recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Saramon Jotos** on 75 km pitkä retkeilyreitti Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa.
Varsinainen Jotos on 75 kilometrin mittainen ympyräreitti ja lisäksi on mahdollisuus kulkea liitännäisreittejä. Saramon Jotoksen varrella on autiotupa, kolme kotaa, kaksi laavua ja tulentekopaikat noin kymmenen kilometrin välein. 

Sopiva lähtöpaikka Saramon Jotokselle on Saramon Kourukoski. Majoitusta on tarjolla Kourukosken Erämajoilla, Petäiskylällä Paalikan Lomamökeissä tai Metsähallituksen Peurajärven mökeissä. 

75 km:n Kiertoreitin voi kulkea kumpaan suuntaan tahansa. Reitti kulkee mm. Mänty- Ja Peurajoen varsia, käy Peurajärven retkeilykalastusalueella ja Mujejärven retkeilyalueella, jossa on Tammikämpän autiotupa ja Uuronrotko. Reitti vie myös Saramolla sijaitsevalle Saramon lintutornille Suojärven luonnonsuojelualueella. Järvellä on lintujen lisäksi mahdollista nähdä majavan. Myös Petäiskylän vaara-asutuskylä näköaloineen on reitin varrella.

Nähtävyydet
-----------

* Mujejärven retkeilyalue
* Paistinvaaran vanhojen metsien suojelualue ja Kärnänkivi Peurajärvellä
* Peurajärven retkeilykalatusalue
* Petäiskylän vaara-asutusalue näköaloineen
* Suojärven luonnonsuojelualue ja lintutorni
* Uuronrotko Mujejärvellä

Liitännäisreitit
----------------

* Tetrijärven kierto Mujejärven retkeilyalueella.
* Peurajärven retkeilykalastusalueella Mäntyjärven ja Iso-Valkeisen kierrot.
* Iso-Valkeiselta yhdyspolku Hiidenportin kansallispuistoon.
* Kourukoskella kolmen kilometrin kierros Mehtojokivarressa.

Eläimistö
---------

Linnuista matkalla voi tulla vastaan harvinaisia erämaa lajeja, kuten kaakkuri, laulujoutsen, metsähanhi, jänkäkurppa, kapustarinta, pohjantikka ja kuukkeli. Suojärven lintujärvellä lisäksi pesii harvinaisia lintujärvien lajeja, kuten mustakurkku-uikku.

Lähteet
-------

* Nurmeksen kaupunki: Saramon Jotos (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pohjois-Karjalan Ympäristökeskus: *Saramon Jotos* -esite. 1998.
**Pascal Martinot-Lagarde** (s. 22. syyskuuta 1991) on ranskalainen pika-aitajuoksija ja 110 metrin aitojen Euroopan-mestari.

Martinot-Lagarde voitti juniorien maailmanmestaruuden 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2010. Hän saavutti 60 metrin aidoissa pronssia Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 ja Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai 60 metrin aitajuoksussa hopeaa. Zürichin EM-kisoissa 2014 Martinot-Lagarde sai 110 metrin aitajuoksussa pronssia, kun kolmanneksi tullut Dimitri Bascou hylättiin ratarikon vuoksi.

Martinot-Lagarde voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa Prahassa 2015 ajalla 7,49. Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Hän sai Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,46. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli neljäs ajalla 13,29.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Belgradissa 2017 Martinot-Lagarde voitti hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,52. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli samalla matkalla viides. Hän voitti 110 metrin aitajuoksun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ajalla 13,17. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 hän sai hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,61. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia ajalla 13,18. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli viides. Hän saavutti kolmannen kerran hopeaa sisäratojen MM-kilpailujen 60 metrin aitajuoksussa Belgradissa 2022 Samana vuonna hän karsiutui 110 metrin aidoissa välierissä Eugenen MM-kilpailuissa ja saavutti hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa ajalla 13,14.

Martinot-Lagarden ennätys 110 metrin aidoissa on Monacon Timanttiliigan osakilpailuissa 18. heinäkuuta 2014 syntynyt 12,95. Tulos on myös Ranskan ennätys. 60 metrin aidoissa Martinot-Lagarden ennätys on 7,45.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pascal Martinot-Lagarde Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Pascal Martinot-Lagarde FRA *tilastopaja.org*. Viitattu 22.8.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Ranskalle heti perään toinen hylkäys! *Yle Urheilu*.  14.8.2014. Viitattu 15.8.2014.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pascal Martinot-Lagarde Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Kaisu Anneli Vuoristo** (4. syyskuuta 1947 Laihia – 12. huhtikuuta 1969 Landstuhl) oli suomalainen näyttelijä ja malli. 

Oulusta kotoisin olleen Vuoriston ura alkoi vuonna 1968 *Apu*-lehden järjestämästä Speden filmityttö -kilpailusta, jonka voittaja sai linnanneito Helenan roolin Spede Pasasen elokuvasta *Noin 7 veljestä*. Tämän jälkeen Vuoristo oli Coca-Colan sponsoroimana kiertue-emäntänä Dannyn kevään 1968 show'ssa. Vuoristolla ja Dannylla oli kiertueen aikana myös lyhyeksi jäänyt suhde. 

Hieman myöhemmin hän muutti uuden miesystävänsä mukana Länsi-Saksaan. Huhtikuussa 1969 pariskunta joutui auto-onnettomuuteen, jossa Vuoristo kuoli vain 21-vuotiaana.

Filmografia
-----------

* *Noin 7 veljestä* (1968)

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisu Vuoriston kuolinilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 8.5.1969, s. 2. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 16.4.2019.
2. ↑  Hämäläinen, Jyrki: *Iso D*, s. 149, 151–152. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 978-951-12111-7-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaisu Vuoristo (Arkistoitu – Internet Archive) Lempimissit-blogissa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Kaita** on pitkä ja kapea järvi Savonlinnassa Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Järvi sijaitsee Savonrannan taajaman luoteispuolella ja etäisyys Savonlinnan keskustasta on 37 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Kaidan pituus kaakosta luoteeseen on 8,5 kilometriä. Suurin osa järvestä on alle puoli kilometriä leveä, leveimmät kohdat sijaitsevat järven keskivaiheilla. Koskiniemi jakaa Kaidan eteläisimmän osan kahteen kapeaan lahteen, joista itäisempi sijaitsee varsin erillään pääaltaasta, ja sen nimi on Koskilampi. Koskilammen rannoilla sijaitsee Savonrannan kirkonkylä. Kaidan syvin alue on Koskiniemen luoteispuolella Kaidanmäen ja Kaidanvuoren välissä. Kaidan keskiosassa on sekä matalikkoja että syvänteitä. Keskiosasta luoteeseen järvi on varsin matalaa.

Kaidan saariluku on 13. Saarista yksi on alle aarin laajuinen luoto. Ainoa yli hehtaarin laajuinen saari on Välisaaret. Järven keskiosan matalikolla sijaitsee useita pieniä saaria, järven pohjoisimmassa osassa on noin 20 aarin laajuinen Pääsaari. Kaidan rannat Välisaarista luoteeseen ovat melko luonnontilaisia. Yhdystie 4741 on rakennettu järven läntisen rantaviivan mukaiseksi Kaidanmäkeen saakka, jossa se erkanee rannasta, pohjoisessa tielinja jälleen lähenee rantaviivaa. Kaidanmäen huippu on noin 155 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 70 metriä Kaidan pintaa ylempänä.

Kaitaan virtaa noin puolen kilometrin mittainen lasku-uoma luoteesta Huuhinjärveltä, jonka korkeustaso on lähes sama kuin Kaidan. Idästä Vääräjärveltä (86,4 metriä mpy) laskee Vääränkoski Kaidan matalaan keskiosaan. Kaidan ja Vääräjärven välinen maa-alue on nimeltään Vääränniemi. Kaita laskee kaakkoiskolkastaan Savonrannan kirkonkylän halki Pyyveteen (75,9 metriä mpy).

Kaidan vesitilavuus on 10 877 000 kuutiometriä.

Kaita (04.234.1.002) kuuluu Kaidan alueeseen (04.234), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pyyveden alue (04.23) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kaita on toiseksi laajin Kaidan alueen 62:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Vuokalanjärvi ja kolmanneksi laajin on Jouhenjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kaita, vakavesi, Savonlinna
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.4.2022.
3. ↑  Kaita Järviwikissä. Viitattu 23.4.2022.
4. ↑  Kaidan alue (04.234) Järviwiki. Viitattu 23.4.2022.
**Strontiumsulfidi** (SrS) on strontium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää loisteaineiden valmistukseen ja tekstiiliteollisuudessa nahkojen käsittelyssä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa strontiumsulfidi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta, joka on hieman hygroskooppista. Ilma saa sen muuttumaan väriltään vaaleankeltaiseksi. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenne muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Strontiumsulfidi liukenee vähäisessä määrin veteen ja happamiin liuoksiin se liukenee muodostaen strontiumvetysulfidia ja vetysulfidikaasua.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Strontiumsulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla strontiumia ja rikkiä tai pelkistämällä strontiumsulfaattia hiilellä. Jälkimmäisessä valmistustavassa mukana on kuitenkin usein myös strontiumoksidia. Sitä muodostuu myös saostamalla liukoisia strontiumsuoloja sisältävästä vesiliuoksesta vetysulfidin tai muiden sulfidien avulla. Tyypillisin tapa valmistaa puhdasta strontiumsulfidia on kuitenkin strontiumkarbonaatin tai -sulfaatin kuumennus noin 1 000 °C:n lämpötilaan ja johtamalla reaktoriin vetysulfidia.

SrSO4 + 2 C → SrS + 2 CO2
Sr2+(aq) + S2-(aq) → SrS(s)
Strontiumsulfidia voidaan käyttää muiden strontiumyhdisteiden, esimerkiksi strontiumkarbonaatin valmistukseen ja nahankäsittelyssä karvanpoistoaineena. Tärkein käyttökohde on kuitenkin loisteaineiden valmistus. Viritettäessä europiumilla ja samariumilla doupattua strontiumsulfidia infrapunasäteilyllä ilmenee punaoranssi luminesenssi ja vihreää valoa tuottaa strontiumsulfidista, kalsiumsulfidista, rikistä ja ammoniumkloridista kuumentamalla saatu yhdiste.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 384. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Richard C. Ropp: *Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds*, s. 140-141. Newnes, 2012. ISBN 9780444595539. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.7.2016). (englanniksi)
3. ↑  Douglas M. Considine,Glenn D. Considine: *Van Nostrand’s Scientific Encyclopedia*, s. 2971. Springer, 1995. ISBN 978-0-442-01864-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.7.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Stephen G. Hibbins: *Strontium and Strontium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 25.7.2016
5. 1 2  J. Paul MacMillan, Jai Won Park, Rolf Gerstenberg, Heinz Wagner, Karl Köhler & Peter Wallbrecht: *Strontium and Strontium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.7.2016
6. ↑  Thomas Jüstel, Stephanie Möller, Holger Winkler & Waldemar Adam: *Luminescent Materials, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 25.7.2016
**Strontiumoksidi** (SrO) on strontium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden strontiumyhdisteiden valmistamiseen, lasitteiden valmistukseen, lääketieteessä ja pyrotekniikassa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa strontiumoksidi on hygroskooppista valkoista jauhetta tai kiteitä. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja sen kiderakenne on samanlainen natriumkloridin kanssa. Muille maa-alkalimetallioksideille tyypillisesti se on emäksinen oksidi, joka reagoi veden kanssa muodostaen strontiumhydroksidia ja hitaasti hiilidioksidin kanssa strontiumkarbonaatiksi. Reaktio veden kanssa on voimakkaasti eksoterminen. Kuumennettaessa sitä hapen kanssa muodostuu strontiumperoksidia. Nikkeliä sisältävän metalliseoksen tai platinan pinalla strontiumoksidilla on sinertävänvihreä fluoresenssi, kun sitä viritetään fotoneilla.

SrO + H2O → Sr(OH)2

Valmistus ja käyttö
-------------------

Strontiumoksidia voidaan valmistaa kuumentamalla metallista strontiumia hapen läsnä ollessa. Yleensä sitä valmistetaan kuitenkin kuumentamalla strontiumkarbonaattia tai strontiumnitraattia.

2 Sr + O2 → SrO
SrCO3 → SrO + CO2
Strontiumoksidia käytetään muiden strontiumyhdisteiden kuten strontiumhydroksidin ja -peroksidin valmistamiseen. Kuumennettaessa alumiinin kanssa se pelkistyy metalliseksi strontiumiksi. Yhdistettä käytetään myös pyrotekniikassa, lääketieteessä, keramiikassa lasitteiden valmistuksessa fluksina hyvin myrkyllisen bariumoksidin sijasta ja tyhjiöputkien valmistamiseen. Aikaisemmin sitä käytettiin kuvaputkitelevisioiden putkien valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 176. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Richard C. Ropp: *Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds*, s. 112–113. Newnes, 2012. ISBN 9780444595539. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.7.2016). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Stephen G. Hibbins: *Strontium and Strontium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 23.7.2016
4. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 1038. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
5. ↑  John Britt: *The Complete Guide to High-Fire Glazes*, s. 20. Sterling Publishing Company, 2007. ISBN 9781600592164. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.7.2016). (englanniksi)
**Strontiumkarbonaatti** (SrCO3) on strontium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdiste esiintyy luonnossa strontianiittimineraalina. Strontiumkarbonaattia voidaan käyttää metallisen strontiumin ja strontiumyhdisteiden, lasitteiden ja keramiikan sekä loisteaineiden valmistuksessa sekä pyrotekniikassa.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa strontiumkarbonaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin muodostaen happojen suoloja sekä ammoniumioni- tai hiilidioksidipitoiseen veteen. Kuumennettaessa strontiumkarbonaattia 924–926 °C:n lämpötilaan yhdisteen alkeiskoppi muuttuu rombisesta heksagonaaliseksi. Kuumennettaessa enemmän noin 1 500 °C:n lämpötilaan strontiumkarbonaatti hajoaa strontiumoksidiksi ja hiilidioksidiksi.

SrCO3 → SrO + CO2

Valmistus ja käyttö
-------------------

Strontiumkarbonaattia valmistetaan celestiittimineraalista, joka on koostumukseltaan strontiumsulfaattia. Ensimmäisessä vaiheessa strontiumsulfaatti pelkistetään hiilen avulla strontiumsulfidiksi, joka liukenee veteen. Strontiumsulfidiliuoksista strontiumkarbonaattia saostetaan joko hiilidioksidin tai natriumkarbonaatin avulla. Menetelmän valinta riippuu muun muassa mahdollisuuksista hyödyntää sivutuotteina muodostuva vetysulfidi ja natriumsulfidi. Saostunut tuote suodatetaan ja kuivataan.

SrS + CO2 + H2O → SrCO3 + H2S
SrS + Na2CO3 → SrCO3 + Na2S
Strontiumkarbonaatin tärkein kohde on ollut väritelevisioissa käytettävien kuvaputkien loisteaineiden valmistus. Strontiumkarbonaatista valmistetaan muita strontiumyhdisteitä kuten strontiumkloridia, strontiumnitraattia ja strontiumoksidia, josta pelkistetään metallista strontiumia. Strontiumkarbonaattia käytetään myös kestomagneettien ja dielektristen keraamien valmistukseen, lyijyn poistamiseen sinkistä ja punaisten ilotulitteiden valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 369. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Stephen G. Hibbins: *Strontium and Strontium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2013. Viitattu 5.12.2014
3. ↑  Strontiumkarbonaatin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 5.12.2014.
4. 1 2 3  J. Paul MacMillan, Jai Won Park, Rolf Gerstenberg, Heinz Wagner, Karl Köhler & Peter Wallbrecht: *Strontium and Strontium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 5.12.2014

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Strontium carbonate (englanniksi)
**Karoliina Amalie Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg** (s. 28 kesäkuuta 1796 – 9 maaliskuuta 1881) oli Tanskan kuningatar ja Kuningas Kristian VIII. toinen vaimo vuosina 1839–1848.

Muotokuva Kuningatar Karoliina Amaliesta hänen nuoruudessaan, 1816

Elämä
-----

### Varhainen elämä

Caroline Amalie oli Frederick Kristian II:n, Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgin herttuan ja Tanskan prinsessa Louisa Augustan tytär; Karoliina Amalien äiti oli Kristian VII:n ja hänen brittiläisen vaimonsa, kuningatar Karoliina Matildan, ainoa tytär, jonka mukaan hänet nimettiin. Hän syntyi Kööpenhaminassa ja asui siellä vuoteen 1807, jolloin hän muutti perheineen Augustenborgiin. Hän sai perinteisen koulutuksen aikansa yläluokan naiselle. Vanhempiensa välisessä konfliktissa - joka koskivat sekä poliittisia- ja henkilökohtaisia mielipiteitä- asettui hän äitinsä puolelle, Louisa Augusta säilytti läpi elämänsä läheisen suhteen veljeensä, Tanskan kuninkaaseen, sekä tanskalaiseen hoviin.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Louis Carey Camilleri** (s. 1955 Aleksandria, Egypti) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka toimi Ferrarin toimitusjohtajana vuosina 2018–2020. Hän on työskennellyt aiemmin tupakkayhtiö Philip Morris Internationalin hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Camilleri syntyi Egyptissä asuneeseen maltalaisperheeseen ja opiskeli HEC Lausannessa Sveitsissä taloustiedettä ja liikkeenjohtoa. 

Camilleri toimi analyytikkona W. R. Grace and Companyssa ja aloitti Philip Morris Europen palveluksessa työskentelyn vuonna 1978. Joulukuussa 1995 hänet nimitettiin Kraft Foodsin puheen- ja toimitusjohtajaksi. Marraskuussa 1996 hän sai nimityksen Philip Morrisin vanhemmaksi varapuheenjohtajaksi ja talousjohtajaksi (CFO). 

Huhtikuussa 2002 Camillerista tuli Philip Morrisin (nyk. Altria Group) ja vuonna 2006 Philip Morris Internationalin tultua erilliseksi yhtiöksi sen toimitusjohtaja. 

Camilleri on eronnut, ja hänellä on kolme lasta. Vuonna 2010 hän ansaitsi 20,6 miljoonaa dollaria. Hän on itse tupakoitsija ja on vähätellyt tupakoinnin lopettamisen vaikeutta, vaikka myöntää tavan olevan riippuvuutta aiheuttava.

Lähteet
-------

1. ↑  Vahvistus odottamattomalle käänteelle: Räikkösen suurin pomo joutui pois tehtävistään – tilalle kaksi johtajaa *Yle Uutiset*.  21.7.2018. Yleisradio. Viitattu 23.1.2021.
2. ↑  Ferrarin toimitusjohtaja jätti työnsä – joutui hiljattain koronaviruksen takia sairaalaan *Ilta-Sanomat*.  11.12.2020. Viitattu 23.1.2020.
3. ↑  Mail Online: 'It's not hard to quit': Tobacco boss sparks outrage after he's confronted by cancer nurse at AGM

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Louis C. Camilleri
**Louis Augustin Guillaume Bosc d'Antic** (29. tammikuuta 1759 Pariisi – 10. heinäkuuta 1828 Pariisi) oli ranskalainen kasvitieteilijä ja eläintieteilijä.

Boscin isä oli lääkäri ja kemisti Paul Bosc d'Antic (1726–1784), ja hänen poikansa Joseph-Antoine Bosc d'Antic (1764–1837) oli myös lääkäri ja kemisti.

Bosc julkaisi Buffonin ensyklopediassa nilviäisten, matojen ja äyriäisten luonnonhistoriaa käsittelevät teokset *Histoire naturelle des coquilles, contenant leur description, les mœurs des animaux qui les habitent et leurs usages* (5 osaa, 1801); *Histoire naturelle des Vers* (2 osaa, 1801) ja *Histoire naturelle des Crustacés* (3 osaa, 1802).

Hän matkusti Yhdysvalloissa 1797–1800 ja toimi varakonsulina Wilmingtonissa sekä konsulina New Yorkissa. 1806 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. 1825 hän sai professorin viran Pariisin kansallisesta luonnonhistoriallisesta museosta.
Boscin hyönteiskokoelma on jaettu kolmen luonnonhistoriallisen museon kesken: Geneven, Pariisin ja Lontoon (Louis Alexandre Auguste Chevrolat -kokoelma).

Bosc nimesi myös lintuja, muiden muassa suoviiriäisen (*Coturnix ypsilophora*) ja punatopaasikolibrin alalajin *Topaza pella smaragdulus*.

Lähteet
-------

1. ↑  Zoonomen
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Conor Murphy kouluvierailulla vuonna 2011.
**Conor Murphy** (s. 10. heinäkuuta 1963, Newry) on pohjoisirlantilainen Sinn Féin -puoleen poliitikko. Hän on yksi Newryn ja Armagh’n vaalipiirin edustajista Pohjois-Irlannin kansalliskokouksessa, ja toimi vuosina 2005–2015 Newryn ja Armagh’n vaalipiirin edustajana Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa ottamatta tosin paikkaansa vastaan Sinn Féinin harjoittaman abstentionismin takia.

Murphy asuu Camloughissa, Armagh’n kreivikunnassa ja opiskeli St. Colman's Collegessa Newryssä ja Belfastin yliopistossa (QUB). Vuonna 1982 hän liittyi IRA:han nälkälakkojen aikaan. Samana vuonna hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankilaan IRA:n jäsenyytensä takia sekä räjähteiden hallussapidosta.

Vuosien 1989 ja 1997 välillä Murphy oli Sinn Féinin kunnanvaltuutettu Newryn ja Mournen paikallishallinnossa Etelä-Armagh’ssa.

Vuonna 1998 Murphy valittiin Pohjois-Irlannin kansalliskokoukseen puolueensa toisena edustajana Newryn ja Armagh’n vaalipiiristä. Vuoden 2001 vaaleissa hän oli ehdolla samannimisessä vaalipiiristä Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneeseen, mutta jäi toiseksi sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Seamus Mallonille. Murphy äänestettiin uudestaan kahden puoluetoverinsa kanssa kansalliskokoukseen vuonna 2003. Kun Mallon päätti jättää osallistumatta parlamenttivaaleihin 2005, Murphystä tuli ehdoton suosikki. Murphy valittiin parlamenttiin 5. toukokuuta 2005.

Syksyllä 2005 Murphy aiheutti hämminkiä sanomalla Britannian konservatiivipuolueen konferenssissa, ettei katunut vuoden 1984 Brightonin pommi-iskua, jossa kuoli viisi ihmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Doherty, Caítlin: Sinn Féin can take Newry/Armagh *An Phoblacht Republican News*.  10.5.2001.  (englanniksi)
2. ↑  Back to jail for politicians *BBC News*.  27.5.2002.  (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Gordon, Gareth: Changes certain in race for poll *BBC News*.  5.4.2005.  (englanniksi)
5. ↑  Sinn Fein win Newry and Armagh *BBC News*.  6.5.2005.  (englanniksi)
6. ↑  MP 'no regrets' over Tory bombing *BBC News*.  4.10.2005.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* TheyWorkForYou.com - Conor Murphy

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* UK Parliament

 |

 |
**Heikki Alakärppä** (s. 1964, Simo) on Suomen hiihtomaajoukkueen huoltaja. Aiemmin hän toiminut myös Japanin ja Saksan hiihtomaajoukkueen huoltajana. Lisäksi hän on toiminut usean hiihtäjän valmentajana.

Alakärppä on syntyisin Simosta, josta hän siirtyi lukiovaiheessa Vuokatin hiihtolukioon, josta hän valmistui ylioppilaaksi. Sen jälkeen hän aloitti opiskelun Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa.

Vuonna 1989 hän oli valmistumassa liikuntatieteen kandidaadiksi, mutta päätti keskittyä maastohiihtoon. Seurana hänellä oli Jyväskylän Hiihtoseura, jonka riveissä hän sijoittui vuoden 1993 SM-kisoissa 30 kilometrin perinteisellä kahdeksanneksi ja vuoden 1994 SM-kisoissa Sodankylässä 15 kilometrin perinteisellä kuudenneksi Mika Myllylän voittaessa. Hyvän SM-kisaesityksen perusteella silloinen maastohiihdon B-maajoukkueen valmentaja Kari-Pekka Kyrö otti hänet ryhmäänsä tavoitteena vuoden 1995 Thunder Bayn MM-kisat, jonne pääsy kuitenkaan ei onnistunut. Sen jälkeen Alakärppä siirtyi kevään 1996 jälkeen valmennus- ja huoltotehtäviin. Parhaana saavutuksena Alakärpän hiihtouralla oli SM-viestin pronssi vuoden 1997 SM-kisoissa.

Vuonna 1996 hän valmistui hiihtouran päätyttyä liikuntatieteiden kandidaatksi. Vuonna 1997 hän siirtyi Pekka Vähäsöyringin valmentamaan Japanin hiihtomaajoukkueeseen.. Vuosina 1998–2001 Alakärppä kuului Suomen hiihtomaajoukkueen huoltajiin Kyrön johtaessa hiihtomaajoukkuetta. Vuoden 2001 jälkeen hän jatkoi Suomen maajoukkueessa aina vuoteen 2007 asti. Huoltotehtävien lisäksi hänellä oli omina valmenettavinaan silloinen elämänkumppani Riikka Sirviö, Kati Venäläinen ja Anne Kyllönen.

Vuonna 2007 Alakärppä siirtyi Ismo Hämäläisen kanssa Saksan hiihtomaajoukkueeseen – Hämäläinen valmentajaksi ja Alakärppä huoltajaksi. Saksan joukkueen huoltoa johti silloin entinen hiihtomestari Rene Sommerfeldt. Sen ajan saksalaishuippuja olivat mm. Axel Teichmann, Tobias Angerer, Claudia Nystad, Claudia Künzel, Stefanie Böhler ja Jens Filbrich. Saksan joukkueen huollossa hän työskenteli aina vuoteen 2019.

Vuonna 2020 hän siirtyi takaisin Suomen hiihtomaajoukkueen huoltoon Martin Norrgårdin johtaessa Suomen huoltoa. Alakärppä keskittyi Suomen hiihtojoukkueesa erityisesti Iivo Niskasen suksihuoltoon.

Kauden 2020 alkaessa Alakärppä on ollut huoltajana Suomen, Japanin ja Saksan hiihtomaajoukkueissa kuusissa talviolympialaisissa vuosina 1998–2018 ja 13 MM-kisoissa vuosina 1997–2021.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hiihtokuninkaan tekijä.  *Urheilulehti*, 25.11.2020, nro 48, s. 25-28.
2. ↑  Urheilun innokas koekaniini.  *Helsingin Sanomat*, 4.4.1993, s. 41. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 1.5.2021.
3. ↑  SM-hiihdot - Vantaa.  *Helsingin Sanomat*, 3.2.1997, s. 36. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 1.5.2021.
4. ↑  Suomalaiset huoltomiehet jäivät vaikka valmentaja Vähäsöyrinki lähtikin.  *Helsingin Sanomat*, 19.12.1997, s. 45. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 1.5.2021.
5. ↑  Huollon päivät ovat Ramsaussakin täysiä  13.10.2007. Hiihtoliitto. Viitattu 1.5.2021. {{}}
6. ↑  Kimmo Porttila: Iivo Niskasen sukset voitelee nykyään "Suomen kovin Metallica-fani"  2.1.2021. YLE Urheilu. Viitattu 1.5.2021. {{}}
| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 0 | 0 | 0 | 0 |

**Antigua ja Barbuda** on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se ei ole saanut MM-kilpailuissa yhtään mitalia. Maan menestynein MM-kisaurheilija on Daniel Bailey, joka sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi Berliinissä 2009 ja viidenneksi Daegussa 2011. Bailey kuului myös Pekingissä 2015 kuudenneksi juosseeseen pikaviestijoukkueeseen. Ennen Berliinin kisoja maan parhaat saavutukset MM-kilpailuissa olivat Lester Benjaminin sijoittuminen 15:nneksi pituushypyn karsinnassa Helsingissä 1983 sekä Brendan Christianin sijoittuminen viidenneksi 200 metrin juoksun välierässään Osakassa 2007.

Lähteet
-------

* *IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009*, s. 422, 528–545, 626–639, IAAF, viitattu 30.8.2009 (Osa 1 (PDF) Osa 2 (PDF))
* Antigua ja Barbuda Berliinin MM-kilpailuissa 2009 IAAF. Viitattu 30.8.2009. (englanniksi)
* Antigua ja Barbuda Daegun MM-kilpailuissa 2011 IAAF.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
* Antigua ja Barbuda Moskovan MM-kilpailuissa 2013 IAAF. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
* Antigua ja Barbuda Pekingin MM-kilpailuissa 2015 IAAF. Viitattu 27.12.2015. (englanniksi)
**Sukatševin metsätyyppiluokitus** on Luoteis-Venäjällä käytettävä metsätyyppiluokitus, joka perustuu metsätyyppien luokitteluun, ei aluskasvillisuuden, vaan puulajien perusteella. Pääkriteereinä ovat valtapuulajit ja kasvupaikan boniteettiluokka. Täydentävinä määritystekijöinä ovat maaston pinnanmuodostus, vesiolosuhteet sekä pohjakerroksen ja kenttäkerroksen tunnuskasvit.

Metsätalouteen liittyvä metsänhoidollinen ohjeistus ei ole Venäjän federaatiossa suoraa seurausta tieteellisestä metsätyyppiluokituksesta, vaan metsätalouden ohjeistus tapahtuu puulajin ja puuston iän perusteella.

Suomessa määrityksen perustana on nopeammin kenttäkerroksen perusteella havaittava metsätyyppioppi.

Metsätyypit
-----------

### Männiköt

* käenkaalimännikkö
* ruohomännikkö
* puolukkamännikkö
* mustikkamännikkö
* jäkälämännikkö
* karhunsammalmännikkö
* suopursumännikkö
* rahkamännikkö

### Kuusikot

* käenkaalikuusikko
* puolukkakuusikko
* mustikkakuusikko
* rotkokuusikko
* ruohosuosammalkuusikko
* suosammalkuusikko
* sarasuosammalkuusikko
**WASB-050** on Suomen ulkoasiainministeriön salainen asiakirja, jonka aiheena on "Pääministeri Lipposen vierailu Washingtonissa 7. joulukuuta–9. joulukuuta 2002; keskustelut presidentti Bushin ja varapresidentti Cheneyn kanssa."

Asiakirja oli keskeisessä roolissa maaliskuussa 2003 alkaneessa Irak-skandaalissa, jossa silloinen keskustan puheenjohtaja Anneli Jäätteenmäki toi julkisuuteen presidentin neuvonantajalta Martti Manniselta saamiaan tietoja kyseisestä asiakirjasta. Asiakirjassa on dokumentoitu Yhdysvaltain presidentin käsitys siitä, että Suomen voitiin katsoa liittyneen Yhdysvaltain johtamaan koalitioon. Asiakirjan mukaan Paavo Lipponen "kiitti Bushia johtajuudesta pyrkimyksissä rakentaa kansainvälinen koalitio". Asiakirjassa myös todetaan, että "presidentti Bush ylisti Suomea hyväksi yhteistyökumppaniksi ja kiitti Suomen hallitusta Irakin tilannetta koskevista kannanotoista ja liittymisestä koalitioon". Koalitiolla tarkoitettiin halukkaiden koalitiota, joka kannatti Irakin sotaa ja miehitystä ja oli valmis osallistumaan operaatioon vähintään moraalisena tukijana*kenen mukaan?*. Lipposen mukaan Yhdysvaltain presidentin toteamus olisi viitannut vain yleisesti terrorismin vastaiseen sotaan osallistuviin maihin.

Hymy-lehti (2/2004) on julkaissut asiakirjan kokonaisuudessaan.*lähde tarkemmin?*

Lähteet
-------

* Reinboth, Susanna: Syyttäjä: Anneli Jäätteenmäki pyysi salaista Irak-tietoa Manniselta toistuvasti.  *Helsingin Sanomat*, 24.12.2003. Artikkelin verkkoversio.
* Vento, Heikki: Jäätteenmäki pyysi toistuvasti tietoja salaisista muistioista.  *Turun Sanomat*, 24.12.2003. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* WASB-050 Ulkoasiainhallinto SALAINEN *Nettisanomat (Ilta-Sanomat)*.
* Korkeimman hallinto-oikeuden päätös KHO:2004:25 Vuosikirjanumero KHO:2004:25 Antopäivä 2.3.2004 Taltionumero 413 Diaarinumero 2548/1/03 *kho.fi*.  Arkistoitu 5.8.2007.
**Varlam Liparteliani** (georg. ვარლამ ლიპარტელიანი, s. 27. helmikuuta 1989 Mtskheta on georgialainen judoka. Hän on olympiamitalisti sekä moninkertainen MM- ja EM-mitalisti. Hän on kilpaillut alle 100 kg:n painoluokassa vuodesta 2017 kilpailtuaan alle 90 kg:n painoluokassa vuosina 2007–2016. Hän on pituudeltaan 187 cm.

Liparteliani saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hopeaa 90 kg:n sarjassa hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Mashu Bakerille. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2021 käydyissä Tokion olympialaisissa hän oli alle 100 kg:n sarjassa viides. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa 90 kg:n sarjassa hopeaa Rio de Janeirossa 2013, pronssia Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015 sekä sijoittunut viidenneksi Tokiossa 2010. 100 kg:n painoluokassa hän on saanut MM-hopeaa Budapestissa 2017 ja Bakussa 2018, MM-pronssia Budapestissa 2021 sekä sijoittunut seitsemänneksi Tokiossa 2019. MM-joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa Tokiossa 2008 ja Rio de Janeirossa 2013 sekä pronssia Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015.

Liparteliani on voittanut 90 kg:n painoluokan Euroopan-mestaruuden Tšeljabinskissa 2012, Montpellier’ssa 2014 ja Kazanissa 2016. EM-hopeaa hän on saavuttanut Tbilisissä 2009, Wienissä 2010, Budapestissa 2013 ja Bakussa 2015 (Euroopan kisat) sekä pronssia Istanbulissa 2011. Alle 100 kg:n sarjassa hän sai hopeaa Minskin Euroopan kisoissa 2019 ja Lissabonin EM-kilpailuissa 2021. EM-kilpailuissa hän on ollut lisäksi viides Prahassa 2020 sekä seitsemäs Varsovassa 2017 ja Sofiassa 2022. Joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden hän on voittanut 2010, 2012, 2013, 2014 ja 2016, saanut hopeaa 2015 ja pronssia 2011.

Liparteliani voitti 90 kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2008 sekä Euroopan-mestaruuden 2007 ja 2008. Kadettien (alle 17-v.) EM-kilpailuissa hän sai pronssia 81-kiloisissa 2006.

Liparteliani on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolmetoista turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kuusi turnausvoittoa, yksi kakkossija ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Georgian-mestaruutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Varlam Liparteliani *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Varlam Liparteliani *judoinside.com*. Viitattu 12.6.2021. (englanniksi)
**Varmuudesta** (saks. *Über Gewißheit*) on filosofi Ludwig Wittgensteinin postuumisti julkaistu teos. Teos on koottu Wittgensteinin muistikirjoihinsa kirjoittamista huomautuksista, jotka hän kirjoitti viimeisen puolentoista elinvuotensa aikana, vuoden 1949 syksystä kuolemaansa, huhtikuuhun 1951 saakka. Teoksen viimeiset huomautukset on päivätty vain kahta päivää ennen Wittgensteinin kuolemaa. Elizabeth Anscombe ja Georg Henrik von Wright, kaksi Wittgensteinin kolmesta jäämistönhaltijasta, kokosivat teoksen eri muistikirjoista, ja teos julkaistiin vuonna 1969.

Muistikirjat, joista teos on koottu, ovat von Wrightin luokituksen mukaan MS 172 (teoksen pykälät 1–65), MS 174 (§ 66–192), MS 175 (§ 193–425), MS 176 (§ 426–523) ja MS 177 (§ 638–676). Wittgenstein käsitteli vastaavia teemoja myös muissa muistikirjoissa, joita ei kuitenkaan sisällytetty teokseen. Vastaavasti kaikkea edellä mainittujen muistikirjojen sisältöä ei ole julkaistu tässä teoksessa, vaan muun muassa teoksissa *Huomautuksia väreistä* ja *Yleisiä huomautuksia*.

Eräät tutkijat ovat pitäneet *Varmuudesta*-teosta Wittgensteinin kolmantena pääteoksena *Tractatus Logico-Philosophicuksen* ja *Filosofisten tutkimusten* ohella. Eräänä syynä tähän on se, että teos on temaattiselta yhtenäisyydeltään lähes ainutlaatuinen Wittgensteinin tuotannossa.

*Varmuudesta*-teoksen aiheena ovat tietoteorian alaan kuuluvat seikat, etenkin tiedon ja varmuuden käsitteet. Teoksen taustalla ovat George Edward Mooren teokset *Terveen järjen puolustus* ja *Ulkomaailman olemassaolon todistus* sekä Wittgensteinin käymät keskustelut Norman Malcolmin kanssa.

Käännökset
----------

* Suomeksi teoksen on kääntänyt Heikki Nyman.
* Teoksen ovat kääntäneet englanniksi Elizabeth Anscombe ja Denis Paul (engl. *On Certainty*).
* Ranskaksi se on ilmestynyt nimellä *De la certitude*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Järvenkylä, Joose: Wittgenstein: Varmuudesta *Logos-ensyklopedia*.  21.3.2009. Filosofia.fi.  Arkistoitu 29.10.2010. Viitattu 3.10.2010.
2. ↑  von Wright 2001, s. 11.

Kirjallisuutta
--------------

* Padilla Gálvez, Jesús & Gaffal, Margit (toim.): *Doubtful Certainties. Language-Games, Forms of Life, Relativism*. Berlin: De Gruyter Verlag, 2013. ISBN 978-3-11-032192-0.
* Moyal-Sharrock, Danièle: *Understanding Wittgenstein’s On Certainty*. Hampshire: Palgrave Macmillan, 2007. ISBN 978-0-230-53553-4.
* Stroll, Avrum: *Moore and Wittgenstein on Certainty*. New York: Oxford University Press, 1994. ISBN 0-19-508488-8.
* Wittgenstein, Ludwig: *Varmuudesta*. Suomentanut Heikki Nyman. Toinen painos. Helsinki: WSOY, 2001. ISBN 951-0-23922-4.
* Wright, Georg Henrik von: "Wittgenstein varmuudesta". Teoksessa: Wittgenstein, Ludwig: *Varmuudesta* (s. 9–30).
**Varnavino** (ven. Варна́вино) on kaupunkimainen taajama ja Varnavinon piirin hallinnollinen keskus Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vetlugajoen varrella 165 kilometriä Nižni Novgorodista koilliseen. Taajamassa on 3 200 asukasta (vuonna 2010).

Paikkakunta on saanut alkunsa entisen luostarin esikaupungista, josta vuonna 1778 tuli *Varnavin*-niminen kaupunki ja Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1908 siellä oli 1 500 asukasta, jotka harjoittivat maanviljelyä, laivanrakennusta ja puunveistoa. Vuonna 1925 Varnavino alennettiin kyläksi ja vuonna 1961 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Neuvostoaikana siellä toimi metsäteollisuuspiiri ja meijeri.

Nykyään Varnavinossa on metsäteollisuusyritys, leipomo ja metsänhoitoalueen konttori. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat koulurakennukset, kauppiastalot ja kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Goroda Rossii *dic.academic.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
3. ↑  *Novyi entsiklopeditšeski slovar, tom 9*, s. 577. Sankt-Peterburg: F.A. Brokgauz, I.A. Jefron, 1912.
4. ↑  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Varnavino: Ekonomika *varnavino.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)
6. ↑  Varnavino: Kultura *varnavino.ru*. Viitattu 26.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Varnavino**.
* Varnavinon piirin sivusto (venäjäksi)
* Varnavinon piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
**Pertti Johannes Sariomaa** (27. toukokuuta 1936 Myrskylä – 5. marraskuuta 1999) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti Myrskylän Myrskyä, ja oli pituudeltaan 181 cm.

Sariomaa voitti 5 000 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Jyväskylässä 1965 ajalla 14.16,2. Hän sai 10 000 metrillä SM-pronssia 1964. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi pitkällä matkalla 1966.

Sariomaa saavutti 5 000 metrillä pronssia Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1965. Hän kilpaili vuosina 1963–1966 lisäksi kuudessa 5 000 ja neljässä 10 000 metrin maaottelujuoksussa. Hän sijoittui parhaimmillaan toiseksi Helsingissä käydyn maaottelun 10 000 metrillä heinäkuussa 1965 ennätyksekseen jääneellä ajalla 29.25,2. 5 000 metrin ennätyksensä 14.13,4 hän juoksi Tampereella 20. kesäkuuta 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pertti Sariomaa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 3.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Conor Washington Queens Park Rangersin pelaajana vuonna 2016.
**Conor James Washington** (s. 18. toukokuuta 1992 Chatham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Rotherham Unitedia. Hän on pelannut Pohjois-Irlannin maajoukkueessa vuodesta 2016.

Washington edusti aikuisuransa alkuvuosina Englannissa St Ives Townia, Newport Countya ja Peterborough Unitedia. Hän nousi mestaruussarjatasolle siirtyessään tammikuussa 2016 Queens Park Rangersiin. Hän edusti kaudella 2018–2019 Englannin mestaruussarjassa Sheffield Unitedia, kaudella 2019–2020 Skotlannin Valioliigassa Heart of Midlothiania ja kausilla 2020–2022 Englannin Ykkösliigassa Charlton Athleticia. Skotlannissa hän pelasi 15 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia, yhden vierasottelussa Celticiä, yhden vierasottelussa Hiberniania ja yhden kotiottelussa Motherwellia vastaan. Heinäkuussa 2022 Washington siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Rotherham Unitediin.

Washington pelasi Pohjois-Irlannin maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Walesia vastaan. Hän teki maalin kahdessa seuraavassa ottelussaan Sloveniaa ja Valko-Venäjää vastaan. Saman kesän Europan-mestaruuskilpailuissa hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua ja niistä toisen ja kolmannen avauskokoonpanossa. Hän on nostanut maaottelumaalimääränsä kuuteen tekemällä maalin maaliskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Norjaa, kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Viroa, syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Liettuaa ja lokakuussa 2021 MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan. Hän on pelannut elokuun 2022 loppuun mennessä 35 maaottelua, joissa 22 kertaa avauskokoonpanossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Conor Washington Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Pohjois-Irlannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 McGovern |
2 McLaughlin |
3 Ferguson |
4 McAuley |
5 J. Evans |
6 Baird |
7 McGinn |
8 Davis |
9 Grigg |
10 Lafferty |
11 Washington |
12 Carroll |
13 C. Evans |
14 Dallas |
15 McCullough |
16 Norwood |
17 McNair |
18 Hughes |
19 Ward |
20 Cathcart |
21 Magennis |
22 Hodson |
23 Mannus |
Valmentaja O’Neill
**Pertti Markus Rusanen** (s. 30. maaliskuuta 1950 Sotkamo) on suomalainen oopperalaulaja, joka on tulkinnut baritoni- ja bassorooleja. Hän on luonut myös uran kanttorina ja saanut director cantuksen, director musiceksen sekä musiikkineuvoksen arvonimet.

Rusanen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1983 Matti Tuloiselan johdolla. Hän aloitti työskentelyn Kuopion tuomiokirkkoseurakunnan kanttorina vuonna 1972. Rusanen esiintyi pääosissa Kuopion oopperassa muiden muassa oopperoissa *Nabucco* (Giuseppe Verdi), *Naamiohuvit* (Verdi), *Rigoletto* (Verdi) ja *Tosca* (Giacomo Puccini). Hän tulkitsi myös Paavo Ruotsalaisen osan Joonas Kokkosen oopperassa *Viimeiset kiusaukset* vuonna 1990 ja osallistui tässä roolissa menestyksekkääseen Göteborgin-vierailuun. Samassa roolissa hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa. Vuonna 1987 hän teki myös useita esiintymisiä Kansallisoopperassa ratsutilallisen roolissa Aulis Sallisen *Ratsumiehen* tuotannossa. Vuonna 1996 Rusanen esiintyi Kuopiossa Greminin roolissa Pjotr Tšaikovskin *Jevgeni Oneginin* tuotannossa. Rusanen on laulanut myös oratorio- ja konserttiohjelmistoa. Lisäksi hän on työskennellyt kuoronjohtajana ja Sibelius-Akatemian Kuopion-osaston laulunopettajana.

Rusanen piti jäähyväiskonserttinsa Kuopion tuomiokirkossa eläkkeelle jäämisensä kynnyksellä elokuussa 2013. Rusasen lapset ovat tytär Maria sekä oopperalaulajiksi itsekin ryhtyneet Johanna Rusanen-Kartano ja Ville Rusanen. Perheen äiti on sairaanhoitajana työskennellyt Kaarina Rusanen. Pertti Rusanen päästi lapset varhain laulamaan johtamiinsa kuoroihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pertti Rusasella haikea jäähyväiskonsertti Savon Sanomat 25.8.2013, viitattu 23.12.2022
2. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
3. ↑  Pertti Rusanen Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta, viitattu 23.12.2022
4. ↑  Johanna Rusasen kanttorilassa raikui laulu Ilta-Sanomat 10.11.2008, viitattu 23.12.2022
5. ↑  Johanna ja Ville Rusanen jakavat sisaruksina elämän ilot ja surut – "Korvaamaton tuki syvissä vesissä" Seura 28.1.2021, viitattu 23.12.2022
6. ↑  Näistä levyistä en luovu: Baritonikylvyssä ja urkuparvella kasvanut: oopperalaulaja Johanna Rusanen-Kartano Yle 27.8.2020, viitattu 23.12.2022
**Sarajärvi** on monihaarainen järvi Ruokolahden ja Rautjärven rajalla Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,9 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 40 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Sarajärvi muodostuu suurelta osin lahdista ja salmista. Etäisyys järven eteläkolkasta pohjoiskolkkaan on yli viisi kilometriä. Järven keskiosasta pohjoiseen kulkee yli kymmenen metriä syvä alue, joka laajenee ja syvenee pohjoista kohden siten, että järven pohjoisimmassa osassa on noin yhdeksän hehtaarin laajuinen 25–27 metriä syvä alue. Myös Sarajärven eteläpuoliskolla on useita 10–15 metriä syviä alueita. Järven kaakkoinen lahti on erillään muusta järvestä.

Sarajärven rikkonaisuutta korostaa saarten runsas määrä: niitä on 21, joista 2 on alle aarin laajuisia ja 2 yli hehtaarin laajuisia. Suurimmat saaret ovat Rautsaari, Pehkosaari, Tervasaari ja Pitkäsaari.

Sarajärven pohjoisrannalla on kulttuurimaisemaa, myös muilla rannoilla on haja-asutusta. Järven kaakkoiskulman Vuorilahden pohjoisrannalla kohoaa Etelä-Karjalan korkein kohta, Haukkavuori, jonka huippu on noin 80 metriä järven pintaa korkeammalla. Haukkavuorella on arvokasta kasvillisuutta ja eläimistöä sekä historiallisia rajamerkkejä.

Sarajärveen virtaa useita laskuojia ympäristön pieniltä järviltä ja suoalueilta. Sarajärven koillispuolinen Loituma (95,8 metriä mpy) laskee Matkonlammen (95,3 metriä mpy) kautta Sarajärven koillisosan Myllylahteen. Myös järven lounaisosassa on Myllylahti, siitä alkaa Pusankoski, josta vedet virtaavat Alusjärveen (89,9 metriä mpy).

Sarajärven vesitilavuus on 22 875 000 kuutiometriä.

Sarajärvi (03.057.1.004) kuuluu Sarajoen valuma-alueeseen (03.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Hiitolanjoen vesistössä (03). Toinen jakovaihe on Torsanjärven valuma-alue (03.05). Sarajärvi on laajin Sarajoen valuma-alueen 23:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Alusjärvi, Nousiinjärvi ja Iso Tervalampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sarajärvi, vakavesi, Ruokolahti
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.8.2021.
3. 1 2 3  Sarajärvi Järviwikissä. Viitattu 23.8.2021.
4. ↑  Haukkavuori *Ruokolahti.fi*. Ruokolahden kunta.  Arkistoitu 23.4.2021. Viitattu 23.8.2021.
5. ↑  Sarajoen valuma-alue (03.057) Järviwikissä. Viitattu 23.8.2021.
Kaitagin piiri Dagestanin kartalla.
**Kaitagin piiri** (ven. Кайтагский район, *Kaitagski raion*; dargiksi Хайдакьла район, *Haidakla raion*; kumykiksi Гьайдакъ район, *Ğaidaq raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 678,24 neliökilometriä. Asukkaita on 34 600 henkeä (vuonna 2010).

Kaitagin piiri sijaitsee Dagestanin kaakkoisosassa vuoriston reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Sergokalan ja Kajakentin, idässä Derbentin, etelässä Tabasaranin ja Agulin sekä lännessä Dahadajevin piireihin. Seudulla on runsaasti metsiä. Hyötykaivannaisiin kuuluu kalkkikivi, savi ja rakennuskivi.

Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa: Ahmedkent, Baršamai, Džavgat, Džibahni, Džinabi, Džirabatši, Gulli, Jangikent, Karatsan, Kirki, Kirtsik, Madžalis, Santši, Šiljagi, Tšumli ja Varsit. Hallinnollinen keskus on Madžalisin kylä, josta on 121 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 45. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 90,4 % piirin asukkaista on dargeja ja 8,9 % kumykkeja. Suurin osa väestöstä on kaitageja, jotka puhuvat erityistä kaitagin kielimuotoa. Kaitagien, varsinaisten dargien ja kumykkien lisäksi seudulla on asunut myös vuoristojuutalaisia. Kaupunkiväestöä ei ole.

Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viinirypäleiden, hedelmien, viljan, vihannesten ja perunan viljelyyn. Teollisuus tuottaa viiniä ja hedelmäsäilykkeitä. Lisäksi on rakennustarvike- ja puunjalostusteollisuutta.

Piirissä toimii neljä lastentarhaa ja 40 koulua. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, 27 kulttuuri- ja vapaa-ajankeskusta sekä 36 kirjastoa. Paikallislehtenä ilmestyy darginkielinen *Haidakla zjahmatši* ("Kaitagin ahertaja").

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 28.8.2009. Viitattu 27.12.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaitagin piiri**.
* Kaitagin piirin sivusto (venäjäksi)
* Kaitagin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kaitagin piiri Dagestanin hallituksen sivustolla (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul