recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Valter Wisén
**Valter Wisén** (20. helmikuuta 1891 Vaasa – 12. helmikuuta 1934) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti (kapteeni). Hänen vanhempansa olivat kauppias, raatimies Johan Albert Wisén ja Maria Aleksandra Huldén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ruth Anna Elvira Bengterin kanssa.

Opinnot
-------

Hän kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaista reaalilyseota ja Vaasan kauppakoulun.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Wisén liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 1. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 4. lokakuuta 1916 ja edelleen takaisin 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1917. Hän osallistui Libaussa järjestetyille sotakoulun A-kursseille vuonna 1917.

Suomen sisällissota
-------------------

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 4. Jääkärirykmentin 9. Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka päällikkönä otti osaa Viipurin valloitukseen.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Sisällissodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä edellä mainitusta rykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jonka nimi muuttui myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 4. syyskuuta 1918 pataljoonan täydennyskomppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi 14. marraskuuta 1918 ja toimi liikemiehenä Vaasassa. Hän toimi Vaasan suojeluskuntapiirin 2. sotilasohjaajana 16. huhtikuuta 1926 - 30. huhtikuuta 1927 välisen ajan. Hän kuoli keuhkotautiin 12. helmikuuta 1934.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915
* Gruppenführer 5. helmikuuta 1916
* Yliluutnantti (Kapteeni) 11. Helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Lysenko vuonna 1869.
**Mykola Vitalijovytš Lysenko** (ukr. Мико́ла Віта́лійович Ли́сенко; 22. maaliskuuta (J: 10. maaliskuuta) 1842 Hrynky, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta (J: 24. lokakuuta) 1912 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja kansanlaulujen kerääjä.

Lysenko syntyi Poltavan alueella. Hän aloitti ukrainalaisten kansanlaulujen keräämisen ja julkaisemisen opiskeluaikoinaan.*lähde?* Hän opiskeli ensin Harkovan ja Kiovan yliopistoissa, sitten Leipzigin konservatoriossa. 1870-luvun puolivälissä hän opiskeli säveltämistä Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla.

Lysenko oli 1800-luvun lopussa Ukrainan musiikin keskeinen hahmo. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianomusiikkia, lauluja ja oopperoita. Hän kirjoitti oopperalibrettonsa ukrainan kielellä. Pjotr Tšaikovski halusi esittää hänen oopperansa *Taras Bulban* Moskovassa, mutta se ei onnistunut, sillä säveltäjä ei antanut esittää teostaan venäjäksi.*lähde?*

Säveltäjä Lev Revutskyi on tehnyt *Taras Bulbasta* kaksi uutta versiota (1937 ja 1955).

Lysenko tunnetaan kansallismielisenä aktivistina. Hän tuki vuoden 1905 vallankumousta ja oli vuonna 1907 vankilassa useita kuukausia.

Kiovassa toimi Lysenkon musiikki- ja teatterikoulu (myöhemmin instituutti), jonka johtajana ja opettajana toimi Lysenkon tytär, pianisti Marijana Lysenko.

Lysenko perusti Kiovaan nimeään kantavan teatteri- ja musiikkioppilaitoksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mykola Lysenko *Musicalics*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Mykola Lysenko (1842–1912) *The Ukrainian Art Song Project*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Ukraine: Music *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Antin Rudnytsky: Revutsky, Lev *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993.  (englanniksi)
5. ↑  Mykola Lysenko Biography *All Music Guide*. Viitattu 15.3.2022. (englanniksi)
6. ↑  Lysenko, Mariana *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 3.10.2023. (englanniksi)
7. ↑  Lysenko Music and Drama School *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wasyl Wytwycky: Lysenko, Mykola *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  2010.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tsutomu Yamaguchi** (jap. 山口 彊 *Yamaguchi Tsutomu*, 16. maaliskuuta 1916 – 4. tammikuuta 2010) oli japanilainen mies, joka selvisi sekä Hiroshiman että Nagasakin pommituksista. Hänet oli jo todettu hibakushaksi (Hiroshiman tai Nagasakin pommituksesta selvinnyt henkilö) Nagasakin pommituksesta, mutta 24. maaliskuuta 2009 Japanin hallitus varmisti Yamaguchin olleen myös aiemmassa, Hiroshiman pommituksessa.

Tausta
------

6. elokuuta 1945 insinöörinä Mitsubishi Heavy Industriesin palveluksessa liikematkalla ollut Yamaguchi oli astumassa ulos raitiovaunusta, kun atomipommi Little Boy pudotettiin kaupunkiin kolmen kilometrin päässä hänestä. Räjähdys tuhosi hänen vasemman korvansa tärykalvon, sokeutti hänet väliaikaisesti ja aiheutti vakavia palovammoja hänen ylävartaloonsa. Hänet pantiin siteisiin palovammojen takia, ja hän kaljuuntui. Radioaktiivinen laskeuma aiheutti hänen vaimolleen myrkytyksen. Yamaguchi vietti yön ilmahyökkäyssuojassa ennen kuin palasi kotikaupunkiinsa Nagasakiin seuraavana päivänä. Paria päivää myöhemmin 9. elokuuta toinen pommi Fat Man pudotettiin Nagasakiin, mistä hän myös selvisi.

Myöhempi elämä
--------------

Yamaguchi kärsi syövästä, jonka pommitukset saattoivat aiheuttaa. Hän kirjoitti 1980-luvulla kirjan kokemuksistaan ja oli vuonna 2006 mukana pommituksista selvinneitä käsittelevässä dokumentissa *Nijūhibaku* ("Kahdesti pommitettu"). Hän protestoi aktiivisesti ydinaseita vastaan. Hänellä oli kaksi tytärtä, Toshiko ja Naoko, sekä poika Katsutoshi, joka kuoli vuonna 2005. Yamaguchin vaimo kuoli vuonna 2008, ja hän itse kuoli 93-vuotiaana vatsasyöpään tammikuussa 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Man who survived 2 atom bombs dies *CNN*.  6.1.2010. Viitattu 6.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  The Lost Ones - Yamaguchi, Survivor of Hiroshima and Nagasaki - Watch the full documentary *ARTE*.  2023. Viitattu 6.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Elderly man officially recognized as double hibakusha *The Mainichi Daily News*.  24.3.2009.  Arkistoitu 27.3.2009. Viitattu 10.4.2009. (englanniksi)
4. 1 2  How I survived Hiroshima – and then Nagasaki *The Independent*.  26.3.2009. Viitattu 10.4.2009. (englanniksi)
5. ↑  A little deaf in one ear - meet the Japanese man who survived Hiroshima and Nagasaki *The Guardian*.  25.3.2009. Viitattu 10.4.2009. (englanniksi)
6. ↑  Twice Bombed, Twice Survived: Film Explores Untold Stories from Hiroshima & Nagasaki *columbia.edu*.  2.8.2006. Viitattu 10.4.2009. (englanniksi)
7. ↑  Double A-bomb survivor Yamaguchi dies at 93 *Kyodo News*.  6.1.2010.  Arkistoitu 10.1.2010. Viitattu 6.1.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mihail Vitaljevitš Margelov** (s. 1964) on venäläinen poliitikko. Hän on Venäjän kansanedustuslaitoksen ylähuoneen, liittoneuvoston, kansainvälisten asioiden valiokunnan entinen puheenjohtaja.

Margelov on opiskellut Moskovan yliopiston Aasian ja Afrikan maiden instituutissa, toiminut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean kansainvälisen osaston kääntäjänä, opettanut arabiaa Neuvostoliiton turvallisuuskomitean korkeakoulussa sekä ollut toimittajana uutistoimisto TASSin arabiankielisessä toimituksessa. 

Vuosina 1990–1995 Margelov toimi yhdysvaltalaisissa konsulttitoimistoissa, mm. World Resourcesissa, Boston Consulting Groupissa sekä Bain and Companyssa avustaen itsenäisten valtioiden yhteisöön suuntautuvissa investointihankkeissa.

Vuonna 1995 Margelovista tuli Video International Groupin projektipäällikkö tarkoituksena tukea Grigor Javlinskiä ja liberaalia Jabloko-puoluetta. Vuonna 1996 hänestä tuli Venäjän presidentti Boris Jeltsinin uudelleenvalinnan kampanjatoimiston mainonnan pääkoordinaattori ja marraskuusta 1996 Venäjän presidentinkanslian julkissuhteiden osaston päällikkö.

Toukokuusta 1998 syyskuuhun 1999 Margelov toimi RIA-Novosti-tietotoimistossa. Lokakuusta 1999 syksyyn 2000 Margelov toimi Pohjois-Kaukasian tapahtumien tiedottamista varten perustetun Rosinformcenterin johtajana. Jeltsinin ilmoitettua luopuvansa presidentin tehtävistä 1999 lopussa ryhtyi Margelov tammikuusta maaliskuuhun 2000 hoitamaan Vladimir Putinin presidentinvaalikampanjassa avustamaan suhteissa ulkomaisiin joukkotiedotusvälineisiin.

Margelov valittiin Pihkovan alueelta Venäjän federaation liittoneuvostoon 2000, minkä jälkeen hänestä tuli kansainvälisten asioiden valiokunnan jäsen. Marraskuussa 2001 hänestä tuli valiokunnan puheenjohtaja. Margelov antoi aktiivisesti Venäjän ulkopolitiikkaa koskevia lausuntoja, ja kommentoi esimerkiksi Martti Ahtisaaren Nobelia happamasti.

Margelov toimi Euroopan neuvoston liittovaltuustossa 2002-2004 ja 2005-2009.

Lähteet
-------

1. ↑  "Kukaan ei olisi ansainnut palkintoa enemmän" (...Nduuman ylähuoneen, liittoneuvoston, ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja Mihail Margelov sanoi, että ilman Ahtisaaren Kosovo-toimintaa, hänen saamansa Nobel-palkintoon ei liittyisi ikävää sivumakua.) *Yle*.  2008. Viitattu 8.10.2019.
2. ↑  Mr Mikhail MARGELOV *PACE*.  Arkistoitu 6.6.2011. Viitattu 8.10.2019.
**Efes Pilsen Spor Kulübü** on turkkilainen koripalloseura. Joukkueen pääsponsorina toimi vuoteen 2011 asti Efes Pilsen.

Historia
--------

Efes Pilsen SK perustettiin vuonna 1976 Kadıköysporin tilalle kakkosdivisioonaan. Kadıköyspor oli huonossa taloustilanteessa, eikä pystynyt jatkamaan, jolloin Efes otti joukkueen paikan. Efes pelasi viimeisen divisioonakautensa, kauden 1977-1978 ilman tappioita ja nousi Turkin koripalloliigaan.

Heti ensimmäisellä kaudellaan Turkin koripalloliigassa joukkue voitti mestaruuden. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue pääsi vuonna 1990 Korać Cupin puolivälieriin. Kolme vuotta myöhemmin Efes pääsi Saporta Cupin finaaliin, jonka se kuitenkin hävisi Aris Thessalonikille. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue voitti myös kansainvälisen kilpailun, kun Efes vuonna 1996 voitti Korać Cupin. Vuonna 2002 Efesistä tuli eniten Turkin mestaruuksia voittanut joukkue, kun se kaatoi finaalissa pahimman vastustajansa, Fenerbahçe Ülkerin. Vuodesta 2002 alkoi myös seuran neljän vuoden mittainen voittoputki, jolloin seura voitti Turkin mestaruuden neljä kertaa perättäin.

Saavutukset
-----------

Turkin Liiga: 1978–1979, 1982–1983, 1983–1984, 1991–1992, 1992–1993, 1993–1994, 1995–1996, 1996–1997, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005, 2008–2009 (13)

Turkin Cup : 1994, 1996, 1997, 1998, 2001, 2002, 2006, 2007, 2009, 2015 (10)

Entisiä pelaajia
----------------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * Turkki Hidayet Türkoğlu
* Turkki Mehmet Okur
* Turkki Serkan Erdoğan
* Turkki Kerem Tunçeri
* Turkki/Albania Ermal Kurtoğlu
 |     | * Turkki/Bosnia ja Hertsegovina Mirsad Türkcan
* Yhdysvallat Marcus Brown
* Yhdysvallat Trajan Langdon
* Yhdysvallat Willie Solomon
* Yhdysvallat Drew Nicholas
 |     | * Yhdysvallat Loren Woods
* Yhdysvallat Marcus Haislip
* Latvia Kaspars Kambala
* Kroatia Nikola Prkačin
* Serbia Zoran Savić
 |  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  History Efes Pilsen SK.  Arkistoitu 13.10.2009. Viitattu 10.6.2009. (englanniksi)
2. 1 2  The Club Euroliiga. Viitattu 10.6.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (turkiksi) (englanniksi)
* Euroliigan joukkueprofiili (englanniksi)

Euroliiga 2022–2023
**Lohkovaihe**  

Alba Berlin | Anadolu Efes | Barcelona | Bayern München | Cazoo Baskonia | Virtus Bologna | Crvena zvezda | Olimpia Milano | Fenerbahçe Beko | AS Monaco Basket | ASVEL Lyon-Villeurbanne | KK Partizan | Maccabi Tel Aviv | Olympiakos | Panathinaikos | Real Madrid | Valencia BC | Žalgiris
**Liisa Karpo** (o.s. **Juntunen**) on suomalainen Helsingissä toimiva elokuvatuottaja. Hän on kotoisin Hauholta ja käynyt lukion Hämeenlinnassa. Karpo valmistui ammattikorkeakoulu Stadiasta medianomiksi vuonna 2005. Hän on perustanut oman tuotantoyhtiönsä napafilms oy:n vuonna 2009 ja toimii sen toimitusjohtajana. Karpo on keskittynyt urallansa kansainvälisiin yhteistuotantoihin, kuten *Boys Who Like Girls* (*Miehen malli*), *Cheer Up*, *Golden Dawn Girls*. Hän on EAVE-alumni vuodelta 2016 ja EURODOC-alumni 2010. Karpolla on vahva fiktioelokuvahistoria ja hän on työskennellyt useissa fiktioelokuvatuotannoissa tuotantopäällikkönä, -koordinaattorina ja markkinointipäällikkönä muun muassa elokuvissa *Postia pappi Jaakobille*, *Kielletty Hedelmä* ja *Tali-Ihantala 1944*. Karpo on tuottanut Jussi-ehdokkuudet saaneet Ari Matikaisen ohjaamat pitkät dokumenttielokuvat *Venäjän vapain mies* sekä *Sota ja mielenrauha*.

Aiheesta muualla
----------------

* Liisa Karpo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Saatananpalvonta** viittaa saatanan tai yleensä henkilöllistyneen pahuuden palvontaan. Saatananpalvontaa ei pidä sekoittaa satanismiin, joka on saatanaan liittyviä symboleja käyttävä hedonistinen uskonnollinen oppi.

Tutkimus
--------

Niin sanottua saatanapaniikkia arvostelleiden tutkijoiden mukaan länsimaissa on kristillisessä kulttuuripiirissä 1970-luvulta lähtien ylläpidetty noitavainotyyppistä satanismipaniikkia yhteisöjen vihamielisyyden varoventtiilinä. Saatanahysterian avulla on pidetty yllä yhteisöjen omaksumaa moraalijärjestelmää. Yleinen epävarmuus ja näkymättömät uhkakuvat on liitetty saatanaan.

Suomessa Merja Hermonen julkaisi uskontotieteen alan väitöskirjan *Pimeä hehku: Saatananpalvonta ja satanismi 1990-luvun suomalaisessa nuorisokulttuurissa* vuonna 2006.

Suomalaisissa tiedotusvälineissä rakentunutta kuvaa saatananpalvonnasta on tutkinut muun muassa uskontotieteilijä Titus Hjelm vuonna 2005 ilmestyneessä väitöskirjassaan *Saatananpalvonta, media ja suomalainen yhteiskunta*. Hjelmin väitöskirjassa käy ilmi muun muassa, kuinka herätyskristilliset piirit olivat mukana yhdessä median kanssa synnyttämässä 1990-luvun alun saatananpalvontailmiötä: suurin osa median haastattelemista saatananpalvonnan asiantuntijoista olivat herätyskristillisiä.

Tutkijoiden mukaan satanismia on Suomessakin lähestytty lähinnä uskonnollisesta (kristillisestä) tai uskonnollistavasta näkökulmasta.

Lähteet
-------

* Hermonen, Merja: *Pimeä hehku: Satanismi ja saatananpalvonta 1990-luvun suomalaisessa nuorisokulttuurissa*. Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisotutkimusseura. Julkaisuja 64. Helsinki: Loki-kirjat, 2006. ISBN 951-825-039-1.
* Hjelm, Titus: *Saatananpalvonta, media ja suomalainen yhteiskunta*. Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisotutkimusseura. Julkaisuja 55. Helsinki: Yliopistopaino: Nuorisotutkimusverkosto, 2005. ISBN 951-570-619-X.

### Viitteet

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. ↑  Hermonen 2006, s. 34.
3. ↑
4. ↑  Hjelm 2005; Hermonen 2006, s. 34.

Aiheesta muualla
----------------

* Marko Nenonen: Saatanan palvonta on nuori kultti. Tiede 2000 1/1999.
* Ex-saatananpalvoja Päivi Niemi. Ylen Elävä arkisto.
* Matti Rämö: Pirua sarvista. Ylioppilaslehti 6/2006.
* Ylen Elävä arkisto: Saako saatanaa palvoa?
Ritarikunnan ketju ja rintatähti
**Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta** (ital. *Ordine Supremo della Santissima Annunziata*) oli Italian kuningaskunnan korkein mahdollinen ritarikunta.

Ritarikunnan perusti Savoijin kreivi Amadeus IV vuonna 1362 ja se oli aluksi tarkoitettu ainoastaan vain aatelisille, jotka vannoivat uskollisuutta ritarikunnan suurmestarille. Ritarikunnan jäsenten oli tarkoitus olla keskenään tasavertaisia, mikä todennäköisesti oli syy sille, että ritarikunnassa on vain yksi luokka.

Vuodesta 1946, jolloin Italian kuningaskunta lakkautettiin, lähtien ritarikunta on ollut täysin Savoijin perheen vastuulla eikä Italian tasavalta pidä sitä omanaan. Suurmestarina toimii Savoijin perheen pää (nykyään Napolin prinssi, Vittorio Emmanuele). Nykyään kunnianosoitus myönnetään ani harvoin ja lähes yksinomaan vain kuninkaallisille ja valtionpäämiehille.

Ritarikunnassa on vain yksi luokka:

* ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Ordini dinastici  2022. Ordini Dinastici della Real Casa di Savoia. Viitattu 22.3.2022. (italiaksi)
2. 1 2  The Supreme Order of the Most Holy Annunciation  25.7.2018. Tallinn Museum of Orders of Knighthood. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Supreme Order of the Most Holy Annunciation  2022. American Delegation of Savoy Orders. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)
S-400 Triumf voitonpäivänparaatin harjoituksessa 4. toukokuuta 2010.
**S-400 Triumf** (ven. C-400 «Триумф» eli "Triumfi", Nato-raportointinimi *SA-21 Growler*) on venäläinen ilmatorjunta- ja ohjustentorjuntaohjusjärjestelmä.

Ohjusjärjestelmän kehitti Almaz-suunnittelutoimisto 1990-luvun lopulla. Se pohjautuu S-300-ohjusperheeseen ja aluksi sen nimityksen uskotaan olleen S-300PMU-3. Järjestelmään kuuluu neljän tyyppisiä ohjuksia, joista pisimmälle kantava yltää noin 400 km:n päähän. Järjestelmän kantama on siten suurempi kuin yhdysvaltalaisen MIM-104 Patriotin. Ohjuksen ensimmäiset testit tehtiin Kapustin Jarissa 12. helmikuuta 1999. Venäjän maavoimat otti ohjuksen käyttöön vuonna 2006. Ohjus toimii mm. Moskovan ohjuspuolustuksena. 

S-400-patteristoon kuuluu kahdeksan ohjusalustaa ja 32 ohjusta ja liikkuva komentokeskus. Järjestelmän on kerrottu kykenevän torjumaan häivelentokoneita, risteilyohjuksia ja keskimatkan ballistisia ohjuksia (kantomatkaltaan alle 3 500 km ja nopeudeltaan alle 4,8 km/s).

Natoon kuuluva Turkki allekirjoitti vuoden 2017 lopulla 2,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin sopimuksen S-400-ilmatorjuntajärjestelmän toimittamisesta Turkkiin. Vastatoimena Yhdysvallat keskeytti F-35-hävittäjien myynnin maahan. Ohjuksia myyty myös Kiinaan ja Intiaan.

Venäjä on siirtänyt teknologiaa Etelä-Koreaan, joka kehittää yksinkertaistettua versiota S-400-ohjuksesta, jota kutsutaan Cheolmae-2:ksi. Toteuttavat yhtiöt ovat Samsung Electronics ja ranskalainen Thales Group. *lähde?*

Käyttäjämaat
------------

* Intia
* Kiina
* Turkki
* Valko-Venäjä
* Venäjä

Lähteet
-------

1. ↑  Russia To Deploy S-400 Air Defense Systems. *Defence Talk.com*.  27.7.2007.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 21.6.2019.
2. ↑  Ylönen, Seppo: USA ja Turkki sanasodassa venäläisistä il­ma­tor­jun­taoh­juk­sis­ta – turk­ki­lais­pi­lot­te­ja uhkaa häätö F-35:n ohjaamosta *Kaleva.fi*.  19.6.2019. Viitattu 21.6.2019.
3. ↑  GDC: India Receives First Batch Of S-400 Triumf *Global Defense Corp*.  14.11.2021. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  Lukashenko: A Belarusian training center already has S-400 systems *eng.belta.by*.  1.12.2021. Viitattu 25.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **S-400**.
* S-400 SA-20 Triumf *FAS – Military Analysis Network*.  16.7.2000. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)
* Almaz S-300P/PT/PS/PMU/PMU1/PMU2 – Almaz-Antey S-400 Triumf – SA-10/20/21 Grumble/Gargoyle *Air Power Australia*.  27.1.2014. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)
* First S-400 missile regiment to go on combat duty in Russia *Defence Talk.com*.  1.3.2007. Viitattu 7.3.2022. (englanniksi)
* Venäjän uusi pitkän kantaman ilmatorjuntaohjus S-400 Triumf. *Ilmatorjuntaupseeri*.  2/2005.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 7.3.2022.
Ritarikunnan kolmannen luokan risti ja nauha
**San Marinon ritarikunta**, virallisesti **San Marinon siviili- ja sotilasmeriittien ritarikunta** (ita. *Ordine equestre per il merito civile e militare di San Marino*) on San Marinon tasavallan korkein ja arvostetuin ritarikunta, joka on perustettu 13. elokuuta 1859.

Ritarikunnan jäsenet hyväksyy San Marinon suur- ja yleisneuvosto. Vuoteen 1984 asti ritarikunnan jäsenyys johti myös aatelisarvoon, mutta tästä on sittemmin luovuttu. Perusteiksi jäsenyydelle ovat mm. poikkeuksellinen palvelus tasavallan hyväksi niin sotilas- kuin siviilihenkilöille sekä saavutukset humanistisella, taiteellisella, poliittisella ja tieteellisellä alalla.

Ritarikunnan kunnianauha on valkoinen ja siinä on neljä sinistä raitaa. Tasoja ritarikunnassa on yhteensä viisi:

* Suurristi
* Suurupseeri
* Komentaja
* Upseeri
* Ritari

Lisäksi ritarikuntaan kuuluu kolme mitalia (pronssinen, hopeinen ja kultainen).

Ritarikunnan motto on *Relinquo vos liberos ab utroque homine* eli "jätän teidät vapaiksi molemmista miehistä".

Italian presidentti Giorgio Napolitano vastaanottaa hänelle myönnetyn ritarikunnan jäsenyyden vuonna 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ordine Equestre Civile e Militaire di San Marino  2003. medals.org.uk. Viitattu 26.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  Inaugurazione mostra dedicata agli Ordini Cavallereschi di San Marino  25.9.2017. esteri.sm. Viitattu 26.5.2020. (italiaksi)
3. 1 2  Order of San Marino *wawards.org*. Viitattu 5.2.2023.
**Clive Hornby** (20. lokakuuta 1944 Liverpool, Lancashire – 3. heinäkuuta 2008 Leeds, South Yorkshire) oli brittiläinen näyttelijä. Hän tunnetaan parhaiten Jack Sugdenin roolista televisiosarjassa *Emmerdale*.

Nuoruus ja ura
--------------

Hornby syntyi Liverpoolissa lokakuussa 1944. Hän kävi koulua Liverpool collegiate schoolissa ja kouluttautui sen jälkeen kirjanpitäjäksi. 1960-luvulla Hornby oli rumpalina *The Dennisons* -yhtyeessä. Yhtye julkaisi kolme albumia ennen hajoamistaan vuonna 1966.

Hornby kouluttautui näyttelijäksi London Academy of Music and Dramatic Artissa. Hän aloitti uransa esiintymällä paikallisteattereissa. 1970-luvulla Hornby esiintyi pienissä rooleissa televisiosarjoissa *Get Some In!* ja *Minder*.

Vuonna 1980 Hornby valittiin maanviljelijä Jack Sugdenin rooliin saippuasarjaan *Emmerdale*. Hahmoa oli esittänyt aiemmin toinen näyttelijä, Andrew Burt. Talousvaikeuksista kärsinyt Hornby oli hakenut rooliin agenttinsa kehotuksesta, ja hänen oli tarkoitus olla mukana sarjassa vain kolme kuukautta. Hornby kuitenkin jatkoi roolissa 28 vuoden ajan, jääden pois vuonna 2008 sairauden vuoksi.

Yksityiselämä
-------------

Hornby oli naimisissa näyttelijä Helen Weirin kanssa vuosina 1984–2000. Weir esitti Hornbyn roolihahmon Pat-vaimoa *Emmerdalessa* muutaman vuoden ajan. Pariskunnalla oli yksi poika.

Hornby kuoli syöpään 63-vuotiaana Leedsissä 3. heinäkuuta 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gaughan, Gavin: Obituary: Clive Hornby *The Guardian*.  10.7.2008. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)
2. ↑  Emmerdale actor Hornby dies at 63 *BBC News*.  4.7.2008. BBC. Viitattu 6.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Clive Hornby Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
**Renault Spider** on urheiluauto, jossa on takaveto ja Renault'n moottori kuljettajan selän takana. Auton idea syntyi, kun Renault halusi kasvattaa urheilullista imagoaan. Auto esiteltiin konseptina Geneven autonäyttelyssä vuonna 1995 ja se tuli myyntiin saman vuoden lopulla. Autoa valmistettiin vain puolentoista vuoden ajan, mistä johtuen se on hyvin harvinainen ja kallis myös käytettynä.

Tekniikka
---------

Auton kori on alumiinia joten se on kevyt ja kestävä, vaihdelaatikko ja moottori ovat yksi yhtenäinen yksikkö joka on sijoitettu poikittain konehuoneeseen.

Moottori
--------

Kone on Clio Williamsista tuttu 2,0-litrainen ja 150-hevosvoimainen rivinelonen.

* **F-sarjan** 2.0 (1998 cm3) - 110 kW (150 hv) @6000 r/min, 186 Nm @4500 r/min. (Kilpaversio 175 hv @7200 r/min)

Mitat
-----

* Pituus: 3795 mm
* Leveys: 1830 mm
* Korkeus: 1250 mm
* Akseliväli: 2340 mm
* Omamassa: 930 kg (Kilpaversio 790 kg)

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Mari Wiklund** (o.s. Lehtinen, s. 26. marraskuuta 1977 Kerava) on suomalainen kielentutkija ja aikido-opettaja. Hän on ranskan kielen ja ranskankielisen kulttuurin yliopistonlehtori ja dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa ranskan ja suomen prosodiaa sekä autismikirjon henkilöiden puhetta ja vuorovaikutusta. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2009. Hän on kielten maisteriohjelman johtaja Helsingin yliopistossa sekä tieteellisen *Puhe ja kieli* -lehden päätoimittaja.

Wiklund harrastaa aikidoa. Hän aloitti aikidon harjoittelun Keravalla vuonna 1988. Hän suoritti lajissa 1. *danin* mustan vyön Ranskassa vuonna 1995. Nykyisen vyöarvonsa, 6. *danin* mustan vyön (6. *dan* Aikikai), hän sai vuonna 2020. Wiklund perusti aikidoseura Finn-Aiki ry:n Helsingin Myllypuroon vuonna 2000 kahden muun henkilön kanssa. Wiklund toimii edelleen seuran päävalmentajana ja toiminnanjohtajana. Vuosina 2010–2015 sekä 2017–2018 Wiklund oli Suomen Aikidoliiton teknisen valiokunnan jäsen. Lisäksi hän toimi Suomen Aikidoliiton koulutusvaliokunnan jäsenenä vuonna 2008 ja puheenjohtajana vuosina 2009–2010.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Kustaa Johannes Brander** (27. toukokuuta 1896 Orivesi – 28. joulukuuta 1965) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut teollisuusneuvos ja kenkätehtailija.

Brander perusti Tampereelle vuonna 1919 *Kenkätehdas K. Brander Oy*:n jonka työntekijämäärä oli 10 vuoden kuluttua noin 200. Branderin kenkätehdas erikoistui 1930-luvulla naisten kenkien valmistamiseen ja se oli pitkään Aaltosen Kenkätehdas Oy:n merkittävin kotimainen kilpailija. Vuonna 1954 Branderin tehdas työllisti noin 400 työntekijää. Tehdas joutui lopettamaan toimintansa 1960-luvulla halvempien ulkomaisten tuontikenkien vallatessa markkinoita.

Branderin kenkätehtaan kuusikerroksinen tehdasrakennus sijaitsi Tammelan kaupunginosassa osoitteessa Tammelen puistokatu 14. Punatiilisen tehtaan suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer vuonna 1919. Rakennus on nykyisin opiskelija-asuntolana. 

Teollisuusneuvoksen arvonimen tehtailija, oman alansa yhteistyöhön aktiivisesti osallistunut Brander sai vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen seurakuntayhtymä, Brander, teollisuusneuvos, Kustaa Johannes, Kalevankankaan hautausmaa, Tampere, osasto 26, viitattu 20.4.2022
2. 1 2  Kustaa Brander. *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Maria Silander: Kenkä ja jalkineteollisuus 1940–1960, Koskesta voimaa -sivusto
4. ↑  Jarmo Peltola: Kenkäteollisuus 1918–1940, Koskesta voimaa -sivusto
5. ↑  Teollinen Tammela-raitti-esite, Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut
6. ↑  Teollisuusneuvos Kustaa Brander 60-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 27.5.1956, s. 8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Lauri Paltemaa** (s. 1972) on suomalainen valtiotieteilijä. Hän toimii Turun yliopistossa professorina ja Itä-Aasian koulutus- ja tutkimuskeskuksen johtajana. Paltemaan tutkimusalaa ovat Itä-Aasian tutkimus, Kiinan nykyhistoria ja politiikka, katastrofitutkimus ja internettutkimus.

Paltemaa tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan Lyseon lukiosta vuonna 1991 ja valmistui maisteriksi Turun yliopiston valtio-opin laitokselta vuonna 1998. Hän suoritti jatko-opintonsa Turun yliopistossa ja Kiinan Renmin-yliopistossa Pekingissä ja väitteli valtio-opin tohtoriksi vuonna 2006.

Paltemaa on toiminut Turun yliopistossa aiemmin yliassistenttina, vt. professorina ja yliopistolehtorina vuosina 2006–2014. Hän on toiminut professorina vuoden 2015 alusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Professoriluento, Professori Lauri Paltemaa.  *Turun yliopisto*, 18.3.2015. Artikkelin verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lauri Paltemaa *Turun yliopisto*. Viitattu 7.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mae Questel** (13. syyskuuta 1908 – 4. tammikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja ääninäyttelijä, joka muistetaan parhaiten Betty Boopin ja Olgan äänirooleista.

Biografia
---------

Mae Kwestel syntyi Bronxissa vuonna 1908. Ollessaan 17-vuotias hän voitti erään paikallisen kilpailun, jossa etsittiin laulaja Helen Kanea muistuttavaa tyttöä. Tämän myötä Mae aloitti esiintymään vaudevillen näytelmissä. Erään kiertueen aikana paikalle oli saapunut animaattori Max Fleischer, joka etsi sopivaa ääntä luomalleen hahmolle Betty Boopille. Sukunimensä Questeliksi muuttanut Mae lauloi aikaisemmin Helen Kanen laulamaa "Boop-boop-a-doop" laulua, josta Fleischer piti ja palkkasi hänet hahmon rooliin. Questel oli hahmon roolissa vuosien 1931–1939, jonka aikana hän äänitti yhteensä yli 150 lyhytanimaatiota ennen hahmon viimeistä esiintymistä animaationa. Samaan aikaan hän julkaisi laulun "On the Good Ship Lollipop", joka myi yli kaksi miljoonaa kopiota. Vuonna 1988 Questel uusi monen vuoden jälkeen Betty Boobin ääniroolin elokuvassa Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?.

1930-luvun puolesta välistä lähtien Questel toimi myös Olgan äänenä Kippari-Kallen lyhytanimaatioissa. Hänen kerrottiin luoneen Olgalle nasaali äänen näyttelijä ZaSu Pittsin mukaan. Questel kieltäytyi muuttamasta Miamiin, kun Fleischer Studios muutti sinne vuonna 1938. Tämän myötä Margie Hines tuli hahmon ääneksi vuodesta 1939 aina vuoteen 1944 asti. Questel palasi takaisin Olgan ääneksi heti vuonna 1944 ja toimi roolissaan aina 1960-luvulle asti. 

Questel esiintyi tämän jälkeen muutaman kerran näytelmärooleissa elokuvissa Funny Girl (1968), Kuuma kesä (1985) ja New York Stories (1989). 1970-luvulla Hanna-Barbera loi uuden Kippari-Kalleen perustuvan animaatiosarjan The All-New Popeye Hour. Questel joutui tällä kertaa koe-esiintymään roolia varten, joka kuitenkin meni toiselle ääninäyttelijälle Marilyn Schrefflerille. Questel esiintyi viimeisen kerran elokuvassa Joulupuu on kärvennetty vuonna 1989.

Hän kuoli Alzheimerin tautiin vuonna 1998 ollessaan 89-vuotias.

Aiheesta muualla
----------------

* TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Slovakian maantiede** kertoo Slovakian maantieteeseen liittyvistä asioista. Slovakia on vuoristoinen sisämaavaltio Keski-Euroopassa. Sen naapurivaltioita ovat Tšekki, Puola, Ukraina, Unkari ja Itävalta.

Pinnanmuodot ja vesistöt
------------------------

Vuoristot käsittävät suurin piirtein puolet maan pinta-alasta. Slovakian alueella on Länsi-Karpaatteihin ja Beskideihin kuuluvia vuoristoja. Länsi-Karpaatteihin kuuluvat Tatravuoret ja Matala-Tatran vuoristo. Noin 50 kilometrin pituinen ja 20 kilometriä leveä Tatravuoristo on pienin ylävuoristo maailmassa. Tämän vuoriston korkein vuorenhuippu on Gerlachovský štít, joka on 2 655 metriä korkea. Tatravuoriston länsipuolella olevia vuoristoja ovat Velká ja Malá Fatra ja Tatravuorten eteläpuolella sijaitsevat Slovakian malmivuoret. Tatravuoristossa on järviä, jotka ovat syntyneet jääkauden mannerjäätikön onsiloiden syvänköihin. Slovakian pisimpiä jokia ovat Hron ja Váh. Tatravuoristossa on myös toinen erittäin korkea vuorenhuippu, Lomnický štít, joka on 2 634 metriä korkea. Tässä vuorenhuipussa on kolme harjannetta. Sitä lähellä ovat Kežmanskýn ja Pienen Kežmanskýn vuorenhuiput.

Ilmasto
-------

Slovakiassa vallitsee tyypillinen mannerilmasto. Vuoristot suojaavat kylmimmiltä ilmavirtauksilta, mutta talvet ovat erittäin lumisia. Vuotuinen sademäärä on runsain Tatravuoristossa ja alhaisin Tonavan laaksossa.

Luonto ja luonnonsuojelu
------------------------

Slovakian suurten korkeuserojen takia sen kasvillisuus on monipuolista. Metsät peittävät noin 40 prosenttia maan pinta-alasta. Pääasialliset metsätyypit ovat tammimetsät, pyökkimetsät ja havumetsät. Tatravuoristossa elää monia muualla harvinaisia eläinlajeja kuten karhuja, susia ja ilveksiä.

Slovakian kansallispuistoja ovat Pieniny, Slovenský raj, Malá fatra ja Slovenský kras.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liisa Honkala: *Maailmalla, Eurooppa*, s. 158-159. Weilin+Göös. ISBN 978-951-0-33475-1.
2. ↑  Lomnický štít *vysoketatry.com*. Viitattu 29.3.2023.
3. ↑  Slovakia: Land *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 25.5.2023.
4. ↑  Justin Kavanagh: *Pohjois- ja Itä-Euroopan kansallispuistot*, s. 192, 194. Suomentanut Jarkko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-4495-2.
**Jefim Isaakovitš Zelmanov** (ven. Ефим Исаакович Зельманов; s. 7. syyskuuta 1955) on venäläinen matemaatikko, jonka tutkimusaiheet sijoittuvat kombinatorisiin ongelmiin ei-assosiatiivisissa binäärisissä rakenteissa ja ryhmäteoriassa. Hän ratkaisi rajoitetun Burnsiden ongelman. Hänelle on myönnetty Fieldsin mitali Kansainvälisessä matemaatikkojen kongressissa Zürichissä 1994. 

Zelmanov on sukujuuriltaan venäjänjuutalainen. Hän teki väitöskirjansa Novosibirskin valtionyliopistossa 1980, suoritti ylemmän tutkinnon Leningradin valtionyliopistossa 1985. Hänellä oli virka Novosibirskissa vuoteen 1987, jolloin hän muutti pois Neuvostoliitosta.

Hän muutti Yhdysvaltoihin 1990, ja hänestä tuli Wisconsin-Madison-yliopiston professori. Sen jälkeen hän oli Chicagon yliopistossa 1994–1995, Yalen yliopistossa. Vuodesta 2002 hän on ollut professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa.

Lähteet
-------

1. ↑  UCSD Press Releases: Fields Medalist Joins Mathematics Faculty at UCSD *ucsdnews.ucsd.edu*.

Aiheesta muualla
----------------

* The Work of Efim Zelmanov (Fields Medal 1994) Kapil Hari Paranjape.

**Fieldsin mitalin saajat**
 
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska

muokkaa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* DBLP
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
	+ 2
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**North Point Community Church** on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Atlantan kaupungissa Georgiassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 31 000 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain toiseksi suurin megakirkko vuonna 2019.

Seurakunnan johtava pastori ja perustaja on Andy Stanley. Seurakunta on North Point Ministriesin pääseurakunta. Yhteisöllä on yhteensä seitsemän kirkkoa Atlantan alueella: Browns Bridge Church, Buckhead Church, Decatur City Church, East Cobb Church, Gwinnett Church, North Point Community Church, ja Woodstock City Church.

Seurakunta järjestää sunnuntaisin kolme tilaisuutta. Tämän lisäksi seurakunta järjestää raamattukouluja sekä viikoittain kokoontuvia pienryhmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  America's biggest megachurches, ranked *CBS News*. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)
2. 1 2  FAQ *North Point Community Church*. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suurimmat kristiliset megakirkot |
| --- |
|  |
| 
* Bethel Church
* Calvary Temple
* Christ’s Church of the Valley
* Fellowship Church
* Gateway Church
* Hillsong Church
* Hit Gyülekezete
* Lakewood Church
* Life.Church
* North Point Community Church
* Willow Creek Community Church
* Yoido Full Gospel Church

 |

 |
Määttä elokuussa 2023
**Onni Määttä** (s. 1995) on suomalainen pesäpalloilija.

Määttä edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kempeleen Kiriä. Hän on pelannut urallaan Superpesistä myös kasvattajaseurassaan Sotkamon Jymyssä. Jymyssä pelatessaan Määttä voitti SM-kullan kaudella 2014 ja 2015. Kempeleen Kirissä hän saavutti SM-pronssin kaudella 2023. Määttä on pelannut 2013 alkaneella urallaan 133 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt viisi kunnaria ja 13 tavallista juoksua, tuonut 124 juoksua ja kerännyt 470 kärkilyöntiä. Määttä on pelannut 20 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut viisi juoksua js kerännyt 23 kärkilyöntiä. Kuudessa pelaamassaan Superpesiksen karsintasarjan ottelussa Määttä on tuonut 13 juoksua ja kerännyt 26 kärkilyöntiä. Hän on ulkopelissä etukenttäpelaaja ja sisäpelissä etenijä tai vaihtaja. Määttä on pelannut kolme aikuisten Itä-Länsi-ottelua, kolme A-poikien Itä-Länsi ottelua ja yhden B-poikien Itä-Länsi ottelun.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
*
**Purcell-jousikvartetti** (engl. *Purcell String Quartet*) on vuonna 1968 perustettu, vuoteen 1991 saakka toiminut jousikvartetti. Sen perustivat Vancouverin sinfoniaorkesterin jäsenet Norman Nelson, Raymond Ovens, Simon Streatfeild ja Ian Hampton. Myöhemmin jäsenet vaihtelivat useaan otteeseen. Nelsonin jälkeen ensimmäisinä viulisteina toimivat Sydney Humphreys (1979–1987) ja sitten Marc Destrubé. Ovensia seurasi toisena viulistina vuonna 1970 Frederick Nelson, jota puolestaan seurasivat 1970-luvun loppupuolella kronologisessa järjestyksessä Robert Growcott, Joseph Peleg ja Bryan King. Alttoviulisti Streatfeildin korvasi vuonna 1969 Philippe Etter ja sellisti Hamptonin vuonna 1989 Heather Hay.

Purcell-kvartetti piti ensimmäisen julkisen konserttinsa maaliskuussa 1969 Fou Ts'ongin kanssa CBC:lle. Paitsi lukuisissa kanadalaiskaupungissa, kvartetti esiintyi 1980-luvun kuluessa myös Neuvostoliitossa, Kuubassa, Meksikossa, Floridassa, Japanissa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.

Moni kanadalaisteos oli kvartetin kantaesittämä. Näihin teoksiin kuuluu R. Murray Schaferin, Barbara Pentlandin, Harry Freedmanin, Bruce Davisin, Anton Kuertin, André Prévostin, Jean Coulthardin, John Fodin, Eugene Wilsonin ja Elliot Weisgarberin teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Purcell String Quartet
**José Eduardo dos Santos** (28. elokuuta 1942 Luanda, Portugalin Länsi-Afrikka – 8. heinäkuuta 2022 Barcelona, Espanja) oli angolalainen poliitikko, joka toimi Angolan presidenttinä vuosina 1979–2017, yhteensä 38 vuoden ajan. Hän oli myös puolueensa MPLA:n (Movimento Popular de Libertação de Angola) johtaja.

Dos Santosin vanhemmat olivat São Tomé ja Príncipestä Angolaan muuttaneita siirtolaisia. Hän opiskeli petrokemiaa 1960–1970-lukujen vaihteessa Neuvostoliitossa ja valmistui insinööriksi Bakun öljy- ja kemianinstituutista. Angolan presidentiksi dos Santos nousi 10. syyskuuta 1979 maan ensimmäisen presidentin Agostinho Neton kuoltua.

Presidenttinä dos Santos pyrki parantamaan maansa suhteita länsimaihin. Hänen seuraajakseen tuli João Lourenço vuonna 2017. Dos Santos kuoli 79-vuotiaana heinäkuussa 2022 Teknon-klinikalla Espanjan Barcelonassa, jossa hän oli hoidossa pitkäaikaisen sairauden vuoksi.

Dos Santos oli naimisissa kolmasti ja hänellä on yhteensä seitsemän lasta. Dos Santosin ensimmäinen vaimo oli venäläinen Tatiana Kukanova, jonka hän tapasi opiskeluaikoinaan. Heidän Bakussa syntynyt tyttärensä Isabel dos Santos on Afrikan rikkain nainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miguel Gomes & Joan Faus: Angola's former president dos Santos dies aged 79 (englanniksi) Reuters 8.7.2022. Viitattu 8.7.2022.
2. ↑  José dos Santos *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 24.12.2018.
3. ↑  Isabel Dos Santos, Daughter Of Angola's President, Is Africa's First Woman Billionaire  23.12013. Forbes. Viitattu 9.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **José Eduardo dos Santos** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Angola Angolan presidentit |
| --- |
|  |
| 
* Agostinho Neto (1975–1979)
* José Eduardo dos Santos (1979–2017)
* João Lourenço (2017–)

 | Angolan presidentin lippu |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Akkadilainen sylinterisinetti noin 2300 eaa. joka kuvaa jumaluuksia Inanna, Utu ja Enki, kolme Anunnakin jäsentä.
**Anunnakit** ovat joukko muinaisten sumerilaisten, akkadilaisten, assyrialaisten ja babylonialaisten jumalia. Sumerin kielen sana *Anunna* tarkoittaa "ne jotka ovat ylhäistä verta". Alun perin nimitys saattoi viitata jonkin tietyn alueen, esimerkiksi Lagašin, paikallisiin jumaliin. Akkadin kielessä lainasana *Anunnaku* tarkoitti alempia, maanpäällisiä tai maanalaisia jumalia, joiden vastakohtana olivat taivaassa asuvat ylemmät jumalat Igigi. Anunnaki-jumalten katsottiin olevan taivaan jumala Anin jälkeläisiä, ja he ovat alun perin olleet mytologiassa ktoonisia hedelmällisyyden jumalia, mutta muuntuneet sittemmin alamaailman seitsemäksi pelottavaksi tuomariksi, jotka palvelevat Kuria ja Ereškigalia. Esimerkiksi myytissä Inannan laskeutumisesta alamaailmaan Anunnakit esiintyvät manalan tuomareina, ja heidän lukumääränsä on seitsemän.

Babylonialaisessa mytologiassa anunnaki oli kaikkien jumalolentojen yhteisnimitys, johon kuuluivat sekä maan, taivaan että manalan jumalat. Joissakin teksteissä Anunnakeihin lasketaan Enlil, Ea (Enki), Ninhursag, Sin (Nanna), Shamash (Utu) sekä Ištar (Inanna). Heistä merkittävimpänä pidetään yleensä Enliliä, joka erotti taivaan ja maan toisistaan. Heettiläisten ja hurrilaisten mytologiassa esiintyvät entiset tai vanhemmat jumalat, jotka jumalten uusi sukupolvi karkotti manalaan, ja nämä vanhemmat jumalat on yleensä samaistettu Anunnakeihin.

Sumerilaisessa myyttissä *Enki ja maailmanjärjestys* viitataan siihen, että yksi Anunnakien tärkeimmistä tehtävistä varhaisessa mytologiassa oli päättää ihmisten kohtaloista. Aluksi heidät yhdistettiin taivaaseen, mutta ajan myötä Anunnakien rooli maanpäällisissä asioissa kasvoi. Babylonialaisessa luomiseepoksessa Enūma Elišissä Babylonian pääjumala Marduk hallitsi noin 600 Anunnaki-jumalaa. Hän määräsi 300 näistä jumalista asumaan taivaassa ja 300 maan päällä.

Gilgameš-eepoksessa sekä myytissä Inannan laskeutumisesta manalaan Anunnakit puolestaan kuvataan kuolleiden tuomareiksi. Inanna siirtyy kuolleiden valtakuntaan ja yrittää kukistaa sisarensa, kuolleiden kuningattaren. Anunnakit astuvat silloin esiin tuomitakseen hänet.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Jordan, Michael: Encyclopedia of Gods. Kyle Cathie Limited, 1992. ISBN 1 85626 038 0.
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987 s. 15
2. ↑  Jordan 1992, s. 22
3. ↑  Cotterell 1996, s. 185
4. ↑  Aikio & Vornanen 1993, s. 50
5. 1 2 3  Baugh, L. Sue: Anunnaki Encyclopedia Britannica. Viitattu 14.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

WikisanakirjaWikisanakirjaWikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: **Anunnaki**.
* Black, John: The origins of human beings according to ancient Sumerian texts *Ancient Origins*.  30.1.2013. Viitattu 26.8.2018.
Karl Bror Felix Dikert
**Karl Bror Felix Dikert** (13. tammikuuta 1895 Helsinki – 24. huhtikuuta 1918 Kämärä) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat konemestari Karl Oskar Dikert ja Anna Emilia Hansson.

Opinnot
-------

Dikert kävi viisi luokkaa Vaasan ruotsalaisessa lyseossa ja yhden kauden Tampereen teknillisessä opistossa.

Jääkäriaika
-----------

Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis
Karl Bror Felix Dikert liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän osallistui Polangenin erikoiskurssille vuonna 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Karl Bror Felix Dikert saapui takaisin Suomeen aselaiva S/S Equityn toisella retkellä Aspuskäriin Merikarvialle 8. joulukuuta 1917. Toimi ennen sisällissotaa kouluttajana Vaasan suojeluskunnassa ja Mustasaaren pitäjässä. Hän osallistui Vaasan valtaukseen Sepänkylän kolonnan varajohtajana. Oulun valtaukseen hän osallistui Vaasan ympäristöstä kootun joukon johtajana. Oulun valtauksen jälkeen hänet komennettiin Savon rintamalle Mäntyharjun valtaukseen. Jääkärijoukkojen perustamisen jälkeen hänet komennettiin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan joukkueenjohtajaksi. Myöhemmin hänet komennettiin pataljoonan 1. komppaniaan ja nimitettiin 8. huhtikuuta komppanian päälliköksi. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Lempäälässä Ja Kämärällä, jossa hän koki kohtalonsa ja kaatui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Vaasaan sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vänrikki 11. helmikuuta 1918
* Luutnantti 18. helmikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |