recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Gustaf Salonius** (2. helmikuuta 1705 Nauvo – 13. helmikuuta 1760 Turku) oli Turun hovioikeuden aktuaari, joka painatti ensimmäisen suomenkielisen lakikirjan *Ruotzin waldacunnan laki*.

Georg Saloniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Salonius ja Anna Gerdzlovius ja puoliso vuodesta 1748 Anna Margareta Koch (k. 1800). Salonius opiskeli Turun katedraalikoulussa ja tuli ylioppilaaksi 1727. Turun hovioikeuden auskultantti hänestä tuli 1739, pankinkamreeri valtiosäätyjen pankissa 1744 ja Turun hovioikeuden aktuaari 1746. Salonius omisti Sairialan kartanon Hauholla. Hänen painattamansa vuoden 1734 lain suomennos, jonka oli laatinut Samuel Forseen ja tarkastanut Erik af Palén, ilmestyi vuonna 1759.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 602. Viitattu 12.12.2019.
2. 1 2  Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Georg Salonius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 12.12.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Vesihoidoksi** sanottiin terveyslähteiden yhteyteen perustettujen terveyskylpylöiden hoitomenetelmiä, kuten eri lämpöisiä kosteita kääreitä, amme- ja istumakylpyjä sekä erilaisia kylmiä suihkuja. Myös terveyttä edistävän lähdeveden juonti useita kertoja päivässä kuului vesihoidon menetelmiin. Vesihoitoa on käytetty ainakin hermostollisten sairauksien ja reumasairauksien hoidossa sekä kivun lievityksessä.

Historia
--------

Vesihoito levisi laajalti yli Euroopan 1800-luvun alkupuolella. Suomessa yksi ensimmäisistä vesihoitoa tarjoavista terveyskylpylöistä oli Kupittaan kylpylä Turussa. Sen lääkärinä toimi arkkiatri Gabriel von Bonsdorff, joka oli Saksassa perehtynyt paikallisiin terveyskylpylöihin. Hän perusti vesihoidon lääketieteellisiin havaintoihin ja käytti sen rinnalla myös suoneniskentää, kuppausta, espanjankärpäslaastaria, iilimatoja ja lääkehoitoa, jota puolestaan erään Ruotsissa vesihoitoa tarjonneen maineikkaan kylpylän lääkärit karttoivat. Ruotsissa vesihoitoa kutsuttiin luonnonlääketieteeksi ja se erotettiin normaalista lääketieteestä, joka käytti lääkkeitä sairaita hoitaessaan.

Eräs innokkaimmista vesihoidon kannattajista Suomessa oli everstiluutnantti Aleksander af Forselles, joka toimi Evon metsäopiston johtajana vuodesta 1858 alkaen. Hänkin oli perehtynyt vesihoitoon Saksassa ja oli alkanut soveltaa itse sen hoitomenetelmiä. Hän ylisti vesihoidon suurenmoisia saavutuksia ja mainosti niitä laajasti lehdistössä. Forselles vastusti kiihkeästi lääkkeiden käyttöä vesihoidon yhteydessä, mikä sai aikaan lääkärikunnan vastustuksen Forsellesin vesihoitoa suosivaa asennetta kohtaan. Forselles kumppaneineen suunnitteli oman vesihoitolan perustamista ja laati sille piirustuksetkin. Kylpylä perustettiin Helsingin Kaisaniemeen ja se tunnettiin nimellä Wilhelmsin vesihoitola. Nimensä kylpylä sai saksalaisen johtajansa Friedrich Wilhelm Everthin mukaan. Yritys ei kuitenkaan kannattanut taloudellisesti, koska innostus vesihoitoihin oli laantunut, ja kylpylä jouduttiin pian sulkemaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pesonen, Niilo: *Piirilääkärinä Suomessa 1800-luvulla*, s. 104-112. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16283-3.
2. ↑  Jakob Henrik Alexander af Forselles *hamewiki.fi*.  Arkistoitu 30.7.2021. Viitattu 30.7.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Pesonen, Niilo: Piirilääkärinä Suomessa 1800-luvulla. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16283-3.
* Tommila, Päiviö: Helsinki kylpyläkaupunkina 1830 - 1850-luvuilla. Helsinki-seura, 1982.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesi, sauna ja kylpylähoidot - Nurmijärvi (nurmijarvi.fi)
**Hugo Theodor (Teodor) Maximilian Dahlgrén** (26. syyskuuta 1863 Kivijärvi – 8. marraskuuta 1909 Käkisalmi) oli suomalainen koulunjohtaja ja päätoimittaja.

Dahlgrénin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Karl Gustaf Dahlgrén (1821–1896) ja Gustava Charlotta Edla Kristina Krogerus. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion ruotsalaisesta yksityislyseosta 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi kemia pääaineinaan 1891.

Dahlgrén oli Käkisalmen yhteisreali- ja porvarikoulun, myöhemmin Käkisalmen suomalaisen yhteiskoulun matematiikan ja fysiikan opettajana vuodesta 1895 alkaen ja yhteiskoulun johtajana vuodesta 1906 alkaen. Hän oli Käkisalmella ilmestyneen Itä-Karjala-lehden päätoimittaja 1897–1905 ja toimi myös Käkisalmen rahatoimikamarin esimiehenä 1899–1903, väkijuomayhtiöiden toimitusjohtajana 1899–1905 ja kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1897-1906.

Theodor Dahlgrén oli naimisissa vuodesta 1897 Aina Alvina Tourusen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Theodor Dahlgrén
2. 1 2 3  Teodor Dahlgren, Käkisalmen Sanomat 10.11.1909, nro 130, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Gustaf Dahlgren. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.7.2019.
**Carl Jacob Arrhenius** (28. kesäkuuta 1823 Pori – 6. tammikuuta 1901 Turku) oli suomalainen opettaja, jolle myönnettiin professorin arvonimi.

Arrheniuksen vanhemmat olivat piirilääkäri Johan Elof Arrhenius ja Anna Cristina Unonius. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1849, toimi matematiikan vt. lehtorina Turun lukiossa 1849–1857 ja tuli luonnontieteiden lehtoriksi Hämeenlinnan siviililukioon 1857. Vastaavassa virassa Arrhenius toimi Turun lukiossa, myöhemmin lyseossa, 1862–1900. Koulun rehtori hän oli 1872–1876 ja 1886–1891. Arrheniusta pidettiin yhtenä Suomen parhaista jäkälien tutkijoista, joka myös keräsi mineraaleja. Hänen mineraalikokoelmansa Paraisilta Ersbyn-Piukkalan-Simonbyn kalkkikiviesiintymistä on talletettu Åbo Akademin geologisiin kokoelmiin. Arrhenius oli taitava opettaja, joka toimi Kirkollis- ja kouluviraston leski- ja orpokassan kamreerina 1853–1867 sekä 1900. Professorin arvo Arrheniukselle myönnettiin 1895.

Arrheniuksen puoliso vuodesta 1854 oli Elise Sucksdorff (k. 1923). Heidän poikansa oli kasvitieteilijä Axel Arrhenius.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 41. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. ↑  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, I osa: A–E*, s. 153–154. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1927.
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Carl Jacob Arrhenius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.10.2019.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Axel Arrhenius


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Mojito tarjoiltuna lasissa.
**Mojito** [mo'hi:to] on alun perin kuubalainen cocktail-juoma. Se tehdään perinteisesti vihermintusta, rommista, sokeriruo’on mehusta, limetistä ja soodavedestä. Erilaiset syntytarinat yhdistävät sen joko Sir Francis Draken seurueeseen 1500-luvulle tai afrikkalaisiin orjiin. Bacardi-yhtiö markkinoi tätä drinkkiä 1800-luvulta alkaen.

Drinkille on ominaista alkoholin maun peittyminen makean sokerin ja sitrusaromien yhteisvaikutuksen takia. Mojito tarjoillaan usein mintunlehtien ja murskatun jään kanssa. Raikkaan viileä, kesäinen drinkki nousi 2000-luvulla jälleen uuteen suosioon sitten 1980-luvun, jolloin se oli viimeksi suosiossa. *lähde?* Drinkki voidaan valmistaa myös alkoholittomana, jolloin siitä voidaan käyttää nimitystä "Virgin Mojito" tai "Nojito". *lähde?*

Kirjailija Ernest Hemingway oli mieltynyt mojitoihin, ja hän onkin vaikuttanut juoman kansainvälisen suosion nousuun.

Lähteet
-------

1. ↑  History of the Mojito Mojito Mama.  Arkistoitu 1.12.2014. Viitattu 9.3.2014.
2. ↑  Ernest Hemingway: The Mojito *The Kitchn*. Viitattu 9.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mojito**.
* Drinkkiklubi.com: Mojito (Arkistoitu – Internet Archive).
* Shotti.fi: Mojito.
Geoffrey James Robinson
**Geoffrey James Robinson** (10. elokuuta 1937 – 29. joulukuuta 2020) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Sydneyn arkkihiippakuntaan Grégoire-Pierre XV Agagianian 21. joulukuuta 1960. Hänet nimitettiin Sydneyn vihkipiispaksi ja Rusucan titulaaripiispaksi 23. tammikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edward Bede Clancy, jota avustivat James Darcy Freeman ja Luigi Barbarito.

Robinson erosi tehtävistään vihkipiispana 15. heinäkuuta 2004.

Vuonna 2012 Robinson esitti New Ways Ministryn sponsoroimassa konferenssissa seksuaalietiikkaa koskevien katolisten oppien uutta tarkastelua. Hänen mukaansa seksuaalisuuden toteuttamista ei tule niinkään pitää syntinä, koska se rikkoo Jumalan luomaa luonnonjärjestystä vastaan, vaan seksuaalimoraalia pitää tarkastella sen mukaan, mitä hyvää tai pahaa seksuaalisuuden toteuttaminen tuottaa osapuolille ja minkälainen suhde osapuolten välillä on.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Geoffrey James Robinson
2. ↑  NCR Editorial Endorses Robinson’s Call for a New Sexual Ethic[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
**Kaarlo Emil Kahva** (ent. Kahma) (11. toukokuuta 1869 Ilmajoki – 3. tammikuuta 1909 Oulu) oli suomalainen kuuromykkäinkoulun johtaja ja oppikirjojen tekijä.

Kahvan vanhemmat olivat kauppias ja kirjuri Kaarlo Kahma sekä Justiina Amalia Killinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan yksityislyseosta 1890 ja valmistui Keisarillisesta Aleksanterin-Yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1894 ja promovoitiin maisteriksi 1897.

Kahva oli *Vaasan Lehden* päätoimittajana 1891–1892 ja hän oli opettajana Turun kuuromykkäinkoulussa 1896–1902 sekä Oulun kuuromykkäinkoulun johtajana vuodesta 1902 alkaen. Hän oli naimisissa vuodesta 1903 kuuromykkäinopettaja Meri Elisabeth Mittlerin kanssa. Hänen veljensä oli Kuopion kuuromykkäinkoulun johtaja Uuno Kahma.

Teoksia
-------

Nimellä *K. E. Kahva*:

* *Maantieteen oppikirja kuuromykkäin opetusta varten*. Edlund, Helsinki 1899 (Teos digitoituna Doriassa)
* *Suomen historian oppikirja kuuromykkäin opetusta varten*. Edlund, Helsinki 1902

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Kuuromykkäin Lehti n:o 2 helmikuu 1909, sivu 1
3. ↑  Kuurojen Lehti n:o 3 maliskuu 1960, sivu 6
4. ↑  KAHMA Uno Albert. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Zaravína** (kreik. Λίμνη Ζαραβίνα, *Límni Zaravína*, myös *Tseravína*, Τσεραβίνα) eli **Nezerós** (Νεζερός, myös *Nizerós*, Νιζερός) eli **Delvináki** (Λίμνη Δελβινακίου, *Límni Delvinakíou*) on järvi Epeiroksessa Kreikassa. Se sijaitsee noin 45 kilometriä luoteeseen Ioánninan kaupungista. Järven pinta-ala on noin 0,3 neliökilometriä ja sen valuma-alueen koko on 12,2 neliökilometriä.

Zaravína-järvi.
Zaravína-järvi sijaitsee noin 458 metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna. Sen suurin syvyys on 31,5 metriä. Järvi on karstijärvi, jonka pohjassa on useita maanalaisia ulosmenoaukkoja. Järvi oli osmanivallan peruina yksityisomistuksessa aina vuoteen 2011 saakka, jolloin se siirtyi pitkien oikeudenkäyntien jälkeen Kreikan valtiolle ja julkiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ζαραβίνα: Mία μικρή, άγνωστη λίμνη με σπάνιο οικοσύστημα στα Ιωάννινα *Travel.gr*. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2  Κουσουρής, Θεόδωρος Σ.: *Οι Λίμνες στην Ελλάδα*, s. 47–48. Αθήνα: -, 2015. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zaravína** Wikimedia Commonsissa
**Oslomet** (virallisesti **OsloMet – storbyuniversitetet**; vuosina 2011–2018 *Høgskolen i Oslo og Akershus*, lyh. *HiOA*) on norjalainen valtiollinen yliopisto. Se perustettiin vuonna 2011 yhdistämällä aiemmat Oslon ja Akershusin korkeakoulut, jotka puolestaan oli perustettu 1994 yhdistämällä lukuisia pieniä korkeakouluja. Vuonna 2018 siitä muodostettiin yliopisto ja se sai nimekseen Oslomet. Oslometin pääkampus on Oslossa Pilestredetin varrella ja sivukampus Kjellerissä Lillestrømin kunnassa.

Tiedekunnat
-----------

Oslometissä on neljä tiedekuntaa: lääketieteellinen, pedagoginen, yhteiskuntatieteellinen sekä teknologian, taiteen ja muotoilun tiedekunta. Lisäksi siihen kuuluu useita tutkimuslaitoksia ja -keskuksia.

Rehtorit
--------

* 2011–2015: Kari Toverud Jensen
* 2015–2021: Curt Rice
* 2021–2022: Nina Waaler (vt.)
* 2022–: Christen Krogh

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Tor Ivar & Messel, Jan: OsloMet – storbyuniversitetet *Store norske leksikon*.  1.8.2023. Viitattu 26.8.2023. (norjaksi)
2. ↑  Fakulteter og sentre *Oslomet*. Viitattu 26.8.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yliopiston verkkosivut (norjaksi)
**Johan Richard Alfred Schleussner** (4. joulukuuta 1831 Pietari – 26. elokuuta 1908 Vilna) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.

Avioliiton ulkopuolella syntyneen Schleussnerin isä oli kenraalimajuri Clas Alfred Stjernvall ja äiti Karolina Charlotta Nyman. Johan Richard Alfred Stjernvall, myöhemmin Schleussner, suoritti ylioppilastutkinnon 1851 ja kirjoittautui sitten Suomen Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon. Krimin sodan aikana 1855 hänet otettiin aliupseeriksi 6. Hämeenlinnan ruotujakoiseen tarkk’ampujapataljoonaan, sodan jälkeen hän aloitti opinnot yliopiston sotilastieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui sieltä 1856, suorittaen myös kameraalitutkinnon. Schleussner ylennettiin vänrikiksi 1857 ja määrättiin palvelukseen kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Kutuzov-Smolenskin jalkaväkirykmenttiin. Hänen uraansa 1857–1888 ei tunneta, mutta 1888 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin 39. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi, joten hän on suorittanut 1860-luvulla Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin. Vuonna 1890 Schleussner määrättiin Nikolain yleisesikunta-akatemian opiskelijoiden tarkastajaksi, vuonna 1893 hänet siirrettiin yleisesikunta-akatemian kirjastonjohtajaksi. Hän sai eron tästä tehtävästä kenraalimajurina joulukuussa 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johan Richard Alfred Schleussner *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 18.4.2020)
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Richard Alfred Schleussner. (Viitattu 18.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Fridolf Linder (1861)
**Fridolf Linder** (6. tammikuuta 1823 Mustio – 23. toukokuuta 1896 Mustio) oli suomalainen ruukinpatruuna, kartanonomistaja, juristi, vapaaherra ja moninkertainen valtiopäivämies. 

Linderin vanhemmat olivat vuorineuvos, vapaaherra Magnus Linder ja Lovisa Johanna Hisinger. Linder tuli ylioppilaaksi 1839 ja suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1850. Hän sai sotakamreerin arvon 1855, kamarijunkkarin arvon 1856, maanviljelysneuvoksen arvon 1861 ja kamariherran arvon 1876. Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1859. Linder oli kenraalikuvernöörin palveluksessa 1855–1856, hovimestari keisarillisessa hovissa 1885 ja Mustion linnan ja ruukin haltija Karjaan maalaiskunnassa vuodesta 1863. Hän oli varovainen liikemies ja vältti suuria investointeja raudanjalostukseen, mutta investoi sen sijaan voimakkaasti maatalouteen ja sen liitännäisteollisuuksiin ja osallistui aktiivisesti höyrylaivaliikenteen kehittämiseen. Toisin kuin serkkunsa Ernst Linder, hän oli konservatiivinen ja voimakkaasti keisarinvallan kannattaja. Vuoden 1865 kunnallisasetuksen tultua voimaan Linder huolehti siitä, että Mustion linnan ja ruukin ympäristöstä tuli vuodesta 1868 alkaen erillinen laiton kunta, jota hän pystyi hallitsemaan diktaattorimaisesti. Linderilla oli alaisia oli yhteensä noin 800 henkilöä. Hänen kuolemansa jälkeen Mustio siirtyi Constantin Linderille. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fridolf Linder. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 9.12.2020.
2. ↑  Johan Lindberg, Uppslagsverket Finland: Linder, Fridolf Verkkojulkaisu 2011. Viitattu 2.8.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Urho Ilmari Vuori** (aik. Malmberg, 16. tammikuuta 1898 Porvoo – 4. maaliskuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa jukisesti esillä vuonna 1917.

Vuori opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1918. Hänen maalaustyylinsä oli aluksi pehmeän herkkää ja lyyristä, mutta muuttui pelkistetymmäksi jo 1930-luvun vaihteeseen mennessä. Hänen teostensa aihepiireihin kuului niin maisemia, kaupunkinäkymiä, muotokuvia kuin asetelmia. Hän osallistui vuosina 1917–1967 säännöllisesti Suomen Taiteilijain näyttelyihin, ja hänen töitään oli esillä myös monissa näyttelyissä ulkomailla. Oman taiteilijantyönsä ohella Vuori toimi opettajana ABC-piirustuskoulussa vuosina 1938–1939.

Vuoren vanhemmat olivat räätäli Josef Vuori (ent. Malmberg) ja Maria Vuori (s. Lundström). Vuoren puoliso oli Kerttu Linnea Vuori (s. Johnsson). Taidemaalari Antti Vuori (1935-2014) oli heidän lapsensa.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Ilmari Vuori (1898–1975). Tikanojan taidekoti (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Göran Erik Axel Silfverhjelm** (7. heinäkuuta 1830 Pori – 18. toukokuuta 1888 Helsinki) oli suomalainen juristi, tuomari ja valtiopäivämies. 

Silfverhjelmin vanhemmat olivat tullinhoitaja, luutnantti, vapaaherra Göran Fredrik Silfverhjelm ja Eva Amalia Ascholin ja puoliso vuodesta 1877 Johanna Wikström (k. 1894). Silfverhjelm tuli ylioppilaaksi 1849 ja suoritti tuomarintutkinnon 1854, varatuomarin arvon hän sai 1858. Valmistuttuaan hänestä tuli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen kanslisti ja 1856 senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti. Senaatin prokuraattorintoimituskunnan kopisti Silfverhjelmistä tuli 1861, oikeusosaston kopisti 1862, kanslisti 1864 ja kirjaaja 1869. Hän oli Piikkiön ja Halikon alaosan tuomiokunnan tuomari vuodesta 1870 ja Piikkiön tuomiokunnan tuomari 1877–1887. Valtiopäivillä hän oli aatelissäädyssä edustaja 1863–1864 ja 1867.

Vapaaherra, kenraalimajuri Carl Silfverhjelm oli Göran Erik Axel Silfverhjelmin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Göran Erik Axel Silfverhjelm. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 23.11.2020.
2. ↑  Silfverhjelm, Carl Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917 -verkkojulkaisu. Studia Biographica 7. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006–. Viitattu 23.11.2020.
**Berndt Fredrik Finckenberg** (15. joulukuuta 1780 Vehmaa – 20. tammikuuta 1853 Lokalahti) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Finckenbergin vanhemmat olivat tilanomistaja Jakob Johan Finckenberg ja Elisabet Helena Alanus ja puoliso vuodesta 1813 Johanna Maria Sacklén (k. 1839). Finckenberg tuli ylioppilaaksi 1795 ja suoritti tuomarintutkinnon 1799. Hänestä tuli Turun hovioikeuden auskultantti 1800, ylimääräinen notaari 1804, kanslisti 1807, ylimääräinen viskaali ja notaari 1809, varakanneviskaali 1811, sihteeri 1812, asessori 1816 ja hovioikeudenneuvos 1822. Hovioikeuden varapresidentti hän oli 1840–1847. Finckenberg omisti Lokalahdella Björkön tilan. Hän oli ritarihuoneviskaali ja edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Kapteeni, valtiopäivämies Salomon Jakob Finckenberg oli Berndt Fredrik Finckenbergin velipuoli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Berndt Fredrik Finckenberg. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 23.12.2020
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Salomon Jakob Finckenberg. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.12.2020
Erasmuksen kilta oli omistettu Pyhälle Erasmukselle, joka on muun muassa merimiesten suojeluspyhimys. Pyhää Erasmusta esittävä 1500-luvun saksalainen maalaus.
**Pyhän Erasmuksen kilta** oli yksi kuudesta tunnetusta keskiajalla Turussa toimineesta killasta. Se oli omistettu Pyhälle Erasmukselle eli Elmolle. Varhaisin maininta killasta on 11. kesäkuulta vuonna 1466, jolloin ritari Eerik Akselinpoika Tott ja kaksitoista muuta korkea-arvoista miestä pitivät Pyhän Erasmuksen kiltatuvassa oikeuden istuntoa. Katoliseen kirkkoon sidoksissa ollut kiltalaitos lakkautettiin Ruotsissa Västeråsin valtiopäivillä vuonna 1544 ja kiltojen omaisuus takavarikoitiin kruunulle.

Pyhän Erasmuksen kultti sai suosiota Pohjolassa 1400-luvulla, mutta Turun lisäksi hänelle omistettu kilta toimi tiettävästi vain Kalmarissa.Juhani Rinne pitää todennäköisenä, että kilta olisi perustettu piispa Olavi Maununpojan aikana 1400-luvulla, vaikkei tästä kertovia kirjallisia lähteitä olekaan säilynyt. Killan jäsenluetteloakaan ei ole säilynyt, mutta Rinne on arvioinut, että kiltaan olisi kuulunut alempia kauppiaita ja etenkin rannikkolaivureita, joiden suojeluspyhimys Pyhä Erasmus on. Kilta piti Turun tuomiokirkossa yllä Pyhän Erasmuksen alttaria, joka sijaitsi ilmeisesti kirkon Pormestarinkuorissa.

Pyhän Erasmuksen kiltatalo saattoi sijaita Kirkkokorttelissa tuomiokirkon eteläpuolella, missä 1500-luvulla sijaitsi Gildilän talo.

Katso myös
----------

* Suomen keskiaikaiset killat

Lähteet
-------

* Kuujo, Erkki: *Turun kaupungin historia 1366–1521*. Turku: Turun kaupunki, 1981. ISBN 951-95083-1-7.
* Rinne, Juhani: *Turun tuomiokirkko keskiaikana II. Alttarit ja kirkolliset toimitukset*. Turku: Turun tuomiokirkon isännistö, 1948.
* Seppänen, Liisa: Turun kaupunkikuva ja reformaation jäljet.  *Pohjoinen reformaatio*, 2016, s. 189–197. Turku:  Turku Centre for Medieval and Early Modern Studies & Turun Historiallinen Yhdistys.

### Viitteet

1. ↑  Rinne 1948: s. 86.
2. ↑  Seppänen 2016: s. 188.
3. 1 2  Kuujo 1981: s. 58.
4. ↑  Rinne 1948: s. 86–87.
**Jesús Herrada López** (s. 26. heinäkuuta 1990 Mota del Cuervo, Castilla-La Mancha) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa 2011 Movistar Teamissa, jota edusti vuoteen 2017 saakka. Kaudesta 2018 lähtien hän on ajanut Cofidis-tallissa.

Herrada voitti maantieajon Espanjan-mestaruuden 2013 ja 2017. Hän siirtyi Espanjan ympäriajon 2018 kokonaiskilpailun johtoon kuuluttuaan irtiottoryhmään kilpailun 12. etapilla. Hän johti kilpailua kahden etapin ajan. Seuraavan vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin, vuoden 2022 Vueltassa seitsemännen etapin ja vuoden 2023 kilpailussa 11. etapin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2007
Aika-ajon junioreiden Espanjan-mestaruus
2008
Aika-ajon junioreiden Espanjan-mestaruus
Vuelta al Besaya, 4. etapin voitto
Kroz Istru, 1. etapin voitto
2010
Aika-ajon alle 23-v. Espanjan-mestaruus
2012
Vuelta Asturias, 2a-etapin voitto
2013
Maantieajon Espanjan-mestaruus
Tour du Poitou-Charentes et de la Vienne, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 5. etapin voitto
2014
Tour de Romandie, nuorten kilpailun voitto
Route du Sud, 1. etapin voitto
Tour du Poitou-Charentes et de la Vienne, nuorten kilpailun ja 5. etapin voitto
2015
Vuelta Asturias, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Euroopan kisat, maantieajossa neljäs, aika-ajossa yhdeksäs
Tour du Limousin, kokonaiskilpailussa toinen, 2. etapin voitto
2016
Tour du Haut Var, kokonaiskilpailussa toinen
Vuelta Ciclista Comunidad de Madrid, kokonaiskilpailussa toinen
Critérium du Dauphiné, 2. etapin voitto
2017
Maantieajon Espanjan-mestaruus
Grand Prix Cycliste de Montréal, toinen
2018
EM-kilpailut, maantieajossa neljäs
2019
Trofeo Ses Salines, Campos, Porreres, Felanitx, voitto
Omanin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Luxemburgin ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 3. ja 4. etapin voitto
Mont Ventoux Dénivelé Challenge, voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Espanjan ympäriajo, 6. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 6. etapilla toinen
2021
Trofeo Serra de Tramuntana, voitto
Espanjan ympäriajo, 14. etapilla toinen
2022
Classic Grand Besançon Doubs, voitto
Espanjan ympäriajo, 7. etapin voitto, 17. etapilla kolmas
2023
Omanin ympäriajo, 2. etapin voitto
O Gran Camiño, kokonaiskilpailussa toinen
Tour du Doubs, voitto
Espanjan ympäriajo, 11. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jesús Herrada *procyclingstats.com*. Viitattu 6.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jesús Herrada López *cyclingarchives.com*. Viitattu 6.9.2018. (englanniksi)
3. ↑  Vuelta a Espana: Geniez wins stage 12 *cyclingnews.com*.  6.9.2018. Viitattu 6.9.2018. (englanniksi)
Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin Old Bailey.
**Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin** (engl. *Central Criminal Court of England and Wales*), yleisesti **Old Bailey**, on Lontoon Cityssä sijaitseva rakennus, jossa Englannin ja Walesin kruununoikeus kokoontuu Lontoossa. Nykyinen rakennus otettiin käyttöön vuonna 1907. Keskiajalta vuoteen 1902 Old Baileyn viereisellä tontilla sijaitsi Newgaten vankila. Viimeiset hirttäjäiset tuomioistuimen edustalla pantiin täytäntöön vuonna 1868.

Old Baileyssä käsitellään noin 400 rikosjuttua vuodessa. Tuomioistuimessa työskentelee vakituisesti 15 tuomaria. Tunnettuja Old Baileyssä tuomittuja henkilöitä ovat muun muassa Ronnie ja Reginald Kray, tohtori Crippen, Yorkshiren teurastaja sekä Britannian viimeinen kuolemaantuomittuna teloitettu nainen Ruth Ellis. Myös eräitä Harold Macmillanin hallituksen eroon vuonna 1963 johtaneen Profumo-skandaalin sivujuonteita käsiteltiin Old Baileyssä.

Old Bailey vaurioitui Lontoon pommituksissa vuonna 1941 sekä IRA:n pommi-iskussa vuonna 1973.

Thamesin sivujoki Fleet virtaa Old Baileyn alitse siltarumpua pitkin.

Lähteet
-------

1. ↑  1911 Encyclopedia Britannica, Wikisource
2. 1 2 3  7 Secrets Of The Old Bailey *londonist.com*.  2.8.2016. Viitattu 28.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Happy birthday, Old Bailey, opened 100 years ago today (tieto vuodelta 2007) *thetimes.co.uk*.  27.2.2007. Viitattu 28.9.2020. (englanniksi)
4. ↑  Making a song and dance at an Old Bailey judicial revue *thetimes.co.uk*.  23.2.2017. Viitattu 28.9.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Old Bailey**.
* History of The Old Bailey Courthouse

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Old Bailey
| "All I Want Is You"U2 |
| --- |
| Singlen "All I Want Is You" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Rattle and Hum* (1988) |
|  B-puoli | ""Unchained Melody""Everlasting Love"" |
|  Julkaistu | 13. kesäkuuta 1989 |
|  Formaatti | LP |
|  Tekijä(t) | säv. U2san. Bono |
|  Tuottaja(t) | Jimmy Iovine |
|  Tyylilaji | rock |
|  Kesto | 06.30 (Albumiversio)04.14 (Singleversio) |
|  Levy-yhtiö | Island |
| Listasijoitukset |
| Suomi Suomen virallinen lista: 7. |
| U2:n muut singlet |
| "When Love Comes to Town"1989 | "All I Want Is You"1989 | "The Fly"1991 |

**"All I Want Is You"** on irlantilaisen U2 -yhtyeen kappale vuodelta 1988. Se on yhtyeen vuonna 1988 julkaiseman *Rattle and Hum* -albumin viimeinen kappale, ja se julkaistiin albumin neljäntenä ja viimeisenä singlenä 13. kesäkuuta 1989. Kappaleen säveltäjiksi on muun yhtyeen tuotannon tapaisesti merkitty koko yhtye ja sanoittajaksi laulaja Bono. Kappaleen lopussa kuultava jousisovitus on säveltäjä ja muusikko Van Dyke Parksin käsialaa.

Kappale julkaistiin singlenä Yhdistyneessä kuningaskunnassa 13. kesäkuuta 1989 b-puolellaan cover alun perin The Righteous Brothersin tunnetuksi tekemästä kappaleesta "Unchained Melody". Joissain painoksissa b-puolella oli mukana myös cover Love Affair -yhtyeen kappaleesta "Everlasting Love". "All I Want Is You" nousi Britannian singlelistalla parhaimmillaan neljänneksi. Listaykkösenä se oli Irlannin singlelistalla. Kymmenen parhaan joukkoon se ylsi myös Suomessa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.

"All I Want Is Youn" ovat levyttäneet myös irlantilainen tyttöbändi Bellefire vuonna 2002 ja irlantilainen laulaja Brian McFadden vuonna 2013. Bellefiren levyttämästä versiosta muodostui yhtyeen uran suurin listamenestys, sillä se oli Irlannin singlelistalla parhaimmillaan kolmas ja ylsi Britanniassa kahdenkymmenen parhaan joukkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Listalevyt
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Suursavolainen** oli Mikkelissä vuosina 1921–1932 ilmestynyt sanomalehti.

*Suursavolainen* perustettiin maalaisliiton epäonnistuneen *Savola*-lehtihankkeen jatkajaksi. Sisällöltään heikko lehti myytiin vuonna 1922 jyväskyläläiselle *Saarijärven Paavolle*. Vuoden 1925 loppuun saakka sitä painettiin Jyväskylässä, jolloin se poikkesi emolehdestään vain paikallisuutisten osalta. Vuonna 1926 Mikkeliin perustettiin oma lehtiyhtiö ja kirjapaino ja *Suursavolaista* alettiin toimittaa aitosuomalaisuuden hengessä. Tappiollinen lehti lopetettiin 1930-luvun alun pulavuosina.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3 000 kappaletta vuonna 1926. Sen päätoimittajina työskentelivät Toivo Korpilinna (1921), Aaro Liukkonen (1921–1922), Eero Lappalainen (1922–1925), Väinö S. J. Laamanen (1926–1930) ja Aarne Näre (1930–1932).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 82–83. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Suursavolainen* digitoituna kansalliskirjastossa
**Kaarlo Aavajoki**, sukunimi aik. *Appelström* (26. joulukuuta 1907 – 23. helmikuuta 1971) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. 

Aavajoki näytteli 1930-luvuilla Helsingin Työväen Teatterissa ja Jyväskylän Työväen Näyttämöllä. Myöhemmin Aavajoki esiintyi Turun Työväen Teatterissa, Punainen Mylly-revyyteatterissa ja Yleisradiossa. Hän oli myös hyvä laulaja ja hän esiintyi usein opereteissakin. 

Elokuvanäyttelijänä Aavajoki oli elokuvissa Kartanon naiset (1944), Minä elän (1946) ja Pimeänpirtin hävitys (1947), Hänellä oli myös pienempiä sivuosia elokuvissa Kirkastettu sydän (1943), Miehen vankina (1943), Dynamiittityttö (1944), Sellaisena kuin sinä minut halusit (1944), Kolmastoista koputus (1945), Valkoisen neilikan velho (1945), Katarina kaunis leski (1950), Kuisma ja Helinä (1951) ja Omena putoaa... (1952).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EloNet : Kaarlo Aavajoki


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
L. J. Hammarén.
**Lars Johan Hammarén** (2. lokakuuta 1833 Loimaa – 21. elokuuta 1906 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut tukkukauppias, teollisuusmies, valtiopäivämies ja kauppaneuvos (1880).

Hammarén tuli nuorena miehenä Tampereelle kauppias Hildenin palvelukseen. Hän perusti vuonna 1861 oman kauppaliikkeen yhdessä kauppias Laurénin kanssa. Vuonna 1870 hän ryhtyi Hammarén & Co:n osakkaaksi yhdessä tamperelaisten kauppiaiden Gustaf Oskar Sumeliuksen ja August Nybergin kanssa. Tämä toiminimi osti Kyröskosken rannalla sijainneen puuvillakutomon ja rakensi tilalle 1872 puuhiomon ja 1878 paperitehtaan. Nybergin kuoltua 1889 Hammarén ja Sumelius omistivat yrityksen puoliksi.

Vuonna 1896 Hammarén, hänen poikansa johtaja Edvin Hammarén (1873–1927) ja Kyröskosken puuhiomon ja paperitehtaan isännöitsijä, insinööri Johan Erland Hammarén perustivat Äänekoski Oy:n joka rakennutti 1897–1899 Äänekoskelle sahan, puuhiomon ja kartonkitehtaan. Vuonna 1897 tämän yhtiön osakkaaksi tuli myös Gustaf Oscar Sumeliuksen poika, vuorineuvos Gösta Sumelius. Edvin Hammarén toimi Äänekosken tehtaiden isännöitsijänä ja Johan Erland Hammarén oli tehtaan johtajana vuoteen 1905 saakka.

Hammarén oli vuonna 1868 perustetun Tampereen Säästöpankin johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana 38 vuoden ajan. Hän oli porvarissäädyssä Tampereen edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885. Hammarén kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Tampereen edustajana. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi toistakymmentä vuotta valtuuston puheenjohtajana vuoteen 1890 saakka. Hammarén vaikutti muun muassa Kyttälän alueen liittämiseen Tampereen kaupunkiin 1877.

Lars Johan Hammarén oli naimisissa Finlaysonin puuvillatehtaan englantilaissyntyisen kankurimestari John Sharplesin (k. 1876) tyttären Lucy Emma Sharplesin kanssa. Lars Johan Hammarénin mukaan on nimetty Tampereen Tullin alueella sijaitseva Hammareninkatu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lars Johan Hammarénin muistokirjoitus.  *Aamulehti*, 22.08.1906, nro 190, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 01.10.2017.
2. 1 2  Metsäliiton Selluloosa Oy Äänekosken tehtaat (Elinkeinoelämän Keskusarkisto) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johan Edvin Hammarén
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 107–108. Helsinki: Otava, 1921.
5. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 312. WSOY, 1999.
6. ↑  Sami Kaisko (Koskinen) : *Tehtaanmestareista kulkukauppiaisiin. Tampereen ulkomaalainen väestö ja sen vaikutus kaupungissa 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla*, Suomen historian pro gradu -tutkielma, Historiatieteen laitos, Tampereen yliopisto, Tampere 2012, sivu 66[vanhentunut linkki]
7. ↑  Tiedätkö, missä sijaitsevat nämä ihmisen mukaan nimetyt Tampereen kadut?, Aamulehti 9.4.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lars Johan Hammarénin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Air Floridan lento 90** oli Air Florida -lentoyhtiön kotimaanlento Washingtonista Tampaan. Heti nousun jälkeen Boeing 737 menetti korkeutta ja putosi Potomac-jokeen kello 16:01 paikallista aikaa. Yhteensä 78 ihmistä kuoli.

Onnettomuus
-----------

Kone lähti lentoon kello 15:58. Hieman aiemmin lentoperämies oli sanonut kapteenille neljä kertaa jonkin olleen pielessä, mutta kapteeni ei ohjaamon ääninauhoitteen mukaan välittänyt asiasta.

Melkein heti nousun jälkeen koneen ohjaamoon tuli sakkausvaroitus koneen alkaessa menettää korkeutta. Miehistö yritti vetää koneen nokkaa ylöspäin, mutta kello 16:01.01 kone törmäsi *14th Street Bridge* -siltaan sekä kuuteen sillalla olleeseen autoon. Tämän jälkeen kone putosi jokeen. 

Lennon 90 mustien laatikoiden tiedot
* **15:55 - 16:00**: *Perämies*: "Tuo ei ole oikein." (perämies sanoo saman asian kapteenille neljästi)
* **15:58.58:** Kone saa lähtöluvan.
* **16:00.29:** Kone nousee.
* **n. 16:00.30:** Kone alkaa menettää korkeutta.
* **16:00.45-50:** *Kapteeni:* "Eteenpäin, eteenpäin..."
* **16:01.00:** *Perämies:* "Larry, me putoamme!"
* **16:01.01:** *Kapteeni:* "Tiedän!"
* **16:01.01:** Kone törmää siltaan ja putoaa jokeen

### Törmäyksen jälkeen

Törmäyksestä selvisi takaisin pintaan kuusi koneessa ollutta ihmistä. Koneen matkustaja Arland D. Williams kuitenkin menehtyi hypotermiaan. Yksi koneen matkustajista pelastui kylmästä joesta sivullisen ihmisen toimesta. 

Koneessa olleista 79 ihmisestä 74 kuoli ja viisi eloonjäänyttä loukkaantuivat vakavasti. Lisäksi neljä ihmistä kuoli sillalla ja neljä muuta loukkaantui.

Onnettomuuden syy
-----------------

Onnettomuuden aiheutti jään poiston epäonnistuminen  sekä liian vähän tehoja moottoreissa. Moottorin vähäiset tehot johtuivat siitä, että pilotit olivat jättäneet moottorin jäänpoistolaitteen pois päältä, jolloin niiden sensorit jäätyivät. Sensoreiden ollessa jäässä ne antoivat mittareille väärää tietoa: vaikka ohjaamossa mittarit näyttivät oikeaa tehoa, todellisuudessa teho oli pienempi.

  

Vaikka kone oli puhdistettu jäästä, sitä seurannut viivästys aiheutti jään ja lumen kerääntymisen runkoon ja siipiin, ja kapteeni ei palannut uutta puhdistusta varten. Siipiin kerääntynyt lumi ja jää sotki siipien ilmavirtaa, joka koneen noustessa pakotti koneen nousemaan jyrkemmin kuin normaalisti, ja lopulta siivet alkoivat sakata. Tätä myös edesauttoi kapteenin päätös yrittää sulattaa jää ja lumi koneesta edellä olevan koneen pakokaasuista, mutta tämä vain pahensi siipien jäätymistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  01/13/82 Air Florida, Inc. (PDF) (Raportti) *faa.gov*. Viitattu 7.1.2018. (englanniksi)
2. 1 2  *Lentoturmatutkinta*  (*Mayday*). Yhdysvallat, . (englanniksi)
3. ↑  *Hetki ennen tuhoa*  (*Seconds From Disaster*). Yhdysvallat, . (englanniksi)
**Valfrid Leopold Brehmer**, 1850-luvulle **Bremer** (8. maaliskuuta 1818 Teijon ruukki – 4. elokuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen vuorihallituksen intendentti ja valtioneuvos.

Brehmerin vanhemmat olivat tehtailija, kapteeni Josef Bremer nuorempi ja Albertina Sofia Baer. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1835. Brehmer valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi 1840. Brehmer opiskeli Falunin vuorikoulussa 1841–1842 ja teki ulkomaanmatkoja tutustuakseen kaivoksiin ja tehdaslaitoksiin. 

Brehmer oli Högforsin ruukinhoitajana vuodesta 1843 ja sen jälkeen vuori-intendentinkonttorissa (vuorihallituksessa) vt. vuorimekaanikkona vuodesta 1852, vakinaisena vuorimekaanikkona vuodesta 1858, vt. intendenttinä vuodesta 1868 sekä vakinaisena intendenttinä 1872-1877. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1879. Brehmer omisti muun muassa Huutokosken ruukin ja oli osakkaana Högforsin ruukkiosakeyhtiössä. 

Brehmer oli naimisissa vuodesta 1854 Augusta Karolina Andersinin (k. 1903) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Valfrid Leopold Brehmer. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 31.10.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Victor Capesius** (7. helmikuuta 1907 Reußmarkt, Siebenbürgen – 20. maaliskuuta 1985 Göppingen) oli saksalainen apteekkari, kansallissosialisti, SS-majuri ja Auschwitzin pääapteekkari vuosina 1944-1945.

Victor Capesius teki yhteistyötä pahamaineisen tohtori Josef Mengelen kanssa, joka teki lääketieteellisiä kokeita leirivangeilla Auschwitz-Birkenaussa. Capesius tuomittiin vuonna 1965 yhdeksäksi vuodeksi vankeuteen osasyyllisenä murhiin ja vainajien omaisuuden kavaltamisesta, josta hän vapautui kärsittyään rangaistuksesta vain kaksi ja puoli vuotta vuonna 1968.

Kirjallisuutta
--------------

* Dieter Schlesak: Capesius, der Auschwitzapotheker. Dietz, Bonn 2006, ISBN 3-8012-0369-7.

* Patricia Posner: The Pharmacist of Auschwitz. The Untold Story, 2017, ISBN 978-952-312-997-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Biografie und Bild von Capesius
* Capesius in Auschwitz (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF; 72 kB)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Pikkukosken uimaranta loppukeväällä
Pikkukosken uimaranta talvella
**Pikkukosken uimaranta** on Helsingin Veräjämäessä sijaitseva uimaranta. Rannan osoite on Pikkukoskentie 23.

Kesäisin varsin suosittu, Vantaanjoen poukamassa sijaitseva ranta on hyvin varusteltu: rannalta löytyy muun muassa kesäkioski, pukusuojat, suihku, sauna, wc, rantalentopallokenttä, koripallokenttä sekä ulkourheilulaitteita. Uimarannalla on myös isokokoinen nurmialue, joka on kesäisin auringonpalvojien suosiossa. Profiililtaan ranta on melko matala, mutta vesi syvenee nopeasti keskemmälle Vantaanjokea mentäessä. Rannalla on kesäisin Helsingin kaupungin uimavalvonta. Ranta rajautuu pohjoispuolella Pirunkallioon, jonka päältä on komeat näköalat rannalle ja joka talvisin on suosittu jääkiipeilypaikka. Talvisin uimaranta palvelee myös avantouintipaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin karttapalvelu *kartta.hel.fi*.  Arkistoitu 14.8.2020. Viitattu 17.2.2021.
2. ↑  Pikkukosken uimaranta *My Helsinki*. Viitattu 17.2.2021.
3. ↑  Helsingin talviuinti- ja avantouintipaikat *stadissa.fi*. Viitattu 17.2.2021.
**Johan Alfred af Björksten**, vuoteen 1853 **Björkstén** (22. marraskuuta 1823 Helsinki – 24. huhtikuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Af Björkstenin vanhemmat olivat senaattori Bror Ulrik af Björksten ja Gustava Ulrika Kuhlberg ja puoliso vuodesta 1850 Vivika Lovisa Fransiska de Geer (k. 1884). Af Björksten tuli ylioppilaaksi 1839 ja suoritti tuomarintutkinnon 1845. Varatuomarin arvon hän sai 1849. Af Björksten oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1846, kanslisti vuodesta 1850, kirjaaja vuodesta 1853, ylimääräinen viskaali ja notaari vuodesta 1854, varakanneviskaali vuodesta 1857 ja sihteeri ja asessori 1858–1861. Hän oli sittemmin tilanomistaja Boen kartanossa Porvoossa, mutta myös laamanni osassa Uudenmaan ja Hämeen laamannikuntaa ja hovioikeudenneuvos Turun hovioikeudessa 1868. Valtiopäivillä af Björksten oli aatelissäädyssä edustaja 1863–1864 ja 1867.

Agronomi ja liike- ja valtiopäivämies Axel Waldemar af Björksten ja tilanomistaja, valtiopäivämies Robert Severin af Björksten olivat Johan Alfred af Björkstenin poikia. Tilanomistaja Frans Henrik af Björksten ja valtioneuvos Axel Gabriel af Björksten olivat puolestaan Johan Alfred af Björkstenin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Alfred Björkstén, vuodesta 1853 af Björksten. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 10.12.2020.
2. ↑  Geni: Axel Waldemar af Björksten Viitattu 22.5.2021.
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Bror Ulrik af Björksten. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 10.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Itävaltalainen peilirelaskooppi
**Relaskooppi** on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m3/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista. 

Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.

Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.

Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.

Relaskoopin käyttäminen
-----------------------

Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m2/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta. Koealalta, missä relaskooppia käytetään, voidaan valita tarkasteluun mediaanipuu, eli puu, jota paksumpien ja ohuempien puiden määrä on sama.

Lähteet
-------

* Kangas, Annika, Päivinen, Risto, Holopainen, Markus & Maltamo, Matti. Metsän mittaus ja kartoitus. Silva Carelica 40. 2003.
* Hyvämäki Touko (toim.). Tapion taskukirja. Metsälehti kustannus. 2002.

### Viitteet

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7, palsta 407
2. ↑  Satu Rantala: *Tapion taskukirja*, s. 305-307. 25. uudistettu painos. Metsäkustannus, 2008. ISBN 978-952-5694-26-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Relaskooppiarviointi
**Kirkkonummen Perussuomalaiset ry** (KirPeä) on Uudenmaan vaalipiirissä toimiva Perussuomalaisten paikallisyhdistys. Yhdistyksen puheenjohtajana vuonna 2023 toimii Jani Kähkönen.

Taustaa
-------

Kirkkonummen Perussuomalaiset ry perustettiin huhtikuussa 2008. Perustajajäseniä olivat Oskar Salakari, Simo Grönroos, Ville Salmela ja Viljo Savolainen. Paikalla perustamistilaisuudessa olivat myös Perussuomalaisten silloinen puheenjohtaja Timo Soini ja kansanedustaja Pietari Jääskeläinen. Yhdistys tunnetaan paikallisesti tuttavallisemmin lyhenteellä KirPeä (Kirkkonummen Perussuomalaisten ääni).

Yhdistyksessä on noin 30 jäsentä; hallituksessa jäseniä vuonna 2023 on puheenjohtajan lisäksi kuusi henkilöä henkilökohtaisine varajäsenineen.

Valtuustoryhmä
--------------

Vuoden 2021 kuntavaaleissa Kirkkonummen perussuomalaisista valittiin kunnanvaltuustoon 7 henkilöä, mutta loikkausten seurauksena valtuustoryhmässä toimivat seuraavat henkilöt kaudella 2021–2025:

* Riikka Purra
* Piia Aallonharja (valtuustoryhmän pj)
* Anneli Granström (valtuustoryhmän siht)
* Johanna Järvinen (valtuustoryhmän varapj)
* Ville Salminen
* Arttu Lankinen (varavaltuutettu)
* Jani Kähkönen (varavaltuutettu)
* Leena Salomaa (varavaltuutettu)

Vaalituloksia
-------------

Kunnallisvaaleissa 2012 KirPeä sai Kirkkonummella 10,0 % annetuista äänistä, eli 1 671 annettua ääntä. Kuntavaaleissa 2017 KirPeä sai 7,8 % äänistä eli 1 403 ääntä. Eduskuntavaaleissa 2019 Riikka Purra valittiin Kirkkonummen Perussuomalaisten ensimmäiseksi kansanedustajaksi. Kuntavaaleissa 2021 KirPeä sai 13,3 % kannatuksen ja seitsemän valtuutettua. Aluevaaleissa 2022 Riikka Purra valittiin aluevaltuutetuksi ja Arttu Lankinen ja Piia Aallonharja varavaltuutetuiksi. Eduskuntavaaleissa 2023 Riikka Purra valittiin kansanedustajaksi koko Uudenmaan äänikuningattarena ja hänet valittiin myös hallituksen 2023-2027 Orpon hallituksen Valtiovarainministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkkonummen Perussuomalaiset ry *Yhdistysnetti*. Patentti- ja reksiterihallitus. Viitattu 12.9.2014.
2. ↑   KirPeän esittely
3. ↑   KirPeän hallitus
4. ↑   Yle.fi kuntavaalit 2012 tulospalvelu - Kirkkonummi
5. ↑  Kirkkonummi - Kuntavaalit 2017 - Vaalien tulospalvelu | Yle *Vaalien tulospalvelu*. Viitattu 17.10.2017.
6. ↑  Tulospalvelu 2021, Yle *vaalit.yle.fi*. Viitattu 11.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkkonummen Perussuomalaisten verkkosivut
* Uudenmaan piirin verkkosivut