recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aminaalien yleinen rakenne
**Aminaalit** eli **aminoasetaalit** tai **geminaaliset diamiinit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa samaan hiiliatomiin on sitoutunut kaksi aminoryhmää eli ne ovat asetaalien typpianalogeja. Aminaalien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla R2C(NR2)2, missä R merkitsee hiilivetyryhmää. Aminaalien rakenne esiintyy useissa alkaloideissa.

Ominaisuudet
------------

Aminaalit ovat suhteellisen pysyviä yhdisteitä. Happamissa vesiliuoksissa ne kuitenkin helposti hydrolysoituvat aldehydieksi tai ketoneiksi ja amiineiksi. Rengasrakenteiset aminaalit ovat avoketjuisia yhdisteitä stabiilimpia. Mikäli aminaaliryhmän viereiseen hiileen on sitoutunut vetyatomi hajoaa aminaali helposti kuumennettaessa muodostaen enamiinin.

Valmistus
---------

Tavanomaisin tapa valmistaa symmetrisiä aminaaleja eli aminaaleja, joissa kumpaankin typpiatomiin sitoutuneet alkyyli- tai aryyliryhmät ovat samanlaisia, on aldehydin tai ketonin reaktio sekundäärisen amiinin kanssa. Mikäli amiinissa on aminoryhmän viereiseen hiileen sitoutuneena vetyatomi, muodostuu reaktiossa helposti enamiineja. Aminaalin muodostuksen ensimmäisessä vaiheessa nukleofiilinen amiini reagoi elektrofiilisen karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen hemiaminaalin. Hemiaminaalista eliminoituu vettä, jolloin muodostuu elektrofiilinen iminiumioni. Toinen amiinimolekyyli reagoi iminiumionin kanssa muodostaen aminaalin.

Muita yleisesti käytettyjä tapoja symmetristen aminaalien valmistukseen ovat aromaattisten aldehydien ja silyloitujen amiinien välinen reaktio sekä geminaalisten dihalogeeniyhdisteiden kuten dikloorimetaanin tai bis(kloorimetyyli)eetterin ja amiinin välinen reaktio. Tyypillisin tapa valmistaa asymmetrisiä aminaaleja, joissa aminoryhmien hiilivetysubstituentit ovat erilaiset, on amiinien reaktio iminiumsuolojen kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Aminals *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 11.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1283. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Alan R. Katritzky,Otto Meth-Cohn,Gordon W. Kirby,Charles Wayne Rees: *Comprehensive Organic Functional Group Transformations*, s. 404-413. Elsevier, 1995. ISBN 978-0080423258. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 11.4.2015). (englanniksi)
**Mikael Vuori** on suomalainen tubettaja. Joulukuussa 2023 hänen YouTube-kanavallaan *Roponen* oli 195 000 tilaajaa ja kanavalla *Mikael Vuori* oli 40 800 tilaajaa. Vuori on kuvannut *Roponen*-kanavalleen pelivideoita, erityisesti *Minecraftista*, *Fortnitesta,* *Stranded Deepista* ja *Thief Simulatorista*.

Vuonna 2023 Vuori keskeytti sisällöntuottamisen omalle kanavalleen ja liittyi mukaan tuottamaan videoita Roni Bäckin luomalle *Toimistopojat*-kanavalle.

Ura
---

Vuori perusti **Pelaaja616**-kanavansa 30. tammikuuta 2012 ja alkoi kuvata videoita *Killing Floor*- ja *Swat 4* -peleistä YouTubeen. Hän ei puhunut näillä videoilla. Myöhemmin hän innostui *Minecraftista* ja alkoi tehdä koko kanavastaan *Minecraft*-pelikanavaa, jolla hän alkoi puhua. *Minecraftin* lisäksi hän on kuvannut satunnaisesti nousussa olevia pelejä. Vuorella on myös vlogikanava RopoVlog, jonka hän loi 17. heinäkuuta 2014. RopoVlogille on aina tullut harvemmin videoita, mutta pääasiassa Vuori kuvaa kanavalle vain, jos hän lähtee jonnekin tai jos hänellä on ilmoitusasiaa. Vuoren Pelaaja616-nimi muutettiin 13. syyskuuta 2016 Roposeksi. Vuori ylitti 18. elokuuta 2017 Roponen-kanavallaan sadantuhannen tilaajan rajan. Roponen teki 6. syyskuuta 2017 sadannentuhannen tilaajan kunniaksi musiikkivideon #ROPOSENPELI.

Palkinnot ja ehdokkuudet
------------------------

| Vuosi | Palkintogaala | Kategoria | Tulos | Vastaanottajat | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Tube Awards | Vuoden pelikanava | Voitto | Roponen |  |
| 2020 | Tube Awards | Vuoden pelikanava | Voitto | Roponen |  |

Lähteet
-------

1. ↑  Roponen *Youtube*. Viitattu 27.12.2023.
2. ↑  Mikael Vuori *Youtube*. Viitattu 27.12.2023.
3. ↑  Tauko *Youtube*.
4. ↑  100 000 TILAAJAA TAJUAMINEN! *youtube.com*.  18.8.2017. Viitattu 6.3.2018.
5. ↑  ROPONEN *youtube.com*.  13.9.2016. Viitattu 6.3.2018.
6. ↑  [100K ROPONEN - #ROPOSENPELI] *youtube.com*.  6.9.2017. Viitattu 6.3.2018.
7. ↑  Tubecon oli jälleen menestys – tässä Suomen parhaat tubettajat *Mesta.net*.  13.8.2017. Viitattu 6.3.2018.
8. ↑  Mmiisas on Vuoden vaikuttaja – Suomen ensimmäisessä YouTube-gaalassa palkittiin tubettajia 21 kategoriassa *Yle Uutiset*.  28.8.2020. Viitattu 28.12.2023.
**Kaarle Juhani Ruutu** (6. heinäkuuta 1922 Helsinki – 18. elokuuta 2015 Lahti) oli suomalainen kenraalimajuri.

Ruutu osallistui talvi- ja jatkosotaan ensin varusmiehenä ja sitten reservinupseerina. Hän valmistui ylioppilaaksi 1940, upseeriksi kadettikoulusta 1944 ja yleisesikuntaupseeriksi 1957. Ruutu oli vuosina 1966–1969 Pääesikunnan operatiivisen toimiston päällikkö. Hän oli 1960-luvulla Suomen alueellisen puolustusjärjestelmän keskeisimpiä suunnittelijoita. Pääesikuntauransa jälkeen hän oli Uudenmaan rakuunapataljoonan komentaja 1969–1971, Kaakkois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkö 1972–1973, Sotakorkeakoulun johtajan apulainen ja johtaja 1973–1977 sekä Kaakkois-Suomen sotilasläänin komentaja 1977–1980. Ruutu oli myös kadettikoulun sotahistorian opettaja 1957–1958 ja maanpuolustuskurssien sotilaallisen maanpuolustuksen opettaja 1965–1969. Hänet ylennettiin majuriksi 1961, everstiluutnantiksi 1966, everstiksi 1972 ja kenraalimajuriksi 1976. Hän oli myös kunnallispolitiikassa Hämeenlinnan kaupunginhallituksen jäsenenä 1962–1963.

Ruudun isä oli professori Yrjö Ruutu. Eversti Kalle Ruutu oli hänen poikansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruudun kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 30.8.2015, s. C 28.
2. 1 2  Marko Palokangas & Petteri Jouko: Alueellisen puolustuksen arkkitehtuuria – Kenraalimajuri Juhani Ruudun haastattelu *Kylkirauta* 3/2006, s. 8–12. Viitattu 30.8.2015.
3. 1 2 3  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
4. ↑  Marko Palokangas: Juhani Ruudun muistokirjoitus Helsingin Sanomat 6.9.2015. Viitattu 6.9.2015.
**Hatanga** (ven. Ха́танга) on taajama ja maalaiskunta Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Hatangajoen varrella 833 kilometriä Dudinkasta koilliseen. Kunta, jonka pinta-ala on 336 400 neliökilometriä (koko Suomen suuruusluokkaa!), käsittää piirin koko itäosan. Vuonna 2017 asukkaita oli yhteensä 5 148.

Puolikas hallintorakennusta ja postitoimisto Hatangassa
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 9 asutusta: Heta, Kajak, Katyryk, Kresty, Novaja, Novorybnaja, Popigai, Syndassko ja Ždaniha. Asukkaista enemmistö (3 908 / 5 148:sta vuonna 2017) on alueen alkuperäisväestöä: dolgaaneja, nganasaneja, nenetsejä, evenkejä ja evenejä. Heidän lisäkseen kunnassa asuu muun muassa venäläisiä, ukrainalaisia ja valkovenäläisiä.

Venäläiset eränkävijät ja kauppiaat saapuivat seudulle 1600-luvun alussa. Paikalliset nomadikansat harjoittivat metsästystä ja kalastusta. Vuosina 1625–1626 Taimyrin itäosaan perustettiin jasakkiveron kerääjien tukikohta, josta Hatangan taajama on saanut alkunsa. 1890-luvun alussa siellä oli kirkko ja kuusi savupirttiä. Vuonna 1927 perustettiin Hatangan piiri, joka aluksi kuului Jakutiaan, mutta liitettiin vuonna 1930 Taimyrin kansalliseen piirikuntaan. 1930-luvulla alettiin hyödyntää Laptevinmeren rannalla sijaitsevaa Nordvikin öljyesiintymää, joka 1950-luvulla todettiin kannattamattomaksi ja hylättiin.

Nykyään seudun ainoa teollisuusyritys on Kajakin taajaman lähellä sijaitseva Kotuin kivihiilikaivos. Vuonna 1954 perustettu pienehkö Hatangan satama käsittelee noin 75 000 tonnia rahtia vuodessa. Jokiliikenne alkaa kesäkuun puolivälissä ja päättyy syys-lokakuun taitteessa. Meriliikenne on mahdollista elokuun alusta jäiden lähdettyä. Alkuperäisväestö harjoittaa poronhoitoa, kalastusta ja turkiseläinten kasvatusta.

Seudun nähtävyyksiä ovat Taimyrin ja Putoranan luonnonsuojelualueet, Hatangan kotiseutumuseo, dolgaanirunoilija Ogdo Aksjonovalle omistettu museo ja kaksi mammuttimuseota.

Hatangan lentoasema (ICAO: UUHH) on eräs Venäjän arktisen alueen lentoasemia. Sinne liikennöidään Norilskin lentoasemalta (Alykelin lentoasema) ja Krasnojarskin lentoasemalta (Jemeljanovon kansainvälinen lentoasema).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hatanga (Hatanga Taimyrin piirin sivustolla) taimyr24.ru.  Arkistoitu 6.10.2021. Viitattu 7.10.2021. (venäjäksi)
2. ↑  Istoritšeskaja spravka (Historiaa) taimyr24.ru.  Arkistoitu 6.10.2021. Viitattu 7.10.2021. (venäjäksi)
3. ↑  Khatanga Northern Sea Route Information Office, arctic-lio.com.  Arkistoitu 12.10.2016. Viitattu 3.9.2016. (englanniksi)
4. ↑  Atle Staalesen: Khatanga eyes new future with better airport  14.2.2017. thebarentsobserver.com. Viitattu 17.6.2022. (englanniksi)
5. ↑  Khatanga Airport - UOHH / HTG vatrus.info. Viitattu 17.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hatanga** Wikimedia Commonsissa

* Hatangan virallinen sivusto (venäjäksi)
**Ayman Aourir** (arab. أيمن أورير‎; s. 6. lokakuuta 2004, Saksa) on ammattilaisjalkapalloilija, joka pelaa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana Bundesliigan Bayer LeverkusenissaHän on syntynyt Saksassa ja on Marokon nuorisomaajoukkue.

| Henkilötiedot |
| --- |
| syntymäaika | 6 Lokakuuta 2004 (ikä 19) |
| Syntymäpaikka | Cologne, Saksa |
| Pituus | 172 senttiä |
| pelipaikka | Hyökkäävä keskikenttäpelaaja |
| Joukkueen tiedot |
| Joukkue | Bayer Leverkusen |
| pelinumero | 47 |
| Junioriseurat |
| 2009–2016 | SSV Ostheim |
| 2016–2018 | Viktoria Köln |
| 2018–2023 | Bayer Leverkusen |
| ura |
| Vuosi | Joukkue |  |  |
| 2023– | Bayer Leverkusen | 0 | (0) |
| Maajoukkue |
| 2021 | Marocco U17 | 2 | (0) |
|  |  |

Ura
---

Aourir on SSV Ostheimin ja Viktoria Kölnin nuoriso joukkuetta, ennen kuin hän siirtyi Bayer Leverkusenin akatemiaan vuonna 2018. 25. tammikuuta 2023 hän allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Bayer Leverkusenin kanssa. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä heidän kanssaan myöhään vaihtopelaajana Eurooppa liigan 2–0-voitossa Häckeniä vastaan ​​30. lokakuuta 2023.

### maajoukkue ura

Saksassa syntynyt Aourir syntyi marokkolaiselle isälle ja algerialaiselle äidille ja on oikeutettu kaikkiin kolmeen maajoukkueeseen.Hän pelasi kaksi ottelua Marokon U17-joukkueessa vuonna 2021. Syyskuussa 2022 hänet kutsuttiin Marokon U20-joukkueeseen
**Luciano Sušanj** (s. 10. marraskuuta 1948 Rijeka, Kroatia) on kroatialainen, aktiiviurallaan Jugoslaviaa edustanut keskimatkojen juoksija ja pikajuoksija.

Sušanj karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä Ateenan EM-kilpailuissa 1969 ja välierissä Grenoblen EM-hallikilpailuissa 1972. Hän voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Rotterdamissa 1973 Jugoslavian ennätysajalla 46,38. Seuraavana vuonna hän voitti 800 metrin Euroopan-mestaruuden sekä sisäradoilla Göteborgissa ennätysajallaan 1.48,07 että ulkoradoilla Roomassa Jugoslavian ennätysajalla 1.44,07. Montrealin olympialaisissa 1976 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 45,93 | Celje | 4. elokuuta 1973 |
| **800 m** | 1.44,07 | Rooma | 4. syyskuuta 1974 |
| **1 000 m** | 2.19,09 | Lontoo | 13. syyskuuta 1974 |

 | Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 46,38 | Rotterdam | 11. maaliskuuta 1973 |
| **800 m** | 1.48,07 | Göteborg | 10. maaliskuuta 1974 |

 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Luciano Sušanj *Olympedia*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Luciano Sušanj Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Jenni Poikelus** (s. 6. tammikuuta 1988 Tampere) on suomalainen radiotoimittaja, televisioesiintyjä ja käsikirjoittaja. Hän on työskennellyt Ylen YleX-kanavalla kesäkuusta 2012 lähtien. Aluksi hän toimi harjoittelijana, mutta vuodesta 2013 lähtien hän teki yhdessä Alma Hätösen kanssa iltaohjelmaa. Myöhemmin he saivat oman iltapäiväohjelman nimeltä *Poikelus ja Hätönen*. Ohjelma loppui 21. joulukuuta 2018 Hätösen lähdettyä Yleltä.

Poikelus juontaa YleX Aamun *Poikelus, Pehkonen ja Parikka* -ohjelmaa yhdessä Mika Parikan ja Jere Pehkosen kanssa. 

Poikelus toimi panelistina Ylen TV2-kanavalla ohjelmassa *Villi kortti*. Lisäksi hän on mukana ohjelman lyhyissä sketseissä. Hänet valittiin vuoden 2018 mediapersoonaksi Musiikki & Media -ammattilaistapahtuman yhteydessä järjestetyssä Industry Awards -gaalassa Tampereella 5. lokakuuta 2018. Poikelus on myös osallistunut *Suurmestari*-ohjelmaan (2020). Poikelus on juontanut tammikuusta 2023 lähtien Hengaillaan -tietovisaa yhdessä Riku Rantalan kanssa. 

Poikelus on valmistunut medianomiksi vuonna 2013 Metropolia-ammattikorkeakoulusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Jenni Poikelus kärsii häpeän vuoksi unettomista öistä: "Olen itseni pahin kriitikko" *Seura.fi* 3.6.2020 Viitattu 23.11.2020
2. ↑  Milla Leinonen: Jenni Poikelus täytti 34 vuotta - outo syntymäpäivä hämmentää: "En tiiä ite enää" | Seiska *Seiska.fi*. Viitattu 8.1.2022.
3. ↑  Alma Hätönen juontaa viimeisen lähetyksensä – tammikuussa luvassa uudistunut show YleX Iltapäivä: Poikelus, Pehkonen ja Parikka *YleX*.  21.12.2018. Yleisradio Oy. Viitattu 28.4.2019.
4. ↑  Musiikkialan parhaat palkittiin Industry Awards -gaalassa *Musiikki & Media*.  5.10.2018.  Arkistoitu 14.4.2019. Viitattu 28.4.2019.
5. ↑  YleX keräsi palkintoja Musiikki & Media -tapahtumassa *yle.fi*.  5.10.2018. Yleisradio Oy. Viitattu 28.4.2019.
6. ↑  Välske, Silja: Hulvattomassa uutuussarjassa ratkotaan outoja ja hauskoja tehtäviä – tällainen on Suurmestari *MTV Uutiset*.  4.3.2020. MTV Oy. Viitattu 31.5.2020.
7. ↑  Soita ja voita : kuulijakilpailut 2010-luvulla nuorille aikuisille suunnatuilla radiokanavilla *Theseus*. Viitattu 2.1.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva

 |

 |
**Franzénin talo** on Oulun keskustassa Franzénin puiston eteläreunalla, Kajaaninkadun ja Kirkkokadun kulmassa, sijaitseva empiretyylinen liike- ja asuinrakennus.

Talon rakennutti kauppaneuvos Johan Franzén vuonna 1829 seitsemän vuotta aiemmin Oulun palossa tuhoutuneen rakennuksen kellarimuurien päälle. Paikalla on sijainnut Oulun triviaalikoulu 1600-luvulla. Talon suunnittelijaa ei tiedetä varmasti, mutta sen otaksutaan olleen Carl Ludvig Engel.

1800-luvun lopulla Oulun kaupunki suunnitteli hankkivansa omistukseensa Franzénin talon sekä sen viereiset tontit, ja laajentavansa talon raatihuoneeksi ja kaupungintaloksi. Kaupunginvaltuusto hyväksyi arkkitehti Theodor Deckerin tekemän rakennussuunnitelman kokouksessaan 21. maaliskuuta 1877. Suunnitellun rakennuksen tontit omisti konsuli Ferdinand Siemssen, jolta kaupunki yritti oikeusteitsekin lunastaa tontteja. Oikeusjuttu kesti vuosia, mutta lopulta kaupunki hävisi jutun. Kun Siemssen olisi viimein ollut valmis myymään tontit vuonna 1883, valtuusto ei hyväksynytkään tarjousta.

Franzénin talon seinään on kiinnitetty Sara Wacklinin muistolaatta vuonna 1971. Wacklinin perustama tyttökoulu toimi talossa vuosina 1830–1834. Wacklinin muistolaatan vieressä on runoilija Samuel Gustaf Berghin muistolaatta. Berghin kotitalo sijaitsi tontilla ennen nykyisen talon rakentamista.

Franzénin talo suojeltiin vuonna 1984. Talo peruskorjattiin 1986. Peruskorjauksen jälkeen talossa on toiminut useita eri ravintoloita. Nykyisin talon alakerrassa sijaitsee turkkilainen ravintola *Hagia Sofia*.

Kuvia Pokkisen kaupunginosasta
------------------------------

* Franzénin talo (etualalla) vuonna 1947.Franzénin talo (etualalla) vuonna 1947.
* Ylioppilaat marssivat Franzénin talon (taka-alalla) ohitse Kajaaninkatua pitkin vuonna 1956.Ylioppilaat marssivat Franzénin talon (taka-alalla) ohitse Kajaaninkatua pitkin vuonna 1956.
* Rakennuksen pääty Kirkkokadun puolella.Rakennuksen pääty Kirkkokadun puolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Pohjois-Pohjanmaan kulttuurihistoriallisesti merkittävät kohteet. Osa 3, Oulaisten-Haapaveden seutukunta, Ylivieskan seutukunta, Haapajärven-Pyhäsalmen seutukunta*, s. 31, 32. Selvityksen laatineet Anneli Salmela ja Olli Eskelinen. Pohjois-Pohjanmaan seutukaavaliiton julkaisusarja A:117. Oulu: Pohjois-Pohjanmaan seutukaavaliitto, 1993. ISBN 951-9328-55-6. .
2. ↑  Asunmaa, Martti: 10. Rakentamisen historiaa *Pohjoispohjalaisen kulttuuri-identiteetin juuria*.  2005–2006. KirjastoVirma.  Arkistoitu 25.2.2016. Viitattu 7.2.2010.
3. ↑  Hautala, Kustaa: *Oulun kaupungin historia IV: 1856–1918*, s. 295, 298. Oulu: Oulun kaupunki, 1976. ISBN 951-9327-00-2.
4. ↑  Oululaiskirjailijain jalanjäljillä  2005. Oulun kaupunginkirjasto – maakuntakirjasto.  Arkistoitu 25.4.2009. Viitattu 7.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franzénin talo** Wikimedia Commonsissa
Kasviöljyjä. Vasemmalta riisiöljy, auringonkukkaöljy, maapähkinäöljy, soijaöljy, maissiöljy, oliiviöljy ja auringonkukkaöljy.
Kookosöljyä
**Kasvirasva** on kasveista saatavaa rasvaa. 

Suurin osa kasvirasvoista on kasviöljyjä eli ne ovat nestemäisiä alle 31 Celsius-asteessa. Tällaisia ovat esimerkiksi palmu-, soija-, rypsi- ja auringonkukkaöljy. 

Muita luontaisia kasvirasvoja kutsutaan voiksi. Tällaisia ovat kaakaovoi ja karitevoi, jotka muuttuvat nestemäisiksi vasta noin 35 asteessa.

Kasvirasvoja käytetään muun muassa elintarvikkeiden ja polttoaineiden valmistukseen.

Kasvirasvojen kovettaminen
--------------------------

Osittain kovetetut kasvirasvat ovat olleet teollisten transrasvojen suurin lähde. Yhdysvaltojen ruoka- ja lääkevirasto poisti osittain kovetetut kasvirasvat yleisesti turvallisina pidettyjen ruoka-aineiden luettelosta vuonna 2015. Tämä johtui siitä, että oli olemassa tieteellistä näyttöä teollisten transrasvojen erityisestä haitallisuudesta.

Jos elintarvikkeen sisältämä kasvirasva on kovetettua, siitä pitää mainita erikseen elintarvikeselosteessa.

Ravintosisältö
--------------

Kasvirasvat koostuvat eri suhteissa erilaisista rasvahapoista, jotka ovat joko tyydyttyneitä eli ilman kaksoissidoksia, kertatyydyttämättömiä eli niillä on yksi kaksinkertainen sidos tai monityydyttämättömiä, jolloin niillä on useita kaksinkertaisia sidoksia. Kookosöljyssä on 90 % tyydyttyneitä rasvahappoja, kun taas rypsiöljyssä tyydyttyneiden rasvahappojen osuus on alle 6 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Definition of VEGETABLE FAT *www.merriam-webster.com*. Viitattu 8.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Amanprana Red Palm Oil - Extra Virgin & Organic *www.amanvida.eu*. Viitattu 8.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Kaakaovoi.
4. ↑  Sheavoi (Karitevoi) *Relumee*. Viitattu 8.9.2023.
5. ↑  How the Nurses’ Health Study Helped Americans Take the Trans Fat Out.
6. ↑  Liite I: Ainesosien ryhmänimet Finlex. Viitattu 16.10.2013.
7. ↑  Kasviöljy Terveyskirjasto / Duodecim.  Arkistoitu 17.10.2013. Viitattu 16.10.2013.
**Rakkauden kaksoiskäsky** on kristillinen termi, jolla tarkoitetaan Jeesuksen Matteuksen ja Markuksen evankeliumeissa esittämää käskyä rakastaa Jumalaa yli kaiken ja lähimmäistä kuin omaa itseä. Kokonaisuudessaan raamatunkohta kuuluu 

> »Kun fariseukset kuulivat, että Jeesus oli tukkinut saddukeuksilta suun, he kokoontuivat neuvonpitoon. Sitten yksi heistä, joka oli lainopettaja, kysyi Jeesukselta pannakseen hänet koetukselle: "Opettaja, mikä on lain suurin käsky?" Jeesus vastasi: "Rakasta Herraa, Jumalaasi, koko sydämestäsi, koko sielustasi ja mielestäsi. Tämä on käskyistä suurin ja tärkein. Toinen yhtä tärkeä on tämä: Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi. Näiden kahden käskyn varassa ovat laki ja profeetat.» 
> 
> 

Jeesuksen ensimmäinen käsky on Viidennestä Mooseksen kirjasta, toinen Kolmannesta Mooseksen kirjasta. Käskyn katsotaan useimmissa kristinuskon muodoissa muodostavan kristillisen etiikan perustan.

Lähteet
-------

1. ↑  Matt. 22:34–40
2. ↑  5. Moos. 6:5
3. ↑  3. Moos. 19:18

Aiheesta muualla
----------------

* Raamattu.uskonkirjat.net: *Rakkauden kaksoiskäsky*, Matt 22
**Hannu-Markus Tapio Norjanen** (s. 25. helmikuuta 1964 Mynämäki) on suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän on toiminut Cantores Minores -poikakuoron taiteellisena johtajana vuodesta 2005. Samalla Norjanen toimii Cantores Minores -musiikkiopiston rehtorina.

Norjanen lauloi itse Cantores Minores -kuorossa 1974–1980. Hän opiskeli pianon- ja urkujensoittoa Espoon musiikkiopistossa. Norjanen on suorittanut Sibelius-Akatemiassa urkujensoiton A-tutkinnon (1990), kuoronjohdon A-tutkinnon (1992) sekä orkesterinjohdon A-tutkinnon vuonna 1997 opettajinaan muun muassa Matti Hyökki, Jorma Panula, Eri Klas, Leif Segerstam ja Atso Almila. Norjanen on opiskellut kuoronjohtoa myös Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa muun muassa Eric Ericsonin johdolla. 
Musiikin maisterin tutkinto (Sibelius-Akatemia) 
vuonna 1999.
Vuonna 2015 Norjanen suoritti Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa musiikin tohtorin tutkinnon.
Norjanen on toiminut Amici Cantus -mieskuoron taiteellisena johtajana vuosina 1990–1997, 
Polyteknikkojen orkesterin johtajana vuosina 1992-1999, 
Lappeenrannan kaupunginorkesterin johtajana vuosina 1998–2001, Tapiolan Kamarikuoron taiteellisena johtajana vuodesta 1998, Vaasan kaupunginorkesterin taiteellisena johtajana 1999–2006 ja Suomen Filharmonisen Kuoron taiteellisena johtajana 2003–2006. Lisäksi Norjanen on opettanut Sibelius-Akatemiassa
vuodesta 1993 alkaen. 9.12.2022 tasavallan presidentti myönsi Norjaselle professorin arvonimen.

Norjanen on johtanut myös monia oopperoita, kuten Mozartin *Taikahuilu*, Donizettin *L’elisir d’amore*, Puccinin *La Bohème* ja *Tosca* sekä Verdin *La traviata* ja *Falstaff*.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2  Tiikkaja, Samuli: Cantores Minores -johtaja Hannu Norjanen oppii pojilta *HS.fi*.  25.2.2014. Viitattu 3.11.2016.
2. 1 2  Taiteellinen johtaja Cantores Minores.  Arkistoitu 24.10.2016. Viitattu 3.11.2016.
3. ↑  Tasavallan presidentin 9.12.2022 myöntämät arvonimet (pdf) valtioneuvosto.fi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet
* Yle
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Sotilaspastori Arne Rosenqvist, rouva Gerdrud Alftan, pastori Frank Mangs ja valo­kuvaaja Fred Runeberg Äänislinnassa jatko­sodan aikaan. (SA-kuva.)
**Fredrik Georg (Fred) Runeberg** (15. heinäkuuta 1909 Helsinki – 16. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. Hän oli Nino Runebergin poika, Johan Ludvig Runebergin pojanpojanpoika, Heidi Parlandin ja Arne Runebergin veli sekä Kristian Runebergin isä.

Fred Runeberg kävi seitsemän vuotta kansakoulua ja teki useita opintomatkoja ulkomaille. Hän piti vuodesta 1930 valokuvausateljeeta Helsingissä, ja vuodesta 1965 hän toimi valokuvauksen opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa. Aluksi hän työskenteli muotokuvaajana mutta siirtyi lehdistö- ja mainoskuvaajaksi. Runeberg otti vuonna 1937 valokuvat, joita käytettiin Pariisin maailmannäyttelyn Suomen-paviljongissa; paviljonki sai näyttelyssä kultamitalin.

Runeberg oli Suomen Valokuvaajain Liiton Helsingin-osaston pitkäaikainen puheenjohtaja. Hän julkaisi valokuvateokset *Suomalaisia koteja – Hem i Finland* (1949), *Löysimme ratkaisun* (1950) ja *Helsinki – Helsingfors* (1950).

Lähteet
-------

1. ↑  *Come to Finland: Julisteita & matkoja – Affischer & resor 1851–1965*, s. 241. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *Vem och Vad 1967*, s. 490.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Dee** (kymriksi *Afon Dyfrdwy)* on noin 110 kilometriä pitkä joki, joka virtaa Pohjois-Walesin ja Luoteis-Englannin alueilla ja laskee Irlanninmereen.

Joki saa alkunsa Gwyneddin kreivikuntaan kuuluvasta Snowdonian kansallispuistosta, Ddualltvuoren rinteiltä, josta sen vedet virtaavat vuolaina Llyn Tegid -järveen. Sieltä sen jokilaakso avautuu koilliseen kohti Corwenin kaupunkia ja jatkuu sitten itään Llangollenin pikkukaupungin ohi. Llangollenin laaksossa on vuonna 1805 rakennettu Thomas Telfordin suunnittelema akvedukti, jota pitkin Shropshire Union -kanava ylittää Deejoen.

Jätettyään vuoret taaksensa joki mutkittelee kohti pohjoista Cheshiren tasangolla levittäytyvien laidunmaiden läpi. Chesterin kaupungista eteenpäin joki virtaa suorassa, keinotekoisessa uomassa. Ennen yhtymistään Irlanninmereen joki muodostaa 19 kilometriä pitkän ja suustaan 8 kilometriä leveän estuaarin. Estuaari on hyvin matala ja siihen kuuluu laajoja hiekkasärkkiä ja marskimaata. Flint on suurin estuaarin rannalla sijaitsevista kaupungeista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dee *collinsdictionary.com*. Viitattu 16.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  River Dee *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 16.4.2019. (englanniksi)
**Jutta Rautiainen** (s. 11. heinäkuuta 1964) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. 
Pelaajaurallaan Rautiainen voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta ja viisi cup-voittoa. Maajoukkueessa hän pelasi kolmetoista ottelua vuosina 1981–1990, joissa teki kaksi maalia.

Rautiainen on valmentanut tyttöjen maajoukkueita kymmenen vuotta, yhden kauden Malmin Palloseuran naisten joukkueessa ja kauden Jokerien miesten joukkueen apuvalmentajana Veikkausliigassa. Vuosina 2010–2012 hän valmensi HJK:n naisten joukkuetta Naisten Liigassa.

Rautiainen on liikuntatieteiden maisteri ja hän on toiminut liikunnanopettajana. Hänen isänsä on jalkapalloilija Pentti Rautiainen ja veli jalkapalloilija Pasi Rautiainen.

Lähteet
-------

* Jutta Rautiainen palaa Klubiin.  23.12.2009. Yle Urheilu.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 7.11.2012.

### Viitteet

1. 1 2  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 518. Otava, 2006. ISBN 9789511208419.
2. ↑  Myös HJK:n naisten valmentaja vaihtuu  31.10.2012. Yle Urheilu. Viitattu 7.11.2012.
3. ↑  Paakki, Pasi: "Mulla on sellainen fiilis, että kerran hopsi, aina hopsi", *Vihreät jääkärit 2013 : Helsingin Palloseuran kausijulkaisu*, s. 20-22. Helsinki: Helsingin Palloseura, 2013.
**Francesco Gullino** (tai **Giullino**) (31. toukokuuta 1945 – 15. elokuuta 2021) oli italialaissyntyinen Tanskassa pitkään asunut henkilö, jota epäillään bulgarialaisen toisinajattelijan Georgi Markovin murhasta Lontoossa vuonna 1978. Giullino tunnettiin salanimellä "Piccadilly". Markov oli bulgarialainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europella, BBC:llä, Deutsche Wellessä, jossa hän toimitti radio-ohjelmaa kommunistiseen Bulgariaan ja arvosteli etenkin maan itsevaltaista nepotistista johtajaa Todor Živkovia. Markovin murhan takana epäillään olevan Bulgarian salainen poliisi, joka palkkasi Giullinon surmatyön tekijäksi.

Bulgarialaisen journalistin Hristo Hristovin mukaan*lähde tarkemmin?* Giullino oli toiminut salakuljettajana Bulgarian ja Kreikan rajalla ja hänet oli pidätetty kahdesti salakuljetuksesta. Kiinni jäätyään Giullino sai valita tuomitaanko hänet vankilaan vai ryhtyykö hän vakoojaksi. Giullino valitsi vakoojan työn. Päämajana Kööpenhamina ja peitetyönä antiikkikauppias Giullino vakoili lännessä asuvia itäeurooppalaisia toisinajattelijoita. Hän oli Lontoossa vuonna 1978, kun Markov kuoli, ja on esitetty oletuksia, että hän murhasi Markovin.

Britannian ja Tanskan poliisit kuulustelivat Giullinoa murhasta vuonna 1993 kuuden tunnin ajan Kööpenhaminassa, mutta häntä ei pidätetty, koska Tanskalla ei ollut siihen perusteita. Bulgarian lainsäädännön mukaan murha vanhenee 30 vuoden kuluttua teosta eli Giullinon tapauksessa se olisi vanhentunut vuonna 2008.

Tanskan yleisradioyhtiö (DR) julkaisi maaliskuussa 2023 kolmiosaisen dokumenttisarjan Gullinon elämästä ja hänen vakoilutoiminnastaan. Sarja kiinnitti erityistä huomiota Gullinon ja Scotland Yardin etsivien Christopher Birdin ja David Kempin kuulusteluihin, joka tapahtui vuonna 1993. Kuulustelussa Gullino myöntää suhteensa Bulgarian valtioon.

Sarjan takana oleva tiimi löysi ja haastatteli Gullinon kesäkuussa 2021.Haastattelussa Gullino kiistää kaikki häntä vastaan esitetyt syytökset.

Pian haastattelun jälkeen Gullino löydettiin kuolleena asunnostaan Welsissä Ylä-Itävallassa elokuussa 2021

Lähteet
-------

1. ↑  Le mystère du «parapluie bulgare» emporté dans la tombe - Le Temps *letemps.ch*.  21.8.2021. Viitattu 24.3.2024. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Jack Hamilton, Tom Walker: Dane named as umbrella killer *Times Online*.  5.6.2005. Viitattu 11.8.2009. (englanniksi)
3. ↑   "DRTV - Paraplymordet - Historien om Agent Piccadilly". (tanskaksi).
4. ↑  Jürgen Pachner: Berüchtigter Agent (75) lag tot in Welser Wohnung *Kronen Zeitung*.  17.8.2021. Viitattu 24.3.2024. (saksaksi)
Smith vuonna 2021.
**Sophia Smith** (s. 10. elokuuta 2000 Windor, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa NWSL-liigassa pelaavaa Portland Thornsia ja Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä.

Smith on perheensä nuorin lapsi, ja hänen vanhempansa olivat yliopisto-urheilijoita. Smith aloitti urheilun vanhempiensa rohkaisemana ja pelasi ensimmäiseksi Timnath Twistersissä, paikallisessa jalkapalloseurassa. Hän pelasi jalkapalloa kansallisella tasolla lukioikäisenä.

Smith opiskeli Stanfordin yliopistossa ja oli hyökkääjä koulun naisten jalkapallojoukkueessa. Hän mursi nilkkansa 2018 ja tarvitsi leikkauksen. Hän palasi pelikentille seuraavalla kaudella ja oli joukkueen tähtipelaaja. Joukkue voitti jalkapallon NCAA-mestaruuden 2019.

Smith on pelannut nykyisessä joukkueessaan Portland Thornsissa vuodesta 2020. Hän on pelannut maajoukkueensa kanssa vuoden 2023 naisten maailmanmestaruuskilpailuissa, jolloin joukkue putosi neljännesvälierissä. Yhdysvaltain jalkapalloliitto valitsi hänet vuoden 2022 yhdysvaltalaiseksi naisjalkapalloilijaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sophia Smith *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Sophia Smith *US Soccer*. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sophia Smith** Wikimedia Commonsissa
**Tekstiili- ja Vaatetustyöväen Liitto Teva ry** oli vuosina 1970–2004 toiminut tekstiili- ja vaatetusteollisuuden työntekijöiden ammattijärjestö, jolla oli parhaimmillaan yli 48 000 jäsentä. Vuonna 2004 se yhdistyi Kemianliiton kanssa, ja vuonna 2010 Kemianliitto ja Viestintäalan ammattiliitto yhdistyivät edelleen Teollisuusalojen ammattiliitoksi.

Teva muodostettiin vuonna 1970 osana ammattiyhdistysliikkeen eheyttämispyrkimyksiä SAK:laisesta Tekstiilityöväen Liitosta sekä SAJ:laisista Kutoma- ja Neuletyöväen Liitosta ja Suomen Vaatetustyöläisten Liitosta. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Väinö Kujanpää 1970–1974 ja hänen seuraajanaan Seppo Niemi. Vasta 1980-luvun puolivälissä täysin naisvaltaiseen liittoon saatiin nainen myös puheenjohtajaksi: vuodesta 1986 kolmas puheenjohtaja oli Tuulikki Kannisto ja neljäs Pirkko Oksa 1991–1999.

Järjestön toimintavuosina suomalainen tekstiiliteollisuus väheni rajusti ulkomaisen tuotannon hintapaineissa. Kun 1970-luvun alussa suomalaisten ostamista vaatteista oli vielä 90 prosenttia kotimaisia, 1980-luvun alussa osuus oli 75  ja vuonna 1988 enää 65 prosenttia. Toisaalta Tevan toiminta-aikana suomalaisten tekstiili- ja vaatetustuotteiden vienti erityisesti Neuvostoliittoon oli suurimmillaan, kunnes se maiden välinen bilateraalikauppa loppui Neuvostoliiton romahdukseen 1990-luvun alussa. Suomen vaatetusteollisuuden tuottavuus kasvoi tasaisesti noin 10 prosenttia vuodessa vuosina 1968–1976. Tuotannon määrä notkahti 1970-luvun puolivälissä mutta kasvoi taas vuosikymmenen lopulla 13 prosentin vuosivauhtia. 1970-luvun loppuun saakka Suomen tekstiilityöväen palkkataso oli Britannian jälkeen teollistuneiden Euroopan maiden toiseksi alhaisin, minkä ansiosta tänne perustivat tehtaita monet ruotsalaisyritykset, kuten Algots, Eiser ja Mölnlycke. Kustannustason kohotessa 1980-luvulla ne poistuivat Suomesta halvemman työvoiman maihin.

Perustamisvuonna 1970 Tevan jäsenmäärä oli 34 003, vuonna 1975 jo 47 512. 1980-luvun alussa jäsenmäärä oli suurimmillaan 48 254 ja alkoi sitten laskea niin, että 1990-luvun alussa tevalaisia oli enää 31 282. Vuoden 2003 lopussa Tevassa oli jäseniä enää 14 045.

Järjestön jäsenlehtenä oli vuosina 1975–1985 *Teva* ja vuosina 1987–2003 *Toimikas*.

Lähteet
-------

Kaarninen, Mervi ym.: *Taitavien käsien liitto : Tekstiili- ja vaatetustyöväen liitto Teva 1970–2004*. Helsinki: Kemianliitto, 2005. ISBN 951-95133-5-3. 

### Viitteet

1. ↑  Kemianliitto ja Teva yhdistyivät  28.5.2004. SAK. Viitattu 17.9.2017.
2. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 9.
3. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 15, 50–53.
4. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 15.
5. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 20.
6. ↑  Ritvos, Kristiina: Vaate vielä myötätuulessa. Tekstiiliteollisuus odottaa jo supistuksia.  *Helsingin Sanomat*, 11.11.1980, s. 26.
7. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 18–19.
8. ↑  Kaarninen ym. 2005, s. 57–59.
9. ↑  Tekstiili- ja Vaatetustyöväen Liitto *Fennica-tietokanta*. Viitattu 17.9.2017. [vanhentunut linkki]
F.W. Rosenlew (1894)
**Fredrik Wilhelm Rosenlew** (22. joulukuuta 1831 Pori – 29. huhtikuuta 1892 Kalvola) oli suomalainen teollisuusmies ja kauppaneuvos (1885). Hänet tunnetaan teollisuusyritys W. Rosenlew & Co. perustajana.

Wilhelm Rosenlew syntyi aateliseen Rosenlewin sukuun. Hänen isänsä oli porilainen kauppias Carl Fredrik Rosenlew (1797–1852). Teollisuusyrityksen W. Rosenlew & Co. hän perusti yhdessä J. G. Holmbergin kanssa vuonna 1853. Myöhemmin Rosenlewin veli Carl Rosenlew (1833–1899) tuli mukaan yritykseen ja Holmberg jättäytyi sen ulkopuolelle. Rosenlew kasvoi nopeasti yhdeksi Suomen merkittävimmistä teollisuusyrityksistä etenkin sahateollisuuden siivittämänä. Teollisuusuransa ohella Rosenlew toimi Suomen Yhdyspankin Porin-konttorin johtajana vuodesta 1866 vuoteen 1874. Suomen Pankin tilintarkastajana hän työskenteli vuosina 1885–1891. Vuonna 1891 hänet nimitettiin pankkivaltuusmieheksi.

Liike-elämän lisäksi Wilhelm Rosenlew kunnostautui Porin kunnallispolitiikassa. Hän istui Porin kaupunginvaltuustossa 17 vuotta toimien joitakin jaksoja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Rosenlew oli vaikuttamassa siihen, että Poriin perustettiin ruotsinkielinen yhteiskoulu Björneborgs svenska samskola. Hän myös tuki ruotsinkielisiä sanomalehtiä, kuten Björneborgs Tidningiä, joka oli jonkin aikaa Rosenlew-yrityksen omistuksessa.

Rosenlew toimi Ruotsin, Norjan ja Ison-Britannian varakonsulina Porissa.

Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri III antoi Rosenlewille kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1885 ja Valkoisen Kotkan Ritarikunnan toisen luokan ritarimerkin vuonna 1888.

Rosenlew kuoli huhtikuussa 1892 sydänkohtaukseen junassa Parolan ja Iittalan juna-asemien välillä. Asianajaja, valtiopäivämies Fredrik Walter Rosenlew, pääjohtaja Carl Wilhelm Rosenlew olivat Wilhelm Rosenlewin ja tämän puolison Emma Carolina Björkmanin poika.

Ritarikunnat
------------

 Venäjän keisarikunta Valkoisen Kotkan ritarikunta toisen luokan ritarimerkki (1888)

Lähteet
-------

1. 1 2  Wilhelm Rosenlew (Arkistoitu – Internet Archive). Uppslagsverket. Viitattu 16.3.2015.
2. 1 2 3  Biografiasampo: Wilhelm Rosenlew Viitattu 17.6.2021.
3. 1 2 3 4  Fredrik Wilhelm Rosenlew *Adelsvapen-Wiki*. Viitattu 2.4.2024.
4. ↑  † Fredrik Wilhelm Rosenlew.  *Hufvudstadsbladet*, 1.5.1892, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.7.2020.
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Rosenlew Fredrik Walter Viitattu 17.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kauppaneuvos Wilhelm Rosenlew (1831–1892). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Al-Bireh** (arab. البيرة‎, *al-Bīra*) on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Ramallahin kaupungin vieressä. Sen asukasluku oli vuoden 2016 arvion mukaan 48 887.

Maantiede
---------

Al-Bireh ilmakuvassa.
Al-Bireh sijaitsee Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa vain noin 1,5 Ramallahin kaupungista itään. Käytännössä Ramallah ja al-Bireh muodostavat yhtenäisen rakennetun alueen. Al-Birehin muita naapuripaikkakntia ovat Beitin, Burqa ja Ein Yabrud idässä, Dura al Qar ja Ein Yabrud pohjoisessa, Kafr Aqab ja Rafat etelässä, sekä Qadduran pakolaisleiri idässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 846 metriä.

Vuotuinen sadanta al-Birehssä on keskimäärin 600,7 mm ja vuoden keskilämpötila 16°C. Kesät alueella eivät ole korkeuden takia liian kuumia ja toisaalta talvet liian kylmiä. Talvisin alueelle saatetaan saada lumipeite, joka tavallisesti tosin kestää vain muutaman päivän.

Historia
--------

Al-Birehin suurmoskeija.
Nykyisen kaupungin lähialue asutettiin arkeologisten kaivausten perusteella noin 5 000–6 000 vuotta sitten. Sittemmin alueella oli useita kanaanilaisten asutuskeskuksia. Nimi al-Bireh on johdettu kanaanilaisten puhumasta kielestä ja se viittaa kaivoihin. Alueella sijaitsekin monia lähteitä.

Suurin piirtein 1500-luvulta peräisin olevan kansanperinteen mukaan al-Birehin perustivat kahden Jordaniasta saapuneen Ramallahiin perustaneen kristityn veljeksen muslimiystävät. Al-Bireh mainitaan kylänä Ramallahin vieressä varhaisissa asiakirjoissa Osmanien valtakaudella. Ajan saatossa Ramallah kasvoi kukkuloita ylöspäin kohti al-Birehä ja sittemmin kahdesta erillisestä kylästä on tullut yhtenäinen rakennettu alueensa. Hallinnollisesti al-Birehstä tuli oma kaupunkinsa vuonna 1928.

Väestö
------

Al-Birehin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 48 887.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Al Bireh City Profile *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 22.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michael R. T. Dumper ja Bruce E. Stanley: *Cities of The Middle East and North Africa*, s. 308-313. ABC CLIO, 2007. ISBN 1-57607-919-8. (englanniksi)
3. ↑  Localities in Ramallah & Al Bireh Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 (pdf) Palestnian Central Bureau of Statistics. Viitattu 22.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Bireh** Wikimedia Commonsissa
**Tuula Ranta** (s. 1946 Tampere) on suomalainen kirjailija, äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori sekä filosofian tohtori. Hän on tehnyt työuransa Kiteen lukion äidinkielen ja kirjallisuuden lehtorina.

Ranta aloitti dekkarikirjailijana syksyllä 2020 koulumaailmaan sijoittuvalla romaanillaan *Totuus on vaihtuva maisema*. Romaani avasi sarjan, jonka päähenkilö on kriminaalipsykologi Aira Karhu. Toinen osa *Jotka varjoissa kulkevat* ilmestyi syksyllä 2021. Sarjan toisessa osassa selvitetään konepajayritykseen liittyvää rikosvyyhtiä. Aira Karhu -sarjan kolmas osa *Helle hautoo Kalmansaarta* ilmestyy huhtikuussa 2023. Rannan kaksi ensimmäistä dekkaria sijoittuu fiktiiviselle Laaksala-nimiselle paikkakunnalle Keski-Pohjanmaalle. Kolmas dekkari sijoittuu puolestaan Kalla-nimiselle saarelle Laaksalan edustalle.
Dekkarit ovat ilmestyneet Myllylahti-kustantamon Murhamylly-sarjassa.

Rannan teoksissa rikoksia selvittävät rikoskomisario Tapani Mikkonen ja kuusikymppinen kriminaalipsykologi Aira Karhu. Hänen dekkareitaan on luonnehdittu psykologisiksi ihmissuhderomaaneiksi. Ranta aloitti kirjailijan uransa julkaisemalla rakkausromaaneja ja jatkokertomuksia Kolmiokirjan julkaisuissa.

Syksyllä 2023 Rannalta julkaistiin feel good -romaani *Niinhän meille kerrottiin: romaani elämästä ja rikoksesta*. Tampereelle sijoittuvassa romaanissa aiheena on romanssihuijaukset.

Ranta väitteli tammikuussa 2008 Joensuun yliopistossa tekstilingvistiikan alaan kuuluvalla väitöskirjallaan *Kirjoittamisprosessi teksteinä: tekstilingvistinen näkökulma abiturienttien tekstintuottamismenettelyihin*. Väitöskirjassaan hän tutki abiturienttien kirjoittamisprosesseja.

Teokset
-------

#### Aira Karhu -sarjan dekkarit

* *Totuus on vaihtuva maisema*, Myllylahti (2020) ISBN 978-952-356-112-0
* *Jotka varjoissa kulkevat*, Myllylahti (2021) ISBN 978-952-356-217-2
* *Helle hautoo Kalmansaarta*, Myllylahti (2023) ISBN 978-952-356-376-6

#### Muut teokset

* *Niinhän meille kerrottiin: romaani elämästä ja rikoksesta*, Myllylahti (2023) ISBN 978-952-356-433-6

#### Väitöskirja

* *Kirjoittamisprosessi teksteinä: tekstilingvistinen näkökulma abiturienttien tekstintuottamismenettelyihin* (2007). Humanistinen tiedekunta, Suomen kieli ja kulttuuritieteet, Joensuun yliopisto. ISBN 978-952-219-084-0

Lähteet
-------

1. ↑  Ranta, Tuula, 1946- *Finto*. Viitattu 3.4.2024.
2. 1 2  Ranta Tuula: Kirjailijahaastattelu Myllylahti-kustantamon kirjailijasivu. Viitattu 8.12.2022.
3. ↑  Myllymurha-sarja Myllylahti
4. ↑  Oja, Outi: Tuula Ranta jätti luokkahuoneet ja ryhtyi suunnittelemaan murhia *Virke*.  2/2022. Äidinkielen opettajain liiton jäsenlehti. Viitattu 8.12.2022.
5. ↑  Ranta, Tuula: Kirjoittamisprosessi teksteinä: tekstilingvistinen näkökulma abiturienttien tekstintuottamismenettelyihin *Väitöskirja*. Joensuun yliopisto. Viitattu 8.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Iiska Kanamäki** (13. huhtikuuta 1864 – 1940-luku) ja **Joonas Kanamäki** (28. toukokuuta 1874 – 1940-luku) eli **Kanamäen veljekset** olivat jalasjärveläinen kulkuripari, joka tuli tunnetuksi muissakin Etelä-Pohjanmaan kunnissa, etenkin Peräseinäjoella ja Ilmajoella 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. 
Heistä vanhempi Iiska oli ilmeisesti kehitysvammainen ja nuorempi Joonas ilmeisesti kuuromykkä.

Miehet olivat kotoisin Jalasjärven Koskuen kylästä. He olivat velipuolia: Iiska syntyi vanhempiensa aviolapsena, Joonas taas Iiskan isän kuoltua äidille aviottomana kymmentä vuotta myöhemmin. Leskiäiti avioitui uudelleen kurikkalaisen Iisakki Mikinpoika Kanamäen kanssa vuonna 1882, jolloin molemmat pojat saivat tämän sukunimen. Heidän sukunimekseen mainitaan myös Mansikkaviita, Korvenmaa ja Hunnakko.

Huonosta hygieniastaan tunnetut Kanamäen veljekset kiertelivät Jalasjärven ja lähipitäjien kyliä ja elättivät itsensä kaupustelulla ja kerjuulla sekä keräämällä lumppua eli tekstiilijätettä, jota tuolloin käytettiin paperin ja lumppuvillan valmistuksessa. He tekivät taloissa myös tilapäistöitä, kuten halonhakkuuta.

*Suomen Kuvalehti* julkaisi veljeksistä Paavo Nevalan ottaman valokuvan palstallaan Eri tahoilta Suomea numerossa 4/1924. Kuvatekstissä kirjoitettiin: "Näyttelijöille tyyppejä tutkittavaksi. Koko Etelä-Pohjanmaalla tunnetut n. k. Kanamäen veljekset. Aikaisemmin he oval elättäneet itseään pienellä kaupustuksella, mutta nykyään kulkevat he vain ’visiiteillä’."

Kanamäen veljekset ovat mukana sivuhahmoina Jorma Panulan ja Tapio Parkkisen *Jokioopperassa*, joka sai kantaesityksensä Ilmajoen musiikkijuhlilla kesäkuussa 1983. Veljeksiä esittivät Jyrki Kovaleff ja Antti Seppä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kangas, Jorma ja Kangas, Paavo: Keitä olivat Kanamäen veljekset? (alun perin *Ilmajoki-lehti* 20.12.2012.) *Laura ja Vilho Rauhalan jälkeläisten sivut*. Viitattu 27.5.2023.
2. ↑  Muistoja Kanamäen veljeksistä ja muustakin.  *Jalasjärven Joulu*, 1980.  Jalasjärvi-Seura ry. Artikkeli verkossa (PDF). Viitattu 27.5.2023.
3. ↑  Latva-Mantila, Pirjo: Salaperäiset Iisakki ja Joonas.  *Ilkka*, 26.7.1987. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 27.5.2023.
4. ↑  Kanto, J. (valokuva): Jalasjärveläiset Kanamäen veljekset Iiska ja Joonas *Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma KK1859:24*. Viitattu 27.5.2023.
5. ↑  Iiska ja Joonas Hunnakko, "Kanamäen veljekset" *Jalasjärven museo*. Viitattu 27.5.2023.
6. ↑  Eri tahoilta Suomea.  *Suomen Kuvalehti*, 1.11.1924, s. 21. Näköislehti digitoituna Kansalliskirjastossa. Viitattu 27.5.2023.
7. ↑  Lampila, Hannu-Ilari: Lempeä, ihmeitä, kansanelämää. (*Jokioopperan* arvostelu.) *Helsingin Sanomat*, 13.6.1983, s. 18. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Kanamäen veljekset, valokuva, Jalasjärvi-seura, Finna-tietokanta.
* Jalasjärveläiset Kanamäen veljekset Iiska ja Joonas, valokuva, Museoviraston kansatieteellinen kokoelma, Finna-tietokanta.
**Huijarisaarnaaja** (*Elmer Gantry*) on Richard Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1960. Se perustuu Sinclair Lewisin romaaniin *Elmer Gantry*, jonka pohjalta käsikirjoituksen laativat kirjailija ja ohjaaja yhdessä. Elokuvan nimiosaa esittää Burt Lancaster, ja muissa päärooleissa nähdään Jean Simmons, Arthur Kennedy, Shirley Jones ja Dean Jagger.

Juoni
-----

1920-luvun puolenvälissä viinaan ja naisiin menevä, raamatunlauseita myyntipuheessaan viljelevä kulkukauppias (Lancaster) osuu Keskilännen kaupungissa herätyskokoukseen, ihastuu siellä saarnaavaan sisar Sarahiin (Simmons) ja ryhtyy tämän saarnaajakumppaniksi. Vanha naisystävä (Jones) laittaa kuitenkin miehelle kapuloita rattaisiin.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Huijarisaarnaaja* sai viisi Oscar-ehdokkuutta, joista se voitti parhaan miespääosan (Lancaster), parhaan naissivuosan (Jones) ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen (Lewis ja Brooks) Oscarit.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Huijarisaarnaajan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Elmer Gantry. *American Film Institute – AFI*.  Arkistoitu 11.8.2017. Viitattu 11.8.2017. (englanniksi)
2. ↑  The 33rd Academy Awards – 1961 *Academy of Motion Picture Arts and Sciences – Oscars.org*. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 11.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Huijarisaarnaaja* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Huijarisaarnaaja* Elonet.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Elmer Gantry (film)
**Dibao** on kiinalainen vähimmäistoimeentulon turvaava sosiaalituki. Dibao on maailman suurin sosiaalitukiohjelma.

Kiina aloitti 1990-luvulla kokeilut toimeentulojen nostamiseksi riittävälle tasolle antamalla henkilön ansaitseman toimeentulon päälle sosiaalitukea. Dibao otettiin ensimmäisenä käyttöön Shanghain suurkaupungissa vuonna 1993. Ohjelma laajennettiin koskemaan maanlaajuisesti kaupunkeja vuonna 1999 ja laajennettiin maanlaajuiseksi koskemaan myös maaseutua vuonna 2007. Dibao vaihtelee asuinpaikan mukaan, esimerkiksi Pekingissä se on korkeampi kuin maaseudulla. Rikkaissa kaupungeissa dibaota jaetaan anteliaasti, jotta sopimattomiksi ajatellut ihmiset eivät olisi ulkona kadulla, vaan pysyisivät kotona. Sen sijaan köyhissä kaupungeissa dibaota jaetaan kitsaasti, sillä ajatellaan että köyhät voivat työskennellä ulkosalla ja ansaita, jolloin kaupunki säästää rahaa.

Sekä kaupunkilaiset että maalaiset tuensaajat ovat osoittaneet tarkoittamattomia käyttäytymyksellisiä ja subjektiivisia vaikutuksia. Dibaota saavilla on taipumuksena elää eristäytyneimmin ja yhteiskunnasta irrallisemmin sekä osallistuvat vähemmän vapaa-ajan viettoon ja sosiaalisiin aktiviteetteihin kuin henkilöt jotka eivät saa tukea. Dibaoon liittyy stigmaa, häpeää ja siihen epätoivoa ettei voi kasvattaa tulotasoa tai nousta korkeampaan yhteiskuntaluokkaan, mitkä aiheuttavat epäonnellisuutta ja tyytymättömyyttä elämään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑