recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kupari(I)bromidi** eli **kuprobromidi** (CuBr) on kupari(I)- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa kupari(I)bromidi on puhtaana valkoista kiteistä ainetta, mutta sen väri on usein vihertävä tai sinertävä johtuen osittaisesta hapettumisesta. Aine ei liukene veteen (Ksp 4,2·10-8), eikä useisiin orgaanisiin liuottimiin, mutta liukenee dimetyylisulfidiin, ammoniakkiin sekä happoliuoksiin.

Kupari(I)bromidilla on useita kidemuotoja. Alle 385 °C:n lämpötilassa kiderakenne muistuttaa sinkkisulfidin mineraalin sfaleriitin kiderakennetta ja 385–470 °C:n välillä rakenne on wurtsiittimineraalin kaltainen. Tämän jälkeen kuumennettaessa rakenne muuttuu jälleen ja muistuttaa natriumkloridin kiderakennetta. Tämä rakenne on stabiili kupari(I)bromidin sulamispisteeseen asti. Kupari(I)bromidi on puolijohde.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kupari(I)bromidia voidaan valmistaa kuumentamalla kupari(II)bromidia, pelkistämällä kuparisulfaattiliuosta metallisen kuparin tai rikkidioksidin avulla natriumbromidin läsnä ollessa tai liuottamalla kuparia vetybromidin eetteriliuokseen ja hydrolysoimalla muodostuva tuote.

Kupari(I)bromidia käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään katalyyttinä muun muassa diatsoniumsuolojen valmistuksessa sekä kytkentäreaktioissa. Yhdisteestä valmistetaan myös organokupariyhdisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 254. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1256. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. bromide&f=false Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.1.2016). (englanniksi)
3. 1 2 3  H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 25.1.2016
4. 1 2  Gary A. Molander: *Handbook of reagents for organic synthesis: Reagents for Catalyst Components for Coupling Reactions*, s. 687–695. John Wiley and Sons, 2013. ISBN 9781118643396. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.1.2016). (englanniksi)
5. ↑  Lev I. Berger: *Semiconductor Materials*, s. 216. CRC Press, 1996. ISBN 9780849389122. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.1.2016). (englanniksi)
**Via Campesina** on kansainvälinen maanviljelijöiden liike, johon kuuluu noin 150 järjestöä yli 70 maasta. Liikkeen piiriin kuuluu kaikkiaan noin 200 miljoonaa maanviljelijää Afrikasta, Aasiasta, Euroopasta sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Via Campesina on itsenäinen, poliittisesti ja taloudellisesti riippumaton liike, joka ajaa ruokasuvereniteettia ratkaisuksi maatalouden ekologisiin ja sosiaalisiin ongelmiin. Ruokasuvereniteetti tarkoittaa oikeutta määritellä itsenäisesti kullekin alueelle parhaiten sopivat ruoan tuotannon, jakelun ja kulutuksen tavat huomioiden erilaiset ekologiset, sosio-ekonomiset ja kulttuuriset olosuhteet.

European Coordination Via Campesina ECVC koordinoi Via Campesinan toimintaa Euroopassa. ECVC:n kuuluu 26 jäsenjärjestöä 18 Euroopan maasta. ECVC:n suomalainen jäsenjärjestö on Etelä-Suomen Luonnonmukaisen viljelyn yhdistys ESVY. Pohjoismaisia jäsenjärjestöjä on ESVY:n lisäksi kolme: Frie Bønder-Levende Land Tanskasta, Norsk Bonde-og Smabrukalag Norjasta ja NORDBRUK Ruotsista.

Aiheesta muualla
----------------

* Liikkeen kotisivut (englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi)
* Eurovia (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) (englanniksi) (espanjaksi) (ranskaksi) (italiaksi)
* Esvy
vuorineuvos Antti Antero ja rouva Sirkka Antero lähdössä suojeluskuntajuhliin (1910-1920-luku)
**Antti August Antero** (vuoteen 1906 asti **Aalberg** (25. maaliskuuta 1870 Janakkala – 25. maaliskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Suomen Gummitehdas Oy:n teknisenä johtajana ja Nokian tehtaitten isännöitsijänä vuosina 1900–1939.

Antti Antero syntyi rautatievirkamiehen perheeseen Janakkalassa. Hänen siskonsa oli tunnettu näyttelijä Ida Aalberg. Antero valmistui kemisti-insinööriksi Helsingin Polyteknillisessä opistossa vuonna 1894. Kuten monet muutkin aikalaisensa Antero työskenteli aluksi ulkomailla. Vuosina 1896–1900 hän oli Latviassa Baltische Papier- und Cellulosafabrikin suunnittelijana ja teknillisenä johtajana. Vuonna 1900 Antero kutsuttiin pari vuotta aiemmin perustetun Suomen Gummitehdas Oy:n tekniseksi johtajaksi. Yhtiön tuotanto siirrettiin vuonna 1904 Helsingistä Nokialle. Yrityksellä oli ensimmäiseen maailmansotaan asti vaikeuksia toimia kannattavasti kilpailluilla kumituotteiden kotimarkkinoilla, mutta Anteron teknisen kehitystyön ansiosta se pystyi kuitenkin tuottamaan kilpailukykyisiä tuotteita. Sodan jälkeen yrityksen tilanne parani ja 1930-luvulla se hallitsi Suomen kumimarkkinoita. Anteron kaudella Gummitehdas aloitti myös yritykselle tärkeäksi muodostuneen autonrenkaiden valmistuksen. Antero oli myös Nokian Tekstiili Oy:n perustajia ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 1920–1939.

Antero sai vuorineuvoksen arvon vuonna 1930. Hän oli myös Nokian kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Tunnetun näyttelijän veljenä Antero oli merkittävä kulttuurin, erityisesti teatterin tukija, hän toimi Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen esimiehenä vuosina 1932–1941.

Lähde
-----

* Juhana Aunesluoma: Vuorineuvos Antti Antero (1870–1942). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.10.2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Kurjalan kartano** on Hämeenkoskella Pääjärven etelärannalla sijaitseva kartano, joka perustettiin asuin- ja rälssikartanoksi jo keskiajalla. Kurjala mainittiin ensimmäisen kerran nimeltä 1400-luvulla ja rälssisäterinä kartano mainittiin 1516. Kartanoon kuului suuri puutarha, joka perustettiin 1600-luvulla.

Kartanon päärakennus on rakennettu 1731 ja sitä laajennettiin 1884 arkkitehti Magnus Schjerfbeckin suunnittelemalla kaksikerroksisella osalla. Päärakennukseen kuuluu myös 1850-luvulla rakennettu uusgoottilaistyylinen ulkokuisti. Kartanopiiriin kuuluu lisäksi sivurakennus ja 1800-luvulta peräisin olevia talousrakennuksia kuten viljamakasiini ja paja. Kartanon ympärillä on jäänteitä vanhasta kartanopuistosta ja puutarhasta, ja kartanoon johtaa peltojen halki kulkeva vaahterakuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Museovirasto Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt : Hollola, Kurjalan kartano

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva kartanon päärakennuksen lasikuistista vuodelta 2007, Museovirasto, Rakennushistorian kokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kupari(I)oksidi** (Cu2O) on epäorgaaninen yhdiste ja toinen kuparin oksideista. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja katalyyttinä. Luonnossa esiintyvä kupriittimineraali on kupari(I)oksidia.

Ominaisuudet
------------

Kupari(I)oksidi on kiinteää ainetta. Jauheena sen väri vaihtelee hiukkaskoon mukaan. Pieninä hiukkasina se on keltaista ja muuttuu hiukkaskoon kasvaessa väriltään oranssin ja punaisen kautta violetiksi. Yhdiste ei liukene veteen mutta liukenee ammoniakkiin ja suolahappoon muodostaa kupari(I)komplekseja mutta kupari(I)oksidi hapettuu kupari(II)yhdisteiksi hapettavien happojen, kuten typpi- tai rikkihapon, vaikutuksesta. Kosteassa ilmassa se hapettuu helposti kupari(II)oksidiksi.

Valmistus
---------

Kupari(I)oksidia voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Käytetyimmät tavat ovat pyrometallurgiset valmistusmenetelmät. Sitä voidaan valmistaa kuumentamalla kuparijauhetta yli 1 030 °C:n lämpötilassa ja johtamalla uuniin ilmaa. Alhaisempaa lämpötilaa voidaan käyttää, jos yhdistettä valmistetaan pelkistämällä kupari(II)oksidia hiilen avulla. Tämä reaktio suoritetaan 750 °C:n lämpötilassa ja reagoimattomassa inertissä ilmakehässä. Näin saatu punainen kupari(I)oksidi usein sekoitetaan sen stabiloimiseksi mäntyöljyyn tai isoftaalihappoon.

4 Cu + O2 → 2 Cu2O
2 CuO + C → Cu2O + CO
Yhdistettä voidaan tuottaa myös hydrometallurgisin menetelmin. Käytettyjä ovat muun muassa ammoniakin lisääminen tetra-ammiinikupari(I)-kompleksiin tai saostaminen natriumhydroksidin avulla kupari(I)kloridiliuoksesta. Hienojakoista keltaista kupari(I)oksidia valmistetaan elektrolyysin avulla.

Käyttö
------

Kupari(I)oksidia käytetään laivojen pohjamaaleissa, joissa se estää levien kasvua ja hanhenkaulojen tarttumista pohjiin. Sitä voidaan käyttää myös fungisidina. Lisäksi kupari(I)oksidilla värjätään lasia ja se katalysoi useita orgaanisia reaktioita.

Kupari(I)oksidin muodostumista käytetään sokerien läsnäolon selvittämiseen niin kutsutulla Fehlingin testillä. Emäksiseksi tehtyyn kuparisulfaattiliuokseen lisätään kaliumnatriumtartraattia ja pelkistävät sokerit tai aldehydit pelkistävät kupari(II)ionit kupari(I)oksidiksi, joka saostuu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  H. Wayne Richardson: *Copper compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000 Viitattu 29.5.2012
2. 1 2 3 4 5  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1257. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 29.05.2012). (englanniksi)
3. ↑  Kupari(I)oksidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 29.5.2012
4. 1 2 3 4  H. Wayne Richardson: *Copper Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003 Viitattu 29.05.2012
Ituja
**Idätys** tarkoittaa siementen idättämistä, kunnes ne versoavat. Idut ovat vitamiinipitoinen lisä etenkin talviseen ruokavalioon, ja idätys parantaa siementen tai papujen vitamiinipitoisuutta.

Idätykseen on olemassa erityisiä idätysastioita, mutta myös pelkällä (lasi)purkilla ja harsolla pärjää. Harso pingotetaan purkin suulle kumilenkkiä hyväksi käyttäen. Tämä estää pienten siementen huuhtoutumista veden mukaan.

Idätys käynnistetään yleensä liottamalla siemeniä parista minuutista vuorokauteen. Tämän jälkeen vesi kaadetaan pois, ja siementen annetaan olla purkissaan. Ylimääräinen kosteus mädännyttää siemenet. Suoraa auringonvaloa tulisi välttää, ja joidenkin siementen tapauksessa purkki tulisi asettaa pimeään paikkaan. Siemeniä tulisi huuhdella pari kertaa päivässä. Muutaman päivän itämisen jälkeen idut ovat valmiita nautittavaksi; suosituspituus idulle on yleensä 2–4 cm (sinimailasella pidempi). Idut säilyvät jääkaapissa muutamia päiviä, puhtaissa oloissa viikonkin. Pidemmässä säilytyksessä ituja kannattaa välillä huuhdella vedellä.

Muista pavuista poiketen mungopapuja ei tarvitse kiehauttaa ennen syöntiä. Myös idätetyt siemenet ja jyvät voi syödä raakoina.

Idätettäväksi sopivat muun muassa:

* sinimailanen eli alfalfa
* linssit (ei halkaistut)
* mungpavut
* soijapavut
* vehnän ja rukiin jyvät
* sarviapilan siemenet
* auringonkukan siemenet (mielellään kuorimattomat)
* hampun siemenet

Terveysriskit
-------------

Idätyksessä käytetyt kosteus ja lämpö luovat samalla otolliset olosuhteet bakteerien lisääntymiselle. Iduissa on tavattu salmonella- ja kolibakteereita. Yhdysvalloissa iduista levinneitä infektioita on ollut vuosina 1996–2011 ainakin 30. FDA on varoittanut lapsia, vanhuksia ja raskaana olevia naisia syömästä raakoja ituja. Monet valmistajat desinfioivat siemenet klooriliuoksella ennen idätystä.

Toukokuussa 2011 Saksassa puhjenneessa pavuniduista levinneessä EHEC-epidemiassa kuoli ainakin 31 ja 3 000 sairastui, joista 700 sai vakavia munuaisvaivoja. Esimerkiksi kolibakteeri ajautuu idätettäviin siemeniin maatiloilta, joissa siemenkasvien tuotannossa on käytetty eläinten lannalla rikastettua maata, tai epäsiisteissä olosuhteissa itse idätyslaitoksilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Terveydenhoitouutiset 2/03,
vierailtu 3.11.2006.
2. ↑  Luontaistuntija-lehti (3/01): Siemenet iduiksi (vierailtu 4.11.2006)
3. 1 2  Clarified – trouble sprouts up as 20 are sickened with Salmonella *eatocracy.cnn.com*. Viitattu 3.1.2015.
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Idätys**.
* Itujen kasvatus
* Voima (2/02): Itua elämään
* Anu Kärkkäinen: Iduista nopeasti ja helposti vireyttä ja vitamiineja talveen
* Elävän ravinnon yhdistyksen idätystaulukko
* Sabine Kurt: Idätys
**Kupari(I)tiosyanaatti** (CuSCN) on kupari- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi laivojen pohjamaaleissa.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa kupari(I)tiosyanaatti on vaaleanharmaata tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen tai laimeisiin happoliuoksiin. Sen sijaan se liukenee komplekseja muodostaen ammoniakkiin, tiosyanaattiliuoksiin ja dietyylieetteriin. Kupari(I)tiosyanaatti on polymorfista ja siitä tunnetaan kiteiset α- ja β-muodot. Näistä stabiilimpi on alkeiskopiltaan heksagonaalinen β-muoto. Kupari(I)tiosyanaatin β-muoto on puolijohde ja sen johtavuusvyön ja kielletyn vyön välinen energiaero on 3,7–3,9 eV.

Kupari(I)tiosyanaattia valmistetaan enimmäkseen kuparisulfaatin ja ammonium- tai natriumtiosyanaatin reaktiolla. Reaktiossa on mukana pelkistimenä esimerkiksi rikkidioksidia tai natriumsulfiittia. Toinen tapa on kupari(I)kloridin ja tiosyanaattisuolan reaktio.

2 CuSO4 + 2 NaSCN + Na2SO3 + H2O → 2 CuSCN + 2 NaHSO4 + Na2SO4
Kupari(I)tiosyanaattia käytetään erityisesti alumiinirunkoisten laivojen pohjamaaleissa estämään eliöiden tarttumista pohjaan. Yhdistettä voidaan myös käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja apuaineena tekstiilien painoprosesseissa. Kupari(I)tiosyanaattia on tutkittu käytettäväksi muun muassa aurinkokennoissa, orgaanisissa ledeissä ja transistoreissa.

Lähteet
-------

1. ↑  W. M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4–61. 93rd edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1-4398-8049-4. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 20.5.2023). (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Theo H. J. van Hoek: "Thiocyanates, Inorganic", teoksessa Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2000. Vol. 36 s. 624-625
3. 1 2 3  Jun Zhang & H. Wayne Richardson: "Copper compounds", teoksessa Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2016. s. 24 (luvun sisäinen sivunumerointi)
4. 1 2 3  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 395. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2  Pichaya Pattanasattayavong, Vinich Promarak & Thomas D. Anthopoulos: Electronic Properties of Copper(I) Thiocyanate (CuSCN).  *Advanced Electronic Materials*, 2017, 3. vsk, nro 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 20.5.2023.  (englanniksi)
6. ↑  Colin Anderson: "Coatings, Antifoulings", teoksessa Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2012. s. 7 (luvun sisäinen sivunumerointi)
Juho Eemil Kallio.
**Juho Eemil Kallio** (26. heinäkuuta 1894 Ylihärmä – 20. syyskuuta 1940) oli jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Kallio ja Susanna Hietakangas. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Siiri-Maria Ryhäsen kanssa. Ennen sotilasuralle päätymistään hän toimi maanviljelijänä kotitilallaan.

Sotilasura
----------

Riianlahden eteentyönnetyt asemat
Kansakoulun käynyt maanviljelijän poika Kallio liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan joulupäivänä 1915. Juho Emil Kallio otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana jääkärivääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918.
Suomen sisällissodassa hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja 27. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Juho Emil Kallio osallistui Suomen sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Suomen sisällissodan jälkeen hän jäi vääpeliksi samaiseen joukko-osastoon, josta myöhemmin muodostettiin Uudenmaan rykmentin 6. komppania. Myöhemmin hänet siirrettiin rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan joukkueenjohtajaksi ja edelleen komppanian vääpeliksi. Vuonna 1924 hänet siirrettiin Ilmailukouluun (vuodesta 1938 Ilmasotakoulu) hallipäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1927 asti, minkä jälkeen hänet siirrettiin ohjaajalaivueen vääpeliksi, missä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa asti. Hänet haudattiin Kauhavalle 28.9.1940.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Toim. E. Jernström, Jääkärit Maailmansodassa, Sotateos Oy Helsinki 1933

### Viitteet

1. 1 2  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  jääkärivääpeli Kallion hautaus 28.9.1940 Kauhava[vanhentunut linkki]


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * vääpeliksi 11. helmikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaSuomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitalin kunniamerkkinauhaSaksan maailmaansotaan osallistuneiden kunniaristin kunniamerkkinauhaUnkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Suomen Valkoisen Ruusun 2.lk. mitali
* Jääkärimerkki
* Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi
* Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali
 |
**Antti Gustav Ahlström** (27. tammikuuta 1939 Helsinki – 22. helmikuuta 2022 Nurmijärvi) oli suomalainen ravitsemustieteilijä ja professori.

Ahlström opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli maa- ja metsätaloustieteiden tohtoriksi vuonna 1969. Työuransa hän teki yliopiston palveluksessa 1960-luvun alkupuolelta lähtien, aluksi amanuenssina, vuodesta 1971 vs. apulaisprofessorina ja ravitsemustieteen professorina 1977–2002. Hän hoiti myös Tampereen yliopiston kansanterveystieteen apulaisprofessuuria vuosina 1974–1977.

Ahlström toimi myös sukunsa yrityksen E. Ahlströmin hallituksessa 1962–1986. Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Suomen Kulttuurirahastossa ja osallistui reserviupseeritoimintaan ja vapaaehtoiseen maanpuolustustoimintaan, ja hän sai useita kunniamerkkejä.

Antti Ahlströmin isä oli kauppaneuvos Kauko Ahlström ja puoliso vuodesta 1961 lehtori Liisa Ahlström (o.s. Raatikainen). Perheeseen syntyi kuusi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hindsberg, Carl-Johan: Nekrolog: Antti Ahlström.  *Hufvudstadsbladet*, 3.4.2022, s. 38.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 42–43. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. 1 2  *Kuka kukin on 2003*, s. 26–27. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Ahlströmin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Voutás** (kreik. Βουτάς) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kántanos-Sélinon kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 57 (vuonna 2011).

Voutásin kylä sijaitsee Pelekaniótikos-joen varrella noin 68 kilometriä lounaaseen Chaniásta. Se on rakennettu noin 264 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä oli seudun vuoriston tärkeitä kyliä vielä 1970-luvulle saakka, mutta nykyisin siellä on vain vähän asukkaita. Kylän nähtävyyksiin kuuluu bysanttilaisaikainen Pyhän Paraskevan (*Agía Paraskeví*) kirkko.

Voutás muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βουτά, *Topikí Koinótita Voutá*), johon kuuluvat varsinaisen Voutásin kylän lisäksi kylät Ágios Pávlos, Azogyrés, Chasí, Gialós, Kítyros, Kontokynígi, Livádi ja Plátanos. Näistä Gialós on suurin. Koko yhdyskunnan väkiluku on 961.

Aiemmin kylä kuului Pelekánoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kántanos-Sélinon kunnan Pelekánoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Βουτάς *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Βουτάς *Palaiochora.com*. Viitattu 1.9.2021.
Juho Henrik Holmsten-Heiniö
**Juho Henrik Holmstén-Heiniö** (o.s. Holmstén, myöhemmin Heiniö; 30. kesäkuuta 1857 Pori – 7. marraskuuta 1932 Tampere) oli tamperelainen kelloseppämestari ja sähköteknikko. Hänen kokoelmiensa pohjalta on perustettu Tampereen teknillinen museo vuonna 1949.

Juho Holmstén aloitti 13-vuotiaana opiskelun kellosepän toimialalla J.G. Stenvallilla valmistuen kisälliksi 1875. Jo seuraavana vuonna oli hänen töitään Suomen yleisessä teollisuusnäyttelyssä ja hän sai palkinnon valmistamastaan kellonsoittimen painamiskoneesta. Vuonna 1878 hän osallistui Pariisin maailmannäyttelyyn, jossa hänen rakentamansa kalenterikello palkittiin ja hänet merkittiin kello- ja kultaseppien sekä hienomekaanikkojen akatemian jäseneksi. Holmstén palkittiin myös Moskovan maailmannäyttelyssä 1882 ja Antwerpenin maailmannäyttelyssä 1888 ja lukuisissa muissa näyttelyissä tämän jälkeen. Moskovan näyttelyssä ollut Holmsténin kronometrikello ostettiin Venäjän valtiolle. Holmstén julistettiin mestariksi 1879 Porissa mestarinäytteenään regulaattori-tarkkuuskello.

Holmstén tutki kello- ja sähkötekniikkaa Ruotsissa, Saksassa, Ranskassa, Sveitsissä, Belgiassa, Englannissa ja Amerikassa, suorittaen viimeksimainitussa maassa sähkötekniikan tutkinnon Limbachin teknikumissa. Vuonna 1911 Holmstén-Heiniö valmisti Bohmeyer-mallisen sähkökellon. Holmstén julkaisi useita kellosepänalaa koskevia oppikirjoja kuten 1883 Teollisuuslehdessä painatettu Kelloseppien oppikirja sekä oppikirjat niklauksesta, kultauksesta, hopeoinnista, kuparoinnista, jne. Vuonna 1916 Holmstén-Heiniö sai Suomen Teollisuusvaltuuskunnan kunniamerkin ja kutsuttiin vuonna 1925 Suomen kelloseppäliiton kunniajäseneksi.

Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1883–1887, ja vuodesta 1888 yhdistyksen sihteeri kuolemaansa asti. Vuonna 1908 Holmstén-Heiniö valittiin Suomen Teollisuusvaltuuskunnan keskuskomiteaan. Vuonna 1912 Holmstén-Heiniö teki Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistykselle kirjastolahjoituksen ja järjesti yhdistyksen huoneistoon käsityömuseon. Vuodesta 1882 Juho Holmstén-Heiniö piti Tampereella nimeään kantavaa kellosepän- ja sähköteknillistä liikettä.

Juho Heiniön puoliso oli Flora Fatima Heiniö (o.s. Jägerroos) Floran kuolemaan 1927 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolinuutinen, Juho Heiniö, Aamulehti, 1932, No 304, sivu 2, julkaistu 8.11.1932
2. ↑  Panu Nykänen: MUSEOYHDISTYKSESTÄ TIETEELLISEKSI SEURAKSI - Tekniikan historian seuran historia osana teknillisten museoiden, teollisuusnäyttelyiden ja tiedekeskusten kehityksen historiaa; Tekniikan Waiheita 4/08, sivu 29
3. 1 2 3  Juho Heiniö, Suomen Kelloseppä, Suomen kelloseppäinliiton äänenkannattaja, 1932, No 9, sivut 265-266, 1.11.1932
4. ↑  Tampereen Uutiset, 1904, No 201, sivu 2, julkaistu 18.10.1904
5. ↑  Aamulehti, 1927, No 136, sivu 1, julkaistu 21.5.1927
**Vouliagménis** (kreik. Λεωφόρος Βουλιαγμένης, *Leofóros Vouliagménis*, "Vouliagménin valtakatu") on katu Ateenassa ja sen metropolialueella Kreikassa. Se on kaupungin pääväyliä keskustasta etelään päin. Katu on osa Kreikan kansallisteiden verkostoa numerolla **EO80**.

Vouliagménis-valtakatua.
Vouliagménis-valtakatu saa alkunsa Ateenan keskustan eteläosasta Kallirróis, Ardíttou ja Athanasíou Diákou -katujen risteyksestä. Alkuosassaan Goúvassa ja Dáfnissa valtakatu koostuu oikeastaan kahdesta yksisuuntaisesta haarasta. Lännempi, etelään suuntautuva haara on varsinaista Vouliagménis-valtakatua. Idempi, pohjoiseen suuntautuva haara tunnetaan Ilioupóleos ja Ethnikís Antistáseos -valtakatuina. Haarat yhdistyvät Ágios Dimítrioksessa. Yhdistyttyään valtakatu kulkee monien muiden eteläisten esikaupunkien, kuten Ilioúpolin, Álimoksen, Argyroúpolin, Ellinikón ja Glyfádan läpi. Katu päättyy Voúlan ja Vouliagménin rajalla Konstantínou Karamanlí -valtakadun risteykseen. Valtakadun pituus on noin 15,3 kilometriä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vouliagménis** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Λεωφόρος Βουλιαγμένης 

Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet

|  |  |
| --- | --- |
| Moottoritiet | 
* A1 (PATHE)
* A6 (Attikí Odós)

 |
| Valtakadut | 
* Alexándras
* Andréa Syngroú
* Athinón
* Kifisías
* Konstantinoupóleos
* Mesogeíon
* Vasiléos Konstantínou
* Vasilíssis Amalías
* Vasilíssis Ólgas
* Vasilíssis Sofías
* Vouliagménis

 |
| Kadut | 
* Aiólou
* Akadimías
* Athinás
* Dionysíou Areopagítou
* Ermoú
* Filellínon
* Ierá Odós
* Iródou Attikoú
* Mitropóleos
* Óthonos
* Panepistimíou
* Patisíon (28is Oktovríou)
* Peiraiós (Panagí Tsaldári)
* Sólonos
* Stadíou
* Tripódon
* Vasiléos Georgíou A'
* Voukourestíou

 |
**Kypasjärv** (myös ruots. *Kypasjärv*, meänkiel. *Kypäsjärvi*) on Ruotsissa Norrbottenissa Ylikainuun kunnassa Kypäsjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Sangisjoen vesistöön.

Maantietoa
----------

Kypasjärv on 3,2 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 283 hehtaaria eli 2,83 neliökilometriä (km²). Järven seutu on varsin alavaa, mutta sen lounaispuolella kohoaa kaksi samaan moreeniharjanteeseen kuuluvaa mäkeä. Niistä pohjoisempi on Jakobberget, joka kohoaa yli 100 metriä järven pinnasta, ja eteläisempi on Hemberget, joka on noin 100 metriä korkea. Järven eteläosassa sijaitsevan Kypäsjärven harvalukuisen asutuksen ympärillä on peltoa ja niittyjä, mutta muualla on vain metsämaita. Kylälle tulee Ylikainuulta pikkutie, joka johtaa samalla läheiselle ampuma-alueelle.

Luontoarvoja
------------

Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 26 km², on metsämaata (72,7 %), kosteikkoa (18,2 %), joutomaata (0,7 %), viljelymaata (0,1 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (8,1 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (52,0 %), turvetta (32,2 %), jäätikköjokimuodostumia (0,4 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (1,6 %), savea (0,1 %) ja kalliota (5,5 %).

Vesistösuhteet
--------------

Kypasjärv kuuluu Sangisjoen vesistössä (päävesistötunnus 3) sen pääuomaan. Järvi on vesistön pääuoman läpivirtausjärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 423 km². Järveen laskee muitakin vesistöjä, jotka luetaan sen omaan lähialueeseen (pinta-ala 26,3 km²). Suurin on Tjärasbäcken, joka laskee luoteesta päin 11 kilometrin päästä ja jonka valuma-alueella on esimerkiksi Tjärasträskect, Oinasjärvi ja Alkusjärvi. Myös Vitträskbäcken, joka on Vitträsketin laskupuro, laskee pohjoisrantaan. Järven kaakkoisrantaan Ruonavikeniin tulee Ruonalammin laskuoja, jonka yläjuoksulla on vielä Ahobäcken. Järven laskujoen Kypasånin keskivirtaaman arvioidaan olevan järven luusuassa 4,3 m³/s. Pääuoman vesireitin alajuoksu Sangisjoki laskee 47 kilometrin  päässä Perämereen Sankissa Kainuussa.

Lähteitä
--------

### Huomautuksia

1. ↑  Asia on luettu ruotsinkielisestä wikipediasta artikkelista sv:Kypasjärv.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Svenskt Vattenarkiv - Vattenytor (SVAR 2012) suora linkki SVAR\_2012\_2 (ZIP)), SMHI, 2016, viitattu 14.1.2021 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Kypasjärv *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 14.1.2021. (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Kypasjärv (SE736280-183338) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 14.1.2021. (ruotsiksi)
4. 1 2 3  Kypasjärv (Excel-lomake nro 33425), Vattenwebb, SMHI, viitattu 14.1.2021 (ruotsiksi)
5. 1 2  Sangisjoki (SE732982-185010) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 14.1.2021. (ruotsiksi)
6. ↑  Thoms-Hjärpe, Christina: Län och huvudavrinningsområden i Sverige (PDF), Faktablad nr 10, 2002, SMHI, viitattu 14.1.2021 (ruotsiksi)
7. ↑  Om flödesstatistik för Sveriges vattendrag (Excel-tiedostoon, selitykset), 13.11.2009, viitattu, 274-283, 14.1.2021 (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Kypasjärv
**Juho Pohjonen** (s. 1981) on suomalainen pianisti.

Pohjonen pääsi vuonna 1989 Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolle. Maisterin arvon hän sai vuonna 2008 opiskeltuaan Meri Louhoksen ja Hui-Ying Liu-Tawaststjernan johdolla. Pohjonen on osallistunut András Schiffin, Leon Fleisherin, Jacob Lateinerin ja Barry Douglasin pitämille mestarikursseille. Hän voitti Nyborgin pohjoismaisen pianokilpailun vuonna 2004 ja pääsi palkintosijalle vuoden 2002 Maj Lind -pianokilpailussa.

Pohjonen on esiintynyt eri puolilla maailmaa. Hänen konserttipaikkojensa joukossa ovat olleet Carnegie Hall, Lincoln Center ja Wigmore Hall. Kapellimestareista hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet muiden muassa Marin Alsop, Markus Stenz, Fabien Gabel, Jean-Claude Picard, Fabien Gabel, Ed Spanjaard, Pinchas Zukerman, Esa-Pekka Salonen, Lionel Bringuier, Kirill Karabits, James MacMillan, Marek Janowski ja Robert Spano. Pohjosen ohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin, Edvard Griegin, Jean Sibeliuksen, Pelle Gudmundsen-Holmgreenin, Esa-Pekka Salosen ja Kaija Saariahon teoksia.

Kamarimusiikin parissa Pohjonen on toiminut esimerkiksi Sibelius-trion jäsenenä Petteri Iivosen ja Samuli Peltosen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Juho Pohjonen[vanhentunut linkki] Turun Musiikkijuhlat
2. ↑  Maj Lind -kilvan suo­ma­lai­set osal­lis­tu­jat Kaleva
3. ↑  Juho Pohjonen Da Capo Records
4. 1 2 3 4  Juho Pohjonen Kirshbaum Associates
5. ↑  Juho Pohjonen (Arkistoitu – Internet Archive) Tampere Filharmonia
Leppäkorven maauimala kesäkuussa 2023.
**Leppäkorven maauimala** (puhekielessä usein *Sandi*) on hiekkakuoppaan muodostunut uimaranta Vantaan Leppäkorvessa osoitteessa Kontiotie 1. Paikallisesti Korson monttuna tunnetun pienehkön lammen kutsuminen maauimalaksi on osittain paikallinen vitsi, vaikkei sitä aina ymmärretä, sillä kyseessä ei ole mikään oikea maauimala eikä edes valvottu uimapaikka.

Kevättalvella 2021 Leppäkorven maauimala ruopattiin, koska sen vedessä oli paljon vesikasvillisuutta. Ruoppauksen yhteydessä se sai myös uuden laiturin ja suihkun. Myös ilmoitustauluja uusittiin. Leppäkorven maauimalan vesi tulee lähteestä.

Leppäkorven maauimalalla on myös kioskirakennus, jossa sijaitsee nykyään pizzeria. Uimalalla ei ole uimavalvontaa ja siellä on sattunut ainakin yksi hukkumistapaus.

Leppäkorven maauimala on yksi pääkaupunkiseudun vilkkaimpia nuorten juhlimispaikkoja erityisesti koulujen päättäjäisten aikaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppäkorven uimapaikka Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑  Vantaan uimarannat  15.5.2023. Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 8.6.2023.
3. ↑  Marianne Zitting: Joko tunnet pääkaupunkiseudun ulkouimalat? *Iltalehti, iltalehti.fi*.  23.6.2017. Viitattu 8.6.2023.
4. 1 2  Juha Vainio: 9-vuotias hukkui Vantaalla maauimalassa *Ilta-Sanomat*.  18.6.2021. Viitattu 8.6.2023.
5. ↑  Armi Suojanen: Leppäkorven maauimala ruopataan kuntoon – Sandi saa myös uuden laiturin *Vantaan Sanomat*.  20.3.2021. Viitattu 8.6.2023.
6. ↑  Tuomas Massinen: Nuorison juhlinta äityi paikoin villiksi Vantaalla: Poliisi tyhjensi Jokiuomanpuiston, nuorelta takavarikoitiin kaasusumutin Leppäkorvessa *Vantaan Sanomat*.  5.6.2023. Viitattu 8.6.2023.
**James Peter 'Jimmy' Greaves** (20. helmikuuta 1940 Lontoo, Englanti – 19. syyskuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Greaves aloitti uransa Chelseassa vuonna 1957. Neljän Chelsea-kauden aikana Greaves voitti maalikuninkuuden kahdesti (vuosina 1959 ja 1961), ja hänen kaudella 1960-61 tekemänsä 41 liigamaalia on edelleen seuran ennätys. Vuonna 1960 Greavesista tuli Englannin jalkapallohistorian nuorin sadan maalin tekijä – ollen 20 vuoden ja 290 vuorokauden ikäinen.

Vuonna 1961 Greaves piipahti pelaamassa 12 ottelua Italian Serie A:ssa AC Milanin joukkueessa, ennen kuin siirtyi Tottenhamiin 99 999 punnalla. Tottenhamissa Greaves pelasi vuosien 1961 ja 1970 välillä tehden 321 ottelussa 220 maalia. Maalikuninkuuden hän voitti kuudesti – 1959, 1961, 1963, 1964, 1965 ja 1969. Greaves oli myös mukana voittamassa kahta FA Cup -mestaruutta (1962 & 1967). Cup-voittajien Cupin Tottenham voitti vuonna 1963, kun loppuottelussa kaatui Atlético Madrid numeroin 5-1. Greaves teki ottelussa kaksi maalia.

Uransa Greaves lopetti West Hamissa vuonna 1971.

Englannin maajoukkuetta Greaves edusti uransa aikana 57 ottelussa ja teki niissä 44 maalia. Greaves on vielä vuonna 2018 Englannin maajoukkueen kautta aikojen neljänneksi paras maalintekijä Wayne Rooneyn, Bobby Charltonin ja Gary Linekerin jälkeen. Greavesin nimissä on Englannin maajoukkueen hattutemppuennätys – kuusi. Hän oli myös voittamassa maailmanmestaruutta Englannin kotikisoissa vuonna 1966. Sitä ennen hän oli edustanut maataan jo vuoden 1962 MM-kisoissa.

Lähteet
-------

### Tilastot

* Jimmy Greaves soccerbase.com. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Jimmy Greaves: Ex-England & Tottenham striker dies aged 81 *BBC Sport*.  19.9.2021. BBC. Viitattu 19.9.2021.
2. 1 2  English League Leading Goalscorers Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)
3. ↑  Chelasea legends - Jimmy Greaves Chelsea FC. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Galvin, Robert: Jimmy Greaves National Football Museum.  Arkistoitu 6.6.2011. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)
5. ↑  Arnhold, Matthias & Mamrud, Roberto: England - Record International Players  17.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)

  

Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1966
1 Banks |
2 Cohen |
3 Wilson |
4 Stiles |
5 J. Charlton |
6 Moore |
7 Ball |
8 Greaves |
9 B. Charlton |
10 Hurst |
11 Connelly |
12 Springett |
13 Bonetti |
14 Armfield |
15 Byrne |
16 Peters |
17 Flowers |
18 Hunter |
19 Paine |
20 Callaghan |
21 Hunt |
22 Eastham |
Valmentaja Ramsey



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kantatie 98** on Suomen lyhin kantatie, pituudeltaan vain noin 400 metriä. Tie kulkee Ylitornion kunnan Aavasaksan kylässä valtatieltä 21 (E8) Tornionjoen ylittävälle Aavasaksan sillalle, jossa se päättyy Suomen ja Ruotsin rajaan. Ruotsin puolella tie jatkuu nimellä riksväg 98 Ylitornion (ruots. *Övertorneå*) Matarengistä Ylikainuun (ruots. *Överkalix*) Tallvikiin. Tienumeroinnin tarkoitus lieneekin saada tielle yhtenäinen viitoitus Suomen ja Ruotsin puolella.

Historiaa
---------

Aavasaksan ja Matarengin välinen Torniojoen ylittävä silta valmistui vuonna 1965. Suomen puolelta rajalle johtava tie oli tuolloin seututie 930. Ruotsin puolella vastaavan tien numero oli 401. Vuonna 2000 Ruotsissa uusittiin teiden numerointia ja rajalle johtavan tien numeroksi tuli 98. Tämän jälkeen myös Suomen puolella oleva tie on saanut saman numeron, ja koska numerot 40–99 on Suomessa varattu kantateille, myös luokittelu muuttui.

Lähteet
-------

* 020202 – Kartat  2007. Fonecta.
* Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos.
* Grönroos, Matti: Kantatie 98 Aavasaksa–raja, 400 metriä *mattigronroos.fi*.
* Google maps  2015. Google.

### Viitteet

1. ↑  Grönroos, Matti: Kantatie 98 Aavasaksa–raja, 400 metriä *mattigronroos.fi*. Viitattu 23.6.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantatie 98** Wikimedia Commonsissa

Liittymät Aavasaksasta rajalle

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
|   |   **Kantatie** (1+1) |
|  |  |  |  |   Raanujärventie    Kilpisjärventie    Kilpisjärventie | Rovaniemi ;   alkaaTornioKilpisjärvi |
|  |  |   | Aavasaksan silta | Tornionjoki |  |
|  |   |   | Aavasaksan rajanylityspaikka | Ruotsin valtatie 98 |   päättyy |

Kantatiet 40–98
  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Joululahjoja.
**Joululahja** on jouluna ystäville ja omaisille annettava lahja. Suomessa joulupukki käy jouluaattoiltaisin vierailemassa kodeissa lahjoja jakamassa. 

Vuonna 2006 Suomessa myytiin joulumyyntinä jopa 7 miljoonaa lelua.

Lahja
-----

Venny Soldan-Brofeldtin piirustus äidistä paketoimassa joululahjoja pojansa kanssa, 1909
Joululahja on kääritty joulupaperiin ja sitä koristavat lahjanauhat tai -narut. Lahjapaketissa on lahjansaajan nimi, yleensä myös hyvän joulun toivotus sekä lahjan antajan nimi.*lähde?*

Suomalaisessa kultturissa joululahjoja jaetaan myös pikkujouluperinteessä. Osallistujat ostavat sovitun hintaisen tavaran lahjaksi. Lahjat jaetaan satunnaisesti pikkujouluihin osallistuville ihmisille. Toisinaan lahjansaajat on etukäteen arvottu ja lahjan antaja tietää kenelle lahjan hankkii.*lähde?*

Jakaminen
---------

Vanhanaikainen Joulupukki tervehtimässä lapsia, Venny Soldan-Brofeldt, 1902
Suomessa on kaksi tapaa lahjojen jakoon. Useimmiten joulupukki tulee taloon oveen koputtaen. Joulupukki keskustelee joskus perheen kanssa. Sitten jaetaan lahjat. Joulupukki ottaa kontistaan lahjan kerrallaan. Hän katsoo lahjan saajan nimen ja nimeltä kutsuen hän ojentaa lahjan saajalle. Perheenjäsen tai pukin mukana kulkeva tonttu voi avustaa joulupukkia lahjojen jaossa.*lähde?*

Toisen tavan mukaan lahjat asetetaan kuusen alle. Joulupukin sanotaan käyneen sillä välin kun perhe on ollut muualla tai nukkumassa.*lähde?*

Erilainen joululahja
--------------------

Erilainen joululahja tai eettinen joululahja -käsitteellä tarkoitetaan hyväntekeväisyyslahjoja, jotka lanseerattiin Suomessa vuonna 2005. Lahjanantaja maksaa avustusjärjestön tilille rahaa, jolla järjestö ostaa lahjanantajan tahdon mukaan esimerkiksi kanoja, vuohia, koulupuvun, tai kalastusverkon kehitysmaan asukkaalle – ja lahjanantaja antaa tästä kertovan kortin läheiselleen, jota haluaa muistaa jouluna.*lähde?*

Erilaisia joululahjoja voi hankkia esimerkiksi Kirkon ulkomaanavun, Oxfamin tai Fida International ry:n kautta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Gummerus Uusi suomen kielen sanakirja
2. ↑  Leluille odotetaan ennätyksellisen hyvää joulukauppaa  5.12.2006. Suomen leluyhdistys. Viitattu 30.4.2008.
3. ↑  Helsingin Sanomat 21.12.2006: Eettisten joululahjojen suosio moninkertaistui

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joululahja**.
* Avoimen museon vuotuisjuhlat: Joulupukki ja joululahjat – joulun kaupallisuus
**Kantatie 81** on Koillismaalla ja Lapin läänissä kulkeva kantatie. Tie alkaa Rovaniemen Saarenkylästä, kulkee itäkaakkoon Kemijoen pohjoisrantaa Vanttauskoskelle, jossa tie ylittää joen. Tie jatkuu Kemijoen etelärantaa seuraillen Auttiin, jossa Kemijoki kääntyy kohti pohjoista. Tie jatkuu itäkaakkoon, kulkien Pernun ja Perä-Posion kylien sekä Posion keskustaajaman lävitse edelleen Kuusamon Nissinvaaraan, jossa se päättyy valtatielle 5. Tien pituus on 182 kilometriä. Tien laatu on vaihteleva.

Reitti ja tieyhteydet
---------------------

* Rovaniemi
	+ Saarenkylä (vt 4 E75, st 934)
	+ Vanttauskoski
	+ Kortteenvaara (st 942)
	+ Autti (st 944)
* Posio
	+ Perä-Posio (st 945)
	+ Ahola (keskustaajama) (st 863, st 947)
* Kuusamo
	+ Oivanki
	+ Nissinvaara (vt 5 E63)

Historiaa
---------

Poroja ylittämässä kantatietä 81 Posiolla
Kantatie 81 oli nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Alun perin tiellä oli kolme lossia: Kemijoen ylittäneet Oikaraisten ja Pekkalan lossit Rovaniemen maalaiskunnassa sekä Yli-Kitkan ylittänyt Mourusalmen lossi Posiolla. Oikaraisen lossi jäi sivuun 1950-luvulla, kun Oikaraisen ja Saarenkylän välinen tie valmistui. Pekkalan lossi poistui käytöstä, kun Vanttauskosken vesivoimalaitos valmistui vuonna 1972 ja kantatie linjattiin ylittämään Kemijoki voimalaitoksen patoa pitkin. Mourusalmen lossi on korvattu sillalla 1980-luvun alussa.

Lähteet
-------

* *Autoilijan tiekartta 2007* 1:800 000. Helsinki: AffectoGenimap Finland Oy, 2006.  ISBN 978-951-593-047-7. Vuoden 2005 painoksen verkkoversio (julkaisija Tiehallinto)
* 020202 – Kartat  2007. Fonecta.
* Eniro Kartat ja reitit Eniro.
* Google Earth -tietokone-ohjelma. 2007. Google.
* Google Maps  2007. Google.
* Grönroos, Matti: Kantatie 81, Kuusamo–Rovaniemi, 184 km *mattigronroos.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantatie 81** Wikimedia Commonsissa

Välimatkataulukko

| (km) | Rovaniemi |
| --- | --- |
| Saarenkylä | 2 | Saarenkylä |
| Vanttauskoski | 52 | 50 | Vanttauskoski |
| Autti | 75 | 73 | 23 | Autti |
| Posio | 135 | 133 | 83 | 60 | Posio |
| Nissinvaara | 184 | 182 | 132 | 109 | 49 | Nissinvaara |
| Kuusamo | 194 | 192 | 142 | 119 | 59 | 10 | Kuusamo |

Kantatiet 40–98
  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
**Kantatie 91** on Inarin kunnan alueella Lapissa sijaitseva kantatie. Tien pituus on 53 kilometriä. Tie haarautuu valtatieltä 4 Ivalossa, seurailee Luttojoen vartta ja päättyy Raja-Joosepin rajanylityspaikalle Venäjän rajalle. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan erinomainen. Venäjän puolella tie jatkuu Murmanskiin.

Reitti
------

* Inari
	+ Ivalo (vt 4 E75)
	+ Akujärvi (st 969)
	+ Raja-Jooseppi (valtakunnanraja, Venäjän tie P11)

Historiaa
---------

Nykyisestä kantatiestä 91 Ivalon ja Akujärven välinen osuus oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä osa tuolloin Petsamoon johtanutta valtatie 4:ää. Sodanjälkeisten alueluovutusten seurauksena Nelostien linjausta muutettiin.

Ensimmäinen tie Ivalon ja Raja-Joosepin välille on rakennettu 1950-luvulla. Raja-Joosepin rajanylityspaikka avattiin 1967, ja kansainväliseksi se muuttui vuonna 1989.

Ennen vuoden 1996 tienumerouudistusta Ivalon ja Raja-Joosepin välinen tie oli maantie 968. Tuolloin kantatieksi muutettu tie oli kuitenkin tieluokkaansa nähden kunnoltaan ala-arvoinen: sorapintainen, kapea, mutkainen ja mäkinen. Parannustyöt aloitettiin vuonna 1997, ja ne valmistuivat vuonna 2002. Rakennuskustannukset olivat hieman alle 12 miljoonaa euroa. Uusittu tie on kokonaisuudessaan kestopäällysteinen, ja ajoradan leveys on seitsemän metriä. Venäläinen osapuoli on ilmoittanut saavansa rajalta Murmanskiin jatkuvan tieyhteyden päällystettyä kokonaisuudessaan vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  *Autoilijan tiekartta 2011* 1:800 000. Helsinki: Affecto Finland Oy, 2010.  ISBN 978-951-593-425-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantatie 91** Wikimedia Commonsissa

* Matti Grönroosin sivu kantatiestä 91

  

Välimatkataulukko

| (km) | Ivalo |
| --- | --- |
| Akujärvi | 7 | Akujärvi |
| Raja-Jooseppi | 52 | 45 | Raja-Jooseppi |

Kantatiet 40–98
  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
SS *Olympia* riutalla.
**Bligh Reef** on riutta Alaskassa Prince Williamin lahdessa. Säiliöalus *Exxon Valdez* törmäsi 1989 riuttaan ja aiheutti katastrofaalisen öljyonnettomuuden. Tämän jälkeen riutalle määrättiin asennettavaksi loisto. Se ei kuitenkaan estänyt onnettomuuksia kokonaan, sillä vuonna 2010 proomu ajoi riutalle ja vuosi mereen muutama tuhat gallonaa öljyä. Bligh Reefille on törmännyt myös muun muassa Alaska Steamship Companyn matkustaja-alus *Olympia*, joka ajoi riutalle joulukuussa 1910. Kaikki 123 matkustajaa ja miehistönjäsenet pelastettiin alukselta.

Lähteet
-------

1. ↑  Details about the Accident Exxon Valdez Oil Spill Trustee Council.  Arkistoitu 23.4.2013. Viitattu 12.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  33 USC § 2733 - Bligh Reef light Legal Information Institute. Viitattu 12.8.2013. (englanniksi)
3. ↑  When the unacceptable happens: Tugboat hits Bligh Reef Petroleum Newspapers of Alaska LLC. Viitattu 12.8.2013. (englanniksi)
4. ↑  Olympia's Passanger Safe.  *The New York Times*, 13.12.1910. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 12.8.2013.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Data Buoy Centerin tietoja Bligh Reefin loistolta (englanniksi)
**Neftçi Baku PFK** on vuonna 1937 perustettu azerbaidžanilainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Baku. Se pelaa Azerbaidžanin valioliigassa, jonka se on voittanut kuudesti. Lisäksi Neftçi on voittanut cup-mestaruuden neljästi. Seura on menestynein azerbaidžanilaisseura.

Ennen Azerbaidžanin itsenäistymistä Neftçi Baku pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa vuosina 1949–1950, 1960–1970 ja 1977–1988. Sen paras saavutus oli kolmas sija vuonna 1966. Lisäksi se pääsi Neuvostoliiton cupin välieriin neljästi.

Saavutukset
-----------

* Azerbaidžanin mestaruus (9): 1992, 1996, 1997, 2004, 2005, 2011, 2012, 2013, 2021
* Azerbaidžanin cup (6): 1995, 1996, 1999, 2004, 2013, 2014

Lähteet
-------

1. ↑  Neftchi - team history klisf.info. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Azerbaijan - List of Champions RSSSF. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)
3. ↑  Azerbaijan - List of Cup Finals RSSSF. Viitattu 15.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Neftçi Baku PFK**.
* Seuran viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Neftçi Uefan sivustolla