*Tämä artikkeli on artikkelin Gustav Meyrink tytärartikkeli.*

**Gustav Meyrink**, oik. Meyer tai Meier, (19. tammikuuta 1868 Wien, Itävalta – 4. joulukuuta 1932 Starnberg, Baijeri) oli itävaltalainen kirjailija. Meyer toimi aluksi pankkiirina Prahassa, mutta joutui luopumaan urasta liikealalla epäonnisen oikeusjutun vuoksi. Varhaisissa novelleissaan hän käsitteli satiirisesti 1900-luvun alun yhteiskuntaa ja pilkkasi erityisesti militarismia. Meyrinkin ensimmäinen romaani, juutalaista mystiikkaa ja okkultismia käsitellyt *Golem*, ilmestyi vuonna 1915. Se myi suuria määriä ja teki Meyrinkistä julkisuuden henkilön. Myöhemmässä tuotannossaan hän keskittyi lähinnä yliluonnollisiin aiheisiin ja maagiseen realismiin. Meyrink harrasti esoteriaa ja kääntyi myöhemmin buddhalaisuuteen, mikä heijastui hänen teostensa fantastisiin ja hengellisiin teemoihin. Myös juutalaisuus on toistuva aihe Meyrinkin tuotannossa. Vastoin yleistä käsitystä hän ei kuitenkaan itse ollut juutalainen, vaikka liikkuikin Prahan-vuosinaan kaupungin pitkälti juutalaisissa älykköpiireissä.

Elämäkerta
----------

### Lapsuus ja nuoruus

Gustav Meyer syntyi Wienissä tammikuussa 1868. Hänen äitinsä oli suosittu näyttelijätär Marie Meyer (oik. Maria Wilhelmine Adelheide Meyer), joka työskenteli Stuttgartissa. Gustav oli avioton lapsi, ja skandaalin välttääkseen 27-vuotias Marie kävi synnyttämässä Wienissä. Isä oli varakas poliitikko, tuohon aikaan jo 59-vuotias paroni Friedrich Karl Gottlieb Varnbüler von und zu Hemmingen, joka oli naimisissa. Hän ei koskaan tunnustanut poikaansa virallisesti mutta antoi tämän elatusta varten huomattavan rahasumman. Myös Marie Meyerin suvulla saattoi olla kaukaista aatelistaustaa.

Gustav asui aluksi isoäitinsä luona Wienissä. Hänet kastettiin protestanttisen kirkon jäseneksi. Vuonna 1874 Gustav oli siirtynyt äitinsä luokse Müncheniin. Vuodesta 1880 Marie Meyer muutti näyttelijäntyön vuoksi usein ja asui ainakin Hampurissa, Prahassa, Pietarissa ja Berliinissä. Meyer jäi eläkkeelle 1902 ja kuoli neljä vuotta myöhemmin. Muuttojen vuoksi Gustavin koulu vaihtui usein. Hänen koulumenestyksensä oli silti hyvä, ja hän valmistui Prahassa asuessaan hyvin arvosanoin. Kun Marie muutti Pietariin, Gustav jäi Prahaan ja alkoi opiskella pankkialaa.

Monissa elämäkerroissa Meyrinkin lapsuutta on kuvattu ankeaksi. Epäilemättä hänen elämänsä olikin jatkuvan muuttamisen sekä isän ja sisarusten puutteen vuoksi ajoittain yksinäistä. Myöhemmällä iällä Meyrink toisaalta muisteli Baijerin-vuosiaan nostalgisesti. Meyrinkin ja hänen äitinsä välejä on arveltu kireiksi, koska monissa Meyrinkin teoksissa esiintyy hirviömäisiä äitihahmoja. Suoria todisteita tästä ei kuitenkaan ole, ja kirjeenvaihtonsa perusteella Marie näyttäisi olleen rakastava äiti.

### Prahalainen pankkiiri

Meyrink asui Prahassa vuodesta 1883 alkaen, ensin äitinsä kanssa ja sitten yksin. Kaupungissa oli perinteisesti ollut suuret saksalais- ja juutalaisväestöt, mutta vuosisadan vaihteessa väestö tšekkiläistyi nopeasti. Samalla aiempi yhteisöllisyys katosi nationalismin tieltä. Mielikuva muinaisesta, rapistuvasta kaupungista tuli saksalaistaiteilijoiden parissa suosituksi, ja se vaikutti voimakkaasti myös Meyrinkiin. Hän ei kuitenkaan heti ryhtynyt kirjailijaksi vaan perusti valmistuttuaan oman pankin. Alkupääoman muodosti hänen isänsä antama avustus, josta oli yhä jäljellä huomattava summa. Meyrink vältti asepalveluksen, koska hänet katsottiin henkisesti epävakaaksi.

Meyrink tuli Prahassa tunnetuksi dandynä ja omalaatuisena hahmona. Hän alkoi käyttää isältään saamiaan rahoja ylelliseen elämään ja oli omien sanojensa mukaan ensimmäisiä automobiilin omistaneita prahalaisia. Meyrink osallistui aktiivisesti erilaisten herrasmieskerhojen toimintaan, harrasti uhkapeliä ja teki kokeiluja hašiksella. Hän sai mainetta urheilijana ja voitti useita palkintoja kilpasoudusta. Meyrink innostui myös kaksintaisteluista, jotka pysyivät Itävalta-Unkarissa yleisinä valtakunnan hajoamiseen saakka. Hän oli taitavan miekkamiehen maineessa, mutta ei ilmeisesti koskaan käynyt vakavaa kaksintaistelua.

Vuonna 1891 Meyrink koki hermoromahduksen ja yritti itsemurhaa. Tarinan mukaan Meyrink oli sydänsurujen vuoksi aikeissa ampua itsensä, kun joku työnsi hänen ovensa alta lehtisen, jossa mainostettiin okkulttisia kirjoja otsikolla "Kuolemanjälkeisestä elämästä". Meyrink piti tätä "varoituksena ja kutsuna". Hän alkoi tutkia okkultismia, alkemiaa, kabbalaa, suufilaisuutta ja itämaista mystiikkaa. Meyrink ei ollut kiinnostuksenkohteidensa kanssa yksin, vaan salatieteet olivat *fin de sièclen* porvariston ja varsinkin dandyjen suosiossa laajemminkin. Erityisen suurta suosiota nautti teosofia, joka vaikutti laajasti 1900-luvun alun kulttuuriin ja ilmapiiriin. Meyrink harjoitti vuosisadan vaihteessa aktiivisesti spiritismiä, alkemiaa ja muita okkulttisia käytäntöjä ja liittyi lukuisiin salaseuroihin – omien sanojensa mukaan joka ainoaan. Hän pettyi kuitenkin okkultistipiireissä liikkuneisiin huijareihin ja "hörhöihin" ja kyllästyi nopeasti salaseurojen toimintaan. Yliluonnollisten tapahtumien sijaan Meyrink alkoi painottaa esoterian merkitystä henkiselle ja fyysiselle hyvinvoinnille.

Meyrinkin omalaatuiset tavat, holtiton luonteenlaatu ja maine mustan magian harjoittajana eivät tehneet hyvää hänen pankkinsa liiketoimille. Vuosisadan vaihteen tienoilla hän alkoi kärsiä vaikeasta selkäkivusta, joka jatkui vuosikausia. Mahdollisesti hän sairasti myös diabetesta. Julkisuudessa alkoi kiertää huhu, että kyseessä oli syfilis. Meyrink parani selkäkivuistaan lopulta joogan avulla, ja harjoitukset paransivat myös hänen henkistä hyvinvointiaan.

Meyrink avioitui maaliskuussa 1893 Hedwig Aloysia Certlin kanssa. Liitosta ei tiedetä paljonkaan, mutta se oli ilmeisesti alusta lähtien onneton. Todennäköisesti Hedwig vierasti Meyrinkin eksentristä elämäntapaa. Vuonna 1897 Meyrink kihlautui Philomena "Mena" Berntin kanssa. Hedwig kieltäytyi avioerosta vuosien ajan mutta taipui lopulta pariskunnan yhteisen ystävän kehotuksesta. Skandaalin välttämiseksi Meyrink ja Philomena matkustivat Doveriin Englantiin, missä heidät vihittiin toukokuussa 1905. Liitto oli onnellinen ja kesti Meyrinkin kuolemaan saakka. Gustav ja Philomena Meyrink saivat kaksi lasta: Sibyllen (s. huhtikuussa 1906) ja Harron (s. tammikuussa 1908).

### Kaksintaistelujupakka

Vuonna 1901 Meyrink ajautui riitoihin Prahan upseeripiirien kanssa. Syynä oli ilmeisesti se, että paikallinen lääkäri oli solvannut häntä selän takana. Toisen version mukaan eräs upseeri oli kieltäytynyt tervehtimästä Meyrinkin vaimoa. Meyrink haastoi kaksintaisteluun erään upseerin tai ehkä jopa kaikki Prahan upseerit. He kuitenkin kieltäytyivät, koska Meyrink oli äpärä, mistä Meyrink suuttui entisestään. Hän hankki poliisilta lausunnon, jossa vakuutettiin hänen maineensa olevan tahraton, ja syytti vihamiehiään valehtelijoiksi. Syytöksen seurauksena Meyrink haastettiin oikeuteen ja tuomittiin sakkorangaistukseen kunnianloukkauksesta. Meyrink riitautti päätöksen, ja pian häntä vastaan tehtiin väärä petossyytös. Alkuvuodesta 1902 hän istui muutaman kuukauden tutkintavankeudessa. Lehdet kirjoittelivat hänen oletetuista rikkeistään ilkeään sävyyn, ja vaikka Meyrink todettiin lopulta syyttömäksi, hänen maineensa oli mennyttä.

Kaksintaistelujupakka synnytti Meyrinkissä elinikäisen inhon auktoriteetteja ja erityisesti armeijaa kohtaan. Vankeus heikensi hänen jo entuudestaan huonoa terveyttään ja tuhosi hänen pankkinsa maineen. Vapautumisensa jälkeen Meyrink vetäytyi liikealalta ja muutti vuonna 1904 Wieniin. Siihen mennessä hän oli menettänyt lähes koko omaisuutensa.

### Kirjailija

Meyrink kirjoitti novelleja jo 1800-luvun viimeisinä vuosina. Hänen ensimmäinen tekstinsä ilmestyi lokakuussa 1901. Kaikki kaunokirjalliset tekstit hän julkaisi kirjailijanimellä Gustav Meyrink. Meyrink oli Meyerien sukunimen vanha muoto; hän perusteli kirjailijanimen käyttöä sillä, että Meyereitä oli niin paljon.

Kaksintaistelutapauksen jälkeen Meyrink ryhtyi kirjailijaksi. Hänen ensimmäinen julkaistu novellinsa oli *Simplicissimus*-lehdessä vuonna 1901 julkaistu "Der heisse Soldat" ("Kiihkeä sotilas"). Vuosina 1901–1908 häneltä julkaistiin 53 novellia, joista 37 saksalaisessa *Simplicissimus*-satiirilehdessä. Meyrink oli suosittu erityisesti nuorempien lukijoiden parissa, ja hänellä oli suuri vaikutus syntymässä olleeseen ekspressionistiseen suuntaukseen. Monet Meyrinkin satiireista saivat konservatiivien vihat päälleen. Hän käsitteli myös yliluonnollisia, groteskeja ja makaabereja aiheita. Teksteissä oli usein omaelämäkerrallisia aiheita, jotka monasti liittyivät tavalla tai toisella kaksintaistelutapaukseen. Realismia Meyrink ei arvostanut. Hänellä oli tapana sijoittaa tarinoidensa sivuhahmoiksi todellisia tuttaviaan. Tarinoissa esiintyy usein myös inhottavia lääkärihahmoja. Tämä mahdollisesti heijasteli Meyrinkin kroonisia kipuja, joita lääketiede ei pystynyt parantamaan.

Meyrinkin terveys parani Wienissä, mistä hän toivoi löytävänsä töitä. Hän tunsi hyvin kaupungin taidepiirit mutta pysytteli erossa taiteilijoiden usein riidoiksi äityneistä erimielisyyksistä. Vuonna 1905 hän avioitui toisen kerran. Loppuvuodesta 1905 Meyrinkit muuttivat Montreux’hön ja vuodenvaihteessa 1907 Müncheniin. Pikainen poismuutto johtui ilmeisesti maksamattomista veloista. Virallisesti Meyrink oli koko elämänsä ajan Saksan kansalainen. Meyrinkit saivat kaksi lasta, vuosina 1906 ja 1908. Vuosina 1908–1910 perhe matkusteli paljon ympäri keski- ja etelä-Eurooppaa. Suosiosta huolimatta Meyrinkin talousvaikeudet jatkuivat. Vuonna 1911 perhe asettui Starnbergiin, missä he viettivät keskiluokkaista elämää.

Meyrink käänsi jonkin verran englanninkielistä kirjallisuutta, kuten Henry Morton Stanleyn elämäkerran. Vuosina 1909–1914 häneltä ilmestyi 16 kirjan verran Charles Dickens -käännöksiä. Käännökset eivät tosin olleet erityisen uskollisia, ja Meyrink jätti kääntämistään teoksista pitkiä pätkiä tekstiä pois. Hän oli lisäksi hidas kirjoittaja, ja usein hänen tekstinsä myöhästyivät kustantajan kanssa sovitusta aikataulusta. Kirjoittamisen ja kääntämisen apuna Meyrink käytti Parlograph-nimistä varhaista sanelukonetta, joka oli laatuaan ensimmäinen Münchenissä. Laite oli varsin epäluotettava, mitä Meyrink käytti tekosyynä tekstiensä myöhästelylle.

### Läpimurto

Meyrink vuonna 1930.
Meyrink alkoi jo 1900-luvun alussa suunnitella romaania, josta hän toivoi novelleja parempaa tulonlähdettä. Vuonna 1907 hän alkoi kirjoittaa Prahaa ja okkultismia käsittelevää romaanimittaista tekstiä. Se ilmestyi useiden viivytysten jälkeen 1913–1914 jatkokertomuksena *Die Weißen Blätter* -lehdessä ja vuonna 1915 Kurt Wolffin kustantamana kirjana. *Golemista* tuli valtava menestys, ja sitä myytiin muutamassa vuodessa satoja tuhansia kappaleita. Rahapulassaan Meyrink oli kuitenkin luopunut oikeudesta tekijänoikeuskorvauksiin suurehkoa kertakorvausta vastaan. Kun kirja alkoi menestyä, Meyrink julisti tulleensa huijatuksi. Loppujen lopuksi hän ilmeisesti onnistui kiristämään Wolffilta osuuden kirjan myyntivoitoista. Vastaava asetelma toistui myös monen muun Meyrinkin teoksen kohdalla.

*Golemin* suosio ei tehnyt Meyrinkistä rikasta, mutta se teki hänestä hyvin tunnetun. Ensimmäisen maailmansodan alettua oikeisto ryhtyi vastustamaan Meyrinkiä hänen kirjojensa sodanvastaisen ja saksalaista yhteiskuntaa pilkkaavan sisällön vuoksi, ja esimerkiksi Wienin kaupunginhallitus kielsi 1916 erään hänen novellinsa. *Simplicissimuksen* sävy muuttui, ja lehti alkoi julkaista sotapropagandaa. Meyrink itse suhtautui nationalismiin pilkallisesti, mutta ilmoitti olevansa valmis "tekemään osansa" sotaponnistusten eteen ja tarjoutui tuottamaan aineistoa Saksan valtion propagandaosastolle.

*Golemiin* suhtauduttiin antisemitismiin taipuvissa piireissä epäluuloisesti sen juutalaisten henkilöhahmojen ja teemojen vuoksi. Levisi myös huhu, että Meyrink olisi itse juutalainen. Juutalaisvastaisen äärioikeiston parissa Meyrink oli vihattu hahmo myös sodanvastaisuutensa vuoksi. Vuonna 1917 saksalainen pappi ja kirjallisuuskriitikko Adolf Bartels vaati Meyrinkiä julkaisemaan kuvansa lehdessä, jotta lukijat voisivat itse arvioida, vaikuttaako hän arjalaiselta. Laajalle levinneen väärinkäsityksen mukaan Meyrink olisi ollut juutalaisen näyttelijättären äpärä. Taustalla oli ilmeisesti sekaannus: Meyrinkin äiti Marie sekoitettiin juutalaiseen näyttelijättäreen Clara Meyeriin. Meyrink itse vastusti voimakkaasti tätä väärinkäsitystä. Taustalla oli ilmeisesti itsesuojelu sekä kielteinen vaikutus hänen kirjojensa myyntiin. Prahan-vuosinaan Meyrink vietti kuitenkin paljon aikaa kaupungin juutalaisen älymystön seurassa, ja suuri osa hänen tuolloisista ystävistään oli juutalaisia.

Sodan aikana ja sen jälkeen Meyrink jatkoi aktiivista kirjoittamista. Kirjat saivat hyviä arvioita ja menestyivät kohtalaisen hyvin vaikka eivät enää yltäneetkään *Golemin* suosioon. Ensimmäisen maailmansodan vuosina ilmestyivät romaanit *Das grüne Gesicht* ("Vihreät kasvot", 1916) ja *Walpurgisnacht* ("Valpurinyö", 1917). Vuonna 1919 Meyrink oli maineensa huipulla, ja erään tiedon mukaan Varnbülerit tarjoutuivat ottamaan hänet virallisesti suvun jäseneksi. Meyrink kieltäytyi.

Sodan jälkeen ilmestynyt romaani *Der weisse Dominikaner* ("Valkoinen dominikaani", 1921) on tyyliltään entistä hillitympi. Meyrinkin vanhetessa hänen omalaatuinen elämänsä muuttui normaalimmaksi, eikä hän enää yrittänyt tietoisesti erottautua Starnbergin keskiluokasta. Hän pysyi kuitenkin innokkaana esoterian harrastajana. Vuonna 1927 Meyrink erosi kirkosta virallisesti ja julisti kannattavansa "pohjoisen koulukunnan buddhalaisuutta". Tämän zen-buddhalaisen koulukunnan mukaan valaistuminen tapahtuu vähittäin, mikä lienee Meyrinkiin vedonnut ajatus.

Vuonna 1927 ilmestyi Meyrinkin viimeinen romaani *Der Engel vom westlichen Fenster* ("Enkeli lännenpuoleisessa ikkunassa"). Sen jälkeen Meyrink aloitti "Alkemistin talo" -nimisen käsikirjoituksen, jota hän ei kuitenkaan ehtinyt saada valmiiksi. Meyrinkin tarinat muuttuivat ajan myötä yhä erikoisemmiksi, minkä seurauksena hänen suosionsa laski.

### Kuolema

Meyrinkin terveys heikkeni 1920-luvun mittaan, ja hän alkoi jälleen kärsiä selkävaivoista ja diabeteksesta. Meyrinkin poika sai hiihtäessään parantumattoman vamman selkärankaansa ja teki itsemurhan heinäkuussa 1932. Joidenkin arvioiden mukaan tragedia olisi jouduttanut Meyrinkin kuolemaa. Meyrink itse oli tapahtuneesta alkuun masentunut, mutta tunsi myöhemmin löytäneensä hengellisen yhteyden poikaansa.

Meyrink tiedosti kuolemansa lähestyvän ja päätti suhtautua asiaan samalla uteliaisuudella, jolla oli aiemminkin lähestynyt mystisiä kokemuksia. Hän kieltäytyi lääkkeistä ja päätti kokea kuoleman valveilla. Meyrinkin leski Philomena kirjasi miehensä viimeiset vaiheet muistiin noin vuosi tämän kuoleman jälkeen. Philomenan mukaan Meyrink ilmoitti illalla 2. joulukuuta 1932 tekevänsä kuolemaa ja pysytteli sen jälkeen jooga-asennossa. Hänen kaukaisuuteen suunnatut silmänsä muuttuivat jatkuvasti kirkkaammiksi, kunnes hän lakkasi hengittämästä joulukuun 4. päivän aamuna. Meyrink ei valittanut eikä ylipäätään juuri puhunut ja oli kuollessaan yhä istuma-asennossa. Philomena kertoi kokemuksen olleen rohkaiseva ja vakuuttaneen hänet siitä, ettei kuolemaa kannata pelätä.

Joidenkin lähteiden mukaan Meyrink olisi vanhoilla päivillään kääntynyt kristinuskoon, mutta tämä ei ilmeisesti pidä paikkaansa eikä hänen leskensä koskaan maininnut asiasta mitään. Meyrinkin hautakiveen kaiverrettiin latinankielinen sana VIVO – "Minä elän".

Meyrink ei pitänyt päiväkirjaa. Hänen kirjeenvaihtonsa oli tosin laaja, mutta hän säilytti vain magiaa ja okkultismia käsitelleet kirjeet. Omaelämäkerrallinen aineisto puuttuu säilyneistä kirjeistä lähes kokonaan, mikä tekee Meyrinkin todellisten vaiheiden selvittämisestä vaikeaa. Hänestä on kyllä säilynyt paljonkin aikalaisten kertomuksia, mutta ne ovat usein luonteeltaan lennokkaita ja kirjattu muistiin vasta vuosikymmeniä tapahtumien jälkeen.

Lähteet
-------

* Baer, Elizabeth R.: *The Golem Redux. From Prague to Post-Holocaust Fiction*. Detroit: Wayne State University Press, 2012. ISBN 978-0-8143-3627-4. Google-kirjat (viitattu 15.12.2020). (englanniksi)
* Hlinovsky, Jan: Gustav Meyrink. Teoksessa Halme, Jukka & Nummelin, Juri (toim.): *Ulkomaisia kauhukirjailijoita*, s. 202–208. Helsinki: BTJ Kirjastopalvelu, 2005. ISBN 951-692-595-2.
* Irwin, Robert: Gustav Meyrink and His Golem. Esipuhe vuodelta 1985 teokseen Meyrink, Gustav: *The Golem*. (Der Golem, 1915.) Translated by Mike Mitchell. UK: Dedalus: USA & Canada: SCB Distributors, 2010. ISBN 978-1-907650-08-6. Google-kirjat (viitattu 14.12.2020). (englanniksi)
* Mitchell, Mike: *Vivo. The Life of Gustav Meyrink*. UK: Dedalus, 2008. ISBN 978-1-903517-69-7. (englanniksi)
* Wistrand, Sten: Gustav Meyrink’s The Golem: A Sensationalist Shlock Novel or an Esoteric Vision of the World? *LIR.journal*.  2020. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 13–24.
2. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 209–215.
3. 1 2 3 4 5  Mitchell 2008, s. 25–50.
4. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 75–86.
5. 1 2  Barnett, David: Meyrink’s The Golem: where fact and fiction collide. *The Guardian* 30.1.2014. Viitattu 13.12.2020. (englanniksi)
6. ↑  Hlinovsky 2005, s. 203.
7. ↑  Baer 2012, s. 42.
8. ↑  Baer 2012, s. 42, 47.
9. ↑  Mitchell 2008, s. 51–74.
10. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 87–107.
11. 1 2 3  Clute, John: Meyrink, Gustav. Teoksessa Clute, John & Grant, John (toim.): *The Encyclopedia of Fantasy*. London: Orbit, 1997. Verkkoversio (viitattu 15.12.2020). (englanniksi)
12. ↑  Irwin 1985.
13. 1 2  Hlinovsky 2005, s. 207.
14. 1 2 3  Mitchell 2008, s. 108–132.
15. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 183–208.
16. ↑  Mitchell 2008, s. 133–154.
17. 1 2  Mitchell 2008, s. 155–182.
18. ↑  Ivry, Benjamin: How the Golem Got His Groove Back *Forward*.  5.3.2015. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
19. ↑  Baer 2012, s. 42–44, 49.
20. ↑  Mitchell 2008, s. 14.
21. 1 2 3 4  Mitchell 2008, s. 217–221.
22. ↑  Mitchell 2008, s. 11, 17.

Kirjallisuus
------------

* Binder, Hartmut: *Gustav Meyrink. Ein Leben im Bann der Magie*. Prag: Vitalis Verlag, 2009. ISBN 978-3-89919-078-6.