recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lucretia Garfield** (o.s. **Rudolph**, 19. huhtikuuta 1832 Garrettsville, Ohio – 13. maaliskuuta 1918 Pasadena, Kalifornia) oli James Garfieldin vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuonna 1881.

Elämä
-----

Lucretian isä oli puuseppä ja maanviljelijä Zebulon Rudolph ja äiti Arabella Mason Rudolph. Lucretian vanhemmat arvostivat suuresti koulutusta, minkä vuoksi myös Lucretia Rudolph opiskeli pitkälle. Rudolph opiskeli Western Reserve Eclectic Institute -korkeakoulussa (nykyinen Hiram College) Ohiossa ja tapasi siellä opiskellessaan tulevan puolisonsa James Garfieldin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1858. Korkeakoulun jälkeen Lucretia Rudolph työskenteli opettajana, mutta lopetti työnteon vuonna 1860 saatuaan ensimmäisen lapsensa. Pariskunta sai yhteensä seitsemän lasta, joista viisi selvisi aikuisikään.

Lucretialla oli voimakkaita poliittisia mielipiteitä erityisesti naisten oikeuksiin liittyen, mutta hän varoi tuomasta joitakin mielipiteitään liian vahvasti julki, etteivät ne olisi häirinneet hänen aviomiehensä poliittista uraa.

Tammikuussa 1881 James Garfieldista tuli Yhdysvaltain presidentti ja Lucretiasta siten Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Ensimmäisenä naisena Lucretia oli erityisen kiinnostunut Valkoisen talon historiasta ja aiemmista ensimmäisistä naisista. Hän kumosi edeltäjänsä Lucy Webb Hayesin asettaman alkoholikiellon Valkoisessa talossa ja kieltäytyi asettumasta julkisesti naisasialiikkeen taakse.

Maaliskuussa 1881 Lucretia sairastui malariaan ja matkusti New Jerseyhin parantamaan tautiaan. 2. heinäkuuta hän sai tiedon, että James Garfieldia oli ammuttu. Hän palasi Washingtoniin miehensä luokse ja oli tämän luona aina kuolemaan 19. syyskuuta saakka.

Monet yhdysvaltalaiset tunsivat suurta sympatiaa leskiäidiksi jäänyttä Lucretiaa kohtaan, ja hänen avukseen kerättiin 360 000 dollarin kolehti. Lucretia keskittyi loppuelämänsä ajan lastensa tukemiseen ja miehensä muiston vaalimiseen. Hän kuoli 13. maaliskuuta 1918 ollessaan vierailemassa Kalifornian Pasadenassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  "Garfield, Lucretia." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. ↑  "Hayes, Lucy." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
**Caroline Harrison** (o.s. **Scott**; 1. lokakuuta 1832 Oxford, Ohio – 25. lokakuuta 1892 Washington) oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen ja presidentti Benjamin Harrisonin vaimo. He menivät naimisiin 20. lokakuuta 1853 ja olivat naimisissa aina Carolinen kuolemaan asti.

Caroline Harrisonin äiti oli Mary Potts Neal Scott ja isä John Scott, joka työskenteli collegen opettajana ja pappina. Caroline Harrison pääsi nuorena hyviin kouluihin ja hän pärjäsi poikkeuksellisen hyvin koulussa, osoittaen erityistä lahjakkuutta musiikissa ja kuvataiteissa. Caroline tapasi Benjaminin tämän opiskellessa Carolinen isän koulussa. Pari meni naimisiin ja sai kaksi lasta vuosina 1854 ja 1858. Miehensä edetessä poliittisella urallaan Caroline Harrison toimi kotiäitinä ja osallistui aktiivisesti vapaaehtoistyöhön. Harrison toimi muun muassa edelleen toiminnassa olevan Daughters of the American Revolution -järjestön ensimmäisenä puheenjohtajana ja keräsi rahaa Johns Hopkinsin yliopiston uutta lääketieteellistä linjaa varten.

Caroline Harrison sairastui tuberkuloosiin Benjamin Harrisonin ensimmäisen presidenttikauden lopulla, kun Benjamin oli aloittamassa kampanjointiaan seuraavia presidentinvaaleja varten. Vaimonsa sairastumisen takia hänen kampanjointinsa jäi vähäiseksi. Caroline Harrison kuoli Valkoisessa talossa 25. lokakuuta 1892, vain kaksi päivää ennen vaaleja. Benjamin Harrison hävisi vaalit Grover Clevelandille ja meni neljä vuotta myöhemmin uusiin naimisiin Mary Dimmickin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Harrison, Caroline." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2015.
2. ↑  Benjamin Harrison *History*. Viitattu 7.3.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Mamie ja Dwight Eisenhower San Antoniossa, Texasissa 1916
**Mamie Geneva Doud Eisenhower** (14. marraskuuta 1896 Boone, Iowa, Yhdysvallat – 1. marraskuuta 1979 Washington (DC), Yhdysvallat) oli Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhowerin puoliso ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1953–1961.

Hän oli menestyneen lihajalostajan John Sheldon Doudin ja Elivera Mathilda Carlson-Doudin tytär. Mamien ollessa 10-vuotias perhe muutti Denveriin, Coloradoon, mutta vietti tavallisesti kesäkuukaudet San Antoniossa, Texasissa. Hänen isänsä vetäytyi eläkkeelle 36-vuotiaana varakkaana henkilönä. Mamie ja hänen kolme sisartaan elivät suurissa taloissa useiden palvelijoiden keskellä.

Talvella 1915 esiteltiin neiti Doud nuorelle vänrikille Dwight Eisenhowerille, jonka asemapaikka oli läheisessä Fort Sam Houstonissa. He menivät naimisiin 1. heinäkuuta 1916.

Seuraavina vuosikymmeninä he asuivat Dwight Eisenhowerin sotilasuran vuoksi lukuisissa sotilastukikohdissa ympäri maailmaa. He saivat kaksi poikaa:

* Doud "Icky" Dwight Eisenhower (1917–1921), kuoli kolmivuotiaana tulirokkoon.
* John Sheldon Doud Eisenhower (1922-2013), sotilas, diplomaatti (Yhdysvaltain Belgian suurlähettiläänä 1969–1971) ja kirjailija.

Mamie Eisenhower oli suosittu Valkoisen talon emäntä. Hänestä tuli 1950-luvun amerikkalaisen vaimon perikuva, ja hän tarjosi naisäänestäjille samaistumiskohteen.

Mamie varjeli tarkoin yksityisyyttään. Hän sairasti Ménièren tautia, mikä tasapainoaistiin vaikuttavana haittasi hänen kävelyään ja aiheutti aiheettomia huhuja hänen alkoholiongelmastaan.

Vuonna 1961 puolisonsa presidenttikauden päättyessä he vetäytyivät eläkkeelle Gettysburgiin, Pennsylvaniaan, heidän ensimmäiseen pysyvään kotiinsa. Dwight Eisenhowerin kuoltua 1969 Mamie jatkoi elämistään maatilalla. Hän kuoli 1. marraskuuta 1979 muutamaa viikkoa ennen 83-vuotispäiväänsä. Hänet on haudattu puolisonsa ja ensimmäisen lapsensa kanssa Eisenhowerin presidentillisen kirjaston maille Abilenessa, Kansasissa.

Heidän pojanpoikansa David Eisenhower on naimisissa edesmenneen presidentti Richard Nixonin tyttären Julie Nixonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  John Eisenhower, Military Historian and Son of the President, Dies at 91 *NY Times*.  2013. Viitattu 10.12.2015.
2. 1 2  Mamie, as More Than a 1950's Woman *NY Times*.  1996. Viitattu 10.12.2015.
3. ↑  Mamie Geneva Doud Eisenhower *White House*. Viitattu 10.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamie Eisenhower** Wikimedia Commonsissa

* The Eisenhowers:Mamie DoudEisenhower Biography (Arkistoitu – Internet Archive) - lyhyt elämäkerta (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2

 |

 |
Morningside Heightsin sijainti Manhattanilla. Rajattu punaisella.
**Morningside Heights** on New York Cityn kaupunginosa Manhattanin alueella, joka kuuluu Communition District 9:ään. Alue on tunnettu useista opiskelulaitoksistaan, joista yksi on esimerkiksi Columbian yliopisto. 

Alue sijaitsee Manhattanin saaren länsilaidalla, lähialueinaan Upper West Side etelässä, Manhattanville pohjoisessa ja Harlem idässä. Morningside Heights ulottuu 110. Streetiltä 125. Streetille, eli Riverside Drivelle ja Morningside Parkin välille.

Morningside Heightsin alueella asuivat alun perin Amerikan alkuperäisasukkaat, kunnes sinne muutti hollantilaisia uudisasukkaita 1600-luvulla. 1800-luvun loppupuolella alueelle siirtyi Columbian yliopisto sekä muita opiskelulaitoksia, mikä houkutteli paikalle opiskelijoita. Alueelle rakennettiin myös kirkkoja 1900-luvun alkupuolella, jolloin alueelle muutti myös uskonnollisia yhdyskuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Morningside Heights neighborhood in New York, New York (NY), 10027, 10024, 10025 detailed profile *city-data.com*. City-Data.com. Viitattu 19.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Morningside Heights *yourtownhouseguy.com*. Viitattu 19.7.2023. (englanniksi)
3. ↑  Morningside Heights Manhattan *cityneighborhoods.nyc*. Viitattu 19.7.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Morningside Heights
**Kakegawa** (jap. 掛川市, *Kakegawa-shi*) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Ogasavuorta ympäröivillä kukkuloilla. Etelässä sen alue ulottuu Tyynenmeren Enshūnmerelle, pohjoisessa Akaishivuorten reunavuorille. Kakegawassa on 117 383 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 265,69 neliökilometriä.

Kakegawan linnan perusti Imagawa-klaani Sengoku-kaudella. Sittemmin Edo-kaudella 1600-luvulta lähtien Kakegawa kehittyi yhtenä vilkkaan Tōkaidō-tiereitin postiasemista (*shukuba*) ja linnanaluskaupunkina Ōta-klaanin hallinnassa. Tärkeä perinteinen elinkeino on teen viljely ja tuotanto. Aiemmin kaupungissa oli etenkin tekstiiliteollisuutta, mutta 1970-luvulta lähtien sinne on sijoittunut kone-, elektroniikka-, kosmetiikka- ja lääketeollisuutta. Teen lisäksi kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla viljellään muun muassa *mikan*-mandariineja, meloneja ja tomaatteja. Kaupunkioikeudet Kakegawalle myönnettiin vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Daitōn ja Ōsukan maaseutukaupungit.

Kakegawan linnaan liittyvä palatsirakennus on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Linnan torni sen sijaan on rakennettu uudelleen vuonna 1994. Kaupungissa sijaitsevat myös Takatenjinin ja Yokosukan linnojen rauniot. Muita nähtävyyksiä ovat Kamon japaninkurjenmiekkapuutarha, Sayo no Nakayaman sola ja Kurami-onsenin kuuma lähde. Kakegawa on historiallisesti ollut *hōtoku*-filosofian ydinaluetta, ja siellä toimii Dai-Nippon hōtoku-sha -järjestön päämaja. Kakegawaa palvelevat suurnopeusjunalinja Tōkaidō Shinkansen, JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Tenryū Hamanako -rautatien Tenryū Hamanako -linja.

Kuvia
-----

* Mikumano-jinjaMikumano-jinja
* Kakegawan kukka- ja lintupuutarhaKakegawan kukka- ja lintupuutarha
* Shiosain siltaShiosain silta
* Kakegawan rautatieasemaKakegawan rautatieasema

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 掛川市 Kotobank. Viitattu 09.05.2020.
2. 1 2  掛川市の住民登録人口 Kakegawa City. Viitattu 09.05.2020.
3. 1 2 3  掛川市の市章・花・木・鳥 Kakegawa City. Viitattu 09.05.2020.
4. 1 2 3  日本大百科全書: 掛川（市） Kotobank. Viitattu 09.05.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kakegawa** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (japaniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Shizuokan prefektuuri |
| --- |
|  |
| Kaupungit | 
* Atami
* Fuji
* Fujieda
* Fujinomiya
* Fukuroi
* Gotenba
* Hamamatsu
* Itō
* Iwata
* Izu
* Izunokuni
* Kakegawa
* Kikugawa
* Kosai
* Makinohara
* Mishima
* Numazu
* Omaezaki
* Shimada
* Shimoda
* Shizuoka (pääkaupunki)
* Susono
* Yaizu

 |  |
|  |
| Kunnatpiirikunnittain | **Haibaran piirikunta** (Kawanehon · Yoshida) · **Kamon piirikunta** (Higashi-Izu · Kawazu · Matsuzaki · Minami-Izu · Nishi-Izu) · **Shūchin piirikunta** (Mori) · **Suntōn piirikunta** (Nagaizumi · Oyama · Shimizu) · **Tagatan piirikunta** (Kannami) |

 |
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

**Uskontososiologia** tutkii uskonnon roolia yhteiskunnassa: sen käytäntöjä, historiallisia taustoja, kehityskulkuja ja yleisiä aiheita. Tutkimuksen painopisteenä on erityisesti uskonnon toistuva rooli yhteiskunnissa ja eri historian aikoina.

Moderni sosiologia alkoi tutkia uskontoa Émile Durkheimin vuonna 1897 julkaistun tutkimuksen myötä, jossa hän käsitteli katolisen ja protestanttisen väestön itsemurhien määriä. Tutkimus oli yhteiskunnallisen tutkimuksen perusteos, joka erotti sosiologian muista tieteenaloista, kuten psykologiasta. Karl Marx ja Max Weber korostivat teoksissaan uskonnon ja taloudellisen tai yhteiskunnallisen rakenteen välistä suhdetta. Nykyisin uskontososiologiassa käsitellään tavallisesti maallistumista eli sekularisaatiota, yksityistä uskontoa ja uskonnon yhtenäisyyttä globalisaation ja monikulttuurisuuden yhteyksissä.

Tutkimusalan luonne
-------------------

Uskonnonsosiologia eroaa uskonnonfilosofiasta siten, että se ei tutki uskonnollisten uskomusten pätevyyttä – tosin useiden keskenään ristiriitaisten opinkappaleiden vertailu voi edellyttää "metodologista ateismia". Menetelmälliseksi eli metodologiseksi ateismiksi on kutsuttu tieteellisessä tutkimuksessa vallitsevaa periaatetta, jonka mukaan tapahtumia tutkittaessa ja selitettäessä ei tule ottaa lukuun mitään luontoon ja historiaan kuulumattomia ulkopuolisia, yliluonnollisia vaikuttajia.

Katso myös
----------

* Uskontopsykologia
* Uskontotiede

Lähteet
-------

1. 1 2  Berger, Peter L. *The Sacred Canopy. Elements of a Sociological Theory of Religion* (1967). Anchor Books, 1990. ISBN 0-385-07305-4. (englanniksi)
2. ↑  Pihkala, Juha: *Johdatus dogmatiikkaan*, s. 24, 266. Espoo: Weilin + Göös, 1992. ISBN 951-35-5496-1.
**Jérémy Ménez** (s. 7. toukokuuta 1987 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2020–2021 italialaista Regginaa ja on pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Ménez aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Sochaux'sta. Hän oli aiemmin pelannut seuran juniorijoukkueissa kolme vuotta. Edustettuaan joukkuetta kahden kauden ajan hän siirtyi Monacoon. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.

Ménez pelasi kahden kauden aikana Monacossa yhteensä 54 sarjaottelua, ja niissä syntyi 14 maalia. Hänen hyvät otteensa kiinnittivät huomiota suuremmissa seuroissa ja lopulta elokuussa 2008 hän siirtyi italialaisseura Romaan 10,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2008 ottelussa Napolia vastaan. Heinäkuussa 2011 Ménez palasi takaisin kotimaahansa Paris SG:n riveihin. Sen jälkeen hän on edustanut muun muassa Italiassa Milania ja kotimaassaan Bordeaux'ta.

Maajoukkueura
-------------

Ménez teki ensiesiintymisensä Ranskan maajoukkueessa 11. elokuuta 2010 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 24 maaottelua ja teki maalin kesäkuussa 2012 ystävyysottelussa Viroa vastaan sekä kymmenen päivää myöhemmin EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan.

Lähteet
-------

* Jérémy Ménez Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Jérémy Ménez National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Monaco bag Menez Sky Sports. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
2. ↑  Menez joins Roma Sky Sports. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jérémy Ménezin esittely PSG:n sivustolla (ranskaksi)

  

Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Rami |
5 Mexès |
6 Cabaye |
7 Ribéry |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Nasri |
12 Matuidi |
13 Réveillère |
14 Menez |
15 Malouda |
16 Mandanda |
17 M’Vila |
18 Diarra |
19 Martin |
20 Ben Arfa |
21 Koscielny |
22 Clichy |
23 Carrasso |
Valmentaja Blanc
Ensimmäisen nuottijulkaisun kansi. Kannessa slaavittaren ja sotilaan kuvateksti: Slaavittaen jäähyväiset – uusin marssi Balkanin tapahtumiin liittyen. Omistetaan kaikilla slaavilaisilla naisille. Agapkinin sävellys.
Musiikkinäyte*Slaavittaren jäähyväiset*Kappaleen instrumentaalinen versio Yhdysvaltain rannikkovartioston sotilassoittokunnan esittämänä.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Slaavittaren jäähyväiset** (ven. Прощание славянки, *Proštšanije slavjanki*) on venäläinen marssi, jonka sävelsi Tamboviin 1912–1913 sijoitetun 7. täydennysratsuväkirykmentin esikuntatrumpetisti Vasili Ivanovitš Agapkin (1884–1964) sotilasvaskipuhallinorkesterille. Instrumentaalisävelmästä tuli suosittu jo ensimmäisen Balkanin sodan aikana. Laulun sanoissa kerrotaan sotaan junalla lähtevistä sotilaista ja heille jäähyväisiä asemalla jättävistä slaavittarista. Sävelmästä tuli suosittu Venäjän keisarikunnan ja venäläisyyden vertauskuva. Sävellyksen levytti ensimmäistä kertaa Ekstrafon ven. "Экстрафон kesällä 1915 Kiovassa.*lähde?*

Suomessa tunnettu työväenlaulu Vapaa Venäjä on tehty samaan säveleen.

Laulun uskotaan perustuvan Venäjän–Japanin sodan aikaiseen kiellettyyn lauluun *Ah, miksi meidät värvättiin sotilaiksi* (ven. Ах, зачем нас забрили в солдаты, *Ah, zatšem nas zabrili v soldaty*). *lähde?* Sävelmässä oli kaksi osaa. Agapkin vei työnsä sotilaskapellimestari, säveltäjälle ja sovittajalle, Jakov Borodinille, jota sävellys miellytti. Yhdessä Agapkin ja Borodov tekivät sävelmään kolmannenkin osan. 

Laulu on marssin muotoinen jäähyväislaulu, mutta siihen on sävelletty tätä poliittisempiakin sanoituksia, jotka korostavat Venäjän voimaa.

Yksi tällainen on irkutskilaisen A. Mingalevan versio.

Venäjän federaation presidentti Vladimir Putinia tervehdittiin maaliskuussa 2001 Soulissa Venäjän federaation ja Korean tasavallan kansallishymnien jälkeen kolmanneksi *Slaavittaren jäähyväisillä*. Sävelmästä on uusin sanoituksin Sergei Bodrovin 1996 ilmestyneen sodanvastaisen *Kaukasuksen vanki* -nimisen elokuvan teemasävelmä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
Toyota 2JZ-GTE moottori
**Toyota JZ-moottorit** ovat Japanilaisen Toyotan valmistamia bensiinikäyttöisiä 24-venttiilisiä I6-moottoreita. JZ-sarja korvasi M-sarjan moottorit. Iskutilavuudet ovat 2,5 ja 3,0 litraa ja koneissa käytetään DOHC venttiilikoneistoja.

1JZ
---

1JZ on 2,5l (**2492 cc**) versio moottorista ja oli tuotannossa vuosina 1990-2007. Sylinterin halkaisija oli 86 mm ja iskunpituus 71,5 mm.

### 1JZ-GE

(1990–1995) 1JZ-GE: teho 170 PS (125 kW; 168 hp) @6000 rpm ja vääntö 235 Nm @4800 rpm.   

(1995->) 1JZ-GE: teho 200 PS (147 kW; 197 hp) @6000 rpm ja vääntö 251 Nm @4000 rpm.

### 1JZ-GTE

Käyttökohteet:

* Toyota Chaser/Cresta/Mark II Tourer V (JZX81, JZX90, JZX100, JZX110)
* Toyota Soarer (JZZ30)
* Toyota Supra MK III (JZA70)
* Toyota Verossa
* Toyota Crown (JZS170)
* Toyota Mark II Blit

### 1JZ-FSE

Moottoria myytiin ainoastaan Japanin markkinoilla. Moottori on pitkälti sama kuin GE, mutta sen joka versiossa on VVT-i ym. parannuksia. Moottoria käytettiin hybridiautoissa eli sähkömoottorin parina.

2JZ
---

2JZ on 3,0l (**2997 cc**) versio moottorista ja on ollut tuotannossa vuodesta 1991. Sylinterin halkaisija on 86 mm ja iskunpituus 86 mm.

### 2JZ-GE

Käyttökohteet:

* Toyota Altezza AS300/Lexus IS300
* Toyota Aristo/Lexus GS300
* Toyota Crown/Toyota Crown Majesta
* Toyota Mark II
* Toyota Chaser
* Toyota Cresta
* Toyota Progres
* Toyota Soarer / Lexus SC 300
* Toyota Supra

### 2JZ-GTE

Käyttökohteet:

* Toyota Aristo 3.0V
* Toyota Aristo V300
* Toyota Supra RZ/Turbo

### 2JZ-FSE

* BMW M3 E30 TURBO

Lähteet
-------



CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toyota JZ -moottori**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Toyota\_JZ\_engine
**Tatjana Schoenmaker** (s. 9. heinäkuuta 1997) on eteläafrikkalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä Kansainyhteisön kisojen nelinkertainen kultamitalisti.

Schoenmaker voitti Afrikan kisoissa 2015 kultaa 50, 100 ja 200 metrin rintauinnissa. Vuonna 2017 hän saavutti universiadeissa 200 metrin rintauinnissa hopeaa. Vuonna 2018 hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa 100 ja 200 metrillä, ja seuraavana vuonna hän otti näillä matkoilla universiadivoitot. Muutama viikko universiadien jälkeen hän saavutti MM-kilpailuissa 200 metrin rintauinnissa hopeaa 2,35 sekuntia Venäjän Julija Jefimovalle hävinneenä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 100 metrin rintauinnissa hopeaa ajalla 1.05,22 häviten yllätysvoittajalle, Yhdysvaltain 17-vuotiaalle Lydia Jacobylle 0,27 sekunnilla mutta kukistaen olympiakultaa puolustaneen yhdysvaltalaisen Lilly Kingin 0,32 sekunnilla. Schoenmaker oli alkuerissä uinut olympia- ja Afrikan-ennätyksen 1.04,82 ja oli myös välierissä ollut nopein. Kolme päivää myöhemmin hän voitti olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa maailmanennätyksellä 2.18,95, millä hän voitti hopeamitalisti Lilly Kingin 0,97 sekunnilla. Schoenmaker oli jo alkuerissä uinut olympia- ja Afrikan-ennätyksen 2.19,16 ja oli myös välierissä ollut nopein. Kansainyhteisön kisoissa 2022 hän saavutti kultaa 200 metrin ja hopeaa 100 metrin rintauinnissa. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.20,80 ja hopeaa 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.05,84.

Schoenmakerin pitkän radan rintauintiennätykset ovat 50 metrillä 30,21 Tokion olympialaisten alkueräuinnin väliaikana, 100 metrillä 1.04,82 olympia-alkuerän loppuaikana ja 200 metrillä 2.18,95 olympialaisten loppukilpailussa. Lyhyellä radalla Schoenmaker on uinut 50 metrillä ajan 30,20, 100 metrillä 1.03,89 ja 200 metrillä 2.18,02, kaikki lokakuussa 2020 Etelä-Afrikan kansallisissa mestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tatjana Schoenmaker FINA. Viitattu 24.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  De George, Matthew: Olympics: Fast Rising Lydia Jacoby Earns Gold in 100 Breaststroke Stunner *Swimming World*.  26.7.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
**Hans Alois Bröckl** (3. kesäkuuta 1903 Pietari – 21. huhtikuuta 1988 Parainen) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1964.

Bröcklin vanhemmat olivat muusikko Anton Alois Bröckl ja Hulda Vilhelmina Trygg ja puoliso vuodesta 1929 Marta Elisabet Sarlin. Bröckl kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassisesta lyseosta 1922 ja valmistui Åbo Akademista kemiantekniikan diplomi-insinööriksi 1927. Hän meni Paraisten Kalkkivuori Oy:n palvelukseen kaivos- ja tehdasinsinööriksi, ja johti Lappeenrannan lhalaisessa sijainneen louhoksen ja kalkkitehtaan käyttöä. Vuonna 1938 Bröckl siirtyi yhtiön Lappeenrannan tehtaiden isännöitsijäksi ja paikallisjohtajaksi, ja toimi tehtävässä eläkkeelle jäämiseensä eli vuoteen 1968 asti. Lappeenrannan tehtaiden työntekijämäärä kasvoi Bröcklin aikana sadasta yli tuhanteen.

Bröckl toimi monissa luottamustehtävissä, muun muassa Kaakkois-Suomen kauppakamarin hallituksessa 1940–1968, Rakennusteollisuuden työnantajaliiton hallituksessa 1953–1968 ja Lappeenrannan kirkkovaltuustossa 1941–1960. Hän toimi myös Itä-Suomen korkeakoulun valtuuskunnan puheenjohtajana 1962–1968, ja vaikutti merkittävästi Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun perustamiseen. Bröckl osallistui teini-ikäisenä suojeluskuntalaisena sisällissotaan sekä talvi- ja jatkosotaan insinööriupseerina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hans Bröckl *Biografiasampo*. Viitattu 18.6.2023.
2. 1 2 3  Helsngin Sanomat. 3.5.1988. Kuolleita.
**La Güera** (aikaisemmin *La Agüera*, arab. الكويرة‎, ransk. *Lagouira*) on aavekaupunki Atlantin rannikolla Ras Nouadhiboun niemimaan kärjessä. Se kuuluu virallisesti Länsi-Saharaan, mutta on Mauritanian armeijan hallussa.

La Agüeralla oli 1920-luvun alussa omat postimerkkinsä.
Ranska ja Espanja jakoivat Ras Nouadhiboun eli Cap Blancin niemimaan sopimuksella, joka vahvistettiin Pariisissa vuonna 1900. Río de Oron kuvernööri perusti vuonna 1920 La Güeraan varuskunnan suojaamaan kanarialaisten rakentamaa kalastusasemaa. Kalatehtaan ympärille kehittyi kaupunki, jossa asui vuonna 1974 lähes 250 eurooppalaista ja yli 1 600 sahrawia.

Espanjalaisten vetäydyttyä ja Marokon ja Mauritanian jaettua Länsi-Saharan vuonna 1975 La Güera jäi Polisario-liikkeen haltuun, mutta mauritanialaiset karkottivat sen sissit kuukauden kuluttua. Río de Oro nimettiin Tiris el-Gharbiaksi ja La Güera liitettiin Lagwira-nimisenä Nouadhibouun.

Mauritanian vetäydyttyä Länsi-Saharasta vuonna 1979 marokkolaiset valtasivat sen eteläosan, mutta Ras Nouadhiboun länsiosa jäi Mauritanian armeijan haltuun taloudellisesti tärkeän Nouadhiboun suojelemiseksi. "Marokon muurin" ulkopuolelle jäänyt La Güera on ollut siitä lähtien autio rauniokaupunki, joskin Marokko ylläpitää propagandatarkoituksessa nimellistä kunnallishallintoa. Satelliittikuvat ja Mauritanian alueelle päästämät ulkomaiset matkailijat vahvistavat, että kaupungissa ei ole asutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Christophe Guguen: La ville-fantôme de Lagouira, symbole d’un conflit qui s’éternise *Le Desk*. Viitattu 11.9.2021.
2. 1 2  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 288–289. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.
**Tara Calico** (julistettu kuolleeksi 1998) oli yhdysvaltalainen New Mexicon yliopiston opiskelija, joka **katosi** 19-vuotiaana 20. syyskuuta 1988 Belenissä, New Mexicossa. Hänen katoamisensa on yksi tunnetuimmista katoamistapauksista Yhdysvalloissa.

Calico lähti katoamispäivänään aamulla 9.30 kotoaan yksin ajelulle polkupyörällä. Hän pyysi äitinsä hakemaan hänet, ellei hän olisi kotona puoliltapäivin, koska hänellä oli suunnitelmana pelata tennistä poikaystävänsä kanssa myöhemmin. Koska Calico ei palannut kotiin määräaikaan mennessä, hänen äitinsä lähti etsimään häntä säännöllisen yhteisen pyöräilyreitin varrelta. Äiti ei löytänyt tytärtään, eikä poliisikaan tässä onnistunut. Calicon korvastereoiden ja kasettinauhan osia kuitenkin löydettiin reitin varrelta.

15. kesäkuuta 1989 nainen löysi Floridan Port St. Joessa kaupan pihalta polaroid-kuvan, jossa Calicon näköinen nainen ja pieni poika olivat sidottuina ja suut teipattuina valkoisen pakettiauton takatilassa. Löytäjä oli nähnyt myös pakettiauton, joka oli ollut pysäköitynä hänen parkkipaikkansa viereen, mutta poistunut naisen palatessa autolleen ja huomatessa kuvan. Aluksi viranomaiset uskoivat kuvan pojan olleen 9-vuotias Michael Henley, joka oli kadonnut noin 75:n mailin päässä Calicon katoamispaikasta. Scotland Yardin palkkaamat tutkijat päätyivät tulokseen, että kuvan nainen oli 85-prosenttisella todennäköisyydellä Calico. FBI jäi asian suhteen epävarmaksi. Calicon äiti Patty Doel (k. 2006) oli vakuuttunut siitä, että kuvassa oli hänen tyttärensä. Hän esitti varmuudelleen perusteluksi sen, että kuvan naisen säärissä oli samanlainen arpi, jollainen Calicolle oli aikoinaan jäänyt auto-onnettomuudesta. Michael Henley löydettiin kuolleena Zuñi-vuorilta vuonna 1990. Henleyn kuolemaan ei kuitenkaan todettu liittyvän rikosta eikä hän ollut kuvan toinen henkilö.

Tara Calico julistettiin kuolleeksi vuonna 1998 ja tapaus kirjattiin henkirikokseksi. Vuonna 2007 viranomaiset ilmoittivat, etteivät uskoneet vuonna 1989 löydetyn valokuvan naisen olleen Calico. Vuonna 2008 sheriffi Calicon katoamisalueelta ilmoitti saaneensa tietoa, jonka perusteella kaksi teini-ikäistä poikaa olisi paniikissa surmannut Calicon törmättyään tähän tapaturmaisesti. Pidätyksiä ei kuitenkaan tehty eikä lisää tietoa potentiaalisista epäillyistä julkistettu. Vuonna 2019 FBI lupasi 20 000 Yhdysvaltain dollarin palkkion henkilölle, jolla olisi tietoa Calicon katoamisesta. Syyskuussa 2021 tutkijat ilmoittivat mahdollisesta uudesta johtolangasta, josta ei kuitenkaan kerrottu tarkemmin. Ketään ei ole pidätetty tapauksesta epäiltynä. Calicon katoamisesta on tehty elokuva ja podcast.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kara Goldfarb, Inside The Disappearance Of Tara Calico And The Frightening Photos Left Behind All That's Interesting 12.3.2022, viitattu 3.5.2023
2. 1 2 3 4 5  Amelia Beamer, Who was Tara Calico and what happened to her? The U.S. Sun 8.2.2023, viitattu 3.5.2023
3. 1 2 3  Sanna-Leena Santapakka, Marketin pihasta löytyi karmiva kuva naisesta ja pikkupojasta – mitä heille oikein tapahtui? Ilta-Sanomat 8.7.2017, viitattu 3.5.2023
**Risingen kirkko** (ruots. *Risinge kyrka*) tai **Risingen uusi kirkko** on kirkkorakennus Ruotsin Finspångin kaupungissa Risingen kylässä.

Risingen vanhaa kirkkoa, joka on rakennettu 1100-luvulla, oli laajennettu tilantarpeen vuoksi ja 1700-luvulla suunniteltiin uusia laajennuksia. 1800-luvulla päädyttiin kuitenkin laajentamisen sijaan rakentaa uusi kirkko, joka samalla sijoittuisi väestön kannalta paremmalle paikalle. Niinpä uusi kirkko rakennettiin noin kolme kilometriä pohjoisemmaksi. Uuden kirkon piirustukset laati Yli-intendentinviraston arkkitehti Johan Adolf Hawerman, ja rakennustöistä vastasi itägötanmaalainen rakennusmestari Abraham Nyström. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1845 ja se valmistui vuonna 1849.

Kirkko edustaa pääosin uusklassismia, mutta siinä on hyödynnetty myös erinäisiä "uustyylejä".

Jeesuksen vuorisaarnaa esittävän alttaritaulun on maalannut Pehr Hörberg. Tämä oli asunut Risingessä ja on haudattu Risingen vanhan kirkon hautausmaalle.

Kuvia kirkosta
--------------

* Risingen kirkko.Risingen kirkko.
* Kirkkosali.Kirkkosali.
* Saarnatuoli.Saarnatuoli.
* Kirkon alttari.Kirkon alttari.
* Kirkon urkuparvi ja urut.Kirkon urkuparvi ja urut.

Lähteet
-------

1. ↑  Risinge gamla kyrka Statens Fastighetsverk. Viitattu 1.9.2023. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Risinge kyrka Svenska kyrkan. Viitattu 1.9.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Risingen kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Finspångin seurakunnan kotisivut (ruotsiksi)
**Aili Anja Aleksandra Laitinen** (o.s. **Pylvänäinen**, 4. huhtikuuta 1935 Toivakka – 20. joulukuuta 2001 Savonlinna) oli suomalainen lääkäri ja kansanedustaja.

Laitinen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1964. Hän toimi Keski-Suomen parantolan osastonlääkärinä vuosina 1964–1967 ja Savonlinnan tuberkuloositoimiston lääkärinä vuodesta 1967.

Laitinen oli Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1972–1975. Hän edusti silloista Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän kuului myös Savonlinnan kaupunginvaltuustoon.

Hallitus ja eduskunta joutuivat keväällä 1972 ottamaan kantaa varsin epätavalliseen asiaan. Laitinen nimittäin tiedusteli hallitukselle jättämässään kirjallisessa kysymyksessä: "Mihin toimenpiteisiin hallitus aikoo ryhtyä sukupuolitautien ja ammattimaisen prostituution leviämisen ehkäisemiseksi ja aikooko hallitus ryhtyä toimenpiteisiin valtion bordellijärjestelmän luomiseksi, joka palvelisi sekä mies- että naisasiakkaita terveydellisesti turvatuissa olosuhteissa vai aikooko hallitus ryhtyä kiireellisiin toimenpiteisiin asiallisen ja tehokkaan sukupuolivalistuksen ja terveiden asenteiden kasvatuksen saamiseksi kaikkiin oppilaitoksiin ja valtion tiedotusvälineisiin irrallisten sukupuolitautien aiheuttamien haittojen ehkäisemiseksi?"

Hallituksen puolesta Laitisen kysymykseen vastasi silloinen sosiaali- ja terveysministeri Osmo Kaipainen. Kaipaisen mielestä valtion bordellijärjestelmä olisi ollut huono ratkaisu, joka olisi pikemminkin synnyttänyt uusia ongelmia kuin ratkaissut vanhoja. Bordellilaitos lakkautettiin Suomessa 1800-luvulla, eikä hallitus katsonut "olevan aihetta palata viime vuosisadalle tämän päivän ongelmien ratkaisemiseksi", Kaipainen totesi. Henkilökohtaisesti Kaipainen sanoi uskovansa valtiojohtoiseen yrittämiseen, mutta ei uskonut, että tällainen elinkeino olisi ollut kovin lähellä työväenhallituksen sydäntä. Sen sijaan Kaipainen sanoi hallituksen pitävän parempana vaihtoehtona tehokasta sukupuolivalistusta.

Lähteet
-------

* .aspx Aili Laitinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* *Vuosisatamme kronikka*, Gummerus 1987

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(7) | 
* Aro
* Borg
* Hemmi
* Laitinen
* Tarjanne
* Toivanen
* Westerlund

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Jaakko Juhani "Jahnu" Jahnukainen** (15. maaliskuuta 1925 Helsinki – 8. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, jazzmuusikko ja television *Levyraati*-ohjelman ensimmäinen juontaja.

Ura
---

Jahnukainen kiinnostui jazzista ja rumpujensoitosta jo käydessään koulua Helsingin Normaalilyseossa. Syksyllä 1959 hän toimi Suomen ensimmäisten televisiouutisten uutistenlukijana mutta hänen uutisankkurin uransa jäi lyhyeksi. Jahnukainen sai *Levyraati*-ohjelman idean kesällä 1961 ja toimi saman vuoden syksyllä alkaneessa ohjelmassa raadin puheenjohtajana aina vuoteen 1980 saakka. Ohjelmalla oli 1960-luvulla parhaimmillaan liki kaksi miljoonaa katsojaa. Levyraadin ohella Jahnukainen toimitti radiossa *Jazzstudio*-ohjelmaa ja Suomen Televisiossa *M-Show* -haastatteluohjelmaa.

Jaakko Jahnukainen 1964
Jahnukainen tunnettiin varsinkin 1960-luvun alussa intohimoisena jazzmusiikin harrastajana, joka suhtautui kielteisesti perinteiseen suomalaiseen tangomusiikkiin. Aikakirjoihin on jäänyt Veikko Tuomen esittämän *Sabina*-tangon saama *Levyraadin* silloin vielä lyhyen historian huonoin pistemäärä syksyllä 1961. Jahnukaisen omia jazz-suosikkeja olivat Max Roachin kvintetti ja Ella Fitzgerald. Hänen musiikkimakunsa näkyi *Levyraadissa* myös suhtautumisena rautalankamusiikkiin ja The Beatles -yhtyeen kappaleisiin; jälkimmäisten hän julisti olevan vain "mölisevää karjuntaa, typerää, mautonta ja yksitoikkoista". Eräässä lähetyksessä kesällä 1963 Jahnukainen jopa rikkoi brittiläisen rautalankayhtyeen The Cougarsin levyn *Saturday Night at the Duck-pond*, jossa häntä kiukutti etenkin se, että kappale oli mukailtu Pjotr Tšaikovskin *Joutsenlampi*-baletin eräästä teemasta.

Jahnukainen oli opiskellut valtiotieteitä Helsingin yliopistossa ja mainontaa Yhdysvalloissa. Varsinaisena leipätyönään Jahnukainen johti omaa Suomen Ilmoituskeskus-nimistä mainostoimistoaan. Hänen muita yrityksiään olivat muun muassa Mainos-Visio ja ohjelmatoimisto Finntuonti Oy. Jahnukainen oli myös innokas harrastelentäjä. Hän kuoli sydänkohtaukseen lokakuussa 1980.

Jahnukainen teki sivuosia muutamissa suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten *Tähtisumua* (1961), jossa hän oli myös käsikirjoittajana.

Lähteet
-------

* Pomus.net: Jaakko Jahnukainen
* Virkkunen, Urpo (toim.): *Kuka on kuka TV:ssä*. Helsinki: Otava, 1970.

### Viitteet

1. 1 2  Jake Nyman, Jukka Lindfors ja Pekka Gronow (toim): *Suomi soi 3: ääniaalloilta parrasvaloihin*, s. 53–54. Helsinki: Tammi, 2004. ISBN 951-31-2507-6.
2. ↑  Historia *DDT Jazzband*.  Arkistoitu 21.8.2017. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑   Nyman ym. (toim.), s. 36.
4. ↑  Elonet.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Affiniteettikromatografian periaate
**Affiniteettikromatografia** on kemian ja biokemian menetelmä esimerkiksi molekyylien jaotteluun ja entsyymien puhdistamiseen. Se on myös yksi monista kromatografisista menetelmistä.

Affiniteettikromatografia perustuu siihen, että molekyyleissä on tiettyjä kohtia, joihin tietyt muut molekyylit eli ligandit voivat kiinnittyä. Molekyyliä, johon ligandi kiinnittyy, kutsutaan kantajaksi. Joko ligandi tai kantaja kytketään kovalenttisesti kiinteään faasiin. Jäljelle jäänyt osapuoli liuotetaan nestemäiseen faasiin, ja liuos ajetaan kiinteän faasin läpi. Ligandit kiinnittyvät ajon aikana molekyyleihin, ja sitoutuneet molekyylit jäävät kiinni pylvääseen, josta ne voidaan ajon lopuksi irrottaa. Irrottaminen saattaa onnistua esimerkiksi liuoksenhappamuustason muutoksella. Ligandeja voidaan kytkeä kantajaan useilla kemiallisilla reaktioilla, ja affiniteettikromatografiasta onkin olemassa monenlaisia sovelluksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niemi, Mikko & Virtanen, Ismo & Vuorio, Eero: *Solu- ja molekyylibiologia*, s. 47. Weilin+Göös, 1995. ISBN 951-35-5685-9.
2. 1 2  Kromatografia *www.solunetti.fi*.  Arkistoitu 17.4.2021. Viitattu 6.8.2022.
Hesperos illan personifikaationa. Taiteilija Anton Raphael Mengs (noin vuodelta 1765, Patrimonio Nacional, Madrid)
**Hesperos** (m.kreik. Ἓσπερος, "ilta") oli kreikkalaisessa mytologiassa Eoksen, aamuruskon, poika ja iltatähti. Hyginus kertoo hänen isänsä olevan Kefalos, mutta useammin isäksi nimetään Astraios. Roomalaisessa mytologiassa hänen vastineensa on **Vesper.**

Johannes Tzetzes nimeää Hesperoksen Atlaksen pojaksi, joka oli kiinnostunut tähtitieteestä. Hän kiipesi Atlaksen harteille ja katosi. Iltatähdelle, tähdistä suurimmalle, annettiin nimi hänen mukaansa.

Diodoros mainitsee Hesperoksen hesperidien isoisänä ja Atlaksen veljenä, jolle hän antoi tyttärensä puolisoksi.

Yhteys Fosforokseen ja Eosforokseen
-----------------------------------

Hesperos sekoitettiin jo antiikin aikana **Fosforokseen**, aamutähteen, joka tunnettiin myös nimellä **Eosforos**. Syynä oli yksinkertaisesti se, että aamu- ja iltatähteä pidettiin alun perin kahtena eri taivaankappaleena, mutta kreikkalaisten hyväksyttyä tosiasian, että molempien kohdalla kyseessä on Venus, he omistivat "vaeltavan tähden" Afroditelle (roomalaisten Venus), ja Hesperoksella saatettiin viitata sekä aamu- että iltatähteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* iv.27.1 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.42 (engl. käännös).
**Vuokko** on Juuan suurimpia kyliä kunnan pohjoisosassa Pielisen ja valtatie 6:n välissä Vuokonjärven rantamilla. 

Keski-Vuokon kalastajatsasouna ja kiviaidat.
Vuokonjärven kesäteatterin kesän 2007 näytelmänä oli Lottopotti.
Elinkeinorakenteeltaan maa- ja metsätalouspainotteisen Vuokon asukasluku on noin 500. Vuokonjärvi jakaa kylän viiteen osa-alueeseen, jotka ovat Vihtasuo sekä Etelä-, Keski-, Länsi- ja Pohjois-Vuokko. Itä-Vuokko puuttuu, koska sen paikalla on Pielinen. Kylän asutus keskittyy nauhamaiseksi molemmin puolin Vuokonjärveä. 

Kylän koulu on Vihtasuon koulu, joka on kolmiopettajainen 50 oppilaan kyläkoulu. Kylässä toimii aktiivinen 4H-kerho.

Kylätoimikuntia on kaksi: pohjoisosassa Vuokon Kylätoimikunta ja eteläosassa Vuokon eteläinen Kyläseura ry.

Tsasounat
---------

Vihtasuon Kojonniemessä toimi Venäjän vanhauskoisten Pyötikön luostari 1840-luvun lopulta 1880-luvulle. Luostarin kiviaidatulla hautausmaalla on Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan 1980-luvulla rakentama Pyötikön tsasouna.

Keski-Vuokossa on kalastajatsasouna, joka valmistui Niemelän tilalle vuonna 2002 samalle paikalle, jossa oli tsasouna edellisvuosisatoina.

Vuokonjoen silta ja kallioleikkaus
----------------------------------

Vuokonjoen silta on luonnonkivistä 1930-luvulla rakennettu kaariholvisilta, joka ylittää Vuokonjärven laskuissa kaivetun kalliokanjonin. Silta on museosilta.

Vuokonjärven lintutorni
-----------------------

Vuokonjärven eteläpäässä on Juuan lintuharrastajien rakentama lintutorni. Vuokonjärvi kuuluu suurelta osin valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan, ja vuonna 1999 tehdyssä selvityksessä havaittiin alueella kaiken kaikkiaan 50 pesivää lajia.

Kiviaidat ja Keski-Vuokon kulttuurimaisemahanke
-----------------------------------------------

Keski-Vuokon kulttuurimaisemahankkeessa kunnostetaan vanhat asutuksia ympäröivät kiviaidat ja jokivarsi sekä rakennetaan pisteaitoja. Tulevaisuuden suunnitelmissa on vuokkolaisen savupirtin siirtäminen takaisin alueelle.

Kiviaidat ovat Nekkosenniemellä, jossa ne ympäröivät lehmien ja lampaiden laitumia. Kiviaitojen verkostoa on kunnostettu 2000-luvulla. Kauniita kiviaitoja on alueella yli kaksi kilometriä.

Kesäteatteri
------------

Vuokonjärven kesäteatteri tarjoaa kesänäytelmiä kauniissa pohjoiskarjalaisessa maisemassa, veden äärellä. Teatteri on toiminut vuodesta 1987 lähtien. Teatterissa on katettu katsomo.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Vuokon kylän sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1983** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Budapestissa 1983.

Suomen seitsemästä miesurheilijasta koostunut joukkue saavutti kaksi mitalia ja lisäksi kolme urheilijaa seitsemän parhaan joukkoon. Mitalistit olivat kokeneita menestyjiä, sillä Arto Bryggarelle sisäratojen EM-mitali oli järjestyksessään neljäs ja Antti Loikkaselle kolmas.

Mitalistit
----------

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| **Hopeaa** | Arto Bryggare | 60 metrin aitajuoksu |
| **Pronssia** | Antti Loikkanen | 1 500 metrin juoksu |

Joukkue
-------

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **60 metriä** | Jarmo Anias | välierässään kuudes (6,78) |
| Jouko Lehtinen | alkuerässään neljäs (6,82) |
| **200 metriä** | Jouko Lehtinen | alkuerässään kolmas (21,87) |
| **1 500 metriä** | Antti Loikkanen | loppukilpailussa kolmas (3.41,31) |
| **3 000 metriä** | Ari Paunonen | loppukilpailussa viides (7.59,53) |
| **60 metrin aidat** | Arto Bryggare | loppukilpailussa toinen (7,60) |
| **pituushyppy** | Jarmo Kärnä | kuudes (773) |
| **kuulantyöntö** | Olli Kanervisto | seitsemäs (18,53) |

Lähteet
-------

* Martiskainen, Seppo (toim.): *Suomi voittoon – kansa liikkumaan. Suomen yleisurheilun 100 vuotta*, s. 430. Yleisurheilun tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa
1967 • 
1969 • 
1970 • 
1971 • 
1972 • 
1973 • 
1974 • 
1975 • 
1976 • 
1977 • 
1978 • 
1979 • 
1980 • 
1981 • 
1982 • 
1983 • 
1984 • 
1985 • 
1986 • 
1987 • 
1988 • 
1989 • 
1990 • 
1992 • 
1994 • 
1996 • 
1998 • 
2000 • 
2002 • 
2005 • 
2007 • 
2009 • 
2011 • 
2013 • 
2015 • 
2017 •
2019
**Lesley Gore** (oik. **Lesley Sue Goldstein**, 2. toukokuuta 1946 New York, Yhdysvallat – 16. helmikuuta 2015 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja, jonka tunnetuimpia levytyksiä oli "It’s My Party".

Gore oli 16-vuotias levyttäessään vuonna 1963 "It’s My Partyn". Sen tuottaja oli Quincy Jones. Muita hänen 1960-luvun kappaleitaan olivat "Judy’s Turn to Cry" ja "She’s a Fool". Kappaletta "You Don’t Own Me" on pidetty jonkinlaisena esifeministisenä popkappaleena. Hän teki levytyksiä vuoteen 1967 ja sen jälkeen kiersi konserteissa ja teki lauluja muille. Oscar-ehdokkaaksi hän nousi tehdessään musiikkia elokuvaan *Fame*. Ura jatkui vielä 2000-luvulla. Viimeinen albumi ilmestyi 2005. Lisäksi hän oli vuodesta 2004 seksuaalivähemmistöjä käsittelevän televisio-ohjelman *In the Life* juontaja. Tuolloin hän kertoi julkisesti lesboudestaan. Hänen kumppaninsa oli 33 vuotta korusuunnittelija Lois Sasson.

Lähteet
-------

1. 1 2  Avola, Pertti: Esifeministisen poplaulajan suurin hitti oli It’s My Party: Lesley Gore 1946–2015.  *Helsingin Sanomat*, 18.2.2015, s. B 13. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Robert Bowien laatima poikkileikkaus "Charlotte Dundas"-aluksesta
*William Symingtonin kuva "Charlotte Dundas"*
**Charlotte Dundas** oli ensimmäinen käyttökelpoisena pidetty höyrylaiva, jonka varhaisinta versiota koekäytettiin vuonna 1801. Aluksen suunnitteli skotlantilainen insinööri William Symington. Charlotte Dundas oli suunniteltu hinaamaan muita aluksia Forthin–Clyden kanavassa Skotlannissa. Se osoitti kykynsä maaliskuussa 1802 tehdyssä kokeessa ja veti kahta painavaa proomua yli 30 kilometriä kuudessa tunnissa.

Carlotte Dundasin pituus oli 17 metriä ja sen voimanlähteenä toimi pystysylinterinen höyrykone, joka pyöritti siipiratasta. Aluksen nimi oli sen päärahoittajan Lordi Dundasin tyttären nimi. Charlotte Dundasia ei kuitenkaan otettu käyttöön, koska sen pelättiin tuottavan liian suuria aaltoja, jotka voivat tuhota kanavan rantapenkereet. 

Symington suunnitteli toisen version, johon asennettiin tehokkaampi vaakasylinterinen kone. Siipiratas oli aluksen keskellä aaltojen vähentämiseksi. Tätä alusta koekäytettiin 1803. Puurunkoisen aluksen pituus oli 17,1 metriä, leveys 5,5 metriä ja syväys 2,4 metriä. Tämän aluksen rakensi John Allen ja höyrykoneen Carron Company. Ensimmäinen koepurjehdus tehtiin Forthin–Clyden kanavalla Skotlannissa 4. tammikuuta vuonna 1803. Muutamien parannusten jälkeen alus otettiin käyttöön kanavahinaajana. Tämäkin alus jäi pian pois käytöstä, koska pelättiin aaltoja.

Nykyään "Charlotte Dundasin ystävät" *(Friends of Charlotte Dundas)* -niminen ryhmä kampanjoi innokkaasti Symingtonin varhaisten saavutusten tunnetuksi tekemisen puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Charlotte Dundas *uh.edu*. Viitattu 15.7. 2015. (englanniksi)
2. ↑  Charlotte Duncas *global.britannica.com*. Viitattu 15.7. 2015. (englanniksi)
3. ↑  Paddle Steamer Model - Charlotte Dundas *museumvictoria.com.a*.  Arkistoitu 16.7.2015. Viitattu 15.7. 2015. (englanniksi)
4. ↑  James Watt’s experiments at Kinneil House harnessed steam age *montrosereview.co.uk*.  Arkistoitu 16.7.2015. Viitattu 15.7. 2015. (englanniksi)
**Reija Kaskiaho** (s. 15. marraskuuta 1976 Hamina) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu seitsemän nuortenromaania. Kaskiahon esikoisteos, *Tulitikkuihmisiä*, ilmestyi vuonna 2001. Kirjailija asuu Helsingissä.

Kaskiaho on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Hän on opiskellut nuorena myös muun muassa kaupallista alaa, luovaa ilmaisua ja lehtijournalismia. 

Kaskiaho harrastaa seinäkiipeilyä ja juoksemista. Myös meditaatio ja runojen lukeminen on hänelle tärkeää.

Kaskiaho käsittelee kirjoissaan vakavia aiheita, mutta käyttää tekstissään myös huumoria. Kaskiahon esikoisteos Tulitikkuihmisiä kertoo nuorten huumeiden käytöstä. Kaskiaho on käsitellyt muissa kirjoissaan bulimiaa, koulukiusaamista, teiniraskautta, perheväkivaltaa ja homoseksuaalisuutta. Vuonna 2005 hän sai Topelius-palkinnon teiniraskautta käsittelevästä teoksestaan *Rastas*. Vuonna 2014 ilmestynyt *Nikottelua* kertoo homoseksuaalisuudesta ja siitä, millaista nuoren on yrittää elää normaalia elämää suvaitsemattomassa yhteiskunnassa.

Kaskiaholta ilmestyi nuoren naisen vakavasta vammautumisesta kertova kirja *Maantiekiitäjä* keväällä 2022.

Teokset
-------

* Tulitikkuihmisiä, 2001
* Pientä purtavaa, 2002
* Veitsenterällä, 2004
* Rastas, 2005
* Ajolähtö, 2006
* Nikottelua, 2014
* Maantiekiitäjä, 2022

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Topelius-palkinto 2005

Lähteet
-------

* Reija Kaskiaho Kirjasampo.fi:ssä

Aiheesta muualla
----------------

* Reija Kaskiaho kirja.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
*