recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tokeegekko** (*Gekko gecko*) on yöaktiivinen kiipeilevä lisko, joka elää pääosin Aasiassa, Intiasta Vietnamiin ja Indonesian saaristossa.
Laji elää puissa, asutusten lähistöllä ja kaupungistumisen myötä jopa kaupungeissa ja asunnoissa.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Tokeegekko on väritykseltään siniharmaa ja siinä on punertavia täpliä. Tokeegekko pystyy kiipeämään mitä kummallisimmissa paikoissa, sillä sen jaloissa on tarttumalevyt, jotka koostuvat mikroskooppisen pienistä tarttumasukasista, mikä mahdollistaa sen, että lisko todellakin voi roikkua lasikatosta pää alaspäin, ja jopa yhden varpaan varassa. Tokeegekon silmäluomet ovat kasvaneet yhteen ja tämän vuoksi lisko ei räpyttele silmiään.

Tokeegekkonaaras on koirasta huomattavasti pienempi, siinä missä aikuisen koiraan koko voi olla mitä vain 25:stä jopa 40 senttimetriin, naaraat ovat yleensä 20–28 senttimetriä. Sukupuolen voi myös tunnistaa siitä, että koiraalla on rauhasrivi hännän tyvessä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Tokeegekko uros kutsuu soidinäänellään naarasta.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Tokeegekko on todella aggressiivinen laji, jota ei kannata mennä koskemaan paljain käsin, sillä terävät leuat ja vahva puruvoima ovat melko kivulias yhdistelmä. Ravinnokseen tokeegekko syö pääosin hyönteisiä, mutta myös selkärangalliset eläimet voivat joutua sen saaliiksi, jos ne ovat tarpeeksi pieniä.

Tokeegekko lisääntyy munimalla. Laji muuraa munat kiinni muninta-alustaansa poikkeuksia lukuun ottamatta. Munat särkyvät helposti. Vain koiraat päästelevät "TO-KEE" huutoa soidinäänenään.

Lemmikkinä
----------

Tokeegekkoa pidetään myös lemmikkinä, mutta se ei ole aloittelijaystävällinen aggressiivisuutensa, vaativien olosuhteiden, ja yöaktiivisuutensa vuoksi. Toisin kuin suosittu serkkunsa leopardigekko, tokeegekko vaatii korkean terraarion, ja korkean kosteusprosentin, 70–90%, pysyäkseen terveenä. Terraario-oloissa tokeegekko syö sirkkoja, jättijauhomatoja, ja muita liskojen ruokaeläimiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lwin, K. Neang, T. Phimmachak, S. Stuart, B. Thaksintham, W. Wogan, G. Danaisawat, P. Iskandar, D. Yang, J. & Cai, B.: *Gekko gecko* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 3.1*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 11.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Elina Hirvonen & Teemu Pylkkönen: Hoito-ohjeet: Tokee-gekko *Ellun ja Temen eläimet -blogi*. Viitattu 8.9.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q331213
* Wikispecies: Gekko gecko
* ADW: Gekko\_gecko
* BOLD: 80467
* CoL: 3FH5H
* EoL: 794412
* EPPO: GEKKGE
* GBIF: 2447367
* iNaturalist: 34615
* IRMNG: 11235899
* ITIS: 174050
* IUCN: 195309
* NatureServe: 2.104816
* NCBI: 36310
* RD: gecko
* Species+: 98217
* uBio: 8044048

 |

 |
**Elin Järvinen o.s. Väkevä** (19. maaliskuuta 1902 Viipuri – 8. maaliskuuta 1925 Viipuri) oli suomalainen naisuimari 1920-luvun alussa. Hän joutui lopettamaan uransa sairastuttuaan tuberkuloosiin.

Urheilu-ura
-----------

Viipurilainen Elin Väkevä nousi 15-vuotiaana Suomen naisten vapaauintikärkeen kesällä 1917 tehdessään uuden Suomen ennätyksen 50 metrillä ajalla 37,8.

Elin Väkevä voitti urallaan lukuisia Suomen-mestaruuksia. Hän voitti SM-kultaa 50 metrin vapaauinnissa vuosina 1918, 1919 ja 1922 sekä 100 metrin vapaauinnissa 1919, 1921 ja 1922. Lisäksi hän oli mukana voittoisassa Viipurin Uimaseuran 4 x 50 metrin vapaauintiviestijoukkueessa vuosina 1921 ja 1922.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Helle: Elin Järvisen (Väkevän) muistolle.  *Karjala*, 9.3.1925, s. 2. Karjala (digiarkisto). Viitattu 23.1.2023.
2. ↑  Suomen uintimestaruuskilpailut.  *Karjala*, 8.8.1917, s. 2. Karjala (digiarkisto). Viitattu 23.1.2023.
3. ↑  Viipurin Uimaseura - katsaus 20-vuotiseen toimintaan.  *Karjala*, 2.8.1926, s. 3-4. Karjala (digiarkisto). Viitattu 23.1.2023.
**Päivikki Hilja Elomaa** (o.s. **Valve**, s. 14. heinäkuuta 1931 Lahti) on suomalainen urheilija, joka on menestynyt kansallisesti koripallossa, pesäpallossa ja keilailussa. Elomaa asuu Suolahdessa, Äänekoskella.

Uransa aikana Elomaa on edustanut seuroja Lahden Urheilijat, Lahden Mailaveikot, Lahden Koripalloilijat, Jyväskylän Ryhti, Laukaan Urheilijat, Iin Urheilijat, Iin Naisvoimistelijat, Suolahden Urheilijat ja Suolahden Naisvoimistelijat.

Koripallon Suomen mestari ja maajoukkuepelaaja
----------------------------------------------

Elomaa voitti Lahden Koripalloilijoiden kanssa koripallon Suomen mestaruuden vuonna 1952, hopeaa vuonna 1951 sekä pronssia vuonna 1949. SKL:n mestaruus hänellä on vuosilta 1951 ja 1952. Lahden Koripalloilijoissa toimi tuolloin Suomen ensimmäinen amerikkalaisvalmentaja ja koripalloilun pitkäaikainen vaikuttaja Robert Petersen. Vuonna 1955 Elomaa osallistui Varsovassa kansainväliseen koripalloturnaukseen, jossa käytiin viisi maaottelua Itä-Euroopan maita vastaan. Kalottimaaotteluissa hän oli kahdesti ja palkittiin niissä parhaana pelaajana. Piirinmestaruuksia tuli neljä.

Koripallovalmennuksessa Elomaalla on myös pitkä kokemus, parhaimpana saavutuksena vuoden 1956 Lahden Suurkisojen A-tyttöjen sarjan mestaruus, mikä vastasi senaikaista Suomen mestaruutta. Kisa oli samalla ensimmäinen A-tyttöikäisille järjestetty mestaruuskisa.

Pesäpalloa mestaruussarjassa
----------------------------

Pesäpalloa Elomaa pelasi 1950-luvun alkupuolella kauden mestaruussarjassa. Hän oli joukkueensa Lahden Mailaveikkojen kapteeni ja polttaja ja sai kaksi pm:ta.

Keilailua SM-tasolla
--------------------

Keilailua Elomaa on harrastanut vuodesta 1968 ja noussut vuonna 1970 ensimmäisenä Äänekosken Keilailuliiton (ÄKL) naiskeilaajana M-luokkaan. ÄKL:n mestaruuksia tai muita ÄKL:n mitaleita hänellä on useita. Vuoden 1971 SM-kilpailuissa hän sijoittui henkilökohtaisesti 16:nneksi ja parikeilailussa viidenneksi. Paras tulos kilpailuissa on yhdellä sarjalla 264 ja kahdeksalla 1592.

Muuta
-----

Päivikki Elomaa on voittanut 1950-luvulla Lahden mestaruuden pöytätenniksen nelinpelissä yhdessä puolisonsa Antti Elomaan kanssa. Viime vuosien aikana hän on harrastanut golfia hyvällä tasolla, josta esimerkkinä pari Ääneseudun mestaruutta.

Päivikki Elomaan puoliso Antti Elomaa on kuuluisa pesäpalloilija. Hänen isänsä Kauko Valve kuuluu Suomen Tunnustuksellisen Luterilaisen Kirkon perustajiin.

Lähteet
-------

* Urheilumme kasvot. Osa 3. Palloilu. 1973
* Henkilöhaastattelu
**Olavi (Olli) Kepsu** (19. joulukuuta 1922 Tampere – 13. lokakuuta 2001 Kotka) oli suomalainen jatkosodan pommikone- ja sissilentäjä. Hän sai mainetta vuonna 1944 tehtyään useita kaukopartioiden huolto- ja kuljetuslentoja Osasto Jaurin lentäjänä. Siviilissä hän toimi liikennelentäjänä. 

Olli Kepsun isä oli lentomestari Taneli Kepsu (1896–1941). Olli Kepsu aloitti sotapalveluksen jatkosodan aikana keväällä 1942 Lentolaivue 46:ssa Dornier Do 17-pommikoneen ohjaajana tehden pommituslentoja muun muassa Sekeheen. Huhtikuussa 1943 hän siirtyi Onttolaan Lentolaivue 44:ään Junkers Ju 88 -pommittajan ohjaajaksi. Vuonna 1944 Kepsu siirtyi vapaaehtoisena Osasto Jauriin joka hoiti kaukopartioiden kuljetusta ja huoltoa lentoteitse. Hän oli mukana vielä Lapin sodassa vastaavissa tehtävissä ja palveli sodan päätyttyä vuoden verran ilmavoimissa.

Kepsu oli sitten liikennelentäjänä Aero Oy:n ja Finnairin palveluksessa. Finnairista eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä Caravelle-lentäjäna Hollannissa, Kalevi Keihäsen lentoyhtiön Spear Airin pääohjaajana Suomessa yhdessä Kyösti Karhilan kanssa sekä lensi Caravellella Syyriassa. Viimeisen lentonsa Kepsu teki 8. syyskuuta 1977 jolloin hänelle oli kertynyt 24 298 lentotuntia.

Kirjallisuutta
--------------

* Jukka Piipponen : *Sissilentäjä : Olli Kepsun tarina*. Koala-kustannus, Helsinki 1999, 2. korj. painos 2002, 3. korj. painos 2011 ISBN 9522291234

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sissilentäjä - Olli Kepsun tarina-kirjan esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lentokapteeni Olavi Kepsu - Taitava lentäjä hallitsi 41 konetyyppiä, Helsingin Sanomat 30.10.2001


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Wilho Giers** (24. tammikuuta 1880 Harjavalta − 25. maaliskuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen tukku- ja autokaupan alalla toiminut liikemies.

Giers palveli Porissa kauppa-alalla useiden vuosien ajan. Hän perusti kahden toverinsa kanssa Porissa tukku- ja vähittäiskaupan toiminimen *Tarkiainen, Enlund & Giers*. Vuonna 1914 Giers perusti Porissa tukkukaupan alalla toimineen **Wilho Giers Osakeyhtiön** ja siirsi yhtiön toiminnan 1916 Helsinkiin. Yhtiö harjoitti siirtomaatavaroiden, kankaiden, puutavaran ym. tuotteiden tukkukauppaa sekä tuonti- ja vientikauppaa. Vuonna 1919 yhtiö aloitti Daimler-kuorma-autojen ja Mercedes-henkilöautojen maahantuonnin ostettuaan Konekauppa-Osakeyhtiö Aatran auto-osaston. Yhtiön auto-osastoa johti Yrjö Weilin. Puutavaran ostoa ja maasta vientiä varten perustettiin tytäryhtiö *Puutavaraosakeyhtiö Giers*.

Giers oli perustamassa marraskuussa 1919 Helsingissä toimintansa aloittanutta *Vähittäiskauppiaiden Tupakkatehdas Oy*:tä, myöhemmin *Osakeyhtiö Savuke Aktiebolag* ja hän oli tehtaan suurin osakkeenomistaja 4 prosentin osuudella. Tehdas oli toiminnassa vuoteen 1923 saakka jolloin se lopetettiin kannattamattomana. 

Wilho Giers Osakeyhtiö joutui vuoden 1920 lopulla talousvaikeuksiin ja Giers jätti henkilökohtaisen konkurssihakemuksensa maaliskuun alussa 1921. Wilho Giers Osakeyhtiö myytiin 1921 suomalaisen Daimler-Mercedes-yhtiön omistajille ja se lopetti toimintansa vuoden 1921 lopulla sekä asetettiin konkurssiin ja purettiin 1927. Daimler-Mercedes-yhtiö toimi Mercedes-Benz-autojen maahantuojana aina vuoteen 1926 saakka.

Giers johti tämän jälkeen viimeksi perheensä omistamaa *Teknillinen Tehdas Heros Oy*:tä. Helsingissä toiminut tehdas valmisti erilaisia taloustavaroita, kuten etikkaa, soodaa, pöytäsuolaa, mausteita, hius- ja hajuvesiä, mustetta ym.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilho Giersin kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 27.03.1929, nro 84, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolleita, Satakunnan Kansa, 28.03.1929, nro 73, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  40 vuotta täytti lauantaina, Iltalehti, 27.01.1920, nro 21, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3  Wilho Giers Osakeyhtiö, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
5. ↑  Giers-Auto, Iltalehti, 06.07.1920, nro 152, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Wilho Giers Osakeyhtiö, Etelä-Pohjanmaa, 13.12.1919, nro 51, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Osakeyhtiö Savuke Aktiebolag, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
**Yö saaristossa** (*Kasztany*) on Zbigniew Koreptan säveltämä puolalainen laulu vuodelta 1955. Suomessa Jaakko Salo sovitti sen tangoksi vuonna 1964, jolloin sen esitti Eija Merilä. Käännöstekstin teki Sauvo Puhtila. Alkuperäinen puolankielinen sanoitus, jonka on tehnyt Krystyna Wodnicka, käsittelee lähtemisen ja kaipauksen teemaa kuten suomalainenkin teksti, mutta saariston ja laivan sijasta siinä lauletaan syksyn saapumisesta ja kastanjapuun pähkinöiden putoamisesta.

Eija Merilän lisäksi kappaleen ovat levyttäneet useat suomalaiset artistit, kuten Matti Salminen, Taneli Mäkelä, Arja Saijonmaa sekä Arja Koriseva. Puolassa "Kasztany" on julkaistu muun muassa Edyta Górniakin esikoisalbumilla *Dotyk*, joka ylitti platinalevyrajan nelinkertaisesti. Alkuperäisellä levyllä vuonna 1956 lauloi Natasza Zylska, joka kuului Puolan suosituimpiin laulajiin 1950-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kasztany *Stare Melodie*. Viitattu 14.10.2018. (puolaksi)
2. ↑  Yö saaristossa *Suomen Äänitearkisto r.y*.  Arkistoitu 14.10.2018. Viitattu 14.10.2018.
3. ↑  Dotyk *Discogs*. Viitattu 15.10.2018.
4. ↑  Dotyk *Kultura Na Widoku*.  Arkistoitu 15.10.2018. Viitattu 15.10.2018. (puolaksi)
5. ↑  Musiikki: Jaakko Salo (pdf) *musiikkiarkisto.fi*. Viitattu 14.7.2019.
6. ↑  Music in 1950s Poland: When Socialism Met Rebellion *culture.pl*. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* "Kasztany" esittäjä: Edyta Górniak. *Dailymotion*.
**Wilhelmina Nordström** (18. lokakuuta  1815 Pyhtää – 26. helmikuuta 1902 Porvoo) oli suomalainen tyttökoulun johtaja ja ruotsiksi kirjoittanut runoilija.

Henkilöhistoria
---------------

Nordströmin isä oli Pyhtään kirkkoherra Samuel Nordström ja äiti Sofia Helena Gjössling. Hän kävi tyttökoulua ja toimi sitten kotiopettajattarena. Nordström perusti 1858 oman tyttökoulun, joka toimi aluksi Heinolassa ja myöhemmin vuodesta 1862 Porvoossa. Porvoossa asuessaan Nordström ystävystyi Fredrika Runebergin kanssa. Nordström luopui koulustaan 1877 ja muutti aluksi Helsinkiin ja myöhemmin kotiseudulleen Pyhtäälle.

Nordström poltti kirjoittamiaan tekstejä, mutta Runebergin nähtyä kirjoituksia ja kehuttua niitä hän julkaisi 1861 *Dikter af Wilhelmina Nordström* ja laajennetun painoksen 1864. Nordström julkaisi runokokoelman lisäksi runojaan myös antologioissa ja eri nimimerkeillä aikakauskirjoissa.

### Teoksia

* *Dikter*, Helsingfors: Theodor Sederholms förlag 1861
* *Dikter*, Örebro: N. M. Lindh 1864

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta ss. 514–515. Viitattu 9.12.2019.
2. ↑  Biografiskt lexikon för Finland : Nordström, Wilhelmina
3. ↑  Saran sisaret: Naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun: Runebergin varjossa

Aiheesta muualla
----------------

* Wilhelmina Nordströmin elämäkerta Kansallisbiografiassa (Maksullinen artikkeli)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Olli Kivinen vuonna 1970.
**Olli Kivinen** (24. maaliskuuta 1939 Kemi – 20. heinäkuuta 2014 Palojärvi, Vihti) oli suomalainen toimittaja, joka muistetaan parhaiten kolumneistaan. Hän työskenteli *Helsingin Sanomissa* 1960–2004, mutta jatkoi lehden kolumnistina vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Kivisen kolumnit käsittelivät yleensä kansainvälisiä kysymyksiä. Hän kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin, ja viimeisissä kolumneissaan hän otti kantaa myös Nato-jäsenyyden puolesta.

Kivinen aloitti uransa *Helsingin Sanomissa* ylioppilaana kesällä 1960. Hän työskenteli lehden toimittajana 1962–1964, Lontoon kirjeenvaihtajana 1964–1970, ulkomaantoimituksen uutispäällikkönä 1970–1975 ja esimiehenä 1975–1993, ulkomaansivujen kolumnistina 1977–1993 sekä pääkirjoitussivun kolumnistina ja pääkirjoitustoimittajana vuodesta 1993. Kivinen toimi myös *The Timesin* Helsingin kirjeenvaihtajana 1962–1964 ja 1970–1996 sekä *The Independentin* Helsingin kirjeenvaihtajana 1988–1989.

Olli Kivisen isä oli Veitsiluoto Oy:n johtaja, vuorineuvos Lauri Kivinen. Hänen setänsä oli toimittaja ja kirjailija Ilmari Kivinen (pakinoitsija Tiitus).

Teokset
-------

* *EU ei ole kurkkudirektiivi*. Helsinki: WSOY, 1994. ISBN 951-0-19956-7.
* *Euroopan vuosisata alkaa*. Helsinki: WSOY, 1999. ISBN 951-0-24119-9.
* *Nato ilman tunteilua*. Helsinki: Suomen Atlantti-seura, Taloustieto, 2007. ISBN 978-951-628-450-0.
* *Siviilien torjuntavoitto: Lauri Kivisen elämä*. Helsinki: Siltala, 2014. ISBN 978-952-234-236-2.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huhta, Kari: Olli Kivinen *Helsingin Sanomat – Muistot*.  23.7.2014.  Arkistoitu 3.9.2014. Viitattu 31.8.2014.  (Internet Archive)
2. ↑  Järvenpää, Pauli et al.: *Suomen paikka maailmassa? EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikka*, s. 12. Helsinki: Edita, 2003. ISBN 951-37-3875-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.8.2014).  (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Wilho Soini vuonna 1878. (Valokuva Daniel Nyblin.)
**Aksel Wilho Soini** (vuoteen 1877 **Hoffrén**; 26. joulukuuta 1854 Korpilahti – 6. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja. Soini käytti myös nimimerkkejä *hr Soini*, *-o-i*, *Pii*, *V. Soini*, *W. Soini* ja *W.S*.

Henkilötietoja
--------------

Soinin vanhemmat olivat kauppias, sahanhoitaja Anders Johan Hoffrén ja Wilhelmina Eskola-Silfvenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876. Hän opiskeli taloustieteitä Pariisissa 1881–1882. Soini oli *Uuden Suomettaren* toimittaja 1877–1890 ja lehden taloudenhoitaja 1891–1903. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan jäsenenä 1904–1924 ja oli mukana perustamassa Suomen Kirjailijaliittoa. Liiton rahastonhoitajana hän toimi 1897–1920, hänet kutsuttiin myös liiton kunniajäseneksi.

Soini oli naimisissa vuodesta 1889 Sigrid Ida Helena af Enehjelmin (k. 1927) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailijat Elsa ja Yrjö Soini sekä historiantutkija Katri Laine.

Kirjallinen toiminta
--------------------

Soini julkaisi Suomen kirjallisuuden ensimmäiset tukkilaiskuvaukset kertomuskokoelmassaan *Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta* vuonna 1877. Kirjailijana Soini oli realisti. Hänen teoksiaan ovat

* *Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta, kirjoittanut Pii*. 1877. (Ilmestyi WSOY:n kustantamana teoksena 1907.)
* *Kaupunkimme rouvat*, huvinäytelmä, näytelty 1877.
* *Erkki, kertonut W. S*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino, Helsinki 1882.
* *Valoa kansalle! Draamallinen kuvaelma kolmessa näytöksessä*. WSOY 1883.
* *Kaarlo Tiira: Novelli.* WSOY 1888.
* *Kevään oikkuja: Huvinäytelmä yhdessä näytöksessä*. Telén, Kuopio 1899. (Näytelty sitä ennen Suomalaisessa teatterissa 1877, 1878 ja 1893.)

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat -tietokanta. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuka kukin oli (Wikiaineisto)
* HOFFRÉN (→ SOINI) Axel Wilhelm. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 700. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

### Viitteet

1. ↑  Nimenmuutostietokanta[vanhentunut linkki] Viitattu 9.4.2011.
2. 1 2 3  Suomi, Vilho: "Wilho Soini", *Aleksis Kivestä Martti Merenmaahan*, s. 122–134. Porvoo: WSOY, 1954.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Wilho Soini*** 

* Vapaasti ladattavia Wilho Soinin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.
* Valoa kansalle! Draamallinen kuvaelma kolmessa näytöksessä. Project Gutenberg.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Pyhä cenote Chichén Itzán mayakaupungin lähellä.
**Cenote** (lausutaan espanjaksi [seˈnoˌte]) on osaksi veden täyttämä doliini eli karstialueelle syöpymällä syntynyt sylinteri- tai maljamainen kuoppa.

Cenotet ovat yleisiä muinaisella mayaintiaanien asuinalueella, nykyisellä Jukatanin niemimaalla. Nimi *cenote* tulee jukatekinkielisestä sanasta *dzonot*, joka tarkoittaa pyhää kaivoa. Alueella on noin 3000 cenotea, joista osa on sadeveden, osa meriveden täyttämiä. Makeavetiset cenotet olivat mayoille tärkeitä, sillä karstialueella ei ole muita järviä tai jokia.

Muinaiset mayaintiaanit heittivät uhriesineitä ja ihmisiä cenoteihin lepyttääkseen jumaliaan. Tunnetuin cenote lienee Chichen Itzán lähellä oleva Pyhä cenote eli Uhrikaivo, jossa uhrattiin ihmisiä kuivuuden vallitessa.

Jukatanin niemimaalla on monia cenoteja ympyrän kehän osaa muistuttavalla alueella, joka on muinaisen maahan hautautuneen asteroiditörmäyksen aiheuttaman kraatterin reuna. Kyse on liitukauden lopulla syntyneestä Chicxulub-kraatterista, jonka syntyessä dinosaurukset kuolivat sukupuuttoon koko maailmasta. Kraatterin päälle on kasautunut valtavat kerrostumat kalkkikiveä, ja se näkyy vain painovoimamittauksissa hyvin. Täällä kraatterin reunalla cenotet ovat keskimäärin suurempia kuin muualla Jukatanilla. Tämä johtuu siitä, että ne kehittyvät meren pinnan laskettua jääkaudella, jolloin veden pinta cenoteissa laski ja kalkkikivi pääsi rapautumaan. Kun merenpinta taas jääkauden loputtua nousi, cenotet täyttyivät vedellä. Tämä toistui jääkausien toistuessa.

Veden täyttämissä cenoteissa harrastetaan luolasukellusta kirkkaan veden ja tippukivimuodostelmien vuoksi. Luolastoissa elää myös pieniä sokeita kaloja ja onkaloiden vedenpinnan yläpuolisissa osissa asuu lepakoita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cenote *Karstgeology*. Showcaves. Viitattu 6.3.2013.
2. 1 2 3  MIAC Chicxulub Crater, Mexico, and the Cretaceous - Tertiary boundary *miac.uqac.ca*.  Arkistoitu 18.2.2008.  (englanniksi)
3. ↑  Pictures: Human Sacrifice Found in Maya City Sinkhole *National Geographic*. Viitattu 6.3.2013.
4. ↑  Why should you cave dive in the Riviera Maya *Adventure continues*. Viitattu 6.3.2013.
5. ↑  Cenote Dos Ojos (Arkistoitu – Internet Archive) MAYA DIVING

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cenote**.
* 

* Matkaopas aiheesta Cenotes of the Yucatán Wikivoyagessa (englanniksi)
* Sistema Zacatón (Arkistoitu – Internet Archive)
* Volcanic karstification of Sistema Zacaton, Mexico (Gary, Sharp, 2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Stages in the Formation of a Cenote
* Doline, Sinkhole, Cenote
* Cenotes of Chichén Itzá
* Quintana Roo Speleological Survey (QRSS)
* Cenotes of the Riviera Maya (Arkistoitu – Internet Archive)
* Video of Yokdzonot Cenote near Chichen Itza
* Yucatan Today: Cenotes, Underwater Sinkholes
**Wilho Pekka Hautala** (s. 9. heinäkuuta 1999 Tampere) on suomalainen toisen polven yleisurheilija. Hän on menestynyt toistaiseksi parhaiten estejuoksijana, mutta kilpailee myös keski- ja kestävyysmatkoilla sekä maastojuoksussa. Seuratasolla Hautala edustaa Lahden Ahkeraa. Valmentajana hänellä toimii isänsä Ville Hautala.

Kalevan kisoissa Hautala on sijoittunut 3 000 metrin estejuoksussa hopealle vuonna 2020 ja neljänneksi vuosina 2017 ja 2018 ja 1 500 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 2018 sekä seitsemänneksi vuonna 2020. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa hän on saanut 4 × 1 500 metrillä kultaa vuonna 2019, hopeaa vuonna 2018, pronssia vuosina 2017 ja 2020 sekä 4 × 800 metrillä hopeaa vuonna 2017 ja pronssia vuonna 2019.

Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2020 Hautala oli estejuoksussa neljäs ajalla 8.59,23. 

Hautala on toistaiseksi edustanut arvokisoissa Suomea estejuoksussa alle 18-vuotiaiden Tbilisin EM-kisoissa 2016 (16. sija), alle 20-vuotiaiden Tampereen MM-kisoissa 2018 (20. sija) sekä alle 23-vuotiaiden Tallinnan EM-kisoissa 2021 (16. sija). Hän on myös voittanut samassa lajissa alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden 2018 Tanskassa. 

Nuorten sarjoissa hänellä on useita maaotteluedustuksia, sekä SM-mitaleita.

Hautalan nimissä on alle 23-vuotiaiden sarjan 10 kilometrin maantiejuoksun Suomen ennätys 29.55, jonka hän juoksi syksyllä 2020 Aktia Cupissa Vantaalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wilho Hautala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  SM-Viestit 12.-13.9.2020 Kotka - LIVE-tulospalvelu *live.time4results.com*. Viitattu 16.11.2020.
3. ↑  Hautala viiletti 22-vuotiaiden SE:n, Järvenpää kärkiaikaan *Yleisurheilu.fi*.  14.11.2020. Viitattu 16.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Pereslavl-Zalesskin vaakuna.
Kristuksen kirkastumisen katedraali
**Pereslavl-Zalesski** (ven. Пересла́вль-Зале́сский) on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pleštšejevo-järveen laskevan Trubež-joen suussa 124 kilometriä Jaroslavlista lounaaseen. Berendejevon asemalta haarautuva tavaraliikenteen rata yhdistää sen Moskovan ja Jaroslavlin väliseen rautatiehen. Kaupunki on Pereslavlin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 42 300 henkeä (vuonna 2008).

Pereslavl-Zalesskin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152. Tuolloin se oli Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan rajalinnoitus. Vuosina 1175–1302 kaupunki oli Pereslavlin ruhtinaskunnan keskus, joka sittemmin liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. 1200–1400-luvuilla mongolivalloittajat hävittivät sen useaan kertaan. Kaupungin kukoistusaikaa oli 1500-luvun puoliväli, jolloin Iivana IV käytti huomattavia summia sen rakentamiseen. Vuosina 1611–1612 sitä hävittivät puolalaiset. Vuosina 1688–1693 Pietari I, joka kävi kaupungissa useaan kertaan, rakennutti Pleštšejevo-järvelle laivaston sotaharjoituksia varten. Vuonna 1778 Pereslavl-Zalesskista tuli Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700-luvun puolivälissä kaupunkiin syntyi mm. tekstiiliteollisuutta.

Goritskin luostari Pereslavl-Zalesskissa.
Nykyään Pereslavl-Zalesskissa on tekstiili-, rakennustarvike-, huonekalu- ja elintarviketeollisuutta sekä valokuvaustarvikkeita, kuva- ja äänitallennemateriaaleja valmistava Slavitš-tehdas. Goritskin luostarin opistorakennuksessa toimii historiallinen ja taidemuseo. Kaupunki on yksi Venäjän kultaisen renkaan matkailukohteista.

Pereslavl-Zalesski on levittäytynyt Moskovan ja Jaroslavlin välisen maantien varrelle. Keskustassa on säilynyt muinaisen linnoituksen maavalleja. Niiden keskellä on vuosina 1152 ja 1157–1160 rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka on yksi Koillis-Venäjän vanhimmista rakennuksista. Sen vieressä on Metropoliitta Pietarin kirkko (1585), barokkityyliset Vladimirin (1745) ja Aleksanteri Nevalaisen (1746) kirkot. Trubež-joen suulla on barokkityylinen Neljänkymmenen pyhän kirkko kellotorneineen (1775). Muita keskustan nähtävyyksiä ovat 1700-luvun lopulla rakennettu Temerinien kaupunkitalo, kauppahalli sekä Pietari I:n laivastolle omistettu museo, jossa säilytetään yhtä sen aluksista. Pohjoisosassa sijaitsevat barokkityyliset Tšernigovin tsasouna (1702) ja Simeonin kirkko (1771). Kaupungin laitamilla on useita luostareita.

Katso myös
----------

* Venäjän kultainen rengas

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 345–346. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pereslavl-Zalesski**.
* Pereslavl-Zalesskin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Jaroslavlin alueen vaakunaJaroslavlin alueen kaupungit
**Päähallintopaikka: Jaroslavl**  

Danilov | Gavrilov-Jam | Ljubim | Myškin | Pereslavl-Zalesski | Pošehonje | Rostov | Rybinsk | Tutajev | Uglitš
Kartassa Karpaattien allas on merkitty numerolla III. ja Karpaattien vuoristo numerolla IV.
Karpaattien altaan topografia. Allas ulottuu Unkarin (H1, H2), Itävallan (A), Slovakian (SK), Kroatian (HR), Serbian (SR), Romanian (RO) ja Ukrainan (UK) alueille.
**Karpaattien allas** on Karpaattien ja Alppien rajaama allasalue itäisessä Keski-Euroopassa, Unkarissa ja sen lähialueilla. Allas koostuu kahdesta tasangosta: Unkarin Suuresta tasangosta (Alföld) ja Pienestä tasangosta (Kisalföld). Jälkimmäinen sijaitsee Tonavan länsipuolella, Transdanubiaksi kutsutulla alueella. Suuren ja Pienen tasangon erottaa Unkarin keskivuoristo, joka ei ole yhtenäinen vuorijono, vaan käsittää useita erillisiä vuoristoalueita. 

Karpaattien altaan tasankoalueen korkeus merenpinnasta on 100–200 metriä. Se on muinaista merenpohjaa, ja sitä peittää kymmenien metrien paksuinen lössikerros. Lössi on syntynyt tomusta, joka kulkeutui alueelle jääkausien aikana mannerjään reuna-alueelta. Keskivuoristossa on useita eri-ikäisiä, vulkaanisia kalkkikivi- ja dolomiittivuoristoja. Keskivuoriston ja koko Unkarin korkein vuori on Kékes, 1 015 metriä merenpinnasta.

Karpaattien altaassa on muutamia järviä, joista suurin on Balaton. Tonava virtaa ensin Kisalföldin halki lännestä itään, kääntyy sitten keskivuoriston läpi etelään ja jatkaa matkaansa Alföldin länsireunaa myötäillen. Karpaattien altaan eteläreunassa joki kääntyy jälleen itään. Altaassa virtaavat myös Tonavan sivujoet Drava, Sava ja Tisza.

Béla Bartók haki Karpaattien altaan alueen musiikista innoitusta säveltöihinsä.*lähde?*

Lähteet
-------

* Kondracki, Jerzy A.: Carpathian Mountains *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 23.11.2011. (englanniksi)
* Huotari, Juhani & Vehviläinen, Olli (toim.): *Unkari: maa, kansa, historia*, s. 11−13. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-252-2.
**Karolina Kołeczek** (15. tammikuuta 1993 Sandomierz) on puolalainen aitajuoksija. 

Hän sijoittui yleisurheilun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailujen 100 merrin aidoissa toiseksi sekä Tampereella 2013 että Tallinnassa 2015. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän oli kuudes. EM-kilpailujen välierissä hän karsiutui Zürichissä 2014 ja Amsterdamissa 2016. MM-kilpailuissa hän on karsiutunut välierissä Pekingissä 2015 ja Dohassa 2019 sekä olympialaisissa alkuerissä Rio de Janeirossa 2016.

Sisäratojen MM-kilpailuissa Kołeczek on karsiutunut 60 metrin aitajuoksun välierissä Birminghamissa 2018. EM-hallikilpailuissa hän karsiutui välierissä Prahassa 2015 ja Toruńissa 2021 sekä alkuerissä Belgradissa 2017 ja Glasgow'ssa 2019.

Hänen ennätyksensä 100 metrin aitajuoksussa on 12,75 ja se on juostu Chorzówissa kesäkuussa 2019. 60 metrin aidat hän on juossut hallissa parhaimmillaan aikaan 7,96 Toruńissa helmikuussa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Karolina Kołeczek (Arkistoitu – Internet Archive). Katapulta. Viitattu 19.1.2016.(puolaksi)
2. 1 2  Karolina Kołeczek Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 20.4.2019
3. 1 2 3  Karolina Kołeczek Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karolina Kołeczek** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Yökahvila** (ransk. *Le Café de nuit*) on Vincent van Goghin öljyvärimaalaus syyskuulta 1888. Se kuvaa yöllistä kahvilaa eteläranskalaisessa Arlesin kaupungissa, missä Van Gogh tuolloin asui.

Maalauksessa on vihreiden ja punaisten voimakkaita kontrasteja, mikä tekee siitä huomattavan erilaisen kuin Van Goghin Arlesissa maalaamat aurinkoiset maisemat. Van Gogh teki maalauksen kolmen yön aikana. Hän kuvaili sitä "yhdeksi rumimmista jonka olen tehnyt" ja sanoi halunneensa siinä ilmaista "punaisen ja vihreän avulla ihmisyyden hirveimpiä intohimoja". Hän kertoi halunneensa kuvata kahvilan paikkana, jossa "ihminen voi tuhota itsensä, tulla hulluksi, tehdä rikoksen..."

Värien lisäksi maalauksessa on voimakasta myös sen liioiteltu perspektiivi. Tutut esineet vaikuttavat vääristyneiltä ja uhkaavilta. Hahmot on työnnetty taka-alalle ja etuala on tyhjä. Syvyysvaikutelman kanssa kontrastia luovat jotkin luonnottoman litteiksi maalatut kohteet. Maali on tasaisen paksua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hardy, William: *History & Techniques of the Great Masters: Van Gogh*, s. 34–35. Eagle Editions. ISBN 1-86160-472-6.
Darwin Airlinen Saab 2000
ATR 72 Etihad Regionalin väreissä
**Darwin Airline** (IATA: **F7**, ICAO: **DWT**, kutsukoodi: **Darwin**) oli sveitsiläinen Luganossa kotipaikkaansa pitävä alueellinen lentoyhtiö. Se oli Etihad Airwaysin yhteistyökumppani ja operoi lentoja nimellä **Etihad Regional**.

Yhtiö perustettiin virallisesti 12.8.2003 ja ensimmäinen lento lennettiin heinäkuussa 2004. Maaliskuussa 2007 yhtiön palveluksessa oli 60 työntekijää.

Laivasto
--------

Heinäkuussa 2015:

* 4 ATR 72-500
* 7 Saab 2000

### Laivaston kehitys

Darwin Airline vuokrasi neljä ATR 72-500 -lentokonetta Nordic Aviation Capitalilta alkuvuonna 2014. Lentokoneita, jotka olivat aiemmin Air Dolomitin, oli tarkoitus käyttää Genevesta Bordeauxiin, Roomaan ja Toulouseen suuntautuvilla lennoilla.

Konkurssi 2017
--------------

Yhtiön toiminta loppui konkurssiin vuoden 2017 lopulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Gruber, Jan: Etihad Regional reduziert VIE-DRS  29.10.2014. AustrianAviation.net. Viitattu 9.7.2015. (saksaksi)
2. ↑  Darwin Airline Fleet Details and History Planespotters.net. Viitattu 9.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  Etihad Suspends Cambridge Ops.  *Airliner World*, toukokuu 2014, s. 6.
4. ↑  Konkurs – Darwin Airline definitiv am Boden (Travel Insiden artikkeli 13.12.2017) *abouttravel.ch*. Viitattu 22.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Darwin Airline
* Darwin Airlinen laivasto
**Hiljaisuuden jooga** yksi kristillisen joogan muoto. Se on sairaalapappi, retriitinohjaaja ja joogaopettaja Heli Harjunpään kehittämä harjoituskokonaisuus, joka yhdistää hathajoogaan pohjautuvia harjoituksia ja kristillistä hiljaisuuden perinnettä ja rukousta. 

Hiljaisuuden jooga on vuonna 2019 rekisteröity sanapari ja joogamuoto. Sen ohjaaminen edellyttää koulutusta, jota on järjestetty vuodesta 2019 lähtien. Useita kymmeniä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon työntekijöitä käynyt koulutuksen. Hiljaisuuden jooga on Suomessa tunnetuin kristillisen joogan muoto, ja sitä järjestetään joissain luterilaisissa seurakunnissa. Muun muassa Turun arkkihiippakunnan piispa Mari Leppänen on valmistunut Hiljaisuuden joogan ohjaajaksi ja kertoo siitä Ylen haastattelussa.

Hiljaisuuden ystävät ry:n verkkosivulla määritellään: "Hiljaisuuden joogassa liitytään mystiikan teologiaan, kokemuksellisuuteen, kuuntelevaan rukoukseen ja kontemplaatioon. Hiljaisuuden joogan harjoitukset ovat hiljaisuuden viljelyä koko olemuksella – keholla, mielellä ja hengellä. Niissä avaudutaan kohden sisäistä hiljaisuutta, joka on hengellinen ulottuvuus, jossa mieli hiljenee ja tulee tilaa Jumalan läsnäolon kokemiselle. Ne ovat yhtenäinen meditatiivinen kokonaisuus, miniretriitti."

Heli Harjunpää on käsitellyt kristillistä joogaa ja Hiljaisuuden joogan taustaa kirjoissaan *Hiljaisuuden tie* (Kirjapaja 2018) ja *Kiitollisuuden jooga* (Kirjapaja 2019).

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen ensimmäinen kristillisen joogan ohjauskoulutus alkoi – mukana seurakuntien työntekijöitä eri puolilta maata *kotimaa.fi*.  5.3.2019. Viitattu 25.1.2022.
2. ↑  Piispa Mari Leppänen harrastaa ja ohjaa hiljaisuuden joogaa "Se hoitaa kehoa ja sielua ja on kuin miniretriitti" *yle.fi*.  6.11.2021. Viitattu 25.1.2022.
3. ↑  Mitä on hiljaisuuden jooga *hiljaisuudenystavat.fi*. Viitattu 25.1.2022.
**Shropshirenterrieri** (*Shropshire Terrier*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Alkuperä
--------

Shropshirenterrieri oli peräisin länsienglantilaisesta Shropshiren kreivikunnasta, ja se oli läheistä sukua cheshirenterrierille. Se saavutti suosiota 1800-luvun puolivälissä, minkä jälkeen se kuitenkin alkoi harvinaistua - lähinnä liian korkean sisäsiittoisuuden ja aggressiivisuuden takia. Erään raportin mukaan sillä oli vielä yksi muukin heikkous: perinnöllinen taipumus kuurouteen.

Paikallinen tilanomistaja, rotua harrastanut Domville Poole käytti jalostusohjelmassaan bulldoggeja saadakseen lisää sitkeyttä terriereihinsä. Hänen tavoitteensa olikin saada koiransa muistuttamaan ulkoisesti niin paljon puhdasta kettuterrieriä kuin mahdollista ja luonteeltaan niin paljon bullterrieriä kuin mahdollista. Koirat olivat kuitenkin liian innokkaita tappamaan ketun sen sijaan että olisivat antaneet sen ajokoirien jahdattavaksi, mikä vähensi rodun suosiota.

Lähteet
-------

1. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 174. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Cerverí de Girona**  (eli **Guillem de Cervera**) oli katalonialainen trubaduuri 1200-luvulla.

Hän työskenteli Aragonian hovissa vuosina 1259–1285 ja kirjoitti sinä aikana 119 runoa ja kokoelma sananlaskuja. Hän kuvaa töissään monia historiallisia tapahtumia, joten ne ovat tärkeä tietolähde sen ajan arvojen ja ympäristön ymmärtämisessä. Hänen lauluissaan on myös sanoilla leikittelyä, loppusointuja ja sanaleikkejä, ja monet myöhemmät kirjoittajat ovat jäjitelleet hänen tyyliään.

Lähteet
-------

1. ↑  Miriam Cabre: Cerverí de Girona *narpan.net*. Viitattu 27.2.2016. (espanjaksi)
2. ↑  Cerverí de Girona and his Poetic Traditions *Tamesis Books*. Viitattu 27.2.2016. (englanniksi)
3. ↑  Cerverí de Girona *Enciclopedia Catalonia*. Viitattu 27.2.2016. (katalaaniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Shrirangapattana** (ennen myös muodossa **Seringapatam**) on kaupunki Kaverijoen saarella Intian Karnatakan osavaltiossa. Kaupunki oli aikanaan Mysoren hallitsijoiden pääkaupunki ja se tunnetaan useista historiallisista kohteistaan. Sen asukasluku vuonna 2011 oli 25 061.

Maanatiede
----------

Puita saaren rannikolla.
Shrirangapattana sijaitsee saarella Kaverijoella Intian Karnatakan osavaltiossa Mandyan piirikunnassa. Saarella on kokoa noin 7,2 km². Osa joen saarista Shrirangapattanaista länteen ovat osa Ranganthittun lintujensuojelualuetta.

Historia
--------

Shri Rangan temppeli.
Kansanperinteen mukaan hindulainen saagi Gautama asui aikanaan saarella. Myöhemmin Shrirangapattanan nimi on johdettu Shri Rangasta eli hindulaisesta jumala Vishnusta, jolle omistettu temppeli rakennettiin paikalle 1100-luvulla. Myöhemmin käytettiin usein nimen englantilaista muotoa Seringapatam.

Saarelle alettiin rakentaa linnoitteita 1400-luvulla ja vuonna 1610 siitä tuli Mysoren hallitsijoiden pääkaupunki. Mysoren hallitsijat olivat alkujaan hinduja, mutta vuonna 1761 valtaan nousi muslimi Haider Ali ja hänen jälkeensä Tipu Sultan. Mysoren hallitsijat kävivät sodan sodan brittejä vastaan, jonka aikana britit piirittivät saaren Charles Cornwallisin johdolla. Piiritys päättyi Seringapatamin sopimukseen vuonna 1792. Mysore ja britit ajautuivat vielä myöhemmin uuteen sotaan, joka päättyi Tipu Sultanin kuolemaan Seringapatamin piirityksessä.

Väestö
------

Tipu Sultanin moskeija.
Sulttaanin mausoleumi.
Shrirangapattanan asukasluku oli Intian vuoden 2011 mukaan 25 061. Sen asukkaista hinduja oli 85,9 % ja muslimeja 12,38 %. Lukutaitoisuus oli 79,98 %.

Kulttuuri
---------

Shrirangapattana on ollut Intian aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2014. Saarella on useita historiallisia kohteita. Hindulaisia turisteja saarelle vetävät hindulaiset kohteet 1600-luvulta. Muita myöhempiä islamilaisia kohteita ovat esimerkiksi Tipu Sultanin rakennuttamat Jami Masjid-moskeija ja Daria Daulat Baghin kesäpalatsi. Lal Bagh eli punainen puutarha on Mysoren sulttaanien hautapaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Shrirangapattana Encyclopaedia Britannica. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Shrirangapattana Population Census 2011 - 2022 *Census 2011*. Census Organization of India. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Monuments of Srirangapatna Island Town *Tentative Lists*. World Heritage Centre:  Unesco. Viitattu 28.9.2022. (englanniksi)
4. 1 2  C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs ja G. Lecomte: *Encyclopaedia of Islam, Volume IX (San-Sze)*, s. 736. BRILL, 1998. ISBN 9789004104228. (englanniksi)
**Hiljaisuuden spiraali -malli** on saksalaisen Elisabeth Noelle-Neumannin kehittämä mediavaltaa kuvaava malli. Mallin perusideana on, että yksilö ei halua tulla sosiaalisesti eristetyksi. Tämän takia ihmiset etsivät lähiympäristöstään vihjeitä siitä, mitä on sosiaalisesti soveliasta ilmaista ja mihin suuntaan näistä asioista puhuminen on menossa. Ajatuksena on pohtia vähintäänkin yhtä paljon sitä mistä vaietaan kuin sitä mistä puhutaan. Ideana on yksilön oman mielipiteen ja myös käyttäytymisen vähittäinen muuttuminen vastaamaan sosiaalisesti hyväksyttyä tapaa ja mielipidettä.[1]

Yhdysvalloissa tämän hiljaisuuden kuvio on näkynyt muun muassa "don't ask, don't tell" -keskustelussa, joka koskee homojen palvelua Yhdysvaltain armeijassa. Eräällä tasolla yksilöiden poliittisen mielenilmaisun kaventuminen autojen puskurien tarroiksi (*bumper sticker*) on osa tämän mallin manifestaatiota (esimerkiksi "Last one leaving Michigan, turn off the lights" -tarrat 1970-luvulla globalisaation viedessä niin sanotun ruostevyöhykkeen teollisia työpaikkoja).

Katso myös
----------

* Media
* Mediakasvatus
* Väkivalta
* Mediaväkivalta
* Kultivaatiomalli

Lähteet
-------

1. ↑  Neuwirth, K. Testing the spiral of silence model: The case of Mexico. International Journal of Public Opinion Research, 2000. 12, 138–159.
**Mi'ilya** on lähinnä kristittyjen arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 255.

Maantiede
---------

*Castrum Regis*.
Mi'ilya sijaitsee Israelin pohjoisosan Ylä-Galilean alueen länsiosassa. Kylästä itään sijaitsee Ma'alot-Tarshihan kaupunki.

Historia
--------

Paikallinen kirkko.
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta nykyisen Mi'ilyan alueelta ovat arkeologisten löytöjen perusteella peräisin toiselta vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Enemmän historiallisia kohteita on kuitenkin ristiretkien kaudelta. Itse kylän keskellä sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva ristiretkeläislinna *Chasteau du Roi* tai *Castrum Regis*. Hieman kauempana keskustasta on myös Monfortin linna (*Burg Starkenberg*). Monfortin linna oli ristiretkeläisten valtakaudella alueen hallinnollinen keskus. *Castrum Regis* oli myyty saksalaiselle ritarikunnalle vuonna 1220. Muslimit valtasivat kylän oletettavasti vuonna 1266, jolloin he piirittivät Monfortin linnaa.

Kylästä tuli oma kuntansa Israelissa vuonna 1957.

Talous
------

Kylän ympärillä on maatalousaluetta, jolla kasvatetaan esimerkiksi oliiveja, viiniä, hedelmiä ja tupakkaa.

Väestö
------

Mi'ilyan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 255. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 550 ja vuonna 1969 1 390. Kylän asukkaat ovat pääasiassa melkiittiläiseen kirkkoon kuuluvia kristittyjä arabeja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 14 Mel-Nas*, s. 220. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Rabei G. Khamisy: Mi‘ilya *Hadashot Arkheologiyot – Excavations and Surveys in Israel*. Israel Antiquities Authority. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
**Saint-Péreuse** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 53 kilometriä Neversin kaupungista itään.

Kylä on rakennettu kukkulalle, josta on näkymät Veynonjoen laaksoon. Kunnan alueella on kolme linnaa. *Château de Saint-Péreuse* on tosin raunioitunut. Se tuhottiin Ludvig XI:n joukkojen piirityksen jälkeen 1400-luvulla, jolloin he löivät Kaarle Rohkean joukot. Samalla vuosisadalla on rakennettu linna *Château de Besne*, jonka rakenteita on myöhempinä vuosisatoina muutettu huomattavasti. Kolmas linna *Château de Saulières* on rakennettu 1700-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 16.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Saint-Péreuse Patrimoine du Morvan. Viitattu 16.10.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Péreuse** Wikimedia Commonsissa
**Outi Kirves** (s. 27. tammikuuta 1960 Turku) on suomalainen taidegraafikko, joka tunnetaan suomalaista luontoa eri vuodenaikoina kuvaavista puupiirroksistaan. Kirves valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi 1988.

Outi Kirves pääsi ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta 1978 ja opiskeli sitten Kankaanpään taidekoulussa ja Lahden taidekoulussa. Hän on pitänyt yli 50 yksityisnäyttelyä gallerioissa ja museoissa ympäri Suomen ja vuonna 2000 Saksan Ahausissa. Yhteisnäyttelyosallistumisia hänellä on parikymmentä Suomesta ja saman verran ulkomailta. Hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Skotlannin Aberdeenissa, Ruotsin Södertäljessä, Norjan Askerissa, Saksan Berliinissä ja Heidelbergissa, Slovenian Ljubljanassa, Moskovassa, Japanin Sapporossa ja Yhdysvaltojen Seattlessa. Hänen töitään on monien suomalaiskaupunkien ja niiden taidemuseoiden kokoelmissa.

Outi Kirves on toiminut keskeisesti nastolalaisessa kehitysvammaisille tarkoitetussa Taide- ja kulttuurikeskus Kaarisilta ry:ssä, joka palkittiin vuonna 2014 Suomi-palkinnolla. Asikkalassa asuva ja työskentelevä Kirves sai samana vuonna Hämeen taidepalkinnon. Sen luonnehditaan taiteilijan tyyliä ja ansioita:

> *Kirveen teokset ovat suuria ja tyyli omintakeista ja tunnistettavaa. Ohuet kahdelle päällekkäiselle japaninpaperille painetut värikerrokset saavat värit hehkumaan maalauksellisina ja voimakkaina. – – Kirves on oman tuotantonsa ohella kouluttanut erityistä tukea tarvitsevia opiskelijoita kuva-artesaaneiksi Kaarisillan ammattikoulussa Nastolassa. Kymmenvuotinen työ on tuottanut tulosta, ja myös hänen oppilaansa ovat saavuttaneet mainetta.*
> 
>

Lähteet
-------

1. 1 2  Outi Kirves Curriculum Vitae *Galleria Bronda*. Viitattu 11.12.2014.
2. 1 2  1988 Outi Kirves. *VNT – Vuoden nuori taiteilija*.  Arkistoitu 16.12.2014. Viitattu 11.12.2014.
3. ↑  CV *OutiKirves.com*. Viitattu 12.12.2014.
4. ↑  Ministeri Viitanen jakoi yhdeksän Suomi-palkintoa ansioituneille taiteilijoille. *Opetus- ja kulttuuriministeriö*.  4.12.2014.  Arkistoitu 7.12.2014. Viitattu 4.12.2014.
5. ↑  He saivat Hämeen taidepalkinnot *Etelä-Suomen Sanomat*.  10.10.2014 / Päivitetty 7.1.2020 . Viitattu 12.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Outi Kirves 19.2.-9.3.2014 *Auran Galleria*. Viitattu 16.4.2022.
* Outi Kirves – Vuoden nuori taiteilija 1988 *Tampereen taidemuseo Tampere Art Museum / Youtube*.  11.4.2019. Viitattu 16.4.2022.
**Belvederen Apollo** (*Beldeveren Apollon*) on tunnettu antiikin aikainen veistos. Valkoinen 224 cm korkea marmoriveistos kuvaa kreikkalaista jumalaa Apollonia, joka on juuri tavoittanut Python-käärmeen ja nuoli on lentänyt hänen jousestaan.

Belvederen Apollo on roomalainen 100-luvulla jaa. tehty kopio tai mukaelma kadonneesta alkuperäisestä kreikkalaisesta pronssiveistoksesta, joka on oletetusti tehty 300-luvun lopulla eaa. Alkuperäisen veistoksen tekijäksi oletetaan Leokhares. Beldeveren Apollo saattaa olla myös eri esikuvien perusteella tehty tyylijäljitelmä. Veistoksen tanssillinen asento, naisellinen ulkonäkö ja huolella veistetty kampaus erottavat sen 400-luvun eaa. ateenalaisista miespatsaista. Veistos tuli kuuluisaksi 1400–1500-lukujen taitteessa, jolloin se löydettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Honour, Hugh & Fleming, John: *Maailman taiteen historia*, s. 148–150. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-11486-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beldeveren Apollo** Wikimedia Commonsissa
**Saint-Père** on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Curejoen varrella, noin 16 kilometriä Avallonin kaupungista länteen.

Saint-Pèrellä on pitkälle ulottuva historia. Fontaines-saléesin arkeologisella alueella on roomalaisen kylpylän rauniot. Alueelta löydetyille esineille on omistettu museo *Musée des fouilles des Fontaines Salées*.

Notre-Damen kirkon rakensivat 1200-luvulla Vézelayn apottiluostarin munkit. Kirkko tuhoutui uskonsodissa, kun protestantit polttivat sen vuonna 1569. Kirkko kunnostettiin 1800-luvulla, ja kunnostustöitä oli suunnittelemassa myös Eugène Viollet-le-Duc.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

Talous
------

Saint-Père kuuluu Curejoen laaksossa olevaan viininviljelyalueeseen, jonka tuotteet saavat käyttää Vézelay (AOC) -alkuperäistunnusta. Alueeseen kuuluu Saint-Pèren lisäksi kolme muuta kuntaa: Vézelay, Asquins ja Tharoiseau.

  

* Roomalaisen kylpylän rauniotRoomalaisen kylpylän rauniot
* Notre-Damen kirkkoNotre-Damen kirkko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Saint-Père-sous-Vézelay Patrimoine du Morvan.  Arkistoitu 25.10.2021. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
3. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 25.10.2021. (ranskaksi)
4. ↑  AOC Vézelay Burgundy Report. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Père (Yonne)** Wikimedia Commonsissa