recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Howard Cosell, 1975
**Howard William Cosell** [koʊˈsɛl] (syntyjään **Cohen**; 25. maaliskuuta 1918 – 23. huhtikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen urheilujournalisti, joka muistetaan itsevarmasta esiintymistyylistään. Hän aloitti uransa ABC:n urheiluselostajana 1950-luvulla ja on vaikuttanut eläytyvällä tyylillään monien myöhempien urheiluselostajien tyyliin. Uransa aikana hän selosti mm. nyrkkeilyä, amerikkalaisen jalkapallon NFL-otteluita ja olympialaisia.

Cosell selosti ammattilaisnyrkkeilyä vuoteen 1982 asti. Hänet muistetaan erityisesti Joe Frazierin ja George Foremanin välisestä maailmanmestaruusottelusta, joka päättyi Foremanin voittoon. Kun Frazier kaatui kanveesiin, Cosell huusi innostuneena kolme kertaa: "Down goes Frazier!". Tämän lisäksi hänet tunnettiin Muhammad Alin ystävänä ja tukijana. Kun Ali otteli Foremania vastaan maailmanmestaruudesta vuonna 1974 *The Rumble in the Jungle* -ottelussa, oli Cosell ainoa merkittävä toimittaja, joka ennen ottelun alkua uskoi Alin voitonmahdollisuuksiin. Muhammad Ali voitti ottelun kahdeksannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Cosell jätti nyrkkeilyn selostettuaan Larry Holmesin ja Randall Cobbin välistä maailmanmestaruusottelua vuonna 1982. Holmes oli ottelussa ylivoimainen, vaikka yhteenotto venyikin täyden viidentoista erän pituiseksi. Ottelu käytiin vain viikkoa kohtalokkaan Ray Mancinin ja Kim Duk-Koon ottelun jälkeen, eikä Cosell voinut ymmärtää, miksi tuomari antoi ottelun jatkua niinkin pitkään.

Lähteet
-------

* The Man in the Yellow Blazer, New York Times

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Le Mansin automuseo** sijaitsee legendaarisen Circuit de la Sarthe -moottoriradan pääsisäänkäynnin lähituntumassa.

Yleistä
-------

Museon näyttelypinta-ala on 5 000 m2. Pysyvään näyttelyyn kuuluu yli sata ajoneuvoa: Le Mansin 24 tunnin ajon voittajia ja harvinaisuuksia autoilun historiasta.

Ajoneuvokaluston lisäksi näyttely koostuu lukuisista filmiesityksistä ja valokuvatallenteista. Opastettu kierros jakautuu kuuteen pääosioon, joissa vieras tutustutetaan Le Mansin 24 tunnin sankareihin, paikallisen autoteollisuuden historiaan sekä käydään läpi auton evoluution kaari 20. vuosisadalla.

Le Mans on ranskalaisen ajoneuvohistorian kannalta merkittävä paikka. Amédée Bollée vanhempi valmisti ensimmäisen höyryvoimakäyttöisen ajoneuvonsa vuonna 1873 ja hänen poikansa Amédée Bollée nuorempi sekä Léon Bollée perustivat sinne omat autotehtaansa. Ranskan Grand Prix'n historia juontuu vuoteen 1906 ja Le Mansiin, jolloin siitä tuli ensimmäinen Grand Prix -kilpailu, joka oli koskaan järjestetty.

Historia
--------

Museo perustettiin vuonna 1961 Automobile Club de l’Ouest (ACO) -järjestön ja Sarthen departementin yleisneuvoston yhteishankkeena. Museon alkuperäinen nimi oli *Musée automobile de la Sarthe*. Museon toimesta autojen hankinta käynnistyi 1960-luvulla, lisäksi useat yksityishenkilöt tekivät lahjoituksia museolle. Näytteillä on lisäksi omistajiltaan lainassa olevia yksilöitä.

Nykyinen museorakennus on valmistunut vuonna 1991 ja sen on suunnitellut arkkitehti Stéphane Barbotin.

Kuvia
-----

* Amédee Bollée - "La Mancelle" 1878Amédee Bollée - "La Mancelle" 1878
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Keefe: Le Mans Motor Museum *thegoodlifefrance.com*. Viitattu 24.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musée des 24 Heures du Mans**.
* Musée automobile de la Sarthe -videoita
**Suojelu- ja Sääkoulu** (lyhenne Slu- ja SääK) oli Suomen maavoimiin kuulunut joukko-osasto, joka toimi Luonetjärven varuskunnassa Tikkakoskella 1985-1992. Se muodostettiin 1985 yhdistämällä Upinniemessä toiminut Suojelukoulu (SluK) ja Tikkakoskella samassa rakennuksessa aiemmin toiminut Keskussääasema (KSääAs).

Koulussa annettiin varusmiehille ja kantahenkilökunnalle suojelu- ja sääalojen koulutusta miehistö- ja aliupseerikursseilla sekä henkilökunnan opetustilaisuuksissa. Suojelukursseja järjestettiin myös upseerikokelaille.

Koulutus hajotettiin jo vuonna 1992 kolmelle paikkakunnalle: suojelukoulutus Keuruulle Keski-Suomen Rykmenttiin (nykyinen Pioneerirykmentti) ja ballistisen sääpalvelun koulutus Niinisaloon Tykistöprikaatin Tiedustelupatteristoon. Lentosääkoulutus jäi Tikkakoskelle Ilmasotakoulun (tuolloin Ilmavoimien Viestikoulu) aliupseerikurssille.

Koulun viimeinen johtaja oli everstiluutnantti Kyösti Tomperi, joka siirtyi joukko-osaston myötä Suojelukoulun johtajaksi Keuruulle. Joukko-osaston komentajana toimi häntä ennen everstiluutnantti Markku Hämäläinen.

Joukko-osaston leikillinen nimitys varusmiesten keskuudessa oli Suutelu- ja Säätelykoulu.
**Ferrokromi** on metalliseos, joka sisältää pääasiassa rautaa ja kromia metallisessa muodossa. Kromipitoisuus voi olla esimerkiksi 40–70 % riippuen malmin kromipitoisuudesta. Epäpuhtauksina ferrokromissa on esimerkiksi hiiltä, piitä ja fosforia. Ferrokromin tyypillinen käyttökohde on ruostumattoman teräksen raaka-aineena. 

Ferrokromia valmistetaan kromiitti-malmista ensin paloittelemalla ja jauhamalla malmi, jossa kromi ja rauta ovat hapen yhdisteinä eli oksidina. Tämä murske ja jauhe rikastetaan kaivoksella siten, että sivukiveä saadaan pois mahdollisimman paljon. Karkeampi ja rikkaampi jae rikastetaan palarikasteeksi ja hienoaine rikastetaan hienorikasteeksi, joka edelleen sintrataan  pelleteiksi sintraamolla. Näin saadut palarikaste ja pelletit sulatetaan ferrokromitehtaan sähkökäyttöisissä valokaariuuneissa, joissa rauta ja kromi saadaan prosessimetallurgisesti erotettua hapesta eli pelkistettyä koksin avulla. Samalla syntyy runsaasti häkäkaasua, joka käytetään hyödyksi tehtaalla. Sulatusprosessissa käytetään myös kvartsia kuonanmuodostajana eli fluksina. Tuloksena ferrokromitehtaan prosessista saadaan siis metallista rauta-kromi-metallia eli ferrokromia. Myös prosessissa syntyvä ferrokromikuona on arvokas sivutuote, joka hyödynnetään kokonaan.

Suomessa ferrokromia tuottaa Outokumpu Oyj:n tehdas Torniossa. Kromimalmi tuotetaan  Elijärven kaivoksella.
**Hannes (Johannes) Pulkkinen** (29. elokuuta 1885 Rautjärvi – 3. huhtikuuta 1938 Karhumäki, Neuvostoliitto) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja.

Rautjärven Lahdenkylässä syntyneen Pulkkisen vanhemmat olivat talollinen Heikki Pulkkinen ja Anna Maria Vento. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1908. Pulkkinen oli kansakoulunopettajana Suomussalmella 1908–1909, Sotkamossa 1909–1912, Lappeella 1912–1919 ja Rautalammilla 1921–1923. Vuonna 1920 hän oli Työväen Lehden päätoimittajana Kajaanissa ja Savon Kansan toimittajana Kuopiossa.

Pulkkinen oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana 1922–1923 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Vuoden 1923 kommunistipidätysten jälkeen Pulkkinen tuomittiin 1924 vankeuteen yhdeksi vuodeksi seitsemäksi kuukaudeksi. Hän siirtyi elokuussa 1924 SKP:n lähettämänä salaa Neuvosto-Karjalaan, jossa hän toimi vuoteen 1929 saakka suomen kielen opettajana Petroskoin opettajaopistossa. 

Vuosina 1929–1934 Pulkkinen oli Leningradin alueen Vsevolozhskin piirin Työ-nimisen kommuunin maatilan johtajana, 1934–1936 Kirja-kustantamon maatalouskirjallisuuden osaston toimittajana ja 1936 Kontupohjan paperikombinaatin aputalouden johtajana. Muutettuaan elokuussa 1936 Petroskoihin Pulkkinen työskenteli piirtäjänä suksitehtaalla. Pulkkinen oli aikaisemmin erotettu puolueesta Kontupohjan piirikomitean päätöksellä 23. lokakuuta 1935 toimettomuudesta syytettynä.

Pulkkinen vangittiin 25. tammikuuta 1938 vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta syytettynä. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin ampumalla 3. huhtikuuta 1938 Karhumäen lähistöllä. Hänen maineensa palautettiin 1957.

Lähteet
-------

* .aspx Hannes Pulkkinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* KASNTn NKVDn vuosina 1937–1938 rankaisemien Suomen Eduskunnan entisten jäsenten luettelo

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta

 |

 |
**Rudolf Peierls** (1907–1995) oli saksalaissyntyinen brittiläinen ydinfyysikko. Hän tutki aluksi kiinteän aineen fysiikkaa, mutta kiinnostui 1930-luvulla ydinfysiikasta. Hän osallistui 1940-luvulla Maud-ohjelmaan, joka oli brittiläinen ydinpommihanke. Hankkeen tutkijat siirtyivät 1943 Yhdysvaltojen vastaavaan Manhattan-projektiin.

Peierls syntyi Berliinissä juutalaiskäännynnäiseen perheeseen. Hän suoritti yliopistollisen loppututkinnon Berliinin yliopistossa ja alkoi sen jälkeen kiinnostua ydinfysiikasta. Tohtoriksi hän väitteli Werner Heisenbergin ohjauksessa Leipzigin yliopistossa 1920-luvun lopussa. Kun hän vuonna 1933 sai stipendiaatin Cambridgen yliopistoon, hän päätti olla enää palaamatta Saksaan.

Peierls nimitettiin 1937 Birminghamin yliopiston matemaattisen fysiikan professoriksi ja edelleen 1963 Oxfordiin ja 1974 Yhdysvaltoihin Seattleen. Maud-ohjelman osana vuodesta 1940 Peierls tutki, miten uraanin isotooppi U-235 voitaisiin erottaa luonnonuraanista.

Lähteet
-------

1. 1 2  (de) Saksan kansalliskirjasto, GND-tunnisteView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 4*, s. 269. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18421-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Footvolley Sastamala** on footvolleyn eli jalkalentopallon erikoisseura, joka on perustettu vuonna 2018. Talviaikaan seuran toiminta keskittyy Mouhijärven Mou-areenaan, joka tarjoaa puitteet rantalentopallon pelaamiseen sisätiloissa. Kesäaikaan seuran jäsenistö pelaa pääasiassa Tampereella Pyynikin uimarannalla sekä Sastamalassa Kaalisaaren beach volley -kentillä. Footvolley Sastamala on ensimmäisiä lajin harrastamiseen perustettuja seuroja Suomessa ja se toimii tiiviissä yhteistyössä Footvolley Finland Ry:n kanssa.

Kilpailutoiminta
----------------

Footvolley Sastamala on perustamisestaan lähtien osallistunut säännöllisesti lajin epävirallisiin SM-kisoihin. Seura on ollut myös mukana organisoimassa näitä tapahtumia yhteistyössä Footvolley Finlandin kanssa. Seuran paras saavutus on Arttu Reiman ja Juho Kuukan vuonna 2019 saavuttama epävirallisten SM-kisojen kolmas sija.

Footvolley Sastamala on järjestänyt historiansa aikana yhden kansainvälisen turnauksen vuonna 2019. Turnaukseen kutsuttiin Suomen ja Viron parhaat footvolleypelaajat, ja se järjestettiin Mouhijärven Mou-areenalla. Kansainvälisille turnauksille on suunniteltu myös jatkoa, ja niistä on keskusteltu mm. Ruotsin, Saksan, Italian ja Israelin pelaajien kanssa.

Footvolley Sastamala osallistui vuonna 2019 kansainväliseen Estonian Open -turnaukseen Viron Pärnussa. Lisäksi seuran pelaajat ovat käyneet pelaamassa harjoitusotteluita Ruotsissa.

Footvolley Sastamala on järjestänyt vuodesta 2019 myös seuran sisäisen mestaruusturnauksen. Vuonna 2019 mestaruuden voittivat Arttu Reima ja Juho Kuukka. Vuonna 2020 mestaruuden voittivat Olli Kuusisto ja Kalle Mulari. 

Talvikaudella seura järjestää myös yksilökilpailuna eli kiertävillä pareilla pelattavaa talviliigaa seuran jäsenistölle.

Seuran strategia
----------------

Footvolley Sastamalan strategia on edistää footvolleyn harrastus- ja kilpailutoimintaa sekä kasvattaa lajin tunnettuvuutta Suomessa. Seura pyrkii perehdyttämään uusia lajin harrastajia järjestelmällä lajikokeiluja uusille pelaajille. On huomattu että varsinkin jalkapallo- ja lentopallotausta auttavat lajin omaksumisessa ja lajia pyritäänkin mainostamaan juuri näille kohderyhmille. Lähitulevaisuuden tavoitteina on myös saada mukaan naispelaajia.

Aiheesta muualla
----------------

* Facebook: Footvolley Sastamala
* Mikä ihmeen footvolley? Alueviesti 30.8.2019.
* Romárion, Ronaldon ja Ronaldinhon laji rantautuu Suomeen. Satakunnan Kansa 11.8.2020.
**Hannes Vartama**, vuoteen 1936 **Kaarle Johannes Wahl** (23. helmikuuta 1901 Tyrvää – 13. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vartaman vanhemmat olivat suutari Kaarle Wilho Wahl ja Eeva Kristiina Rahkila ja puoliso vuodesta 1931 Lilli Margit Ruusuvuori. Vartama kävi kansakoulun ja Porin kauppakoulun. Hän oli Suojeluskuntain yliesikunnan intendenttiosaston varastonhoitaja 1923–1925 ja nuorempi apulainen 1925–1927 ja Suojeluskuntain Kauppa Oy:n, sittemmin Oy Skoha Ab, prokuristi 1927–1937, apulaisjohtaja 1937–1949, toimitusjohtaja 1949–1969 ja johtokunnan jäsen 1945–1969. Vartama oli myös Motti Oy:n omistajia ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja 1964–1973, samoin kuin useiden muiden yritysten johtoelinten jäsen. Hän oli lisäksi muun muassa yli kaksikymmentä vuotta Suomen Tukkukauppiaiden Liiton valtuuskunnan jäsen ja 1949–1961 liiton ase-, ampuma-, kalastus- ja urheilutarvikejaoston puheenjohtaja. Urheilu-, Metsästys- ja Kalastustarvikekauppiaat -yhdistyksen puheenjohtaja Vartama oli 1949–1955 ja Suomen Polkupyörä-, Mopedi- ja Urheiluvälinetukkuliikkeiden yhdistyksen johtokunnan varapuheenjohtaja 1961–1969. Vartama oli myös Suomalais-Japanilaisen Yhdistyksen perustajajäsen 1935 ja yhdistyksen hallituksen jäsen vuodesta 1955. Sotilasarvoltaan hän oli reservin vänrikki. Vartama sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hannes Vartama *Biografiasampo*. Viitattu 22.10.2022.
2. ↑  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 23.2.1961, s. 10.
3. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 23.12.1973, nro 345, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.10.2022.
Rudolf Schmundt
**Rudolf Schmundt** (13. elokuuta 1896 Metz – 1. lokakuuta 1944 Rastenburg) oli saksalainen kenraalieversti toisessa maailmansodassa. Schmundt oli yksi niistä neljästä, jotka haavoittuivat ja myöhemmin kuolivat Adolf Hitleriä vastaan tehdyssä salamurhayrityksessä, joka tunnetaan nimellä heinäkuun 20. päivän salaliitto.

Elämä
-----

Rudolf Schmundt syntyi 13. elokuuta 1896 Metzissä. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan luutnanttina. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli ylennyt everstiksi. Hän palveli Saksan armeijassa vuosina 1914-1944.

Ylennykset
----------

* kenraalieversti 1. syyskuuta 1944
* kenraaliluutnantti 1. huhtikuuta 1943
* kenraalimajuri 1. tammikuuta 1942
* eversti 4. elokuuta 1939
* everstiluutnantti 1. lokakuuta 1938
* majuri 1936
* kapteeni 1931
* yliluutnantti
* luutnantti 22. maaliskuuta 1915
* upseerioppilas 10. elokuuta 1914

Kuolema
-------

Rudolf Schmundt haavoittui vakavasti Hitleriä vastaan tehdyssä salamurhayrityksessä heinäkuussa 1944. Schmundt eli vielä vajaat kolme kuukautta pommi-iskun jälkeen, mutta ei koskaan parantunut haavoistaan vaan kuoli Rastenburgin sairaalassa 1. lokakuuta 1944. Rudolf Schmundt on haudattu Berliinissä olevalle Invalidenfriedhof-nimiselle hautausmaalle, johon on haudattu myös muita korkeita saksalaisupseereita, kuten Reinhard Heydrich, Fritz Todt ja Walter von Reichenau.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Punainen bandanahuivi on yksi jengin symboleista.
**Pirus** on yksi Los Angelesin katujengeistä, joka perustettiin alun perin Comptonissa. Pirus on Bloods -jengin alajärjestö. Jengin tunnusvärinä on punainen. Pirus jaetaan useampiin ryhmiin eli "setteihin".

Historia
--------

1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Comptonissa perustettiin *Piru Street Boys -*katujengi, joka nimettiin Piru Street -kadun mukaan. Vuoteen 1971 mennessä Pirus oli alkanut tekemään yhteistyötä Crips-jengin kanssa, mutta pian jengit ajautuivat konfliktiin keskenään. Vuonna 1972 Pirus liittoutui muiden Los Angelesissa olevien jengien kanssa, joilla oli myös ongelmia Crips-jengin kanssa. Tästä muodostui Bloods-jengi, joka levisi ympäri maata.

Katso myös
----------

* Bloods

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pirus *unitedgangs.com*.  6.4.2010. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Los Angeles Crips and Bloods: Past and Present *web.stanford.edu*.  Arkistoitu 17.7.2018. Viitattu 14.7.2017.
3. ↑  Cathy Scott: *The Killing of Tupac Shakur (Third Edition)*. Huntington Press, 2015.
4. ↑  The Bloods (1972 - ) | The Black Past: Remembered and Reclaimed *www.blackpast.org*. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
**Hasan Habib** (s. 19. huhtikuuta 1962 Karachi, Pakistan) on pakistanilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän asuu Downeyssa, Kaliforniassa.

Nuoruusvuosinaan Pakistanissa Habib oli alle 14-vuotiaiden tennismestari. Hän muutti 18-vuotiaana opiskelemaan liiketaloutta Redlandsin yliopistoon. Habib aloitti pokerin käteispelaamisen vuonna 1985 ja turnaukset vuonna 1988.

Vuonna 2000 Habib teki läpimurtonsa pokerimaailmassa. Hän oli neljäs World Series of Pokerin pääturnauksessa ja toinen $ 2,500 Limit Omaha Hi/Lo -kisassa.

Huhtikuussa 2004 Habib sijoittui toiseksi World Poker Tourin 
Five-Star World Poker Classic -turnauksessa Bellagiossa ja voitti 1 372 223 dollaria. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti WSOP-rannekkeen ja 93 060 dollaria $1,500 Seven Card Stud Hi-Lo Split -turnauksessa Las Vegasissa. Vuoden lopulla hän oli seitsemäs WPT:n Five-Diamond World Poker Classicissa ja ansaitsi 108 906 dollaria.

Vuonna 2005 Habib oli jälleen Five-Star World Poker Classicin finaalipöydässä. Kolmostila toi hänelle 896 375 dollaria. Syyskuussa 2005 hän voitti PokerStarsin vuosittaisen internetturnaussarjan World Championship of Online Pokerin avauskisan, 306 000 dollaria ja kultaisen rannekkeen.

Elokuussa 2007 Habibin pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,1 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : Hasan Habib WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 10. elokuuta 2007.
2. ↑   : Hasan Habib stats The Hendon Mob. Viitattu 10. elokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* WPT:n profiili
* Hasan Habib The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
**Corbusierhaus** on asuinkerrostalo Berliinin Westendin kaupunginosassa, lähellä Berliinin olympiastadionia. Sen suunnitteli maailmankuulu arkkitehti Le Corbusier vuoden 1957 Interbau-arkkitehtuurinäyttelyä varten. Talo rakennettiin 1956–1958.

Talo edustaa Le Corbusier’n kehittämää niin sanottua *Unité d’Habitation* -mallia, jonka mukaisia kerrostaloja hän oli jo aiemmin suunnitellut Marseilleen ja Nantesiin. Talon oli tarkoitus olla ikään kuin itsenäinen puutarhakaupunki, jossa olisi asukkaille tarpeelliset palvelut. Corbusierhaus on 17-kerroksinen ja 140 metriä pitkä. Siinä on yli 500 asuntoa, joista suurin osa on kaksikerroksisia. Se on sijoitettu erilliselle kukkulalle olympiastadionin lähelle, koska kokonsa vuoksi se ei olisi sopinut Hansaviertelin kaupunginosaan, johon muut Interbau-talot tehtiin. Talo on suunnattu auringon mukaan ja rakennettu kiilanmuotoisten tukien varaan. Alkuperäinen idea ei ole täysin toteutunut, koska rakennuksen myymäläkerroksen liikkeet ovat pääosin lopettaneet ja useat asunnoista ovat jatkuvasti tyhjillään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 361. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
2. ↑  Unité d'Habitation Typ Berlin & Corbusier-Haus (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Denkmale in Berlin: Denkmaldatenbank. Viitattu 5.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Corbusierhaus** Wikimedia Commonsissa

* Talon kotisivu (saksaksi)
Pisa

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
vaara |
| Sijainti | 
Suomi Kuopio, Suomi |
| Korkeus merenpinnasta | 
270,6 m |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
63° 12′ 59″ P, 28° 19′ 30″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pisa** on vaara ja näköalapaikka Pohjois-Savossa Kuopiossa entisten Nilsiän ja Juankosken kaupunkien rajalla. Pisan alue on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Alueella on jylhää ja varsin koskemattomana säilynyttä järvisuomalaista vaaramaisemaa. Pisa ja melkoinen osa läheisten järvien rannoista kuuluvat Natura 2000 -suojelualueverkostoon.

Pisan vuori hallitsee aluetta. Sen korkeus on 270,6 metriä. Koska vaara oli tunnettu ja siirtymätön maamerkki, sen laelle hakattiin Täyssinän rauhan 1595 rajamerkki kiveen. Komeiden ja jylhien maisemiensa vuoksi Pisa on ollut kautta aikojen merkittävä nähtävyys ja retkeilykohde. Pisalle perustettiin jo vuonna 1963 puolentoista hehtaarin suuruinen rauhoitettu suojelualue. Vuonna 1993 perustettiin 280 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen hallinnoima Pisan luonnonsuojelualue. Alueella on opastetut polkureitit ja näkötorni, josta avautuvat kauniit näkymät koillissavolaiseen järvi- ja maalaismaisemaan. 

Metsähallitus kunnosti Pisavuoren reittejä 2013–2014. Aikaisempi puinen näkötorni purettiin ja tilalle rakennettiin 12 metriä korkea teräksinen näkötorni, joka on mäen historiassa jo neljäs torni. Kaksi ensimmäistä olivat kolmiomittaustorneja. Terästornin osat tuotiin paikalle helikopterilla. Kunnostustöiden yhteydessä myös luontopolkua uudistettiin korvaamalla puuportaita ja -kaiteita teräksisillä sekä vaihtamalla opastekylttejä teräksestä tehtyihin.

Pisa mainitaan myös Kalevalassa. Joukahainen sanoo eepoksen kolmannessa runossa, kilpalaulukohtauksessa: *"Tieän puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla: pitkät on puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla."*

* Täyssinän rauhan rajamerkki.Täyssinän rauhan rajamerkki.
* Näkötorni Pisan huipulla.Näkötorni Pisan huipulla.
* Näköala näkötornista Syväri-järven yli Tahkovuoren laskettelukeskukseen.Näköala näkötornista Syväri-järven yli Tahkovuoren laskettelukeskukseen.
* Kämmenkivi Pisan vaaralla.Kämmenkivi Pisan vaaralla.

Lähteet
-------

* Ympäristöhallinto: Pisa (Nilsiä ja Juankoski)

### Viitteet

1. ↑  Tuuli häiritsee Pisan uuden näkötornin pystyttämistä *Savon Sanomat*.  14.11.2013. Viitattu 26.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsähallituksen retkikohdesivusto
* Ohtamaa, Jouni: Pitkät on puut Pisalla (video) *youtube.com*.  6.9.2012. YouTube, LLC.
**Coredump** ja **segmentation fault** ovat nimityksiä tietokoneohjelman kaatumiselle, jossa ohjelman suoritus pysäytetään ja ohjelma poistetaan suoritusmuistista. Tähän liittyy usein kaatumiseen liittyvien tietojen tallettaminen kuten pinon ja rekisterien arvojen talletus *dump*-tiedostoon ohjelmointivirheen jäljityksen ja korjaamisen avuksi. Talletettua tiedostoa käytetään debuggeriohjelmassa.

Nimitys *coredump* juontaa juurensa ferriittirengasmuistin käyttöön varhaisissa tietokoneissa. *Segmentation fault* käytetään myös tarkemmassa tapauksessa muistialueen ylitykseen viittavassa vikatilanteessa.

Unix- ja Unixin kaltaiset käyttöjärjestelmät kirjoittavat tyypillisesti `core`-nimiseen tiedostoon kun taas Windows kirjoittaa `minidump`-tiedostoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Adam Zhang: Core Dump Management on the Solaris OS  huhtikuu 2007. Sun Microsystems. Viitattu 10.7.2018.
2. ↑  Creating Core Dumps Cisco. Viitattu 10.7.2018.
3. ↑  Creating Core Dump Files Juniper. Viitattu 10.7.2018.
4. ↑  Using GPU Core Dump Files Nvidia. Viitattu 10.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* man pages section 4: File Formats (englanniksi)
* CORE(5) (englanniksi)
* MINIDUMP\_HEADER structure (englanniksi)
**Rudolf Ray** (12. kesäkuuta 1884 Lappee – 14. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja pääkonsuli. Hänet tunnetaan vuonna 1931 Helsingin Kaivopuistoon istutetun Itsenäisyyden kuusen lahjoittajana.

Lappeen pitäjän Lapveden kylässä ratamestari Anders Rayn perheeseen syntynyt Rudolf Ray opiskeli Helsingin Suomalaisessa Reaalilyseossa vuodesta 1894 lähtien, mutta jätti koulun kesken 1901 ja ryhtyi rautatievirkamieheksi. Vuonna 1914 hän perusti Helsinkiin maataloustuotteita välittäneen liikkeen Maanviljelijäin Kauppatoimisto. Suomen itsenäistyttyä Ray ryhtyi vuonna 1919 Chilen pääkonsuliksi toimien lähinnä maan salpietariteollisuuden edustajana.

Vuonna 1930 kuollut Ray lahjoitti testamentissaan eduskunnalle Suomen itsenäistymispäivänä 1917 istuttamansa kuusen sekä varat siihen liittyvää muistomerkkiä varten. Kaivopuistoon siirretty kuusi muistomerkkeineen luovutettiin eduskunnalle juhlallisin menoin 13. toukokuuta 1931. Muistomerkissä on Rayn kirjoittamia säkeitä ja lisäksi tilaisuudessa esitettiin hänen sanoittamansa *Isänmaan kuusen hymni*, jonka oli säveltänyt Leevi Madetoja. Ray teki myös ehdotuksen Suomen vaakunaksi, jossa leijonan sijasta oli karhu. Hänen suunnittelemansa vaakuna on ikuistettu Itsenäisyyden kuusen muistokiveen.

Teokset
-------

* *Suomen kansallisvaakuna*. Helsinki: Suomalainen kirjakauppa, 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Itsenäisyyden kuusi.  *Helsingin Sanomat*, 14.5.1931, s. 5–6. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 19.4.2018.
2. ↑  "Virittäin sille vapauden soihdun...".  *Helsingin Sanomat*, 4.12.1960, s. 11, 20. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 19.4.2018.
3. ↑  Heikkinen, Mikko-Pekka: "En voisi vetää sitä ylleni" – Suomen leijonasta on taisteltu aina, ja nyt se halutaan äärioikeistolaisilta kaikkien käyttöön  4.12.2016. Helsingin Sanomat. Viitattu 19.4.2018.
**Koskikatu** on Rovaniemen keskustan pääkatu ja tärkein kauppakatu ja keskeinen yrityskeskittymä. Katu toimii myös merkittävänä tieyhteytenä keskustasta Korkalovaaran kaupunginosan suuntaan. Ostoskeskukset Revontuli, Rinteenkulma sekä Sampokeskus, kuten myös useat matkailuyritykset sijaitsevat Koskikadun varrella. Osa kadusta on kävelykatua ja joulun aikaan kävelykadulla on jouluvalaistus.

Koskikatu alkaa Kemijoen rannasta ja päättyy Kairatien liikenneympyrään. Kadun pituus on 1 700 metriä. Se suuntautuu itäkaakosta luoteeseen ja on huomattavan suoraviivainen: Lapinkävijäntieltä Lapinkadulle on 900 metriä pitkä, loivasti nouseva suora. Katu nousee jyrkästi Kemijoen rannasta Valtakadulle. Koskikatu ylittää Valtatie 4:n kauppakeskus Revontulen edustalla. Katu on kaksikaistainen lukuun ottamatta Lapinkävijäntien ja Poromiehentien välistä osuutta joka on nelikaistainen sekä Poromiehentien ja Valtakadun välistä osuutta, joka palvelee kävelykatuna. Kauppakeskus Sampokeskuksen edessä kävelykatu levenee Lordin aukioksi.

Koskikadun lukuisista poikkikaduista merkittävimmät ovat Lapinkävijäntie, Poromiehentie, Valtakatu ja Ainonkatu. Rovakadun ja Korkalonkadun kohdalla autoliikenne katkaisee kävelykadun. Ainoastaan Lapinkävijäntien ja Poromiehentien risteyksissä on valo-ohjaus. Kadun varrella on pysäköintipaikkoja ainoastaan paikoitellen. Koskikatu palvelee joukkoliikennekatuna Poromiehentien ja Kairatien välisellä osuudella jota pitkin liikennöi paitsi kaupungin joukkoliikenne, myös monet Kantatie 79:lle suuntaavat bussit.

Koskikatua on remontoitu useaan otteeseen, etenkin Sampokeskuksen rakentamisen yhteydessä 1989–1990 sekä 2006, jolloin kävelykeskustaa remontoitiin..

Lähteet
-------

1. ↑  ROVANIEMEN KESKUSTAN VETOVOIMAISUUDEN LISÄÄMINEN - ROVAKADUN SANEERAMINEN JA KÄVELYKADUN LAAJENNUS Rovaniemen kaupunki (Viitattu 9.11.2018)
**Operaatio Ikarus** (saks. *Unternehmen Ikarus*) oli Saksan sodanjohdon hylkäämä maihinnoususuunnitelma brittien miehittämään Islantiin toisessa maailmansodassa. Britannian armeija oli miehittänyt Islannin 10. toukokuuta 1940. Miehityksen päätavoite oli estää saksalaisia suorittamasta sitä. Tosiasiassa saksalaiset eivät alun perin olleet suunnitelleetkaan maihinnousua, mutta brittien suorittama miehitys sai Adolf Hitlerin kiinnostumaan Islannista.

Saksalaiset joukot olivat puolestaan 9. huhtikuuta 1940 alkaen miehittäneet Tanskan ja Norjan, ehtiäkseen sinne ennen brittejä. Näin he turvasivat sodankäynnin kannalta elintärkeän rautamalmin saannin Ruotsista norjalaisen Narvikin sataman kautta. 

Operaatiota ei koskaan toteutettu, sillä sen kannalta välttämättömän Britteinsaarten maihinnousu viivästyi ja lopulta peruuntui kokonaan. Saksa olisi saattanut kyetä ottamaan Islannin haltuunsa, mutta sen puolustaminen ja huoltaminen olisi ollut mahdotonta. Hyöty Islannin haltuunotosta olisi ollut todennäköisesti se, että sieltä käsin olisi kenties kyetty suorittamaan pommituslentoja Yhdysvaltoihin ja Skotlantiin. Samoihin aikoihin Saksa oli kaavaillut jopa Irlannin valtausta, mutta sekin oli käytännössä epärealistinen hanke.
**Kauniaisten kirkko** on Kauniaisten keskustassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu vuonna 1983 ja sen on suunnitellut arkkitehti Kristian Gullichsen. Kirkko koostuu 250 paikan kirkkosalista ja sadan paikan seurakuntasalista, kellotapulista ja erillisestä kerhorakennuksesta. Kirkolla on myös kirkkoherranvirastot, yläsali, takkahuoneet, päiväkerhotilat, perhetyön tilat sekä uurnaholvi.

Kirkon arkkitehtuuri on herättänyt huomiota useissa yhteyksissä.*selvennä*

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkko ja seurakuntasalit *Kauniaisten seurakuntayhtymä*.  Arkistoitu 16.2.2016. Viitattu 10.12.2016.
2. ↑  Kauniaisten kirkko *Nähtävyydet Kauniaisissa*.  Arkistoitu 21.12.2016. Viitattu 10.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kauniaisten kirkko** Wikimedia Commonsissa

Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Annibale Ninchi 1957.
**Annibale Ninchi** (20. marraskuuta 1887 Bologna – 15. tammikuuta 1967 Pesaro) oli italialainen näyttelijä.

Ninchin teatteriura alkoi jo nuorena. Hän esitti pääosia vuosikymmenten ajan lukuisilla näyttämöillä. Parhaiten hänet tunnetaan klassisten näytelmien ja Gabriele D’Annunzion teosten mahtavaäänisenä tulkitsijana. Ninchi toimi myös näytelmäkirjailijana ja elokuvanäyttelijänä. Hänen elokuvistaan huomattavimpia ovat *Scipio Africanus, Afrikan valloittaja* (1937) ja Federico Fellinin *Ihana elämä* (1960). Näyttelijän muistelmat *Annibale Ninchi racconta...* ilmestyivät vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. ↑  Enciclopedie on line *treccani.it*. Viitattu 28.12.2015.
2. ↑  Dizionario Biografico degli Italiani *treccani.it*. Viitattu 28.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Annibale Ninchi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ryan Neville Bayley** (s. 9. maaliskuuta 1982 Subiaco, Länsi-Australia) on australialainen ratapyöräilijä. Hän on maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän edusti aktiiviurallaan Midland Cycling Clubia ja Perth Comets/Albany Cycling Clubia. Hän on pituudeltaan 182 cm.

Bayley voitti Ateenan olympialaisissa 2004 kultaa eräajossa ja keirinissä sekä sijoittui joukkuesprintissä neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli neljäs joukkuesprintissä, kahdeksas keirinissä ja yhdestoista eräajossa.

Bayley voitti keirin-ajon maailmanmestaruuden 2001. Joukkuesprintissä hän sai MM-hopeaa 2001 ja 2002 ja pronssia 2006 sekä eräajossa MM-pronssia 2004. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden eräajossa ja joukkuesprintissä 2000. Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti Manchesterissa 2002 kultaa eräajossa ja joukkuesprintissä sekä Melbournessa 2006 kultaa eräajossa ja keirinissä ja pronssia joukkuesprintissä.

Bayley voitti Oseanian kisoissa kultaa eräajossa ja keirinissä 2005. Oseanian-mestaruuden hän voitti eräajossa ja joukkuesprintissä 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ryan Bayley *sports-reference.com*.  Arkistoitu 2.12.2016. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ryan Bayley *sports-reference.com*. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)
**Operatio Keelhaul** oli brittiläisten ja yhdysvaltalaisten sotajoukkojen operaatio heti toisen maailmansodan jälkeen Euroopassa. Operaatiossa venäläiset pakotettiin palaamaan Neuvostoliittoon. Yhdysvalloissa operaatio Keelhaulista vastasi kenraali Dwight D. Eisenhower, josta tuli myöhemmin maan presidentti. Operaatio rikkoi Geneven vuoden 1929 sopimusta ja Yhdysvaltojen perinnettä poliittisena turvapaikkana ja johti ainakin kymmenien tuhansien kuolemaan. Suurimmat arviot kuolleista ovat miljoonia. Operaation nimi Keelhaul, suomeksi "kölihaalaus", viittaa brutaaliin tapaan rangaista merimiehiä vetämällä nämä köydellä laivan kölin alitse.

Taustaa
-------

Länsiliittoutuneet ja Neuvostoliitto olivat sopineet Jaltan konferenssissa, että Neuvostoliiton kansalaiset, jotka löydettäisiin länsiliittoutuneiden hallitsemilta alueilta palautettaisiin Neuvostoliittoon. Myös saksalaisten vangitsemat sekä länsivaltojen haltuunsa saamat neuvostosotilaat sovittiin palautettaviksi. Britit ja yhdysvaltalaiset järjestivät operaatio Keelhaulin toteuttaakseen Jaltan konferenssissa sovitun palautuksen. Länsivallat eivät olleet asiassa vastahakoisia, vaikka tiesivät, mitä Neuvostoliitolle palautetuille kävisi: heitä kohdeltaisiin pettureina, ja rangaistus olisi hyvin ankara, usein kuolema. Vaikka Jaltan konferenssi edellytti vain kaikkien neuvostokansalaisten palautusta, britit ja yhdysvaltalaiset pyrkivät palauttamaan kaikki Neuvostoliiton hallitsemilta alueilta peräisin olevat.

Pakolaisten palautus
--------------------

Sodan jälkeen Neuvostoliiton hallitsemilta alueilta pakeni lukuisia ihmisiä länteen. Joukko oli monenkirjavaa, oli muun muassa fasisteja, kansallissosialistien tukijoita, demokratian kannattajia, monarkisteja ja Venäjän sisällissodassa kommunisteja vastustaneita (esimerkiksi Venäjän valkoinen armeija) ja siviilejä. Pakolaisia tuli kymmenien tuhansien kokoisina joukkoina. Joukossa kasakoita oli noin 70 000, sillä monet kasakat olivat taistelleet Saksan puolella, ja nyt heitä vainottiin. Kasakoista noin 11 000 oli naisia ja lapsia.

Vlasovin sotilaiden kyyditys
----------------------------

Helmikuussa 1946 Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioonan sotilaat kuljettivat Plattlingin kaupungissa Saksassa sijainneelta 
vankileiriltä 3000 ns. Vlasovin armeijan sotilasta palautettavaksi junakuljetuksin Neuvostoliittoon, missä nämä joko teloitettiin tai suljettiin pakkotyöleireihin. 

Neuvostoliittoon luovutettiin paljon sellaisia, joita ei olisi Jaltan sopimuksen mukaan tarvinnut luovuttaa. Esimerkiksi monet palautetut vallankumouksessa kommunisteja vastaan taistelleet valkoisen armeijan sotilaat eivät koskaan olleet Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton kansalaisia.

Lähteet
-------

* Epstein, Julius. *Operation Keelhaul*, Devin-Adair, 1973. ISBN 978-0-8159-6407-0
* Hummel, Jeffrey Rogers: Operation Keelhaul Exposed. (Selected Works of Jeffrey Rogers Hummel) *Totalitarianism*, 1974, nro November, s. 4-9.  San Jose State University. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 25.7.2015.  (englanniksi)
* Tolstoy, Nikolai. *Victims of Yalta*, originally published in London, 1977. Revised edition 1979. ISBN 0-552-11030-2

### Viitteet

1. 1 2  Hummel 1974, 4
Arno Pötzschiä esittävä patsatn Cuxhavenin St. Petri Kirche-kirkossa
**Arno Pötzsch** (23. marraskuuta 1900 Leipzig, Saksa – 19. huhtikuuta 1956 Cuxhaven, Saksa) oli saksalainen evankelinen pappi ja virsirunoilija.

Pötzsch aloitti opiskelunsa Bautzenissa valmistuakseen opettajaksi. Hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana kranaattitehtaalla ja palveli laivastossa. Sodan päätyttyä hän sai turvapaikan Herrnhutista, työskenteli opettajana ja opiskeli 1925–1927 lähetysseminaarissa. Hän kouluttautui sosiaalityöntekijäksi ja aloitti lopulta vuonna 1930 teologian opinnot Leipzigin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1935 hän valmistui papiksi ja 1938 hänestä tuli laivaston pappi Cuxhavenissa ja Helgolandissa. Hän hautasi kuolleita, hoiti menehtyneitä, tuki haavoittuneita ja vankeja, sekä saattoi teloitettavaksi tuomittuja heidän viimeisellä matkallaan. Hän toimi myös laivaston pappina Haagissa. Hän joutui ristiriitaan vakaumuksensa ja häneltä odotettujen velvollisuuksien välillä. Sodan päätyttyä hän toimi seurakuntapappina Cuxhavenissa.

Pötzsch on kirjoittanut muutamia kirjoja sodan aikaisista kokemuksistaan. Hänen kirjoittamiaan runoja ja virsiä on julkaistu useissa saksalaisissa laulukirjoissa. Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi "Meinem Gott gehört die Welt" vuosilta 1934/1949. Se on virsi 308 "När jag lever har jag dig", (ruots. Anders Frostenson 1977). Ruotsin kirkon virsikirjassa se on Anna-Maija Raittilan kääntämänä "Sinä olet suojani".

Lähteet
-------

1. ↑  Arno Pötzsch *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 21.2.2022. (englanniksi)
2. ↑  Arno Pötzch *kulturkirchen.org*. Viitattu 21.2.2022. (saksaksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 267. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
4. ↑  *Evangelisches Gesangbuch*, s. 956. Evangelische Verlaganstalt Gmbh, Hamburg, 1995. ISBN 3-374-01577-8. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
Ruwenzori Länsi-Ugandassa.
Laakso Ugandan puolella.
Mount Stanleyn Margherita Peak on Ruwenzorin korkein huippu.
**Ruwenzori** on vuoristo Afrikassa Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajalla. Se ulottuu pohjois–eteläsuunnassa 130 kilometriä Edwardinjärveltä Albertinjärvelle. Leveimmältä kohdaltaan vuoristo on 50 kilometriä. Monista muista Afrikan korkeista vuorista ja vuoristoista poiketen Ruwenzori ei ole vulkaaninen.

Lännessä Ruwenzori laskeutuu jyrkästi Itä-Afrikan hautavajoaman läntiseen haaraan. Idässä se loivenee asteittaisesti Länsi-Ugandan ylängöiksi.

Ruwenzorin korkein huippu on Mount Stanleyn Margherita Peak, joka kohoaa 5 119 metriin. Huippuja halkovat solat ja jokilaaksot, joiden joet virtaavat Semlikijokeen. Korkeimmissa laaksoissa on jäätiköitä ja pieniä järviä. Pysyvä lumiraja on idässä 4 511 metrissä ja lännessä 4 846 metrissä. Huiput ovat usein pilvien peitossa.

Vuorilla sijaitsee Rwenzorivuorten kansallispuisto.

Kilembessä Ugandassa vuorilta louhitaan kuparia ja kobolttia. Mubukujoesta saadaan vesivoimaa. Vuoriston loivilla itärinteillä asuu amboja ja konjoja peltoineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ruwenzori Range *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 5.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruwenzori** Wikimedia Commonsissa
Albert Capellani.
**Albert Capellani** (23. marraskuuta 1874 Pariisi – 1931 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.

Capellani opiskeli Pariisin konservatoriossa ja aloitti teatteriuransa André Antoinen Théâtre-Libressä. Ferdinand Zecca palkkasi hänet vuonna 1905 elokuvayhtiö Pathén ohjaajaksi. Capellani teki varsinkin melodraamoja, mutta myös satunäytelmiä, historiallisia ja raamattuelokuvia sekä komedioita. Vuonna 1908 hänet siirrettiin Pathén uuden taide-elokuvien tuotantoyhtiön SCAGL:n taiteelliseksi johtajaksi. Capellanin omat ohjaustyöt olivat kunnianhimoisia kirjallisuussovituksia kuten *Le Courrier de Lyon* (1911), *Notre-dame de Paris* (1911), *Les Mystères de Paris* (1913) ja *Germinal* (1913). Niistä kuuluisin on Victor Hugon romaaniin perustuva *Kurjat* (*Les Misérables*, 1912), jota yhä pidetään elokuvataiteen merkkiteoksena.

Vuonna 1914 Capellani siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän ohjasi elokuvia useille eri tuotantoyhtiölle. Hän palasi sairautensa vuoksi Ranskaan vuonna 1923. Näyttelijä Paul Capellani oli Albert Capellanin veli.

Elokuvia
--------

* *Arlesitar*, 1908
* *Viimeinen ritari*, 1914

Lähteet
-------

1. ↑  Rège, Philippe: *Encyclopedia of French Film Directors*, s. 171. Lanham, Toronto, Plymouth: Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-6137-4.
2. 1 2  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 76–77. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.
3. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 148. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Albert Capellani
* Internet Movie Database: Albert Capellani (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Annibale Padovano** (1527 Padova – 15. maaliskuuta 1575 Graz) oli italialainen säveltäjä ja urkuri.

Padovano sai mahdollisesti opetusta urkujensoitossa Bertoldo Sperindiolta. Hänestä tuli 30. marraskuuta 1552 Venetsian Basilica di San Marcon ensiurkuri. Hänen aikanaan toisena urkurina toimi Girolamo Parabosco ja sittemmin Claudio Merulo. 1. heinäkuuta 1565 Padovano pääsi urkuriksi Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n hoviin Graziin. Hänen seuraajiaan Venetsiassa olivat Claudio Merulo ja Giovanni Gabrieli. Vuonna 1570 Padovano pääsi Grazissa Kaarle II:n hovin kuoromestariksi.

Padovano oli yksi aikansa keskeisistä urkureista. Hän sävelsi merkittäviä urkuteoksia. Hän vaikutti muiden muassa Adrian Willaertin ja Girolamo Paraboscon kanssa suuresti uruille sävelletyn ricercarin kehittymiseen. Hänen ricercareissaan oli plain-chantista johdettuja teemoja, joita hän muunteli rytmeillä, moodeilla, melodialla ja imitaatiolla eri intervalleissa. Padovanon tuotantoon kuuluu myös muun muassa madrigaaleja sekä Messu 24 lauluäänelle. 24 äänelle sävelletyn messun käsikirjoitus on Itävallan kansalliskirjastossa.

Padovanon sävellyksiä on julkaistu levytettyinä Harmonia Mundi - ja Tactus-levymerkeillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Annìbale Padovano Treccani: Enciclopedia on line
2. ↑  Annibale Padovano 1527-1575 WorldCat Identities
3. ↑  Annibale Padovano Schott Music
4. 1 2  ANNIBALE Padovano Treccani: Dizionario Biografico
5. ↑  ANNIBALE Padovano Treccani.it: Enciclopedia Italiana
6. ↑  Annibale Padovano AllMusic
7. ↑  ANNIBALE PADOVANO (1527-1575) Naxos
8. ↑  Annibale Padovano 1527-1575: Mass for 24 Voices Harmonia Mundi

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Delphine LaLaurie
**Delphine LaLaurie** tai **Madame LaLaurie**, syntymänimeltään **Marie Delphine de Macarthy** (1787 – 7. joulukuuta 1849)  oli New Orleansissa elänyt ranskankielisen Louisianan kreoliporvaristoon kuulunut sadisti ja toisinaan myös sarjamurhaajaksi luokiteltu seurapiirinainen. Madame LaLaurie kidutti ja monien arvioiden mukaan myös tappoi lukuisia mustia kotiorjia.

LaLaurie nautti korkeasta sosiaalisesta asemasta kaupunkinsa seurapiireissä, kunnes 10. huhtikuuta 1834 hänen asunnossaan syttyi ullakkopalo, jonka oli sytyttänyt keittiössä lieteen kahlittu LaLaurien orjatar. Paloa sammuttamaan tulleet palomiehet löysivät ullakolta seitsemän kahlittua orjaa, joissa näkyi merkkejä kuukausia kestäneestä julmasta kidutuksesta. Kaksi orjista kuoli sittemmin saamiinsa vammoihin. Kun tapaus tuli yleiseen tietoon, raivostunut väkijoukko päätti ottaa oikeuden omiin käsiinsä, mutta LaLaurien oli onnistunut paeta perheineen kaupungista Ranskaan ennen kuin joukko ehti murtautua hänen taloonsa.

Talo, jossa LaLaurie eli, on nykyisin New Orleansin ranskalaiskorttelin maamerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2  A Portrait of Cruelty: Madame Marie Delphine LaLaurie *Vice*.  25.3.2015. Viitattu 03.04.2018.
2. ↑  Paris Archives online; scroll over to page 26, retrieved October 31, 2015.
3. ↑  "A torture chamber is uncovered by arson - Apr 10, 1834 - HISTORY.com". Retrieved on 23 January 2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |