive), Art Directors Club.
2. ↑  1998 ASMP Biennial Awards — Call for nominations (Arkistoitu – Internet Archive), ASMP Bulletin Jan-Feb 1998, sivu 11. Viitattu 29.9.2015.
3. ↑  Past recipients 1985–1995 (Arkistoitu – Internet Archive), International Center of Photography. Viitattu 29.9.2015.
4. ↑  Biography jaymaisel.com. Viitattu 29.9.2015.
5. ↑  "Breaking the bank! Mysterious Manhattan finance building home to photographer sells for $55 MILLION - 42 years after he bought it for $102,000 to share with Roy Lichtenstein", Mail Online, February 6, 2015. Luettu 29.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Jay Maiselin verkkosivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hans (Joan) Ramsay** (k. n. 1649) oli Ruotsin armeijassa palvellut skotlantilaissyntyinen kenraali sekä Ramsay-suvun suomalaisen ja ruotsalaisen sukuhaaran kantaisä.

Ramsayn vanhemmat olivat kapteeni Alexander Ramsay ja everstintytär Matilda Annand. Hans Ramsay saapui isänsä kanssa vuonna 1573 Skotlannista Ruotsiin, josta hän siirtyi Liivinmaalle ja edelleen Suomeen. Ramsay muutti Ihamäkeen Somerolle vuonna 1613 saatuaan verovapauden Ihamäen tilalle, jolle rakennutti kartanonsa. Ruotsin armeijassa Ramsay oli vuonna 1631 eversti, ja myöhemmin hänestä tuli kenraalimajuri. Hän taisteli Baltiassa ja sai palkkioksi tiloja Someron ja Elimäen pitäjistä.

Ramsay naturalisoitiin vuonna 1633, ja hänen sukunsa introdusoitiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 215. Hän toimitti kuningas Kustaa II Aadolfille vuodelta 1623 olleen sukuselvityksen, jossa hänen isänsä ja äitinsä esivanhemmat mainitaan kolmessa sukupolvessa. Ramsay oli naimisissa ensin Elin Andersintyttären ja sitten Elin Stålhansken kanssa. Väitetään, että hän kuoli 99-vuotiaana vuonna 1649.

Hans Ramsaylla oli kahdeksan lasta: eversti Alexander Ramsay, everstiluutnantti Anders Ramsay, vänrikki Hans Ramsay, majuri Henrik Ramsay, majuri Johan Ramsay, Elin Ramsay, Ebba Ramsay ja hovijunkkari Jakob Ramsay. Heistä Ebba avioitui everstiluutnantti Carl Bäck i Finlandin ja Elin majuri Jöns Rosenschmidtin kanssa. Majuri Johan Ramsayn tytär Märta avioitui Aminoff-suvun Suomen sukuhaaran kantaisän, kapteeni Gregori Aminoffin kanssa. Hans Ramsaylla oli velipuoli John Ramsay (1590–1635).

Katso myös
----------

* Ramsay-suku

Lähteet
-------

1. ↑  Veli-Matti Autio: / Ramsay (1100 -) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  Ramsay nr 215 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 19.12.2023.
3. ↑  Ramsay of Balnabreich, Jack Blair, 2009
4. ↑  Ramsay, aatelinen. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.

Aiheesta muualla
----------------

* Clan Ramsay An account of the Clan by Eddie Ramsay
* Scots in Sweden - Seventeenth Century - Part 1
* Sukupuu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Henry Räsänen** (s. 5. heinäkuuta 1974) on suomalainen näyttämötaiteilija ja kulttuurituottaja. Hän on kaavilaisen kiertävän ammattiteatterin, Maarianvaaran teatterin perustaja ja teatterinjohtaja sekä Maarianvaaran Kesäteatterin tuottaja. 

Henry Räsänen on esiintynyt ympäri Suomea vuodesta 1996 lähtien. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu muun muassa monologeja, lavakomiikkaa ja runoesityksiä. 

Esiintymisen lisäksi Räsänen tuottanut useita kymmeniä teatterikiertueita, kulttuuritapahtumia ja käsitetaiteellisia tempauksia sekä tehnyt käsikirjoituksia, kouluttanut, toiminut hankevetäjänä ja ohjannut näytelmiä muun muassa Outokummun teatterille. 

Tiivis yhteistyö pieksämäkeläisen teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija Juhani Joensuun kanssa on synnyttänyt useita monologeja sekä erilaisissa tilaisuuksissa ympäri Suomea kiertäneen huumorihahmon, kaikkien alojen asiantuntija Waikko Joen. 

Tangokuningas Erkki Räsäsen kanssa Henry Räsäsen on kiertänyt esittämässä  muun muassa Eino Leinon ja Aleksis Kiven teksteistä koostuvaa runo- ja musiikkiohjelmistoa. Räsäset ovat sukua toisilleen.

Koulutus
--------

Räsänen on kolmen laudaturin ylioppilas. Hän on opiskellut Tampereen yliopistossa pääaineenaan teatterin ja draaaman tutkimus sekä Itä-Suomen yliopistossa pääaineenaan sosiaalipsykologia.

Aiheesta muualla
----------------

* Maarianvaaran teatteri

Lähteet
-------

1. ↑  Tarinamme *Maarianvaaran teatteri*. Viitattu 25.1.2023.
2. ↑  Maarianvaaralaisen teatteritoiminnan historiaa *Maarianvaaran teatteri*. Viitattu 25.1.2023.
3. ↑  Monologilla on myyttinen maine teatterin kuningaslajina – pelottavatko vaatimukset pois tekijöitä? *Yle Uutiset*.  28.3.2015. Viitattu 26.1.2023.
4. ↑  Aimo Salonen: Enää ei jaksa murehtia - heili.fi *www.heili.fi*. Viitattu 26.1.2023.
5. ↑  Teatteriarvostelu | Viime vuoden puhutuin romaani, Ossi Nymanin Röyhkeys, tulee nyt parrasvaloihin yhden miehen teatteriesityksenä *Helsingin Sanomat*.  1.11.2018. Viitattu 26.1.2023.
6. ↑  Vaikkojoki - perhokalastusta & koskenlaskua *www.vaikko.net*. Viitattu 25.1.2023.
7. ↑  Eino Leinoa Varkauden teatterissa *Warkauden Lehti*.  23.2.2015. Viitattu 25.1.2023.
8. ↑  Päivi Taskinen-Kekki: Näyttämötaiteilija Henry Räsänen: "Teatteriesityksen katsominen kotisohvalta tietokoneelta ei ole sama asia kuin esitys samassa yhteisessä tilassa yleisön kanssa" *Viikkosavo*.  21.10.2021. Viitattu 25.1.2023.
**Anna-Liisa Thesleff** (o.s. **Leppänen**, myöh. *Friberg*; 17. elokuuta 1930 Viipuri – 16. tammikuuta 2008 Helsinki) valittiin Miss Suomeksi vuonna 1947. Hän myös sijoittui toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa 1948.

Leppänen oli Miss Suomeksi tullessaan 17-vuotias ja opiskeli Oopperan balettikoulussa. Ennen Miss Suomi -kilpailua hänet oli valittu Miss Pihlajasaareksi.

Miss Eurooppa -kilpailu, johon Leppänen osallistui, oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen. Leppäsen oli tarkoitus esiintyä perinteisen suomalaisen musiikin soidessa, mutta orkesterille oli toimitettu väärät nuotit, ja niinpä häntä säesti ryyppylaulu "Jos kaikki Suomen järvet viinaksi muuttuis".

Leppänen kärsi polvivammasta, joka katkaisi Oopperan balettitunneilla käymisen ja samalla lupaavasti alkaneen uran. Hän myös ajatteli, että mannekiineihin kyllästytään nopeasti ja kouluttautui vuonna 1952 diplomikosmetologiksi. Leppänen avioitui lääketieteen ja kirurgian tohtorin Ora Erkki Fribergin (1928–2007) kanssa vuonna 1958 Helsingissä ja hän muutti 1950-luvun lopulla Helsingistä Ylivieskaan, jossa hänen puolisonsa ryhtyi hoitamaan kunnanlääkärin virkaa. Fribergit saivat kolme lasta, mutta joutuivat eroamaan 1970-luvun alussa. Anna-Liisa Leppänen otti oman sukunimensä takaisin ja muutti Helsinkiin. Isä siirtyi Elimäelle lasten kanssa saatuaan siellä puolustusvoimien lääkärin työpaikan.

Leppänen avioitui myöhemmin helsinkiläisen hum. kandidaatin Nils-Erik Thesleffin (1930–2008) kanssa. Heidät on haudattu Vantaan Honkanummen hautausmaalle. Leppänen vetäytyi julkisuudesta noin 50-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anna-Liisa Thesleff, Honkanummen hautausmaa, Vantaa BillionGraves. Viitattu 4.2.2024.
2. ↑  Kirkko Helsingissä: Thesleff Anna-Liisa, Honkanummen hautausmaa, Vantaa, alue 00, kortteli 026, rivi 28, paikka 00489 *hautahaku.fi*. Viitattu 4.2.2024.
3. 1 2  Kunnanlääkäri ja kaunis rouva: Emme kaipaa kaupunkielämää, MonaLisa, helmikuu/1961, sivu 18
4. 1 2  Rybel, Seija De: Kaunotarkilpailu 1947 - Anna-Liisa Leppänen  8. syyskuuta 2006. Yle Elävä arkisto.  Arkistoitu 8.3.2007. Viitattu 12. kesäkuuta 2009.
5. ↑  Lempimissit – Miss Europe Suntuubi.com.  Arkistoitu 28.9.2013. Viitattu 12. kesäkuuta 2009.
6. ↑  Väliaho, Tuomo: Missä missi siellä skandaali!  27. helmikuuta 2009. Helsingin Sanomat. Viitattu 12. kesäkuuta 2009.
7. ↑  Friberg Ora Erkki, Ylivieska, Heikkilän hautausmaa Suomen kirkot ja hautausmaat. Viitattu 4.2.2024.
8. ↑  Uusi Suomi, 1958, No 195, sivu 8, julkaistu 23.7.1958
9. ↑  Etelä-Suomen Sanomat, 1975, No 63, sivu 15, julkaistu 6.3.1975
10. ↑  Lempimissit – Anna-Liisa Leppänen Suntuubi.com.  Arkistoitu 28.9.2013. Viitattu 12. kesäkuuta 2009.
**Stephan Ladislaus Endlicher** (24. kesäkuuta 1804 Pressburg, Unkari (nykyään Bratislava, Slovakia) – 28. maaliskuuta 1849 Wien) oli itävaltalainen kasvitieteilijä, jonka laatima kasvien luokittelujärjestelmä oli 1800-luvun alkupuolella laajalti käytössä Euroopassa.

Elämä ja ura
------------

Endlicher siirtyi teologian opinnoista luonnonhistorian ja lääketieteen opintoihin Budapestin ja Wienin yliopistoissa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1840. Vuonna 1836 hänestä tuli Wienin luonnonhistoriallisen museon intendentti, jolle hän lopulta lahjoitti 30 000 kasvin kokoelmansa. Hänen suurin saavutuksensa on hänen laatimansa kasvien luokittelujärjestelmä, joka on esitetty teoksessa *Genera plantarum secundum ordines naturales disposita* (1836-1850) ja joka sai laajaa tunnustusta. Endlicher kehitti sen organisoidessaan uudelleen museon kasvitieteellisiä kokoelmia. Hänet nimitettiin Wienin yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1840. Hän julkaisi yhdessä Franz Ungerin kanssa teoksen *Grundzüge der Botanik* (1843) ja Eduard Friedrich Poeppigin kanssa teoksen Chilen, Perun ja Amazonin alueen kasveista. Endlicher avusti Carl Friedrich Philipp von Martiusta tämän suuren teoksen *Flora Brasiliensis* (1840-1906) toimittamisessa. Vuonna 1835 hän perusti Itävallan ensimmäisen luonnontieteellisen aikakauslehden, *Annalen des Wiener Museums der Naturgeschichte*. Muiden töidensä lisäksi hänellä oli suuri osuus Wienin keisarillisen tiedeakatemian perustamisessa vuosina 1846-1847, ja hän oli yksi sen neljästäkymmenestä ensimmäisestä jäsenestä. Endlicher osallistui vuoden 1848 poliittiseen kuohuntaan.

Endlicher harjoitti myös kielitiedettä ja sinologiaa teoksissa *Anfangsgründe der chinesischen Grammatik* (1844) ja *Atlas von China nach der Aufnahme der Jesuiten* (1843).

Endlicher teki itsemurhan kulutettuaan vaatimattomat varansa kasvitieteellisiin kokoelmiin ja kirjoihin sekä omien ja muiden kirjoitusten julkaisuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stephan Ladislaus Endlicher *Nordisk familjebok*.  1907. Viitattu 22.01.2022.
2. 1 2 3  Stephan Ladislaus Endlicher *Catholic Encyclopedia*.  1909. Viitattu 22.01.2022.
3. ↑  Stephan Ladislaus Endlicher *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 21.01.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stephan Ladislaus Endlicher** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Engelsbergin ruukki.
  
EngelsbergRuukin sijainti Västmanlandin läänissä.
**Engelsbergin ruukki** (ruots. *Engelsbergs bruk*) on Ängelsbergin kylässä, Fagerstan kunnassa Västmanlandin läänissä Keski-Ruotsissa sijaitseva entisen terästehtaan ja sitä ympäröivän ruukkikylän muodostama kulttuurinähtävyys. Se on ollut myös Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1993.

Ängelsbergin ruukki kuului aikanaan Västervålan pitäjään. Sen perusti vuonna 1681 kihlakunnanvouti Per Larsson Gyllenhöök (1645–1706). Jo aiemmin oli paikalla ollut raudanjalostustoimintaa. Per Larsson Gyllenhöök ja myöhemmin hänen poikansa Anders Gyllenhöök kehittivät tehdasta, niin että 1700-luvun alussa siihen kuului kolme mökkiä, kolme vasara-ahjoa, saha ja vesimylly. Vuonna 1728 Anders Gyllenhöök myi ruukin Söderhielmin suvulle, joka 1700-luvun aikana modernisoi sitä edelleen. Siitä kehittyi yksi 1700-luvun moderneimmista metallinjalostuspaikoista.

1800-luvulla sen omisti Timmin suku. Vuonna 1916 sen osti kenraalikonsuli Axel Ax:sson Johnson, ja kolme vuotta myöhemmin sen toiminta lakkautettiin. Ax:son Johnsonin suku omistaa yhä ruukin Nordstjernan AB:n kautta. Ruotsin valtion antikvaariviraston kautta ruukkialue entisöitiin 1970-luvulla.

Ruukkikylässä on jäljellä teollisuusrakennusten lisäksi kartano, puisto, ruukinkonttori ja työväen asuntoja. Engelsberg on ainoa Ruotsin historiallisista ruukkialueista, jossa on jäljellä niin rakennuksia kuin enin osa teknisistä välineistä.

Engelsbergin ruukki on osa Bergslagenin ekomuseota.

Lähteet
-------

* Fagerstan matkailuopas (Arkistoitu – Internet Archive)
* Svenska Fideikommiss 1979 Nils Sergerståle

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Engelsbergin terästehdas**.
* Engelsbergin ruukin esittely Fagerstan kunnan kotisivulla (ruotsiksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Riksantikvarieämbetet (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ekomuseo (Arkistoitu – Internet Archive)

RuotsiUnescon maailmanperintökohteet Ruotsissa

* Birka ja Hovgården
* Drottningholmin linna-alue
* Engelsbergin ruukki
* Etelä-Öölannin viljelyseutu
* Falunin ja Stora Kopparbergetin teollisuusalue
* Gammelstadin kirkkokylä
* Grimetonin radioasema
* Hälsinglandin koristellut maatalot
* Höga kusten
* Karlskronan sotilaskaupunki
* Laponia
* Skogskyrkogården
* Struven ketju
* Tanumin kalliopiirrokset
* Visbyn hansakaupunki
**Itälähetys** tarkoittaa kristillisen lähetystyön muotoa, joka kohdistui Neuvostoliittooon ja muihin kommunistien hallitsemiin maihin. Itälähetystä toteuttivat monet liikkeet, joilla oli monia jaettuja intressejä. Joiltain osin menetelmät erosivat kuitenkin toisistaan.

Itälähetystä tekivät useat amerikkalaiset sekä pohjoismaiset järjestöt. Ruotsalaisista järjestöistä suurin toimija oli Slaviska Missionen, joka toimi Venäjällä jo kauan ennen vallankumousta. Monilla ruotsalaisilla järjestöillä oli selvät yhteydet Slaviska Missioneniin.

Amerikkalaiset itälähetyksen tekijät vakiinnuttivat asemansa Pohjoismaissa pääasiassa 1970-luvulla. Amerikkalaiseen itälähetykseen liittyi osaltaan myös varainkeruu sekä pyrkimykset Neuvostoliiton suuntaan. Amerikkalaisella itälähetyksellä oli myös poliittinen tuki osana antikommunistista toimintaa.

Tiedotus
--------

Itälähetystä toteuttaneet lähetysjärjestöt raportoivat Neuvostoliiton ja kommunististen maiden uskontotilanteesta kotimaihinsa. Tiedotustoiminnassa korostui erityisesti kristittyjen olosuhteet ja tilanteet.

Itälähetys kulttuurissa
-----------------------

Itälähetykseen liittyvät kuvaukset kirjallisuudessa liittyvät erityisesti Raamatun salakuljettamiseen. Muun muassaa Veli Andreaksen kirja *Sanan salakuljettaja* kertoo tästä teemasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Nilsson, Fred: *Parakyrkligt*, s. 34–35. Om business och bön i Sverige. Verbum, 1988. ISBN 91-526-1539-1. (ruotsiksi)
**XXXY-oireyhtymä** eli **48,XXXY-oireyhtymä** on poikien ja miesten kromosomipoikkeavuus, aneuploidia, jossa esiintyy kaksi ylimääräistä X-kromosomia. Laaja oirekuva vaihtelee yksilöllisesti ja vaikuttaa kehitykseen varsinkin sikiöaikana sekä murrosiässä. XXXY-oireyhtymää pidetään joskus Klinefelterin oireyhtymän varianttina, mutta se eroaa siitä monin tavoin ja tuottaa yleensä merkittävämmät oireet.

XXXY-oireyhtymän mahdollisten oireiden joukkoon kuuluvat sukupuolielinten vajaakehittyneisyys, kasvonpiirteiden ja luuston poikkeavuudet, hedelmättömyys, ylipaino, nivelvaivat, kehitysviiveet, lievä kehitysvamma ja käytöshäiriöt. Varsinkin kielellisten taitojen kehityksessä voi ilmetä haasteita. Kielen ymmärrys on kuitenkin usein parempaa kuin sen tuotto. XXXY-oireyhtymästä kärsivillä on todettu käytöspiirteinä ylivilkkautta, levottomuutta, ADHD-oireilua, passiivisuutta, taipumusta tunteenpurkauksiin ja itsestä huolehtimisen puutteellisuutta. XXXY-oireyhtymän yhteydessä voi esiintyä myös hypotoniaa ja koordinaatio-ongelmia, jotka voivat hidastaa motoristenkin taitojen kehittymistä. Mahdollisia luustomuutoksia ovat esimerkiksi kyfoskolioosi ja radioulnaarinen synostoosi, jossa värttinä- ja kyynärluu ovat luutuneet yhteen. Nivelissä voi esiintyä yliliikkuvuutta ja hampaissa taurodontismi.

XXXY-oireyhtymään liittyneitä kasvonpiirteitä ovat olleet muiden muassa hypertelorismi, silmäluomen epikantuspoimu, kasvojen epäsymmetrisyys, leuan korostuminen ja kaulan lyhyys. XXXY-oireyhtymästä kärsivällä siitin ja kivekset jäävät pieniksi, minkä lisäksi voi esiintyä piilokiveksisyys. Piirteisiin ovat kuuluneet myös heikko ihokarvoitus ja matala testosteronitaso. Ylipainoa voi alkaa kertyä nuorella iällä. Lisäksi gynekomastia on mahdollinen.

XXXY-oireyhtymä ei periydy vaan johtuu sporadisesta *de novo* -mutaatiosta. Oireyhtymän kehittymiseen ei voi vaikuttaa eikä esimerkiksi vanhempien iällä ole merkitystä oireyhtymän riskin kannalta. Arvioitu yleisyys on väliltä 1/17 000 – 1/50 000. Erotusdiagnostisesti merkityksellisiin tiloihin kuuluvat Klinefelterin oireyhtymä, XXYY-oireyhtymä ja XXXXY-oireyhtymä. XXXY-oireyhtymän hoito on oireenmukaista. Siitä kärsivän elinajanodote on katsottu normaaliksi. Oireyhtymän kuvasivat M. A. Ferguson-Smith, A. W. Johnston ja S. D. Handmaker vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johanna Rintahaka, 48,XXXY: ylimääräiset X-kromosomit pojalla Tukiliitto 27.1.2022, viitattu 30.6.2023
2. ↑  48,XXXY syndrome Genetic and Rare Diseases Information Center, viitattu 30.6.2023
*Tämä artikkeli käsittelee sanaa 'markka' yleisesti. Suomen entistä rahayksikköä käsittelee artikkeli Suomen markka. Saksan entistä rahayksikköä käsittelee artikkeli Saksan markka. Katso myös d:Q4281830.*
**Markka** on vanha eurooppalainen jalometallinen painomitta, joka vastasi 8 troy-unssia (249 g).

Alkuperältään ei-germaaninen sana markka esiintyy kaikissa germaanisissa ja romaanisissa kielissä, ja latinalaisessa muodossa se on *marca* tai *marcus*. Se oli vain kullan ja hopean painomitta, ja sitä käytettiin yleisesti kaikkialla Länsi-Euroopassa. Eri muunnelmina se oli käytössä koko keskiajan. Englannissa "mark" ei ollut käytössä rahana vaan vain rahayksikkönä, ja ilmeisesti se tuli käyttöön tanskalaisten myötä. Skotlannissa se oli käytössä hopearahana nimellä *Merk Scots*.

Ruotsin rahayksikkönä markka oli käytössä Ruotsin valtakunnan alueella keskiajalta alkaen vuoteen 1776. Siihen asti yksi markka jakautui 192:een penninkiin. Myös muita rahayksiköitä oli valtakunnassa samanaikaisesti käytössä. Tuona aikajaksona silloisen Ruotsin valtakunnan itäraja hahmottui ajoittain liki nykyisen Suomen itärajan mukaiseksi ja siten myös markkaa käytettiin rahayksikkönä suurin piirtein nykyistä Suomea mukailevalla alueella.

Lähteet
-------

1. ↑  Piet Sercu: *International Finance: Theory Into Practice*, s. 19. Princeton University Press, 2009. ISBN 9780691136677. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Gefion-suihkulähde Kööpenhaminassa esittää Gefjonia härkineen
**Gefjon** (tai **Gefjun**) on skandinaavisessa mytologiassa maanviljelyksen jumalatar ja neitsyitten suojelijatar, jonka luokse viattomina kuolevat naiset päätyvät.

Erään legendan mukaan Tanskassa pienellä Fyn-saarella asunut Odin lähetti Gefjonin pohjoiseen hankkimaan lisää maata Odinille ja muille jumalille. Kierteleväksi näkijänaiseksi naamioitunut Gefjon tapasi svealaisten valtakunnan kuninkaan Gylfen, ja he viettivät useita öitä yhdessä. Kuningas halusi palkita Gefjonin ja lupasi tälle niin paljon maata kuin hän voisi yhdessä päivässä kyntää. Gefjon synnytti neljä poikaa erään jättiläisen kanssa ja muutti heidät jättiläismäisiksi häriksi, joiden avulla hän kynti suuren alan maata. Härät vetivät maan etelään Tanskaan, jossa siitä tuli Sjellanti, ja Ruotsiin jäänestä kuopasta tuli Mälaren-järvi. Palkaksi Gefjon sai Odinilta puolisokseen tämän pojan Skjoldin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Egerkrans, Johan: *Pohjoismaiset jumalolennot*, s. 94. Suomentanut Ojanen, Eero. Minerva, 2017 (alkuteos 2016). ISBN 978-952-312-440-0.
**Kenraali** (*The General*) on vuonna 1927 valmistunut Buster Keatonin ohjaama mykkäelokuva, mahdollisesti Keatonin tunnetuin. Yhdysvaltain sisällissodan aikaan sijoittuva toiminnallinen komedia kertoo veturinkuljettaja Johnnie Graysta, joka joutuu yksinään pelastamaan vihollisen käsistä kaksi rakkauttaan, tyttöystävänsä Annabelle Leen ja Kenraali-nimisen veturin.

Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja *Kenraali* oli mukana heistä 22:den listalla. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi *Kenraalin* kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi komediaksi.

Elokuva
-------

Elokuva on vapautunut tekijänoikeuksien suojasta ja on tässä katseltavissa kokonaisuudessaan:

The General (1926)

Tuotanto
--------

Elokuvan on ohjannut yhdessä Buster Keatonin kanssa Clyde Bruckman, ja se on sijoittunut kerta toisensa jälkeen kriitikoiden kaikkien aikojen elokuvia listanneissa äänestyksissä korkeille sijoille, varsinkin pelkkiin mykkäelokuviin keskityttäessä. 

*Kenraalin* juoni perustuu löyhästi huhtikuussa 1862 sattuneeseen todelliseen tapahtumaan, joka tunnetaan nimellä suuri veturijahti (*Great Locomotive Chase*). James J. Andrewsin johtamat pohjoisvaltioiden vakoojat kaappasivat Kenraali-veturin ja matkustajajunan Atlantan tienoilla, ja pyrkivät kuljettamaan sen omalle puolelleen. Junan miehistö kuitenkin nousi kapinaan ja Etelävaltioiden joukot saivat kaapparit käsiinsä kymmenisen kilometriä ennen rajaa, ja myöhemmin joukkio sai hirttotuomion vakoilusta. Tapahtumien filmatisoiminen komediana herätti vastustusta.

Keaton on itse todennut, että hän otti palan historiaa ja pitäytyi siinä yksityiskohtaisesti: hän esimerkiksi vaati, että kohtaukset kuvattiin alkuperäisillä tapahtumapaikoilla. Taistelukohtauksessa käytettiin melkoista osaa Oregonin kansalliskaartista. *Kenraalissa* on mykkäelokuvien kauden kallein kohtaus, jossa *Texas*-veturi tuhoutuu pudotessaan jokeen palavalta rautatiesillalta. Buster Keaton oli antanut kunnostaa kaksi vanhaa veturia 65 vuoden takaiseen asuunsa. Elokuva merkitsi Keatonille myös hänen veturiharrastuksensa huippua.

Lähteet
-------

* Suomen elokuva-arkiston (Orion) ohjelmalehtinen syyskaudella 2006

### Viitteet

1. ↑  Astala, Erkki: Ne sata tärkeintä, *Projektio* 2/1980 s. 7.
2. ↑  Blauvelt, Christian: The 100 greatest comedies of all time  22.8.2017. BBC. Viitattu 22.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kenraali (elokuva)**.
* *Kenraali* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Katso/lataa alkuperäinen versio (Internet Archive, Public domain, 105 min)
* Mykkäelokuvasivusto
**Pettävän varjon uudet seikkailut** (engl. *Another Thin Man*) on vuonna 1939 julkaistu yhdysvaltalainen MGM:n rikos-/komediaelokuva ja kolmas *Pettävä varjo*-elokuva, jonka on ohjannut W. S. Van Dyke. Päärooleja esittävät William Powell ja Myrna Loy Nick ja Nora Charlesina. Heidän poikansa Nick Junior tuli tarinaan mukaan tässä elokuvassa. Tämä oli heidän kahdeksas yhteinen elokuvansa. Sivuosissa ovat muun muassa Virginia Grey, Otto Kruger ja C. Aubrey Smith. Käsikirjoituksen laativat aiempien osien tavoin Albert Hackett ja Frances Goodrich.

*Pettävän varjon uudet seikkailut* sai ensi-illan Yhdysvalloissa 17. marraskuuta vuonna 1939 ja Suomessa *Pettävän varjon uudet seikkailut* ilmestyi yhdeksän vuotta myöhemmin 23. heinäkuuta 1948.

Ilmestymisaikaansa elokuvaa mainostettiin nimellä *Return of the Thin Man* ennen kuin se vaihdettiin *Another Thin Maniksi*.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Nick ja Nora Charles (Powell ja Loy) palaavat New Yorkiin koiransa ja poikansa kanssa. Heidät kutsutaan viettämään viikonloppua eversti Burr MacFay’n (Smith) taloon Long Islandille. MacFay haluaa hyvin tuntemansa etsivän tutkimaan uhkauksia, joita hän on saanut Phil Churchilta (Leonard). Kun MacFay kuolee, Churchista tulee pääepäilty. Nick on kuitenkin skeptinen; hänen mielestään jotain paljon monimutkaisempaa on tekeillä. MacFay’n tyttärellä (Grey), taloudenhoitajalla (Gordon) tai monilla muilla taitaa olla näppinsä pelissä vanhan everstin kuolemassa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  William Powell  | … |  Nick Charles
  |
|  Myrna Loy  | … |  Nora Charles
  |
|  Virginia Grey  | … |  Lois MacFay / Linda Mills
  |
|  Otto Kruger  | … |  Piirisyyttäjän assistentti Van Slack
  |
|  C. Aubrey Smith  | … |  Eversti Burr MacFay
  |
|  Ruth Hussey  | … |  Dorothy Walters
  |
|  Nat Pendleton  | … |  Luutnantti Guild
  |
|  Patric Knowles  | … |  Dudley Horn, Lois'n sulhanen
  |
|  Tom Neal  | … |  Freddie Coleman, MacFay'n sihteeri
  |
|  Phyllis Gordon  | … |  Rouva Isabella Bellam, MacFay'n taloudenhoitaja
  |
|  Sheldon Leonard  | … |  Phil Church
  |
|  Don Costello  | … |  "Diamond Back" Vogel
  |

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pettävän varjon uudet seikkailut**.
* *Pettävän varjon uudet seikkailut* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Pettävän varjon uudet seikkailut* Elonet.
* *Pettävän varjon uudet seikkailut* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Pettävän varjon uudet seikkailut* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Barbara Barrie ja Barney Miller vuonna 1975.
**Barbara Barrie** (oik. *Barbara Ann Berman*, s. 23. toukokuuta 1931 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä sekä kirjailija. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon vuoden 1979 elokuvasta *Fillarijengi*.

Barbara Barrie syntyi juutalaisperheeseen Chicagossa, josta perhe muutti Texasin Corpus Christiin kun tyttö oli yhdeksänvuotias. High schoolin jälkeen Barrie opiskeli aluksi journalismia Del Mar Collegessa, mutta vaihtoi sitten Texasin yliopistoon Austiniin, jossa suoritti bachelor-tutkinnon 1952 pääaineenaan draama. Hän muutti New Yorkiin ja otti taiteilijanimekseen Bermanin sijasta Barbara Barrie. Hän teki merkittäviä rooleja Broadwayn ja off-Broadwayn teattereissa, sekä puhe- että musiikkinäytelmissä.

Barbara Barrien ensimmäinen tehtävä elokuvissa oli kreditoimaton rooli George Stevensin *Jättiläisessä*. Vuoden 1964 elokuvassa *Onnen hinta* hän esitti pääosaa eronneena naisena, joka rakastuu afroamerikkalaiseen mieheen ja joutuu vaikeaan huoltajuustaisteluun lapsistaan uuden aviomiehensä rodun takia.

Vuoden 1979 äidin roolistaan *Fillarijengissä* Barrie sai Oscar-ehdokkuuden ja esitti samaa roolia myös elokuvan pohjalta tehdyssä 8-osaisessa televisiosarjassa. Äidin rooleja hän teki myös elokuvissa *Tyttö joka kävi intin* ja *Judy Berlin*, josta hän sai Independent Spirit -palkinnon.

Teatteri- ja elokuvatöiden lisäksi Barrie on esiintynyt monissa televisioelokuvissa ja -sarjoissa 2010-luvulle saakka, huolimatta suolistosyövästään. Hän oli Emmy-ehdokkaana vuoden 2003 roolistaan sarjassa *Kova laki: Erikoisyksikkö*. 

Barrie on kirjoittanut tietokirjoja syöpää sairastaville sekä pari lastenkirjaa.

Elokuvia
--------

* Onnen hinta (*One Potato, Two Potato*, 1964)
* Fillarijengi (*Breaking Away*, 1979)
* Tyttö joka kävi intin (*Private Benjamin*, 1980)
* Tohtorin omatunto (*Not Just Another Affair*, 1982)
* Agentit asialla (*Real Men*, 1987)
* Judy Berlin (1999)
* UFO-kahvila (*Guess Who's Coming for Christmas?*, tv-elokuva 1990)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barbara Barrie** Wikimedia Commonsissa

* Barbara Barrie Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Barbara Barrie