recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Omakuva vuodelta 1745.
**Jakob Emanuel Handmann** (16. elokuuta 1718 Basel - 3. marraskuuta 1781 Bern) oli sveitsiläinen muotokuviin erikoistunut taidemaalari. Hän oli sveitsiläisten kuvataiteilijoiden Anton Graffin, Jean Preudhommen, Angelica Kauffmannin, Johann Jakob Schalchin, Johann Caspar Füsslin ja tämän pojan Johann Heinrich Füsslin aikalainen.

Elämä
-----

Jakob Emanuel Handmannin maalaama Leonhard Eulerin muotokuva vuodelta 1753.
Jakob Emanuel Handmann oli leipuri ja myöhemmin Waldenburgin haastemies Johann Jakob Handmannin ja tämän vaimon Anna Maria Rispachin yhdeksäs lapsi heidän neljästätoista lapsestaan. Vuosina 1735-1739 hän opetteli stukkorappaajaksi ja opiskeli taidetta Schaffhausenissa stukkorappaaja ja taidemaalari Johann Ulrich Schnetzlerin opissa. Hän teki opintomatkoja Pariisiin, Roomaan ja Napoliin. Pariisissa hän työskenteli taidemaalari Jean Restout nuoremman ateljeessa saaden tältä vaikutteita. Vuonna 1742 Handmann matkusteli Ranskassa löytäen töitä muotokuva-ateljeesta yhdessä taidemaalari Hörlingin kanssa. Liikekumppanuus Hörlingin kanssa tarkoitti sitä, että Handmann oli vastuussa mallien päiden maalaamisesta. Italiassa hän työskenteli muun muassa Marco Benefialin ja Pierre Subleyras'n ateljeissa Roomassa, jossa hän etupäässä kopioi antiikin ja renessanssiajan mestaritöitä.

Kesäkuussa 1746 hän palasi Sveitsiin. Vuonna 1747 hän asettui Baseliin, jossa avasi oman ateljeen. Hänen asiakkaistaan useat olivat kaupungin ja Bernin alueen ylimystöä. Tuttavuus virolaiseen aateliseen eversti Carl Friedrich von Staaliin auttoi Handmannia pääsemään Bolognan *Accademia Clementinan* jäseneksi vuonna 1773. Lukuun ottamatta matkaa Saksaan vuonna 1753 Handmann ei enää myöhemmin poistunut Sveitsistä.

Teoskuvia
---------

* Johanna Margaretha Frisching, 1758Johanna Margaretha Frisching, 1758
* Niklaus von Tscharner, 1755Niklaus von Tscharner, 1755
* Johann Ludwig Aberli, 1751Johann Ludwig Aberli, 1751

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jakob Emanuel Handmann**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* SIKART
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jakob Emanuel Handmann 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Jakob Emanuel Handmann
Etanolikonversio on ylivoimaisesti Suomen ja Euroopan suosituin käyttövoimakonversio, joka mahdollistaa E85-polttoaineen eli bioetanolin käytön bensiini, kaasu- tai hybridiautossa. Konversio maksaa asennettuna noin 500-600 euroa ja on tehtävissä 1-2 tunnissa. Se sopii sekä täysin uuteen että käytettyyn autoon, eikä asennettaessa tehdä mitään pysyviä muutoksia. Suomen tieliikenteessä on yli miljoona autoa, joihin etanolikonversio teknisesti sopii. Euroopassa tehdään vuosittain kymmeniä tuhansia etanolikonversioita ja teknologialla on ajettu jo miljardeja kilometrejä. Konversion myötä tavallinen bensiiniauto on muutettu flexfuelautoksi (FFV), johon voi tankata joustavasti etanolia tai bensiiniä tai kumpaakin niistä, millä tahansa sekoitussuhteella.

### Muunnossarja

Etanolimuunnossarja pitää sisällään tavanomaisesti auton moottoriohjausyksikköön kiinnitettävän ohjainyksikön, etanolianturin ja johtosarjan. Kaikki muunnossarjat eivät kuitenkaan pidä sisällään etanolianturia, koska niiden tekniikka ei tue sitä. Yleensä kuitenkin kaikki kehittyneiksi luokitellut muunnossarjat sisältävät etanolianturin, joka takaa etanolipitoisuuden reaaliaikaisen monitoroinnin ja näin moottorin optimaalisen toiminnan.

Lähteet
-------

1. ↑  Faktoja etanoliautoilusta – Etanoliautoilijat ry *etanoliautoilijat.fi*. Viitattu 22.7.2020.
2. ↑  VTT: [ Tieliikenteen 40 %:n hiilidioksidipäästöjen
vähentäminen vuoteen 2030: Käyttövoimavaihtoehdot ja niiden kansantaloudelliset
vaikutukset] *doria.fi*.
**Joseph "Joe" Erskine** (26. tammikuuta 1934 – 2. helmikuuta 1990) oli walesilainen raskaansarjan nyrkkeilijä Cardiffin kaupungin Butetownin alueelta. Hänen valmentajanaan toimi Archie Rule. Hän piti hallussaan Ison-Britannian raskaansarjan mestaruutta elokuusta 1956 kesäkuuhun 1958. Kaikkiaan hän voitti 54 ottelustaan 45, hävisi kahdeksan ja otteli kerran ratkaisemattoman.

Erskine oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi lyhyt. Hän oli kuitenkin teknisesti erittäin taitava, ja hänen iskunsa olivat kovia. Hän oli amatöörinyrkkeilyn mestari, Inter-Services Champion ja Britannian armeijan mestari vuonna 1953. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1954.

Erskine otteli 15. joulukuuta 1955 Harringay Arenalla Henry Cooperia vastaan pääsystä ottelemaan Britannian raskaan sarjan mestaruudesta. Hän voitti kymmeneräisen ottelun pistein. Elokuussa 1956 Erskine voitti Britannian raskaan sarjan mestaruuden, joka oli jäänyt avoimeksi Don Cockellin lopetettua uransa. Erskine voitti Johnny Williamsin pisteillä 15-eräisessä kamppailussa Maindy Stadiumilla. Syyskuussa 1957 hän voitti Brittiläisen imperiumin mestaruuden kukistamalla jälleen Henry Cooperin. Mestaruuttaan hän puolusti onnistuneesti pistevoitolla jamaikalaissyntyistä Joe Bygravesia vastaan 25. marraskuuta 1957.

Erskine otteli Euroopan raskaansarjan mestaruudesta Ingemar Johanssonia vastaan 21. helmikuuta 1958 Göteborgissa, Ruotsissa ja hävisi teknisellä tyrmäyksellä 13. erässä. Hän puolusti molempia mestaruuksiaan Brian Londonia vastaan 3. kesäkuuta 1958 mutta tuli tyrmätyksi kahdeksannessa erässä.

Erskine voitti 24. helmikuuta 1959 yhdysvaltalaisen Willie Pastranon pisteillä kymmeneräisessä ottelussa Wembleyllä. Hän otteli 24. kesäkuuta 1959 Dick Richardsonia vastaan Coney Beach Arenalla, Porthcawlissa, Walesissa ja voitti kymmeneräisen kamppailun pisteillä. Hän otteli Britannian ja Brittiläisen imperiumin mestaruuksista Henry Cooperia vastaan marraskuussa 1959, maaliskuussa 1961 ja huhtikuussa 1962 mutta hävisi jokaisen kohtaamisen.

Erskine matkusti lokakuussa 1961 Torontoon Kanadaan nyrkkeilemään George Chuvaloa vastaan osoittaakseen valmiuttaan otella maailmanmestaruudesta Floyd Pattersonia vastaan. Ottelu päättyi Chuvalon hylkäämiseen jo viidennessä erässä. Jälkikäteen Erskine väitti, että häntä puskettiin kahdeksan kertaa ottelun aikana.

Erskine otteli 13. lokakuuta 1963 saksalaista Karl Mildenbergeria vastaan Dortmundissa ja hävisi kymmeneräisen kohtaamisen pistein. Vuoden 1964 maaliskuussa Erskine nyrkkeili Jack Bodellia vastaan ja voitti hänet pistein.

Erskine kävi viimeisen ottelunsa Billy Walkeria vastaan lokakuun 27. päivänä 1964 Empire Poolissa, Wembleyllä. Hän hävisi kymmeneräisen ottelun pistein.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joe Erskine *BoxRec*. Viitattu 27.12.2021. (englanniksi)
Joe Flanigan San Diegon Comic-Conissa vuonna 2007.
**Joe Flanigan** (s. 5. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten pääosastaan scifi-sarjassa *Stargate Atlantis*.

Elämäkerta
----------

Joe Flanigan kasvoi pienellä tilalla Nevadassa lähellä Renoa. 14-vuotiaana hän aloitti opinnot sisäoppilaitoksessa Kalifornian Ojaissa, jossa näytteli koulun omassa versiossa *Viettelysten vaunu* -näytelmästä. Myöhemmin hän opiskeli Coloradon yliopistossa, jossa luki pääaineenaan historiaa ja näytteli nimiroolia *Coriolanuksessa*. Osan ensimmäisestä yliopistovuodestaan Flanigan vietti vaihto-oppilaana Pariisissa.

Valmistuttuaan Flanigan ryhtyi kirjoittajaksi ja työskenteli lyhyen aikaa newyorkilaisissa *Interview*- ja *Town & Country* -lehdissä. Ystäviensä kehotuksesta hän jatkoi opiskelua näyttelijöitä kouluttavassa Neighborhood Playhousessa ja muutti myöhemmin Los Angelesiin tehdäkseen uraa näyttelijänä.

### Näyttelijänä

Flaniganin ensimmäinen rooli oli Danielle Steelin *Family Album* -romaaniin perustuvassa samannimisessä televisioelokuvassa vuonna 1994. Sittemmin hänellä on ollut lukuisia sivuosia ja vierailuja muun muassa sarjoissa *Rakkaat siskot*, *Dawson’s Creek*, *Lemmen solmut*, *Vain yksi elämä*, *Pimeyden sydän*, *Batmanin tytär*, *Amyn lailla*, *Pelastaja* ja *C.S.I. Miami*. Hän näytteli myös pääosaa televisioelokuvassa *Sherman’s March* (2000) sekä elokuvissa *Farewell to Harry* (2002) ja *Thoughtcrimes* (2003).

Vuodesta 2004 vuoteen 2009 Flanigan näytteli *Stargate Atlantiksessa* Yhdysvaltain ilmavoimien majuri/everstiluutnantti John Sheppardia. Hän myös käsikirjoitti sarjan toisen tuotantokauden jakson "Epiphany".

Yksityiselämä
-------------

Flanigan on ollut naimisissa näyttelijä-maalari Katherine Kousin kanssa vuodesta 1996. Parilla on kolme poikaa, Aidan, Truman ja Fergus. Flanigan perheineen asui Kanadan Vancouverissa, jossa *Stargate Atlantista* kuvattiin, ja Los Angelesissa sarjan ollessa tauolla.

Aiheesta muualla
----------------

* Joe Flanigan televisiokanava Sci Fin *Stargate Atlantis* -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joe Flanigan TV.comissa
* Joe Flanigan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Joe Grech vuonna 2005
**Joseph "Joe" Grech** (s. 9. helmikuuta 1934) on maltalainen laulaja-lauluntekijä. Grech aloitti uransa trumpetistina Zejtun Band Club -yhtyeessä. Grech voitti vuonna 1960 ensimmäisen maltalaisen Malta Song Festival -musiikkikilpailun itse säveltämällään kappaleella "Vola Uccellino".

Grech valittiin julkisessa karsinnassa Maltan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun vuonna 1971 kappaleella "Marija l-Maltija". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Grech sijoittui 18 kilpailijan joukosta viimeiselle sijalle. Heikosta sijoituksesta huolimatta Grech pysyi Maltan suosituimpien laulajien joukossa.

Grechille myönnettiin Maltan risti vuonna 2002 osoituksena musiikkiurastaan.

Lähteet
-------

* Malta 1971: Joe Grech - Marija L-Maltija *viisukuppila.fi*. Viitattu 22.9.2022.

### Viitteet

1. ↑  Maltese Selection 1971 *eurovisionworld.com*. Viitattu 22.9.2022.
2. ↑  Dublin 1971 *eurovision.tv*. Viitattu 22.9.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Begumin 500 miljoonaa** (ransk. *Les Cinq cents millions de la Bégum*, toinen suom. **Begumin miljoonat**) on kirjailija Jules Vernen kirjoittama, vuonna 1879 julkaistu romaani. Kirjassa ranskalaiset ja saksalaiset rakentavat Oregoniin kaksi kilpailevaa mallikaupunkia.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Toisilleen tuntemattomat ranskalainen tohtori Sarrasin ja saksalainen professori Schultze saavat kuulla perineensä kaukaisen sukulaisensa leskeltä 500 miljoonaa frangia. Riidan välttämiseksi rahat jaetaan Sarrasinin ja Schultzen kesken niin, että molemmat saavat 250 miljoonaa. Molemmat perustavat kaupunkivaltiot Oregoniin. Ranskalaisten kaupungista, France-Villesta tulee rauhallinen pikkukaupunki, kun taas Schultzen johtamasta Stahlstadtista diktatoorinen kaivoskaupunki. Schultze kehittelee kaupungissa uutta superasetta, jolla France-Ville on tarkoitus tuhota.

Schultze saa lopulta valmiiksi aseensa, joka osoittautuu valtavaksi tykiksi. Hän yrittää ampua France-Villeä räjähdyspanoksella, mutta ammus lentää kaupungin yli avaruuteen laskuvirheen takia. Lopulta Schultze saa surmansa kehittämänsä myrkkykaasulla täytetyn kranaatin räjähtäessä hänen toimistossaan. Saksalaiset hylkäävät Stahlstadtin ja ranskalaiset Sarrasinin johdolla ottavat sen haltuunsa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

* Michael Dirdan arvostelu (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Cheryl Morgan: Verne the Unknown. Emerald City, tammikuu 2006. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Begumin 500 miljoonaa**.
**Behringer International GmbH** on Saksassa vuonna 1989 perustettu, äänilaitteistoja valmistava yritys.

Tuotteet
--------

Behringer UBB1002 -mikseri
Yhtiö suunnittelee ja valmistaa muun muassa PA-laitteistoja, miksereitä, vahvistimia ja äänikortteja. Viime aikoina Behringer on laajentanut valikoimaansa käsittämään myös efektipedaaleita, digitaalipianoja ja sähkökitaroita. Tämän lisäksi yritys valmistaa valaistuslaitteita musiikkiesityksiin.

Oikeuskiistat
-------------

### Yhdysvaltain telehallintoviraston kanne

Helmikuussa 2006 Yhdysvaltain telehallintovirasto (FCC) syytti Behringeriä siitä, ettei viittäkymmentä sen tuotetta ollut testattu Yhdysvaltain lakien velvoittamalla tavalla. Yritys tuomittiin miljoonan dollarin sakkoihin.

### Patenttisyytteet

Behringeriä on syytetty patenttirikkomuksista ainakin Mackien ja Rolandin suunnilta. Mackien kanne kuitenkin soviteltiin oikeussalin ulkopuolella, eikä ratkaisun yksityiskohtia ole paljastettu. Patenttikiistojen ratkaisemista hankaloittaa se, että useimmat äänipiirit muistuttavat teknisten ratkaisujensa osalta pakostakin toisiaan, esimerkiksi vahvistinmalleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Radio Currents Online – luettu 26. helmikuuta 2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  LOUD TECHNOLOGIES INC – LTEC Quarterly Report (10-Q) ITEM 1. LEGAL PROCEEDINGS (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Mackie Designs Inc. files lawsuit to stop "knockoff" products
4. ↑  Behringer Sued for Cloning Renowned Boss Guitar Effects Pedals @ Music Gear Review (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Sonic State – News Roland Aim To Show Behringer Who's Boss, Lawsuit filed against Behringer for range of Boss-a-like pedals

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Behringer** Wikimedia Commonsissa
**Behexen** on suomalainen vuonna 1994 perustettu black metal -yhtye Tampereelta. Yhtyeen alkutaipaleelle sen nimi oli Lords of the Left Hand.

Historia
--------

Yhtyeen perustivat Torog, Horns ja Reaper. Ensimmäinen äänite *Reality is in Evil* -demo julkaistiin vuonna 1995. Demon julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi nimekseen Behexen, jona se nykyäänkin tunnetaan. Vuonna 1997, uuden nimen alla, yhtye julkaisi toisen demonsa *Eternal Realm,* jota seurasi vuonna 1998 julkaistu seuraava demo, *Blessed be the Darkness*.

Eternal Realmin jälkeen Reaper jätti yhtyeen, ja hänet korvasi Gargantum. Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa *Rituale Satanumin*. Noin kolme vuotta myöhemmin yhtye solmi levytyssopimuksen suomalaisen Woodcut Recordsin kanssa ja vuonna 2004 julkaistiin toinen kokopitkä *By the Blessing of Satan*. Vähän tämän jälkeen yhtye teki split-albumin yhden Suomen tunnetuimman black metal -yhtyeen, Hornan, kanssa.

Vuonna 2008 julkaistiin vielä Woodcut Recordsin kautta *From The Devil´s Chalice* -julkaisu, joka sisälsi yhtyeen logolla varustetun hihamerkin ja tarroja sekä kolme vinyylilevyä, tuotos oli rajattu 666 painokseen. Yhtyeen kolmas kokopitkä, *My Soul for His Glory*, julkaistiin samaisen vuoden 2008 alussa Hammer of Haten kautta.

Huhtikuussa 2012 yhtye solmi levytyssopimuksen Debemur Morti Productionsin kanssa.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Rituale Satanum*  (2000; uusintapainos 2004)
* *By the Blessing of Satan*  (2004)
* *My Soul for His Glory*  (2008)
* *Nightside Emanations*  (2012)
* *The Poisonous Path*  (2016)

### Muut albumit

* *Horna / Behexen*  (2004, split)
* *From the Devil's Chalice*  (2008, EP)
* *Behexen / Satanic Warmaster*  (2008, split)

### Demot

* *Reality Is in Evil...*  (1995) (Julkaistu nimellä **Lords of the Left Hand**)
* *Eternal Realm*  (1997)
* *Blessed be the Darkness*  (1998)

Jäsenet
-------

Torog on laulanut yhtyeessä alusta asti.
* Torog – laulu (1994–)
* Shatraug – kitara (2004–)
* Wraath – kitara (2009–)
* Sargofagian – bassokitara (2009–)
* Horns – rummut (1994–)
* Infection – kitara (live, 2009–)

### Entiset jäsenet

* Reaper – kitara, bassokitara (1994–1998, 2004–2009)
* Gargantum – kitara (1998–2009)
* Veilroth – kitara (1998–2004)
* Lunatic – bassokitara (1998–2004)

Lähteet
-------

1. ↑  BEHEXEN Signs With DEBEMUR MORTI PRODUCTIONS *blabbermouth.net*.  10.4.2012. blabbermouth.net. Viitattu 5.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu
* Behexen Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
* Behexen Myspacessa (englanniksi)
* Behexen Last.fm:ssä (englanniksi)
**Kääpiölurikki** (*Charmosyna wilhelminae*) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä pieni kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kääpiölurikin pituus on noin 13 cm ja paino noin 20 g. Se on pienin melanesianlurikeista. Sen höyhenpuvun pääväri on vihreä. Päälaki on sinihohtoisen purppuranruskea, koiraan alaselkä ja siipien alapeitinhöyhenet ovat punaiset, yläperä purppuranruskea, siipisulkien alapinnalla on leveä punainen vyö ja kurkussa on keltaisia viiruja. Nokka on oranssi, iiris oranssi tai punainen ja koivet harmaat. Naaras muistuttaa koirasta mutta siiven alapinnalla ei ole punaista ja alaselkäkin on vihreä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen.

Esiintyminen
------------

Kääpiölurikki elää Papua-Uusi-Guinean vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta vähemmän kuin 50 000 yksilöä.*lähde?*

Elinympäristö
-------------

Kääpiölurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä 500–1 800 metrin korkeudella, paikoin myös alempana. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai hiljaisina pikku parvina. Ne lyöttäytyvät usein muiden melanesianlurikkien seuraan.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Pesä on kolossa. Munia on tavallisesti kaksi, kooltaan 17 mm × 13,5 mm. Haudonta-aika on noin kolme viikkoa ja pesäpoikasaika noin 1½ kuukautta.

Ravinto
-------

Kääpiölurikit syövät ainakin kukkien siitepölyä ja mettä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Charmosyna wilhelminae* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Charmosyna wilhelminae | 
* Wikidata: Q1264287
* Wikispecies: Charmosyna wilhelminae
* BirdLife: 22684680
* CoL: 5XPQ4
* BOW: pyglor1
* eBird: pyglor1
* GBIF: 2479774
* iNaturalist: 18886
* IRMNG: 10219043
* ITIS: 554823
* IUCN: 22684680
* NCBI: 2301371
* Species+: 8300
* Xeno-canto: Charmosyna-wilhelminae

 |
|  |
| Trichoglossus wilhelminae | 
* Wikidata: Q109563552
* CoL: 58CKG
* GBIF: 2479776
* ITIS: 714082

 |

 |
**Plastic Bertrand** (syntyjään **Roger Marie François Jouret**, 24. helmikuuta 1954 Bryssel, Belgia) on belgialainen muusikko, joka tunnetaan kansainvälisestä hittikappaleestaan *Ça plane pour moi*.

Jouret aloitti musiikkiuransa kouluaikana yhtyeessä nimeltä Bisons, jossa soitti rumpuja. Hän perusti 1970-luvun puolivälin jälkeen punk-yhtye Hubble Bubblen. Yhtye ei ollut vielä suosittu, mutta tuottaja Lou Derijk huomasi Jouret'n.

Jouret ja Derijk loivat yhdessä satiirisen Plastic Bertrand -hahmon, joka sai nimensä punk-toimittaja ja -muusikko Bert Bertrandilta. Vuonna 1977 Plastic Bertrand julkaisi singlen *Ça plane pour moi*, josta tuli yksi kautta aikojen myydyimpiä belgialaisia singlejä. Se nousi myös toisena ranskalaisena singlenä yhdysvaltalaiseen Billboard Hot 100 -listaan. Plastic Bertrandin seuraavat albumit *Je t'fais un plan* ja *L'album* eivät olleet enää lähellekään yhtä menestyneitä ja ne edustivat enemmän uuden aaltoa, jossa oli myös reggae- ja synthpop-elementtejä.

Plastic Bertrand oli 1980-luvun alkupuolella mukana ABBAn musiikkiin perustuneessa musikaalissa *Abracadabra*, jossa olivat mukana myös ranskalainen Daniel Balavoine ja Anni-Frid Lyngstad ABBAsta. Vuonna 1987 Plastic Bertrand oli Luxemburgin edustaja euroviisuissa jääden toiseksi viimeiseksi kappaleellaan *Amour amour*. Kilpailu käytiin Bertrandin synnyinkaupungissa Brysselissä. Vuonna 1988 Bertrand teki new beat -tyylisuuntaa edustaneen albumin. Single *Slave to the Beat* on yksi tyylin myydyimmistä.

Plastic Bertrand ei ole julkaissut 1980-luvun jälkeen kuin kaksi albumia. Vuonna 2002 julkaistiin paluualbumi *Ultra terrestre*. Hän on myös 2000-luvulla esiintynyt muutamia kertoja eri televisio-ohjelmissa ja tehnyt joitakin keikkoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Plastic Bertrand *famousbelgians.net*. Viitattu 5. syyskuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3  Plastic Bertrand *The Belgian Pop & Rock Archives*. Viitattu 5. syyskuuta 2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Plastic Bertrandin kotisivut (englanniksi) (ranskaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Plasmasytytys** on vaihtoehtoinen polttomoottorin kipinäsytytyksen menetelmä, jossa tavanomaisen sytytystulpan pistemäisen kipinän sijasta tuotetaan polttoaineseoksen ionisaatio ja siitä aiheutuva nopea syttyminen plasmasytytystulpan kahden elektrodin väliseen suureen tilavuuteen. Sisempi elektrodi on kapea metallitappi, joka on sijoitettu ympyrälieriön muotoisen ulomman elektrodin keskelle. Ulommassa elektrodissa on aukkoja kaasunvaihdon ja liekin etenemisen helpottamiseksi. Plasmasytytyksessä purkaukseen tarvittava jännite on elektrodien välisen etäisyyden vuoksi suurempi kuin tavanomaisessa sytytystulpassa. Plasmasytytyksessä muodostuu lukuisia samanaikaisia säteittäisiä purkauskanavia elektrodien välille. Plasmasytytyksessä sähköpurkaus kestää vain joitain nanosekunteja. Plasmasytytyksessä tarvittava sytytystulppa voidaan jälkiasentaa tavanomaisen sytytystulpan tilalle sillä edellytyksellä että plasmasytytystulpan elektrodit mahtuvat palotilaan. Plasmasytytyksen erityinen etu on sen kyky sytyttää nopeasti ja luotettavasti laihojakin polttoaineseoksia, jolloin moottoriin saadaan hyvä hyötysuhde ja vähäiset typen oksidien päästöt. Tavanomaisella kipinäsytytyksellä tarvittava seossuhde on lähellä stoikiometrista optimia eikä puristusta voi kasvattaa korkeaksi nakutustaipumuksen vuoksi. Plasmasytytyksessä nakutus vältetään laihan seossuhteen avulla, jolloin myös seoksen puristusta voidaan kasvattaa. Sähköpurkaukseen tarvittavan korkean jännitteen ja purkauksen lyhyen keston vuoksi sytytysjärjestelmässä tarvitaan uudenlaisia elektronisia sytytyspiirejä.

Katso myös
----------

* Kipinällä hallittu puristussytytys
* Lasersytytys
* Mikroaaltosytytys
* Pyörteinen suihkusytytys

Lähteet
-------

* Singleton, Daniel & Pendleton, S. J. & Gundersen, Martin A.: The role of non-thermal transient plasma for enhanced flame ignition in C2H4–air.  *Journal of Physics D: Applied Physics*, 2011, 44. vsk, nro 2, s. 1–6. United Kingdom:  IOP Publishing, Institute of Physics. doi:10.1088/0022-3727/44/2/022001. ISSN 1361-6463. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 17.8.2019.  (englanniksi)
* Technology *Transient Plasma Systems*.  Arkistoitu 17.8.2019. Viitattu 17.8.2019. (englanniksi)
* Patentti US 10,072,629 B2 Sanders et al.: "Repetitive ignition system for enhanced combustion". September 11, 2018. Viitattu 2019-08-17.
*Tämä artikkeli käsittelee järveä. Plastíras on myös arkeologinen kohde Pároksella.*

**Plastíras** (kreik. Πλαστήρας eli (Τεχνητή) Λίμνη Πλαστήρα, *(Technití) Límni Plastíra*, *Plastíraksen tekojärvi*) on tekojärvi Thessaliassa keskisessä Manner-Kreikassa. Se on Kreikan viidenneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on 24 neliökilometriä. Plastíras on suurimmillaan noin 12 kilometriä pitkä ja noin 4 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee 750 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on noin 60 metriä.

Plastíras-järveä ja sen pato.
Plastíras-järvi sijaitsee Tavropós-joessa Ágrafa-vuorilla järvestä nimensä saaneessa Límni Plastíran kunnassa Kardítsan alueyksikön alueella, noin 20 kilometriä lounaaseen Kardítsan kaupungista. Järvi syntyi, kun Tavropós padottiin 1950-luvulla. Se on saanut nimensä Nikólaos Plastíraksesta, kenraalista ja Kreikan myöhemmästä pääministeristä, jonka kerrotaan ensimmäisenä ehdottaneen padon rakentamista vuonna 1925. Hanke herätettiin henkiin 1950-luvulla ja pato valmistui vuonna 1959. Pato on noin 200 metriä pitkä ja noin 83 metriä korkea. Pato toimii vesivoimalana. Lisäksi tekojärveä käytetään Thessalian tasangon kasteluun. Järven alkuperäinen nimi oli *Tavropós-järvi* (Λίμνη Ταυρωπού, *Límni Tavropoú*), mutta se nimettiin uudelleen Plastíraksen kunniaksi vuonna 1984.

Plastíras on Kreikan tunnetuimpia järviä maisemiensa ansiosta, ja sen ympäristöä on joskus kutsuttu "Pikku-Sveitsiksi". Järven alue on Natura 2000 -aluetta. Järven ympärillä sijaitsevat muun muassa kylät Morfovoúni, Keraséa, Kryonéri, Lamperó, Mesenikólas ja Nevrópoli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Plastiras Lake *Visit Greece*. Viitattu 19.9.2016.
2. 1 2  Plastira Lake *Greeka.com*. Viitattu 19.9.2016.
3. ↑  Lake Plastiras *Lakes Network*. Viitattu 19.9.2016. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Lake Plastiras, an artificial reservoir of genuine beauty *GB Times*.  Arkistoitu 18.6.2016. Viitattu 19.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plastíras** Wikimedia Commonsissa
**Launceston** on kaupunki Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 75 328 vuoden 2016 väestönlaskennassa, mikä tekee Launcestonista Tasmanian toiseksi suurimman kaupungin heti pääkaupunki Hobartin jälkeen. 

Eurooppalaiset asuttivat Launcestonin 1806, mikä tekee siitä yhden Australian vanhimmista kaupungeista. Kaupungissa on monia historiallisia rakennuksia. Kaupunki on nimetty Britannian Cornwallissa sijaitsevan samannimisen kaupungin mukaan. Launcestonista tuli kaupunki vuonna 1888.

Launcestonin lähistöllä tuotetaan esimerkiksi hedelmiä, villaa ja viljaa. Kaupungin teollisuuteen kuuluvat esimerkiksi vaatteet ja raskaat koneet.

Launceston on kehittynyt vuosien saatossa yhdeksi Tasmanian turismin keskukseksi.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Australia: Urban Centres citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi) (saksaksi)
2. 1 2  Launceston britannica.com:  Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Launceston** Wikimedia Commonsissa
Lauma Grīva Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
**Lauma Grīva** (s. 27. lokakuuta 1984) on latvialainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä. Myös hänen sisarensa, Māra ja Gundega ovat yleisurheilijoita.

Grīva karsiutui pituusfinaalista Daegun MM-kilpailuissa 2011 hypättyään karsinnassa 6,27 metriä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän hyppäsi karsinnassa 6,10 metriä, eikä selviytynyt finaaliin. Myöskin Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Grīvan kisat päättyivät karsintaan hänen hypätessään 6,50 metriä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 6,54. Hän karsiutui loppukilpailusta EM-kilpailuissa 2010, 2012 ja 2014 ja 2018.

Griva sijoittui 11:nneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän karsiutui loppukilpailusta sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 ja 2014 ja sisäratojen EM-kilpailuissa 2011, 2013 ja 2019.

Grīvan ennätys pituushypyssä on 6,86 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lauma Grīva Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2  Lauma Grīva Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
*Nauplioksen kosto* Frans I:sen galleriassa Fontainebleaun palatsissa
**Nauplios** (m.kreik. Ναύπλιος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Euboian kuningas Klytoneuksen poika[1] ja naimisissa joko Klymenen, Filyran tai Hesionen kanssa. Puolisonsa kanssa hän sai lapset Palamedes, Oiaks ja Nausimedon.[2]

Kreetan kuninkaan Katreuksen saatua oraakkelilta ennustuksen, jonka mukaan joku hänen lapsistaan murhaisi hänet, hän kauhuissaan antoi tyttärensä Airopen ja Klymenen Naupliokselle myytäväksi kaukaiseen maahan. Nauplios antoi Airopen vaimoksi Pleistheneelle ja nai itse Klymenen. Heidän pojistaan Palamedes juonittiin näyttämään petturilta Troijan sodassa ja kivitettiin kuoliaaksi. Nauplios piti poikansa tuomiota epäoikeudenmukaisena ja katkeroituneena vannoi kostoa kuningas Agamemnonille ja muille Kreikan sotapäälliköille. Kreikkalaisten purjehtiessa takaisin kotiinsa Troijasta Nauplios sytytti merkkitulia Euboian vuoristolle, jolloin monet laivoista erehtyivät pitämään niitä jo perille päässeiden heille avuksi laittamina merkkeinä, jolloin laivat haaksirikkoutuivat petolliselle rannikolle, ja niiden miehistöt saivat surmansa.[2][3][4][5] Tämän lisäksi hän lähetti valheellisia viestejä Troijassa taistelevien sotureiden puolisoille saaden heidät – mukaan lukien Agamemnonin puoliso Klytaimnestra ja Idomeneuksen puoliso Meda – siten uskottomiksi miehilleen näiden poissa ollessa.[6]

Nauplios osallistui myös argonauttien retkeen.[1][7] Hänen kerrottiin olleen ensimmäinen, joka havaitsi Ison karhun tähdistön.[8]

Nauplios sekoittuu ajoittain antiikin kirjoituksissa saman nimisen esi-isänsä kanssa.[9]

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollonios Rhodios: *Argonautika* 1.133-138 (engl. käännös)
2. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.1.5 (engl. käännös)
3. ↑  Quintus Smyrnaeus, *Troijan tuho* xiv.664–658 (engl. käännös)
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxvi (engl. käännös)
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.6.7 (engl. käännös)
6. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.6.9 (engl. käännös)
7. ↑  Hyginus: *Fabulae* xiv (engl. käännös)
8. ↑  Theon Aleksandrialainen: *ad Aratos Faenomena* 27
9. ↑  Strabon: *Geografia* 8.6.1 (engl. käännös)
**Hienohelma** (*Asparagus densiflorus* 'Sprengeri') on parsojen sukuun kuuluvan natalinparsan lajike.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Hienohelmalla ei ole varsinaisia lehtiä, vaan niiden paikalla on hyvin pieniä, neulasmaisia versoja, jotka hoitavat lehtien tehtäviä. Kasvi kukkii vain silloin tällöin. Kukat ovat valkoisia ja tuoksuvia. Hienohelman hedelmä on marja, joka on oranssi. Kasvin juuret ovat monihaaraiset.

Levinneisyys
------------

Kasvi on kotoisin Etelä-Afrikasta.

Elinympäristö
-------------

Kasvi viihtyy aurinkoisella ja lämpimällä kasvupaikalla, mutta ei auringon paahteessa.

Käyttö
------

Hienohelmaa käytetään huonekasvina. Sitä käytettiin entisaikaan ja jossain määrin vieläkin kukkasidonnassa ja muussa koristelussa. Sitä käytetään myös viherkasviryhmissä. Hienohelman lisääminen onnistuu paitsi siemenistä, myös jakamalla. Kasvi kestää jonkin verran leikkaamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Carin Swartström: "Hienohelma", *Gummeruksen suuri huonekasvikirja*, s. 92. Gummerus, 2006. ISBN 951-20-6012-4.
2. ↑  Hienohelma *Substral*.  2009. Oy Transmeri Ab. Viitattu 30.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Puutarha.net: Hienohelma *Asparagus densiflorus* *"Sprengeri"*
* Vanhat Huonekasvit: Parsat
* Hyötykasviyhdistys: Hienohelma *Asparagus densiflorus* *"Sprengeri"*
* Guide to Houseplants: Care of *Asparagus* Fern
* Village Nurseries: *Asparagus densiflorus* *"Sprengeri"*[vanhentunut linkki]
**Hierakkalehtimittari** (*Scopula corrivalaria*) on mittareihin kuuluva, harvinainen perhoslaji. Se on aikaisemmin ollut Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella, mutta rauhoitus on sittemmin purettu. Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa laji on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sekä etu- että takasiivet ovat pohjaväriltään vaaleankellertävät ja kauttaaltaan pienten, tummien pisteiden kirjomat. Siipien poikki kulkee viisi tummemmansävyistä poikkijuovaa, minkä lisäksi jokaisessa siivessä on musta diskoidaalitäplä. Takasiiven ulkoreuna tekee selvän ulospäin suuntautuvan mutkan. Siipien ulkosyrjässä on rivi mustia pisteitä. Siipiripset ovat vaalean kellanruskeat. Siipien alapinnat ovat tummat ja niissä on tumma keskivarjo. Siipiväli on 20–22 mm.

Huomattavan samannäköinen, joskin vaaleampi laji on yleinen luhtalehtimittari (*Scopula immutata*).

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Lajia tavataan laajalla alueella Länsi-Euroopasta Venäjän Kaukoitään, mutta Suomessa lajin levinneisyys rajoittuu aivan etelärannikon tuntumaan. Suomesta ensimmäinen yksilö löydettiin vuonna 1951, mutta laji tunnistettiin maalle uudeksi vasta 1970. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Koko esiintymisalueellaan harvinainen laji jota tavataan soilla ja kosteilla niityillä. Perhonen on kaikkialla esiintymisalueellaan erittäin paikoittainen. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, mutta häiritsemällä ne saattavat olla ajettavissa lentoon myös päivällä. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää eri hierakkalajeilla (*Rumex*), etenkin isohierakalla (*Rumex hydrolapathum*).

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010, sivut 437 ja 465
2. 1 2
3. 1 2 3  Mikkola K, Jalas I, Peltonen O. 1985. Suomen perhoset. Mittarit 1. Suomen Perhostutkijain Seura. Tampereen kirjapaino Oy Tamprint. ISBN 951-99620-7-7
4. ↑
5. 1 2  Peder Skou: The geometroid moths of North Europe (Lepidoptera, Drepanidae and Geometridae). Brill 1986 ISBN 978-9004078598 s. 45–46

Aiheesta muualla
----------------

* kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q7434630
* BioLib: 52369
* BOLD: 286159
* CoL: 6XZ7X
* EoL: 279472
* EUNIS: 307383
* Fauna Europaea: 444297
* Fauna Europaea (new): 053b4af8-a95e-4314-81ad-74143fe1c9c1
* GBIF: 5145106
* iNaturalist: 202589
* IRMNG: 10614028
* LepIndex: 215602
* LoB: 4722
* NCBI: 1441583

 |

 |
Yyterin hiekkarantaa Porissa.
**Hiekkaranta** on hiekasta koostuva rannikon kaistale, joka ulottuu laskuveden rajasta kalliolle tai pysyvän kasvillisuuden rajalle.

Alempana hiekkaranta on toistuvasti veden alla, mutta ylemmäs vesi yltää vain voimakkaan myrskyn aikaan. Tälle kuivalle hiekkarannan alueelle, uimarannalle, hakeutuu usein ihmisiä ottamaan aurinkoa aurinkotuoleissaan.

Hiekka
------

Hiekkarannan kvartsihiekkaa lähikuvassa.
Hiekkarannan hiekka koostuu usein kvartsista, sillä se on kestävää. Muitakin mineraaleja esiintyy maailman hiekkarannoilla.

Useimmat hiekkarannat saavat hiekkansa jokien mereen kuljettamasta maa-aineksesta. Jos joki padotaan, hiekan tulo tyrehtyy ja joen synnyttämä hiekkaranta saattaa kadota.

Joskus hiekkarannan hiekka on syntynyt paikallisesta kalliosta rapautumalla. Joskus hiekka on tullut meren pohjasta. Joidenkin hiekkarantojen hiekka koostuu merieläinten jäännöksistä.

Muuttuvaisuus
-------------

Talven myrskyissä (ylh.) hiekkaranta kaventuu, ja kesän tyynemmässä säässä (alh.) se taas laajenee.
Hiekkaranta muuttaa jatkuvasti muotoaan aaltojen ja vuoroveden vaikutuksesta. Näin tapahtuu etenkin sellaisilla seuduilla, joilla vuodenaikojen vaihtelut ovat suuria. Talven myrskyissä aallonpituudeltaan lyhyiden aaltojen vaikutuksesta ranta kutistuu ja hiekka vetäytyy alemmas veden alle muodostaen särkän. Kesällä hiekkaranta taas laajenee, kun meri on tyynempi ja aallot ovat pidempiä.

Hiekkarannan jatkuviin muutoksiin pystyvät sopeutumaan vain harvat eliöt. Useat rantaeläimet sopeutuvat hiekkarannan oloihin kaivautumalla maahan.

Hiekkarannoille pystytetään joskus erilaisia rakenteita, jotka estävät hiekan kulkeutumisen paikkoihin, joihin sitä ei haluta, kuten sataman sisäänkäyntiin. Esteillä voidaan myös estää rannan häviäminen sivuttain tulevien aaltojen siirtäessä hiekkaa edemmäs. Tällainen este voi kuitenkin aiheuttaa sen, että edempänä rannikolla oleva hiekkaranta katoaa, kun se ei enää saa hiekkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Plummer, Charles C. & Carlson, Diane H. & Hammersley, Lisa: "14. Waves, Beaches, and Coasts", *Physical Geology*, s. 345–349. McGraw-Hill Education, 2016. ISBN 978-0-07809610-5.
2. ↑  Stephen Hutchinson, Lawrence E. Hawkins: "Hiekkarannat ja somerikot", *Maailman valtameret*, s. 220–221. Suomentanut Veikko Ahola, Timo Hautala, Irmeli Kuhlman. Gummerus, 2008. ISBN 978-951-20-7617-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiekkaranta** Wikimedia Commonsissa
*Hakusana "danse macabre" ohjaa tänne. Danse Macabre on myös Camille Saint-Saënsin orkesteriteos.*
Michael Wolgemutin näkemys kuolemantanssista (1493)
**Kuolemantanssi** (ransk. *La Danse Macabre*, engl. *Dance of death*, ital. *La Danza Macabra*, saks. *Totentanz*) on myöhäiskeskiajan kirkkotaiteessa esiintyvä aihe, joka kuvaa vertauskuvallisesti kuoleman yleismaailmallisuutta eli universaaliutta. Kuolemantanssi-aiheiset maalaukset sisältävät yleensä henkilöityneen kuoleman, joka johtaa tanssivien hahmojen joukkoa hautaan. Usein hautaan marssivassa kulkueessa esiintyy hahmoja kaikista yhteiskunnan kerroksista – kuninkaita, paaveja, munkkeja, nuoria, maatyöläisiä jne. Se on symbolikuva siitä, että kuolemassa kaikki ovat samanarvoisia. Aihe tunnetaan jo 300-luvulta alkaen, mutta se yleistyi Jean Le Fèvren La Danse Macabre -runon ilmestyttyä vuonna 1376.

Kuolemantanssi. Yksityiskohta Giacomo Borlone de Buschisin maalaamasta freskosta Oratorio dei Disciplinin kirkossa Clusonen kaupungissa, Italiassa.
Kuuluisimmat kuolemantanssit ovat ranskalaisissa ja saksalaisissa kirkoissa usein esiintyvät fresko-aiheet. Ne tehtiin yleensä mustan surman tunnelmissa muistuttamaan ihmisiä heidän elämänsä hauraudesta ja maallisen kunnian katoavaisuudesta. Bernt Notke maalasi 1400-luvun lopulla Lyypekin Mariankirkkoon loisteliaan Kuolemantanssin, mutta kirkko paloi vuonna 1942. Notken työpajan maalaama Kuolemantanssi on kuitenkin edelleen tallella Tallinnan Niguliste-kirkossa, joka toimii nykyään museona ja konserttisalina.

Suomen ainoa säilynyt kuolemantanssikuvaelma on 1500-luvun alussa tehdyssä seinämaalauksessa Inkoon kirkossa.

Kuolemantanssi on aiheena suosittu myös musiikissa. Klassiset säveltäjät, kuten Franz Liszt ja Camille Saint -Saëns ovat tehneet aiheesta sävellyksiä. Aihetta ovat suosineet myös erilaiset heavy metal -yhtyeet, kuten Iron Maiden kappaleella Dance of Death, joka löytyy yhtyeen julkaisemalta samannimiseltä levyltä (2003). Suomalainen metalliyhtye Catamenia on tehnyt Kuolon Tanssi -kappaleen Chaosborn-albumille ja saksalaisella Absurd-yhtyeellä on kappale nimeltä Pesttanz. Teemaa on jatkanaut okkultistista rokkia tekevä Ghost
Dance Macabre -kappaleella 2018.

* Bernt Notke, Tallinnan kuolemantanssi, 1463.Bernt Notke, *Tallinnan kuolemantanssi*, 1463.
* Hieronymus Bosch, Edenin puutarha, 1480–1505.Hieronymus Bosch, *Edenin puutarha*, 1480–1505.
* Max Slevogt, Kuolemantanssi, 1868.Max Slevogt, *Kuolemantanssi*, 1868.
* Inkoon kirkko, Kuolemantanssi.Inkoon kirkko, *Kuolemantanssi*.
* Inkoon kirkko, Kuolemantanssi.Inkoon kirkko, *Kuolemantanssi*.

Katso myös
----------

* Makaaberi
* Memento mori
* Vanitas
* Ars moriendi

Lähteet
-------

1. ↑  Medieval Studies Dance of Death *Oxford Bibliographies*. Viitattu 4.1.2016.
2. ↑  Bernt Notke (†1509) *Dode dans*. Viitattu 4.1.2016.
3. ↑  HS:n kulttuuritoimitus suosittelee: Kirja-, elokuva- ja menovinkit kylmään kesään *Helsingin Sanomat*.  Arkistoitu 7.7.2014. Viitattu 4.1.2016.
4. ↑  Inkoon kirkko *Inkoo*.  Arkistoitu 22.1.2016. Viitattu 4.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuolemantanssi** Wikimedia Commonsissa
Herakles juuri surmaamassa Laomedonin, *terra sigillata* valu, 1. ja 2. vuosisadan vaihteesta
**Laomedon** (m.kreik. Λαομέδων) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan toinen kuningas, Iloksen ja Eurydiken poika.

Laomedonilla oli kaksi vaimoa: Strymo ja Leukippe. Heidän kanssaan hän oli Priamoksen, Astyokhen, Lampoksen, Hiketaonin, Klytioksen, Killan, Proklian, Aithyllan, Klytodoran ja Hesionen isä. Useimmat lähteet mainitsevat lisäksi Tithonoksen hänen vanhimmaksi pojakseen. Lisäksi Laomedonilla oli nymfi Kalyben kanssa poika nimeltä Bykolion.

Ennen Troijan sotaa Poseidon ja Apollon, jotka olivat uhmanneet Zeusta, lähetettiin rangaistukseksi palvelemaan kuningas Laomedonia. Laomedon laittoi heidät rakentamaan muuria kaupungin ympärille luvaten palkita heidät ruhtinaallisesti – Homeroksen mukaan tosin ainoastaan Poseidon rakensi muuria Apollonin toimiessa paimenena[1], mutta muurin valmistuttua vuoden kuluttua Laomedon rikkoi lupauksensa. Rangaistukseksi tästä Apollon lähetti ruton ja Poseidon merihirviön piinaamaan Troijaa.[2]

Laomedon päätti oraakkelin neuvosta uhrata tyttärensä Hesionen Poseidonille toivoen siten lepyttävänsä tämän. Herakles saapui kuitenkin paikalle ja tarjoutui pelastamaan Hesionen, jos Laomedon antaisi palkkioksi jumalaista syntyperää olevat tammat; nämä olivat ne hevoset, jotka Zeus oli aikanaan antanut Trokselle hyvitykseksi Ganymedeen sieppauksesta[3]. Saatuaan lupauksen tästä Herakles surmasi pedon ja siten pelasti Hesionen. Laomedon rikkoi kuitenkin tämänkin lupauksensa, ja Herakles joutui palaamaan takaisin tyhjin käsin uhaten kuitenkin Troijaa sodalla. Diodoros Sisilialaisen mukaan Herakles olisi kuitenkin saanut sekä Hesionen että tammat muiden runsaiden lahjojen kera, mutta jättänyt nämä Laomedonin huostaan odottamaan, että hän saisi haettua ne myöhemmin[4].

Herakles palasikin myöhemmin – yhdessä Oikleen ja Telamonin kanssa – ja alkoi piirittää Troijaa, tappoi Laomedonin ja tämän pojat Podarkesta lukuun ottamatta. Tämän pelasti hänen oma sisarensa Hesione, joka osti veljensä hengen kultaisella huivillaan. Tästä alkaen Podarkesta alettiin kutsua Priamokseksi (m.kreik. *priamai*, "ostaa")[5].

Herakleen poika
---------------

Myös Herakleella oli saman niminen poika yhden Thespioksen tyttären, Melinen, kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros: *Ilias* 21.434–460 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.9 (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Ilias* 5.251–273 (engl. käännös).
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 4.42.1–7 (engl. käännös).
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.6.4 (engl. käännös).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laomedon** Wikimedia Commonsissa
**Liitokorento** (*Epitheca bimaculata*) on kiiltokorentoihin kuuluva väriltään keltamusta sudenkorento. Sillä on tapana pysyä pitkään lennossa ja laskeutua harvoin.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Liitokorento on ulkonäöltään lähemmin ruskohukankorennon kuin muiden liitokorentojen kaltainen. Korennolla on takaruumiissaan laaja keltainen kuviointi. Takaruumiin keskilinjalla on leveä tumma kaistale. Lajin takasiipien tyvillä on suuret kolmiomaiset tummat alueet. Siipisolmuissa puolestaan ei ole tummia täpliä, jotka ruskohukankorennolla on.

Liitokorennon takaruumis on 40–44 mm pitkä ja takasiipi 38–44 mm pitkä.

Elintavat
---------

Lajin lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuun lopulle. Päälentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä heinäkuun alkuun.

Liitokorento viettää tavallisesti pitkiä aikoja lennossa ja laskeutuu vain harvoin. Laji on erityisen kestävä ja nopea lentämään, ja saattaa vaeltaa veden päällä pitkälle rannasta. Kuitenkin lentotapojen vuoksi liitokorennon löytäminen on vaikeaa. Yleisimmin havaittavia yksilöitä ovat nuoret aikuiset, kun ne lentävät rinteillä ja muilla lämpimillä paikoilla.

Liitokorennon naaras voi munia kerralla yli 2 000 munaa nauhamaisina ketjuina.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Liitokorento on levinnyt pääosin Euraasian itäosiin. Keski-Euroopassa se esiintyy erittäin paikallisena, mutta Aasiassa levinneisyysalue jatkuu Sahalinille ja Japaniin. Suomessa liitokorentoa elää harvinaisena ja paikoittaisena maan eteläisimmissä osissa.

Liitokorennon yleisimpiä elinympäristöjä ovat järvet ja lammet, joilla on ruoikkoiset rannat ja paljon kasvillisuutta. Toisinaan lajia tavataan myös merenlahdilla ja soiden lammilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Boudot, J.-P.: *Epitheca bimaculata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-1*.  2020. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 16.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Liitokorento – *Epitheca bimaculata* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 144–145. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Liitokorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q232693
* Wikispecies: Epitheca bimaculata
* BioLib: 1649
* BOLD: 519445
* CoL: 6FXTK
* EoL: 4139314
* EUNIS: 241306
* Fauna Europaea: 214359
* Fauna Europaea (new): 8e0a75b6-9a40-4067-99b6-1b840e86c63a
* GBIF: 1430083
* iNaturalist: 358561
* IRMNG: 11000038
* IUCN: 165482
* NBN: NBNSYS0000172430
* NCBI: 507818

 |

 |
**Hiekkalahti** on Valtimon kirkonkylän pohjoinen osa ja teollisuusalue, Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Siellä sijaitsee myös Joensuun–Kontiomäen radalla sijainnut, nykyisin lakkautettu Hiekkalahden rautatieasema. Asema on ollut merkittävä puutavaran varastointi- ja lastauspaikka. Henkilöliikenne rataosalla Nurmes–Kontiomäki loppui vuonna 1993. Hiekkalahdessa on ollut Valtimon merkittävintä yritystoimintaa teollisuusalueella ja siellä sijaitsee teollisuushalleja. Hiekkalahti on myös merkittävä risteyspaikka: Joensuun–Kajaanin tiestä eli valtatiestä 6 erkanevat tiet sekä Kuhmoon että Rautavaaralle.

Nähtävyyksiä
------------

* Hiekkalahden ortodoksinen rukoushuone

Yrityksiä ja palveluja
----------------------

* Hiekkalahden Matkailutila
* huoltoasema Valtatie 6:n varrella
* Valtimo Components Oyj

Lähteet
-------

* Lions Club Valtimo ry.: *Valtimo: Kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnasta*. Lions Club Valtimo ry, 1994. ISBN 952-90-6060-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Valtimon kunnan sivut