recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Urmia** tai **Urmiajärvi** (pers. ‏دریاچه ارومیه‎, *Daryātsheh-ye Orumieh*, kurdiksi Gola Urmiyê‎) oli pitkään Iranin järvistä suurin Kaspianmeren jälkeen. Järvi on kuitenkin supistunut hyvin paljon 1980-luvun jälkeen ja järvi on vaarassa kuivua kokonaan. Maan johtoa on syytetty järveen tulevien jokien patoamisesta ja luonnonkatastrofin synnyttämisestä. Järvi on saanut nimensä sen länsipuolella sijaitsevan Urmian kaupungin mukaan.

Maantiede
---------

Urmiajärvi sijaitsee ylänköalueella Āzārbāyjān-e Gharbīn provinssissa Iranin luoteisosassa, noin 50 kilometrin päässä Turkin rajasta. Järvi oli 140 kilometriä pitkä ja 55 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on ennen kutistumistaan ollut 5 470 neliökilometriä, siis neljänneksen Saimaata suurempi. Urmia on matala suolajärvi, jolla ei ole laskujokea. Keskisyvyys oli vain seitsemän metriä ja suurin syvyys 16 metriä. Järvi sijaitsee 1 280 metrin korkeudessa merenpinnasta. Järvessä oli 102 saarta.*lähde?*

Järven suolapitoisuus on noin 30 prosenttia, mikä on Kuolleenmeren tasoa ja lähes kymmenkertainen meriveteen verrattuna. Suolaisuuden takia juuri mikään kasvi tai eläin ei elä järvessä. Poikkeuksia ovat kuitenkin esimerkiksi *Artemia*-äyriäiset, jotka puolestaan ruokkivat suuria flamingo- ja pelikaaniparvia. Järvellä on ollut vuonna 1976 perustettu 4 636 neliökilometrin laajuinen Unescon biosfäärisuojelualue. Järven saarilla on kuusipeuran uhanalaiseksi katsotun alalajin persiankuusipeuran (persiankauriin) suojelualue, jossa eläintä yritetään palauttaa luontoon.

Urmiajärven alue on ollut kauan asuttua. Se oli Mesopotamian kulttuurin reuna-aluetta ja sen sivistyksen piirissä. Assyrialaiset nimittivät järveä "Alemmaksi Nairin mereksi", muinaiset persialaiset käyttivät nimeä Chichast ja roomalaiset nimeä Lacus Matianus. Keskiajalla järven nimi oli Kabuda.*lähde?*

Keväällä 2019 Iranissa oli pahimmat tulvat 50 vuoteen. Tulvien jälkeen Urmiajärven pinta-ala laajeni ja oli huhtikuussa 2019 noin 3 000 neliökilometriä. Järven syvyys kasvoi 62 cm verrattuna vuotta aikaisempaan syvyyteen.

* Urmiajärven sijainti Iranissa, järvi on merkitty karttapisteellä.Urmiajärven sijainti Iranissa, järvi on merkitty karttapisteellä.
* Järven supistuminen animaationa.Järven supistuminen animaationa.
* Kartta Urmia järven kutistumisesta vuodesta 1984.Kartta Urmia järven kutistumisesta vuodesta 1984.
* Urmiajärven rantaa vuonna 2011.Urmiajärven rantaa vuonna 2011.
* Urmiajärven rantaa vuonna 2011.Urmiajärven rantaa vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Saeed Kamali Dehghan: Iranian greens fear disaster as Lake Orumieh shrinks  5.11.2011. theguardian.com. Viitattu 23.7.2015. (englanniksi)
2. ↑  Kenneth R. Weiss, Iran’s Tarnished Gem National Geographic 4/2018
3. ↑  Dama mesopotamica (Common Name(s): English-Persian Fallow Deer, Mesopotamian Fallow Deer) iucnredlist.org. Viitattu 23.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  NASA, Earth Observatory: Reviving the Shriveled Lake Urmia *earthobservatory.nasa.gov*. Viitattu 2.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Urmia (järvi)** Wikimedia Commonsissa

* UNESCOn biosfäärialue (englanniksi)
* Lake Urmia (englanniksi) (eoearth.org)
Urmaryn piiri Tšuvassian kartalla.
**Urmaryn piiri** (ven. Урма́рский райо́н, *Urmarski raion*, tšuvassiksi Вăрмар районӗ, *Vărmar raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 598 neliökilometriä ja asukkaita on 28 800 henkeä (vuonna 2009).

Piiri sijaitsee Tšuvassian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kozlovkan piiriin, idässä Tatarstaniin, etelässä Jantikovon piiriin sekä lännessä Kanašin ja Tsivilskiin piireihin. Hallinnollinen keskus on Urmaryn taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Kubnja ja Aniš. Pinta-alasta 79 % on maatalousmaata. Etelä- ja kaakkoisosissa säilyneet metsät muodostavat 9 %.

Piirin kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Urmarysta on maantieyhteys Kanašiin ja Tsivilskiin. Piirikeskuksesta on 77 kilometriä matkaa tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn.

Väestöstä 97 % on tšuvasseja.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten ja humalan viljelyyn. Teollisuus tuottaa huonekaluja, vaatteita, elintarvikkeita ym.

Piirissä toimii kolme kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen *Hĕrlĕ jalav*.

Aiheesta muualla
----------------

* Urmaryn piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
Malli ihmisen urokinaasin rakenteesta
**Urokinaasi** on eläimissä esiintyvä hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi on peptidaasi eli katalysoi aminohappojen välisen peptidisidoksen hydrolyysiä. Erityisesti urokinaasi katalysoi plasminogeenin aktivoitumista plasmiiniksi. Urokinaasin EC-numero on EC 3.4.21.73. Urokinaasia voidaan käyttää lääketieteessä verihyytymien liuotushoidossa.

Ominaisuudet ja toiminta
------------------------

Urokinaasia esiintyy eläimissä, ja sitä tuottavat munuaiset. Urokinaasi koostuu kahdesta polypeptidiketjusta, jotka ovat sitoutuneet toisiinsa kysteiiniaminohappojen välisellä rikkisillalla. Ihmisen urokinaasista esiintyy kahta muotoa. Nämä muodot ovat 253 aminohaposta koostuva lyhytketjuinen urokinaasi, jonka molekyylimassa on 33 kDa, ja 411 aminohaposta koostuva pitkäketjuinen urokinaasi, jonka molekyylimassa on 54 kDa. Aminohappoihin on liittynyt sokerimolekyylejä, eli se on glykoproteiini. Entsymaattiselta aktiivisuudeltaan entsyymin muodot ovat samanlaiset. Urokinaasi kuuluu seriinipeptidaaseihin, ja sen aktiivisen keskuksen katalyyttisesti tärkein aminohappo on seriini. Urokinaasi hajottaa monia peptidejä, mutta tärkeä se on erityisesti plasminogeenin hajottavana. Urokinaasi hajottaa peptidisidoksen plasminogeenin arginiini- ja valiiniaminohappojen välillä. Tällöin muodostuu plasmiinia, joka katalysoi verihyytymien hydrolyysiä.

Urokinaasia voidaan käyttää streptokinaasin tavoin verisuonitukosten liuotushoitoon. Streptokinaasiin verrattuna etuna on se, että urokinaasi ei aiheuta allergisia reaktioita. Urokinaasi on kuitenkin streptokinaasia kalliimpaa ja kliininen käyttö vähäisempää, esimerkiksi Suomessa urokinaasia ei käytetä. Kliinistä käyttöä varten urokinaasi joko eristetään ihmisen virtsasta tai tuotantoon käytetään munuaissoluviljelmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jaana Kallio: 37. Veren hyytymiseen vaikuttavat lääkeaineet *Farmakologia ja toksikologia*. Medicina. Viitattu 17.12.2017.
2. 1 2 3  Hiremagalur N. Jayaram, Gupreet S. Ahluwalia & David A. Cooney:*Enzyme Applications, Therapeutic, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 17.12.2017
3. 1 2 3  Georg-Burkhard Kresse: *Enzymes, 6. Enzymes in Therapy, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Viitattu= 17.12.2017.
4. 1 2  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 688. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.12.2017). (englanniksi)
5. 1 2  Barry M. McGrath,Gary Walsh: *Directory of Therapeutic Enzymes*, s. 262–265. CRC Press, 2005. ISBN 9781420038378. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.12.2017). (englanniksi)
**Uroboros** on Dir en greyn seitsemäs studioalbumi, joka on julkaistu Japanissa kolmena painoksena.

Ensimmäinen on normaali 13 kappaletta sisältävä yhden levyn paketti, toinen on kahden levyn rajoitettu painos, joka sisältää normaalipainoksen sisältämän levyn lisäksi Unplugged-CD:n joka sisältää mm. ennenjulkaisemattoman version DOZING GREEN -kappaleesta, akustiset versiot kolmesta uudella levyllä julkaistuista kappaleista, sekä remasteroidut -ja japaninkieliset versiot GLASS SKIN:stä ja DOZING GREEN:stä. Kolmas on ns. Deluxe Limited Edition -boxi, sisältää kahden viimeksi mainitun CD:n lisäksi DVD:n ja kaksi vinyylilevyä, joissa on samat kappaleet kuin CD:illä.

Kappaleet
---------

1. Sa Bir – 2.01
2. Vinushka – 9.37
3. Red Soil – 3.25
4. Doukoku to sarinu – 3.49 (慟哭と去りぬ)
5. Toguro – 3.59 (蜷局)
6. Glass Skin – 4.29
7. Stuck Man – 3.35
8. Reiketsu nariseba – 3.34 (冷血なりせば)
9. Ware, yami tote... – 7.03 (我、闇とて・・・)
10. Bugaboo – 4.44
11. Gaika, chinmoku ga nemuru koro – 4.23 (凱歌、沈黙が眠る頃)
12. Dozing Green – 4.07
13. Inconvenient Ideal – 4.23

Arviot
------

* Allmusic: 4.5/5 tähteä
* About.com: 3.5/5 tähteä

Aiheesta muualla
----------------

* Uroboros discogs.com -sivustolla

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Urkuyö ja Aaria** -festivaali on koko kesän kestävä läntiseen taidemusiikkiin painottuva tapahtuma Espoossa. 

Urkuyö ja Aaria -festivaalin päätapahtumapaikka on Espoon tuomiokirkko. Kuvassa kirkon urut.
Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1986 Espoon tuomiokirkossa, keskiaikaisessa harmaakivikirkossa. Urkuyö ja Aarian konsertit pidetään aina torstai-iltaisin kesäkuun alusta elokuun loppuun. Suomen pisin*lähde?* kesätapahtuma on kasvanut alkuvuosien urkumusiikkisarjasta monipuoliseksi musiikkifestivaaliksi, jonka ohjelman perustana on taidemusiikki liedeistä ja urkumusiikista kirkkomusiikin suurteoksiin. Konserteissa on voinut lisäksi kuulla esiintyjiä kansanmusiikista tangoon ja jazziin.

Urkuyö ja Aarian konserteissa on esiintynyt useita kansainvälisiä ja kotimaisia eturivin taiteilijoita ja kokoonpanoja. Festivaalilla ovat esiintyneet muun muassa oopperalaulajat Camilla Nylund, Soile Isokoski, Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen, Matti Salminen, Anu Komsi, Johanna Rusanen-Kartano, Tommi Hakala, Monica Groop, Lilli Paasikivi, Esa Ruuttunen, Tuomas Katajala, Dilbér ja Nicolai Gedda, urkurit Kalevi Kiviniemi, Ville Urponen, Jan Lehtola, Tapio Tiitu, Petur Sakari, Guy Bovet ja Simon Johnson sekä pianistit Ralf Gothoni, Ilkka Paananen, Ilmo Ranta, Paavali Jumppanen, Maija Weitz, Kristian Attila ja Tuula Hällström. 

Kuoroista festivaalilla on kuultu mm. Tapiolan Kamarikuoroa, Cantores Minoresia, Musiikkitalon Kuoroa, Tapiolan kuoroa, Dominantea, Candominoa ja NFK Children's Choir, ja orkestereista Tapiola Sinfoniettaa, Suomen kansallisoopperan orkesteria, Suomalaista barokkiorkesteria, Helsingin Barokkiorkesteria ja Lohjan kaupunginorkesteria. Lisäksi konserteissa ovat esiintyneet muun muassa harmonikkataiteilija Maria Kalaniemi, pianisti Timo Alakotila, kitaristi Marzi Nyman, saksofonistit Juhani Aaltonen, Jukka Perko ja Sakari Kukko, tango-orkesteri Guardia Nueva ja Kaartin soittokunnan vaskiyhtye. 

Festivaalia järjestää Urkuyö ja Aaria ry ja sen taiteellisena johtajana toimii pianisti ja kapellimestari Erkki Korhonen elokuun 2021 loppuun saakka. Uudeksi taiteelliseksi johtajaksi on nimitetty tenori Tuomas Katajala, jonka kolmivuotiskausi alkaa syyskuussa 2021. Urkuyö ja Aarian taiteellisena johtajana ovat aikaisemmin toimineet festivaalin perustaja, urkuri ja dir. mus. Matti Vainio (1986–2005), kapellimestari ja säveltäjä Kari Tikka (2005–2011) sekä kapellimestari ja kuoronjohtaja Hannu Norjanen (2011–2016). 

Tapahtuma on Finland Festivals -organisaation jäsenfestivaali.

Aiheesta muualla
----------------

* Urkuyö ja Aaria -festivaalin kotisivut
**V-Cord** on Sanyon kehittämä videonauhurijärjestelmä. Se suunnattiin ensisijaisesti kotitalouksien käyttöön. V-Cord esiteltiin vuonna 1972 ja poistettiin markkinoilta 1970-luvun lopussa. Sanyon lisäksi järjestelmän nauhureita valmisti Toshiba.

V-Cord käyttää analogista, kasettiin pakattua puolen tuuman magneettinauhaa, kuten tunnetummat VHS- ja Betamax-järjestelmät. V-Cord-kasetti ladataan lyhyempi sivu edellä, kuten toisessa kaupallisesti epäonnisessa järjestelmässä, VX:ssä. V-Cordissa nauhakelat sijaitsevat vierekkäin, VX:ssä ne on sijoitettu toistensa päälle, kuten Philipsin VCR-järjestelmässä. V-Cord I poikkeaa muista videokasettijärjestelmistä luku- ja kirjoitusmekanisminsa osalta. Sen mekanismi vastaa lähinnä quadruplex-systeemiä, jossa videonauhan kuvaraidat ovat pystysuorassa suhteessa kuvarummun kuvapäähän. V-Cord II sen sijaan käyttää helical scan -viistopyyhkäisyä, kuten VHS ja useimmat muut kotivideojärjestelmät.

V-Cord I -nauhojen kapasiteetti on 60 minuuttia ja ne tallentavat mustavalkoisena. Vuonna 1976 esiteltiin V-Cord II -nauhat, joiden enimmäiskapasiteetti on 120 minuuttia ja ne tallentavat myös väreissä. V-Cord I ja V-Cord II eivät ole yhteensopivia. Edellisen nauhannopeus on 14,8 cm/s ja jälkimmäisen 7,4 cm/s (puolinopeudella 3,7 cm/s).

V-Cord II oli aikanaan varsin edistyksellinen: siinä on kaksi tallennusnopeutta, pysäytyskuva ja hidastustoiminto. Koska V-Cord ei menestynyt kaupallisesti, Sanyo alkoi valmistaa Betamax-järjestelmän nauhureita 1977. Sanyo markkinoi valmistamiaan Beta-nauhureita nimellä Betacord. Myös Toshiba siirtyi Betamaxiin, ja kumpainenkin valmistaja vaihtoi VHS-järjestelmään Betamaxin väistyttyä markkinoilta.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3  V-Cord (1972 – late 1970s) *Obsoletemedia.org*. Museum of Obsolete Media. Viitattu 14.12.2018.
2. 1 2 3  Raanan Sarid-Segal: The Sanyo V-Cord Video System *nyu.edu*.  24.10.2015. Viitattu 16.12.2018.
3. ↑  Vintage Video from TOSHIBA and SANYO *web.archive.org*.  Arkistoitu 14.4.2003. Viitattu 16.12.2018.
4. ↑  Sanyo Betacord Gallery *Betamaxcollectors.com*. Viitattu 16.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Youtube: Sanyo VTC-7100 V-Cord 1 B/w Restoration Repair !!!!!
* LabGuy's World: Extinct Video Cassette Recorders: Sanyo
**Urmeli** (saks. *Urmel*) on saksalais-ranskalainen vuosina 1995–1997 valmistunut 26-osainen piirrossarja. Sarja perustuu Augsburger Puppenkiste -nukketeatterin vuonna 1969 ilmestyneeseen television nukketeatterinäytelmään "Urmel aus dem Eis", joka taas perustuu saksalaisen Max Krusen kirjoittamaan samannimiseen kirjaan.

Suomessa sarja esitettiin suomenkielisellä jälkiäänityksellä televisiokanava Nelosella vuosina 1998-1999. Sarjan jälkiäänityksen teki PVP Voice.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Urmeli (saks. *Urmel*) on esihistoriallinen dinosaurus, jonka luultiin kuolleen sukupuuttoon. Eräänä päivänä Tapahtuma-saarelle (alkuperäisessä versiossa Titiwu) ilmaantuu jäävuori, jonka sisällä on dinosauruksen muna. Saaren asukkaat hautovat munaa, jotta se kuoriutuisi. Munan kuoriuduttua sen sisältä löytyy Urmeli-dinosaurus. Saaren asukkaat kiintyvät Urmeliin, kun taas Wingelbergin kaupungista kotoisin olevat museonjohtaja Swindelman (alkuperäisessä versiossa Zwengelmann) ja eläintarhan johtaja Slimeyer (alkuperäisessä versiossa Solmeyer) haluavat vangita Urmelin. Urmeli kokee useita erilaisia seikkailuja. Ystäviensä avulla Urmeli pystyy usein huijaamaan vihollisiaan, ja suojelemaan Tapahtuma-saarta suuremmilta ongelmilta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. 1 2  Urmel *fernsehserien.de*. Viitattu 1.11.2020. (saksaksi)
2. ↑  Hakusana "Urmeli" Helsingin Sanomien arkistohaussa *Helsingin Sanomat*. Viitattu 7.1.2023.
3. ↑  Karjalainen, Jussi: Lasten X-files.  *Helsingin Sanomat*, 20.2.1998. Artikkelin verkkoversio (Tilaajille). Viitattu 7.1.2023.
**Altai Urjanhai** on mongolien etninen alaryhmä Mongolian länsiosissa ja Kiinan Xinjiangissa. Urianhai on useiden eri mongolien alaryhmien huonosti määritelty termi, ja Altai Urianhai on taas yksi urianhaiden ryhmistä. Myös tuvaanit on tunnettu nimityksellä Urianhai. Vuonna 1989 heitä oli Mongoliassa 21 300 ja Kiinassa vuonna 1999 arviolta 5 000. Altai Urianhait puhuvat oiraatin kieltä.

Historia
--------

1200-luvulla Il-kaanien valtakunnassa asunut Rashid'ud-Din kuvaili urianhaita eristäytyneeksi metsissä Siperiassa asuneeksi kansaksi, joka harjoitti metsästystä. Urianhai nimitys on sama kuin aikanaan kuuluisalla mongoliheimolla, mutta Rashid'ud-Din teki omissa kirjoituksissaan selväksi, että kyse oli kahdesta selvästi erillisestä ryhmästä. 1600-luvulta lähtien urianhai-nimitystä käytettiin Mongoliasta luoteeseen asuneiden heimojen yleisnimityksenä, olivatpa he sitten samojedejä, turkkilaisukuisia tai mongoleja. Dsungaarit alistivat urianhait, ja heidän joutuessaan puolestaan Qing-dynastian vallan alle Kiinan luoteisosiin perustettiin useita Urianhai-nimen saaneita hallintoalueita. Altai Urjanhain keskus oli Hovdin kaupungissa.

Xinjiangissa tapahtuneen kapinan jälkeen vuosina 1864–1877 Altain Urianhain alueelle alkoi muuttaa kazakkeja. Vuonna 1913 alue jakautui Kiinan ja vastaitsenäistyneen Mongolian hallitsemiin osiin. Vuonna 1940 osasta Altai Urianhaiden ja kazakkien alueita muodostettiin Mongolian puolella Bajan-Ölgiin provinssi. Uuden provinssin elämää hallitsivat kazakit ja Altai Urianhaiden suhteellinen osuus laski alueella 2,5 kertaisesti vuosien 1940 ja 1989 välillä. Tähän on vaikuttanut muun muassa muutto muille alueille. Nykyisin Altain Urianhait ovat yksi Mongolian huonoimmin koulutetuista etnisistä ryhmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 9. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)
**Altair-231** (myös **Estradin Altair**, venäjäksi **Альтаир Эстрадин**) on neuvostoliittolainen monofoninen analogisyntetisaattori, jota Ukrainan Žitomirissa toiminut Estradin-tehdas valmisti vuosina 1983–1984. Se on jatkokehitelmä aiemmasta **Estradin–230**-syntetisaattorista. Soittimet ovat teknisiltä ominaisuuksiltaan identtiset, mutta ulkonäöltään selvästi erilaiset. Laitteistoarkkitehtuurin ja toiminallisuuden puolesta kumpikin on lähes täydellinen kopio amerikkalaisesta Minimoog-syntetisaattorista. Altair-231:n kohdalla myös käyttöliittymä ja ulkonäkö ovat lähes identtiset Minimoogin kanssa. Neuvostovalmisteisten komponenttien vuoksi soittimen äänimaailma ja säätimien toiminta eroavat kuitenkin esikuvistaan hieman. Lisäksi soitin pysyy vireessä varhaisia Minimoogeja paremmin.

Neuvostomuusikoiden keskuudessa oli kysyntää Minimoogin kaltaiselle soittimelle, mutta länsielektroniikan maahantuonti oli hyvin vähäistä. Markkinoille ilmaantui 1980-luvulla erilaisia kotimaista tuotantoa olevia syntetisaattoreja. Jotkin niistä olivat paikallisten insinöörien alusta loppuun suunnittelemia ja poikkesivat siten selvästi länsimaisista esikuvistaan. Estradinin tehtailla sen sijaan päädyttiin jäljittelemään Minimoogia mahdollisimman tarkasti. Vuosina 1981–1985 tehdas valmisti Estradin–230-syntetisaattoria, joka oli jopa neuvostoliittolaiseksi syntetisaattoriksi erittäin suurikokoinen ja painava. Sen käyttöliittymä oli englanninkielinen. Altair-231 oli jatkokehitelmä 230:stä – tekniikaltaan ja toiminnoiltaan identtinen, mutta kooltaan pienempi ja ulkomuodoltaan värikkäämpi. Lisäksi Altair-231:n käyttöliittymä on venäjänkielinen.

Altair-231:n toimintaperiaate on vähentävä synteesi. Siinä on kolme oskillaattoria, jotka kykenevät tuottamaan kohinaa ja yleisimpiä aaltomuotoja. Kolmatta oskillaattoria voi käyttää äänen tuottamisen ohella myös signaalin moduloimiseen. Monesta neuvostosyntetisaattorista poiketen sekä Estradin-230:ssa että Altair-231:ssä on koskettimiston lisäksi pitch bend.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Altair Estradin 231 *Encyclotronic: Electronic Music Archive*.  Arkistoitu 28.10.2019. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Altair Estradin - 231 *Museum of Soviet Synthesizers*. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3  SOVIET SYNTHS FROM MARS – The Formanta Polivoks: Dirty and Menacing *Samples from Mars*. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Reid, Gordon: Formanta Polivoks Synthesizer: The Story Of The Polivoks *Sound on Sound*.  heinäkuu 2010.  Arkistoitu 8.6.2015. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
5. 1 2  Estradin-230 *Encyclotronic: Electronic Music Archive*.  Arkistoitu 28.10.2019. Viitattu 28.10.2019. (englanniksi)
6. ↑  Altair 231 *Russian Vintage Synthesizers*. Oocities (Geocities archive). Viitattu 28.10.2019.
7. ↑  Esim. Aelita, Polivoks ja Alisa 1377.

Aiheesta muualla
----------------

* Altavox: Mooncheese EP. (Pelkästään Altair-231:llä soitettua musiikkia.)
* Kuva Estradin-230:sta Encyclotronic-sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuva Altair-231:sta Encyclotronic-sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carlisle-luokka** oli viimeinen alaluokka Britannian Kuninkaalliselle laivastolle rakennettuista C-luokan keveistä risteilijöistä.

Alaluokkaan kuuluneet viisi alusta muodostivat vuoden 1917 hätäohjelman ja ne tilattiin kesä-heinäkuussa 1917 kolmelta eri telakalta ja ne valmistuivat marraskuusta 1918 huhtikuuhun 1922.

Alukset muistuttavat edeltävää Ceres-luokkaa. Alusten merkittävin ero on se, että Carlisle-luokan aluksiin rakennettiin nk. troolari-keula, jolloin alusten keulapakkaa korotettiin 5 jalkaa. Syynä tähän oli aikaisemmissa C-luokan aluksissa esiintynyt veden roiskuminen keulakannelle haittaamaan keulatykkien (A- ja B-torni) toimintaa. Lisäksi aluksille ei rakennettu tulenjohtotornia.

Alusten pääaseina oli viisi kuuden tuuman tykkiä omissa torneissa ja apuaseina kaksi kolmen tuuman, neljä kolmipaunaista kunnialaukaustykkiä ja kaksi kaksinaulaista ilmatorjuntatykkiä.

Kaikki luokan alukset valmistuivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Luokan alukset lukuun ottamatta *HMS Colomboa* ja *HMS Capetownia* muutettiin 1939 ilmatorjuntaristeilijöiksi, vaikkakin *HMS Capetowniin* asennettiin kuusi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä sekä tutka.

Ilmatorjuntaristeilijöinä alusten aseistus koostui kahdeksasta nelituumaisesta (102 mm) tykistä, jotka oli asennettu neljään kaksoistykkitorniin. Alusten apuaseina oli epälukuinen määrä 20 millimetrin Oerlikon ilmatorjuntatykkejä. *HMS Colombo* muutettiin 1942 ilmatorjuntaristeilijäksi, jonka jälkeen sen aseistus muistutti muita luokan aluksia.

Lähteet
-------

* Whitley M J: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0.
* Gardiner Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Conway's s. 61

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlisle-luokka (risteilijä)**.

  

*C*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| **Caroline-luokka** *HMS Caroline* - *HMS Carysfort* - *HMS Cleopatra* - *HMS Comus* - *HMS Conquest* - *HMS Cordelia* |
| **Calliope-luokka** *HMS Calliope* - *HMS Champion* |
| **Cambrian-luokka** *HMS Cambrian* - *HMS Canterbury* - *HMS Castor* - *HMS Constance* |
| **Centaur-luokka** *HMS Centaur* - *HMS Concord* |
| **Caledon-luokka** *HMS Caledon* - *HMS Calypso* - *HMS Cassandra* - *HMS Caradoc* |
| **Ceres-luokka** *HMS Cardiff* – *HMS Ceres* – *HMS Coventry* – *HMS Curacoa* – *HMS Curlew* |
| **Carlisle-luokka** *HMS Cairo* - *HMS Calcutta* - *HMS Capetown* - *HMS Carlisle* - *HMS Colombo* |
| Edeltäjä: *Arethusa*-luokka – Seuraaja: *Danae*-luokka |
**Rebecca Isabelle "Carla" Laemmle** (20. lokakuuta 1909 Chicago, Illinois – 12. kesäkuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Universal Picturesin perustajan Carl Laemmlen sisaruksentytär. Hän esiintyi elokuvissa 1920- ja 1930-luvuilla. 

Laemmle aloitti uransa vuonna 1925 esiintymällä balettitanssijana *Suuren oopperan kummituksen* alkuperäisessä mykkäversiossa. Hänellä oli hyvin pieni rooli myös varhaisessa äänielokuvassa *Dracula – vanha vampyyri* (1931). Marraskuussa 2010 hän oli viimeinen yhä elänyt esiintyjä molemmissa elokuvaklassikoissa. Laemmle jatkoi toimimista pienissä rooleissa 1930-luvun lopulle ja vetäytyi sitten. Vuonna 2001 hänet kuitenkin nähtiin vampyyrinä *The Vampire Hunters Clubissa*. 

Laemmle jakoi muistonsa esiintymisestään *Draculassa* juontamalla dokumentin *The Road to Dracula* (1999), joka julkaistiin lisänä vuoden 2004 DVD-julkaisussa *Dracula: The Legacy Collection*. Laemmle oli esiintynyt elokuvassa silmälasipäisenä henkilönä, joka teki Renfieldin kanssa matkaa, kun tämä suuntasi kohti Draculan linnaa. Dokumentissa näyttelijä totesi ylpeänä, että hän sai puhua ensimmäiset dialogin sanat ensimmäisessä äänielokuvana toteutetussa yliluonnollisessa trillerissä.

Vuonna 2009 Carla Laemmle ja Daniel Kinske julkaisivat kirjan *Growing Up With Monsters: My Times at Universal Studios in Rhymes*. Siinä kerrotaan Laemmlen työstä Universal Studiosissa vuosina 1921–1937. Laemmle vietti satavuotispäiviään lokakuussa 2009, ja 3. lokakuuta 2010 hän esiintyi BBC Fourin tuottamassa ja Mark Gatissin luomassa dokumentissa *A History of Horror*, jossa hän kertoi muistojaan varhaisesta työstään elokuvissa varsinkin Lon Chaneyn ja Bela Lugosin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Holman, Jordyn: Carla Laemmle Dead: Silent Film Actress, Niece of Universal Founder, Dies at 104 *Variety*.  13.6.2014. Viitattu 14.6.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carla Laemmle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Carla Laemmle 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Carles Mundó
**Carles Mundó i Blanch** (s. 1976 Vic) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi Katalonian aluehallinnon oikeusministerinä Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Espanja nosti kansanäänestyksen järjestämisen takia kaikkia Katalonian hallituksen ministereitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Syytteitten seurauksena viisi ministeriä (Carles Puigdemont, Antoni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret ja Clara Ponsatí) lähtivät maanpakoon Belgiaan, mutta kahdeksan Espanjassa oikeuden kuultaviksi mennyttä ministeriä (Mundón lisäksi Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Turull, Raül Romeva, Dolors Bassa, Josep Rull ja Meritxell Borràs) määrättiin tutkintavankeuteen 2. marraskuuta 2017. Jo aiemmin tutkintavankeuteen oli määrätty kahden kansanäänestystä ajaneen kansalaisjärjestön puheenjohtajat Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart.

Vangittujen ministerien perheenjäsenet ja asianajaja ovat raportoineet henkisestä kidutuksesta ja muusta epäasiallisesta kohtelusta 2. marraskuuta 2017 tapahtuneen kuljetuksen aikana tuomioistuimesta vankilaan. Ministerit joutuivat istumaan koko kuljetuksen ajan käsiraudoissa kädet selän takana ilman turvavöitä auton ajaessa kovaa vauhtia, minkä seurauksena he saivat ruhjeita. Mundón kerrottiin saaneen vammoja käsiraudoista. Lisäksi ministereille soitettiin nöyryyttämistarkoituksessa Espanjan kansallislaulua monta kertaa peräkkäin kuljetuksen aikana, ja vankilaan saavuttaessa jotkut heistä pakotettiin riisuuntumaan ja heille tehtiin ruumiintarkastus, jollainen tehdään yleensä vain huumekauppiaille, joitten oletetaan yrittävän salakuljettaa huumeita vankilaan.

Mundó vapautettiin tutkintavankeudesta 4. joulukuuta 2017, mutta hän joutui maksamaan 100 000 euron takuut. Samassa yhteydessä vapautettiin osa muistakin vangituista ministereistä takuita vastaan, mutta Puigdemontin hallituksen varapääministeri Oriol Junqueras ja sisäministeri Joaquim Forn sekä kansalaisjärjestöjen puheenjohtajat Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart joutuivat yhä jäämään vankilaan. Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 Mundó valittiin Katalonian parlamenttiin Katalonian tasavaltalaisen vasemmiston listalta, mutta hän ilmoitti 9. tammikuuta 2018 luopuvansa kansanedustajan paikastaan henkilökohtaisista syistä. Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä ketäkin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä Mundón osalta kapinasyyte (kat. *rebel·lió)* lievennettiin syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (kat. *desobediència*) ja "julkisten varojen väärinkäytöstä" (kat. *malversació*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. 1 2 3 4
9. 1 2
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
**Galeazzo Maria Sforza** (24. tammikuuta 1444 – 26. joulukuuta 1476) oli renessanssin Italian aikainen Sforzan hallitsijasuvun jäsen. Hän toimi Milanon herttuana vuosina 1464–1476.

Hallitsijana
------------

Galeazzo Maria oli toinen Sforza-suvun herttua. Toisin kuin isänsä, Francesco Sforza, joka nautti suurta arvostusta kansansa parissa. Galeazzo tuli tunnetuksi julmuudestaan, käyttäessään valtaa tyrannin lailla. Hän nousi valtaistuimelle isänsä kuoleman jälkeen ja hallitsi kymmenen vuoden ajan, kunnes tuli murhatuksi 26. joulukuuta 1476. Kolme aatelismiestä surmasi herttuansa Pyhän Stefanuksen kirkon portailla tarkoituksenaan lavastaa uudelleen Julius Caesarin murha.

Perhesuhteet
------------

Galeazzon ensimmäinen vaimo oli Gonzagan sukuun kuuluva Dorotea Gonzaga, joka kuoli ennen kuin pariskunta sai lapsia. Galeazzo otti toisenkin vaimon Gonzagan suvusta, Bona di Savoian, joka oli Ranskan kuningas Ludvig XI:n sisarpuoli. Heidät vihittiin 6. heinäkuuta 1468 ja avioliitto tuotti neljä lasta, joista Gian Galeazzosta tuli isänsä murhan jälkeen Milanon herttua.

Saavutukset
-----------

Galeazzo rakasti musiikkia ja kutsui hoviinsa monia muusikoita ja säveltäjiä. Hän rahoitti heidän pyrkimyksiään ja kannusti musiikkielämää Milanossa. Galeazzon aikana Milanosta tuli musiikin keskus, joka oli tunnettu ympäri Eurooppaa. Hänen tilauksestaan säveltäjät tuottivat hänelle messuja, motetteja ja muita teoksia. Galeazzon kuoltua hänen hovissaan olleet muusikot siirtyivät ympäröiviin kaupunkivaltioihin, jolloin musiikkiharrastus levisi laajalle.

Galeazzo esitteli milanolaisille kaksi uutta hyötykasvia: riisin ja silkin. Hänen sanotaan istuttaneen omakätisesti Milanon viisi ensimmäistä silkkipuuta. Silkkipuun marjasta tuli hänen veljensä Ludovico Sforzan tunnus.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kadheriineihin liittyvä perheenjäsen 3** (engl. *Cadherin related family member 3*, lyh. **CDHR3**) on solukalvoproteiini, jota epiteelisolut tuottavat keuhkoputkessa aikusilla sekä keuhkoissa sikiöillä. Proteiinin tarkoitusta ei ole saatu selville, mutta kadheriineihin kuuluvien proteiinien tehtävät usein liittyvät solujen välisten vyöliitosten muodostamiseen. CDHR3:n kuitenkin tiedetään olevan sidoksissa astman kehittymiseen pienillä lapsilla ja sen on tunnistettu olevan reseptori yleiselle flunssan aiheuttajalle, rinovirus-C:lle

Merkitys lääketieteessä
-----------------------

CDHR3 proteiinille on tunnistettu kaksi alleelia, G ja A, joiden erona on yhden kysteiiniaminohapon vaihtuminen tyrosiiniksi paikalla 529. A-alleelia kantavilla yksilöillä on lisääntynyt riski sairastua astmaan. AA-homotsygoottien ja GA-heterotsygoottien keuhkoputken epiteelisoluissa CDHR3-proteiinia tuotetaan enemmän, kuin GG-homotsygooteilla. Tämä saattaa olla syynä sille, että A-astmariskialleelia kantavat lapset ovat alttiimpia rinovirus-C infektiolle. Vakavat tai toistuvat hengitystieinfektiot voivat aiheuttaa vaurioita, jotka pienten lasten keuhkojen kehittyessä edistävät edelleen astman todennäköisyyttä .

Lähteet
-------

1. ↑  UniProtKB - Q6ZTQ4 (CDHR3\_HUMAN)  02.12.2020. UniProt. Viitattu 03.12.2020.
2. 1 2  Ian Sayers, Michael Portelli: Faculty Opinions recommendation of A genome-wide association study identifies CDHR3 as a susceptibility locus for early childhood asthma with severe exacerbations. *Faculty Opinions – Post-Publication Peer Review of the Biomedical Literature*.  6.2.2014. Viitattu 3.12.2020.
3. ↑  Sarmila Basnet, Yury A. Bochkov, Rebecca A. Brockman-Schneider, Ine Kuipers, Scott W. Aesif, Daniel J. Jackson: CDHR3 Asthma-Risk Genotype Affects Susceptibility of Airway Epithelium to Rhinovirus C Infections.  *American Journal of Respiratory Cell and Molecular Biology*, 2019-10, nro 4, s. 450–458. doi:10.1165/rcmb.2018-0220oc. ISSN 1044-1549. Artikkelin verkkoversio.
Florian Kainz Rapid Wienin pelaajana marraskuussa 2015.
**Florian Kainz** (s. 24. lokakuuta 1992 Graz) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Kölniä.

Kainz nousi Sturm Grazin junioreista edustusjoukkueeseen vuonna 2010. Hän pelasi joukkueessa kausina 2010–2014 Itävallan Bundesliigassa 98 ottelua, joissa hän teki 15 maalia, ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti Itävallan mestaruuden ensimmäisellä kaudellaan 2010–2011. Kausina 2014–2016 hän edusti Rapid Wieniä ja pelasi Bundesliigassa 65 ottelua, joissa hän teki 11 maalia, ja Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua.

Kesällä 2016 Kainz siirtyi saksalaisseura Werder Bremeniin. Hän pelasi joukkueessa 2,5 kauden aikana Bundesliigassa 52 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Tammikuussa 2019 hän siirtyi Saksan 2. Bundesliigassa pelanneeseen Kölniin, jossa hän pelasi 14 liigaottelua kevätkaudella 2019. Kaudella 2019–2020 Köln pelasi pääsarjassa, ja Kainz pelasi kauden aikana 28 bundesliigaottelua, joissa hän teki viisi maalia.

Kainz pelasi Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Ensimmäisen kerran hän pelasi Itävallan A-maajoukkueessa marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen kesäkuussa 2017 ja pelasi avauskokoonpanossa neljässä Itävallan viidestä jäljellä olleesta MM-karsintaottelusta. Vuoden 2020 EM-kilpailujen karsinnoissa hän pääsi kentälle vain muutamaksi minuutiksi kolmessa ottelussa. Hän on kesäkuun 2020 loppuun mennessä pelannut 16 A-maaottelua eikä ole tehnyt niissä maaleja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Florian Kainz Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Florian Kainz** Wikimedia Commonsissa
**Cizin** tai **Kisin** (mayaksi "Haiseva") on mayojen kuoleman jumala sekä maanalaisen kuolleiden maailman hallitsija.  Cizin polttaa sieluja Metnalin alamaailmassa. Hänen toinen hahmonsa on Kisin, maanjäristysten jumala.

Cizin saattaa olla vain yksi pahantahtoisen manalan jumalan ilmentymä, joka esiintyy useissa eri hahmoissa (esim. Ah Puch, Xibalba ja Yum Cimil). Vanhoissa käsikirjoituksissa kuoleman jumala näkyy usein yhdessä sodan jumalan kanssa ihmisuhrauksia esittävissä kuvissa. Hänet kuvataan myös tuhoamassa sateen jumalan Chacin istuttamia kasveja. Cizin esitetään yleensä tanssivana luurankona, joka pitää kädessään savuketta. Lisäksi hänellä on kuoleman kaulapanta, josta roikkuu irtileikattuja silmiä. Espanjalaisvalloituksen jälkeen Cizin sulautui kristinuskon paholaiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cizin *Britannica Academic*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 20.3.2017. englanti
2. ↑  Micha F. Lindemans: Cizin *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 7.9.2015. Viitattu 20.3.2017.
3. ↑  Micha F. Lindemans: Kisin *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 21.9.2015. Viitattu 20.3.2017.
**Claes Henrik Laurentius Cedercreutz** (1. huhtikuuta 1917 Helsinki – 2. heinäkuuta 1991 Hamina) oli suomalainen lääkäri, hypnoosin asiantuntija, sirkusharrastaja, kirjailija, runoilija, säveltäjä ja sanoittaja.*lähde?*

Cedercreutzin vanhemmat olivat vapaaherra, insinööri Edvard Emil Fredrik Cedercreutz ja Marta Lilian Rosenbröijer. Hänen puolisonsa vuodesta 1940 oli Marga Rita Bjurström. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi 1935 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1945. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1952 erikoistuttuaan kirurgiksi 1950. Cedercreutz toimi Haminan kaupunginsairaalan ylilääkärinä 1955-1966 ja vastaavana ylilääkärinä vuodesta 1966 vuoteen 1980, jolloin hän jäi eläkkeelle. Cedercreutz oli paitsi kirurgi, myös hypnoosin tutkija, käyttäjä ja kouluttaja. Vielä eläkkeellä ollessaan hän toimi hypnologian dosenttina Tampereen yliopistossa, vuonna 1980 ilmestyi hänen laatimansa teos *Parantava hypnoosi*.*lähde?*

Haminan kaupunginsairaalan edessä oleva katu nimettiin 1977 Cedercreutzin kunniaksi Reutsinkaduksi.

Cedercreutz julkaisi lääketieteellisten kirjoitusten lisäksi runoja, romaaneja ja näytelmiä, sävelsi ja sanoitti musiikkia sekä perusti Haminan Teinisirkuksen, josta hän ohjasi ensimmäiset vuodet.

Kettil Cedercreutz on Claes Cedercreutzin poika.

Teoksia
-------

* *Hypnosbehandling av amputerades fantomsensationer*. Helsingin yliopiston väitöskirja. Kotka 1952.
* *Tuoreitten käsivammojen leikkaushoitotekniikka*. Kirjoittaneet Claës Cedercreutz ja Heinz Hoffmann. Kuvittaneet Hans Hägerström ja Lahja Mälkiä. Teollisuusvakuutus, Helsinki 1966.
* *Parantava hypnoosi*. Suomentanut Klaus Karttunen. Kirjayhtymä, Helsinki 1979. ISBN 951-26-1719-6
* *En svinaktig historia: Roman.* Schildt, Helsingfors 1986. ISBN 951-50-0351-2

Näytelmiä
---------

* *Myllynkiven tarina: Historiallinen komedia.* Kirjoittaneet C. Cedercreutz ja T. Sjöstedt. 1970
* *Kesälesket: Näytelmä.* 1983

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirpilä, Juhani – Motti, Sisko – Oksa, Anna-Marja (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 67. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. 1 2 3  Ylilääkäri Claes Cedercreutz (Muistokirjoitus.)  7.7.1991. Helsingin Sanomat. Viitattu 16.8.2020.
3. ↑  Taikuri-kirurgin poika Kettil Cedercreutz: Sirkus loi pohjan uralle kokeellisen oppimisen parissa *Sydän*.  2014. Viitattu 21.5.2020.

Kirjallisuutta
--------------

* Huldén, Henrik 2014. *Reutsi Claës Cedercreutz: Kymenlaakson hypnotisoiva kirurgi*. Litorale. ISBN 978-952-5045-65-9

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Keskuskomitea (CK, Centralkommittén)** oli Suomen itsenäistymiseen liittyneen aktivismin ja jääkäriliikkeen eräs toimielin, joka muodostui aktivismiin myönteisesti suhtautuvista poliitikoista.

Helmikuussa 1915 he muodostivat ensimmäisen elimen ns. "vanhain neuvoston". Toiminta laajeni syksyllä 1915 ja sai järjestöllisen muodon eli perustettiin virallisemmin Keskuskomitea eli Centralkommitteé (=C.K.)

Komitean jäsenet
----------------

* valtioneuvos Edvard Hjelt,
* valtioneuvos Alexis Gripenberg,
* senaattori Hugo Rautapää,
* professori Rafael Erich,
* professori Edvard Westermarck,
* vapaaherra Adolf von Bonsdorff,
* tohtori Wilhelm Zilliacus,
* pankinjohtaja Otto Stenroth,
* vakuutusjohtaja Samuli Sario.

Toiminta
--------

Keskuskomiteassa oli leimaa antavaa ruotsinkielisten suuri osuus. Lisäksi merkille pantavaa oli vanhasuomalaisten Rautapään ja Sarion mukaantulo, joka nähtiin merkkinä vanhasuomalaisten muuttuneesta suhtautumisesta itsenäisyysliikkeeseen. Sosialisteja ei ollut edelleenkään mukana itsenäisyysliikkeessä.

Järjestön merkitys oli marginaalinen itse Suomessa. Suurin merkitys tuli keskuskomitean jäsenten siirtyessä ulkomaille eli Ruotsiin ja Saksaan, jossa heidän roolinsa oli huomattavasti vaikuttavampaa. Loppuvuodesta 1915 aloitti toimintansa Tukholmassa *Suomen vapausliikkeen ulkomaanvaltuuskunta*, jota pidettiin tarpeellisena yhteyksien hoitamiseen. Ensimmäisiä jäseniä ulkomaanvaltuuskunnassa olivat Jonas Castrén, tohtori Herman Gummerus ja maisteri Almar Fabritius. Lokakuussa 1915 ulkomaanvaltuuskuntaan liittyivät Keskuskomitean jäsenet vapaaherra Adolf von Bonsdorff ja professori Rafael Erich. Tammikuussa 1916 mukaan tuli vielä johtaja Samuli Sario. Valtuuskunnan puheenjohtajaksi tuli vapaaherra von Bonsdorff. Ohjeet valtuuskunta sai niin Aktiivilta komitealta kuin Keskuskomitealta. Ulkomaanvaltuuskunnan jäsenistä Sario siirtyi myöhemmin Berliiniin.

Poliittisen tilanteen muututtua vuoden 1917 Helmikuun vallankumouksen jälkeen itsenäisyysliikkeen roolikin muuttui. Ulkomaanvaltuuskunnan toiminnan painopiste siirtyi syyskuussa 1917 Tukholmasta Berliiniin, ja jääkäreitä koskevien asioiden järjestely siirtyi Berliiniin. Tällöin Keskuskomitean jäsenistä valtioneuvos Hjelt nousi keskeiseen asemaan.

Katso myös
----------

* Ylioppilaiden keskuskomitea
* Aktiivinen komitea
* Sotilaskomitea

Lähteet
-------

* Lackman, Matti: *Suomen vai Saksan puolest? - Jääkäreiden tuntematon historia*. Helsinki: Otava, 2000.
* Harri Korpisaari: *Itsenäisen Suomen puolesta. Sotilaskomitea 1915–1918*. SKS-kirjat, 2009. ISBN 978-952-222-144-5.

### Viitteet

1. ↑  Lackman 2000, 134
2. ↑  Lackman 2000, s. 134
3. ↑  Korpisaari 2009, s. 85.
4. ↑  Lackman 2000, s. 511
**Urmas Hakkarainen** on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa *Maalaiskomedia*-televisiosarjassa. Hän on sarjan ensimmäisen (*Vain muutaman huijarin tähden*) ja kolmannen tuotantokauden (*Mooseksen perintö*) antagonisti kunnanjohtaja Ahti Kiisken ja Varma Kylmälehdon kanssa.

Urmas Hakkaraisen suvun juuret ovat syvällä kuvitteellisen Kuusniemen kunnan mullassa. Hän on kunnan tosiasiallinen johtaja, jonka juoksupoikana toimii virallinen kunnanjohtaja Ahti Kiiski. Kun kuntaan saapuu eräänä kesänä uusi kirkkoherra Matias Pohto ja väliaikainen kulttuurisihteeri Suvi-Tuuli Aaltonen Urmaksen kieroilut mahtipontisen Urmaanlinna-suunnitelman takana alkavat paljastua. Suvi-Tuulin eno Rainer Mielonen ja lääkäri Voivalin ovat jo vanhastaan Urmaksen vastustajia.

Urmas joutuu lääninvankilaan, mutta hän palaa Kuusniemelle kolmannella tuotantokaudella, joka on *Mooseksen perintö*. Hän joutuu tuon tuosta vastakkain asennusyrittäjä P. A. Turpeisen kanssa, johon hän suhtautuu ylimielisesti. Hän myös menettää suuren maatilansa äkkirikastuneelle Turpeiselle, mutta saa sen pian takaisin, tosin ilman maa-alueita. *Mooseksen perinnössä* Urmaksen, Ahdin ja Varman suunnitelmana on juonitella ydinjätteiden loppusijoituspaikka Kuusniemelle.

Turpeisella on usein moukan tuuria Urmaksen juonia vastaan. Urmaksen kieroilut päättyvät huonosti myös siksi, että hän luottaa henkisesti epävakaaseen Kylmälehtoon, joka toteuttaessaan Urmaksen käskyjä turvautuu keinoihin, joita Urmas ei ole osannut ennakoida.

Urmas kuolee *Mooseksen perinnön* jälkeen. *Maalaiskomedioiden* neljännen ja viimeisen tuotantokauden, *Turvetta ja timantteja*, jaksoissa hänen veljensä Armas Hakkarainen korvaa hänet sarjan pääpahiksena.

Urmaksella on tytär Virpi, joka avioituu konstaapeli Pentti Juurikkalan kanssa. Virpi ja Juurikkala eroavat Urmaksen kuoleman jälkeen ja Virpin suhde Ahtiin lämpenee uudelleen.

Urmaksen ensimmäinen tulkitsija on Matti Tuominen. Sittemmin Urmas on näytelty useissa kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maalaiskomedia - Vain muutaman huijarin tähden *Näytelmät.fi*. Viitattu 23.2.2023.
2. ↑  Jegorow, Sirpa: Maalaiskomedioiden Kuusniemellä eletään ihmisen näköistä elämää *Yle.fi*. Viitattu 23.2.2023.
3. ↑  Jämsän Kesäteatteri *Jämsänkesäteatteri.fi*. Viitattu 23.2.2023.

*Maalaiskomedia*

| Maalaiskomediat |
| --- |

Vain muutaman huijarin tähden | Peräkamaripojat | Mooseksen perintö | Turvetta ja timantteja

| Muuta |
| --- |

Luettelo henkilöistä | Matkalaukkukostaja | Kuusniemi | Luettelo tapahtumapaikoista ja yrityksistä  | Turpeisen baari
**Uzun Hassan** (1423–1478) oli Ak Koyunlua vuosina 1453–1478 hallinnut turkmeenipäällikkö. Hänen johdollaan Ak Koyunlu nousi alueelliseksi suurvallaksi, joka romahti nopeasti Hassanin kuoltua.

Ak Koyunlun ensimmäisen hallitsijan Kara Osmanin kuoltua 1435 alkoi maassa valtataistelu. Valtataistelu loppui varsinaisesti vasta 1453, jolloin Uzun Hassanista tuli maan hallitsija. Vuonna 1461 Hassan hyökkäsi Kara Koyunluun ja valloitti sen vuoteen 1467 menneessä. Hän jatkoi sotaretkeään itään ja sai haltuunsa valtaosan Persiasta. Osmanien valtakunta hyökkäsi Ak Koyunluun 1472, ja Uzun Hassan lyötiin täydellisesti Otlukbelin taistelussa 1473. Hänen valtakuntansa romahti hänen kuolemansa jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uzun Ḥasan Encyclopedia Britannica. Viitattu 25.1.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Užovo** (ven. Ужово) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pljussan piirissä.

Maantietoa
----------

Užovo on 1,9 kilometriä pitkä, 0,87 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 90 hehtaaria. Järven itäpää on pyöreän muotoinen, mutta sen länsipää on kuin 900 metriä pitkä lahti. Sen rannat ovat rinteisiä ja paikoin jyrkkiä, rannat kasvavat metsää, mutta matalissa kohdissa on suota. Järven koillisrannoilla on viereisen pikkukylän Zaozerje (Заозерье) asukkailla laitureita, joiden edustaa on ruopattu. Ranta-alueen maaperä on hiekkamaata ja samoin on järven pohja. Järven keskisyvyys on noin 3 metriä ja syvin kohta yltää 8 metrin syvyyteen. Užovon itäpuolella on pienempi järvi, joiden välissä on 150 metriä leveä kannas. Järvien välissä virtaa puro, jota on oikaistu kaivamalla se suoraksi.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää valtalajina ahven ja karppi. Järvestä saadaan myös haukea, lahnaa, kiiskeä, sorvaa, *Carassius*-suvun kalalajeja, suutaria ja madetta. Järvestä tavataan lisäksi mutakalaa, rantanuoliaista, *Cottus*-suvun kalalajeja ja rapua, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kalalajeja.

Vesistösuhteita
---------------

Užovo sijaitsee Narvanjoen vesistöalueen Pljussan valuma-alueella, jonka valuma-alueen pääuoma on Pljussa. Se on suurin järvi kahdeksan järven ryhmästä, joka sijaitsee pienellä suoalueella. Užovosta lähtee oja toiseen järveen, josta vesireitti jatkaa matkaa Užovkan laskujokena (Ужовка). Užovka on Pljussan 12 kilometriä pitkä sivujoki, joka yhtyy siihen noin 106 kilometriä sen joensuusta ylävirtaan päin. Järven valuma-alueeksi ilmoitetaan sekä 4,3  että 2,67  neliökilometriä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Ужово (озеро), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Uštšovo (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 23.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Ужово (озеро)