recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Wilkens vuonna 1968
Wilkens vuonna 2013
**Leonard Randolph "Lenny" Wilkens** (s. 28. lokakuuta 1937) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hänet on kelpuutettu kummassakin ominaisuudessa Basketball Hall of Fameen: ensin pelaajana vuonna 1989, sittemmin valmentajana vuonna 1998.

Wilkens on opiskellut Providence Collegessa Rhode Islandissa.

NBA
---

Wilkens aloitti NBA-uransa vuonna 1960 ja vetäytyi pelaajana vuonna 1975. Hän osallistui yhdeksään NBA:n tähdistöotteluun ja oli sen MVP (*Most Valuable Player*) 1971. Hänen ammattilaisseurojaan olivat Atlanta Hawks, Seattle SuperSonics, Cleveland Cavaliers ja Portland Trail Blazers. Hän on sittemmin toiminut päävalmentajana seuraavissa ammattilaisseuroissa:

* Seattle SuperSonics (1969–1972; 1977–1985)
* Portland Trail Blazers (1974–1976)
* Cleveland Cavaliers (1986–1993)
* Atlanta Hawks (1993–2000)
* Toronto Raptors (2000–2003)
* New York Knicks (2004–2005)

Seattle SuperSonics jäädytti hänen pelipaitansa numeron vuonna 1979.

Lähteet
-------

* Basketball-reference.com: Lenny Wilkens pelaajana (englanniksi)
* Basketball-reference.com: Lenny Wilkens valmentajana (englanniksi)

  

Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 1996
4 Barkley |
5 Hill |
6 Hardaway |
7 Robinson |
8 Pippen |
9 Richmond |
10 Miller |
11 Malone |
12 Stockton |
13 O’Neal |
14 Payton |
15 Olajuwon |
Valmentaja Wilkens



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Korea

 |

 |
**Lennuk** (suom. *lentokone*) oli Viron laivaston hävittäjä, joka oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä *Avtroil*. Britannian kuninkaallinen laivasto luovutti aluksen sekä *Vambolan* Viron laivastolle 1919.

Suunnittelu
-----------

Aluksen piirustukset oli tehty ranskalaisella Augustin Normandin telakalla, joka auttoi lisäksi valmistuksessa toimittaen runsaasti osia. Aluksen aseistus muuttui useita kertoja suunnitteluvaiheen aikana.

Aluksen propulsiojärjestelmän kanssa tuli ongelmia Sveitsin aloitettua vientikiellon sotaakäyviin maihin.

Valmistus
---------

Venäjän keisarikunta tilasi aluksen vuoden 1912 laivasto-ohjelmassa Böcker & Langen telakalta Tallinnasta, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1913. Se laskettiin vesille 31. joulukuuta 1914 ja valmistui 30. heinäkuuta 1917.

Palvelus
--------

*Avtroil* liitettiin palvelukseen otettaessa Venäjän Itämeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin myöhemmin 13. hävittäjälaivueeseen.

Britannian kuninkaallisen laivaston osasto, jossa olivat komentaja Bertram Thesigerin komennossa risteilijät *HMS Caradoc* ja *HMS Calypso* sekä hävittäjät *HMS Vendetta*, *HMS Vortigern* ja *HMS Wakeful*, valtasivat aluksen 27. joulukuuta 1919 Tallinnan edustalla ja luovuttivat aluksen virolaisille.

*Lennukiksi* nimetty alus otettiin Viron laivaston palvelukseen 27. joulukuuta 1918. Alus myytiin 1933 Perulle ja kauppakirja allekirjoitettiin 30. kesäkuuta Virossa. Alus lähti *Guiseksi* nimettynä Tallinnasta 2. syyskuuta. Kaupasta saadut varat käytettiin Viron laivaston sukellusveneiden Kalev ja Lembit hankintaan 1936.

Almirante Guise
---------------

Perun laivasto nimesi aluksen *Almirante Guiseksi*. Se poistettiin palveluksesta 1947.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lennuk (laiva)**.
1. 1 2 3 4  Conway's 1906-1921 s. 310
2. ↑  Conway's 1922-1946 s. 352
3. ↑  Conway's 1922-1946 s. 424
**Suolikas** on noin 30 hehtaarin laajuinen karu ja kirkasvetinen korpijärvi Vihdissä. Se sijaitsee suurelta osin Nuuksion kansallispuistossa. Suolikkaan naapurijärviä ovat Valkealampi ja Sarkkinen. Saarijärvi sijaitsee Suolikkaan itäpuolella. Runsaas kilometrin päässä lännessä sijaitsee kolmen Antias-järven kokonaisuus: Levo-Antias, Iso-Antias ja Syvä-Antias.

Suolikas on muodoltaan omintakeinen. Sen eteläosan lahtia erottaa toisistaan kaareva niemi. Pohjoisosa on hyvin kapea, lähes jokimainen. Suolikkaan rantaviiva on järven pinta-alaan nähden pitkä, lähes seitsemän kilometriä. Suolikkaan rannat ovat pääosin kallioisia. Saaria Suolikkaalla on yksi. Järveen virtaa vettä puroja pitkin läheisistä vakavesistä, järven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja noin 900 metriä lännessä sijaitsevaan Lummukkaaseen, jonka korkeustaso on viitisen metriä Suolikasta alempi.

Suolikas (81.057.1.063) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Suolikas on Mankinjoen valuma-alueen pohjoisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 31.7.2019.
2. 1 2  Suolikas *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 31.7.2019.
3. 1 2  Suolikas *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 19.4.2021.
4. ↑  Suolikas Espoon karttapalvelussa
5. ↑  Eeva Ranta: Vihdin Suolikkaan veden laatu *Vattnenskvalitet.fi*.  26.10.2017. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf. Viitattu 31.7.2019.
6. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057). Järviwiki. Viitattu 19.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat: Nuuksion kansallispuisto laajeni Vihdissä 55 hehtaaria (2.1.1998)
**Nimismiehenvero** (ruots. *länsmansränta*) oli keskiajalla ja uudella ajalla Ruotsin valtakunnassa käytössä ollut vero, jolla kustannettiin käräjät ja maksettiin käräjillä käyvien virkamiesten palkat. Vero syntyi ja kehittyi valtion vakinaisen verolaitoksen ulkopuolella. Se kannettiin ja nautittiin pitäjien käräjäpaikoissa, nimismiehentaloissa. Veroa mainitaan harvoin vanhoissa verokirjoissa, sillä se oli pitäjäläisten ja virkamiesten keskinäinen asia. Uuden ajan alussa nimismiehenvero joutui valtion haltuun, jolloin kruunu alkoi vastata virkamiesten palkoista. Tällöinkin osa nimismiehenverosta jäi käytettäväksi paikallisesti.

Raaseporin läänissä nimismiehenveroa maksettiin 1500-luvulla kaikissa läänin pitäjissä samalla tavoin. Kultakin veromarkalta maksettiin 3 ½ vakkaa (yksi vakka vastaa 36,64 litraa) rukiita, 3 ½ vakkaa ohria ja 3 ½ vakkaa kauroja sekä kultakin kymmeneltä veromarkalta yksi talvikuorma heiniä. Tästä verosta kaurat otettiin linnaan ja lopun sai nimismies käyttää käräjäkestityksissä. Nimismiehen tärkein velvollisuus oli käräjien pitäminen ja nimismiehenverolla ruokittiin käräjille kokoontunut kruununväki.

Ahvenanmaalla nimismiehenvero maksettiin 1540-luvulla taloluvun eli manttaalin mukaan. Veroon kuului yksi panni ohria, neljännespanni rukiita, puoli leiviskää lihaa, kaksi naulaa voita, kaksi naulaa humalia, neljä kappaletta leipiä, kolmesta neljään kynttilää, kolme kupoa olkia ja kaksi syliä heiniä. Tästä verosta vouti sai kustakin nimismieskunnasta neljä pannia ohria, yhden leiviskän lihaa, yhden leiviskän voita ja 20 kynttilää. Linnankirjuri sai kuusi kynttilää jokaisesta nimismieskunnasta.

Hämeessä pidettiin vuonna 1531 käräjiä kolmasti vuodessa: kesällä, syksyllä ja talvella. Käräjiä istuttiin nimismiesten luona, jolloin vouti ja tuomari yöpyivät nimismiehen talossa. Nimismiehenvero vaihteli pitäjittäin ja se maksettiin koukuittain. Nimismiehenverosta kannettiin linnaan kultakin pitäjältä neljä lehmää ja kahdeksan lammasta. Lisäksi linnaan vietiin käräjäkauroja 3–4 puntaa kultakin pitäjältä voudin palkkioksi.

Vuonna 1540 Hämeen nimismiehenvero katsottiin kruunun pysyväksi tuloksi, jolloin se alettiin merkitä linnan tilikirjoihin. Nimismies sai osuutenaan kymmenen koukun veron. Lisäksi nimismies sai lisäkorvauksen, jos joutui talvisin syöttämään kruunun hevosia. Veron joutuminen kokonaan kruunun haltuun merkitsi samalla keskiaikaisen virkamiesjärjestelmän ja paikallishallinnon muutosta näiden joutuessa lopullisesti kruunun valvontaan ja määräysvallan alaiseksi.

Lähteet
-------

* Voionmaa, Väinö: *Suomalaisia keskiajan tutkimuksia*, s. 339–354. WSOY, 1912.
Nimir Abdel-Aziz
**Nimir Abdel-Aziz** (s. 5. helmikuuta 1992 Haag) on alankomaalainen lentopalloilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Puolassa, Turkissa ja Saksassa, ja on nyttemmin palannut Italiaan. Abdel-Aziz pelasi aiemmin passarina mutta on nykyisin pelipaikaltaan hakkuri. Hän on kuulunut myös vuodesta 2011 alkaen Alankomaiden maajoukkueeseen.

Abdel-Aziz aloitti uransa vuonna 2009 kotimaansa Dynamo Apeldoornissa voittaen yhden Hollannin mestaruuden. Vuodet 2010-2011 hän edusti Landstede Volleybalia, ennen kuin vuonna 2011 siirtyi Italiaan ja Sisley Bellunoon, jota Abdel-Aziz edusti vuoden, ennen kuin siirtyi niin ikään italialaiseen Bre Banca Lannutti Cuneoon. Vuonna 2013 Abdel-Aziz siirtyi Italiasta turkkilaiseen Ziraat Bankası Ankaraan, jota Abdel-Aziz edusti niin ikään vuoden, ennen kuin siirtyi vuonna 2014 nykyiseen seuraansa ZAKSA Kędzierzyn-Koźleen, jossa hän on voittanut kerran liigahopeaa. 

Alankomaiden maajoukkueessa Abdel-Aziz on pelannut vuodesta 2011 alkaen. Hänen suurin saavutuksensa siinä on Euroliigan voitto vuonna 2012. 

Abdel-Aziz on 201 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kilogrammaa. Hänen lyöntikorkeutensa on peräti 356 senttimetriä ja blokkikorkeutensakin 340 senttimetriä.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Nimir Abdel-Aziz - Player Info *Global Sports Archive*. Viitattu 20.10.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Unto Allan Kivinen** (22. kesäkuuta 1921 Lapinjärvi – 21. huhtikuuta 1997 Lahti) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kivisen vanhemmat olivat työnjohtaja, kirvesmies Johan (Hannes) Ferdinand Kivinen ja Anna Mäkelin ja puoliso vuodesta 1948 Anni Siviä Tinnilä. Kivinen kävi kansakoulun ja keskikoulun ja työskenteli veljensä Vilho Kivisen omistamassa rakennusliikkeessä. Unto Kivinen osallistui molempiin sotiin. Rakennusmestariksi hän valmistui Tampereen teknillisestä koulusta 1947 toimi sitten veljensä yrityksessä työpäällikkönä vuoden 1956 loppuun asti, jolloin yritys hakeutui konkurssiin.

Oman rakennusliikkeen Lahteen perustettuaan Kivinen ryhtyi yrittäjäksi, toimien pääasiassa Lahden seudulla. Yritys kasvoi alueellisesti yhdeksi suurimmista alallaan 1970-luvulla. Jo 1960-luvulla Kivinen alkoi myös muovialan yrittäjäksi, perustettuaan UK-Muovi-yrityksen Hollolaan ja myöhemmin Iisalmeen tuottamaan keveitä muovielementtejä. Niiden tuotantolaitteiden ja -menetelmän osalta yritys oli ensimmäinen Suomessa. Molemmat yritykset yhdistyivät 1976 UK-Yhtiöt Oy:ksi, jonka Kivinen myi 1989 jäädessään eläkkeelle. Hän oli jo sitä ennen pääosin luopunut monista luottamustehtävistään, oltuaan muun muassa Lahden kaupunginvaltuuston jäsen ja kuuluttuaan moniin alansa järjestöihin ja yhdistyksiin.

Teollisuusneuvoksen arvonimen Kivinen sai vuonna 1966, ollessaan 44-vuotias. Hän oli tuolloin Suomen nuorin teollisuusneuvos, yhdessä rakennusmestari Vilho Santalan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Unto Kivinen *Biografiasampo*. Viitattu 20.1.2022.
2. ↑  Vilho Kivinen *Biografiasampo*. Viitattu 20.10.2022.
**Klaus Jalo Juhana Kalima** (5. toukokuuta 1918 Helsinki – 18. maaliskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen näyttelyjohtaja ja kuvataiteilija, joka toimi Valkeakoskella. Hänet tunnettiin varsinkin muotokuvamaalarina, ja hänen teoksiaan on Valkeakoskella useissa julkisissa rakennuksissa.

Klaus Kaliman vanhemmat olivat kielitieteilijä, kirjallisuuden suomentaja ja professori Jalo Kalima ja suomentaja Toini Hildegard Eriksson. Klaus Kalima oli 1930-luvun lopulla taiteilija ja professori Erkki Koposen yksityisoppilaana. Hän opiskeli sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1940–1941 mutta joutui lähtemään sen jälkeen jatkosotaan. Sodasta tultuaan hän perusti vuonna 1945 mainostoimisto Artifexin. Hän toimi 1945 lavastajana elokuvassa *Kohtalo johtaa meitä* ja esitti baarimikkoa elokuvassa *Tähtireportterit tulevat*.

Kalima muutti 1949 Valkeakoskelle tultuaan Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n palvelukseen. Hän työskenteli muun muassa pakkausten suunnittelijana, graafisena suunnittelijana ja vientimessuilla näyttelyosastojen suunnittelijana. Kalima jäi eläkkeelle 1983. Hän perusti vuonna 1950 Valkeakosken taideyhdistyksen.

Klaus Kaliman sisar oli kirjailija Marita Kalima. Klaus Kaliman poika oli Helsingin yliopiston finanssioikeuden emeritusprofessori ja kansanedustaja Kai Kalima.

Teoksia
-------

* Juuso Waldenin muotokuva, öljyvärimaalaus.
* Arvo Ylpön muotokuva, öljyvärimaalaus. Akaan terveyskeskus (1987).
* Lähtö. Sotiin 1939–1945 lähteneiden muistomerkki Valkeakoskella Tehtaankadun ja Tallikadun risteyksessä (1991).

Lähteet
-------

1. ↑  Klaus Kalima 1918–2017: Näyttelyjohtaja, kuvataiteilija. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 24.4.2017. (Maksullinen artikkeli.)  
Klaus Kaliman muistonäyttely valottaa taiteilijan vähemmän tunnettua puolta. *Valkeakosken Sanomat* 3.3.2018. (Maksullinen artikkeli.)
2. 1 2 3  Jalo Kalima. Biografiasampo.
3. 1 2  Klaus Kalima 1918–2017. Come to Finland.
4. ↑  *Kohtalo johtaa meitä* Elonetissä.  
*Tähtireportterit tulevat* Elonetissä.
5. ↑  Neuvokset palasivat Pässinmäelle – vuorineuvos Waldenia ja teollisuusneuvos Tillikkaa esittävät maalaukset lahjoitettiin Kauko Sorjosen säätiölle. *Keskisuomalainen* 28.4.2021.
6. ↑  Muotokuvat ja muistomerkit. Arvo Ylppö -sivusto.
7. ↑  Lähtö. Suomen sotamuistomerkit 1939–1945.

Kirjallisuutta
--------------

* *In Memoriam Klaus Kalima (1918-2017): Klaus Kaliman muistonäyttely Myllysaaren museossa 2019*. Valkeakoski-Seura r.y, Valkeakoski, 2019. ISBN 978-952-69201-0-8

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lotta Svärd, Albert Edelfeltin kuvitusta *Vänrikki Stoolin tarinoihin*.
**Lotta Svärd** on Johan Ludvig Runebergin kirjoittama ruotsinkielinen runo, joka sisältyy hänen teokseensa *Vänrikki Stoolin tarinat*. Se on teoksen vuonna 1860 ilmestyneen toisen osan neljäs runo. Runo kertoo samannimisestä Suomen sodan aikana Ruotsin joukkojen mukana kulkeneesta naisesta, joka huolsi sotilaita ja myi näille viinaa. *Svärd* tarkoittaa suomeksi miekkaa. 

Runeberg kirjoitti runon jo syksyllä 1853. Lotta Svärd on runossa kuvattu isänmaallisena ja äidillisenä hahmona sotilaille. Runosta tuli nopeasti hyvin suosittu ja sitä on myöhemmin hyödynnetty maanpuolustushenkisissä tarkoituksissa. Runon mukaan nimettiin Suomen itsenäistymisen jälkeen perustettu naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö, Lotta Svärd. Myöhemmin saman runon mukaan nimetyt järjestöt perustettiin myös Ruotsiin (Riksförbundet Sveriges lottakårer), Tanskaan (Lottekorps) ja Norjaan (Norges Lotteforbund). "Lotta Svärdin" asettaminen nimenomaan valkoisen Suomen ideologiseen palvelukseen vaikutti paljon siihen, miten runoon ja koko *Vänrikki Stoolin tarinoihin* on Suomessa myöhemmin suhtauduttu.

Monien muiden *Vänrikki Stoolin tarinoiden* fiktiivisten hahmojen tavoin myös Lotta Svärdille on yritetty innokkaasti löytää todellista esikuvaa. Vaikka Ruotsin armeijalla ei Suomen sodan aikana virallisesti ollut kenttäkaupustelijoita, tosiasiassa kaikenlaista armeijaan kuulumatonta väkeä – kuten sotilaiden vaimoja – kulki joukkojen mukana. He saattoivat myös hoitaa haavoittuneita. Ainakin kolmea eri naista on ehdotettu Lotta Svärdin mahdollisiksi esikuviksi. Todellisuudessa Runeberg ei kuitenkaan liene perustanut hahmoa kehenkään yksittäiseen henkilöön. Vastaavantyyppisiä hahmoja esiintyi paljon myös aikakauden kirjallisuudessa ja muussa runoudessa.

"Lotta Svärdin" on väitetty innoittaneen saksalaista näytelmäkirjailijaa Bertolt Brechtiä tämän kirjoittaessa näytelmäänsä *Äiti Peloton ja hänen lapsensa*. Brecht asui toisen maailmansodan aikana vuoden ajan pakolaisena Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Wrede: *Se kansa meidän kansa on: Runeberg, vänrikki ja kansakunta* (suom. Timo Hämäläinen ja Risto Hannula), s. 186–188. Gummerus, Helsinki 1988.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Lotta Svärd** on Wikiaineistossa (Paavo Cajanderin suomennos)
**Joseph Guillemot** (1. lokakuuta 1899 Le Dorat, Ranska – 9. maaliskuuta 1975 Pariisi) oli ranskalainen kestävyysjuoksija.

Pienikokoinen Guillemot (160 cm, 54 kg) taisteli ensimmäisessä maailmansodassa ja sai taistelukaasusta pahoja keuhkovaurioita. Hänen sydämensä oli epämuodostuman takia ruumiin oikealla puolella, mutta siitä huolimatta hänestä kehittyi erinomainen kestävyysjuoksija. Vuonna 1920 hän voitti Ranskan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa, minkä ansiosta hänet valittiin Antwerpenin kesäolympialaisiin.

Olympialaisten ensimmäinen kestävyysjuoksutapahtuma oli 5 000 metrin juoksu. Paavo Nurmi lähti pitämään juoksussa kovaa alkuvauhtia yrittäen pudottaa muut kilpailijat heti alussa. Guillemot pysyi hänen kannassaan ja ohitti hänet viimeisessä kaarteessa. Nurmi ei ollut tottunut loppukireihin, joten hän hölkkäsi maaliin 4,4 sekuntia Guillemotin perässä. Guillemotin voittoaika oli 14.55,6. 10 000 metrin juoksu pidettiin kaksi päivää myöhemmin. Kilpailua aikaistettiin kolmella tunnilla kuningas Albert I:n pyynnöstä. Guillemot kuuli tämän syötyään juuri tukevan aamiaisen. Lisäksi hänen juoksukenkänsä oli varastettu, joten hän joutui juoksemaan kaksi numeroa liian suurilla kengillä. Kilpailussa vatsakrampeista kärsinyt Guillemot kävi tiukan kamppailun Paavo Nurmen kanssa, mikä päättyi Nurmen voittoon loppukirikamppailussa. Nurmi voitti ajalla 31.45,8, Guillemot jäi tästä 1,4 sekuntia.

Olympialaisten jälkeen Guillemot voitti 1922 maastojuoksun henkilökohtaisen maailmanmestaruuden sekä oli voittamassa joukkuekilpailun maailmanmestaruuden vuosina 1922 ja 1926. Hän voitti Ranskan mestaruuden 5 000 metrillä kolmeen kertaan, mutta Ranskan yleisurheiluliiton kanssa tulleiden erimielisyyksien takia hän ei päässyt Pariisin olympialaisiin. Uransa aikana hän teki kaksi maailmanennätystä: 2 000 metrillä 5.34,8 ja 3 000 metrillä 8.42,2. Askin päivässä tupakoinut Guillemot kuoli 75-vuotiaana Pariisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 21. Otava, 1970.

Miesten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1912: Hannes Kolehmainen |
1920: Joseph Guillemot |
1924: Paavo Nurmi |
1928: Ville Ritola |
1932: Lauri Lehtinen |
1936: Gunnar Höckert |
1948: Gaston Reiff |
1952: Emil Zátopek |
1956: Vladimir Kuts |
1960: Murray Halberg |
1964: Robert Schul |
1968: Mohamed Gammoudi |
1972: Lasse Virén |
1976: Lasse Virén |
1980: Miruts Yifter |
1984: Sa’id Awita |
1988: John Ngugi |
1992: Dieter Baumann |
1996: Vénuste Niyongabo |
2000: Millon Wolde |
2004: Hicham el-Guerrouj |
2008: Kenenisa Bekele |
2012: Mohamed Farah |
2016: Mohamed Farah |
2020: Joshua Cheptegei |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Vaalea kuroksen pää** on nimitys, jota käytetään eräästä muutoin kadonneen antiikin kreikkalaisen kuros-veistoksen päästä, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 490–480 eaa. Nykyisin kyseinen veistoksen osa on sijoitettu Akropolis-museoon.

Ennallistus pään värityksestä. Antikensammlung München.
Kuros on esittänyt lajityypille ominaiseen tapaan nuorta, todennäköisesti alastonta miestä. Ulkonäkö ja ilme muistuttaa jonkin verran niin kutsuttua Kritioksen efebiä. Veistoksen pää on säilynyt kokonaisena ja muutenkin hyvin. Pää samoin kuin koko veistos on ollut maalattu. Maalauksesta on säilynyt joitakin jäänteitä. Nimensä pää on saanut siitä, että sen paksut hiukset on ollut maalattu vaalean keltaisiksi. Pään korkeus on noin 24,5 senttimetriä.

Akropoliilta on löydetty kuros-veistoksen alempia osia, jotka ovat mahdollisesti peräisin samasta teoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Acropolis 689 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 30.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vaalea kuroksen pää** Wikimedia Commonsissa
Lotte Anker
**Lotte Anker** (s. 1958 Kööpenhamina) on tanskalainen jazzmusiikin saksofonisti ja säveltäjä. Hänen instrumenttejaan ovat täsmällisemmin sopraano-, altto- ja tenorisaksofonit.

Anker opiskeli lapsena ja nuorena klassista pianonsoittoa, mutta ryhtyi soittamaan saksofonia ja improvisoimaan vuonna 1980 etenkin John Coltranen, Wayne Shorterin ja aikansa kokeellisemman skandinavialaisen jazzin innoittamana. Hän opiskeli musiikkia Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1980–1984 ja osallistui saman vuosikymmenen aikana useisiin kursseihin ja workshopeihin, joita pitivät muiden muassa Joe Henderson, David Liebman, John Tchicai, Marilyn Mazur ja David Murray.

Säveltäjänä Anker on enimmäkseen itseoppinut, mutta hänellä on myös sävellyksessä oppiarvo Rytmimusiikkikonservatoriosta. Häntä opetti siellä Bob Brookmeyer, jota lisäksi avustivat vierailijoina esimerkiksi Pelle Gudmundsen-Holmgren ja Svend Hvidtfeldt-Nielsen. Vuonna 1988 Anker perusti oman kvartettinsa pianisti Mette Petersenin kanssa. Vuonna 1992 kvartetti laajeni kvintetiksi, johon trumpettia tuli soittamaan Nils-Petter Molvær. Vuonna 1995 Ankerista tuli improvisoivan trion jäsen kitaristi Hasse Poulsenin ja basisti Peter Friis-Nielsenin kanssa. Anker on toiminut myös muissa yhtyeissä ja johtanut Copenhagen Art Ensemblea.

Kansainvälisesti Ankerilla on ollut lukuisia yhteistyökumppaneita, ja hän on esiintynyt pitkin Eurooppaa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Lähi-idässä, Vietnamissa, Japanissa, Marokossa, Tansaniassa ja Guineassa. Sekä soittajana että säveltäjänä hän on pääasiallisesti keskittynyt kokeelliseen jazziin ja improvisaatioon sekä uuteen musiikkiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lotte Anker: Extended bio


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Korsikanritari** (*Papilio hospiton*) on muutamilla Välimeren saarilla tavattava hyvin harvinainen ritariperhoslaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteisiin II ja IV. Lisäksi korsikanritari mainitaan CITES-sopimuksen liitteessä I eli kaikenlainen lajilla käytävä kauppa on kiellettyä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kookas, keltamusta päiväperhonen, jonka takasiipien takareunassa on selvät, lyhyet kannukset. Takasiivissä on rivi sinisiä täpliä sekä punainen silmätäplä. Siipisuonten kohdalla on musta viiru. Korsikanritari muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon tavallista ritariperhosta (*Papilio machaon*), mutta mustan värin osuus siivissä on korsikanritarilla jonkin verran suurempi ja siivet ovat kontrastisemmat. Keskeisenä lajeja erottavana tuntomerkkinä siiven alapinnan leveä, mustareunainen poikkiviiru on ulkoreunastaan syvään sahamaisesti aaltoileva. Siipiväli 60–70 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Korsikanritaria tavataan ainoastaan Korsikan ja Sardinian saarilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena ja aloittavat lentonsa toukokuun puolivälissä. Lento jatkuu runsaampana kesäkuun alkupuolelle, mutta jonkin verran perhosia lentää aina heinäkuulle saakka.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Harvinainen laji. Perhoset elävät kuivilla, kallioisilla ja avoimilla ruohostomailla, joilla kasvaa korkeintaan harvaa pensaikkoa. Laji viihtyy tyypillisesti muuta maastoa korkeammilla kohdilla. Koiraat voivat lentää tuntikausia laskeutumatta. Perhoset vierailevat mielellään ohdakkeiden kukilla. Laji talvehtii kotelona.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasveja ovat *Ferula communis*, *Ruta corsica* sekä *Peucedanum paniculatum*. Ravintokasvin valinta riippuu populaatiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  van Swaay, C. Wynhoff, I. Verovnik, R. Wiemers, M. López Munguira, M. Maes, D. Sasic, M. Verstrael, T. Warren, M. & Settele, J.: *Papilio hospiton* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2010. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 18.8.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3
3. 1 2
4. 1 2 3  Untitled 1 *www.eurobutterflies.com*. Viitattu 24.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
* swallowtails.net (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q598111
* Wikispecies: Papilio hospiton
* ADW: Papilio\_hospiton
* BioLib: 51300
* BOLD: 33263
* CoL: 6TLWK
* ECOS: 5062
* EoL: 131357
* EUNIS: 278
* Fauna Europaea: 440672
* Fauna Europaea (new): 51bffa5f-2375-4c9a-95a2-ae5b2cea81df
* GBIF: 1938050
* iNaturalist: 108385
* IRMNG: 11158678
* IUCN: 15993
* LepIndex: 168666
* NBN: NHMSYS0000516595
* NCBI: 77254
* Species+: 6303
* uBio: 1080011

 |

 |
**Elle Andersdatter** (1600–1643) oli tanskalainen porvarisrouva, jota on pidetty myös virsirunoilijana.

Elle Andersdatterista ei tiedetä kovinkaan paljoa, mutta hänet mainitaan Lollannin saarella eläneen porvarin vaimona. 

Häntä on pidetty virren "Eya, mit Hierte ret inderlig Jubilerer" kirjoittajana. Todennäköisesti hän ei ole virren tekijä, vaan se on omistettu hänelle, muodostavathan virren tanskankielisen tekstin säkeistöjen alkusanojen ensimmäiset kirjaimet akrostikonin *Elle Andersdat*er. Akrostikon (nimikoitu virsi) oli aikanaan yleinen tapa joko kätkeä virren tekijän nimi tai sen henkilön nimi, jolle virsi oli omistettu, virren säkeistöihin. Akrostikon toimii yleensä vain virren alkukielisessä tekstissä, ei käännöksissä.

Alkuaan virressä oli 15 säkeistöä. Se on julkaistu arkkiveisuna 1639 Kööpenhaminassa arkissa "Tuende aandelige Vjser" ja vuonna 1642 se oli useissa tanskalaisissa virsikirjoissa. Virsi käännettiin ruotsiksi 1668 Göteborgissa ja julkaistiin Olaus Fosseliuksen Manualessa, *"Manuale eller een ny handbok"*. Suomennos vuodelta n. 1683 seuraa sitä.

Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 619 "Eijaa! Jo laulaa sielu kiitostansa". Virren tekijää ei mainita (suom. n. 1683 uud. Elias Lönnrot 1865, Anna-Maija Raittila 1984.) Virren sävelmä on toisinto Kuortaneelta. 

Ruotsin kirkon virsikirjassa virrestä on kaksi tekstiä. Virsikirjan ekumeenisessa osassa virsi 325 "I hoppet sig min frälsta själ förnöjer" / "Eijaa, jo laulaa sielu kiitostansa." (Tanskalainen 1639, Elle Andersdatter?, Ruots. Olaus Forsselius 1668, J. O. Wallin 1819. Suom. n. 1683, Anna-Maija Raittila 1984, 1999)

Ruotsin kirkon omassa virsiosassa se on Olof Hartmanin uudelleen kääntämänä, virsi 639 *"*Mitt hjärta vidgar sig" / "Nyt riemu sieluni yli äärten täyttää" (Olov Hartman tanskalaisen virren (1639) ja Olaus Forsseliuksen (1668) muk. 1980. Suom. Anna-Maija Raittila 1999. Molempien virsien sävelmänä on ruotsalainen muunnelma saksalaisesta kansansävelmästä 1589.

Tanskan kirkon virsikirjassa on virrestä nelisäkeistöinen versio virsi 531 "Eja, min sjæl ret inderlig sig fryder". Se pohjautuu ruotsinkieliseen Forsseliuksen ja Wallinin muokkaamaan tekstiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  619 Eijaa! Jo laulaa sielu kiitostansa *virsikirja.fi*. Viitattu 14.2.2022.
2. ↑  Elle Andersdatter *hymnary.org*. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 307. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*
4. ↑  531 Eja, min sjæl ret inderlig *dendanskesalmebogonline.dk*. Viitattu 16.22022. (tanskaksi)
**Korson kapina** oli 17. heinäkuuta 1965 Helsingin maalaiskunnan Korsossa tapahtunut nuorisomellakka. Mellakka sai alkunsa, kun paikallinen nimismies keskeytti Korson Tanhurinteen tanssilavalla alkamassa olleen The Renegades -yhtyeen konsertin. Kiellon syynä oli se, että konserttipäivä sattui rukouslauantaille ja silloisen lainsäädännön mukaan tanssien järjestäminen ei ollut tällöin sallittua. Nimismies oli tulkinnut konserttia seuraamaan tulleiden nuorten liikehtimisen tanssimiseksi.

Mellakointi alkoi, kun poliisi oli tilaisuuden keskeyttämisen jälkeen pidättämässä erästä nuorukaista ja tämän kaverit tulivat apuun estämään pidätystä. Mellakka levisi myös tanssipaikan ulkopuolelle Korson keskustaan. Paikalle kutsuttu palokunta yritti hillitä mellakoitsijoita vesisuihkuilla, ja seuranneessa yhteenotossa mellakoitsijat rikkoivat paloautojakin. Myös kaksi palomiestä loukkaantui.

Korson mellakan seurauksena sisäministeriö päätti, ettei palokuntia saanut käyttää mellakkapoliisin tehtäviin.

Vuonna 2012 Vernissan animaatioasema ja Vantaan nuorisopalveluiden käsityöpaja toteuttivat Korson kapinasta nukkeanimaation. Aloite tuli Vantaan kaupunginmuseolta, joka vuosina 2011–2014 toteutti Rock’n Vantaa -nimistä tutkimushanketta.

Katso myös
----------

* Kuopion torimellakka 1965
* Rovaniemen mellakka 1968

Lähteet
-------

1. ↑  Nuoriso kapinoi huvikieltoa vastaan *Ylen Elävä arkisto, yle.fi*.  8.9.2006. Viitattu 23.3.2017.
2. ↑  Ankkarockit eivät olleet mitään verrattuna vuoden 1965 mellakkaan Vantaan Korsossa *Rumba, rumba.fi*.  14.1.2013. Viitattu 23.3.2017.
3. ↑  Arkistoitu kopioMuistatko Korson kapinan? 50 vuotta sitten The Renegadesin keikan tanssikielto aiheutti kaaoksen (Vantaan Sanomien uutisessa viitataan esimerkiksi Keski-Uusimaa -lehdessä Korson kapinan jälkeisellä viikolla julkaistuun juttuun) *Vantaan Sanomat*.  6.7.2015.  Arkistoitu 18.8.2016. Viitattu 23.3.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Rock'n Vantaa: Korson kapina 1965 nukkeanimaatio Youtubessa
* Rock'n Vantaa blogi: Basistin muotokuva
* Rock:n Vantaa blogi: Rähinää, rajoja ja rock'n rollia
* Korson kapina 1965, Agricola uutiset ja keskustelu
* PaloForum-keskustelu : Pelastuslaitoksen toiminnan häirintä (Arkistoitu – Internet Archive)

60.354672°N, 25.078102°E
Bromadioloni (0,005%)
Bromadiolonia sisältävä rotanmyrkkysyötti.
**Bromadioloni** on voimakas rotanmyrkkynä käytetty antikoagulantti. Se on toisen polven 4-hydroksikumariini-johdannainen ja K-vitamiini -antagonisti. Sitä kutsutaan "super-varfariiniksi" sen voimakkuuden takia sekä sen vuoksi, että sillä on ominaisuutena kertyä myrkkyä saaneen organismin maksaan. Se tuli markkinoille 1980. Suomessa myytävä Rotanmyrkky "342" sisältää bromadiolonia 0,05 g/kg. Rotanmyrkkyyn voidaan lisäksi lisätä Bitrexiä eli denatoniumbentsoaattia varoitusaineeksi ja sen tekemiseksi ihmisille mahdottomaksi nauttia. Bromadioloni on ominaisuuksiltaan hitaasti hajoava ja rasvaliukoisena eliöihin kertyvä.

| Bromadioloni |
| --- |
| (R,S)-Bromadiolon (1*R*,3*S*)-Isomeria  | (S,R)-Bromadiolon (1*S*,3*R*)-Isomeria  |
| (R,R)-Bromadiolon (1*R*,3*R*)-Isomeria  | (S,S)-Bromadiolon (1*S*,3*S*)-Isomeria  |

Kemia
-----

Bromadiolonia käytetään neljän stereoisomeerin seoksena. Sen kaksi stereoisomeerikeskusta ovat fenyyli- ja hydroksyyli-hiilet kumariini 2-hydroksikromon-4-oni):n 3-kohdan substituentin hiiliketjussa.

Myrkyllisyys
------------

Bromadioloni imeytyy ruoansulatuskanavasta, keuhkoista tai ihokontaktista. Tavallisimmin sitä käytetään suun kautta toimivana myrkkynä. Aine toimii K-vitamiinin antagonistina. K-vitamiinin puute vähentää veren hyytymistä ja aiheuttaa kuoleman sisäiseen verenvuotoon.

Myrkytyksen oireet ilmenevät 24–36 tunnin kuluttua myrkyn syömisestä.

Taulukossa LD50 arvoja joillekin nisäkkäille:

* rotta 1,125 mg/kg
* hiiri 1,75 mg/kg
* kani 1 mg/kg
* koira > 10 mg/kg (MTD)
* kissa > 25 mg/kg (MTD)

Vasta-aine
----------

Antidoottina eli vastamyrkkynä annetaan K1-vitamiinia.

Lähteet
-------

1. ↑  Rotanmyrkky "342" tuoteseloste (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Bromard Käyttöturvallisuustiedote[vanhentunut linkki]
3. ↑  Komission direktiivi 2009/92/EY Pdf
4. 1 2 3  Bromadiolone (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Maximum Tolerated oral Dosage (MTD)= suurin siedetty annos
6. 1 2  The Veterinarian’s Guide to accidental rodenticideingestion by dogs & cats

Aiheesta muualla
----------------

* Bromadiolone toxicokinetics: diagnosis and treatment implications. (englanniksi)
* PubChem: Bromadiolone (englanniksi)
* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Bromadiolone (englanniksi)
**Lars Olsson** (s. 13. lokakuuta 1932 Bograngen, Torsbyn kunta) on ruotsalainen hiihtäjä, joka kilpaili 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alkupuolella.

Lars Olsson tai paremmin tunnettu lempinimellä "Finnskoga-Lasse" kotiseutunsa mukaan oli ennen kaikkea lyhyempien matkojen eli 15 kilometrin kilpahiihtäjä. Hän oli mukana Ruotsin olympiajoukkueessa Squaw Valleyssä 1960. Hän ei päässyt 15 kilometrille, joka aiheutti siihen aikaan keskustelua ruotsalaislehdistössä. Hänet valittiin sitten 4 × 10 kilometrin viestin avausosuudelle, jolla hän toi Ruotsin joukkueen ykkösenä vaihtoon. Ruotsin joukkue jäi kuitenkin mitalisijojen ulkopuolelle neljänneksi tässä viestissä. Seuraavissa hiihdon arvokisoissa eli Zakopanen vuoden 1962 MM-hiihdoissa tuli sitten menestystä, kun Ruotsin joukkue otti kultaa. Finnskoga-Lasse hiihti siinä myös avausosuuden. Hän hiihti myös 15 kilometriä ja sijoittui siinä kahdeksanneksi. Vuoden 1964 Innsbruckin talviolympialaisissa Seefeldin laduilla hän oli 15 kilometrillä 16:s eikä päässyt enää hiihtämään viestiä, jonka Ruotsi silloin myös voitti. Olssonin korvasi silloin vielä varsin kokematon Karl-Åke Asph.

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Olsson *Sveriges Olympiska Kommitté*. Viitattu 6.7.2015. (ruotsiksi)
2. ↑  Men 15km Nordic Skiing World Championship 1962 Zakopane (POL) – Tuesday 20.02 *todor66.com*. Viitattu 10.5.2015. (englanniksi)
3. ↑  Lars Olsson *SR/Olympic Sports*.  Arkistoitu 7.9.2011. Viitattu 10.5.2015. (englanniksi)
**Ellen Gallagher** (s. 16. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka tekee installaatioita, maalauksia ja piirustuksia sekoittaen eri tekniikoita ja materiaaleja. Teoksien teemat ovat afroamerikkalaisia.

Gallagher on kapverdeläisen isänsä puolelta afroamerikkalainen, kun taas äidin juuret ovat Irlannissa. Gallagherin opiskeli kirjoittamista Ohiossa Oberlin Collegessa vuosina 1982–1984. Kuvataiteita hän opiskeli ensin Bostonissa vuonna 1992 ja sitten Mainessa vuonna 1993.

Näyttelyitä
-----------

Gallagher on osallistunut kahdesti Whitney Biennialiin vuosina 1995 ja 2010, sekä kerran Venetsian biennaaliin vuonna 2003. Vuonna 2013 hänellä on näyttelyt Tate Modern -museossa Lontoossa ja Sara Hildénin taidemuseossa Tampereella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maila-Katriina Tuominen: Ellen Gallagher asettui taloksi.  *Aamulehti*, 2.3.2013, s. B15.

Aiheesta muualla
----------------

* Sara Hildénin taidemuseo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Aki Roukala** (s. 15. heinäkuuta 1978 Oulu) on suomalainen media-alan vaikuttaja ja manageri. Hän toimii muun muassa Maustetyttöjen, Miki Liukkosen, Yonan ja Mirel Wagnerin managerina. Lisäksi hän on ollut perustamassa hailuotolaista Bättre Folk -musiikkifestivaalia. 

Roukala on syntynyt Oulussa, mutta asui pitkään Helsingissä. Asuessaan Helsingissä hän toimi muun muassa Image-lehden valokuvaajana. Vuonna 2011 Roukala muutti Helsingistä Hailuotoon, ja perusti oman levy-yhtiönsä *Is This Art!* vuonna 2014. Hän kertoo oppineensa Imagen-aikanaan brändäämään, mistä on ollut hyötyä managerin uralla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppänen, Arttu: Bättre Aki.  *Helsingin Sanomat*, 13.7.2019, s. C1-3. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Is This Art! Oy *Fonecta Finder*. Viitattu 13.7.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Johan (Juhana) Laihiander** (30. huhtikuuta 1720 Säkylä – 22. helmikuuta 1794 Närpiö) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.

Laihianderin vanhemmat olivat kirkkoherra Henrik Laihiander ja Maria Rungius ja puoliso Anna Fredrika Tolpo. Laihiander tuli ylioppilaaksi 1735 vain 15-vuotiaana, mutta suoritti maisterin tutkinnon vasta 1745. Hän oli vuodesta 1746 Turun akatemian dosentti, 1748 alkaen Euran kirkkoherra ja 1769 Närpiön kirkkoherra, vuodesta 1773 hän toimi lääninrovastina. Laihiander sai 1766 jumaluusopin professorin arvonimen ja 1779 hänestä tuli teologian tohtori. Hän oli edustajana valtiopäivillä 1755, 1760 ja 1769 pappissäädyssä. Hän laati katsauksen Euran historiasta 1753.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, III osa: J–Malmivaara, W.*, s. 351–353. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1930.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 193
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Johan Laihiander. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 2.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Herbert Schade** (26. toukokuuta 1922 Solingen – 1. maaliskuuta 1994 Solingen) oli saksalainen kestävyysjuoksija.

Schade oli jo nuorena innokas juoksija. Leipurin oppipoikana toimiessaan hän kuljetti sämpylät juosten perille. Toinen maailmansota katkaisi hänen kehityksensä, mutta 1947 hän aloitti harjoittelun uudelleen. 1948 hän voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.10,48. 10. elokuuta 1951 hän juoksi Tukholmassa ensimmäisenä saksalaisena 10 000 metriä alle 30 minuutin ajalla 29.55,4.

Helsingin olympialaisissa 1952 Schade ylsi urheilu-uransa suurimpaan saavutukseen juoksemalla pronssille 5 000 metrin ajalla 14.08,8 kilpailussa, jonka voitti Tšekkoslovakian Emil Zátopek. Myöhemmin Zátopekistä ja Schadesta tuli elinikäiset ystävät. Schade osallistui Saksojen yhteisessä joukkueessa myös Melbournen olympialaisiin 1956, jossa hän sijoittui 5 000 metrillä kahdenneksitoista ja 10 000 metrillä yhdeksänneksi.

1955 Saksan yleisurheiluliitto myönsi Schadelle Rudolf-Harbig-muistopalkinnon. Schade lopetti urheilu-uransa vuonna 1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Pirhonen, Pentti: *Mitä Missä Milloin 1953*, s. 363. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1952.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee ilmarakkulaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Kaasukuplia virvoitusjuomassa
**Kupla** on ilmarakkula nesteessä tai muussa aineessa. Eräs kuplan ilmentymä on saippuakupla. Vaahto on nesteeseen syntyneiden kaasukuplien kasauma.

Kuplan eri ominaisuudet tekevät siitä usein käytetyn vertauskuvan. Koska nesteeseen syntynyt ilmakupla paisuu ja särkyy herkästi, se on äkillisen romahduksen vertauskuva, kuten talouden hintakupla. Kuplan umpinaisuudella viitataan ihmisen ideologisesti rajoittuneeseen maailmaan tai sosiaaliseen kuplaan, samanmielisten yhteisöön. Kupla on tyhjää täynnä, joten sillä viitataan perättömään juttuun tai valheelliseen ihmiseen. Kuplan muodosta ovat saaneet nimensä esimerkiksi kuuma kupla ja paikallinen kuuma kupla, erilämpöisten kaasujen alueet tähtienvälisessä aineessa, sekä sarjakuvassa hahmojen repliikkien taustan puhekupla.

Lähteet
-------

1. 1 2  *kupla.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  *vaahto.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kupla** Wikimedia Commonsissa
**Johan Lagus** (16. lokakuuta 1733 Kesälahti – 3. huhtikuuta 1806 Iisalmi) oli suomalainen lääninrovasti ja valtiopäivämies.

Laguksen vanhemmat olivat Kesälahden kirkkoherra Johan Lagus (1702–1735) ja Elisabet Berner tämän toisessa avioliitossa. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1749. Lagus valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1757. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori vuonna 1800.

Lagus oli Loviisan pedagogiossa vt. kollegana vuodesta 1756 ja vakinaisena kollegana vuodesta 1758. Hän sai konrehtorin arvonimen 1758. Hän toimi sitten Loviisan triviaalikoulun konrehtorina vuodesta 1760 ja rehtorina vuodesta 1769. Laguksesta tuli Iisalmen kirkkoherra vuonna 1771 ja hän sai rovastin arvon 1776. Lagus oli vt. lääninrovastina vuodesta 1796 ja vakinaisena lääninrovastina vuodesta 1801. Hän osallistui valtiopäiville vuosina 1789, 1792 (ei kuitenkaan tällöin ehtinyt perille matkavaikeuksien takia) ja 1800.

Lagus oli naimisissa vuodesta 1772 Porvoon lukion lehtorin Anders Kraftmanin tyttären Lovisa Benedicta Kraftmanin (k. 1791) kanssa. Heidän poikiaan olivat Turun akatemian rehtori, professori Anders Johan Lagus, Helsingin yliopiston rehtori, professori Wilhelm Gabriel Lagus ja sotatuomari, asessori Fredrik Lagus, vuodesta 1804 Lagi (1781–1816).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Johan Lagus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.10.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Kupittaan monitoimihalli** (sponsorinimeltään **Rajupaja-areena**, vuosina 2012–2022 **Marli-areena**, vuosina 2011–2012 **OS/G-areena**) on marraskuussa 2006 valmistunut urheiluhalli Kupittaalla Turussa. Se tunnetaan jääkiekkojoukkue TuTo Hockeyn kotihallina. Aiemmin samalla paikalla sijaitsi Kupittaan jäähalli vuosina 1973–2005.

Areenan ensimmäinen ottelu pelattiin 16. marraskuuta 2006, jolloin TUTO Hockey kohtasi Mestis-ottelussa Heinolan Kiekon. Kupittaan halli on myös turkulaisen ringetteseuran Turku Ringeten ja kaukalopalloliigajoukkue Turun Pyrkivän kotihalli.

Kupittaalla ovat pelanneet aiemmin myös turkulaisjoukkueet TPS ja Kiekko-67. Turkuhallin valmistuttua loppusyksystä 1990 TPS siirtyi pelaamaan sinne.

Vanha Kupittaan jäähalli
------------------------

Alun perin Kupittaalle rakennettiin tekojäärata vuonna 1962. Tällöin jää ei ollut vielä edes katettu vaan joukkueet pelasivat avojäällä. Vuonna 1973 rata katettiin, ja Kupittaan jäähalli valmistui 1973.

Vanha jäähalli purettiin vuonna 2005. TuTo pelasi kotiottelunsa Turkuhallissa kauden 2005–2006 ajan, kunnes uusi halli valmistui.

Vanhan hallin yleisökapasiteetti jääkiekko-otteluissa oli noin 5 500, kun uudessa se on 3 000.

Lähteet
-------

1. ↑  Kupittaan monitoimihallista Rajupaja Areena *aamuset.fi*. Viitattu 22.8.2022.
2. ↑  Irmeli Salo: OSG ryhtyi Tuton toveriksi. *Markkinointi & Mainonta*.  9.9.2011. Viitattu 12.9.2012.
3. ↑  Kupittaan monitoimihalli sai uuden nimen. *Turun Sanomat*.  12.9.2012. Viitattu 12.9.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kupittaan monitoimihalli** Wikimedia Commonsissa

* Kupittaan monitoimihalli
* jatkoaika.com 1
* jatkoaika.com 2

Mestiksen jäähallit

|  |
| --- |
| FPS • Hermes • HK Zemgale • Hokki • IPK • JoKP • K-Espoo • K-Vantaa • Ketterä • KeuPa HT • Koovee • Peliitat • RoKi • TUTO Hockey |
**Pelikone.fi** on vuonna 2007 perustettu verkkopelisivusto, joka sisältää useita tuhansia verkkopelejä. Kuka vain voi lähettää sivustolle oman pelinsä, mutta kaikki pelit tarkistetaan ennen kuin ne julkaistaan virallisiksi peleiksi. Palvelun pelit käyttävät Adobe Flash - ja HTML5-teknologiaa. Sivustolla on myös mahdollisuus tunnuksen luomiseen, joka tuo lisäominaisuuksia. Kävijä, jolla ei ole tunnusta, voi ainoastaan pelata sivuston pelejä. Rekisteröityneet kävijät voivat myös kommentoida pelejä.

Pelikone.fi ei ole pelkästään tarkoitettu pelisivustoksi. Rekisteröityneet käyttäjät voivat esimerkiksi tehdä oman avatarin tai kommentoida muiden profiileja, vastaanottaa ystävänpyyntöjä ja lähettää yksityisviestejä. Sivustolla on myös chatti ja foorumi, joissa voi keskustella.

Poletit ovat Pelikoneessa käytössä olevaa virtuaalivaluuttaa. Virtuaalivaluuttaa voi ostaa verkkopankilla tai tekstiviestitse ja sitä voi käyttää Pelikoneen hahmoeditorissa sekä pelaamiseen.

Sivuston viikoittainen kävijämäärä on noin 220 000 kävijää ja se on perustettu yhteistyössä Ilta-Sanomien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pelikone Mediakortti *sanomagames.fi*. Viitattu 5.3.2011.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pelikone.fi
Erään aineen olomuotodiagrammi. Kolmoispisteessä kolme faasirajakäyrää leikkaavat.
**Kolmoispiste** on aineen tietyssä lämpötilassa ja paineessa tila, jossa aineen kolme olomuotoa (kiinteä, neste, kaasu) ovat tasapainossa, eli järjestelmän kaikki aine on mahdollista muuttaa kiinteäksi, nesteeksi tai kaasuksi erittäin pienellä paineen tai lämpötilan muutoksella.

Veden kolmoispiste
------------------

Veden logaritmis-lineaarinen paine-lämpötila-faasidiagrammi. Roomalaiset numerot vastaavat eräitä jään faaseja.
Veden kolmoispiste on lämpötilassa 273,16 K (0,01 °C) ja paineessa 611,73 Pa (noin 0,006 bar). Normaalipaineessa veden sulamispiste on 0 °C, mutta paineen laskiessa siitä se aavistuksen kasvaa tuohon pisteeseen asti. Normaalipaineessa veden kiehumispiste on 100 °C, mutta paineen laskiessa se vähenee, joten tyhjiötä lähellä olevassa noin 0,006 ilmakehän paineessa kiehumispiste on sama kuin sulamispiste, 0,01 °C. Ylempi kuvaaja ei siis vastaa veden käyttäytymistä, vain alempi.

Kolmoispistettä alemmissa paineissa jää muuttuu suoraan höyryksi ja päinvastoin: nestemäistä vettä ei ole.

Veden kolmoispisteen lämpötilaa on käytetty celsius- ja kelvinasteikkojen määrittelyyn. Vuonna 1954 kymmenes yleinen paino- ja mittakonferenssi määritteli kelvinasteikon niin, että veden kolmoispiste oli tarkalleen 273,16 °K. Myöhemmin kelvinasteen nimi lyhennettiin muotoon *kelvin* ja tunnus muotoon K. Vuonna 2018 kelvin kuitenkin määriteltiin uudelleen Boltzmannin vakion avulla, eikä määritelmä näin ollen enää perustu veden kolmoispisteeseen.

Kolmoispisteen lämpötila saadaan aikaan käyttämällä kolmoispistekalibraattoria. Laite koostuu sisäkkäisistä astioista. Sisin astia on mittauskammio, jonka lämpötila asettuu kolmoispisteeseen. Sen ulkopuolella on astia, joka on mittaustilanteessa osittain jäätyneenä, osittain nesteenä ja osittain pelkän vesihöyryn täyttämä. Kaikkein uloimpana on lämpöeriste. Kalibraattori pystyy pitämään yllä kolmoispistelämpötilaa muutamia tunteja sen jälkeen, kun siitä ensin on poistettu kaikki ilma. Vesi on sen jälkeen jäädytetty ja osittain sulatettu, minkä jälkeen lämpötila hakeutuu kolmoispisteeseen.

Katso myös
----------

* Kriittinen piste (termodynamiikka)

Lähteet
-------

1. ↑  Triple point *IUPAC GoldBook*. IUPAC. Viitattu 29.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Resolution 3 of the 10th CGPM (1954) Bureau International des Poids et Mesures.  Arkistoitu 1.4.2019. Viitattu 21.5.2019.
3. ↑  olutions.pdf On the revision of the international system of units, Resolution 1 ((Yksiköiden määritelmät kohdassa Appendix 3: The base units of the SI)) Bureau international des poids et mesures. Viitattu 21.5.2019. [vanhentunut linkki]