recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee musiikkikappaletta. Samanniminen romaani on suomennettu nimellä Sininen kuu.*
"**Blue Moon**" on Richard Rodgersin säveltämä ja Lorenz Hartin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1934.

Hart kirjoitti kappaleeseen yhteensä kolmet eri sanat, kun musiikkia yritettiin saada sovitettua eri musikaaleihin. Alun perin kappaleen nimi oli "Prayer", ja sen oli tarkoitus sisältyä Jean Harlow'n tähdittämään *The Hollywood Revue of 1933* -elokuvaan. Henkilökunnan muutosten takia Harlow’n rooli jäi kuitenkin elokuvasta pois, eikä kappalettakaan näin ollen otettu mukaan. Vuonna 1934 Shirley Ross lauloi saman sävelen uusilla sanoilla elokuvassa *Manhattan melodrama*. Tuolloin laulun nimenä oli "The Bad in Every Man". Tuottaja Jack Robbins sai suostuteltua Hartin kirjoittamaan vielä kolmannet, kaupallisesti otollisemmat sanat erillistä singlejulkaisua varten luvaten erilliselle julkaisulle runsaasti mainontaa. Hart kirjoittikin lievästi kyynisenä kolmannet sanat Robbinsin ehdotuksen mukaan. Tässä versiossa kappale sai tunnetuimmaksi tulleen nimensä "Blue Moon". Vaikka lopputulos ei erityisesti miellyttänytkään sanoittajaa, tästä lopullisesta versiosta tuli hänen uransa suosituin kappale. Se nousi singlelistan ensimmäiselle sijalle, ja nuottijulkaisua myytiin yli miljoona kappaletta.

Sauvo Puhtila sanoitti kappaleen 1950-luvulla suomeksi nimelle "Sininen kuu". Myöhemmin Jarkko Laine kirjoitti uudet suomenkieliset sanat nimellä "Oi kuu".

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Wilson: Blue Moon *JazzStandards.com*. Viitattu 27.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Hakutulos kappaleelle Blue moon *Suomen Äänitearkisto*. Viitattu 27.7.2010. [vanhentunut linkki]
**Kimmo Sakari Hakonen** (s. 20. toukokuuta 1961 Jyväskylä) on suomalainen juristi ja virkamies. Hän on Suomen nykyinen tiedusteluvalvontavaltuutettu.

Hakonen on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Lapin korkeakoulusta 1984. Valmistumisensa jälkeen hän toimi oppilaitoksessaan 1984–1987 assistenttina, amanuenssina ja yliassistenttina. Sen jälkeen hän on toiminut mm. Sisä-Suomen sotilasläänin ja pääesikunnan sotilaslakimiehenä (1987–1988) ja Poliisiopiston rikosoikeuden yliopettajana (1988–1994).

Hakosen seuraavia merkittäviä tehtäviä olivat Keskusrikospoliisin rikostarkastaja ja rikosylitarkastaja 1994–1998 ja oikeusministeriön vankeinhoito-osaston vankeinhoitojohtaja 1999–2001. Sisäasiainministeriössä hän toimi poliisiosaston lainsäädäntöneuvoksena ja poliisijohtajana 2001–2008 sekä lainsäädäntöjohtajana 2008–2010. Oikeuskanslerinviraston kansliapäällikkönä Hakonen on ollut vuodesta 2011. Hän on toiminut myös apulaisoikeuskanslerin sijaisena 2014–2017 ja 2018–2019.

Hakonen valittiin tiedusteluvalvontavaltuutetuksi huhtikuussa 2019. Hän aloitti tehtävässään 1. toukokuuta 2019. Vuonna 2024 hänet valittiin jatkamaan virassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 144. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  Apulaisoikeuskanslerin sijainen Kimmo Hakonen Oikeuskanslerinvirasto. Viitattu 12.3.2019. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Kimmo Hakosella on oikeus yllättää suojelupoliisi.  *Helsingin Sanomat*, 18.7.2020, s. A 18–19. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2020.
4. ↑  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 153. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
5. ↑  Tiedusteluvalvontavaltuutetuksi Kimmo Hakonen  17.4.2019. Valtioneuvosto. Viitattu 19.2.2020.
6. ↑  Kimmo Hakonen jatkaa tiedusteluvalvontavaltuutettuna  29.2.2024. Valtioneuvosto. Viitattu 29.2.2024.
**Bardalin kalliopiirrokset** muodostavat suuren kalliopiirroskentän Norjassa Pohjois-Trøndelagin läänissä Steinkjerin kunnassa Bardalin maatilalla, noin 11 kilometriä Steinkjerin keskustasta. Kuvakenttä sisältää noin 400 kuviota, ja se peittää noin 300 neliömetriä. Kuvakentässä on sekä metsästykseen että maanviljelykseen liittyvää kuvastoa. Kuvat on ajoitettu väljästi noin vuoteen 4000 eaa. eli neoliittiselle kivikaudelle. 

Suurin piirros esittää valasta. Sen pituus on noin kuusi metriä. Kuvissa esiintyvät hirvi, peura, karhu ja lunni. Kuviot on piirretty hakkaamalla eläimen ääriviivat näkyviin naturalistisesti. Muut kuviot ovat tyypillisiä pronssikauden viljelyväestön piirroksia, joita tapaa Skandinavian rannikkoseuduilla. Ne ajoitetaan yleisesti ajanjaksolle 1800−500 eaa. Motiivina toistuu vene, joista osa on verraten suuriakin. Muita kuvioita ovat spiraalit ja kiveen koverretut kupit.

Aiheesta muualla
----------------

* Luukkonen, Ismo: Bardal
* Gutorm Gjessing: Nordenfjeldske ristninger og malinger av den arktiske gruppe. *Instituttet for sammenlignende kulturforskning Serie B: Skrifter XXX*, Oslo 1936

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Bardalfeltet
Sommarön

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KemiönsaariVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turunmaan saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
2,05 km² |

Väestö| Asukasluku | 
5 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiäTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sommarön** on saari Hiittisten saaristossa Kemiönsaaren kunnassa. Saari sijaitsee Rosalan länsipuolella ja salmi Strömmen erottaa saaret toisistaan. Rosalan kylän asutus ulottuu Sommarönin puolelle. 205 hehtaarin kokoisella saarella asuu vakituisesti viisi ihmistä. Kesäasukkaita saarella on 180.

Sommarönin asutus on keskittynyt saaren itäosaan, mutta rakennuskantaa on saaren joka rannalla. Saaren keskiosa on metsää. Sommarönin pohjoispuolella oleva Brunkholmen on kasvanut maankohoamisen vuoksi miltei kiinni saareen. Saarien välissä on kapea ruopattu salmi.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: lman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 106) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 24.2.2024.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 24.2.2024.
**Pinega** (ven. Пи́нега) on Vienanjoen oikeanpuoleinen sivujoki Arkangelin alueella Venäjällä. Joki saa alkunsa kahden pienemmän joen (Belaja ja Tšornaja) yhdistymispisteestä. Pinegan pituus on 779 kilometriä ja sadealueen laajuus 42 000 neliökilometriä. Joki on liikennöintikelpoinen 580 kilometrin matkalla. Alajuoksulla Pinega virtaa lähellä Vienanmeren Mezeninlahteen laskevaa Kuloi-jokea, johon se on yhdistetty kanavalla.

Tärkeimmät sivujoet ovat Ileša, Ježuga, Jula, Pokšenga ja Vyja. Joen varrella sijaitsevat Pinegan piirin keskus Karpogory sekä Pinegan taajama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Reka Pinega (Venäjän vesistörekisterin tietoja kohteesta) *textual.ru*. Viitattu 28.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virtaamatilastoja (125 km laskukohdasta yläjuoksulle)/ R-Arctic Net (englanniksi)
* Virtaamatilastoja (660 km laskukohdasta yläjuoksulle)/ R-Arctic Net (englanniksi)
* Maantieteellisen kokoelmaverkkosanakirjan artikkelit joesta (venäjäksi)
* Suuren neuvostosanakirjan artikkeli joesta (venäjäksi)
**Doulaksi** nimitetään Suomessa äidin tukena synnytyksessä toimivaa henkilöä, joka ei ole lapsen vanhempi eikä ammattimaisen terveydenhuollon edustaja. Sana on kreikkaa ja tarkoittaa palvelijatarta.

Valtakunnallisen Suomen Doulat -yhdistyksen mukaan doula on tukena raskauden aikana, synnytyksessä sekä sen jälkeen molemmille vanhemmille. Yhdistyksen mukaan hän tarjoaa läsnäoloa, tiedollista ja fyysistä tukea.

Kajaanissa toimivan Aktiivinen synnytys ry:n vapaahtoisten mielestä odottavilla äideillä oli vuonna 2019 paljon synnytykseen liittyvää epävarmuutta ja pelkoa. He perustelivat doula-palveluiden tarvetta omilla huonoilla kokemuksillaan terveydenhuollosta. Yhdistyksen mukaan vertaistukena tarjottava tukihenkilöpalvelu on lisäpalvelu terveydenhuollon toimintojen rinnalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Nina Svahn: Odottava äiti saa doulasta kanssakulkijan – "Tärkein apuvälineemme on läsnäolo"  3.10.2016. Yle. Viitattu 11.11.2020.
2. ↑  Mikä on doula? Suomen doulat ry. Viitattu 11.11.2020.
3. ↑  Milka Krogerus: Synnytystä puivat keskusteluillat on otettu hyvin vastaan Kajaanissa – "Tarkoitus ei ole astua terveydenhuollon varpaille"  17.9.2019. Yle. Viitattu 11.11.2020.
John Mackenzie, lordi MacLeod
**John Mackenzie**, lordi MacLeod (1726-1789), myöhemmin Cromartyn jaarli, oli skotlantilainen jakobiitti ja onnensoturi, joka oli jonkin aikaa Ruotsin palveluksessa.

Hänen isänsä oli oli George Mackenzie, Cromartyn jaarli (k. 1766) ja hän osallistui kuten isänsäkin jakobiittien kansannousuun vuosina 1745-46, vangittiin, mutta armahdettiin kuitenkin vuonna 1748, ja kuten isä, hänkin menetti arvonimensä ja tiluksensa. Mackenzie tuli ulkomailla asuvana vuonna 1749 marsalkka Keithin suosituskirjeellä Berliinistä Ruotsin hoviin ja vuonna 1750 hänestä tuli Ruotsin armeijan kapteeni herttua Fredrik Adolfin rykmentissä. Hän eteni vuonna 1755 majuriksi, oli jonkin aikaa Preussin palveluksessa Keithin adjutanttina (1757), osallistui Ruotsin palvelukseen Pommerin sodassa, tuli 1765 everstiluutnantiksi ja 1773  Porin läänin jalkaväkirykmentin everstiksi, sai eron vuonna 1778 ja palasi kotimaahansa. Vuosina 1779-83 Mackenzie oli everstinä perustamassaan ylämaalaisrykmentissä, joka oli sijoitettuna Madrasiin. Hänestä tuli englantilainen kenraalimajuri vuonna 1783 ja sai takaisin perheen tilan vuonna 1784.

Ruotsissa hänet oli otettu ritarihuoneeseen aateluuden naturalisoinnin jälkeen vuonna 1756, mutta aatelinen suku **Mackenzie af Macleod** sammui häneen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 17. Lux - Mekanik
2. ↑  Mackenzie af Macleod nr 1972 - Gustaf Elgenstierna, Den introducerade svenska adelns ättartavlor
Pathén veljekset maailmaa valloittamassa. Adrien Barrèren piirros.
**Pathé** on eurooppalainen elokuvayhtiö, joka on saanut alkunsa Charles Pathén ja hänen veljiensä Pariisissa vuonna 1896 perustamasta Société Pathé Frères -yhtiöstä. 1900-luvun alussa siitä tuli yksi maailman suurimmista elokuvatuottajista ja elokuvalaitteiden valmistajista sekä huomattava äänilevy-yhtiö.

Nykyään Pathé harjoittaa elokuvien tuotantoa ja jakelua Ranskassa, Britanniassa ja Sveitsissä. Sen tytäryhtiö Les Cinémas Gaumont Pathé toimii elokuvateatterialalla Ranskassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Vuonna 2014 Pathén liikevaihto oli 863 miljoonaa euroa ja se työllisti yli 3 700 henkilöä. Yhtiön kotipaikka on Pariisi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pathé: Présentation *pathe.fr*. Viitattu 12.9.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Pathé: Rapport Annuel 2014 *pathe.fr*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.9.2015. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pathé**.
* Pathén sivusto (ranskaksi)
**Vetotaipaleen kalliomaalaus** (myös **Lieviskä Kostiala**) sijaitsee Puumalassa Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen löysi Risto Kupiainen vuonna 1992, liittyen Hannu Poutiaisen, Martti Koposen ja hänen tekemään kalliomaalausten etsintäprojektiin. Sen uskotaan olevan kivikautinen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Paikka sijaitsee Puumalan kirkolta 24 kilometriä itään Saimaalla Muikunselältä erkanevan Lieviskänlahden suulla sen pohjoisrannalla. Siellä on Reposenniemellä matala kallio, joka sijaitsee Vetotaipaleenlahden vieressä. Kallion itäosassa maalauspinta aukeaa etelään ja maalaukset ovat useassa paikassa pystykallion seinämässä. Pekka Kivikkään mukaan kalliosta on lohjennut osa pintakerroksesta pois.

Kalliomaalaus sijaitsee yksityisen maanomistajan maalla ja sinne on maantieltä nro 15170 matkaa noin 250 m.

Maalaus
-------

Maalaus on tehty tasaiselle ja kellertävälle kivipinnalle, joka on murtumisesta johtuen täynnä halkeamia. Maalattu alue on vähintään 4 metriä pitkä ja 3,5 metriä korkea. Kuviot ovat sään haalistamia ja epätäydellisiä. Kallion pinnan rapautuminen on lohkaissut kiven pinnasta palasia, jotka ovat tuhonneet joitakin kuvioita.

Kuvakenttä voidaan jakaa kolmeen alueeseen. Ylinnä pistää silmään vinoristi tai isompi verkkokuvio. Tämän alapuolella sijaitsee keskimmäinen alue, jossa on runsaasti punaväriä ja muutama tunnistettava kuvio. Alue on noin metrin korkea ja sen vasemmassa reunassa näkyy 25 senttimetriä korkea hirvi. Sen vieressä on hieman pienempi eläin, joka on 10 senttimetriä korkea ja 15 senttimetriä pitkä, sekä muita kuvioiden katkelmia. Alueen oikealla puolella on eläinhahmo ja 9 senttimetriä pitkä kaarevapohjainen venekuvio, jossa on 4−5 miehistönviivaa. Veneen yläpuolella vaikuttaisi olevan jokin katkelmallinen kuvio. Ismo Luukainen on havainnut tällä alueella runsaasti naarmuja ja uurteita, ikään kuin joku olisi raaputtanut terävällä esineellä kallion pintaan verkkomaista kuviota.

Alimmaisen osan alareuna sijaitsee 2 metrin korkeudella maan pinnasta. Siinä on runsaasti punavärisuttua ja levinnyttä maalia. Kallio on valitettavasti lohjennut tältäkin alueelta, joten yksityiskohtien määrä on vähäinen. Tästä huolimatta vasemmalla erottuu viivamaisia vetoja ja oikealla reunalla vaikuttaa olevan kämmenpainauman jäänne.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Muinaistaideyhdistys: Vetotaipale (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Vetotaipale
* Muinaisjäännösrekisteri: Vetotaipaleen kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  5.2.2010. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Museovirasto: Vetotaipale
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Vetotaipale
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.254, Liite III
4. 1 2  Luukkonen, Ismo: Vetotaipale
**R-ryhmä** tarkoittaa tuotantoautoista muokattujen luokaltaan R-alkuisten ralliautojen ryhmää. R-ryhmään kuuluvat R5, R4, R3, R2 ja R1. Lisäksi on GT-autoille RGT-ryhmä. R-ryhmä on esitelty vuonna 2012.

Voimassa olevien kansainvälisten rallisääntöjen mukaan nykyaikaisilla WRC-autoilla ei saa ajaa alueellisissa mestaruussarjoissa, kuten Euroopan mestaruusralleissa. Rallin maailmanmestaruussarjassa WRC-autot ajavat luokassa WRC1 ja R5-autot puolestaan luokassa WRC2.

R5-luokan auton käyttö- ja hankintakustannuksia on pyritty hillitsemään määräämällä autolle asfalttirallivarustuksessa 190 000 euron maksimihinta (plus ALV-vero). Tähän on päästy säätämällä R5-auton komponenteille suurin sallittu myyntihinta, joten R5-autojen käyttökulut tulevat myös olemaan helpommin hallinnassa kuin aikaisempien huippuryhmien autojen.

R5-luokan auto on teknisiltä säännöiltään WRC-auton pikkuveli. Moottorina käytetään samaa polttonesteen suorasuihkutuksella varustettuna turboahdettua 1,6 litran voimanlähdettä, mutta sen käyttämää ilmamäärää on R5-autossa rajoitettu WRC-autoja enemmän. Tästä seuraa, että R5-auton suurin teho on 280 hevosvoimaa, eli noin 100 hevosvoimaa WRC-autoa vähemmän.

Molempien ryhmien autot ovat nelivetoisia. R5-autossa vaihteita on viisi, WRC-autossa kuusi. R5-autossa vaihteita vaihdetaan vaihdekeppiä käyttäen, WRC-autoissa on hydraulisesti tai sähköllä toimiva vaihteensiirto, jossa vaihteita valitaan ohjauspyörään asennetuista vaihteenvalitsimista käsin.

R5-auton aerodynamisia ominaisuuksia on rajoitettu WRC-autoihin verrattuna. Lisäksi WRC2-autojen minimipaino on 1 230 kg ja WRC-autojen 1 190 kg.

Kuvia
-----

* Renault Clio RS R3Renault Clio RS R3
* Citroën C2 R2 MaxCitroën C2 R2 Max
* Citroën DS3 R3Citroën DS3 R3
* Peugeot 208 R5Peugeot 208 R5
* Fiat 500 Abarth R3Fiat 500 Abarth R3
* Renault Clio RS R3Renault Clio RS R3
* Renault Twingo R1Renault Twingo R1

Lähteet
-------

1. ↑  Réglementation Spécifique aux Voitures GT de Production Specific Regulations for GT Production Cars (PDF) *argent.fia.com*. Viitattu 10.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Réglementation Spécifique aux Voitures des Groupes R Specific Regulations for Cars in Group R (PDF) *argent.fia.com*.  19.6.2012. Viitattu 3.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  WRC2 technical regulations, history and new Championships for 2019 *wrcwings.tech*. Viitattu 10.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  von Bell, Clas: Tällainen on R5-luokan ralliauto (Käyttäjätunnuksella) *Autotoday*.  20.2.2015. Uusi Suomi. Viitattu 13.4.2019.

Ralliautoluokat ja ryhmät

* A-ryhmä
* B-ryhmä
* F-ryhmä
* Kit Car
	+ F2
* N-ryhmä
* R-ryhmä
	+ R5
	+ R4
	+ R3
	+ R2
	+ R1
	+ R-GT
* Rallipyramidi
	+ Rally1
	+ Rally2
	+ Rally3
	+ Rally4
	+ Rally5
* ryhmä 1
* ryhmä 2
* ryhmä 4
* S-ryhmä
* Super 1600
* Super 2000
* World Rally Car
**William Thor** (s. 18. maaliskuuta 2000 Hudiksvall, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Ruotsissa Strands IF:ia ja Suomessa Porvoon Akillesta. Kansainvälisellä tasolla hän edustaa Ruotsia. Hän on pituudeltaan 173 cm ja painaa 68 kg.

Thor on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia 60 metrin juoksussa 2022 ja 2024. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä 2021 ajalla 40,40 ja pronssia vuonna 2023 ajalla 40,78.

Thorin kaksoisveli Viktor Thor on myös pikajuoksija.

Ennätykset
----------

Thor juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,51 Jyväskylässä kesäkuussa 2023 ja 200 metrin ennätyksensä 21,69 Boråsissa elokuussa 2021. 150 metrillä Thor on juossut 15,86 Espoon Leppävaarassa 2023. Hallissa hän on juossut 60 metriä aikaan 6,76 Tampereella helmikuussa 2024 ja 200 metriä aikaan 22,28 Växjössä helmikuussa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Thor Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  William Thor *www.friidrottsstatistik.se*. Viitattu 15.7.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  William Thor Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  Akilleksen Viktor Thor juoksi satasen 10,48! – Suomalaistuloksia ulkomailta *Yleisurheilu.fi*.  29.6.2020. Viitattu 15.7.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Yrjö Wilho (Vilho) Rafael Collan** (27. kesäkuuta 1887 Nurmes – 20. helmikuuta 1937 Turku) oli suomalainen osuustoimintamies ja yritysjohtaja.

Collanin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Johannes Collan ja Anna Charlotta Sallmén ja puoliso vuodesta 1909 Lyyli Vilhelmiina Sinisalo. Collan tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1905 ja valmistui agronomiksi 1908, filosofian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1909. Toimittuaan lyhyen ajan Tuusulan kansanopiston maatalousaineiden opettajana sekä Pellervo-Seuran osuusmeijereiden kirjanpidon ja taloudenhoidon konsulenttina Collan siirtyi Ilmajoelle karjanhoidon konsulentiksi 1910–1914 ja samalla karjanhoitokoulun johtajaksi 1912–1915. Julkaistuaan 1915 *Sianhoidon oppikirjan* hänestä tuli Suomen Sianjalostusyhdistyksen sihteeri ja konsulentti 1915–1917. Karjanmyyntiosuuskuntien perustettua keskusjärjestön Collan pyydettiin sen johtajaksi 1916–1919 ja hän toimi myös järjestön Helsingin liikekonttorin johtajana 1917–1918. Järjestön muotouduttua keskusliike Suomen Karjakeskuskunnaksi Collanista tuli sen toimitusjohtaja vuonna 1919. Tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1935 asti ja oli vielä sen jälkeen keskusliikkeen johtokunnan jäsen. Collan oli myös maanviljelijä, joka hoiti Korsossa omistamaansa tilaa.

Collanin sisaruksia olivat poliitikko ja sotilas Mikko Collan sekä kouluneuvos Anni Collan.

Julkaisuja
----------

* *Muistiinpanoja sikalassa : Suomen sianjalostusyhdistyksen toimituksia*. WSOY 1915
* *Sianhoidon oppikirja*. WSOY 1915, 3. täydennetty painos 1922, 4. täydennetty painos 1926, 5. täydennetty painos 1931
* *Kokemuksia lihakaupan järjestelystä ja suunnitteluja vastaisuutta varten tällä alalla*. Elintarvetuotannon edistäminen v. 1919, n:o 6. Helsinki 1919
* *Suomen karjakeskuskunta r.l. vv. 1919-28*. Suomen karjakeskuskunta, Hyvinkää 1929
* *Osuustoiminnallisen karjanmyyntijärjestön järjestömuodosta*. Hleisnki 1931

Lähteet
-------

1. 1 2  Y. R. Mäkihovi (toim.): *Uranuurtajia ja rakentajia. Osuustoimintamiesten elämäkertoja*, s. 192-200. Helsinki: Pellervo-Seura, 1950.
2. ↑  Aikalaiskirja 1934: Collan, Yrjö Vilho Rafael, s. 94
3. ↑  *Aikalaiskirja* (1934), s. 93–94 Runeberg.org. Viitattu 29.2.2024.
**Nikolai Nikolajevitš Duhonin** (13. joulukuuta (J: 1. joulukuuta) 1876 – 3. joulukuuta (J: 20. marraskuuta) 1917 Mogiljov) oli Venäjän keisarikunnan armeijan viimeinen ylipäällikkö parin viikon ajan marraskuussa 1917.

Ensimmäisessä maailmansodan alkaessa vuonna 1914 Duhonin toimi everstinä Venäjän pääesikunnassa. Vuonna 1915 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin kahdeksannen armeijan päämajoitusmestariksi. Seuraavana vuonna hän yleni lounaisrintaman armeijaryhmän päämajoitusmestariksi ja 1917 mainitun armeijaryhmän esikuntapäälliköksi. 40-vuotias Duhonin oli yksi armeijan nuorimpia kenraaleita, kun Venäjän väliaikainen hallitus nimitti hänet syyskuussa 1917 pääesikunnan päälliköksi Kornilovin kapinan jälkitunnelmissa. Kun bolševikit kaappasivat vallan marraskuun alussa, väliaikaisen hallituksen johtaja Aleksandr Kerenski nimitti viimeisenä toimenpiteenään Duhoninin ylipäälliköksi ennen kuin pakeni itse. Duhonin yritti ottaa puolueettoman asenteen suhteessa uuteen bolševikkihallintoon ja pitää rintaman kasassa. Jo 20. marraskuuta Leninin johtama kansankomissaarien neuvosto kuitenkin määräsi hänet sopimaan aselevosta saksalaisten kanssa rauhanneuvotteluiden käynnistämiseksi. Duhonin kieltäytyi, joten Lenin ilmoitti 22. marraskuuta hänen olevan erotettu ja nimitti Nikolai Krylenkon uudeksi ylipäälliköksi hänen tilalleen. Duhonin suunnitteli estävänsä Krylenkoa tulemasta päämajakaupunki Mogiljoviin, mutta hän ei saanut tähän tarkoitukseen enää mistään joukkoja.*lähde?*

Duhonin pidätettiin päämajassa Mogiljovissa 2. joulukuuta, ja hänet määrättiin siirrettäväksi vankina Pietariin. Kun häntä seuraavana päivänä oltiin viemässä siirrettäväksi, joukko vihaisia sotilaita ja matruuseja raahasi hänet ulos junasta ja lynkkasi kuoliaaksi pistimillä. Syynä vihaan oli ilmeisesti se, että Duhonin oli laskenut vapaaksi joukon Kornilovin kapinaa johtaneita kenraaleita. Läsnä ollut Krylenko yritti turhaan estää lynkkauksen, sillä hän olisi halunnut Duhoninin tuomittavaksi sotaoikeudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nikolay Nikolayevich Dukhonin (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.2.2014.
2. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 405 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.2.2014.
3. 1 2  Nikolai Dukhonin (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 6.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
7402-piirin pinnijärjestys.
**7402** on TTL-logiikkaperheen integroitu piiri, johon on pakattu 4 kappaletta 2-sisääntuloista NOR-porttia. Piiriä valmistetaan nykyään CMOS-tekniikalla TTL-piireille ominaiseen pinnikonfiguraatioon. Esimerkiksi 74HC02 on CMOS-tasoinen versio piiristä ja sen käyttöjännitesuositus on 2,0-6,0 V. TTL-tasoinen versio vastaavasta piiristä on 74HCT02 ja sen käyttöjännitealue on 4,5-5,5 V.

CMOS-logiikkaperheessä 4001 on myös samanlainen NOR-piiri. Sen pinnit ovat kuitenkin puoliksi käänteisessä järjestyksessä niin, että ulostulot ovat liitosnastojen **3, 4, 10** ja **11** kohdalla. 4001-piirin käyttöjännitealue on myös paljon laajempi, 3-15 V DC.

Pakkaustyypit
-------------

74\*02-piiriä valmistetaan useaan eri pakkaustyyppiin 14-nastaisena, mm.

* 74\*02N - DIP14 (dual in-line package)
* 74\*02D - SO14 (small outline package) leveys 3,9 mm
* 74\*02DB - SSOP14 (shrink small outline package) leveys 5,3 mm
* 74\*02PW -TSSOP14 (thin shrink small outline package) leveys 4,4 mm

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **7402** Wikimedia Commonsissa
**Karstun Linnanmäen kalliomaalaus** sijaitsee Lohjanjärven koillispuolella Linnamäen kallionsivulla. Kuvioton maalaus löydettiin Helsingin Yliopiston arkeologian opiskelijoiden järjestön (Fibula) järjestämällä inventointiretkellä vuonna 1991. Retkiä johti Petri Pesonen.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Linnamäki sijaitsee pitkän Karstunlahden pohjukassa noin 500 metriä rannasta. Jyrkkärinteisenä puolustuslinnan oloisena sitä kutsutaan linnaksi, vaikka mitään puolustusrakennelmia ei ole löydettykään. Etelään putoavat rinteet ovat jyrkät pystykallioidenkin takia. Yhdessä tällaisessa seinämässä löytyi punaväriä.

Maalaus
-------

Maalaus sijaitsee kalliossa vesivaluman reunassa noin kolmen metrin korkeudessa. Punavärijälki on pystysuuntainen ja ilmeisesti kuvioton. Veden valuma rajaa läikän vasemmalta ja on saattanut tuhota mahdollisen maalauksen. Punavärin sijainti kiven pinnassa saattaa olla luontainen värjäytymä, mutta koska se on ainoa värjäytymä, uskotaan sen olevan ihmisen tekemä.

Koska maalaus on punaväriä on niin korkealla, on se täytynyt maalata tikkailta, kun kallion edessä oli maata, tai kiipeämällä kohteen alle kallion pykäliä pitkin. Toinen vaihtoehto on ollut maalata se veneessä veden tai jään päältä, kun merivesi oli korkeammalla kuin nykyään.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Karstun Linnanmäki[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Karstun Linnanmäki

### Viitteet

1. ↑  Ainejärjestö: Fibula
2. 1 2  Muinaistaideyhdistys: Karstun Linnanmäki
3. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s. 238 (Liite III)
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Karstun Linnanmäki
*Tämä artikkeli kertoo 7400-piirisarjasta yleisesti. NAND-piiristä kertoo 7400.*
**7400-piirit** on sarja TTL-logiikkapiiriperheen integroituja piirejä ja historiallisesti ensimmäisiä laajalle levinneitä TTL-perheen piirisarjoja. Nykyisin niiden pinnijärjestykseltään yhtenevien varianttien valmistuksen laajamittaisuus on tehnyt niistä *de-facto* standardin digitaalielektroniikkassa.

7400-piirejä on satoja aina kiikuista, BCD-dekoodereihin, laskuripiireihin, loogisiin portteihin ja rekistereihin. Niiden käyttöjännitealue on yleensä 4,5-5,5 V.

Johdannaiset
------------

Nykyisin suuri osa 7400-sarjan piireistä on CMOS-tekniikalla valmistettuja johdannaisia, joilla on yhteensopiva pinnijärjestys. Alun perin piirien ominaisuudet toteutettiin bipolaaritransistoreilla, mutta nykyään käytetään usein kanavatransistoritekniikkaa, jonka ansiosta valmistuskustannukset ja tehonhäviöt ovat pienemmät. CMOS-tekniikalla saadaan myös laajempi käyttöjännitealue, esimerkiksi 2,0-6,0 V.

Piirejä valmistetaan useaan eri pakkaustyyppiin, esimerkiksi tavallinen PDIP reikäpiirilevyille ja pintaliitosversiot SO, SSOP ja TSSOP. Suurin osa 7400-piireistä on 14-nastaisia.

Nimeämiskäytännöt
-----------------

Piirien nimeäminen riippuu valmistus- ja pakkaustekniikasta. Valmistustekniikalla on vaikutusta piirin ominaisuuksiin, esimerkiksi nopeuteen, tehonkulutukseen ja käyttöjännitteeseen.

Bipolaaritekniikalla tuotetut piirit:

* 74 - ilman kirjainyhdistelmää perässä tarkoittaa perinteistä TTL-sarjan piiriä.
* 74L - *Low power*, eli ylempään verrattuna alhaisempi teho
* H - *High speed*, vanhempi suurempinopeuksinen malli
* S - *Schottky*, (vanhentunut)
* LS - *Low power Schottky*, matalampitehoinen versio ylemmästä
* AS - *Advanced Schottky*,

CMOS-tekniikalla tuotetut piirit:

* C - CMOS 4-15 V jännitealueelle, verrattavissa 4000-piirisarjan CMOS-piireihin
* HC - *High speed CMOS*, suurempinopeuksinen CMOS
* HCT - *High speed*, jännitealue yhteensopiva bipolaaripiirien kanssa
* AC - *Advanced CMOS*

Piirin nimen perässä olevat viimeiset kirjaimet ilmoittavat pakkaustyypin:

* N - PDIP *(dual in-line package)*
* D - SO14 *(small outline package)*, leveys 3,9 mm
* DB - SSOP14 *(shrink small outline package)*, leveys 5,3 mm
* PW -TSSOP14 *(thin shrink small outline package)*, leveys 4,4 mm

Lähteet
-------

1. ↑  1963: Standard Logic IC Families Introduced Computer History Museum. Viitattu 30.7.2017.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **7400 (piirisarja)** Wikimedia Commonsissa
**Sallan tauti** eli **sialuria** on vaikea psykomotorisen kehityksen jälkeenjääneisyys ja ataksia. Sallan tautia sairastavien soluihin kertyy siaalihappoa, joka estää normaalin solutoiminnan. Sallan tauti on suomalaiseen tautiperintöön kuuluva hitaasti etenevä resessiivisesti periytyvä sairaus, johon kuuluu vaikea kehitysvammaisuus ja liikunnan häiriöitä. Geenivirhe on 6. kromosomin SLC17A5-geenissä (6q14-q15).

Suomessa Sallan tauti on todettu noin sadalla henkilöllä, Ruotsissa kolmellakymmenellä henkilöllä ja muualla muutamilla. Suurin esiintyvyys on Pohjois-Suomessa. Suomessa todetaan vuosittain pari uutta tapausta.

Oireet
------

Vastasyntyneet vaikuttavat normaaleilta, mutta jo alle vuoden ikäisenä alkaa ilmaantua erilaisia liikkumiseen liittyviä oireita, esimerkiksi lihasvelttoutta ja tasapainon sekä koordinaation häiriöitä. Kehityksen virstanpylväät myöhästyvät. Puhe yltää korkeintaan yksittäisten sanojen asteelle, eivätkä kaikki opi kävelemään. Hidas kehitys jatkuu noin 3-vuotiaaksi asti, mistä alkaa vähittäinen taantuminen.

Sallan tautiin liittyy usein epilepsia. Tautia sairastavat ovat hieman tavanomaista alttiimpia infektioille, ja murrosikä saattaa alkaa viivästyneesti tai huomattavan varhain. Muuten yleinen terveydentila on melko hyvä. Usein Sallan tautia sairastavat henkilöt elävät selvästi yli 60-vuotiaiksi, ja vanhin tunnettu tapaus oli kuollessaan 72-vuotias. Taantumisen johdosta Sallan taudista kärsivät ovat kuitenkin keski-iän jälkeen tavallisesti vaikeasti kehitysvammaisia.

Levinneisyys
------------

Sallan tauti on nimetty ensimmäisen Aulan ja kumppanien vuonna 1979 kuvaaman potilasryhmän asuinkunnan Sallan mukaan. Tautia esiintyy lähinnä Lapin läänin alueella, mutta muuallakin on yksittäisiä tapauksia.

Lähteet
-------

* Norio, Reijo: *Suomineidon geenit : tautiperinnön takana juurillemme johtamassa*. Otava, 2000. ISBN 951-1-16884-3.
* Finnish Disease Database (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sallan tauti *Kehitysvammahuollon tietopankki*.  2004. Rinnekoti-Säätiö.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Paavola, Liisa: *Salla disease – rare but diverse : a clinical follow-up study of a Finnish patient sample*. Väitöskirja. Oulu: University of Oulu, 2013. Acta Universitatis Ouluensis D Medica 1199. ISSN 0355-3221. ISSN 1796-2234. ISBN 978-952-62-0105-4, ISBN 978-952-62-0106-1. Väitöskirjan verkkoversio (PDF) (viitattu 25.9.2013). (englanniksi)
**Orivuoren kalliomaalaus** sijaitsee Pihlajavedellä Savonlinnassa Etelä-Savossa. Tämä vaatimaton kalliomaalaus, joka ei enää käsitä tunnistettavia kuvioita, on tehty kivikaudella.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Saimaaseen kuuluvan Pihlajaveden Moinselältä työntyy pohjoisrannalta sisään Orilamminlahti, jonka perällä kohoaa Orivuori Orilammen ja sitä ympäröivän suon ääreltä. Orivuoren lounaaseen avautuva kalliojyrkänne on korkea, mutta muinoin Saimaan vedenpinnan ollessa korkeammalla vaikutelma ei ollut niin vaikuttava. Maalaus sijaitsee nykyään noin neljä metriä maanpinnasta mitattuna.

Maalaus
-------

Maalauskenttä on noin metrin leveä ja 40 senttimetriä korkea. Kuvioita on kolmessa ryhmässä. Kuviot ovat tuhoutuneet eikä selviä merkkejä enää erotu. Oikealla on kolme vierekkäistä pystyviivaa, jotka on tulkittu jäänteiksi venekuvion miehistöviivoista. Keskellä on punaväriä, mutta kuvioita ei pysty erottamaan. Punavärin alla on kaksi pystyviivaa. Kuvioita peittävät osittain harmaat jäkälät.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Luukkonen, Ismo: Orivuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Orivuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  4.2.2005. Museovirasto. Viitattu 21.3.2014.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Orivuori
2. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.264, Liite III
3. ↑  Luukkonen, Ismo: Orivuori

Aiheesta muualla
----------------

* Muinaistaideyhdistys: Orivuori (Arkistoitu – Internet Archive)
**Otto Lennart Rosenlew** (19. huhtikuuta 1872 Pori – 28. heinäkuuta 1943 Suoniemi) oli suomalainen agronomi, maanviljelysneuvos ja kartanonomistaja. 

Rosenlewin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Wilhelm Rosenlew ja Emma Karolina Björkman. Hän kävi oppikoulua vuoteen 1891 saakka ja valmistui agronomiksi Mustialasta 1895. Rosenlew teki opintomatkan Ruotsiin ja Tanskaan 1897.

Rosenlew omisti Suoniemellä Kauniaisten kartanon vuodesta 1896 ja Maurin tilan vuodesta 1910. Hän oli Suoniemen säästöpankin kamreerina vuodesta 1905, Suoniemen kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1919 ja Säästöpankkien Keskusosakepankin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1928.

Lennart Rosenlew oli naimisissa vuodesta 1901 Alice Löfhjelmin kanssa.

Katso myös
----------

* Rosenlew (suku)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten Rosenlew nr 1009, tabell 11
3. ↑  Martti Strangin GeneaNet-sivusto : Otto Lennart Rosenlew

Aiheesta muualla
----------------

* Sofia Kotilainen: Maanviljelysneuvos Lennart Rosenlew (1872–1943). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Torsanvuoren eli Torsajärven kalliomaalaus** sijaitsee Torsajärven rannalla Rautjärven kunnassa Etelä-Karjalassa. Kalliomaalauksen löysi Minna Kähtävä-Marttinen arkeologisen muinaisjäännösinventoinnin yhteydessä vuonna 1997.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Maalattu kallio sijaitsee Torsajärven toisen puoliskon, Pien-Torsan, pohjoisrannalla olevan Torsanvuoren eteläkärjessä. Siellä pyöreämuotoinen kallio on hieman kovera ja antaa osittain suojaa kuluneille maalauksille. Kallion pinta on jääkauden jälkeen selvästi kulunut ja rapautunut.

Maalaus
-------

Maalausjälkiä esiintyy paikoin 2 metrin matkalla ja 1,7 metrin korkuisella alueella. Maalaukset ovat pahoin kuluneet. Voimakkain punaväriläiskä on kooltaan 45×20 senttimetriä eikä se muodosta tunnistettavaa kuviota. Sen vieressä on toinen punaväriläikkä, jota voi ajatella esittävän ihmishahmoa, joka seisoo kädet lanteillaan.

Muuta erityistä
---------------

Torsanvuorella on myös Uudenkaupungin rauhan rajamerkki, jonka viereen on kaiverrettu kallioon kaiverrus.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Torsajärvi[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Torsanvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Torsanvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  9.11.2013. Museovirasto. Viitattu 4.12.2013.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Torsanvuori
2. 1 2 3  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.257, Liite III
3. ↑  Muinaistaideyhdistys: Torsajärvi
4. ↑  Luukkonen, Ismo: Torsanvuori
**Pentti Päiviö Lyytinen** (27. lokakuuta 1907 Kuopio – 24. joulukuuta 1975 Kuopio) oli toimittaja ja opettaja, joka julkaisi myös matrikkeliteoksia ja historiikin.

Henkilöhistoria
---------------

Pentti Lyytisen vanhemmat olivat kaupunkineuvos Edvard Lyytinen ja Anna Rosa Grönvall ja puoliso vuodesta 1945 Katri Tellervo Harstela (o.s. Jutila). Lyytinen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1926 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930. Hän työskenteli pitkään *Savon* palveluksessa, toimittajana 1939–1945, toisena toimittajana 1945–1950 ja päätoimittajana 1950–1954. Lyytinen, joka oli ollut opettaja 1933–1939, palasi opetustehtäviin 1954. Oltuaan ensin Kuopion kauppaoppilaitoksella hän siirtyi 1955 opettajaksi Kuopion lyseoon, 1957 hänestä tuli koulun vararehtori ja myöhemmin hän toimi myös koulun rehtorina. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen Lyytinen oli 1949–1953.

Julkaisuja
----------

* *Kuopion käsityö- ja tehdasseuruus kymmenvuotistaipaleelta 1938–48*, 1948
* *Kuopion lyseo: 90-vuotisjulkaisu : oppilasmatrikkeli 1872–1962*, 1962
* *Kuopion lyseo 1872–1972: satavuotishistoria 1872–1972: opettajamatrikkeli 1872–1972: oppilasmatrikkeli 1962–1972: satavuotisjuhlien selostus: lahjoittajain luettelo: ilmoittajain luettelo*, 1973, K. O. G. Hannikainen, Juhani Koskinen ja Paavo Launonen, matrikkeliosan toim. Pentti Lyytinen

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 502 (Viitattu 24.3.2019)
2. ↑  Geni: Pentti Päiviö Lyytinen (Viitattu 23.3.2019)
3. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 27.10.1957, s. 8.
4. ↑  Kuopion lyseo juhli. *Helsingin Sanomat*, 18.6.1972, s. 10.
Džami
**Maulānā Abdurrah-mānibn Ahmed Džami**, myös: **Abd al-Rahman Jami**, (1414–1492) oli persialainen runoilija, oppinut ja suufi.

Abd al-Rahman otti kirjailijanimensä Džamin kylältä, jossa hän vietti lapsuutensa, suunnilleen Mašhadin ja Heratin puolivälissä. Hän muutti nuorena poikana isänsä kanssa Heratiin ja opiskeli siellä teologiaa, arabian kielioppia ja kirjallisuutta. Hän jatkoi opintojaan Samarkandissa ja menestyi hyvin hadithin, astronomian ja matematiikan opinnoissa. Noin kolmekymppisenä hän koki jonkinlaisen uskonnollisen kriisin, ja joidenkin tietojen mukaan näki enneunen, joka käski hänen luopua opiskelusta ja suuntautua suufilaisuuteen.

Džamin kirjallinen ura kesti lähes viisikymmentä vuotta. Hän kirjoitti runoja sekä persiaksi että arabiaksi ja yli 30 proosateosta. Hänen tunnetuin proosateoksensa *Lava’iḥ* (Valonvälähdyksiä) käsittelee suufilaisen peruskäsitettä olevaisuuden ykseydestä, ja siihen sisältyy kommentteja muiden suufilaisten mystikoiden töihin. Džamin tunnetuin runokokoelma on seitsemänosainen *Seitsemän valtaistuinta* (joka tarkoittaa myös Otavan tähtikuviota).

Maulānā Abdurrah-mānibn Ahmed Džami osoitti edeltäjiinsä Nizamiin ja Rumiin verrattuna enemmän tyylillistä kykyä kuin itsenäistä luovaa voimaa. Muutamia hänen lyyrillisistä runoistaan, samoin kuin opetusrunot "Jūsuf" ja "Zalīkhā" sekä "Leilā" ja "Medžnūn", on käännetty saksaksi. Suorasanaisessa kertomuksessa ""Behāristān" Dzami jäljittelee Sa’din "Ruusutarhaa" ja teoksessaan "Nafahātu-l-uns" hän esittää noin 600 kuuluisan pyhän miehen elämäkerrat. Džamin elämäkerran on julkaissut 1840 Vinzenz Edler von Rosenzweig, joka on myös saksantanut runoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jami *Encyclopedia Iranica*. Viitattu 20.12.2018.
2. ↑  Jāmī *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 20.12.2018.
3. ↑  Džami, Maulānā Abdurrah-mānibn Ahmed, Tietosanakirja osa 2, palsta 465, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Džami** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Valeriu Streleț** (s. 8. maaliskuuta 1970) on moldovalainen poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä heinäkuusta lokakuuhun 2015 ennen eroaan.
Hän edusti liberaalidemokraattista puoluetta, joka muodosti hallituksen demokraattipuolueen ja liberaalipuolueen kanssa EU-myönteisen hallituskoalition (Alianța pentru Integrare Europeană III). Hallituksella oli erittäin niukka enemmistö parlamentissa (52 paikkaa 101:sta).

Hallituksen kaatuminen liittyi samaan korruptioskandaaliin, jossa maan pankeista oli kadonnut yli 900 miljoonaa euroa, ja joka johti pääministeri Vlad Filatin eroon 2013 ja pidätykseen 2015, sekä toisenkin liberaalidemokraattinen puolueen pääministeri Chiril Gaburicin eroon.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Moldovan parliament approves new PM and pro-EU government *Reuters*. Viitattu 19.2.2024.

Moldovan lippuMoldovan pääministerit

* Valeriu Muravschi
* Andrei Sangheli
* Ion Ciubuc
* Ion Sturza
* Dumitru Braghiş
* Vasile Tarlev
* Zinaida Greceanîi
* Vlad Filat
* Iurie Leancă
* Chiril Gaburici
* Valeriu Streleț
* Gheorghe Brega
* Pavel Filip
* Maia Sandu
* Ion Chicu
* Aureliu Ciocoi
* Natalia Gavrilița
* Dorin Recean
Paris-Geschütz

**Pariisin-tykki** eli **Paris-Geschütz** eli **Kaiser-Wilhelm-Geschütz** (suom. *Pariisi-tykki* eli *Keisari Vilhelm -tykki*) oli saksalainen rautatietykki, jolla tulitettiin Pariisia ensimmäisessä maailmansodassa maalis-elokuussa 1918.

Sen suunnitteli Krupp-yhtiö, tarkoituksenaan luoda tykki pommittamaan Pariisia saksalaisten linjojen takaa. Ampumaetäisyys oli 120 km, joten tarvittiin järeitä ja erikoisia ratkaisuja; esimerkiksi putken pituus on 176 kaliiperinmittaa (37 metriä). Kanuunan nimellinen kaliiperi oli 210 millimetriä, mutta ammusten halkaisija vaihteli 210–230 millimetrin välillä. Ne oli ammuttava oikeassa järjestyksessä pienimmästä suurimpaan, koska tykin putki kului nopeasti suuren lähtönopeuden takia. Yksi putki kesti noin 65 laukausta, ja niitä valmistettiin seitsemän.

Ajoainelataus painoi 150 kg, ja ammus nousi stratosfääriin saakka, saavuttaen suurimmillaan 40 km korkeuden ennen putoamistaan maahan. Tuli ei ollut kuitenkaan erityisen tehokasta, koska ammuksessa oli vain 15 kg räjähdysainetta ja paksu metallikuori, joka tuotti isoja sirpaleita.

Tykki asennettiin 380 mm:n rautatietykin alustalle, ja sitä käytti 80 keisarillisen laivaston merimiestä vara-amiraali Roggen alaisuudessa, koska ase oli kehitetty Bayern-luokan taistelulaivan tykkiin perustuvan 38 cm SK L/45 "Max" -rautatietykin pohjalta.

Tykillä ammuttiin sodan aikana saksalaisten lähteiden mukaan 367 laukausta, ranskalaisten mukaan 320 laukausta, joista 183 putosi Pariisiin. 256 ihmistä kuoli ja 620 haavoittui tykin tulesta.

Ominaisuudet
------------

* Järeä pitkän kantaman kanuuna
* Kaliiperi: 210 mm
* Suurin kantama: 126–131 km
* Ampumatarvike: sirpalekranaatti
* Kranaatin paino: 120 kg (vaihteli ammuksesta riippuen)
* Kranaatin lähtönopeus suurimmalla panoksella: 2 000 m/s (7 200 km/h)
* Paino: noin 750 000 kg

Lähteet
-------

* Ian Hogg: *20th century Artillery* ISBN 1-84013-315-5*lähde tarkemmin?* (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paris-Geschütz** Wikimedia Commonsissa

* Paris-Geschütz. Firstworldwar.com (englanniksi)
* Le canon qui bombarda Paris (ranskaksi)
* Majuri Einar Ahlfors : Pariisin pamaukset. Todenmukaista satua ja satumaista totuutta, Hakkapeliitta, 08.04.1930, nro 15, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

1. ↑  Jukka Luoma: Ruutitykillä on rajansa. (Tilaajille) Helsingin Sanomat 2.2.2008. Viitattu 29.1.2020
**Juho Merivaara** (sukunimi vuoteen 1906 *Sjöstedt*, 26. syyskuuta 1878 Lapinjärvi – 1938) oli suomalainen tehtailija ja sairaalakalusteita nykyisin valmistavan Merivaara-yhtiön perustaja.

Merivaaran vanhemmat olivat seppä Matti Sjöstedt ja Maria Sundberg. Merivaara aloitti 1900-luvun alussa rautasänkyjen valmistamisen yksityiskoteja ja sairaaloita varten yhdessä seppä R. Polsan kanssa Helsingin Josafatin kalliolla sijainneessa vajassa. He perustivat 1901 toiminimen *Helsingin Uusi Rautasänkytehdas, Polsa & Sjöstedt* jonka yksinomistajaksi Merivaara tuli 1908. Sairaalakalusteiden valmistus aloitettiin vuonna 1910 kun ensimmäiset leikkauspöydät toimitettiin. Vuonna 1914 Merivaara perusti kassakaappeja valmistaneen *Helsingin Kassakappitehtaan* ja vuonna 1923 hän perusti *J. Merivaara Oy*:n. Helsingin Uusi Rautasänkytehdas toimi 1903–1917 Kaikukatu 2:ssa entisen tulitikkutehtaan rakennuksessa. Vuonna 1916 valmistui uusi tehdasrakennus Vallilaan Pääskylänkadulle (nykyinen Satamaradankatu) entisen siirappitehtaan tontille. Vuonna 1928 Merivaara joutui myymään tehtaan tontteineen rahoitusvaikeuksien vuoksi ja tehdas siirtyi Lahteen. Entisessä rautasänkytehtaassa toimi sitten vuosina 1928–1985 Oy Sisu-Auto Ab.

Vuonna 1913 Merivaara osti konkurssiin menneen *Turun Rautasänkytehtaan* ja muodosti siitä *Auran Rautasänkytehtaan* joka valmisti sänkyjen ohella myös potkukelkkoja ja *Temperator*-jäälohkarekaappeja. Tämä yhtiö toimi vuodesta 1921 Auran Rautateollisuuden (ARA) nimellä ja se valmisti muun muassa maatalouskoneita ja 1960-luvulta alkaen aina 1980-luvun alkuun saakka Ara-merkkisiä traktorikaivureita, etukuormaajia ja kaivinkoneita sekä asvalttiasemia ja lumilinkoja ja harjauskoneita lentokenttiä varten. Instrumentarium myi vuonna 1964 Auran Rautateollisuus Oy:n Perusyhtymä Oy:lle. Yhtiön Raunistulassa sijainnut tehdas siirtyi vuonna 1974 nykyisen paikkaansa Runosmäelle. Vuonna 1977 tehdas siirtyi Tampellan tytäryhtiön Tamrockin omistukseen ja alkoi valmistaa Toro-merkkisiä kaivoskuormaajia. Vuodesta 1997 alkaen kaivos- ja lastauslaitteita valmistava tehdas on kuulunut ruotsalaiseen Sandvik-konserniin. Sandvik aikoi keväällä 2015 sulkea 470 työntekijän tehtaan mutta perui sitten päätöksen. 

Merivaaran kuoltua lääkintälaitteiden valmistaja Instrumentarium hankki Merivaaran yhtiön osake-enemmistön ja kymmenen vuotta myöhemmin osti koko yhtiön. Instrumentarium omisti Merivaara-yhtiön yli 50 vuoden ajan. 

Juho Merivaara oli naimisissa vuodesta 1899 Augusta Vilhelmiina Salmelan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Kallion kulttuuriverkosto 17.8.2015 (Facebook-sivu)
3. 1 2  Merivaara : Takana yli 110 vuotta yritystoimintaa (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Pörssitieto G. kock : Lisätietoja yhtiöistä : Turun Rautasänkytehdas
5. ↑  Globaali markkinajohtaja löytyy Suomen Turusta, Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n lehti STTK 4/2013
6. ↑  Toro on Tamrockin ylpeys, Turun Sanomat 25.10.2003
7. ↑  Sandvikin Turun tehtaalla odottavat tunnelmat, Turun Sanomat 26.3.2015
8. ↑  Sandvik peruu Turun-tehtaan sulkemisen, Turun Sanomat 8.9.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Merivaara-yhtiöt (porssitieto.fi)