recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Egmont-konsernin pääkonttoria ja Egmont-kello Kööpenhaminassa.
**Egmont-mediakonserni** (tansk. *Egmont Group*) on **Egmont International Holding A/S** -holdingyhtiön avulla hallittu mediakonserni. Egmontin perusti vuonna 1878 Egmont Harald Petersen. Konsernin päämaja sijaitsee Kööpenhaminassa, Tanskassa. Konsernilla on kymmenien tytär-, yhteis- ja osakkuusyritystensä kautta toimintaa 30 maassa. Konsernissa työskentelee yhteensä 6 300 työntekijää. Vuonna 2016 Egmontin liikevaihto oli 1,56 miljardia euroa.

Egmont-konsernin omistaa säätiö (Egmont Foundation), jonka voitosta osa jaetaan vuosittain hyväntekeväisyyteen. Vuodesta 1920 alkaen Egmont-säätiö on jakanut yli 230 miljoonaa euroa erityisesti lasten ja nuorten sosiaalisia ja terveydellisiä oloja tukeviin hankkeisiin. Lisäksi tukea suunnataan taiteeseen, kulttuuriin ja tutkimukseen.

Toisen maailmansodan jälkeen Egmont aloitti yhteistyön Disneyn kanssa. Vuonna 1948 yhtiö ryhtyi julkaisemaan Aku Ankka -sarjakuvalehteä ensin Ruotsissa ja vuonna 1949 myös Norjassa ja Tanskassa. Ostamalla tanskalaisen Aschehoug-kustantamon vuonna 1963 Egmont tuli mukaan myös kirjamarkkinoille.

Nykyään Egmont tuottaa viikko- ja aikakauslehtiä, sarjakuvia (suurin osa Aku Ankka-lehdessä julkaistuista sarjakuvista on toimitettu Tanskassa), kirjoja, elokuvia, televisio-ohjelmia, oppikirjoja ja pelejä.

Egmont omistaa yhdessä Sanoma Media Finlandin kanssa puoliksi Egmont Kustannuksen. Suomessa Egmont-konsernia edustavat myös elektronisen kotiviihteen jakelija ja markkinoija Oy Nordisk Film Ab sekä elokuva- ja TV-tuotantoyhtiö Nordisk Film & TV.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Company Overview of Egmont International Holding A/S (myös muut välilehdet) bloomberg.com. Viitattu 21.2.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Arkistoitu kopioEgmont History Egmont International Holding A/S, egmont.com.  Arkistoitu 22.2.2018. Viitattu 21.2.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Arkistoitu kopioKey figures and annual reports Egmont International Holding A/S, egmont.com.  Arkistoitu 22.2.2018. Viitattu 21.2.2018. (englanniksi)
4. 1 2 3  Arkistoitu kopioAbout us Nordisk Film A/S, nordiskfilm.com.  Arkistoitu 17.2.2018. Viitattu 21.2.2018. (englanniksi)
5. ↑  Arkistoitu kopioCompanies under the Egmont umbrella Egmont International Holding A/S, egmont.com.  Arkistoitu 21.2.2018. Viitattu 21.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Egmont -konsernin kotisivut (en)
**Svala Björgvinsdóttir** (s. 8. helmikuuta 1977 Reykjavik, Islanti), tunnettu myös pelkillä nimillä **Svala**, **Svala Björgvins**, tai **Kali** on islantilainen laulaja. Hän edusti Islantia kappaleella "Paper" vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.

Elämäkerta
----------

Svala on islantilaisen laulajan Björgvin Halldórssonin tytär. Hän aloitti laulamisen ja levyttämisen hyvin varhaisessa iässä. Svalan ensimmäinen hittiykkönen Islannissa ilmestyi hänen ollessa 9-vuotias, kun hän lauloi jouludueton "Fyrir Jólin" isänsä kanssa. Hänen toinen joululaulunsa "Ég hlakka svo til" oli myös hittiykkönen Islannissa. Hänet tunnettiinkin Islannissa hyvin hänen joululauluistaan.

Vuonna 2017 Svala osallistui *Söngvakeppnin 2017* -kilpailuun kappaleella "Paper" ja voitti sen 11. maaliskuuta 2017 pidetyssä finaalissa, sekä pääsi näin edustamaan Islantia vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Svala wins Iceland's ticket to Kyiv eurovision.tv. Viitattu 11.03.2017. (englanniksi)
2. ↑  Phelan, Jason: Iceland: Svala Björgvinsdóttir wins Söngvakeppnin 2017 with "Paper"  11.03.2017. wiwibloggs.com. Viitattu 11.03.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
EglintonsaariEglintonsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Luoteisterritoriot Kanada |
| Saariryhmä | 
Kuningatar Elisabetin saaret |
| Pinta-ala | 
1 554 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Eglintonsaari** (engl. *Eglinton Island*) on asumaton saari Kuningatar Elisabetin saaristossa Kanadan Luoteisterritorioissa. Se sijaitsee McClurensalmen pohjoispuolella ja etelään Prinssi Patrickin saaresta. Saari on pinta-alaltaan 1 554 km². Saaren etelä- ja keskiosat ovat pinnanmuodoltaan kumpuilevaa, kun taas pohjoisosa on alavampaa.

Saaren ensimmäiset eurooppalaiset löytäjät olivat tutkimusmatkailijat Francis Leopold McClintock ja George Mecham.*lähde?*

Galleria
--------

* Eglintonsaari sekä sitä ympäröivät salmet kartalla.Eglintonsaari sekä sitä ympäröivät salmet kartalla.
* Eglintonsaari satelliittikuvassa.Eglintonsaari satelliittikuvassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Prince Patrick Island *arctic.uoguelph.ca*.  Arkistoitu 16.9.2019. Viitattu 8.7.2023.
2. ↑  Wang, Le, Han, Nianlong, Liu, Chuang & Shi, Ruixiang: Eglinton Island.  *Global Change Research Data Publishing and Repository*, 2020, 7. vsk, nro 7. doi:10.3974/geodb.2020.07.17.v1. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eglintonsaari** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jouko Heinonen** (14. marraskuuta 1946 Lahti – 30. maaliskuuta 2010 Lahti) oli suomalainen museonjohtaja ja museoneuvos. Hän toimi muun muassa Lahden kaupunginmuseon johtajana ja taidekeskus Retretin toimitusjohtajana ja taiteellisena johtajana.

Elämä
-----

Heinonen syntyi Lahdessa 1946. Hän luki 1965 ylioppilaaksi Lahden Lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta valmistui 1972 filosofian kandidaatiksi. Tohtoriksi hän väitteli 1999.

Heinonen nimettiin 1973 Lahden kaupunginmuseon johtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoden 2006 loppuun asti. Heinonen vaikutti museonjohtajana 1970- ja 1980-luvuilla voimakkaasti museoalan ja -lainsäädännön kehitykseen. Taidekeskus Retretin toimitusjohtajana ja taiteellisena johtajana hän toimi 1988–1991.

Heinonen siirtyi vuonna 2007 virkavapaalle Lahden kaupunginmuseosta ja toimi Lahden kaupungin sivistystoimialan projektinjohtajana. Hän irtisanoitui tehtävästä tammikuussa 2010 ja oli aikeissa jäädä eläkkeelle elokuun alussa. Heinonen kuitenkin kuoli vaikeaan sairauteen maaliskuussa.

Tunnustukset
------------

Presidentti Tarja Halonen myönsi 2003 Heinoselle museoneuvoksen arvon. Vuonna 1999 hän oli saanut sekä Lahti- että Päijät-Häme-mitalin.

Lahden kaupunginmuseossa paljastettiin vuonna 2011 Satu Loukkolan tekemä Heinosta esittävä muotokuvaveistos.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Museonjohtaja Jouko Heinonen on kuollut *ESS.fi*.  9.9.2013. Etelä-Suomen Sanomat. Viitattu 27.3.2017.
2. ↑  Jouko Heinonen *HS.fi*.  18.5.2011. Sanoma company. Viitattu 27.3.2017.
3. ↑  Museoneuvos Jouko Heinosesta muotokuva *Yle Uutiset*.  8.2.2011. Yleisradio. Viitattu 27.3.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kotilääkäri** on Otavamedian julkaisema 10 kertaa vuodessa ilmestyvä hyvinvointi- ja terveyslehti. Lehden sisältö käsittelee aiheita, terveys, hyvinvointi, liikunta, ravitsemus ja asiantuntijoiden terveysjuttuja sekä lukijoiden tarinoita elämästä. *Kotilääkäri*-lehden pyrkimys on innostaa pitämään huolta itsestään, lisäksi lehti käsittelee aiheita laihdutuksesta sekä kauneudesta. Lehden päätoimittajana toimi 1991 alkaen Tarja Hurme, 2018–2022 Erkki Meriluoto ja vuonna 2022 päätoimittajana aloitti Emma Koivula.

Verkkosivusto Kotilääkäri.fi koostuu ajankohtaisista terveys- ja hyvinvoinnin asioista sekä keskustelufoorumista.

Historiaa
---------

Lehti perustettiin lääkäriseura Duodecimin aloitteesta vuonna 1889 nimellä *Suomen Terveydenhoitolehti*. Sen ensimmäinen päätoimittaja oli Haapajärven piirilääkäri Konrad ReijoWaara, joka näki tärkeäksi kansan valistamisen hygienian edistämiseksi ja lapsikuolleisuuden vähentämiseksi. Vuonna 1933 lehti siirtyi Otavan kustannettavaksi, ja sen levikki nousi kolmesta tuhannesta vuosikymmenen lopun 30 000 kappaleeseen. Lasten terveys säilyi keskeisenä teemana niin, että lehden päätoimittajista neljä oli lastenlääkäreitä ja yksi merkittävä lehden avustaja oli Arvo Ylppö. 1950-luvulla alettiin panostaa journalismiin Antti Mattilan johdolla. Vuonna 1975 lehti siirtyi Yhtyneille Kuvalehdille, ja nimi muutettiin silloisen suositun televisiosarjan pohjalta *Kotilääkäriksi*..

Päätoimittajia
--------------

* Konrad ReijoWaara 1889–1895
* Fredrik Joel Pätiälä 1896
* Akseli Forsman 1896–1897
* Theodor Löfström 1898
* Akseli Forsman 1899–1900
* Taavetti Laitinen 1901–1904
* Konrad ReijoWaara 1905–1918
* Armas Ruotsalainen 1919–1933
* Artturi Salokannel 1934–1946
* Erkki Leppo 1946
* Turo Niemi 1946
* Viljo Rantasalo 1947–1950
* Atle Mali 1951–1961
* Rolf Nevanlinna 1962–1964
* Antti Mattila 1964–1973
* Olavi Kilpiö 1973–1977
* Ritva Laurila 1977–1979
* Irma Heydemann 1979–1991
* Tarja Hurme 1991–2000
* Erkki Meriluoto 2018–2022
* Emma Koivula 2022-

Lähteet
-------

* Karlsson, Risto: *Kansikuva uusiksi. Kuusikymmentä vuotta elämää ja ihmisiä Yhtyneissä Kuvalehdissä*. Yhtyneet Kuvalehdet, 1996. ISBN 951-9435-65-4.

### Viitteet

1. ↑  Levikkitilasto 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  Karlsson 1996, s. 384.
3. ↑  Karlsson 1996 s. 70–71.
4. ↑  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 246. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotilääkäri kotisivut.
**James Stanley "Stan" Brakhage** [ˈbrækədʒ] (14. tammikuuta 1933 – 9. maaliskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun tärkeimmistä kokeellisten elokuvien tekijöistä.

Viisi vuosikymmentä kestäneen uransa aikana Brakhage tuotti suuren ja monipuolisen kokoelman lyhytelokuvia, joissa hän tutki erilaisia lähestymistapoja ja tekniikoita, kuten ei-narratiivisuutta, käsivarakuvausta, filmille maalaamista, nopeita leikkauksia, filmin naarmuttamista ja päällekkäisvalotusta. Brakhagea kiinnostivat mytologia, musiikki, runous ja visuaaliset ilmiöt ja hän pyrki näyttämään yksityiskohdissa piileviä yleisiä ilmiöitä. Hänen teostensa teemoja olivat syntymä, kuolema, seksuaalisuus ja viattomuus.

Brakhage aloitti uransa 1950-luvulla, mutta vasta 1960-luvulla hän alkoi saavuttaa enemmän suosiota avantgarde-elokuvapiireissä. Myöhemmin oman ohjaajauransa juonut Jonas Mekas kehui kriitikkona vuolaasti Brakhagen työtä. Yksi Brakhagen avainteoksista on viidessä osassa vuosina 1961–1964 julkaistu, mutta usein yhtenä kokonaisuutena esitettävä *Dog Star Man*.

Brakhage vieraili Iisalmen Kamera -tapahtumassa heinäkuussa 1991. Jim Sheridanin muotokuva Brakhagesta (*Brakhage*, Sphinx Productions, Kanada, 1998) esitettiin Yle Teemalla heinäkuussa 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosenbaum, Jonathan: The Act of Seeing with One's Own Eyes *Chicago Reader*. Viitattu 26.3.2011.
2. 1 2  Senses of Cinema: Stan Brakhage
3. ↑  Kononen, Arto: Stan Brakhage: Dog Star Man, Syyskuun 2015 leffaillat, Elokuvakerho Montaasi 1.9.2015, viitattu 29.9.2015.
4. ↑  Apunen, Matti: "Näin sen näin 1991", *Elävän kuvan vuosikirja 1992*, s. 77. Suomen elokuvasäätiö, 1992.
5. ↑  Ateljee: Brakhage (Arkistoitu – Internet Archive), Yle Teema 22.7.2005, viitattu 29.9.2015.

Kirjallisuutta
--------------

* Field, Simon; Brakhage, Stan (1979): *Stan Brakhage : an american independent film-maker.* London : The Arts Council of Great Britain. ISBN 0-7287-0218-5.
* Elder, Bruce (1998): *The Films of Stan Brakhage in the American tradition of Ezra Pound, Gertrude Stein and Charles Olson.* Wilfrid Laurier University Press 1998.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jouko Kalervo Kallio** (s. 9. syyskuuta 1939 Nivala) on suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintavaikuttaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Kallion vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Veikko Kallis Kallio, presidentti Kyösti Kallion poika, ja Maria Hautala. Hän avioitui 1964 Pirkko Maija Komun kanssa. Jouko Kallio kävi maamieskoulun ja valmistui maatalousteknikoksi Ahlmannin maanviljelysopistosta. Hän oli maanviljelijä Heikkilän tilalla Nivalassa 1967–1995 ja tilan omistaja 1973–1995. Kalliolla oli useita osuustoiminnallisia ja muita liike-elämän luottamustehtäviä, mukaan lukien Nivalan Osuuspankin hallintoneuvosto 1967–1994 ja sen puheenjohtajuus 1973–1994, Nivalan Osuuskaupan hallitus 1972–1983, Nivalan Osuusmeijerin hallitus 1972–1995 ja sen puheenjohtajuus 1973–1995 sekä Nivalan Leipä Oy:n hallituksen puheenjohtajuus 1974–1995.

Kallion muita luottamustehtäviä olivat Osuuskunta Pohjolan Maidon hallitus 1980–1995 ja sen varapuheenjohtajuus 1982–1989 ja puheenjohtajuus 1990–1995, Valion rehuneuvottelukunnan puheenjohtajuus 1980–1993, hallintoneuvosto 1988–1992 ja hallitus 1992–1995 sekä Keski-Pohjanmaan Osuuskaupan hallintoneuvosto 1985–1988. Hän oli myös Suomen Maatalouden Laskentakeskus Oy:n hallituksessa 1986–1992, Normilk Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1990–1993 ja Kuivamaito Oy:n hallintoneuvoston jäsen 1994–1995, samoin kuin useiden maa- ja kotieläintalousjärjestöjen johtoelinten jäsen. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Kallio sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Perko, Touko: Maanviljelysneuvos Jouko Kallio (1939–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 7.6.2023.
**Pölhöjärvi** on matalahko järvi Hyrynsalmen kunnassa Kainuun keskiosassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 54 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Pölhöjärvi on länsi–itäsuuntainen. Se kapenee ja madaltuu itää kohden. Syvin kohta, 11 metriä, sijaitsee järven länsiosassa. Pölhöjärven maisemaan vaikuttaa sen länsipuolinen Seitenjärvi, joka on pinnankorkeudeltaan samantasoinen. Järvien välistä kulkee valtatie 5. Pölhöjärven itäosassa on kapeita, matalia ja mutkaisia lahtia. Järven rannat ovat metsä- ja suomaata. Kokkovaara ja Ollinvaara järven eteläpuolella ovat ylänköä.

Pölhöjärvessä on viisi pientä saarta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin puoli hehtaaria.

Pölhöjärven vesitilavuus on 5 700 000 kuutiometriä.

Pölhöjärvi (59.431.1.002) kuuluu Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueeseen (59.431), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hyrynjärven alue (59.43) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Pölhöjärvi on Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueen neljänneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Hyrynjärvi, Salmijärvi ja Seitenjärvi. Alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pölhöjärvi, vakavesi, Hyrynsalmi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.9.2021.
3. ↑  Pölhöjärvi. Järviwiki. Viitattu 19.9.2021.
4. ↑  Seitenjärven - Hyrynjärven lähialue (59.431). Järviwiki. Viitattu 19.9.2021.
Stefan Uroš II Milutin. Fresko Bogorodica Ljeviškan luostarissa.
**Stefan Uroš II Milutin** (serb. Стефан Урош II Милутин, noin 1253 – 29. lokakuuta 1321) oli keskiaikainen Serbian kuningas, joka kutsumanimeksi on vakiintunut Pyhä kuningas Uroš. Hän oli kuninkaana vuodesta 1282 kuolemaansa saakka. Hän kuului Nemanjić-hallitsijasukuun.

Stefan Uroš II Milutin oli kuningas Stefan Uroš I:n ja ranskalaisen kuningatar Helena Anžujskan (Anjou) poika. Hän sai kruunun veljeltään Stefan Dragutinilta, joka halusi luopua kruunusta kuusi vuotta hallittuaan.

Serbialaiset perustivat ruhtinaskunnista koostuneen yhtenäisen valtion vuonna 1169 ja Serbian kuningaskunnan vuonna 1217. Serbiasta tuli pian melko kehittynyt ja vauras valtio. Se laajentui sodankäynnin ja diplomatian keinoin erityisesti etelään ja itään, suurimmalta osalta vaikeuksissa olevan Bysantin valtakunnan kustannuksella ja osin myös ​​koillisessa Bulgarialta. Suuri osa rajamuutoksista saatiin päätökseen serbo-bysanttilaisella rauhansopimuksella vuonna 1299. Siinä Serbialle siirtyi Pohjois-Makedonia. Sopimuksen sinetöi kuninkaallinen avioliitto kuninkaan ja Bysantin keisari Andronikosin alaikäisen tyttären Simonidan (Simonis) välillä.

Kuningas Uroš avioitui elämänsä aikana myös Bulgarian tsaarin tyttären Annan ja Unkarin kuningas Tapani V:n tyttären Elizabethin kanssa. Annan kanssa hän sai pojan, josta tuli kuningas Stefan Uroš III Dečanski ja tyttären Anna Nedan, joka avioitui Bulgarian hallitsijan Mikael Asen III:n kanssa. Elizabethin kanssa hän sai pojan, joka sai nimen Stefan Konstantin.

Laajeneminen ei olisi ollut mahdollista ilman tervettä taloudellista perustaa. Milutinin pitkän hallituskauden vakaus oli jatkoa hänen isänsä Stefan Uros I:n hedelmällisen talouspolitiikalle. 

Hänen seuraajansa Serbian kuninkaana oli Stefan Uroš III Dečanski.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stefan Uros II Milutin (1282-1321) Web Archive:  BLAGO Fund Mission.  Arkistoitu 15.5.2014. Viitattu 23.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Stefan Dragutin** | **Serbian kuningas**  | Seuraaja:**Stefan Uroš III Dečanski** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
KotiluotoSaaren päärakennus

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Pinta-ala | 
0,031 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kotiluoto** (ruots. *Hemholmen*) on Helsingissä Kallahdenselällä, Laajasalon itäpuolella sijaitseva Helsingin kaupungin omistama ulkoilusaari. Sen pinta-ala on noin 3,1 hehtaaria, pituus 290 metriä ja leveys 190 metriä. Saarella on vuonna 1920 valmistunut Toivo Robert Tikkasen suunnittelema kivirakenteinen huvila. Huvilan on aikanaan rakennuttanut insinööri Björn Runeberg. Päärakennus on nykyisin suojelukohde. Runebergin perilliset myivät saaren Helsingin kaupungille vuonna 1966.

Huvila rantoineen ja pihapiireineen on vuokrattu Helsingin navigaatioseuralle ja Itä-Helsingin Pursiseuralle. Rannassa on näiden seurojen jäsenille tarkoitettu laituri ja grillipaikka.

Saaren pohjoisella niemellä on kaikkien käyttöön veneiden kiinnittymisrenkaita.

Saarella on myös saunarakennus, jonka vuokraustoiminnasta vastaa Cardinal Marine -niminen yhtiö, joka huolehtii myös kuljetuksista saunalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotiluoto (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.8.2020.
2. ↑  Koti- ja villaluodot Helsingin kaupunki. Viitattu 29.8.2020.
3. ↑  Kotiluodon historia Helsingin Navigaatioseura ry. Viitattu 29.8.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan: *Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia*. Helsinki: Antiikki-Kirja, 2016. ISBN 978-951-98135-2-3.
*Tämä artikkeli kertoo Torin kunnasta, joka lopetti toimintansa vuonna 2017. Samannimisestä kunnasta, joka aloitti toimintansa vuonna 2017, on oma artikkelinsa.*
**Tori** (saks. *Torgel*) on entinen kunta Virossa. Se sijaitsi Pärnunjoen varrella parikymmentä kilometriä Pärnun kaupungista koilliseen. Torin keskustaajama on nimeltään Tori.

Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aren, Saugan ja Torin kunnat sekä Sindin kaupunki yhdistettiin uudeksi Torin kunnaksi.

Väestö
------

Vuonna 2011 Torin kunnassa oli 2 249 asukasta, joista 2 199 (97,8 %) oli virolaisia, 24 (1,1 %) venäläisiä ja 21 (0,9 %) muita kansallisuuksia.

Nähtävyydet
-----------

Torin helvetti -luola (viroksi *Tori Põrgu*) on noin 2 metriä korkea, 4,8 metriä leveä ja 7,4 metriä syvä hiekkakiviluola, jonka edessä on noin 25-metrinen kanjoni. Luola on alun perin luonnon muovaama. Luolien alue käsittää kaksi hehtaaria ja on suojeltu vuonna 1959.

Torin kartanon päärakennus on vuonna 1738 valmistunut puinen barokkitalo, johon lisättiin siipirakennukset 1800-luvulla. Sivurakennuksista monet on rakennettu kivestä, samoin kuin komeat tallinportit. Aitta, viinanpolttimo, krouvi (Viron kolmanneksi suurin) ja riihi ovat 1800-luvun alkupuolelta. Vuodesta 1854 Torilla keskityttiin hevosjalostukseen. Vuonna 1919 siitä tuli valtiontila, neuvostokaudella se oli sovhoosi. Niin sanottu torinhevonen periytyy Friedrich von Bergin Puolasta ostamasta jalostustamma Hetmanista. Tämän kunniaksi kesällä 2003 paljastettiin Torin kirkon vieressä Viron ensimmäinen ratsastajapatsas. Kuvanveistäjä Mati Karmimin tekemä patsas esittää ratsun selässä istuvaa Pyhää Jüriä eli Yrjöä tappamassa lohikäärmettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ühinenud ja kõikide omavalitsuste ülevaade (sh KOV kontaktandmed ja omavalitsusjuhid) (Excel) (Viron kuntien perustietoja valtiovarainministeriön verkkosivuilla) *haldusreform.fin.ee*.  maaliskuu 2018. Viitattu 1.5.2018. (viroksi)
2. ↑  RL002: Rahvastik elukoha, soo, vanuserühma ja rahvuse järgi, 31. detsember 2011 Statistikaamet. Viitattu 23.12.2016. (viroksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pärnumaan lippu Pärnumaa |
| --- |
|  |
| Kaupungit (linn, haldusüksus) (1) | 
* Pärnun kaupunki

 | Pärnumaan vaakuna |
|  |
| Kunnat (vald) (6) | 
* Häädemeesten kunta
* Kihnun kunta
* Läänerannan kunta
* Põhja-Pärnumaan kunta
* Saarden kunta
* Torin kunta

 |
|  |
| Epäitsenäiset kaupungit (linn, asustusüksus) (4) | 
* Kilingi-Nõmme
* Lihula
* Pärnu
* Sindi

 |
|  |
| Kauppalat (alev) (5) | 
* Lavassaare
* Paikuse
* Pärnu-Jaagupi
* Tootsi
* Vändra

 |
|  |
| Pienkauppalat (alevik) (9) | 
* Are
* Audru
* Häädemeeste
* Sauga
* Tihemetsa
* Tori
* Tõstamaa
* Virtsu
* Võiste

 |
|  |
| Entiset kaupungit ja kunnat (16) | 
* Are
* Audru
* Halinga
* Häädemeeste
* Koonga
* Paikuse
* Saarde
* Sauga
* Sindi
* Surju
* Tahkuranna
* Tootsi
* Tori
* Tõstamaa
* Varbla
* Vändra

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo joesta Suomessa. Kura on myös joki Kaukasiassa.*

**Kurajoki** on Uskelanjoen sivujoki Perttelissä Salossa.

Joki saa alkunsa Kurajoen kulmakunnalla Perttelin pohjoisosassa ja virtaa siellä ensin lounaaseen Perttelin Tattulan, Kaivolan ja Kaukolan kylien ja sitten aiemmin Uskelaan kuuluneitten Lopen ja Veitakkalan kylien alueilla, kunnes kääntyy kaakkoon ja palaa uudelleen Perttelin puolelle Kaukolan ja Tattulan kylissä.

Keskijuoksulla Perttelissä joessa on koskia, ja jokilaakson ylittää Salosta Somerolle johtava kantatie 52. Kantatien 52 alitettuaan joki virtaa mutkitellen halki Perttelin keskustaajaman uusien asuinalueiden itään ja kääntyy Perttelin Tattulan kylän luona etelään jättäen länsipuolelleen Perttelin kirkon valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön. Perttelin kirkon luona, ennen yhtymistään Uskelanjokeen Kurajoen syvässä laaksossa kulkeva, laajojen peltojen ympäröimä uoma on myös osa Uskelan- ja Halikonjokien laaksojen valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta.

Vähän ennen jokisuuta Kurajokeen yhtyy koillisesta Perttelin Vihmalon kylän luota alkunsa saava Haavikeoja, joka niin ikään virtaa peltojen halki syvässä laaksossa. Sen suun luona joen ylittää Perttelistä Kiikalaan johtava yhdystie 2403, jonka eteläpuolella, vastapäätä Perttelin kirkkoa joki yhtyy Uskelanjoen pääuomaan.

Joen valuma-alueen pinta-ala on 72,5 km² ja sen valuma-alue on täysin järvetön.

Lähteet
-------

1. ↑  Halikonjoki, Uskelanjoki ja Purilanjoki Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 5.1.2009.
2. 1 2 3 4  Kurajoki *Kansalaisen karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 9.7.2011.
3. ↑  *Maastokartta. Peruskartta* 1:20 000. 2021 12 Pertteli.  Maanmittauslaitos, 1999.
4. ↑  Kartta Kiskonjoen, Uskelanjoen ja Halikonjoen vesistöalueista Lounais-Suomen ympäristökeskus. Viitattu 17.1.2009.
5. 1 2  Perttelin kirkkomaisema ja Hiidentie *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
6. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*, s. 54. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.

Uskelanjoen vesistö

|  |  |
| --- | --- |
| Joki ja meri: | Uskelanjoki eli Salonjoki • Halikonlahti • Saaristomeri • Itämeri |
| Lähivesistöt: | Halikonjoen vesistö • Paimionjoen vesistö • Karjaanjoen vesistö • Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö |
| Sivujokia: | Vähäjoki • Kurajoki • Rekijoki • Terttilänjoki • Hitolanjoki |
| Järviä: | Halkjärvi • Iso-Pitkusta • Vähä-Pitkusta • Iso-Valkee • Kurajärvi (kuivatettu järvi) • Lammenjärvi |
| Lähteitä: | Kultalähde • Lamminlähde • Herakkaanlähde |
Toinen *Pölhölän ja Pöhköläisen seikkailut* -albumi vuodelta 1929.
**Pölhölä ja Pöhköläinen** oli pääasiassa Sven Nyströmin piirtämä sarjakuva, jossa esiintyivät Pölhölä- ja Pöhköläinen-nimiset suojeluskuntalaiset. Sarjakuva ilmestyi suojeluskuntajärjestön julkaisemassa *Hakkapeliitta*-lehdessä vuosina 1925–1936. Hahmot olivat *Hakkapeliitan* päätoimittajan Aarno Karimon ideoimia. Karimo piirsi omakätisesti pari ensimmäistä sarjakuvaa, jonka jälkeen piirrostyötä jatkoi Sven Nyström. Nuorena kuolleen Nyströmin jälkeen pääasialliseksi piirtäjäksi tuli Hjalmar Löfving. Vuonna 1936 Pölhölän ja Pöhköläisen tilalle tuli uusi sarjakuva, Erkki Tantun Rymy-Eetu.

Sarjakuva ilmestyi pääosin puolen sivun strippeinä. Pölhölä ja Pöhköläinen erosi monista muista tuon ajan suomalaisista sarjakuvista, koska siinä käytettiin puhekuplia. Päähenkilöt tarttuivat itsevarmasti ja innokkaasti mihin tahansa tehtävään, joka kuitenkin yleensä päättyi täydelliseen katastrofiin. Nimensäkin perusteella hahmot olivat selvästi sukua kansanperinteen hölmöläisille. Tyhmänsorttinen ja kommelluksiin joutuva henkilöhahmo muistutti Happy Hooliganista, Pekka Puupäästä ja Avuliaasta Aatusta tuttua *fall guy* -tyyppiä. Ulkomuodoltaan he muistuttivat hyvin paljon tanskalaista elokuvakoomikkoparia Majakkaa ja Perävaunua. Pölhölää ja Pöhköläistä käytettiin myös *Suomen Kuvalehden* sivuilla Vaasan näkkileivän mainoksissa.

Vuosina 1928–1930 Suojeluskuntain kustannusosakeyhtiö julkaisi kolme 48-sivuista albumia nimillä *Pölhölän ja Pöhköläisen seikkailut*. Pakinoitsija Olli eli Väinö Nuorteva kirjoitti albumeihin ruutujen alle riimitellyt selostukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jokinen, Heikki; Pulkkinen, Kalervo (toim.): *Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia*, s. 76–77. Kemi: Kemin sarjakuvakeskus, 1996. ISBN 952-96861-0-2.
2. ↑  Kaukoranta, Heikki & Kemppinen, Jukka: *Sarjakuvat*, s. 185. Otava, 1982. ISBN 951-1-06710-9.
Laserdancen kaksikko Michiel Van Der Kuy ja Erik van Vliet
**Laserdance** (tai **Laser Dance**) oli 1980-luvulla spacesynthiä ja italodiskoa tuottanut musiikkiprojekti.
Laserdance oli hollantilainen kaksikko *Michiel Van Der Kuy* ja *Erik van Vliet*, joka tuotti aktiivisesti musiikkia vuosina 1983–1995.

Vuoden 1987 albumi *Future Generation* oli menestys, sitä myytiin Euroopassa 150 000 kappaletta. Yhtyeen singlet *Powerrun* ja *Humanoid Invasion* myivät myös hyvin. Laserdancen suosio tipahti 1990-luvulla uusien tyylien, mm. technon ja housen virratessa markkinoille. Spacesynth-genren suosio on 2000-luvulla jälleen ollut kasvussa. Laser Dance poikkesi perinteiseltä linjaltaan vuoden 1991 albumilla Ambiente, joka nimeensä viitaten sisälsi rauhallisempaa ambient -tyylistä musiikkia, mutta palasivat perinteisempään linjaansa seuraavalla albumilla. 

Laserdance loi *spacesynth*-lajin, ja sai pian jäljittelijöitä. Muita spacesynth-yhtyeitä olivat/ovat mm. Koto, Cyber People, Macrocosm, Rygar ja suomalainen Dreamtime. Erik van Vliet on julkaissut 2000-luvun alussa eräänlaisen comeback-levyn.

Laserdancea on sijoiteltu luokkiin spacesynth, euro-disco, italo-disco, pop synthpop, funk, ja elektroninen musiikki. Laserdancen kappaleita on julkaistu monilla discolevyillä, esimerkiksi *Cosmo Tron* levyllä *Best of Italo Dance vol 14*.

Kaksikolla on myös toinen yhteinen projekti, Area 51. Michiel van der Kuyn sooloprojekteja ovat olleet muun muassa Forcefield, Kozmoz, Perestroika Power, Power Machine, Proxyon ja Rygar.

Kappaleita
----------

* Brainstorm
* Cosmo Tron
* Escape From The Forbidden City
* Fear
* Humanoid Invasion
* Night Out In Tomorrowland
* Power Run
* Shotgun (Into The Night)
* Trip to Destroy
* Endless Dream

Diskografia
-----------

* Future Generation, 1987
* Around The Planet, 1988
* Discovery Trip, 1989
* Changing Times, 1990
* Ambiente, 1991
* Technological Mind, 1992
* The Best Of Laserdance, 1992
* Hypermagic, 1993
* Fire On Earth, 1994
* The Guardian Of Forever, 1995
* Strikes Back, 2000
* Force of Order, 2016
* Trans Space Express, 2018

Katso myös
----------

* Ambient

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs.com - Discogs entry on Laserdance.
* spacesynth.net
* spacesynth.de (Arkistoitu – Internet Archive)
Kurahin piiri Dagestanin kartalla.
Kurahin kylä.
**Kurahin piiri** (ven. Курахский район, *Kurahski raion*, lezgiksi Кьурагь район, *Kurag raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 698 neliökilometriä. Asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2009).

Kurahin piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Agulin, koillisessa Hivin, idässä Suleiman Stalskin, etelässä Magaramkentin sekä lännessä Ahtyn ja Rutulin piireihin. Osa kylistä on kauempana Kaspianmeren rannalla.

Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Ašar, Gelhen, Hpjuk, Ikra, Kabir, Kotšhjur, Kurah, Kutul, Šimihjur, Štul ja Usug. Hallinnollinen keskus on Kurahin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 28.

Asukkaista 98,7 % on lezgejä. Muutamissa kylissä puhutaan lezgin sukukieltä agulia.

Seudun pääelinkeinoja ovat karjanhoito ja maanviljely.

Kulttuurilaitoksia ovat taidekoulu, piirikeskuksen ja kylien kulttuuritalot, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy lezginkielinen *Dagdin bulah* ("Vuoristolähde").

Nähtävyyksiin kuuluvat Kurahjoen vesiputoukset, vuoristojärvet, kivennäisvesilähteet, vanhat moskeijat, mausoleumit ja puolustustornit.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 29.8.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kurahin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kurahin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
*Tämä artikkeli kertoo yhtyeestä. Scopus voi tarkoittaa myös tieteellistä Scopus-tietokantaa ja vasarapäähaikaraa (Scopus umbretta).*
**Scopus** oli suomalainen vuodesta 1969 aina 1980-luvulle asti toiminut gospelyhtye, jossa soitti ja lauloi vuosien mittaan parikymmentä eri ihmistä.

Yhtye toimi Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen piirissä, ja kaikki sen levytykset on tuottanut SLEY-Kirjat. Yhtyeen jäseniä ovat olleet Vesa Erkkilä (basso), Elina Haapaniemi (laulu), Juha Haapaniemi (kitarat, laulu), Kari Koivu (kosketinsoittimet), Jukka Knuutti, Kari Kriikku (kosketinsoittimet, banjo, klarinetti), Jouko Laivuori (kosketinsoittimet), Pirjo Mäkelä (huilu), Juha Nurmi (basso), Kullervo Puumala (basso ja sähkökitara), Kaisa Pärnänen (o.s. Haapaniemi, laulu), Erkki Rajamäki, Sauli Rautiainen (sähkökitara), Jaakko Rusama (laulu), Sakari Selin, Tapani Selin (rummut) ja Tapio Tuisku (kitara). Vuoden 1977 albumilla *Rakkautta maailmaan* toimivat sovittajina ja muusikoina Matti ja Pirjo Bergström sekä vierailevana rumpalina Ilpo Kallio.

Diskografia
-----------

* Scopus & Matkalaiset: *Jumala välittää* (1975)
* *Rakkautta maailmaan* (1977)
* *Soitto sinulle* (1980)
* *Uudet mahdollisuudet* (1982)

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Seppo: Evankeliumia ja musiikkia nuorille.  *Helsingin Sanomat*, 29.2.1980, s. 20. Näköislehti.
2. 1 2  Seppälä, Olli: Mysteerikuva: Ketkä ovat sakastissa? *Kotimaa*.  14.3.2020. Viitattu 27.2.2022.
3. ↑  Rakkautta maailmaan ym. albumitiedot, Discogs.com. Viitattu 27.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Scopuksen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
**Kureika** (ven. Куре́йка, muita nimiä *Ljuma*, Лю́ма ja *Numa*, Ну́ма) on Jenisein oikeanpuoleinen sivujoki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 888 kilometriä, valuma-alueen laajuus 44 700 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus joen suussa 664 kuutiometriä sekunnissa.

Kureika saa alkunsa Putoranan laakion etelärinteiltä ja virtaa Keski-Siperian ylängön pohjoisosassa muodostaen syvän jokilaakson. Svetlogorskin lähellä sijaitsee Kureikan vesivoimalaitos.

Kureikan kylä sijaitsee vastapäätä Kureika-joen yhtymäkohtaa Jeniseihin. Kylä on kuuluisa siitä, että Josif Stalin ja Jakov Sverdlov olivat karkotettuina Turuhanskin piirissä vuosina 1914-1916, joista suurimman osan aikaa Kureikassa. Kun he muuttivat kylään, siellä oli kahdeksan taloa. Stalin solmi suhteen 14-vuotiaaseen Lidiaan, joka synnytti Stalinille kaksi lasta, joista nuorempi Aleksander Davydov jäi eloon. Kylään perustettiin Stalin-museo vuonna 1934 sen majan paikalle, jossa Stalin asui. Museo tuhoutui tulipalossa vuonna 1996. Vain rauniot ovat jäljellä.

Kureikan kylän luona kulkee pohjoinen napapiiri.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 30. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. ↑  Simon Sebag Montefiore: *Nuori Stalin*, s. 274. Werner Söderström Oy, 2007. ISBN 978-951-0-33797-4.
3. ↑  Stalin Kureikassa *trk7.ru*. Viitattu 24.06.2019. Venäjän kielellä.
*Tämä artikkeli käsittelee antiikin aikaista aluetta. Mygdonía on myös entinen kunta Kreikassa.*
Mygdonia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla.
**Mygdonia** (m.kreik. Μυγδονία) oli antiikin aikainen alue ja myöhempi Makedonian valtakunnan osa. Se sijaitsi pohjoisessa Kreikassa Chalkidikína nykyisin tunnetun niemimaan juuressa sen luoteis- ja pohjoispuolella.

Maantiede
---------

Mygdonia käsitti tasankoalueen Thermainlahden pohjukassa lännestä Aksios-joelta itään Bolbe-järvelle saakka. Alueen vanhastaan keskeinen kaupunki oli Therme, jonka paikalla hellenistiseltä kaudella lähtien sijaitsi Thessalonike. Mygdonian pohjoispuolella sijaitsi Krestonia, koillispuolella Bisaltia ja länsipuolella Bottiaia. Alueen eteläpuolella sijaitsivat Anthemus sekä Khalkidiken alue, josta koko Chalkidikín niemimaa myöhemmin on saanut nimensä. Mygdonian rannikkoalue tunnettiin nimellä Amfaksitis.

### Polikset

Mygdonian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:

 
* Apollonia
* Arethusa
* Bormiskos
* Herakleia
* Khalestre
* Kissos (?)
* Lete
* Sindos
* Therme

 
### Muut kaupungit

Mygdonian muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa seuraavat:

 
* Altos
* Antigoneia
* Assoros
* Boeros
* Fileros
* Fyska
* Herakleustes
* Kalindaia
* Karabia
* Khaitai
* Ksylopolis
* Melissurgeis
* Moryllos
* Thessalonike (hellenistinen)
* Trepillos

Historia
--------

Kreikkalaisessa mytologiassa Mygdonia sai nimensä Mygdonista, Areen pojasta. Mygdoniaa asutti alun perin mygdonien (*Mygdones*, Μύγδονες) heimo, jotka olivat traakialaisia. Alueen polikset olivat kreikkalaisten siirtokuntinaan noin 600–400-luvuilla eaa. perustamia. Makedonia valloitti alueen myöhemmin, mutta se säilytti silti entisen nimensä. Alue oli Makedonian hallussa viimeistään Perdikkas II:n aikana noin 432 eaa.

Thessaloniken kaupungin perusti alueelle Makedonian kuningas Kassandros hellenistisen kauden alussa vuonna 316 eaa. Tuolloin asukkaat suurimmasta osasta alueen vanhoista kaupungeista oletettavasti siirrettiin uuteen kaupunkiin.

Alueesta on ottanut nimensä samalla seudulla sijaitseva Oraiókastron kunnan osa Mygdonían kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Mygdonia", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.123; Thukydides: *Peloponnesolaissota* 1.58.
3. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
4. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota 2.99.*
5. ↑  Flensted-Jensen, Pernille: "The Chalkidic Peninsula and Its Regions". Teoksessa Flensted-Jensen, P. (ed.): *Further Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 120–131. Papers from the Copenhagen Polis Centre 5. Historia Einzelschriften 138. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 1999. ISBN 3-515-07607-7.
**Kurdistanin vapauden haukat** eli **TAK** (kurdiksi Teyrênbazê Azadiya Kurdistan‎) on vuonna 2004 perustettu äärinationalistinen separatistijärjestö*lähde?*, joka vaatii Turkin armeijaa poistumaan kurdialueilta. Järjestö tekee iskuja sotilaskohteisiin ja turvallisuusviranomaisten rakennuksiin. Järjestö on tehnyt myös iskuja länsimaalaisten turistien suosimiin kohteisiin protestoidakseen hallituksen talouspolitiikkaa, jota he pitävät kurdivastaisena. Osa järjestön perustajista olivat entisiä Kurdistanin työväenpuolueen jäseniä, jotka olivat eronneet pidettyään PKK:ta liian humanistisena.

Historia
--------

Aiemmin tuntematon TAK teki kesällä 2004 useita tehottomiksi jääneitä pommi-iskuja turistikohteisiin eri puolilla Turkkia. Sen uskottiin aluksi olleen osa Kurdistanin työväenpuoluetta (PKK), joka on kurdien itsehallintoa ajava järjestö ja toimii lähinnä maan kaakkoisosassa. Järjestön uskottiin toimivan peitenimenä, jotta PKK saattoi tehdä iskuja turistikohteita vastaan ilman, että Euroopan unioni toimisi sen tukiverkostoa vastaan Euroopassa. Nykyisin pidetään todennäköisempänä, että järjestön perustivat PKK:sta eronneet sirpaleryhmät.

TAK teki huomattavasti tuhoisamman iskun 16. heinäkuuta 2005, kun se räjäytti turisteja kuljettaneen minibussin Kuşadasın kaupungissa. Iskussa kuoli kolme turkkilaista, yksi britti ja yksi irlantilainen. Lisäksi 13 ihmistä haavoittui. Järjestö otti myös vastuun 28. elokuuta 2006 Marmariksessa, Istanbulissa ja Antalyassa tehdyistä pommi-iskuista, joissa kuoli 3 ja haavoittui 21. Järjestö yhdistettiin myös kesäkuussa 2010 tehtyyn sotilaita kuljettanutta bussia vastaan tehtyyn iskuun Istanbulissa, jossa kuoli kolme henkilöä.

Järjestö ilmoitti joulukuussa 2015 aloittavansa iskuja Länsi-Turkin sotilas- ja siviilikohteisiin protestoidaakseen Turkin armeijan operaatioita Itä-Turkissa, joiden tuloksena satojatuhansia on joutunut pakenemaan ja joissa on loukkaantunut ja kuollut sata siviiliä. Joulukuussa 2016 TAK teki 28 henkiä vaatineen pommi-iskun Ankarassa.

Järjestö
--------

TAK:n koosta, johtajista tai ideologiasta tiedetään vain vähän. Jäseniä sillä uskotaan olevan vain muutama tusina. Järjestö on vannonut uskollisuutta vuonna 1999 Turkin pidättämälle PKK: entiselle johtajalle Abdullah Öcalanille. Turkin viranomaiset ovat kuvailleet sitä PKK:n peitejärjestöksi, mutta PKK:n itsensä mukaan kyse on sen sirpaleryhmästä.

Järjestö on ilmoittanut pitävänsä PKK:ta liian humanistisena järjestönä, joka on väärällä tiellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Globalpost.com
2. 1 2
3. 1 2  Peter Chalk: *Encyclopedia of terrorism*, s. 696-697. ABC-CLIO, 2013. ISBN 978-0-313-30895-6. (englanniksi)
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Kurdiryhmä Vapauden haukat ilmoittautui Ankaran iskun tekijäksi Yle. Viitattu 14.12.2016.
7. ↑  James Brandon: The Kurdistan Freedom Falcons Emerges as a Rival to the PKK The Jamestown Foundation. Viitattu 27.2.2015. (englanniksi)
8. ↑  Pam O'Toole: Shadowy Kurdish group's unclear aims *BBC News*. Viitattu 27.2.2015. (englanniksi)
**Třinec** (puol. *Trzyniec*, saks. *Trzynietz*) on kaupunki Määrin-Sleesian läänissä Tšekissä. Se sijaitsee valtion itäosassa Karpaattien vuoriston juurella. Kaupunki on tunnettu terästeollisuudestaan, ja siellä oli vuoden 2018 lopussa noin 35 000 asukasta.

Sijainti
--------

Třinec sijaitsee Tšekin itäosissa Olzajoen varrella. Kunnan keskusta sijaitsee noin 306 metrin korkeudessa, mutta kunnan alueella kohoaa yli kilometrin korkuinen vuori. Ympäristön huiput kuuluvat Karpaattien vuoriin.

Třinecin kunnan pinta-ala on noin 85 neliökilometriä. Maatalousmaata on noin 37 neliökilometriä ja metsää noin 33 neliökilometriä.

Talous ja liikenne
------------------

Třinecissä on metalli- ja ruokateollisuutta. Třinecké železárnyn terästehdas on Tšekin suurin, ja se on alueen merkittävä työllistäjä.

Třinecissä on rautatieasema, ja sen tärkein tie on valtatie Silnice I/11, joka on Třinecissä myös osa Eurooppatietä E75.

Väestö
------

Třinecissä asui vuoden 2018 lopussa 35 131 ihmistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 17,7 prosenttia oli puolalaisia. Třinec on yksi Tšekin uskonollisimmista kaupungeista, sillä vuoden 2011 väestönlaskennassa 60,5 prosenttia asukkaista ilmoitti olevansa kristittyjä. Kaupungissa on sekä katolisia että protestantteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Basic data by municipality of the CR as at 31 December 2018 (XLSX) The Czech Statistical Office. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Register of territorial identification, addresses and real estatesView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
3. 1 2  Trinec IIHF. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Obecné informace Třinec. Viitattu 29.12.2019. (tšekiksi)
Linjakartta
**Fukutoshin-linja** (jap. 副都心線, *Fukutoshin-sen*) on Tōkyō metron liikennöimä metrolinja Tokiossa, Japanissa. Sen reitti kulkee Tokion länsiosissa Saitaman prefektuurin Wakōn kaupungista Wakōshin metroasemalta Shibuyan erillisalueen Shibuyan metroasemalle. Linjalla on 16 asemaa, mutta Wakōshin ja Kotake-Mukaiharan välillä se jakaa raiteet ja asemat Yūrakuchō-linjan kanssa. Linja on 20,2 kilometriä pitkä, josta 11,9 kilometriä on pelkästään Fukutoshin-linjan käytössä.

Fukutoshin-linjan ensimmäinen osa avattiin vuonna 1994 ja kokonaisuudessaan se valmistui vuonna 2008. Linjalta liikennöidään läpiajoliikennettä neljän muun rautatieyhtiön linjoille: pohjoisessa Tōbu-rautateiden Tōjō-linjalle ja Seibu-rautateiden Yūrakuchō-linjalle sekä etelässä Tōkyū-rautateiden Tōyoko-linjalle ja sen kautta Minatomirai-linjalle Jokohamaan saakka.

Vuonna 2016 linjalla ajettiin noin 1 199 582 000 matkustajakilometriä. Sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 146 prosenttia kapasiteetista.

Lähteet
-------

1. 1 2  混雑率データ（平成28年度） 国土交通省.  Arkistoitu 27.7.2017. Viitattu 20.5.2018.
2. 1 2  営業状況 Tokyo Metro Co. Ltd. Viitattu 20.5.2018.
3. 1 2  路線・駅の情報 Tokyo Metro Co. Ltd. Viitattu 20.5.2018.
4. ↑  4-14 地下鉄の運輸成績 東京都総務局統計部 Statistics Division, Bureau of General Affairs. Viitattu 20.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tōkyō metron Fukutoshin-linja** Wikimedia Commonsissa
Wendoverin lentotukikohta. Hangaarissa säilytettiin Enola Gay-atomipommikonetta.
**Wendover** on pikkukaupunki Yhdysvaltain Utahin osavaltiossa, jonka suolatasangolla se sijaitsee. Tooelen piirikuntaan kuuluvassa kaupungissa on 2000-luvulla ollut 1 500–1 600 asukasta. Suuremmista kaupungeista sitä likimpänä sijainnee Salt Lake Cityn ohella Nevadan Elko.Vuonna 1908 perustettua kaupunkia halkovat Interstate 80 sekä Interstate 40. Bonnevillen suolatasanko sijaitsee kaupungin lähettyvillä.

Kaupunki on tullut tunnetuksi 509. raskaan erityispommitusrykmetin harjoitteluun liittyvänä tukikohtana, tosi tuolloin vielä vasta nimellä *393. raskas pommituslaivue*. Tuota ennen B-17- ja B-24 Liberator-laivueet olivat Wendoverissa harjoitelleet pommikoneiden toimintaan liittyvinä harjoitteina. 393. laivue oli syyskuun 11. 1944 - 6. toukokuuta 1945 Wendoverissa. Wendover valittiin, koska se oli sopivalla, joskin pitkähköllä (n. 1 300 km) etäisyydellä Los Alamosin salaisista ydintutkimuslaboratorioista. Lisäksi paikka oli sopivan syrjäinen, sekä ilmasto mahdollisti lentoharjoittelun varsin hyvin. Paikkakunta ei ollut erityisemmin lentomiehistöjen taikka muunkaan henkilökunnan suosiossa, sillä paikan karuiksi ja ankeiksi koettuja olosuhteita, kuten vedettömyyttä lisäksi leimasi suuri salailu. Monet Wendoverista lentäneet raskaat Boeing B-29 Superfortress-koneet pudottivat harjoituspomminsa Salton Sea:n läheisyyteen. Tukikohta oli tunnettu myös koodinimellä *Kingman* sekä *Site K*.

Lähteet
-------

* Max Morgan Witts & Gordon Thomas: *Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä*, WSOY, 1981. s. 16, 20–21, 27–33, 37–39, 45, 70–74, 87–90, 100–102, 111–114, 125–127, 136–141, 147–151.

### Viitteet

1. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 39 & 45
2. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 62, 88 & 136, 139

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wendover**.
* Herlin, Hans: *Hiroshiman lentäjät*. Jyväskylä: Gummerus, 1961.
* Wendover, UT | Atomic Heritage Foundation
* Historic Wendover Airfield Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)
* Air & Space Magazine:Wendover’s Atomic Secret

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Wenchen Qin** (kiin. 秦文琛, *Qín Wénchēn*; s. 29. lokakuuta 1966 Ordos, Sisä-Mongolia) on kiinalainen säveltäjä.

Qin tutustui kotiseutujensa kansanmusiikkiin varhaisella iällä. Hän opiskeli sävellystä Xu Shuyan ja Zhu Jian'erin johdolla Shanghain musiikkikonservatoriossa vuodesta 1987. Valmistuttuaan vuonna 1992 Qin opetti Pekingin Keskusmusiikkikonservatoriossa. DAAD-stipendin mahdollistamana hän pääsi Nicolaus A. Huberin oppiin vuonna 1998. Kolme vuotta myöhemmin Qin sai Folkwang-Hochschule Essenistä diplomin kunniamaininnoin. Syyskuussa 2001 hän palasi Keskusmusiikkikonservatorion henkilökunnan jäseneksi Kiinaan. Qinin yhteistyökumppaneihin on kuulunut lukuisia aasialaisia ja länsimaisia toimijoita. Qin on käyttänyt teoksissaan myös kiinalaisen musiikin soittimia ja onkin rakentanut siltaa kiinalaisten traditioiden sekä länsimaisen avantgardistisen musiikin välille. Qin on säveltänyt konserttoja eri soittimille, muita orkesteriteoksia, jousikvartettojen kaltaisia kamarimusiikkiteoksia sekä kamarimusiikkia kiinalaisten soiitinten kokoonpanoille. Lukuisat hänen sävellyksistään ovat olleet tilaustöitä moniin kansainvälisiin musiikkitapahtumiin ja kansainvälisille musiikkialan organisaatioille.

Qin on saanut monia palkintoja kansainvälisissä sävellyskilpailuissa Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Taiwanissa. Hän on Pekingin keskusmusiikkikonservatorion sävellysprofessori ja Kiinan musiikkikonservatorion *distinguished professor*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wenchen Qin Boosey & Hawkes, viitattu 12.2.2023
2. 1 2 3  Wenchen Qin Naxos, viitattu 12.2.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |