recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ashikaga Takaujin hauta
**Ashikaga Takauji** (jap. 足利尊氏, 1305–1358) oli Japanin Ashikaga-shōgunaatin perustaja sekä sen ensimmäinen shōgun. Hänen hallituskautensa alkoi vuonna 1338 (aloittaen niin sanotun Ashikaga-ajanjakson ks. Muromachi-kausi), ja päättyi hänen kuolemaansa 1358. Hän oli Seiwa Genji -sukulinjan samuraitten jälkeläinen.

Takauji oli Kamakura-shōgunaatin kenraali. Hänet lähetettiin Kiotoon vuonna 1333 vaientamaan 1331 alkanutta kapinaa. Petyttyään ajan mittaan hallitsevaan shōgunaattiin, hän liittoutui karkotetun keisari Go-Daigon ja Kusunoki Masashigen kanssa ja valloitti Kioton. Pian tämän jälkeen Nitta Yoshisada hyökkäsi Kamakuran kimppuun palauttaen Go-Daigon de facto -hallitsijaksi. Go-Daigo aloitti niin sanotun Kemmu-restauraation.

Pian vallankaappauksen jälkeen samuraiklaanit alkoivat pettyä hallituksen toimiin, jotka tähtäsivät Heian-kauden pöliittiseen järjestelmään. Takauji ymmärsi, että jos keisari jatkaisi samalla linjalla, samurait kapinoisivat. Hän yritti varoittaa keisaria, mutta hänen varoituksiinsa ei reagoitu.

Hōjō Tokiyuki tarttui mahdollisuuteen ja aloitti Nakasendai-kapinan palauttaakseen shōgunaatin Kamakuraan. Takauji kuitenkin sammutti kapinan, mutta valloitti Kamakuran itselleen. Takauji vaati itselleen shogunin arvonimeä, ja jakoi paikalliset maat seuraajilleen ilman keisarin lupaa. Kaikesta huolimatta Takauji vakuutti uskollisuuttaan keisarille, mutta Go-Daigo lähetti tästä huolimatta Nitta Yoshisadan vangitsemaan Takaujin.

Takauji kohtasi Yoshisadan Hakone Take no Shitan taistelussa ja marssi Kiotoon. Hän valloitti sen vain tullakseen ajetuksi sieltä pois Kyūshūhun Yoshisadan ja Masashigen uudelleenjärjestäytyneiden joukkojen voimin. Kyūshūssa Takuji liittoutui paikallisten heimojen kanssa ja marssi uudestaan Kiotoon. Tällä kertaa hän voitti Yoshisadan ja Masashigen, sai Kioton vallattua, ja nosti uudeksi vasta alkunsa saaneen pohjoisen hovin keisariksi Kōmyōn aloittaen noin kuusikymmentä vuotta kestäneen Nanboku-chō-kauden.

Takaujin pojanpoika Ashikaga Yoshimitsu yhdisti pohjoisen ja eteläisen hovin 1392.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ashin Wirathu** (*"Herra Wirathu*"), yleensä vain ***Wirathu*** (s. 1968) on tunnettu myanmarilainen buddhalaisten hengellinen johtaja ja kiihkeän kansallismielinen vaikuttaja. Hän on 969-liikkeen hengellinen johtaja sekä Myanmaria ja buddhalaisuutta puolustavan Ma Ba Tha -liikkeen johtaja. Wirathun harjoittaman laajan rasistis-kiihkouskovaisen saarnaamisen on katsottu merkittävästi auttaneen nykyisä Myanmarin rohingyoihin kohdistuneita vainoja.

Wirathu
-------

Wirathu liittyi 2000-luvulla vanhoillisbuddhalaiseen 969-liikkeeseen. Wirathu on kiihkeästi vastustanut islamia, jonka pelkää aikaa myöten valtaavan koko Myanmarin. Hallitus pidätti Wirathun vuonna 2003 kansan kiihotuksesta. Vuonna 2007 vapaana olleet buddhalaismunkit alkoivat osoittaa mieltään hallitusta vastaan. Myanmarin demokratisoimisprosessin takia Wirathu pääsi vapaaksi vuonna 2011. Wirathu oli ylpeä siitä, että oli jyrkkä kovan linjan buddhalainen. Wirathu lietsoi tämän jälkeen vuonna 2012 alkaneita levottomuuksia, jotka johtivat suureen Rohinghya-kansan vainoon vuodesta 2013 alkaen. Wirathu levitti ideoitaan muun muassa Internetissä. Wirathu kiisti buddhalaisten muslimeita vastaan käyttämän väkivallan, tyytyen syyttämään muslimeja buddhalaisten vastaisesta väkivallasta. Myanmarin hallinto kielsi vuoden ajaksi Wirathua vuonna 2017 pitämästä saarnojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Marella Oppenheim: ‘It only takes one terrorist’: the Buddhist monk who reviles Myanmar’s Muslims | Marella Oppenheim *The Guardian*.  12.5.2017. Viitattu 22.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Kate Hodal: Buddhist monk uses racism and rumours to spread hatred in Burma *The Guardian*.  18.4.2013. Viitattu 22.12.2017. (englanniksi)
3. ↑  Munkit saarnaavat muslimivihaa Myanmarissa - tällainen on heistä tunnetuin Ashin Wirathu, joka vertaa muslimeja koiriin *iltalehti.fi*. Viitattu 22.12.2017.
4. ↑  "Heidän kehonsa ovat niin vastenmielisiä!" – Ihmisvihan aalto uhkaa syöstä Myanmarin kansanmurhaan, ja sitä lietsoo buddhalainen munkki Wirathu *Helsingin Sanomat*.  22.12.2017. Viitattu 22.12.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Aleksejevskojen piiri Tatarstanin kartalla.
**Aleksejevskojen** eli **Alekseyevskin piiri** (ven. Алексе́евский райо́н, *Aleksejevski raion*, tataariksi Алексеевск районы, *Alekseyevsk rayonı*) on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan keskiosassa Volgan muodostaman Kuibyševin tekojärven rannalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 2 074 neliökilometriä ja asukkaita on 26 000 henkeä (vuonna 2009).

Piirin keskus on Aleksejevskojen kaupunkimainen taajama. Lisäksi piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Biljarsk, Bolšije Poljanki, Bolšije Tigany, Butlerov (keskuspaikka Mokryje Kurnali), Jalkyn, Jerykla, Kurkul, Kurnaly (keskuspaikka Suhije Kurnaly), Lebedino, Lebjažje, Levaševo, Maina (keskuspaikka Verhnjaja Tatarskaja Maina), Podlesnaja Šentala, Rodniki, Romodan, Saharovka, Srednyje Tigany, Stepnaja Šentala ja Voikino.

Aleksejevskojen kautta kulkee Kazanin ja Tšistopolin välinen maantie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin 108 kilometriä.

Asukkaista 57,5 % on venäläisiä, 30,9 % tataareja ja 3,6 % mordvalaisia.

Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljakasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Seudulla on myös rakennustarvike-, elintarvike- ja tekstiiliteollisuutta.

Nähtävyyksistä huomattavin on Volgan bolgaarien rakentama Biljarin muinaislinna.

Paikallislehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen *Zarja – Taŋ*.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatarstanstat *Численность населения по городам и районам Республики Татарстан на начало 2009 года*.  Arkistoitu 1.9.2009. Viitattu 4.6.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aleksejevskojen piiri**.
* Aleksejevskojen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Tatarstanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agryz •
Aksubajevo •
Aktanyš •
Aleksejevskoje •
Alkejevo •
Almetjevsk •
Apastovo •
Arsk •
Atja •
Aznakajevo •
Baltasi •
Bavly •
Bugulma •
Buinsk •
Drožžanoje •
Jelabuga •
Jutaza •
Kaibitsy •
*Kazan* •
Kamskoje-Ustje •
Kukmor •
Laiševo •
Leninogorsk •
Mamadyš •
Mendelejevsk •
Menzelinsk •
Musljumovo •
*Naberežnyje Tšelny* •
Nižnekamsk •
Novošešminsk •
Nurlat •
Pestretsy •
Rybnaja Sloboda •
Saby •
Sarmanovo •
Spas •
Tetjuši •
Tjuljatši •
Tšeremšan •
Tšistopol •
Tukai •
Verhi Uslon •
Vysokaja Gora •
Zainsk •
Zelenodolsk
**Seyed Ashkan Dejagah** (s. 5. heinäkuuta 1986 Teheran) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laituri. Hän on vuodesta 2012 lähtien edustanut englantilaista Fulhamia.

Ura
---

Dejagah muutti perheineen Teheranista Berliiniin Saksaan yksivuotiaana, ja sai Saksan kansalaisuuden 16-vuotiaana. Hän debytoi Hertha BSC:n ykkösjoukkueessa 18-vuotiaana, seurahistorian nuorimpana pelaajana.

Dejagah siirtyi Saksasta Englantiin Fulhamin joukkueeseen kesän 2012 siirtoikkunan viimeisenä päivänä, arviolta 2,5 miljoonan euron siirtosummalla. Seuran fanit valitsivat hänet kauden 2013–2014 Fulhamin parhaaksi pelaajaksi, mutta Dejagahin hyvistä esityksistä huolimatta joukkue putosi Valioliigasta.

### Maajoukkueura

Ikäkausimaajoukkueissa Dejagah edusti Saksaa, huippuhetkenä alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruus vuoden 2009 EM-lopputurnauksessa. Dejagah teki turnauksessa yhden maalin, alkulohko-ottelussa Suomea vastaan.

A-maajoukkuetasolla Dejagah päätti lopulta edustaa synnyinmaataan Irania. Hänet valittiin Iranin joukkueeseen vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuihin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

Saksan alle 21-vuotiaiden joukkue – Jalkapallon alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut 2009
1 Neuer |
2 Beck |
3 Boenisch |
4 Höwedes |
5 Boateng |
6 Aogo |
7 Ebert |
8 Khedira |
9 Dejagah |
10 Özil |
11 Marin |
12 Fromlowitz |
13 Wagner |
14 Johnson |
15 Hummels |
16 Schwaab |
17 Grote |
18 Adlung |
19 Ben-Hatira |
20 Castro |
21 Schmelzer |
22 Ede |
23 Sippel |
Valmentaja Hrubesch
Ashley Banjo vuonna 2020.
**Ashley Banjo** (s. 8. lokakuuta 1988 Leytonstone, Lontoo, Englanti) tunnetaan parhaiten englantilaisen street dance -tanssiryhmän Diversityn johtohahmona. Diversity voitti Britain's Got Talent -kilpailun vuonna 2009. Ashley tuomaroi Ison-Britannian ensimmäistä Got to Dance -kilpailua yhdessä Adam Garcian ja Kimberly Wyattin kanssa vuonna 2010. Lisäksi Ashley on esiintynyt Diversityn kanssa vuonna 2010 valmistuneessa tanssielokuvassa StreetDance 3D. 

Ashleyn isä on nigerialainen ammattinyrkkeilijä Funso Banjo ja äiti englantilainen Daniella Banjo, joka on entinen ammattitanssija. Ashleyn äiti auttaa Diversityä myös hallinnollisissa tehtävissä sekä pyörittää Danceworks Tanssistudiota Lontoossa. Ashleyllä on kolme vuotta nuorempi pikkuveli Jordan Banjo, joka tanssii myös Diversity-ryhmässä, sekä pikkusisko. 

Ashley opiskelee tällä hetkellä fysiikkaa ja biologiaa lontoolaisessa Queen Maryn yliopistossa.

Ashley on seurustellut neljä vuotta englantilaisen tanssijan Francesca Abbottin kanssa, joka puolestaan tanssii Out of the Shadows -nimisessä tanssiryhmässä.
Otto Julius Hagelstam
**Otto Julius Hagelstam**, vuoteen 1817 **Hagelberg** (11. maaliskuuta 1784 Nauvo – 28. huhtikuuta 1870 Tukholma) oli suomalaissyntyinen eversti ja Ruotsissa vaikuttanut kartografi.

Hagelstamin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel August Hagelberg ja Anna Lovisa Qvick ja puoliso vuodesta 1817 Eva Fredrika Burenstam (1791-1877). Hän sai meriupseerin koulutuksen ja osallistui luutnanttina Suomen sotaan 1808-1809, kunnostautuen erityisesti Grönvikin salmen meritaistelussa. Suomen tultua sodan jälkeen liitetyksi Venäjään Hagelberg siirtyi Ruotsiin ja tuli 1810 kapteenina merimittausjoukon jäseneksi. Hänet aateloitiin Kaarle XIV Juhanan kruunauksen yhteydessä 1818, jolloin hän otti sukunimekseen Hagelstamin. Siviiliin Hagelstam siirtyi 1824 ja ryhtyi maanviljelijäksi puolisonsa tiluksille Södermanlandissa. Hän ehti kuitenkin aloittaa nykyaikaisen merikartoituksen Ruotsissa ja kartoitti useiden saaristoalueiden lisäksi myös Ruotsin suuria sisäjärviä. Hänen työnsä tunnetuin tulos lienee *Geografisk militarisk och statistik karta öfver hela Sverige och Norrige* (1820). Erottuaan upseerinvirasta Hagelstam toimi politiikassa aateliston edustajana ja tuli tunnetuksi Venäjän vastustajana. Krimin sodan aikana 1853-1856 hän tuki aktiivisesti Ranskan ja Englannin laivasto-operaatioita Itämerellä ja laati 1855 suunnitelman Pietarin valtaamiseksi mereltä tehdyllä yllätysmaihinnousulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarkiainen, Kai: "Otto Julius Hagelstam", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 461. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Svenskt Biografiskt Lexikon (Ruotsiksi, viitattu 28.10.2015)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Tansanian historia** kertoo Tansanian historiaan liittyvistä asioista. Tansaniassa sijaitsevasta Olduvain rotkosta, joka sijaitsee Itä-Afrikan hautavajoaman alueella lähellä Serengetin kansallispuistoa, on löydetty fossiililöytöjä merkkeinä varhaisimmista ihmisen edeltäjistä. Vanhimmat fossiilit ovat peräisin ajalta 2 miljoonaa vuotta sitten.

Aikoinaan Tansaniasta käytettiin nimeä Tanganyika.*milloin?* Alueella oli varhaisimpia kauppasuhteita arabimaihin ja Intiaan noin 100 jkr. Arabit perustivat siirtokuntia merenrannikkoseudulle. 1400-luvulla portugalilaiset vaikuttivat alueella. Osa Tansaniasta kuului aikoinaan 1700-luvulla Sansibarin sulttaanikuntaan, joka kuului Omaniin. Tänä aikana Omanin sulttaani teki liiton arabimaiden rannikoilla vaikuttaneiden ryhmien kanssa. 1776 ranskalaisten toimesta Tansanian rannikolla Kilwan kaupungin seudulla alkoi orjakauppa. 1840-luvulla lähetyssaarnaajia saapui Kilimanjaron vuoren seudulle. 1857-1958 brittiläisiä tutkimusmatkailijoita seikkaili Tanganjikajärven ja Victorianjärven seudulla. Tansania oli Saksan siirtomaa 1884-1918. Tämän jälkeen Ensimmäisen maailmansodan myötä Tansania siirtyi Iso-Britannian hallintoon. Tansania itsenäistyi 1961.

Lähteet
-------

1. ↑  Ann Zimmermann: Olduvai Gorge: Oldest Evidence of Mankind's Evolution  16.10.2013. Live Science. Viitattu 21.5.2023.
2. ↑  History *WaypackMachine*.  Arkistoitu 15.3.2012. Viitattu 21.5.2023.
**Gotlannin historia** alkaa ajalta 7000 ekr. jolloin saarelle saapuivat ensimmäiset asukkaat. Pronssikaudelta, ajalta noin 1000 ekr. peräisin olevien satojen hautojen päällä on kuoppien päälle kasattuja kiviröykkiöitä, jotka on muotoiltu ylösalas olevan veneen muotoon. Näistä kuuluisin on nimeltään Uggarde rojr, joka on nykyisin turistinähtävyys. 1200-luvulla Gotlantiin rakennettiin useita kirkkoja. Monet kirkoista sijaitsivat luostareiden yhteydessä. Esimerkiksi Pyhän Marian kirkko Visbyssä, jota alettiin rakentaa 1100-luvulla, valmistui 1200-luvun alussa. Tämä kirkko vihittiin 1225 Neitsyt Marian mukaan ja 1572 siitä tuli koko Visbyn hiippakunnan pääkirkko. Viikinkiaikana ruotsalaisten viikinkien kauppareitit suuntautuivat enimmäkseen itään. Nämä reitit kulkivat suurelta osin jokia pitkin ja näistä reiteistä käytetään nimitystä Viikinkien idäntie. Näistä reiteistä yksi kulki Gotlannin länsirannikon kautta. 1361 sodan aikana tanskalaiset hyökkäsivät Gotlantiin. Viikinkiaikana saaren asutus sijoittui paljolti ranta-alueelle. Gotlanti oli keskiaikana Hansaliiton kaupan kannalta merkittävä paikka. Saaren merkittävin kaupunki Visby oli Hansaliiton kaupan pääkeskus ja kaikki Itämeren kauppareitit kulkivat Visbyn kautta. Visbyn kaupungin ympärille rakennettiin muuri ja vallihautoja, jotka toimivat puolustusstrategiana. 1808 Suomen sodan aikana venäläiset valtasivat Visbyn joksikin aikaa. Tämä tapahtui siten, että Gotlannin rannikolle tuli 9 venäläistä laivaa, jotka olivat naamioituneet ruotsalaisiksi laivoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Uggarde rojr *Guteinfo.com*. Buffert. Viitattu 5.3.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Historik *Svenska kyrkan*.  18.4.2016. Viitattu 5.3.2023. (ruotsiksi)
3. ↑  Else Christensen: Idän viikinkivaltio oli Euroopan suurvalta *Historia*.  28.4.2022. Viitattu 5.3.2023.
4. ↑  Gotlannin ja Tanskan sota 1361 *Uusi Suomi, blogit*.  16.8.2013. Viitattu 4.3.2023.
5. ↑  Hanseatic town of Visby Unesco. Viitattu 4.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Här steg ryssarna i land 1808 *helgotland.se*. Viitattu 4.3.2023. (ruotsiksi)[vanhentunut linkki]
Heinrich Heine -kirjasto Friedrichstrassella.
Gothan orangeria
**Gothan kaupunginkirjasto** on Heinrich Heinen mukaan nimetty julkinen kirjasto Thüringenissä Gothan kaupungissa. Siihen kuuluvat myös lasten- ja nuortenkirjstot. Niteiden määräksi on arvioitu noin 60 000. Kirjasto on aloittanut toimintansa vuonna 1950 Saksan demokraattisessa tasavallassa, jolloin se sijoitettiin Sachsen-Gotha-Altenburg–sukuisen vaaliruhtinas Friedrich III:n aikaiseen Gothan linnaan kuuluvaan uusklassiseen Talvipalatsiin Friedrichstrassen varrelle. Rakennus on alun perin vuodelta 1822, ja se purettiin huonokuntoisena vuonna 2011 ja rekonstruktoitiin vuonna 2015. Kirjasto siirrettiin Gothan linnan puutarhan orangeriaan, joka on rakennettu 1700-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Die Orangerie im 21. Jahrhundert *Orangerie Gotha*.  2019.  Arkistoitu 8.11.2019. Viitattu 8.11.2019.
2. ↑  Stadtbibliothek.  *Gotha Adelt*, s..  gotha.de.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Stadtbibliothek Gotha  –  (osittain)
**Juortananjärvi** on matalahko ylänköjärvi Kuhmossa Kainuun itäosassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 109 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Juortananjärven ulottuvuus kaakkoisosan Poukamonlahdelta luoteisosan Saarilahdelle on 2,8 kilometriä. Järven länsirantaa määrittää leveä Ahoniemi. Itärannalta työntyy länteen kolmiomainen Tuliniemi, jonka kohdalla järvi on kapeimmillaan. Juortananjärven pohja kumpuilee. Syvin kohta, 12 metriä, sijaitsee järven lounaisosassa. Kaakossa on kymmenmetrinen syvänne. Järven pohjoisosan syvin kohta on yhdeksän metriä.

Juortananjärven saariluku on kolme. Laajin saari on järven luoteisosassa sijaitseva noin puolihehtaarinen Saarilahdensaari. Sen pohjoispuolella sijaitsee kaksi pientä saarta. Juortananjärven rannat ovat metsä- ja suomaata, pientaloja on muutamia. Järven itäpuolitse kulkee kantatie 89.

Juortananjärven koillispuolella sijaitsee Pieni Juortananjärvi, jonka korkeustaso on sama kuin Juortananjärven. Pieni Juortananjärveen laskee Lahnajoki pohjoisesta, järvestä on salmiyhteys Juortananjärveen, joka laskee Poukamonlahdelta alkaa Juortananjokea etelään Vartiusjärveen (186,7 metriä mpy). Juortananjärveen laskee myös Rimminpuro idästä.

Juortananjärven vesitilavuus on 7 708 000 kuutiometriä.

Juortananjärvi (59.935.1.012) kuuluu Vartiusjärven valuma-alueeseen (59.935), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Änättijärven valuma-alue (59.93) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Juortananjärvi on Vartiusjärven valuma-alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajimmat ovat Vartiusjärvi ja Pieni Juortananjärvi. Alueeseen kuuluu 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Juortananjärvi, vakavesi, Kuhmo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 15.6.2022.
3. ↑  Juortananjärvi. Järviwiki. Viitattu 15.6.2022.
4. ↑  Vartiusjärven valuma-alue (59.935). Järviwiki. Viitattu 15.6.2022.
Kargasokin piiri Tomskin alueen kartalla.
**Kargasokin piiri** (ven. Каргасо́кский райо́н, *Kargasokski raion*) on paikallinen itsehallintoalue Tomskin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Piirin pinta-ala on 86 900 neliökilometriä, ja asukkaita on 22 900 henkeä (vuonna 2008).

Piiri on pinta-alaltaan Tomskin alueen suurin. Sen koillis- ja lounaisosissa sijaitsevien asutuskeskusten välinen etäisyys on yli tuhat kilometriä. Tärkeimmät joet ovat Ob, Tym ja Vasjugan. Seudulla on huomattavat öljy- ja turvevarat.

Hallinnollinen keskus on Kargasokin kylä, josta on matkaa alueen pääkaupunkiin Tomskiin 427 kilometriä. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Kargasok, Kindal, Novo-Jugino, Novyi Vasjugan, Sosnovka, Srednetymskoje (keskuspaikka Molodjožnyi), Sredni Vasjugan, Terviz (keskuspaikka Novyi Terviz), Tolparovskoje (keskuspaikka Kijevski), Tymsk, Ust-Tšižapka (keskuspaikka Berjozovka), Ust-Tym ja Vertikos.

Seudun kanta-asukkaita ovat selkupit, hantit ja evenkit. Kargasokin kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1640. Vuonna 1924 perustettiin Kargasokin volosti. 1930-luvulla seudulle karkotettiin Stalinin vainojen uhreja. Vuonna 1949 Kargasokin piiriin liitettiin Tymin ja vuonna 1959 Vasjuganin piirit.

Seudulla tuotetaan 60 prosenttia Tomskin alueen öljystä ja kaikki kaasu. Suurimmat yritykset ovat Tomskneft ja Vostokgazprom. Vuonna 2003 avattiin Kargasokin öljynjalostamo.

Aiheesta muualla
----------------

* Kargasokin piirin sivusto (venäjäksi)
Pietari-Paavalin linnoitus
**Jänissaari** (ven. За́ячий о́стров, *Zajatši ostrov*) on saari Nevan suistossa Pietarin kaupungin alueella Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Nevan leveimmän kohdan pohjoispuolella. Pohjoisessa Kronverkin salmi erottaa sen Koivusaaresta. Saaren pituus on 750 ja leveys noin 400 metriä.

1600-luvulla Jänissaari oli asumatonta heinämaata. Sen pohjoispuolella sijaitsi samanniminen kylä, johon kuuluivat lähes kaikki Koivusaaren talot. Asukkaat olivat pääosin Suomesta muuttaneita inkeriläisiä.

Vuonna 1703 Jänissaarelle ryhdyttiin Pietari I:n käskystä rakentamaan Pietari-Paavalin linnoitusta. Linnoituksen muurien juurella on auringonottajien suosimia hiekkarantoja.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 3.12.2015.
2. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 217. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  Kepsu, Saulo: *Pietari ennen Pietaria: Nevansuun vaiheita ennen Pietarin kaupungin perustamista*, s. 37–41. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1995. ISBN 951-717-804-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Jänissaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Juovakorallimonni** (*Plotosus lineatus*) on tropiikin ja subtropiikin merissä ja murtovesissä viihtyvä kala.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Juovakorallimonni kasvaa 35 cm pitkäksi. Sen värityksenä ovat ohuet, valkoiset tai vaaleankeltaiset pitkittäisjuovat hyvin tummanruskealla pohjalla. Vaaleahkot viikset erottuvat hyvin. Aivan nuoret yksilöt ovat mustia, ja kalan kasvaessa suureksi juovat hiukan himmenevät.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Juovakorallimonneja tavataan Indopasifisella merialueella Etelä-Japanista Australiaan ja Afrikan rannikolle ulottuvalla alueella, myös Punaisellamerellä. Aikuiset yksilöt saattavat ajoittain käydä makeavetisissä joissa tai ainakin jokisuiden murtovesissä. Yleensä juovakorallimonnit pysyttelevät koralliriuttojen lähellä, ja tonkivat syötävää pohjahiekasta.

Käyttäytyminen
--------------

Juovakorallimonneja pallona
Nuoret juovakorallimonnit muodostavat noin sadan yksilön parvia, jotka suojautuvat painautumalla tiiviiksi palloksi toisiaan vasten. Aikuisenakin kalat ruokailevat yhdessä. Ne kutevat kesällä matalaan veteen kivikkopohjalle pesään, joka koiras rakentaa.

Juovakorallimonneja voi pitää meri- tai murtovesiakvaariossa, mutta niitä pitää olla ainakin viiden yksilön parvi. Kalan selkäruodon piikkien pistosta voi saada tuskallisen myrkytyksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaymaram, F. Abdulqader, E. Almukhtar, M. & Alghawzi, Q.: *Plotosus lineatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Australian Museums Fish Site
3. ↑  *Plotosus lineatus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
4. ↑  PetEducation
5. ↑  Scotcat


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q767055
* Wikispecies: Plotosus lineatus
* ADW: Plotosus\_lineatus
* AFD: Plotosus\_lineatus
* ARKive: plotosus-lineatus
* BOLD: 13111
* CoL: 783MS
* FishBase: 4706
* GBIF: 2341901
* iNaturalist: 49210
* ISC: 116398
* ITIS: 164236
* NBN: NHMSYS0021239018
* NCBI: 243562
* uBio: 2290692
* WoRMS: 217659

 |

 |
Tansanian vaakuna
**Tansanian vaakuna** on Tansanian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.

Vaakunan kilpi on jaettu neljään kenttään, ylimpään osaan on kuvattu soihtu keltaiselle pohjalle, toiseksi ylimpään maan lippu, toiseksi alimpään keltainen kirves ja keltainen kuokka punaisella pohjalla ja alimpaan osaan viisi sinivalkoista aaltokoroa. Vaakunan kilven päällä on keihäs. Ylimmän kentäs keltainen väri symboloi maan mineraalivaroja ja soihtu vapautta ja kansan koulutusta. Toiseksi alimman kentän punainen väri symboloi maan hedelmällisyyttä ja kirveet talouskasvua. Alin kenttä symboloi maata, merta, järviä ja rannikkoa. Keihäs symboloi puolustusta.

Vaakunaa kannattelee mies ja nainen, jotka molemmat pitävät käsissään norsun syöksyhammasta. Miehen jalkojen juuressa on mausteneilikan kasvi ja naisen puuvillan kasvi; tämä symboloi maataloutta. Vaakunan alle on kuvattu Kilimanjaro-vuori ja maan swahilinkielinen motto *Uhuru na Umoja (suom. Vapaus ja yhtenäisyys)*.

Afrikan valtioiden vaakunat

* Algeria
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Djibouti
* Egypti
* Eritrea
* Etelä-Afrikka
* Etelä-Sudan
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kap Verde
* Kenia
* Keski-Afrikan tasavalta
* Komorit
* Kongon demokraattinen tasavalta
* Kongon tasavalta
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Norsunluurannikko
* Niger
* Nigeria
* Päiväntasaajan Guinea
* Ruanda
* Sambia
* São Tomé ja Príncipe
* Senegal
* Seychellit
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Swazimaa
* Tansania
* Togo
* Tšad
* Tunisia
* Uganda
* Zimbabwe
**Jänkäjärvi** on suojärvi Keminmaan ja Tervolan rajalla Lapin maakunnan lounaisosassa. Sen pinta-ala on 26,4 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 69 kilometriä lounaaseen ja Kemistä 30 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Jänkäjärven pituus etelästä pohjoiseen on yksi kilometri. Suurin leveys on noin 400 metriä. Saaria ei ole. Järven pohjoisosa on Tervolan alueella. Jänkäjärven koillisrannalla levittäytyy pieni luonnonsuojelualue. Jänkäjärven luoteispuolella sijaitsee Akkunusjärvi (47,0 metriä mpy) ja länsipuolella Kuralammit-niminen vesialue (48,0 metriä mpy). Jänkäjärven ja Akkunusjärven välissä on laskuoja.

Jänkäjärven ympäristössä on suuria rimpi- ja allikkoalueita. Alueen suolinnusto on monipuolinen.

Jänkäjärvi (65.196.1.002) kuuluu Saaranjoen valuma-alueeseen (65.196), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Akkunusjoen valuma-alue (65.19) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Kemijoen alue (65.1). Jänkäjärvi on toiseksi laajin Saaranjoen alueen kahdestatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Akkunusjärvi ja kolmanneksi laajin nimetön järvi 65.196.1.005.

Suomessa on useita Jänkäjärviä. Laajimmat ovat Inarin kaksi Jänkäjärveä, joiden ohella Inarissa sijaitsee kolme pienempää Jänkäjärveä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jänkäjärvi, vakavesi, Keminmaa
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.9.2021.
3. ↑  Jänkäjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
4. ↑  Kuvauskohteita Pohjois-Suomessa : Tervola *Tornionkameraseura.com*. Viitattu 17.9.2021.
5. ↑  Saaranjoen valuma-alue (65.196). Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
6. ↑  Jänkäjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
**Mandy Marie Brigitte Bujold**  (s. 25. heinäkuuta 1987 Cobourg, Ontario) on kanadalainen nyrkkeilijä. Hän ottelee kärpässarjassa eli alle 51-kiloisissa.

Bujold syntyi Cobourgissa, Ontariossa ja asui lapsuudessaan myös Monctonissa, New Brunswickissa. Vuonna 2002 hänen perheensä muutti Kitcheneriin, Ontarioon. Hän aloitti nyrkkeilyn harrastamisen 16-vuotiaana vuonna 2004 veljensä harrastuksen innoittamana. Vuonna 2006 hän voitti Kanadan juniorimestaruuden ja seuraavana vuonna ensimmäisen aikuisten Kanadan-mestaruutensa. Bujold on kaikkiaan yksitoistakertainen Kanadan-mestari, vuosilta 2007–2017. Vuonna 2008 hän osallistui ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihinsa. Hän on yltänyt maailmanmestaruuskilpailuissa parhaimmillaan kahdeksan parhaan joukkoon, puolivälieriin, Jejussa 2014.

Bujold on kaksinkertainen Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti. Hän voitti ensimmäisen kultamitalinsa Guadalajarassa 2011, jolloin naisten nyrkkeily oli kisaohjelmassa ensimmäistä kertaa, ja uusi mestaruutensa Torontossa 2015. Hän voitti vuoden 2015 loppuottelussa yhdysvaltalaisen Marlen Esparzan, hallitsevan maailmanmestarin. Kansainyhteisön kisojen ohjelmassa naisten nyrkkeily oli ensimmäistä kertaa Glasgow’ssa 2014. Bujold voitti noissa kisoissa pronssia, hävittyään välierissä hallitsevalle olympiavoittajalle Nicola Adamsille. Seuraavissa Kansainyhteisön kisoissa, Gold Coastissa 2018, hän ei ollut mukana, vaikka hänet oli jo valittu Kanadan kisajoukkueeseen. Hän päätti itse vetäytyä kisoista kuukausi ennen niiden alkua.

Olympialaisissa Bujold on ollut mukana kerran, Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella uzbekistanilaisen Yodgoroy Mirzaevan, mutta hävisi puolivälierissä kiinalaiselle Ren Cancanille.

Bujoldia valmensi pitkään romanialaissyntyinen Adrian Teodorescu, Torontossa sijaitsevan Atlas Boxing & Fitness Club -salin omistaja. Teodorescun kuoltua marraskuussa 2016 hän siirtyi harjoittelemaan Guelphissä sijaitsevalle TNT Boxing and Fitness Academy -salille, jossa häntä valmentaa Stevie Bailey.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mandy Bujold *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 29.4.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Mandy Bujold *Olympic.ca*. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2  About *mandybujold.com*. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  8. AIBA World Women Championships Jeju, South Korea November 16-24, 2014 *amateur-boxing.strefa.pl*. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Kelly, Malcolm: Mandy Bujold sees Pan Am Games as gateway to Olympic boxing glory *CBC.ca*.  20.2.2015. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  Boxer Mandy Bujold won't be at 2018 Commonwealth Games *CBC.ca*.  1.3.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
7. ↑  Campbell, Morgan: Adrian Teodorescu helped revitalize Canadian amateur boxing *Toronto Star*.  3.12.2016. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
8. ↑  Bujold, Mandy: Mandy Bujold: A special man made my challenging journey worthwhile *CBC.ca*.  9.1.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
9. ↑  Massey, Rob: Olympian Bujold now calling Guelph her boxing home *GuelphToday.com*.  25.1.2018. Viitattu 29.4.2018. (englanniksi)
**Mandé Sidibé** (20. tammikuuta 1940 Bafoulabé – 25. elokuuta 2009 Neuilly-sur-Seine) oli malilainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 2000–2002.

Sidibé syntyi Ranskan armeijan upseerin perheeseen.
Opiskeltuaan Terrasson de Fougères -lyseossa Sidibé suoritti ylioppilastutkintonsa Bordeauxissa ja taloustieteen yliopistotutkinnon Pariisissa vuonna 1965. Vuonna 1974 hän suoritti MBA-tutkinnon George Washingtonin yliopistossa Yhdysvalloissa.

Sidibé työskenteli Malin keskuspankissa, Kansainvälisessä valuuttarahastossa vuosina 1967–1985 ja Länsi-Afrikan keskuspankissa BCEAO:ssa vuosina 1985–1995. Hän toimi presidentti Alpha Oumar Konarén neuvonantajana vuodesta 1996 ja Malin pääministerinä vuosina 2000–2002.

Sidibé oli Adéma-PASJ -puolueen jäsen, mutta hän asettui itsenäiseksi ehdokkaaksi vuoden 2002 presidentinvaaleissa. Hän sai ensimmäisellä kierroksella 2,01 prosenttia äänistä ja kannatti toisella kierroksella Amadou Toumani Touréa.

Sidibé toimi Ecobankin hallintotehtävissä vuodesta 2003. Hän kuoli sydänkohtaukseen.

Entinen pääministeri Modibo Sidibé on Mandé Sidibén veli ja entinen ministeri Sy Oumou Louise Sidibé hänen sisarensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Qui est qui? Mandé Sidibé *aBamako*. Viitattu 1.12.2019.
2. ↑  Adieu à Mandé Sidibé *Jeune Afrique*. Viitattu 1.12.2019.
3. ↑  En 57 ans d’indépendance: Le Mali a connu 57 femmes ministres *Malizine*. Viitattu 1.12.2019.
**Taika-uudistukset** (jap. 大化の改新, *Taika no kaishin*) olivat Japanissa vuoden 645 vallankaappauksen jälkeen toteutettuja uudistuksia, joissa maahan luotiin Tang-dynastian Kiinaa mukaillen keskitetty, keisarin johtama hallinto. Uudistuksia johtivat vaikutusvaltaisen Soga-klaanin syrjäyttäneet kruununprinssi Naka no Ōe, joka nousi myöhemmin valtaan keisari Tenjinä, ja Nakatomi no Kamatari. Niissä otettiin käyttöön myös Kiinan mallin mukaiset aikakausinimet (*nengō*). Ensimmäinen, keisari Kōtokun valitsema aikakausinimi olikin *Taika* eli kirjaimellisesti ’suuri muutos’.

Ennen uudistuksia Japanin politiikkaa oli hallinnut omavaltainen Soga-klaani, jonka juonittelujen ja vallanhimon kohteeksi joutui esimerkiksi vuonna 643 murhattu prinssi Yamashiro no Ōe. Naka no Ōe ja Nakatomi no Kamatari onnistuivat kuitenkin surmaamaan klaanin johtajan Soga no Irukan, ja valtaan nostettiin uusi keisari Kōtoku. Naka no Ōesta tehtiin kruununprinssi ja Nakatomi no Kamatarista sisäministeri, mikä mahdollisti laajamittaiset uudistukset. Suuria muutoksia hallintoon tehtiin lähes välittömästi: yksityinen maanomistus kiellettiin, päätettiin uudesta verojärjestelmästä, joka perustui maankäytön sijaan väestötietoihin, aloitettiin väestönlaskenta ja perustettiin uusia, keisarille vastaavia hallintoelimiä sekä pääkaupunkiin että provinsseihin. Maassa aloitettiin myös uuden tieverkoston rakentaminen. Monet vastaperustettuihin valtion elimiin palkatut virkamiehet olivat saaneet koulutuksensa Tang-dynastian Kiinassa.

Taika-uudistukset olivat huolella toteutettuja. Laajuudessaan niitä on verrattu 1 200 vuotta myöhemmin toteutettuun Meiji-restauraatioon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taika era reforms Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.7.2018.
**Ahvo Uuno Adolf Yli-Lonttinen** (11. toukokuuta 1913 Lieto – 7. joulukuuta 1992 Kajaani) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Yli-Lonttisen vanhemmat olivat tilallinen Kustaa Yli-Lonttinen ja Eeva Mäki ja puoliso vuodesta 1945 opetusneuvos Tuulikki Viitanen. Yli-Lonttinen tuli ylioppilaaksi Turussa. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistuneen Yli-Lonttisen oikeustieteen opinnot jäivät kesken. Hän oli 1944–1945 Turun kaupungin huoneenvuokralautakunnan palveluksessa ja toimi sitten usean vuoden ajan Maaseudun Nuorten Liitossa järjestö-, tiedotus- ja toimitussihteerinä. *Karjalan Maan* ilmoitus- ja levikkipäälliköksi Yli-Lonttinen siirtyi 1950, *Maakansan* levikkipäälliköksi 1953, *Lallia* painattaneen Satakunnan Maakunta -yhtiön toimitusjohtajaksi 1956 ja *Kainuun Sanomien* kirjapainoyhtiön toimitusjohtajaksi 1963. Kirjapainoa Yli-Lonttinen johti aina vuoteen 1978 asti. Teollisuusneuvoksen arvonimen 1976 saanut Yli-Lonttinen osallistui aikoinaan aktiivisesti nuorisoseuratyöhön, myöhemmin hän oli mukana maalaisliittolaisessa paikallis- ja maakuntapoliitiikassa. Hänet tunnettiin myös Lions-työstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahvo Yli-Lonttinen *Biografiasampo*. Viitattu 7.11.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Teollisuusneuvos Ahvo Yli-Lonttinen (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  15.12.1992. Viitattu 7.11.2021.
**Mandjakot** (myös *manjagot*, *manjakot*) ovat atlanttista mandjakon kieltä puhuva kansa Cacheu- ja Mansoajokien suistossa Guinea-Bissaussa. Heitä asuu myös Kap Verdellä, Senegalissa ja Gambiassa.

Kieleltään ja kulttuuriltaan mandjakot ovat lähellä mankanjoja, dioloja ja balanteja. Mandinkojen levittäytyminen ajoi heidät pohjoisesta Guinea-Bissaun rannikolle, josta osa sittemmin muutti sisämaahan. Suuren väestöntiheyden takia mandjakoja muutti 1800- ja 1900-luvuilla paljon Senegaliin, Gambiaan ja Kap Verdelle.

Kansan perinteinen elinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, bataatti, jamssi, fonio, puuvilla, maapähkinä, banaanit, sitrushedelmät ja vihannekset. Lisäksi kasvatetaan sikoja, vuohia ja nautoja, keräillään öljy- ja kookospalmun hedelmiä sekä harjoitetaan kalastusta. Monet työskentelevät meri- ja jokiliikenteessä.

Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Guinea-Bissaussa asui 119 808 mandjakoa. He ovat fulbejen, balantejen, mandinkojen ja pepelien jälkeen maan viidenneksi suurin etninen ryhmä (8,3 % väestöstä). Gambiassa oli vuonna 2003 24 492 mandjakoa (2,0 % väestöstä).

Mandjakot ovat Cacheun alueen suurin etninen ryhmä (36,8 % alueen väestöstä). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 44,4 % heistä on kristittyjä, 33,3 % animisteja ja 5,5 % muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 284. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. 1 2  Características Sócio Cultural RGPH2009 *stat-guinebissau.com*.  Arkistoitu 5.11.2017. Viitattu 15.5.2017.
3. ↑  Hughes, Arnold & Perfect, David: *Historical Dictionary of the Gambia: Fourth Edition*, s. 261. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5825-1.
**Ashford & Simpson** oli yhdysvaltalainen lauluntekijä- ja muusikkoduo, joka koostui avioparista **Nickolas Ashford** ja **Valerie Simpson**. He kirjoittivat 1960-luvulla useita menestyskappaleita muille artisteille ja aloittivat 1970-luvun alussa menestyksekkään muusikkouran. Heidän kappaleensa ovat ansainneet 22 kulta- ja platinalevyä.

Fairfieldistä Etelä-Carolinasta kotoisin oleva jazztanssija Nickolas Ashford (s. 1942) ja newyorkilainen gospel-laulaja Valerie Simpson (s. 1946) tapasivat 1960-luvun alkupuolella New Yorkin Harlemissa sijaitsevassa baptistikirkossa. Pian tämän jälkeen Ashford liittyi kirkon kuoroon, jossa Simpson soitti pianoa, ja he alkoivat kirjoittaa musiikkia yhdessä. Vuonna 1965 heidät palkattiin lauluntekijöiksi Scepter Recordsille. Heidän ensimmäinen hittinsä oli Ray Charlesin vuonna 1966 levyttämä "Let’s Go Get Stoned", jonka menestys sai Motownin perustaja Berry Gordyn palkkaamaan heidät omaan julkaisuyhtiöönsä Detroitiin.

Ashford ja Simpson kirjoittivat Marvin Gayelle ja Tammi Terrellille kappaleet "Your Precious Love", "Ain’t Nothing Like the Real Thing" ja "You’re All I Need to Get By" sekä Diana Rossille kappaleet "Reach Out and Touch (Somebody’s Hand)", "Ain’t No Mountain High Enough" ja "Surrender". He tekivät kappaleita myös Gladys Knightille ja työskentelivät tuottajina.

Vuonna 1971 Simpson julkaisi ensimmäisen oman albuminsa *Exposed!*, ja kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi heidän ensimmäinen duojulkaisunsa *Keep It Comin’*. He siirtyivät vuonna 1973 Warner Brothers Recordsille. Vuoden 1977 albumi *Send It* myi kultaa ja sisälsi listoilla top 10:een nousseen kappaleen "Don’t Cost You Nothing". Heidän ensimmäinen pophittinsä oli "I Found a Cure" vuoden 1979 albumilta *Stay Free*.

Vuoden 1980 *A Musical Affair* ei menestynyt yhtä hyvin kuin duon edeltävät albumit, mutta vuonna 1984 julkaistu *Solid* sai hyvän vastaanoton. Albumi myi kultaa ja sen nimikappale nousi listoilla top 20:een Yhdysvalloissa ja Britanniassa nousten Yhdysvalloissa R&B-listan kärkeen.

1980-luvun loppupuolelta eteenpäin Ashford ja Simpson levyttivät harvakseltaan ja tekivät toisinaan kiertueita. Heidän kappaleestaan "I’m Every Woman" tuli vuonna 1993 hitti, kun Whitney Houston nauhoitti sen *Bodyguard*-elokuvan musiikkiraidalle. Nickolas Ashford kuoli 22. elokuuta 2011 kurkkusyöpään.

Diskografia
-----------

* *Keep It Comin’* (1973)
* *Gimme Something Real* (1973)
* *I Wanna Be Selfish* (1974)
* *Come as You Are* (1976)
* *So So Satisfied* (1977)
* *Send It* (1977)
* *Is It Still Good to Ya* (1978)
* *Stay Free* (1979)
* *A Musical Affair* (1980)
* *Performance* (1981)
* *High-Rise* (1983)
* *Solid* (1984)
* *Real Love* (1986)
* *Love or Physical* (1989)
* *Been Found* (1996)
* *Count Your Blessings* (2004)
* *The Real Thing* (2009)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nickolas Ashford *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 13.3.2015. Viitattu 4.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Phil Hardy: "Ashford and Simpson", *The Faber Companion to 20th Century Popular Music*. Faber and Faber Ltd, 2001. ISBN 0-571-19608-X. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  William Ruhlmann: Ashford & Simpson *Allmusic*. Viitattu 5.11.2011. (englanniksi)
Taiho Kōki vuonna 1961
**Taihō Kōki** (大鵬幸喜, 29. toukokuuta 1940 Sahalin – 19. tammikuuta 2013 Tokio), alun perin **Kōki Naya**/**Іва́н Бори́шко**, oli japanilainen sumopainija. Hän on järjestyksessä 48. sumon suurmestari eli yokozuna. Taihō Kōki voitti vuosina 1960–1971 yhteensä 32 turnausmestaruutta, joka oli siihenastinen ennätys. Tämä ennätys säilyi rikkomattomana vuosikymmeniä, kunnes Hakuho saavutti 33. turnausvoittonsa vuonna 2015. Taihō luetaan sumon kaikkien aikojen parhaimpien suurmestarien joukkoon.

Taiho syntyi vuonna 1940 Japanin miehittämällä Sahalinin saarella japanilaiselle äidille ja ukrainalaiselle isälle. Kun Neuvostoliitto otti Sahalinin haltuunsa vuonna 1945, Taihō ja hänen äitinsä pakotettiin siirtymään Hokkaidoon. Hänen kommunismia vastustanut isänsä sen sijaan katosi jäljettömiin. Taihō aloitti sumopainijan uransa vuonna 1956, ja saavutti ensimmäisen keisarillisen turnauksen voiton vuonna 1960. Hän oli tuolloin historian nuorin merkittävän sumoturnauksen voittaja ja korotettiin mestarin eli ozekin arvoon. Taihō sai suurmestarin eli yokozunan arvon vuonna 1961. Taihō oli koko uransa ajan poikkeuksellisen hoikka sumopainijaksi. Hänen täytyi sen vuoksi luottaa ketteryyteensä ja teknisiin taitoihinsa menestyäkseen sumossa. Taihō oli Japanissa erittäin suosittu kuuluisuus, ja hänen häänsä vuonna 1966 olivat valtava mediatapahtuma, johon osallistui 1000 vierasta ja yli 200 toimittajaa. Painiuransa jälkeen Taihō perusti nimeään kantavan painitallin.

Lähteet
-------

1. ↑  Taiho Koki Rikishi Information *sumogames.de*. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Taiho *The Telegraph*. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Patricia Bauer: Taiho *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc.. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)
4. ↑  Hakuho bests legendary Taiho's record with 33rd career championship *Japan Times*. Viitattu 10.4.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |

 |
**Huiskilo** on päätteinen pitkälapakkoinen kukinnon muoto, jossa kukkaperät ovat kiinni yhdestä rangasta, jonka alimmista nivelistä lähtevät kukkaperät ovat pitkiä ja ylimmistä lähtevät lyhyitä.

Huiskilo voi olla joko kartiohuiskilo tai tasohuiskilo. Kartiohuiskilo on muodoltaan kartiomainen ja pitkänomainen. Tasohuiskilossa kukinnon yläosa on tasainen. Kukinto on huiskilo esimerkiksi vaahteroilla, seljoilla, öljypuu­kasveilla ja joskus matarakasveilla.

* Kerranaisen kartiohuiskilon kaaviokuva.Kerranaisen kartiohuiskilon kaaviokuva.
* Tasohuiskilon kaaviokuva.Tasohuiskilon kaaviokuva.
* Ruohoseljan (Sambucus ebulus) huiskilokukinto.Ruohoseljan (*Sambucus ebulus*) huiskilokukinto.
* Lehtosaarnen eli saarnen (Fraxinus excelsior) huiskilokukinto.Lehtosaarnen eli saarnen (*Fraxinus excelsior*) huiskilokukinto.

Lähteet
-------

1. ↑  Tieteen termipankki 10.11.2017: Kasvitiede:huiskilo *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 10.11.2017.
2. ↑  Antero Pankakoski: "Kuvia ja käsitteitä kasvien lajinmääritystä varten", *Puutarhurin kasvioppi*, s. 298. Helsinki: Edita, Opetushallitus, 1996. ISBN 951-27-1932-4.
**Ashihara kaikan** on japanilaisen Hideyuki Ashiharan vuonna 1980 perustama karaten tyylisuunta. Se pohjautuu pitkälti Kyokushin-karateen, jota Ashihara harjoitteli 1960- ja 1970-luvulla.

Yksi tyylisuunnan tunnetuimpia harrastajia on moninkertainen K-1-mestari Semmy Schilt.

Alkuperä
--------

Ashihara oli harjoitellut Kyokushinia Masutatsu Oyaman opissa. Ashihara kehitti sittemmin oman tyylisuuntansa 1970-luvun lopulla, ja varsinaisesti ensimmäinen dojo perustettiin 1980 matsuyamaan. Sitä ennen hän perusti oman liiton NIKO:n eli New International Karate Organization. Ashihara kehitti edelleen vuosien varrella kehittämäänsä sabakia eli liikkumista hyökkäyksen alta itselle turvallisempaan suuntaan. Hän suosi tekniikoita, joista oli ollut hänelle itselleen hyötyä otteluissa, kuten voimakkaat alapotkut ja polvien sekä kyynärpäiden lyönnit. Ashiharalle tyypillisesti harjoiteltavien tekniikoiden määrä pidetään harjoituksissa pienenä, vaikka sen perustekniikka on samanlaista kuin kyokushinissa.

Katat
-----

Ashihara jätti tyylistään perinteiset okinawalaiset katat ja kehitti niiden tilalle omat katansa, jotka tehdään parin kanssa. Niissä käytetään hyökkäys, torjunta ja vastaisku -periaatetta sekä lopetustekniikkaa. Ashiharassa katoja on 27, ja ne jakautuvat kuuteen luokkaan alkeis-, perus-, kaato-, sparraus-, taistelu- ja itsepuolustuskata.

Turnauksia
----------

Ashihara ei alun perin luonut tyylisuunnalleen maailmanmestaruuskilpailua. Epävirallisesti ensimmäisiä kilpailuja järjestettiin Yhdysvalloissa, kun Yhdysvaltojen ashiharan pääopettaja Joko Ninomiya järjesti turnauksia aluksi Kyokushin säännöillä. Sittemmin NIKO-järjestön perustamisen jälkeen turnaus nimettiin Sabaki U.S. Open Karate Challenge, joka käytiin ashiharan säännöillä. Turnaus järjestettiin viimeisen kerran 1988.*lähde?*

Ashihara antoi vuonna 1993 Tanskalle luvan järjestää maailmanmestaruuskilpailut, Sabaki Challenge Spirit. Ensimmäinen turnaus järjestettiin 1994. Turnaukseen pääsivät vain NIKO-järjestön karatekat. Yksikään japanilainen ottelija ei ole otellut turnauksessa, vaan he osallistuivat sitä vastoin Kyokushin turnauksiin Japanissa. Turnaus lakkautettiin 2011, minkä jälkeen NIKO järjesti uuden maailmanmestaruuskilpailun Sabaki World Championship.*lähde?*

* Sabaki World Championship (2011–)
* Sabaki US Open Karate Challenge (1980–1988)
* Sabaki Challenge Spirit (1994–2011)

Vyöarvot
--------

| Arvo | Väri |
| --- | --- |
| 10.kyu | Punainen |
| 9. kyu | Punainen, valkoinen raita/natsa |
| 8. kyu | Sininen |
| 7. kyu | Sininen, valkoinen raita/natsa |
| 6. kyu | Keltanen |
| 5. kyu | Keltanen, valkoinen raita/natsa |
| 4. kyu | Vihreä |
| 3. kyu | Vihreä, valkoinen raita/natsa |
| 2. kyu | Ruskea |
| 1. kyu | Ruskea, valkoinen raita/natsa |
| 1-10. dan | Musta |

Lähteet
-------

1. 1 2  Karate (ashihara)- Lajikuvaus *kamppailulajit.net* Viitattu 27.12.2015
*Tämä artikkeli kertoo kunnasta. Valkenburg on myös kylä Etelä-Hollannissa, Alankomaissa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Valkenburg aan de Geul** on kunta Limburgin provinssissa Alankomaiden kaakkoisosassa. Kunnan pinta-ala on 39,9 km² ja asukkaita on noin 17 000.

Valkenburg aan de Geulin historialle ovat olleet luonteenomaisia monet piiritykset ja valloitukset. Kaupungin keskustassa sijaitsevat Valkenburgin linnan rauniot. Linna rakennettiin ja tuhottiin useita kertoja, kunnes Vilhelm III Oranialainen räjäytti sen 1672 estääkseen linnan joutumisen ranskalaisten haltuun.

Valkenburg on nykyään merkittävä turistikaupunki, jossa yöpyy vuosittain miljoona matkailijaa. Kävelymatkan päässä keskustasta ovat muun muassa Sint-Gerlachin kirkko, Holland Casino sekä entinen kaivos, joka sisältää roomalaisajalta peräisin olevia hiilipiirroksia. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Alankomaiden vanhin pystyssä oleva rautatieasemarakennus.

Valkenburg aan de Geulissa on järjestetty maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1938, 1948, 1979 ja 1998. Kaupungissa sijaitseva Caubergin kukkula on toiminut Amstel Gold Racen maalipaikkana vuodesta 2003 ja Ranskan ympäriajon etappi on päättynyt kaupunkiin vuosina 1992 ja 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valkenburg aan de Geul** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)

Kartta Valkenburg aan de Geulin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (*Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen*).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Limburgin provinssin kunnat |
| --- |
|  |
| 
* Beek
* Beesel
* Bergen
* Brunssum
* Echt-Susteren
* Eijsden-Margraten
* Gennep
* Gulpen-Wittem
* Heerlen
* Horst aan de Maas
* Kerkrade
* Landgraaf
* Leudal
* Maasgouw
* Maastricht
* Meerssen
* Mook en Middelaar
* Nederweert
* Nuth
* Onderbanken
* Peel en Maas
* Roerdalen
* Roermond
* Schinnen
* Simpelveld
* Sittard-Geleen
* Stein
* Vaals
* Valkenburg aan de Geul
* Venlo
* Venray
* Voerendaal
* Weert

 |  |

 |