recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konstantin Vladimirovitš Puškarjov** (ven. Константин Владимирович Пушкарёв; s. 12. helmikuuta 1985 Ust-Kamenogorsk, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Barys Astanaa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Puškarjovin vahvuudet ovat hyökkäyspelissä, maalintekotaidossa, nopeudessa ja kiekonkäsittelyssä. Hänen heikkoutensa ovat puolustuspelissä.

Ura
---

### Seuraura

Puškarjov on Torpedo Ust-Kamenogorskin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa Kaztsink-Torpedossa kaudella 2002–2003. Los Angeles Kings varasi varsin lupaavan Puškarjovin toisella kierroksella 44. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2003. 

Kaudeksi 2003–2004 Puškarjov siirtyi Venäjän superliigan Avangard Omskiin, jossa hän teki debyyttinsä miesten pääsarjatasolla pelaamalla viisi ottelua tehden yhden maalin. Hän sai kauden puolivälissä polvivamman, joka piti hänet sivussa noin kuusi viikkoa, ja häneltä jäivät väliin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut. Palattuaan Puškarjov pelasi loppukauden Avangardin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. 

Syyskuussa 2004 Puškarjov teki Los Angeles Kingsin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän aloitti kauden 2004–2005 Venäjällä, mutta pelasi muun kauden Pohjois-Amerikan WHL-juniorisarjassa hänet varanneessa Calgary Hitmenissä. Hän pelasi kauden joukkueen kakkosketjussa ja oli Ryan Getzlafin jälkeen joukkueen toiseksi tehokkain pelaaja tehoilla 22+30=52. Varsinkin kauden loppupuolisko oli nousujohtainen. Kauden 2006–2007 Puškarjov pelasi AHL:ssä farmijoukkue Manchester Monarchsissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 19 osumallaan. Hän teki NHL-debyyttinsä 27. maaliskuuta 2006 Vancouver Canucksia vastaan ja syötti avauserässä Mark Parrishin tekemän maalin. Tämä ottelu jäi Puškarjovin kauden ainoaksi NHL:ssä.

### Maajoukkueura

Puškarjov on edustanut Kazakstania MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012, joista vuoden 2011 turnauksessa joukkue pelasi I-divisioonassa ja voitti A-lohkon kultaa. Puškarjov teki MM-debyyttinsä vuonna 2012.

Lähteet
-------

* Konstantin Puškarjov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  EliteProspects
2. ↑  Kings Sign Forward Konstantin Pushkarev *monarchshockey.com*.  14.9.2004.  Arkistoitu 11.5.2012. Viitattu 11.5.2012. (englanniksi)
3. ↑  Konstantin Pushkarev *Russian Prospects*. Viitattu 11.5.2012. (englanniksi)
**Aleksandr Aleksandrovitš Zavjalov** (ven. Александр Александрович Завьялов, s. 2. kesäkuuta 1955) on venäläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.

Zavjalov saavutti pronssia 50 kilometrin kilpailussa Lake Placidin olympialaisissa 1980 Nikolai Zimjatovin ja Juha Miedon jälkeen. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 15 kilometrillä toiseksi 9,6 sekuntia Oddvar Brålle hävinneenä. Samoissa kilpailuissa hän hiihti ankkuriosuuden Neuvostoliiton joukkueessa, joka jakoi voiton Norjan kanssa sekä sijoittui kuudenneksi 30 ja 50 kilometrillä.

Zavjalov saavutti hopeaa Sarajevon olympialaisissa 1984 30 kilometrin kilpailussa 27 sekuntia Nikolai Zimjatoville hävinneenä. Samoissa kilpailuissa hän hiihti toisen osuuden Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joka saavutti Ruotsin jälkeen hopeaa. Lisäksi hän sijoittui seitsemänneksi 50 kilometrillä ja kuudenneksitoista 15 kilometrillä.

Zavjalov voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1982–1983. Hän voitti tuolla kaudella 15 kilometrin kilpailut Sarajevossa ja Lahdessa sekä 30 kilometrin kilpailun Falunissa.

Lähteet
-------

* Aleksandr Zavjalov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Bežetskin viidennes. Novgorodin viidennekset.
**Bežetskin viidennes** (ven. Бежецкая пятина, *Bežetskaja pjatina*) oli yksi viidestä alueesta, joihin Novgorodinmaa jaettiin 1700-luvun alkuun saakka. Nimitys esiintyy historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1545.

Bežetskin viidennes rajoittui lännessä Derevan sekä pohjoisessa ja luoteessa Äänisen viidenneksiin, idässä Valkeajärven ja Tverin maihin sekä etelässä viidenneksiin kuulumattomiin Novgorodin alueisiin. Iivana IV:n ajoista lähtien se jakautui Valkeajärven ja Tverin puoliskoihin. Edellisessä oli 50 ja jälkimmäisessä 42 pogostaa. Kaupunkeja olivat nykyisen Bežetskin lähellä sijainnut Bežitši eli Bežetski Verh, Gorodetsk, Zmen ja Rybansk. Vuonna 1708 alue liitettiin Inkerinmaan (vuodesta 1710 Pietarin) lääniin ja myöhemmin se jaettiin etupäässä Tverin ja Novgorodin läänien kesken.

Lähteet
-------

1. 1 2  Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona *dic.academic.ru*. Viitattu 8.7.2013. (venäjäksi)

**Novgorodin viidennekset**
Bežetskin viidennes • Derevan viidennes • Šelonin viidennes • Vatjan viidennes • Äänisen viidennes
Eisriesenwelt
**Eisriesenwelt** (suom. *Jääjättien maa*) on luonnollinen kalkkikivi-jääluola Werfenissä, Itävallassa, noin 40 kilometriä etelään Salzburgista. Luola on Hochkogel-vuoren sisällä Tennen-vuoristossa Alpeilla. Se on maailman suurin jääluola: se on 42 kilometriä pitkä ja siellä vierailee vuosittain noin 200 000 turistia.

Historia
--------

Virallisesti luolaston löysi ensimmäisenä Anton Posselt, luonnontieteilijä Salzburgista, vuonna 1879, joskin hän tutki luolaa vain 200 metrin syvyydestä. Ennen Posseltin löytöä luolasta tiesivät vain paikalliset asukkaat, jotka eivät suostuneet tutkimaan luolaa, koska uskoivat sen olevan portti Helvettiin. Vuonna 1880 Posselt julkaisi löytönsä vuorikiipeilylehdessä, mutta raportti unohdettiin pian.

Alexander von Mörk, speleologi Salzburgista, kuului harvoihin Posseltin löydön muistaviin ihmisiin. Hän johti monia tutkimusretkiä luolastoon alkaen vuodesta 1912, ja pian muut tutkijat aloittivat omat tutkimuksensa. Von Mörk kuoli ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914, ja hänen tuhkauurnansa on sijoitettu luolassa olevaan syvennykseen. Vuonna 1920 luotiin ensimmäiset vakiintuneet reitit luolan suulle sekä rakennettiin mökki tutkijoille. Pian sen jälkeen luolan yllättävästä suosiosta kiinnostuneita turisteja alkoi saapua. Myöhemmin vuorelle rakennettiin toinen mökki sekä polut Werfenistä ja Tänneckistä. Vuonna 1955 rakennettiin kabiinihissi, joka lyhensi 90-minuuttisen kiipeämisurakan kolmeminuuttiseksi.

Vierailu
--------

Luola on vuosittain avoinna 1.5. - 26.10. Lämpötila luolan sisällä on usein alle 0 astetta Celsiusta, johtuen luolan sisätilojen kylmästä ilmavirrasta, joten lämmintä vaatetusta suositellaan vierailijoille. Valokuvaaminen luolan sisällä on kielletty, jotta opastetut kierrokset sujuisivat nopeasti. 

Kierros alkaa luolan sisäänkäynniltä, jatkuen "Posseltin halliin", avaraan tilaan, jonka keskellä on Posseltin torniksi kutsuttu stalagmiitti. Tornin takapuolelta löytyy luolan seinään lyöty risti, joka merkkaa Anton Posseltin tutkimusretken kaukaisinta pistettä. Ristiltä näkee suuren jääseinämän, joka kohoaa jopa 25 metrin korkeuteen. Seuraavaa jäämuodostelmaa kutsutaan Hymirin linnaksi - Hymir on jättiläinen skandinaavisessa mytologiassa - jonka vieressä stalaktiitit muodostavat jääuruiksi nimetyn monumentin. 

Jääurkujen jälkeen kierros suuntaa Alexander von Mörkin katedraaliin, joka on luolan suurimpia "huoneita" ja samalla von Mörkin viimeinen leposija. Viimeinen pysähtymispiste kierroksella on Jääpalatsi kilometrin päässä luolan sisäänkäynniltä ja 400 metriä maanpinnan alapuolella. Jääpalatsilta vierailijat kääntyvät takaisin kohti luolan sisäänkäyntiä ja palaavat hieman eri reittiä takaisin luolan suuaukolle. Kierros luolassa kestää noin tunnin ja viisitoista minuuttia. .

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eisriesenwelt** Wikimedia Commonsissa

* (englanniksi) (saksaksi) (italiaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eisriesenwelt
Eisensteinin kokonaisluvut muodostavat kolmiohilan.
Matematiikassa **Eisensteinin luvut** ovat Gotthold Eisensteinin mukaan nimetyt kompleksiluvut, jotka ovat muotoa

z = a + b\omega \,\!
missä *a* ja *b* ovat kokonaislukuja ja

\omega = \frac{1}{2}(-1 + i\sqrt 3) = e^{2\pi i/3}
on ykkösen kuutiojuuri. Eisensteinin luvut muodostavat kompleksitasoon kolmiohilan toisin kuin Gaussin kokonaisluvut, jotka muodostavat neliöhilan.

Ominaisuuksia
-------------

Eisensteinin kokonaisluvut muostavat algebrallisen lukukunnan kommutatiivisen renkaan **Q**(ω). Eisensteinin kokonaisluvut ovat algebrallisia kokonaislukuja, sillä *z* = *a* + *b*ω on pääpolynomin

z^2 - (2a - b)z + (a^2 - ab + b^2). \,\!
juuri. Erityisesti ω toteuttaa yhtälön

\omega^2 + \omega + 1 = 0. \,\!
Eisensteinin kokonaisluvun normi on sen itseisarvon neliö, eli

|a+b\omega|^2 = a^2 - ab + b^2. \,\!
Siten Eisensteinin kokonaisluvun normi on kokonaisluku. Koska

4a^2-4ab+4b^2=(2a-b)^2+3b^2, \,\!
on nollasta poikkeavan Eisensteinin kokonaisluvun normi positiivinen.

Eisensteinin kokonaislukujen muodostaman renkaan yksikköryhmä on syklinen ja sen virittää ykkösen kuudesjuuri. Ryhmä on muotoa

{±1, ±ω, ±ω2}
Nämä ovat ne Eisensteinin kokonaisluvut, joiden normi on 1.
**Galleria K** on Vantaan taidemuseo Artsin ja Vantaan taiteilijaseuran yhteinen taidenäyttelytila Tikkurilassa. Tilassa esitellään sekä taidemuseon kokoelmien helmiä että Vantaan Taiteilijaseuran tuottamia näyttelyitä. Rakennus sijaitsee Vantaan kaupungintalon yhteydessä Asematiellä, noin 300 metrin päässä Tikkurilan rautatieasemalta. 

Vuonna 1958 kaupungintalon siipirakennukseksi valmistunut Galleria K on entinen Vantaan pääkirjasto. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Olli Saijonmaa sekä Eija Saijonmaa. Galleriaksi rakennus muuntautui kaupungintalon remontin yhteydessä vuonna 2013. Vaihtuvien taidenäyttelyiden lisäksi Galleria K:ssa pidetään seminaareja ja luentoja sekä galleria toimii myös kaupungin edustustilana. Vuoden näyttelyistä puolet ovat Vantaan taiteilijaseuran ja puolet Vantaan Taidemuseo Artsin tuottamia. 

Vantaan taiteilijaseura ottaa vastaan ehdotuksia myös erilaisista kulttuuritapahtumista, joita galleriassa halutaan järjestää.Gallerian yhteydessä toimii Vantaan taiteilijaseuran taidelainaamo, josta voi ostaa tai vuokrata seuran jäsenten teoksia. Taidelainaamosta voit löytää maalauksia, veistoksia, grafiikkaa, valokuvavedoksia sekä korutaidetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin maalaiskunnan kunnantalo *vantaankaupunginmuseo.finna.fi*. Vantaan kaupunginmuseo. Viitattu 18.4.2021.
**Arvi Koli** (14. huhtikuuta 1918 Uusikirkko – 21. lokakuuta 2010 Kaunialan sotavammasairaala, Kauniainen) oli suomalaisen vastavakoilun keskeisiä henkilöitä, joka työskenteli suojelupoliisin (Supo) palveluksessa 1949–1981.

Päästyään rintamalta Koli meni Liikkuvan poliisin palvelukseen, josta hänet rekrytoitiin suojelupoliisiin, kun se perustettiin. Hänen ensimmäisiä tehtäviään oli sisäisen turvallisuuden eli kommunistien tarkkailun hoitaminen. Hän suoritti poliisin päällystötutkinnon ja nousi 1959 tarkastajaksi ja turvallisuusjaoston päälliköksi. Vuonna 1968 hänestä tuli valvontatoimiston päällikkö, jossa tehtävässä hän johti vastavakoilua. Hän kuului Supossa niihin, jotka edustivat länsimielistä linjaa. Ajan myötä hänestä tuli Supossa keskeinen ja vaikutusvaltainen henkilö.

Eläkkeelle jäätyään hän laati operatiivisia menettelytapoja sekä eräitä merkittävimpiä tapauksia selostavan laajan käsikirjoituksen.

Koli oli mukana tekemässä kahta kirjaa syntymäkunnastaan Uudestakirkosta. *Uusikirkko kohtalonvuosina* ilmestyi 1986, *Uusikirkko – kylät kujasineen* ilmestyi 1990. Teokset on julkaissut Uusikirkko-seura.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kimmo Rentola, Muistokirjoitus: Vastavakoilumies Arvi Koli, Helsingin Sanomat 14.11.2010 sivu C 7. Artikkelin verkkoversio
**Johan Arvid (Arvi) Kilpinen** (27. huhtikuuta 1905 Espoo – 9. helmikuuta 1973 Toijala) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Kilpisen vanhemmat olivat tiilimestari Juho Kustaa Kilpinen ja Ida Lindgren ja puoliso vuodesta 1940 Ruth Kaarina Salmelin. Kilpinen kävi kansakoulun ja teki opintomatkoja Viroon, Saksaan, Tanskaan ja Ruotsiin. Hän oli Helsingin Puu Oy:n metsätyönjohtaja vuodesta 1921, Paperipuu Oy:n metsätyönjohtaja 1926–1927 ja Uudenmaan piirin piiripäällikkö 1928–1930, Toiminimi Arvi Kilpisen perustaja ja johtaja 1930–1938, Jalofaneeri Oy:n pääosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1938–1942, Viiala Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1941–1957 ja Oy Craftwood Ab:n omistaja vuodesta 1968. Kilpinen oli Viialan kunnanvaltuutettu vuodesta 1946 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Viiala oli Suomen Lentäjien Yhdistyksen perustajajäsen ja puheenjohtaja 1945–1946 ja kuului Suomen Ilmailuliiton johtokuntaan. Sotilasarvoltaan sekä talvisotaan että jatkosotaan hävittäjälentäjänä osallistunut Kilpinen oli reservin kersantti. Hänet muistetaan myös hevosurheilun harrastajana. Kauppaneuvoksen arvonimen Kilpinen sai 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvi Kilpinen *Biografiasampo*. Viitattu 6.9.2022.
2. ↑  Kuollut. Kauppaneuvos Arvi Kilpinen.  *Hevosurheilu*, 21.2.1973, nro 8, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 6.9.2022.
**Hiirolan kaivos** oli Mikkelin pohjoispuolella Hiirolan rautatieaseman lähistöllä sijainnut kalkkikivikaivos. Kaivos koostui useasta erillisestä pienestä louhoksesta (Arolan, Kiurunruukin ja Veikan louhokset). Kaivosvaltaus tehtiin 1840 ja kiveä louhittiin 1840-luvulla, 1920-luvulla ja vuosina 1938–1939 yhteensä 61 700 tonnia josta malmin osuus oli 55 530 tonnia.

Arolan louhos sijaitsi rautatien varressa Hiirolan asemalta etelään, sen pituus oli 20 metriä, leveys 7–8 metriä ja syvyys 2 metriä. Kiurunruukin louhokset sijaitsivat noin kilometrin päässä Arolan louhoksesta itään. Nämä louhokset olivat enimmillään 20 metriä leveitä ja 3-4 metriä syviä. Ne ovat nykyisin maatuneet ja metsittyneet. Näistä itään päin sijaitsi Veikan louhos, joka oli 30 metriä pitkä, 5–25 metriä leveä ja enimillään 2 metriä syvä. Veikan louhos on nykyään metrin vanhvuisen sorakerroksen peitossa.

Saxo Oy teki vuonna 1995 Kiurunruukin alueesta koelouhintasuunnitelman ja Rautaruukki etsi 1970-luvulla alueelta strontiumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa-blogi 11.4.2023 : Hiirolan kaivos
Sortuma sijaitsee Randan kylän pohjoispuolella Mattertalin laaksossa.
Junaliikenne vyörymäalueen ohi Vispan edelleen tulviessa alkoi elokuussa 1991.
**Randan vuorensortuma** oli huhti-toukokuussa 1991 Randassa, Sveitsissä, Wallisin kantonissa tapahtunut luonnonkatastrofi. Sortuma tuhosi rakennuksia ja Vispajoen laakson liikenneyhteyksiä sekä esti Vispajoen juoksun. Henkilövahingoilta vältyttiin.

Kolmessa eri sortumassa (18. ja 21. huhtikuuta sekä 9. toukokuuta) irtosi ja valui Weisshornvuoren itäpuoliselta vuorenrinteeltä 1 600–2 300 metrin korkeudelta noin 33 miljoonaa kuutiometriä kiviä ja murentunutta kalliota alas Mattertalin laaksoon, noin 1 400 metrin korkeuteen. Kalliomassat peittivät alleen sekä Vispin ja Zermattin välisen maantien että rautatien. Vispajoen juoksu estyi ja patoutunut vesi kasteli rakennuksia. Sortumien syynä oli kosteuden ja lämpötilan vaihteluiden aiheuttama kallioperän rapautuminen.

Rauta- ja maantie rakennettiin uudelleen kiertämään vyörymäalue 100–200 metrin etäisyydeltä itäpuolelta. Vispan vesiä varten kaivettiin louhealueen läpi kanava.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 6.10.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)
* Weissgrund AG: Nationale Plattform Naturgefahren PLANAT (Sveitsin ympäristöviranomaisen luonnonkatastrofisivusto) *Bergsturz Randa (1991)*. Bern:  Bundesamt für Umwelt BAFU. Viitattu 6.10.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Stoffel, Markus: Leben mit Naturgefahren: Gefahrenbeurteilung, Massnahmenplanung und Katastrophenbewältigung (pdf) (Bernin yliopiston maantieteen laitoksen opintomatkan matkaopas) *54. Deutscher Geographentag Bern 2003, Exkursionsführer*.  2003. Bern:  GEOGRAPHICA BERNENSIA, Geographisches Institut der Universität Bern.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 6.10.2013. (saksaksi)
Konstantin Stanjukovitš.
**Konstantin Mihailovitš Stanjukovitš** (ven. Константи́н Миха́йлович Станюко́вич; 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1843 Sevastopol – 20. toukokuuta (J: 7. toukokuuta) 1903 Napoli) oli venäläinen kirjailija.

Konstantin Stanjukovitš syntyi amiraali Mihail Stanjukovitšin perheeseen. Hän palveli laivastossa ja alkoi 1860-luvulla kirjoittaa kuvauksia merimiesten elämästä. Ensimmäinen kokoelma *Iz krugosvetnogo plavanja* ("Maailmanympäripurjehdukselta") ilmestyi vuonna 1867.

1870–1890-luvuilla Stanjukovitš kirjoitti useita romaaneja, joissa hän kuvaa kriittisesti venäläistä sivistyneistöä ja kapitalismin kehitystä. Kirjailijan pääteoksena pidetään laivaston elämästä kertovia "Merikertomuksia" (*Morskije rasskazy*, 1886–1902).

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Maksimka*. Suom. Sylvia Nokelainen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
* *Merikertomuksia*. Suom. I. Letonmäki. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
* *Mies meressä*. Suom. I. Letonmäki. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 24.12.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Carlos Cornelius Rogers** (s. 2. heinäkuuta 1985 Augusta, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan kulmapuolustaja. Rogers pelasi kymmenen kautta NFL-liigassa edustaen Washington Redskinsia, San Francisco 49ersia ja Oakland Raidersia.

Rogers valittiin urallaan kerran NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

NFL-ura
-------

Washington Redskins varasi Auburnin yliopistossa pelanneen Rogersin vuoden 2005 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi Redskinsissä kuuden kauden ajan ilman mainittavaa menestystä, kunnes teki kesällä 2011 vapaana pelaajana sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa.

Ensimmäisellä kaudellaan 49ersissa Rogers nousi uudelle tasolle ja oli yksi yllättäjäjoukkueen parhaista pelaajista sekä oleellinen osa yhdessä sarjan parhaista puolustuksista. Hänet valittiin kauden jälkeen ensimmäistä kertaa urallaan NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. 49ers teki neljän vuoden jatkosopimuksen Rogersin kanssa keväällä 2012. Kaudella 2012 lehdistö valitsi Rogersin NFL:n sadan parhaan pelaajan joukkoon. Siitä huolimatta 49ers osti hänen sopimuksensa ulos kauden 2013 jälkeen.

Kaudeksi 2014 Rogers siirtyi yksivuotisella sopimuksella Oakland Raidersiin. Kauden 2014 jälkeen Rogers ei ole pelannut missään, muttei ole ilmoittanut lopettavansa uraansa.

Lähteet
-------

1. ↑  Carlos Rogers Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 1.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  49ers re-sign Carlos Rogers, defense stays intact SFGate. Viitattu 1.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  NFL Top 100: Joe Staley Ranked No. 67, Carlos Rogers Ranked No. 69 Niners Nation. Viitattu 1.4.2019. (englanniksi)
4. ↑  Carlos Rogers to be cut by San Francisco 49ers *nfl.com*. Viitattu 1.4.2019. (englanniksi)
Eugen Fischer (keskellä) vuonna 1934.
**Eugen Fischer** (5. kesäkuuta 1874 Karlsruhe Saksa – 9. heinäkuuta 1967 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen lääkäri, antropologi ja eugeenikko, joka toimi Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik -rotuinstituutin johtajana. Hän toimi berliiniläisen Friedrich-Wilhelm-yliopiston antropologian professorina 1927–1942 ja sen rehtorina 1933–1934 ja oli merkittävä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kannattaja.

Teoksen *Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene* kansi.
Fischer kirjoitti yhdessä Edwin Baurin ja Fritz Lenzin kanssa teoksen *Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene* (1921, "ihmisen perinnöllisyysopin ja rotuhygienian perusteet", ei suomennettu), josta muodostui saksalaisen rotuopin keskeisin teos. Fischerin osuus on sen ensimmäisessä osassa "Menschliche Erblichkeitslehre" jakso ihmisten välisistä rodullisista eroista. Teos on ilmestynyt ruotsiksi nimellä *Ärftlighet och rashygien* (1925). Englanniksi siitä on käännetty vain ensimmäinen osa nimellä *Human Heredity* (1931).

Lähteet
-------

1. ↑  Afrika im Adelhausemuseum (saksaksi)
2. ↑  Humboltd-yliopiston sivusto (saksaksi)
3. ↑  Historische Komission München (saksaksi)
4. 1 2  Eugen Fischer Spartacus Educational. Viitattu 18.7. 2008. (englanniksi)
5. ↑  Robert Proctor: RAcial Hygiene: medicine under the Nazis (Googlen teoshaussa) *books.google.fi*. Viitattu 29.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kirkon kymmenysneuvosto** (engl. *Council on the Disposition of the Tithes*) on Myöhempien Aikojan Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa elin, joka valvoo ja ohjaa kirkon jäsenten maksamien kymmenysten käyttöä. Kymmenysneuvoston muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan, johtavan piispakunnan ja kahdentoista apostolin koorumin jäsenet. Kymmenysneuvostossa puhetta johtaa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti. Kirkon ensimmäinen presidentti Joseph Smith perusti kymmenysneuvoston 8. heinäkuuta 1838.

Kirkon kymmenysneuvosto valvoo keskitetysti kirkon jäsenten maksamien kymmenysten sijoittamista ja investoimista. Kymmenyksiä käytetään esimerkiksi temppelien, seurakuntakeskusten ja muiden kiinteistöjen rakentamiseen sekä julkaisutoimintaan. Lisäksi osa kymmenyksistä sijoitetaan erilaisiin rahastoihin.

Kirkon kymmenysneuvosto hallinnoi vuosittain miljardien dollarien rahavirtoja. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon sisäinen tarkastus valvoo kymmenysneuvoston toimintaa ja rahankäyttöä, mutta kirkko ei ole julkistanut yksityiskohtaisia tilinpäätöstietojaan vuoden 1959 jälkeen.
Kirkonkirja
**Kirkonkirjat** ovat seurakuntien ylläpitämä luettelo seurakunnan jäsenistä ja sen alueen kirkollisista toimituksista. Ne ovat monissa maissa väestötietojärjestelmän ydin. Suomessa tällaisessa asemassa ovat evankelis­luterilaisen ja ortodoksinen kirkon kirkon­kirjat, sillä nämä kirkko­kunnat ovat vanhastaan hoitaneet väestö­rekisterin yllä­pidon omien jäsentensä osalta. Kirkonkirjoja ovat muun muassa luettelot seurakunnan jäsenistä, kastetuista, rippikoulun käyneistä, vihityistä ja kuolleista.

Historiaa
---------

Katolinen kirkko määräsi 1200-luvulla, että jokaisen tuli käydä ripillä kerran vuodessa. Ruotsissa säilyi uskonpuhdistuksen jälkeenkin tapa kerran vuodessa kokoontua toistamaan Isä meidän -rukous ja osallistua ehtoolliselle. Ripittäytymisestä pidettiin kirjaa. Vuoden 1686 kirkkolaki määräsi, että rippikirjat, historiakirjat (eli syntyneet, kuolleet ja vihityt) ja muuttaneiden luettelot on pidettävä ajan tasalla jokaisessa Ruotsin (mukaan lukien siihen silloin kuuluneen Suomen) seurakunnassa. Kirkonkirjoja oli alettu pitää useilla paikkakunnilla jo aiemmin. 1800-luvulla rippikirjoihin lisättiin huomautussarake, johon pappi saattoi kirjoittaa henkilökohtaisia muistiinpanoja kustakin seurakuntalaisesta. 1900-luvulla rippikirjoihin kirjattiin myös asukkaiden kirjoitustaito ja koulusivistys sekä muun muassa rokotukset.

Sukututkimuksen apuna
---------------------

Kirkonkirjoja voidaan käyttää hyväksi muun muassa sukututkimuksissa. Niissä mainitut kylännimet eivät enää ole läheskään sellaisinaan voimassa, sillä kyliä on saattanut kadota kartalta, nimet ovat voineet muuttua toisiksi tai kirjoitusasu vaihtua huomattavastikin. Niiden merkitys on siis pääasiassa historiallinen kunkin alueen nykyisen nimistön kannalta. Vuodesta 2011 alkaen Suomen kirkkohallitus on suositellut, että yksityisyyden suojan vuoksi alle satavuotiaisiin kirkonkirjoihin ei enää suoraan pääsisi käsiksi. Tietoja saa kuitenkin tilaamalla. Kirkonkirjat on [Suomessa] pääosin saatu digitoitua vuoteen 2022 mennessä Kansallisarkiston vs. pääjohtaja Päivi Happosen mukaan.

Katso myös
----------

* Lukumerkki

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkkohallitus: Vain yli satavuotiaat kirkonkirjat nähtäville.  *Helsingin Sanomat*, 29.3.2011, s. A5.
2. ↑  Digitaalinen kulttuuriperintö karttuu tuskaisen hitaasti – sota Ukrainassa herättää uusia huolia ainutkertaisten aineistojen katoamisesta Yle. 2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kirkonkirja** Wikimedia Commonsissa
Wilhelm Lehmbruckin tekemä veistos Fritz von Unruhsta.
**Fritz von Unruh** (1885–1970) oli saksalainen kirjailija. Hänen kahden näytelmänsä *Ein Geschlecht* ja *Platz* muodostamaa kokonaisuutta pidetään saksalaisen ekspressionismin merkkiteoksena. Myöhemmin hän kirjoitti realistisia kertomuksia ja romaaneja, joita sävyttää moraalinen paatos. Hän asui Ranskassa vuodesta 1932 ja muutti sitten 1940 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui vuoteen 1942.

Lähteet
-------

1. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 10, s. 37, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ekskavaatit** (*Excavata*) on pieni aitotumaisiin kuuluva kunta, johon kuuluu yksisoluisia eliöitä. Kunta kuvattiin 2000-luvun alussa, kun oli todettu, että eräät yksisoluiset eliöt kuten silmälevät näyttivät edustavan hyvin vanhaa ja itsenäistä kehityslinjaansa. Ekskavaatteihin kuuluu erilaisia vapaana eläviä ja symbionttisia eliöitä sekä loisia. Eräät ovat hankkineet kyvyn yhteyttää ottamalla soluihinsa endosymbionttisia viherleviä, jotka ovat sittemmin surkastuneet ja muuttuneet viherhiukkasiksi. Kunnan luokittelu ei kuitenkaan vielä nykyään ole selkeä, eikä ole myöskään ole ollut aivan selvää, onko kunta monofyleettinen eli kaikki samasta kantamuodosta kehittyneet lajit sisältävä ryhmä. Vuonna 2009 julkaistut tutkimustulokset vahvistavat oletusta kunnan monofyleettisyydestä ja hyvin vanhasta kehityslinjasta.

Joillakin ekskavaateilla ei ole mitokondrioita. 1990-luvun alkuun saakka näiden uskottiin polveutuvan sellaisista muinaisista aitotumaisista, joille ei koskaan ollut syntynyt mitokondrioita endosymbioosin tuloksena. Sittemmin selvisi, että nämä ovat menettäneet mitokondriot evoluution kuluessa. Ekskavaateilla on yleensä kaksi tai useampia uintisiimoja.

Ekskavaatit näyttävät jakautuvan neljään eri ryhmään. Silmälevät ja harvasiimaeliöt eli kinetoplastidit muodostavat monofyleettisen pääjaksonsa *Euglenozoa* (Silmäeliöt), jonka edustajilla on tyypillisenä rakennepiirteenä mitokondrioiden sisäkalvojen kiekkomaiset kristat eli kalvopoimut. Silmälevät ovat vedessä eläviä yleensä yhteyttäviä levämäisiä yksisoluisia eliöitä. Kinetoplastideihin kuuluu unitautia aiheuttava *Trypanosoma*-loisio. Metamonada-pääjaksoon kuuluvilla eilöillä ei ole mitokondrioita, ja niihin lukeutuu mm. vatsatautia aiheuttava *Giardia*-loinen. Ameboflagellaatit ovat eliöitä, jotka kykenevät vaihtelemaan elomuotoaan amebamaisen ja uintisiimallisen välillä.

Lähteet
-------

* Campbell, N. & Reece, B: *Biology.*, s. 580–581. Pearson Benjamin Cummings, 2008. ISBN 978-0-321-53616-7. (englanniksi)
* Hampl, V. *et al.*: Phylogenomic analyses support the monophyly of Excavata and resolve relationships among eukaryotic "supergroups".  *Proc Natl Acad Sci USA*, 2009, 106. vsk, nro 10, s. 3859–3864. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q691551
* Wikispecies: Excavata
* BioLib: 305410
* EoL: 9096336
* Fossilworks: 212581
* NBN: NHMSYS0021060416
* uBio: 4170102
* WoRMS: 536210

 |

 |
Katukalusteita Warminsterissa Englannissa.
Matkailijoille tarkoitettuja opasteita Lelystadssa Alankomaissa.
**Katukalusteet**, **kadunkalusteet** tai **kaupunkikalusteet** ovat taajamien julkisissa ulkotiloissa käytettäviä kalusteita ja varusteita, kuten aitoja, kaiteita, portteja, puomeja, betoniporsaita ja muita ajoesteitä, puistonpenkkejä, pysäkkikatoksia, jäte- ja tuhka-astioita, kirje- ja postilaatikoita, istutusastioita sekä pyörätelineitä ja -katoksia. Kaduilla, jalkakäytävillä, puistoissa ja julkisten rakennusten pihoilla tarvittavat katukalusteet pyritään etenkin suurissa kaupungeissa suunnittelemaan ja valikoimaan muotoilultaan, materiaaleiltaan ja väritykseltään toisiinsa sopiviksi yhtenäisen kaupunkikuvan muodostamiseksi.

Katukalusteiksi voidaan lukea myös liikennemerkit ja liikennevalot pylväineen, muut opasteet, ilmoitustaulut ja kyltit, ulkomainosrakenteet, katuvalot, viemärikannet ja -ritilät, katupuiden runkoa ja juuristoa suojaavat ritilät ja kehikot sekä siirrettävät käymälät.

Lähteet
-------

1. ↑  Hakusana "katukaluste" *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 11.10.2017.
2. 1 2  Helsingin kaupunkikalusteohje (PDF)  28.06.2017. Helsingin kaupunki. Viitattu 11.10.2017.
3. ↑  VEKSØ kaupunkikalusteet ja pyöräily *RakennusFakta.fi*. Hedengren Oy Ab.  Arkistoitu 11.10.2017. Viitattu 11.10.2017.
4. ↑  L&T suunnittelee Tallinnan katukalusteet (Lehdistötiedote)  26.10.2006. Lassila & Tikanoja. Viitattu 11.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katukaluste** Wikimedia Commonsissa
**Kattona tähtitaivas** (ruots. *I taket lyser stjärnorna*) on ruotsalainen draamaelokuva. Se perustuu Johanna Tydellin samannimiseen romaaniin. Elokuva kertoo tytöstä nimeltä Jenna, joka yrittää selvittää teini-iän ongelmiaan ja huolehtien samalla syöpää sairastavasta äidistään. Elokuvan on ohjannut Lisa Siwe ja kirjoittanut Linn Gottfridsson. Elokuvan ensi-ilta oli Ruotsissa 30. tammikuuta 2009 ja on saanut karuja arvosteluita kriitikoilta. *Kattona tähtitaivas* on saanut monia elokuvapalkintoja.*selvennä**lähde?*

Juoni
-----

Jenna (Josefine Mattsson) on seitsemännellä luokalla. Kuten kuka tahansa normaali teini-ikäinen, hän on huolissaan rintojensa koosta, miksei hän ole niin suosittu kuin Ullis, ja miten hän saa Sakken sydämen itselleen. Kun Jennan äidille todettiin syöpä, tämän kunnon heikettyä täytyy Jennan ja hänen äitinsä muuttamaan Jennan isoäidin luokse asumaan. Jenna ei pidä isoäidistä alkuunkaan, ja yrittää jatkuvasti päästä muuttamaan täältä pois. Jennan isoäiti asuu Ulliksen naapurissa, joka elää alkoholistiäitinsä kanssa. Ystävyys kasvaa Jennan ja Ulliksen välille, kun he molemmat huomaavat, että heidän molempien äideillä on taistelu edessään. Loppujen lopuksi Jennan äiti kuolee sairaalassa. 

*Kattona tähtitaivas* kertoo vaikeudesta erota rakkaastaan, kun tämä kuolee, mutta elokuva kertoo myös ystävyydestä, itsensä löytämisestä, ja selviytymisestä.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Josefine Mattsson   | … |  Jenna
  |
|  Mika Berndtsdotter   | … |  Ahlén Ullis
  |
|  Annika Hallin   | … |  Jennan äiti
  |
|  Anki Lidén   | … |  Jennan isoäiti
  |
|  Samuel Haus   | … |  Sakke
  |
|  Judith Rindeskog   | … |  Susanna
  |
|  Charlie Gustafsson   | … |  Oscar
  |
|  Marcus Jansson   | … |  Henke
  |
|  Nina Christensen   | … |  Carro
  |
**Bengali** on Yhdysvalloissa 1970-luvulla syntynyt kissarotu. Eräs Kalifornian yliopiston tutkija risteytti leopardikissoja muiden kissojen kanssa tutkiessaan aasialaisen leopardikissan sairauksien vastustuskykyä. Risteytysten tuloksena syntyi bengalina tunnettu kissarotu. Yliopiston kissat siirtyivät Jean Millille, jolla oli jonkin verran kokemusta leopardikissoista. Mill rekisteröi ensimmäiset bengalit vuonna 1983. Suomessa bengaleita on ollut jo 1990-luvulta lähtien.

Ulkonäkö
--------

Tyypillistä bengalille ovat lihaksikas ja pitkänomainen vartalo, pienehkö pää suhteessa vartaloon, pienet, pyöreäkärkiset, matalalle asettuneet korvat, suuret, ovaalinmuotoiset, kaukana toisistaan sijaitsevat silmät sekä korostuneet viiksityynyt. Bengalin kuviointi on erikoinen ja muista kesykissaroduista poikkeava. Sen vahva ja keskipitkä häntä muistuttaa suurten kissaeläinten häntää, ja kissa kantaa sitä matalalla.

Bengalin turkki on joko täplikäs tai marmorikuvioinen. Pohjaväriltään bengali on perinteisesti ollut ruskea tai lumivärinen, mutta myös hopeisia, sinisiä ja mustia bengaleita on olemassa.

"Lumivärinen" bengali.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bengali (kissarotu)**.
* Bengalikissayhdistys ry
* Finticat
* Suomen Bengalikissat ry
* Suomen Kissaliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Benefon Gamma** oli suomalaisen Benefon Oyj:n ensimmäinen GSM-puhelin, joka saatiin markkinoille pitkän odottelun jälkeen vuonna 1997.

Creadesign Oy:n muotoilemaa puhelinta sai viitenä eri värivaihtoehtona. Puhelimessa oli suuri kolmirivinen grafiikkanäyttö, jonka kirjainkoko ja valikkosisältö oli valittavissa. PC:lle suunnitellun Benewin-ohjelman avulla puhelimeen oli mahdollista laatia henkilökohtainen puhelinmuistio, Benefon Maestro-ohjelmalla taas voi "säveltää" oman soittoäänensä. Benefon Gamma sisälsi 150 muistipaikkaa. 

Benefon-yhtiö kertoi Gamman lanseerauksen yhteydessä olevansa maailman pienin matkapuhelinyhtiö, joka on saanut aikaan oman GSM-puhelimen. Gamma oli kuitenkin markkinoiden kannalta pahasti myöhässä, liian isokokoinen ja tekniikaltaan jo osin vanhentunut markkinoille tullessaan. Jo lanseerausvuonna 1997 puhelimesta tuotiin markkinoille parannettu versio Gamma Gold, mutta puhelimen myynti jäi silti melko vähäiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Elias-verkkonäyttely, Elektroniikkaa Salosta, Benefon Gamma, 1997- Salon tuotanto- ja kulttuurihistoriallinen museo SAMU.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 29.12.2013.
2. 1 2  Ahti Terhemaa: Kuka ostaisi Benefonin?  1.7.1998. Taloussanomat. Viitattu 29.12.2013.
**Irma Klara Maria Stormbom** (o.s. **Gellin**, vuodesta 1939 Stormbom; 10. syyskuuta 1917 Tornio – 1. toukokuuta 1985) oli suomalainen panimoalan toimitusjohtaja ja teollisuusneuvos.

Gellin oli panimomestari ja Tornion Olut Oy:n toimitusjohtajan Weikko Gellinin ja Klara Britzin tytär. Irma Gellin kävi koulua Tornion yhteislyseossa (–1934), jonka jälkeen opiskeli panimomestariksi Saksassa (1938). Vuodesta 1939 hän oli avioliitossa varatuomari Fredrik Wilhelm Stormbomin (1908–1968) kanssa. Wilhelm Storbom toimi Tornion Oluen toimitusjohtajana Weikko Gellinin kauden jälkeen (1946–).

Irma Storbom oli puolestaan Tornion Oluen ja Lapin Oluen toimitusjohtaja vuosina 1961–1969 sekä näitä seuranneen Lapin Kullan toimitusjohtaja 1970–1971. Tämän jälkeen hän jatkoi Lapin Kullan hallituksen puheenjohtajana vuosina 1971–1980. 

Irma Stormbom oli kotikaupungissaan Torniossa ja koko Lapissa myös yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hän oli kahteen otteeseen Tornion kaupunginvaltuustossa vuosina 1961-64 ja 1969-72 sekä kulttuurilautakunnassa ja talouselämää tukevissa toimikunnissa. Lisäksi hän toimi useissa erilaisissa järjestötehtävissä kuten kauppakamarin, yrittäjäyhdistysten ja panimoalan yhdistysten johtotehtävissä. 

Kesäkuussa 1974 Stormbomille myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi. Hän sai myös Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarin arvon.

Stormbom saa keväällä 2019 Tornioon nimikkokadun, joka on ensimmäinen naisen mukaan nimetty katu Torniossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vesa-Pekka Jäntti: Teollisuusneuvos Irma Stormbom (1917–1985). Panimomestari, Lapin Kulta Oy:n hallituksen puheenjohtaja *Suomen talouselämän vaikuttajat*.  3.9.2012, päivitetty 7.2.2018. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, kansallisbiografia.fi. Viitattu 6.3.2019.
2. ↑  Teerijoki, Ilkka: *Tornion Historia 3: 1918-2000*, s. 213. Porvoo: WS Bookwell Oy, 2010. ISBN 978-952-99540-3-2.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut kansallisbiografia.fi. Viitattu 6.3.2019.
4. ↑  Torniolaisnaiset myivät aikoinaan 88 000 lehmäarpaa keuhkoparantolan saamiseksi – nyt kaupunkiin nimetään ensimmäinen katu naisen mukaan Yle.fi, uutiset 24.3.2019, viitattu 24.3.2019


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Irmandades da Fala** (Kielen veljeskunta) oli vuosina 1916-1936 toiminut galicialainen nationalistinen järjestö. Se oli ensimmäinen poliittinen järjestö joka käytti yksinomaan galician kieltä.

Sanaa irmandiños on käytetty Galiciassa monissa historiallisissa yhteyksissä. Se viittaa sananmukaisesti pikkuveljiin tai "veikkosiin", ja sillä on yhteys espanjassa keskiaikaisista killoista käytettyyn ilmaisuun.

Järjestön syntyyn vaikutti Galician hyvä taloustilanne, johon oli osasyynä Espanjan puolueettomuus Euroopassa riehuneessa sodassa. Galiciaan virtasi pääomaa lähinnä Kataloniasta, ja sen turvin laivanvarustus- ja aseteollisuus kasvoivat. Vuonna Antón Vilar Ponte julkaisi manifestin Galician kansallisen heräämisen puolesta. Vilar Ponten ideologisten kirjoitusten pohjalta muodostettiin ensimmäinen veljeskunta A Coruñassa, ja pian samanlaisia järjestöjä toimi monilla paikkakunnilla. Niiden poliittinen toiminta oli hajanaista vuoteen 1931 asti, jolloin joukko Irmandadesin jäseniä perusti Galicialaisen puolueen.

Vuonna 1918 kokoontui ensimmäinen Galician kansalliskokous, joka vaati Galician täyttä autonomiaa, virallista asemaa galician kielelle ja Galician hyväksymistä Kansainliiton jäseneksi.

Veljeskunta korosti galician kielen käyttöä opetuksessa ja hallinnossa. Se tuki sanakirjojen, kielioppien ja kielitieteellisten tutkimusten julkaisemista. Se panosti kustannustoimintaan useissa Galician kaupungeissa, espanjalaisissa lehdissä ilmestyi galiciankielisiä liitteitä ja veljeskunnan tulella ilmestyi myös kokonaan galiciankielinen aikakauslehti.

Veljeskunnan perustamisen aikaan galician kieltä puhui viisi kuudesta galicialaisesta. Silloin korotettiin sen samankaltaisuutta portugalin kanssa, mikä avaisi ovet kansainväliseen toimintaan sekä naapurimaassa että Etelä-Amerikassa. Nykyisin galicia on määritelty nimenomaan kieleksi, ei murteeksi, sillä on Galiciassa virallisen kielen asema yhdessä espanjan kielen kanssa, ja samoin kuin baskilla ja katalaanilla sillä on oma akatemiansa joka huoletii kielen standardisoinnista.

Lähteet
-------

1. ↑  Carlos Barros: Los irmandiños de Galicia Universidad de Santiago de Compostela. Viitattu 13.6.2015.
2. 1 2  María Dolores López Sánchez: "Lingua, arte e esprito" - Orígenes y evolución del Nacionalismo Gallego Metices.  Arkistoitu 7.7.2007. Viitattu 13.6.2015.
3. 1 2  As Irmandades da Fala Galicia espallada. Viitattu 13.6.2015.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Irmandades da Fala
Irma Melaja, *Kavio-Kaisa*, 1982, Hyvinkää.
**Irma Melaja** (26. maaliskuuta 1955 Hyvinkää – 28. syyskuuta 1991 Karkkila) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1975–1980 opettajanaan muun muassa kuvanveistäjä Heikki Häiväoja. Melajan töitä oli ensimmäistä kertaa esillä Turussa vuonna 1975.

Melaja erikoistui mitaleihin ja veistoksissa hevosaiheisiin. Hän osallistui muun muassa Valtakunnan näyttelyihin sekä Suomen Taiteilijoiden ja Suomen Mitalitaiteen Killan näyttelyihin. Irma Melajan viimeinen yksityisnäyttely oli Hyvinkäällä 1990. Hän opetti Imatran taidekoulussa 1980-luvulla. Melaja oli erittäin taitava piirtäjä. Veistosten ohella hän piirsi ja maalasi suurikokoisia hevosaiheita. Hänen veistoksiaan ja piirustuksiaan on useissa yksityiskokoelmissa sekä Karkkilan, Hyvinkään, Tampereen ja Vantaan kaupunkien kokoelmissa, Suomen Kansallisgalleriassa ja Lapinlahden Taidemuseossa.

Julkiset taideteokset
---------------------

* Hevosveistos "Kavio Kaisa" 1981, Puolimatkan koulun piha, Hyvinkää.

Palkinnot
---------

* 1. palkinto Suomen Mitalitaiteen Killan vuosimitalikilpailussa vuonna 1974.
* 2. palkinto Suomen Mitalitaiteen Killan vuosimitalikilpailussa vuonna 1979.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita | Kuvanveistäjä Irma Melaja *Helsingin Sanomat*.  19.10.1991. Viitattu 23.11.2020.
2. 1 2  Irma Melaja *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Suomen Taiteilijaseura. Viitattu 26.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Irma Melaja Kansallisgallerian kokoelmissa
* Otso Kantokorpi & Pessi Rautio (toim.): *Hevosvoimaa*. Maahenki, 2006. ISBN 952-5328-82-1.
* Irma Melaja taiteilijamatrikkelissa
* Irma Melaja Artnetissa
* Irma Melaja Valtion taidemuseon kirjaston kokoelmatietokannassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kirov** (1992-2004 **Admiral Ušakov**) oli Neuvostoliiton laivaston Orlan-luokan risteilijä, joka oli Venäjän laivastossa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Venäläiseltä luokitukseltaan alus on ohjuksin varustettu ydinristeilijä. Välimerellä tapahtuneen reaktorionnettomuuden jälkeen alus siirrettiin 1990 reserviin.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Orlan-luokan taisteluristeilijä*
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1974. Alus laskettiin vesille 27. joulukuuta 1977 ja valmistui 30. joulukuuta 1980. Nimensä *Kirov* sai bolševikki Sergei Kirovilta.

Palvelus
--------

Aluksen ydinreaktori vaurioitui 1990 Välimerellä eikä alusta koskaan palautettu palvelukseen, vaan sitä käytettiin 1990-luvulla luokan muiden alusten varaosina. Se nimettiin maaliskuussa 1992 *Admiral Ušakoviksi* 1700-luvun amiraali Fjodor Ušakovin mukaan. Kesäkuussa 2004 nimi *Admiral Ušakov* siirrettiin Sovremennyi-luokan hävittäjälle *Besstrašnyille*. Alus poistettiin virallisesti palveluksesta 2004 ja syyskuussa julkistettiin aluksen romutussuunnitelmat, jonka on arvioitu maksavan noin 40 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Norja on luvannut kustantaa romutuksen. Norja pitää lähellä omia rajojaan ruostuvaa ydinkäyttöistä risteilijää turvallisuusriskinä.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Hampshire, Edward: *Soviet Cold War Guided Missile Cruisers*. Oxford, UK: Osprey Publishing, 2017. ISBN 978-1-4728-1740-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hampshire 2017 s. 35
2. 1 2 3  Hamsphire 2017 s. 46

*Orlan*-luokan taisteluristeilijät

|  |
| --- |
| *Admiral Ušakov* - *Admiral Lazarev* - *Admiral Nahimov* - *Pjotr Veliki* - *Kuznetsov* (ei rakennettu valmiiksi) |
| Edeltäjä: Stalingrad-luokka – Seuraaja: ei ole |
**Karl Johan Fagerström** (4. maaliskuuta 1751 Vähäkyrö – 15. huhtikuuta 1799 Tukholma) oli suomalainen juristi, valtiopäivämies ja pormestari.

Fagerströmin vanhemmat olivat rykmentinpastori Karl Fagerström (1718−1752) ja Katarina Nyholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1766. Fagerström opiskeli oikeustiedettä Turun akatemiassa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1769. Hän oli auskultanttina Turun ja Vaasan hovioikeuksissa.

Fagerström toimi Vaasan läänin varalääninsihteerinä ja Vaasan hovioikeuden varanotaarina. Hän oli Vaasan pormestarina vuodesta 1779 ja Oulun pormestarina vuodesta 1788. Hän oli myös oikeusrevision sihteerinä Tukholmassa ja hän toimi syyttäjänä kuningas Kustaa III:n murhaajia vastaan pidetyssä oikeudenkäynnissä. Fagerström oli lisäksi yleisen valmistelukunnan ja valtiovelkakonttorin jäsenenä. Hän osallistui valtiopäiville 1786, 1789 ja 1792.

Fagerström oli naimisissa Beata Katarina Fahlénin (k. 1802) kanssa. Heidän poikansa oli Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos ja varapresidentti Anton Erik Fagerström (1786−1863).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Karl Johan Fagerström. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 8.4.2016.
**Kyröskoski** on suomalaisen maisemamaalauksen edelläkävijän Werner Holmbergin tussi- ja vesivärilaveeraus paperille vuodelta 1857. Tämän kooltaan 49,5×71 cm työn tallensi Suomen valtio kokoelmiinsa vuonna 1890.

Kyröskoski-laveerauksessa tulevat ilmi Werner Holmbergin lahjat piirtäjänä ja vesivärien käyttäjänä, vaikka hän onkin paremmin tunnettu maalauksistaan. Hän oli juuri lopettanut taideopinnot Düsseldorfissa ja siirtymässä itsenäiseksi taiteilijaksi. Tässä laveerauksessa Kyröskoskea katsotaan sivulta päin, ja työ oli tarkoitettu harjoitelmaksi mahdollista myöhempää öljyvärimaalausta varten.

Hän oli maalannut ison Kyröskoskea esittävän maalauksen jo vuonna 1854 opiskeluvuosinaan Düsseldorfissa. Maalauksen hän oli tuolloin tehnyt P. A. Kruskopfin 1840-luvun puolivälissä tekemän laveerauksen pohjalta. Osittain myös Zachris Topeliuksen kirjoitus koskesta kuvateoksessa *Finland framställdt i teckningar* oli ollut hänen materiaalinaan. Luontoaiheet olivat tuolloin osa niin sanottua kansallista projektia, jolla haluttiin syventää suomalaisten isänmaanrakkautta.

Lähteet
-------

* Timo Huusko: Werner Holmberg: Kyröskoski. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 21.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kyröskoski.
*Tämä artikkeli kertoo vuoden 1937 musiikkikappaleesta. "Easy Livin’" on myös Uriah Heep -yhtyeen kappale vuodelta 1972.*
"**Easy Living**" on Ralph Raingerin säveltämä ja Leo Robinin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1937. Se sävellettiin Paramount Picturesin samannimiseen elokuvaan (suom. *Vapaalippu paratiisiin*), jossa se esitettiin instrumentaalina. Billie Holiday nauhoitti sen Teddy Wilsonin orkesterin kanssa kesäkuussa 1937, ja kappale yhdistetään usein juuri häneen. Kappaletta on käytetty myös elokuvien *Muistojen yö* (1939), *Easy Living* (1949) ja *Chinatown* (1974) musiikkiraidalla.

Hitaan balladin sanat kertovat rakkaan ihmisen kanssa elämisen helppoudesta.

Lukuisat jazzartistit ovat nauhoittaneet kappaleen, ja sitä pidetään yhtenä tyylilajin standardeista. Muun muassa Dexter Gordon, Bill Evans, Miles Davis ja Clifford Brown ovat äänittäneet omat versionsa kappaleesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jeremy Wilson: Easy Living *JazzStandards.com*. Viitattu 11.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  Al Hood: Clifford Brown: Easy Living *Jazz.com*.  Arkistoitu 25.9.2012. Viitattu 11.6.2011. (englanniksi)