recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Evangelístrian luostari** (kreik. Μονή Ευαγγελίστριας, *Moní Evangelístrias*, myös Μονή Βαγγελίστρας, *Moní Vangelístras*) on ortodoksinen luostari Sámoksen saarella Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle. Luostari sijaitsee Kérkis-vuoren etelärinteessä noin 700 metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna.

Evangelístrian luostaria.
Luostari on perustettu 900-luvulla. Se oli merkittävä saaren ollessa muutoin autiona osmanivallan alkupuolella 1400-luvulta lähtien. Tuolloin Kérkiksen rinteet toimivat erakkomunkkien asuinpaikkana. Luostari oli aiemmin munkkiluostarina. Se oli autiona vuosina 1940–1945, ja toimi tämän jälkeen nunnaluostarina. Nykyisin se on jälleen vailla pysyvää asutusta.

Luostari on pienikokoinen ja koostuu kirkosta, salista sekä 6–7 keljasta. Luostarin ympäristö on havumetsää. Lähellä on Kérkiksen ainoa lähde, ja juuri sen vuoksi luostari on kyseisellä paikalla. Luostarin kautta kulkee Kérkiksen eteläinen vaellusreitti, joka saa alkunsa Kámpos Marathokámpousta ja johtaa luostarilta edelleen Profeetta Elian (*Profítis Ilías*) kappelille ja Kérkiksen huipulle. Luostarille johtava tie on kuljettavissa maastoautolla noin 400 metrin korkeuteen saakka, mutta loppuosa on kuljettava jalan.

Luostari juhlii vuosittain 15. elokuuta, nimestään huolimatta siis Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ευαγγελίστρια του Κέρκη *WonderGreece*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4  Βαγγελίστρα Σκάλας Μοναστήρι *SamosIn*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Psimenos, Stephanos: *Samos Hiking Guide*, s. 24, 83–102. Terrain, 2016. ISBN 978-618-5160-04-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Evangelístrian luostari** Wikimedia Commonsissa
**Johan Adolf Konstantin Renvald** (1868 Rautu – 15. joulukuuta 1921) oli suomalainen eversti ja Helsingin komendantti.

Renvald valmistui kadettikoulusta 1881 ja palveli sitten jonkin aikaa Venäjällä ja sitten Suomessa Mikkelin 6. tarkk'ampujapataljoonassa. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1893 ja esikuntakapteeniksi 1900. Sen jälkeen kun Suomen sotaväki lakkautettiin Renvald siirtyi vuonna 1903 venäjän kielen kääntäjäksi Mikkelin lääninhallitukseen. Hän joutui kuitenkin eroamaan 1904 osallistuttuaan erääseen isänmaalliseen juhlaan samana päivänä kun kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov ammuttiin.

Renvald toimi sitten Pietarsaaressa venäjän kielen ja muiden aineiden opettajana 1905–1912 ja hoiti samalla kaupungin poliisimestarin virkaa 1906–1911. Hän oli täällä mukana Voimaliiton toiminnassa ja toimi paikallisen suojeluskunnan vt. päällikkönä. Renvald oli sitten kielenkääntäjänä Uudenmaan lääninhallituksessa 1913–1914 mutta erosi pian koska ei halunnut olla panemassa täytäntöön yhdenvertaisuuslain määräyksiä.

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Renvald kutsuttiin palvelukseen ja hän toimi muun muassa rykmentinkomentajan Kuurinmaan rintamalla 1915–1916. Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen Renvald oli Venäjän sotaministeriön erikoistehtävissä. Suomen sisällissodan alettua Renvald oli komendanttina kenraali Mannerheimin päämajassa ja Mannerheimin edustajana suojeluskuntakomiteassa. Hän osallistui rykmentinkomentajana Tampereen taisteluun ja pataljoonankomentajana Hauholla ja Tuuloksessa käytyihin taisteluihin.

Sodan jälkeen everstiksi ylennetty Renvald nimitettiin heinäkuussa 1918 Helsingin komendantiksi ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän osallistui keväällä 1919 Aunuksen retkikuntaan etappipäällikkönä ja toimi sitten Aunuksen väliaikaisessa hoitokunnassa sota-asioiden päällikkönä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Överste Adolf Renvald, Svenska Tidningen - Dagens Press 16.12.1921, nro 292, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Sisu SA-110** oli Sisu-Auton vuonna 1986 valmistama kevyen kaksiakselisen, nelivetoisen maastokuorma-auton prototyyppi. Auto oli osittain panssaroitu.

Aloite ajoneuvon kehittämiseen tuli puolustusvoimilta, joka huhtikuussa 1983 tiedusteli Sisu-Autolta mahdollisuutta jalkaväen miehistönkuljetustehtäviin tarkoitetun kevyen maastokuorma-auton kehittämiseen. Puolustusvoimat suunnitteli tuolloin yli tuhannen ajoneuvon hankintaa. Sisu-Auto luovutti vuoden 1986 lopussa puolustusvoimille prototyypin testausta varten. Erittäin maastokelpoista autoa nimitettiin "Unimogin tappajaksi".

Teknisiä tietoja
----------------

Moottorivaihtoehdoiksi tarjottiin Deutz BF 6 L 913 sekä Valmet 411 DSJ, joka oli voimanlähteenä neljässä yksilössä. Vaihteistona oli ZF-S5-35/2, joka oli kytketty Sisun omaa valmistetta olevaan alennusvaihteeseen. Autossa oli portaaliakselit ja levyjarrut. Rengaspaineita pystyi säätämään ohjaamosta käsin.

Autossa oli vääntöjäykkä runko ja pyörien suuret liikevarat oli toteutettu jousituksella. Etuakselilla oli kierrejouset ja taka-akselilla paraabelilehtijouset.

Lavalla oli tilaa 24 henkilölle. Kulku tapahtui takana ja sivuilla olleista avattavista kulkuaukoista.

Ominaisuuksia
-------------

Testeissä auto todettiin liikkumisominaisuuksiltaan erittäin hyväksi ja sitä pidettiin maastokelpoisuudeltaan parhaana markkinoilla olleista pyöräajoneuvoista. Moottori käynnistyi 25 asteen pakkasessa. Autolla ajettiin 60 cm syvässä umpihangessa ja 75–85 cm:n syvyisessä vedessä ilman ongelmia. Auto nousi 30 asteen mäkiä ja sillä ajettiin 25 asteen nousuisen sorakasan yli vaivatta.

Puutteina pidettiin moottorin liian pientä tehoa, väännön puutetta ja melutasoa; huippukierroksilla ohjaamossa mitattiin 88 dB lukemia. 9,4 metrin suuruista kääntösädettä pidettiin liian suurena ja kolmos- ja nelosvaihteiden välityksiä moitittiin.

Auton korkea hinta oli yksi syy siihen, että sarjavalmistusta ei aloitettu. Se maksoi noin 85 % Masin ja puolet Pasin hinnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomberg, Olli: *Suomalaista Sisua vuodesta 1931 – Monialaosaajasta kuorma-autotehtaaksi*, s. 136–137. Kotimaista Valmettia.... Karjaa: Oy Sisu Auto Ab, 2006. ISBN 952-91-4918-2.
2. 1 2  Blomberg, Olli: *Suomalaista Sisua vuodesta 1931 – Monialaosaajasta kuorma-autotehtaaksi*, s. 304. Puolustuksellistakin painoarvoa. Karjaa: Oy Sisu Auto Ab, 2006. ISBN 952-91-4918-2.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Mäkipirtti, Markku: *Puolustusvoimien moottoriajoneuvot 1960–2000 – Sisu SA-110*, s. 141–144. Tampere: Apali Oy, 2006. ISBN 978-952-5026-50-4.

Aiheesta muualla
----------------

* SA-110 maastovärityksessä
* SA-110 -huoltoauto
Kaarina Kaikkosen teos *Sisulla noustiin* koostuu seinään kiinnitetyistä vanhoista suksista.
**Sisulla noustiin** (työnimi *Kun suksi ei luista*) Kaarina Kaikkosen ympäristötaideteos vuodelta 2015 Koukkurannankadulla Vuoreksessa Tampereella. Teos on tehty sadoista lahjoituksina saaduista vanhoista suksista, joita on kiinnitetty rakennuksen seinäpintaan. Teoksen julkistamistilaisuudessa puhui Juha Mieto.

*Sisulla noustiin* on ylistys suomalaiselle sisulle ja hiihtoperinteelle. Kaikkonen on halunnut kertoa teoksen maastohiihtoteemalla itsenäisen Suomen historiasta. Teoksen idea on tullut taiteilijan lapsuuden iloisista hiihtokokemuksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuoreksen taidekartta 2016
2. 1 2  Taiteilija nosti sukset seinälle Tampereella – Juha Mieto hehkuttaa teosta videolla; Yle 8.6.2015
3. 1 2  Kaarina Kaikkosen uusin teos Sisulla noustiin julkistetaan Tampereen Vuoreksessa – ylistys suomalaiselle sisulle ja hiihtoperinteelle; STT 8.6.2015
4. ↑  Satojen suksiparien taideteos kertoo Suomesta; ESS 18.6.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Sisulla noustiin, 2015; Ympäristötaiteen säätiö (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijää. Samannimisestä urheilijasta kertoo artikkeli Adolf Lindfors.*

**Adolf Erik Lindfors** (18. toukokuuta 1857 Porvoo – 20. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka sai professorin arvonimen.

Henkilöhistoria ja ura
----------------------

Adolf Lindforsin vanhemmat olivat kirjanpainaja Gustaf Linfors ja Ulrika Gustava Berg ja puoliso vuodesta 1899 näyttelijä Aina Kristina Bergroth, ylitarkastaja Julius Bergrothin tytär. Lindfors kävi viisi luokkaa alkeiskoulua ja suoritti ruotsalaisen teatterikoulun. Hän näytteli Ruotsalaisessa teatterissa 1873–1881 ja 1881–1882 Göteborgin teatterissa ja Fiorinin oopperaseurueessa. Vuonna 1882 hänet kiinnitettiin Suomalaiseen Teatteriin, missä hän peri edesmenneeltä Oskari Vilholta Molière-roolien tulkitsijan "viitan". Lindfors toimi vuosina 1892–1894 Dramatiska Föreningenin teatterikiertueen johtajana, mutta palasi Suomalaiseen Teatteriin, missä hän näytteli kuolemaansa saakka. Hän toimi Suomalaisen Teatterin (Suomen Kansallisteatterin) johtajana vuosina 1907–1914. Hän toimi myös lausunnan ja plastiikan opettajana Helsingin musiikkiopistossa 1887–1907. Professorin arvonimen Lindfors sai 1927, Suomen Näyttelijäliiton kunniajäsen hän oli vuodesta 1919.

Lindfors muistetaan Moliere-rooleistaan, tunnetuin niistä oli *Saiturin* nimiosa Saituri Harpagonina. Hänet muistetaan älyllisenä, temperamenttisena ja taitavana näyttelijänä, jolle sopi korkea-arvoisten henkilöiden roolit. Hänen keskeisiä roolejaan olivat myös Tartuffe ja Falstaff William Shakespearen näytelmissä, lisäksi Victorien Sardoun *Rouva Suorasuun* Napoleon. Lindfors oli näyttelijälaadultaan koomikko ja hänen roolitulkintojansa pidettiin vivahteikkaina ja realistisina. Lindforsia pidettiin "ranskalaismaisena" näyttelijänä, sillä hänen roolejaan suomalaisissa näytelmissä pidettiin aivan liian "ranskalaisina". Myöhemmin hänen paikkansa Moliere-tulkitsijana peri Uuno Laakso.

Lindfors näytteli kolmessa mykkäelokuvassa vuosina 1923–1924. Tunnetuin elokuvarooli lienee lukkari Sepeteuksen osa Erkki Karun ohjaamassa, *Nummisuutareiden* ensimmäisessä elokuvasovituksessa 1923.

Adolf Lindfors on haudattu Kulosaaren hautausmaalle. Hänen kunniakseen nimetty katu sijaitsee Pohjois-Haagassa, Helsingissä.

Filmografia
-----------

* *Rautakylän vanha parooni* (1923) (Paroni Magnus Drakenhjelm)
* *Nummisuutarit* (1923) (lukkari Sepeteus, "kanttoori")
* *Polyteekkarifilmi* (1924 (Dionysos, viinin ja ilon jumala)

Lähteet
-------

* Katri Veltheim & Pirkko Koski - *Valokiilassa näyttelijä*
* Ritva Heikkilä - *Bravo*
* Wikiaineisto
* Elonet

### Viitteet

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 457–458. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Yleislaina** on lainasana, joka on täysin mukautunut kohdekielen rakenteeseen niin äännerakenteeltaan kuin taivutukseltaankin. Yleislainoja ei välttämättä huomaa lainasanoiksi; esimerkiksi suomen sanat *vasara* ja *sata* (kantaindoiraanista) sekä *hylly* ja *kinkku* (ruotsista) ovat vanhoja lainasanoja. Myös monet etunimet ovat yleislainoja, samoin osa ulkomaisista paikannimistä (esim. Tukholma, Hampuri, Ranska, Riika).

Suomen yleislainoissa ei ole vierasperäisiä äänteitä *b*, *g*, *f* ja *š*; usein tähän joukkoon luetaan myös *d*. Sana *radio* on kuitenkin yleislaina. Yleislainoja suomen kielessä ovat myös *appelsiini*, *kahvi*, *pankki* ja *tohtori*. Nykyisin englannista lainattavat sanat ovat enimmäkseen sitaattilainoja, mutta varhaisimmat ovat mukautuneet yleislainoiksi; näitä ovat mm. *pihvi*, *meikki* ja *pekoni*.

Suurin osa uudemmista yleislainoista on alkujaan ollut erikoislainoja; vasta myöhemmin ne ovat mukautuneet suomen äännerakenteeseen. Esimerkiksi yleislaina *vaneri* on mukautunut aiemmasta erikoislainasta *faneeri*, sanan *tilli* varhaisempi erikoislainamuoto on *dilli* ja japanilaisperäisen sanan *siitake* (mon. siitakkeet) entinen kirjoitusasu on *shiitake* (mon. shiitaket). Myös ruotsalaisperäinen sana *sohva* (alun perin *soffa*) on mukautunut erikoislainasta yleislainaksi.

Lähteet
-------

* Osmo Ikola: *Nykysuomen opas*, s. 130. Turku: , 2001. ISBN 951-29-1800-5.
* *Äidinkieli ja kirjallisuus: Käsikirja*, s. 90, 479. , 2007. ISBN 978-951-0-26300-6.
**Pascal** (tunnus **Pa**) on paine, jonka yhden newtonin voima aiheuttaa kohdistuessaan neliömetrin pinta-alalle. Pascal on SI-järjestelmän paineen yksikkö. Pascal-yksikkö on nimetty Blaise Pascalin mukaan.

Koska pascal on varsin pieni yksikkö, käytetään sen ohella paineen yksikkönä myös baaria (bar). Yksi baari on 100 000 pascalia, ja se on hieman pienempi kuin normaali ilmanpaine maan pinnalla.

Siis:

* 1 Pa = 1 N/m²
* 1 bar = 100 000 Pa = 100 kPa = 0,1 MPa
* perusyksiköissä ilmaistuna: 1 Pa = kg / (m·s²)

Meteorologiassa käytetään nykyisin ilmanpaineen yksikkönä millibaarin asemasta hehtopascalia. Koska 1 000 mbar = 1 000 hPa, lukuarvot säilyvät samoina.

Myös elastisten kertoimien (kimmokerroin, liukukerroin ja puristuskerroin) yksikkö on pascal. Yksikköä pascal käytetään lujuusopissa erilaisten jännitysten laskennassa sekä materiaaliominaisuuksien ilmaisemiseen, jännitykset ja lujuudet ovat useimmiten suuruusluokassa MPa eli N/mm².

Muita paineen yksiköitä
-----------------------

Elohopeamillimetriä käytetään nykyäänkin verenpaineen mittauksissa. Aiemmin paineelle on käytetty monia yksiköitä: muun muassa torri, paunaa neliötuumalle eli psi, kilopondia neliösenttimetrille (kp/cm2), millimetri vesipatsasta ja normaali-ilmakehän paine (atm).

SI-kertoimet
------------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kerroin | Nimi | Tunnus |  | Kerroin | Nimi | Tunnus |
| 100 | **pascal** | Pa |   |   |   |
| 101 | dekapascal | daPa | 10−1 | desipascal | dPa |
| 102 | hehtopascal | hPa | 10−2 | senttipascal | cPa |
| 103 | kilopascal | kPa | 10−3 | millipascal | mPa |
| 106 | megapascal | MPa | 10−6 | mikropascal | μPa |
| 109 | gigapascal | GPa | 10−9 | nanopascal | nPa |
| 1012 | terapascal | TPa | 10−12 | pikopascal | pPa |
| 1015 | petapascal | PPa | 10−15 | femtopascal | fPa |
| 1018 | eksapascal | EPa | 10−18 | attopascal | aPa |
| 1021 | tsettapascal | ZPa | 10−21 | tseptopascal | zPa |
| 1024 | jottapascal | YPa | 10−24 | joktopascal | yPa |

Katso myös
----------

* Äänenpaine

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suomen Standardoimisliitto: SI-opas (myös painettuna, ISBN 952-5420-93-0) (PDF) (Sivu 17.) *SFS-oppaat*.  04.11.2002. Suomen Standardoimisliitto. Viitattu 18.2.2013.
**HMS Lobelia** (viirinumero K05) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 Abereenistä Alexander Hall and Companyltä, missä köli laskettiin 27. kesäkuuta 1940 telakkanumerolla 672. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1941 ja valmistui 16. heinäkuuta.

Palvelus
--------

Alus lainattiin 1941 Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä *FNFL Lobelia*. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Ranskan laivastossa, kunnes se palautettiin 1947 Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Alus myytiin toukokuussa 1947 Norjaan muutettavaksi valaanpyyntialukseksi, mutta se myytiin heinäkuussa 1948 Bryde & Dahlille. Alus muutettiin poijualukseksi nimellä *Thorgeir*, jolloin omistajaksi merkittiin sandefjordilainen A/S Thor Dahl. Alukselle asennettiin vuonna 1955 dieselmoottori.

Aluksen viimeinen valaanpyyntikausi oli 1966–1967, minkä jälkeen se makasi toukokuusta 19467 ankkurissa Sandefjordissa. Alus myytiin kesäkuussa 1969 Grimstadiin Norsk Skipsopphugningille romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates – The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  aberdeenships.com
2. ↑  Friedman, Norman s. 339
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS London** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1766 vesillelaskettu parannellun London-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Alus muutettiin myöhemmin 98-tykkiseksi lisäämällä puolikannelle kahdeksan 12 naulan tykkiä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: London-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1758 Chathamin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi huhtikuuhun 1762 John Lock ja sen jälkeen Edward Allin. Köli laskettiin 4. marraskuuta 1759. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1766. Valmistuskustannukset olivat 53 036 puntaa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen marraskuussa 1778 kontra-amiraali Thomas Gravesin lippulaivana päällikkönään Samuel Cornish. Alus oli tammikuussa 1780 varustettavana ja kuparoitavana Portsmouthissa, mistä se lähti 17. toukokuuta Pohjois-Amerikkaan. Se osallistui 16. maaliskuuta 1781 Cape Henryn taisteluun ja 5. syyskuuta Chesapeaken taisteluun. Ranskan vallankumoussodissa alus osallistui 1795 Groix'n taisteluun.

Napoleonin sodissa alus valtasi 13. maaliskuuta 1806 Ranskan laivaston linjalaivan *Marengon* sekä fregatti *La Belle Poulen*. Vuonna 1808 alus saattoi Portugalin kuningasperheen Brasiliaan.

Alus romutettiin Chathamissa huhtikuussa 1811.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 19-20
2. 1 2 3  Winfield, Rif s. 20

*London*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS London* – *HMS Prince* – *HMS Impregnable* – *HMS Windsor Castle* |
| Edeltäjä: *HMS Ocean* – Seuraaja: *HMS Queen* |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston fregatista. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Leopard** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1850 vesillelaskettu siipirattailla kulkeva toisen luokan fregatti.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 26. maaliskuuta 1846 *HMS Odinin* piirustusten mukaisena. Köli laskettiin elokuussa, mutta sen jälkeen rakennustyöt keskeytettiin 9. syyskuuta. Töitä jatkettiin vasta helmikuussa 1848 John Finchamin tekemien uusien, 3,05 metriä pidemmän aluksen piirustusten mukaan. Piirustukset oli hyväksytty 11. helmikuuta 1847. Aluksen valmistuskustannukset olivat 82 250 Englannin puntaa.

Aluksen voimanlähteenä oli kaksisylinterinen, vertikaalinen suorasaantihöyrykone, jonka sylinterien halkaisija oli 91,5 tuumaa ja iskunpituus 8 tuumaa. Höyrykoneeseen oli kytketty neljä kattilaa.

Palvelus
--------

Aluksen päälliköksi määrättiin 6. tammikuuta 1853 George Giffard sen palvellessa Välimerellä, mistä se siirrettiin 1854 Itämerelle, missä se liitettiin brittiläis-ranskalaiseen Itämeren laivastoon Oolannin sodan aikana. Alus palveli 1855 Mustallamerellä.

Aluksen päälliköksi määrättiin 28. huhtikuuta 1857 James Francis Ballard Wainwright. Alus avusti *HMS Agamemnonia* kaapelin laskemisessa Atlantille. Työ aloitettiin 16. elokuuta 1858, mutta se keskeytettiin muutamaa viikkoa myöhemmin. Alus määrättiin kontra-amiraali Stephen Lushingtonin lippulaivaksi Amerikan kaakkoisrannikolle ja Länsi-Intiaan. Alus palasi Englantiin, jossa se siirrettiin Plymouthille telakalle.

Telakalla ollessa alus aseistettiin uudelleen niin, että kannelle asennettiin kahdeksan 32 naulan (56 cwt) tykkiä ja neljä 40 naulan (32 cwt) tykkiä. Yläkannelle asennettiin viisi Armstrongin kierrelukoilla varustettua 100 naulan (82 cwt) tykkiä ja yksi 68 naulan tykki (95 cwt).

Alus palasi palvelukseen 10. lokakuuta 1862 päällikkönään Charles Taylor. Alus siirtyi palvelukseen Kiinan asemalle, jossa se osallistui muun muassa Simonosekin tulitukseen. Alus poistettiin palveluksesta 29. syyskuuta 1866 ja myytiin romutettavaksi 8. huhtikuuta 1867 Marshallille Plymouthiin.

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815–1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lyon, David & Winfield, Rif s. 153
2. 1 2 3  Victoriaaninen laivasto - HMS Leopard
Pyörivä tanssi on vain turkkilaisen mevlevi-suuntauksen käyttämä rituaali. Kullakin veljeskunnalla on omat rituaalinsa 
**Dervissit** (derviššit) ovat islamilaisia hartaudenharjoittajia, jotka kuuluvat johonkin suufilaiseen veljeskuntaan *(tariqa)*. Veljeskuntia alkoi syntyä 1100-luvulla. Veljeskuntaan pyrkivien tulee alistua sen šeikin johtoon ja omaksua veljeskunnan hengelliset ajatukset.

*Dhikr*
-------

Dervissien pääasiallinen uskonnollinen rituaali on *dhikr,* joka tarkoittaa jonkin Jumalaa ylistävän formulan toistamista tavoitteena päästä uskonnolliseen hurmokseen. *Dhikr* kehittyi Koraanin resitaatiosta lyhyiksi toistettaviksi formuloiksi, kuten *lā ilāha illa ʾllāh* (ei ole muuta Jumalaa kuin Jumala), *Allahu akbar* (Jumala on suurin) tai *al-ḥamdu līʾllāh* (ylistys Jumalalle).  Suufilaisten veljeskuntien rituaalit pyrkivät hypnoottiseen tilaan ja ekstaattiseen transsiin myös fyysisten harjoitusten, esimerkiksi pyörivän tanssin avulla.  Rituaalit olivat kullekin ryhmälle erityisiä, ja ulottuivat Jumalan nimien toistamisesta veriuhreihin, miekkatansseihin, tulen tai käärmeiden käsittelyyn, keskinäiseen ruoskimiseen ja moneen muuhun.

Elämäntapa ja vaikutus
----------------------

Dervissit asuvat veljeskunnan asuntoloissa tai ovat maallikkoveljiä, mutta molemmissa tapauksissa he ovat tulleet yleensä alemmista yhteiskuntaluokista. Keskiajalla dervissiyhteisöillä oli tärkeä poliittinen asema muslimimaissa, mutta nykyään ne ovat usein hallitusten valvomia, ja virallinen islam hyljeksii niiden teologisia näkemyksiä. Kerjäläisdervissejä kutsutaan fakiireiksi.

Lähteet
-------

* Geertz, Clifford: *Islam Observed, Religious Development in Morocco and Indonesia*. The University of Chicago Press, 1968. ISBN 0-226-28511-1.
* Maristo, Joonas & Sergejeff, Andrei (toim.): *Sanasto. Teoksessa: Aikamme monta islamia*, s. 317–323. Gaudeamus, 2015. ISBN 978-952-495-371-9.

### Viitteet

1. ↑  Maristo & Sergejeff 2015, s. 322
2. ↑  dervissi. *Kielitoimiston sanakirja*, 2020. Viitattu 24.5.2021.
3. 1 2 3 4  dervish *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 28.8.2022.
4. ↑  Dhikr *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 13.11.2021.
5. ↑  Geertz 1968, s. 51–52

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dervissit** Wikimedia Commonsissa
**Kustaa August Syrjänen** (5. joulukuuta 1883 Sääksmäki – 31. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Syrjäsen vanhemmat olivat rakennusurakoitsija Erik Valerian Syrjänen ja Karoliina Syrjänen. Hän kävi kansakoulun ja valmistui 1907 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista. Syrjänen oli opettajana Nurmijärvellä 1907–1913 ja 1914–1922, Helsingin pitäjässä 1913–1914 ja pisimmän aikaa Kuusankoskella 1922–1950. Hän toimi vuodesta 1947 Kymen Lehden päätoimittajana.

Syrjänen oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1933–1945 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Syrjänen oli Nurmijärven kunnanvaltuuston jäsen ja Nurmijärven kunnallislautakunnan puheenjohtaja sekä Kuusankosken kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1941.

Syrjänen oli naimisissa vuodesta 1916 Aino Alina Ahtiluodon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx August Syrjänen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Edmonton Rush** on vuonna 2006 perustettu sisälacrossen ammattilaisseura Edmontonista, Albertasta. Joukkue pelaa National Lacrosse Leaguessa. Joukkue oli alun perin Syracuse Smash (1998–2000). Smash muutti Ottawaan ja siitä tuli Ottawa Rebel. Rushin omistaja Bruce Urban kuitenkin osti seuran 2006 ja siirsi sen nykyiselle paikalleen Edmontoniin. NLL ilmoitti joukkueen liittymisestä sarjaan 6. toukokuuta 2006 ja joukkueen nimi ilmoitettiin 9. kesäkuuta.

Kaudella 2012 pelattu Rushin ja Minnesota Swarmin välinen ottelu oli NLL:än historian toiseksi pisin. Minnesota voitti ottelun 9–10 ja ottelu kesti 72 minuuttia ja 23 sekuntia. Joukkue on lisäksi voittanut historiansa aikana neljä palkintoa: kaudella 2012 Kyle Rubisch valittiin liigan parhaaksi puolustajaksi, kaudella 2010 Brodie Merril valittiin pelipaikkansa parhaaksi ja Derek Keenan parhaaksi toimitusjohtajaksi ja yhdessä Washington Stealthin Chris Hallin kanssa parhaaksi valmentajaksi.

Rush on pelannut kerran liigan mestaruusottelussa, vuonna 2012 Rochester Knighthawksia vastaan. Edmontin johti ottelua puoliajalla jo 1–5, mutta lopulta Rochester voitti mestaruuden maalein 9–6.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  2013 National Leacrosse league Media Guide And Record Book (.pdf) National Lacrosse League. Viitattu 18.4.2013. (englanniksi)
2. ↑  Kojima, Steve: History: 30 National Lacrosse League (NLL) Markets in 27 years *ilindoor.com*.  26.2.2013. American City Business Journals. Viitattu 18.4.2013. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Rochester Knighthawks rally past Edmonton Rush to win NLL title *thestar.com*.  20.5.2012. Toronto Star Newspapers Ltd. Viitattu 18.4.2013. (englanniksi)

**National Lacrosse League (NLL)**

| Läntinen konferenssi | Itäinen konferenssi |
| --- | --- |
| Calgary Roughnecks | Buffalo Bandits |
| Colorado Mammoth | Philadelphia Wings |
| Edmonton Rush | Rochester Knighthawks |
| Minnesota Swarm | Toronto Rock |
| Washington Stealth |  |

**Entiset joukkueet**  

Albany Attack | Anaheim Storm | Arizona Sting | Baltimore Thunder | Boston Blazers | Boston Blazers | Charlotte Cobras | Chicago Shamrox | Columbus Landsharks | Detroit Turbos | Montreal Express | New England Blazers | New Jersey Saints |  
New Jersey Storm | New York Saints | New York Titans | Ontario Raiders | Orlando Titans | Ottawa Rebel | Pittsburgh Bulls | Pittsburgh CrosseFire | Portland LumberJax | San Jose Stealth | Syracuse Smash | Vancouver Ravens | Washington Power | Washington Wave
**Skotlannin pääministeri** (engl. *First Minister of Scotland*, gaeliksi *prìomh-mhinistearan na h-Alba*, skotiksi *first meenister o Scotland*) on Skotlannin hallituksen johtaja.

Pääministeri toimii Skotlannin hallituksen puheenjohtajana ja on ensisijaisesti vastuussa Skotlannin hallituksen politiikan muotoilusta, kehittämisestä ja esittämisestä, jonka lisäksi hän edustaa Skotlantia virallisesti sekä kotimaassa että ulkomailla. Viran nykyinen haltija Humza Yousaf tuli valituksi, kun Nicola Sturgeon ilmoitti eroavansa virasta helmikuussa 2023. Sturgeon oli pisimpään virassa toiminut henkilö.

Luettelo Skotlannin pääministereistä
------------------------------------

| Pääministeri | Virkakausi | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Alkoi | Päättyi |
|  | Donald Dewar | 13. toukokuuta 1999 | 11. lokakuuta 2000 |   | Työväenpuolue |
|  | Henry McLeish | 27. lokakuuta 2000 | 8. marraskuuta 2001 |
|  | Jack McConnell | 27. marraskuuta 2001 | 16. toukokuuta 2007 |
|  | Alex Salmond | 17. toukokuuta 2007 | 18. marraskuuta 2014 |   | Skotlannin kansallispuolue |
|  | Nicola Sturgeon | 20. marraskuuta 2014 | 28. maaliskuuta 2023 |
|  | Humza Yousaf | 28. maaliskuuta 2023 | *virassa* |

Liberaalidemokraattien Jim Wallace toimi väliaikaisena pääministerinä 11.–27. lokakuuta 2000 ja 8.–27. marraskuuta 2001.

Lähteet
-------

1. ↑  First Minister of Scotland
2. ↑  YLE: BBC: Skotlannin pääministeri Nicola Sturgeon eroaa

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skotlannin pääministeri** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:First Minister of Scotland
**Pascal Robert Boyer** on yhdysvaltalainen antropologi, joka on ranskalaista alkuperää. Hänet tunnetaan etenkin työstään kognitiivisen uskontotieteen parissa.

Boyer opiskeli filosofiaa ja antropologiaa Pariisin ja Cambridgen yliopistoissa. Hän on opettanut muun muassa Cambridgen yliopistossa, ja vuodesta 2000 lähtien hän on ollut "Henry Luce Professor of Collective and Individual Memory" Washington University in St. Louisissa, jossa hän opettaa psykologiaa ja antropologiaa.

Vuonna 2011 Boyer sai Guggenheim Fellowship -apurahan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Boyer selected for Guggenheim fellowship *The Source*.  19.5.2011. Washington University in St. Louis. Viitattu 23.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* CV (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Edmonton Elks** on vuonna 1949 perustettu kanadalaisen jalkapallon ammattilaisjoukkue Edmontonista, Albertan provinssista. CFL-liigaan kuuluva joukkue pelaa kotiottelunsa 56 000 -paikkaisella Commonwealth Stadiumilla.

Vuoteen 2020 joukkue tunnettiin nimellä *Edmonton Eskimos*, alkuperäiskansojen edustajat olivat pitkään toivoneet joukkueen vaihtavan nimeään, jota he pitivät halventavana. Heinäkuussa 2020 joukkue ilmoitti päätyneensä nimenvaihtoon useiden sponsorien asetettua sen ehdoksi yhteistyön jatkumiselle. Nimenvaihdosprosessin aikana joukkue käytti nimiä *Edmonton Football Team* sekä *EE Football Team*. Kesäkuussa 2021 joukkue julkisti uudeksi nimekseen Edmonton Elks.

Edmonton on voittanut CFL:n mestaruuden Grey Cupin 14 kertaa, viimeksi vuosina 2005 ja 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gerry Moddejonge: Edmonton Eskimos *Canadian Encyclopedia*.  10.5.2017. Viitattu 13.7.2017.
2. ↑  Edmonton Football Team discontinues use of the name Eskimos *esks.com*. Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Paavo Reino Aalto** (8. marraskuuta 1898 Pori – 2. marraskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, yritysjohtaja ja taidekauppias, joka sai intendentin arvonimen.

Porissa syntynyt Aalto tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1917. Hän oli harjoittelija useissa eri liikkeissä Porissa ja työskenteli kauppa- ja teollisuuskomissionin oikeudellisella osastolla Turussa. Ekonomin tutkinnon Aalto suoritti 1920 Helsingin kauppakorkeakoulussa ja erikoistui valmistuttuaan taidekaupan alalle. Aalto työskenteli Strindbergin taidesalongissa lähes viisikymmentä vuotta, aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1969, ja toimi pitkään taidesalongin varatoimitusjohtajana. Suomen sisällissotaan, talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Aalto oli viimeksi mainitussa linnoituspataljoonan vääpeli. Hän oli Helsingin taide- ja antiikkikauppiaitten yhdistyksen hallituksen jäsen vuodesta 1944 ja toimi useiden helsinkiläisten liikkeiden tilintarkastajana. Intendentin arvonimen Aalto sai 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 23.11.1970, nro 317, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.3.2023.
**Paavin valta ja johtoasema** (lat. *Tractatus de potestate et primatu papae*) on Philipp Melanchthonin vuonna 1537 kirjoittama asiakirja, joka kuuluu luterilaisen kirkon Tunnustuskirjoihin. Kirja käsittelee paavin ja piispojen valtaa.

Melanchthon kirjoitti "Paavin vallan ja johtoaseman" täydennykseksi Augsburgin tunnustukseen ja sen puolustukseen, vaikka sitä on virheellisesti pidetty usein Schmalkaldenin opinkohtien täydennyksenä. Toisin kuin Schmalkaldenin opinkohdat, tämä asiakirja hyväksyttiin jo Schmalkaldenissa, ja se valmistui 17. helmikuuta 1537. Alkuperäistä latinankielistä tekstiä ei enää ole, asiakirjan käänsi saksaksi Weit Dietrich.

Asiakirjan ensimmäinen osa käsittelee paavin, jälkimmäinen piispojen valtaa.

Merkitys
--------

Schmalkaldenin liittokokous hyväksyi asiakirjan Augsburgin tunnustuksen täydennykseksi, mikä antoi sille tunnustuskirjan aseman.

Nykyaikana jotkut "vanhaa virkakantaa" edustavista eli naispappeutta vastustavista tahoista Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa ovat saattaneet alkaa vihkiä itse omia pappejaan ilman muodollista eroamista kirkosta ja rakentaneet omia kirkollisia rakenteitaan. He ovat perustelleet tätä kirkon hajottamiseksi katsottua toimintaa tunnustuskirjoilla ja erityisesti Paavin valta ja johtoasema -asiakirjalla. Erityisesti on nostettu esiin seuraava kohta: "Kun siis piispoista tulee kerettiläisiä tai kun he kieltäytyvät vihkimästä virkaan, silloin seurakuntien on jure divino pakko jo virassa olevien paimentensa välityksellä vihkiä uusi paimenia ja viran hoitajia. Tämän väitetyn hajaannuksen ja erimielisyyden syynä on yksinomaan piispojen jumalattomuus ja tyrannius." Näitten ryhmien näkökulmasta esimerkiksi se, että vanhaa virkakantaa edustavia teologeja ei vihitä papeiksi, täyttää kyseisen kohdan määritelmän piispojen kieltäytymisestä vihkiä virkaan. Tätä perustelua on käytetty Norjassa,, Ruotsissa sitä on käyttänyt Missionsprovinsen ja Suomessa Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan perusteluissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tiililä, Osmo: *Kristilliset kirkot ja lahkot*, s. 179-180. Helsinki: WSOY, 1945.
2. ↑  Tiililä, Osmo: *Kristilliset kirkot ja lahkot*. Helsinki: WSOY, 1945.
3. ↑  Paavin valta ja johtoasema Luterilainen.net. Viitattu 10.10.2019.
4. ↑  Stig Kankkonen, suom. Hannu Lehtonen: Norjalainen kapinapiispa "lähetysmatkalla" Suomessa  30.4.2003. Concordia. Viitattu 10.10.2019.
5. ↑  Missionsprovinsen - alternativ kyrkostruktur  19.10.2006. Missionsprovinsen.  Arkistoitu 10.10.2019. Viitattu 10.10.2019. (ruotsiksi)
6. ↑  Esko Murto: Tie hiippakunnaksi, artikkeli Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan vuosikirjassa 2013  2013. Suomen evankelisluterilainen lähetyshiippakunta. Viitattu 10.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

Paavin valta ja johtoasema (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kuvaa Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Varjag** (ven. Варяг) oli Yhdysvalloissa vuonna 1901 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijä. Alus tuli tunnetuksi Chemulpon taistelusta, jossa sen miehistö kieltäytyi antautumasta ylivoimaiselle viholliselle.

Vladimir Kosov. Fight at Chemulpo. The last parade of the cruiser Varyag

Valmistus
---------

Alus tilattiin 23. huhtikuuta 1898 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, jolloin tilauksen allekirjoittivat amiraali V. R. Vierhovski ja C. Cramp. Sopimuksessa sovittiin, ettei hinta saanut ylittää 2 138 000 dollaria (4 233 240 ruplaa). Aluksen valmistus aloitettiin lokakuun alussa 1898 telakkanumerolla 301. Aluksen nimi lisättiin alusluetteloon 11. tammikuuta 1899 ja virallinen kölinlasku seremonia pidettiin 22. toukokuuta, jolloin alukseen oli kiinnitetty jo 1 102 tonnia terästä. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1899 ja valmistui 2. tammikuuta 1901 ensimmäisenä päällikkönään W. I. Ber.

Palvelus
--------

*Varjag* lähti 10. maaliskuuta 1901 Yhdysvalloista Eurooppaan miehistönään 565 miestä, joista 24 upseeria, 55 aliupseeria ja kolme matkustajaa (Crampin, General Electricin ja Niclaussen edustajat). Matkalla alus joutui kovaan myrskyyn (11 beaufortia), jolloin se vaurioitui. Alus vieraili matkalla 14. huhtikuuta Cherbourgissa, 30. huhtikuuta Tallinnassa saapuen Kronstadtiin 3. toukokuuta.

Venäjän-Japanin sodan alun Chemulpon taistelussa 9. helmikuuta 1904 *Varjag* taisteli rohkeasti keisarillisen Japanin laivaston osastoa vastaan. Alus ei onnistunut läpimurrossaan ja se joutui palaamaan Chemulpon satamaan, jossa miehistö upotti aluksensa.

### Sōya

*Soya* Vancouverissa Kanadassa vuonna 1909.
Japanilaiset nostivat ja kunnostivat aluksen liittäen sen 9. heinäkuuta 1907 laivastoonsa nimellä *Sōya*. Alus oli koululaivana ja se teki pitkän koulutuspurjehduksen 14. maaliskuuta - 7. elokuuta 1909 Havaijille ja Pohjois-Amerikkaan. Se teki vastaavan purjehduksen vuosittain aina vuoteen 1913 saakka.

Ensimmäisessä maailmansodassa Japani luovutti aluksen takaisin Venäjälle Vladivostokissa 5. huhtikuuta 1916, jolloin sen alkuperäinen nimi palautettiin. Alus lähetettiin Britteinsaarille modernisoitavaksi ennen Jäämeren laivastoon liittymistä, mutta 7. marraskuuta 1917 alkaneen Lokakuun vallankumouksen vuoksi Britannian viranomaiset pakko-ottivat aluksen ja myivät sen vuonna 1920 Saksaan romutettavaksi. Alus ajautui hinattaessa karille Skotlannin edustalla ja se päätettiin romuttaa paikallaan vuosina 1923 – 1925.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Pallada-luokka** | **Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijät** | Seuraaja:***Askold*** |

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Smigielski, Adam s. 155 ja 163
2. ↑  Smigielski, Adam s. 163-164
**Wyndham Halswelle** (30. toukokuuta 1882 - 31. maaliskuuta 1915) oli skotlantilainen juoksija ja sotilas.

Halswellesta tuli kautta aikain ensimmäinen skotlantilainen olympiavoittaja, kun hän voitti 400 metrin juoksun olympiakultaa 1908 Lontoon kisoissa. Loppukilpailussa häntä yritettiin kiilata ulos radalta ja kilpailu päätettiin juosta uudestaan. Amerikkalaisjuoksijat boikotoivat uusintaa ja Halsewille pääsi yksinään juoksemaan olympiakultaan. Tapaus tulehdutti Britannian ja USA:n liittojen välit pitkäksi ajaksi. Kaksi vuotta aikaisemmin Ateenan välikisoissa Halswelle oli saavuttanut 400 metriltä hopeaa ja 800 metriltä pronssia.

Halswelle juoksi Lontoon olympialaisissa 400 metrin olympiaennätyksen 48,4. Aika paransi Harry Hillmanin edellistä ennätystä 0,8 sekuntia.

Halswelle oli ottanut osaa buurisotiin ennen kansainvälistä juoksu-uraansa. Sittemmin hän oli mukana ensimmäisessä maailmansodassa ja kuoli Ranskassa tarkka-ampujan luotiin 32-vuotiaana.

Lähteet
-------

* The Herald: *Hero from a forsaken generation[vanhentunut linkki]*
* Henkilökuva[vanhentunut linkki] (Scottish Sports Hall of Fame)

### Viitteet

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 114. Otava, 1970.

  

Miesten 400 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Tom Burke |
1900: Maxey Long |
1904: Harry Hillman |
1908: Wyndham Halswelle | 
1912: Charles Reidpath | 
1920: Bevil Rudd |
1924: Eric Liddell |
1928: Ray Barbuti |
1932: Bill Carr |
1936: Archie Williams |
1948: Arthur Wint |
1952: George Rhoden |
1956: Charlie Jenkins |
1960: Otis Davis |
1964: Michael Larrabee |
1968: Lee Evans |
1972: Vincent Matthews |
1976: Alberto Juantorena |
1980: Viktor Markin |
1984: Alonzo Babers |
1988: Steve Lewis |
1992: Quincy Watts |
1996: Michael Johnson |
2000: Michael Johnson |
2004: Jeremy Wariner |
2008: LaShawn Merritt |
2012: Kirani James |
2016: Wayde van Niekerk |
2020: Steven Gardiner  |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**Paavin erehtymättömyys** on roomalaiskatolisen kirkon oppi, jonka mukaan paavi, toimiessaan kristittyjen ylimpänä opettajana ja tietyin edellytyksin, ei voi erehtyä opettaessaan uskoa tai moraalia koskevissa asioissa. Oppi on osa laajempaa katolisen kirkon erehtymättömyyttä, pysyvyyttä ja virheettömyyttä koskevaa itseymmärrystä. Katolinen kirkko katsoo, että sille on uskottu Jeesuksen Kristuksen opetustehtävä ja että se pysyy uskollisena tälle tehtävälle Pyhän Hengen avustuksella aikojen loppuun asti.

Läheskään kaikki paavin lausunnot eivät ole katolisen kirkon ymmärryksen mukaan erehtymättömiä, mutta katolisten on kuitenkin suhtauduttava niihin vakavasti, koska paavi on kirkon ymmärryksen mukaan Pyhän Pietarin seuraaja.

Opin historia
-------------

Paavin erehtymättömyyden käsitettä ei löydy antiikin teksteistä, mutta kristinuskon alusta alkaen kristityt ovat uskoneet, että kirkko ja sen opetukset säilyvät aina virheettöminä. Sydänkeskiajalla paaveilla oli suuri valta sekä hengellisissä että maallisissa asioissa. Ajatus paavin erehtymättömyydestä ei suoraan esiinny tuolloin teksteissä, mutta siitä on viitteitä. Selkeä ajatus paavin erehtymättömyydestä syntyy 1300-luvulla fransiskaanien kasvavan vaikutusvallan myötä ja eri sääntökuntien pyhimysten erehtymätöntä kanonisointia koskevien kiistojen yhteydessä. Paavin erehtymättömyys oli paavin suvereniteetin vastakohta, koska se sitoi paavin edeltäjiensä lausumiin. Se oli myös keino kamppailla suuren skisman (1378–1417) aikana vahvistunutta kirkolliskokousten auktoriteettia korostanutta liikettä vastaan. Paavin auktoriteettia haastoivat myöhemmin reformaatio, tieteellinen vallankumous, jansenismi ja gallikanismi.

Vasta 1800-luvulla ajatus paavin erehtymättömyydestä sai nykyisen muotonsa. Aikanaan hyvin kiistanalainen Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous (1869–1870) määritteli, millä edellytyksillä paavin voidaan sanoa opettaneen erehtymättömästi eli *ex cathedra* ("piispanistuimelta", eli virallisesti). Edellytyksenä on, että paavi aikoo vaatia koko kirkon peruuttamatonta hyväksyntää uskoa tai moraalia käsittelevälle opetukselleen. Oppia kannattaneita kutsuttiin ultramontanisteiksi. Oppi vahvistettiin ja tarkennettiin Vatikaanin toisessa kirkolliskokouksessa (1962–1965).

Katolisten teologien kesken on kiistaa siitä, mitä paavin erehtymättömyyden oppi todella merkitsee kirkolle. Yleisesti hyväksyttyjä paavien *ex cathedra*-opetuksia on vain kaksi: Marian perisynnitön sikiäminen (1854) ja Marian taivaaseenottaminen (1950). Paavin erehtymättömyyden oppi on vaikeuttanut katolisen kirkon ekumeenisia pyrkimyksiä muiden kristillisten kirkkojen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  papal infallibility *Encyclopedia Britannica*.  2022. Viitattu 16.11.2022.
2. 1 2 3 4 5  Rebecca Rist: The pope is never wrong: a history of papal infallibility in the Catholic Church *University of Reading*.  2019. Viitattu 16.11.2022.
**Lyttylä** (ruots. *Lyttskär*) on maaseutumainen kylä Porissa. Entiseen Porin maalaiskuntaan aikoinaan kuulunut kylä sijaitsee Pihlavanlahden pohjoisrannalla noin 10 kilometriä kaupungin keskustan luoteispuolella. Asukkaita Lyttylässä on 296 (2013).

Lyttylää pidetään yhtenä Porin vanhimmista asutuista alueista, joka on saatettu asuttaa jo esihistoriallisella ajalla. Historiallisena aikana Lyttylässä on toiminut muun muassa laivaveistämö eli varvi sekä puutavaran vientisatama. Vuonna 1614 perustettiin Lyttylän kartano. Koulu aloitti toimintansa kartanon vanhassa päärakennuksessa vuonna 1906 ja kirjasto 1955, mutta molemmat lakkautettiin 1970. 

Nykyään Lyttylän kartanon päärakennuksessa on toimintaa muun muassa Otsolan kansalaisopistolla sekä paikallisella kiinteistöyhdistyksellä. Kylässä sijaitsee myös Porin Pursiseuran 1900-luvun alussa rakennettu paviljonki, jossa on kesäaikana ravintola. Omaa kirkkoa Lyttylässä ei ole mutta kylässä toimii Porin ev.lut.seurakuntayhtymän ylläpitämä rukoushuone.

Lyttylässä sijaitsee myös Pirunpesä-niminen luola, joka on Suomen kolmanneksi pisin tunnettu luola.

Lähteet
-------

* Lyttylän kyläsuunnitelma 2006[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Waldenström, Stellan: *Björneborgs svenska ortnamn*, s. 137. Pori: Svenska Kulturfonden i Björneborg, 2007. ISBN 978-952-92-2742-6. (ruotsiksi)
2. ↑  Konsernihallinto, Taloushallinto: Porin kaupungin tilastollinen vuosikirja 2013 (PDF) (3.6 Väestö osa-alueittain ja kaupunginosittain vuosina 2004–2013, sivut 14–15)  toukokuu 2013. Porin kaupunki.  Arkistoitu 17.8.2013. Viitattu 29.11.2013.
3. ↑  Porin Pirunpesä on Suomen kolmanneksi suurin luola  15.5.2012. Satakunnan Kansa.  Arkistoitu 14.12.2013. Viitattu 26.5.2013.
**Paavi Sergiuksen uni** on alankomaalaisen Rogier van der Weydenin työpajalla 1430-luvun lopulla valmistunut öljyvärimaalaus.

Maalauksessa enkeli ilmoittaa nukkuvalle paavi Sergiukselle, että piispa Lambert on murhattu ja Sergius nimittää hänen seuraajakseen Hubertuksen. Tämän kohtauksen oikealla puolella näkyy Sergius ja kaksi kardinaalia menossa ulos ja kaukana kuvan taka-alalla Konstantinuksen basilikan portailla Sergius nimittää Hubertuksen piispaksi. Taiteilija on pyrkinyt kuvittelemaan Rooman sellaisena, jolloin se olisi aikanaan ollut.

Maalauksen pari on *Pyhän Hubertuksen hautaus*. Ne olivat luultavasti osa alttarikokonaisuutta Pyhän Gudulan kirkon Pyhän Hubertuksen kappelissa Brysselissä. François-Nicolas Baudot Dubuisson-Aubenay mainitsee nähneensä *Paavi Sergiuksen unen* siellä noin vuonna 1623. Se oli päätynyt yksityisomistukseen vuoteen 1796 mennessä, jolloin se myytiin Jan van Eyckin maalauksena Lontoon Christie’sillä. J. Paul Getty Museum osti sen vuonna 1972. *Pyhän Hubertuksen hautaus* taas kuuluu National Galleryn kokoelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Dream of Pope Sergius Los Angeles:  J. Paul Getty Museum. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Dream of Pope Sergius *Google Arts & Culture*. Mountain View:  Google.  (englanniksi)
Näkymä El Chalténiin.
**El Chaltén** on pieni vuoristokylä Argentiinan Patagoniassa. Se sijaitsee Río de las Vueltas -joen varrella, Santa Cruzin maakunnassa, aivan Los Glaciaresin kansallispuiston rajan tuntumassa. Sen lähellä sijaitsevat myös tunnetut Cerro Torren ja Cerro Fitz Royn vuorenhuiput. Los Glaciaresin kansallispuiston sekä näiden huippujen takia kylä on suosittu matkakohde retkeilijöiden ja vuorikiipeilijöiden keskuudessa.

Kylä rakennettiin turismia varten vuonna 1985 ja on koko Argentiinan kylistä tuorein. El Calafate sijaitsee kylältä 213 kilometrin päässä etelässä.

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  El Chaltén *El Chaltén: Introduction*. Welcome Argentina. Viitattu 14.04.2009. (englanniksi)
2. ↑  Patricia Halvorsen: El Chalténin historiaa *El Chaltén, Argentina: History and Legends*. Welcome Argentina. Viitattu 14.04.2009. (englanniksi)
3. ↑  El Chaltén *El Chaltén*. GuiaChalten.com.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 14.04.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **El Chaltén** Wikimedia Commonsissa