recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harmaavalas** (*Eschrichtius robustus*) on valaiden lahkoon kuuluva laji. Harmaavalaiden heimoon Eschrichtiidae kuuluu vain yksi suku *Eschrichtius* ja siihen yksi valaslaji, harmaavalas. Harmaavalaat vaeltavat vuosittain pitkiä matkoja päästäkseen lisääntymisalueilleen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Täysikasvuisena uros on noin 15 metriä pitkä ja naaras 13. Harmaavalas painaa noin 20–37 tonnia ja voi elää jopa 77-vuotiaaksi. Lajille tyypillinen harmaa-valkoinen laikukas väri johtuu loiseläinten jättämistä arvista.

Harmaavalaan täplikäs ulkonäkö johtuu sadoista valaan päähän ja selkään tarttuneista valasrokoista. Kyseessä ovat pienet ja kovakuoriset merieliöt. Muita ilmeistä ärsytystä aiheuttavia loisia ovat runsaslukuiset valastäit, jotka nekin ovat äyriäisiä. Ne elävät ja lisääntyvät valaan paksun ihon poimuissa.

Levinneisyys
------------

Tyynellä valtamerellä elää kaksi populaatiota. Pienempi vaeltaa Ohotan meren ja eteläisen Korean välillä ja suurempi Alaskan edustalta Kalifornian niemimaan rannikolle Baja Californiaan. Pohjois-Atlantin populaatio pyydettiin sukupuuttoon noin 300 vuotta sitten.

Ravinto
-------

Valaat jakautuvat ravinnonhankinnan ja rakenteensa mukaan kahteen alalahkoon, hetulavalaat ja hammasvalaat. Harmaavalas kuuluu hetulavalaiden alalahkoon. Hetulavalailla on hampaiden paikalla hetulat eli sarveisaineesta rakentuneet levyt, joista riippuvien ripsien avulla ne siivilöivät vedestä ravinnokseen pieneliöitä.

Toisin kuin monet muut valaat, harmaavalas etsii ravintonsa merenpohjasta. Se imaisee syötävää pohjalta sen sijaan, että haalisi sitä suuhunsa uidessaan. Valas pyörähtää kyljelleen ja kyntää kuonollaan mutaa ja hiekkaa. Pohjan kerrostumat pöllähtävät veteen, ja valas imaisee ne suunnattoman vesimäärän mukana suuhunsa. Pohjasta noustessaan harmaavalas purskauttaa veden suustaan kielellään, jolloin syötävä aines jää hetuloihin. Se syö äyriäisiä, nilviäisiä, matoja ja pikkukaloja.

Toimet pohjassa ovat sen verran rajuja, että valaalle jää usein muistoksi päähänsä arpia. Harmaavalas aterioi kesällä miltei kaiken aikaa, sillä sen on koottava rasvavarastoja talven pitkää paastokautta varten.

Lähteet
-------

1. ↑  Reilly, S.B. Bannister, J.L. Best, P.B. Brown, M. Brownell Jr. R.L. Butterworth, D.S. Clapham, P.J. Cooke, J. Donovan, G.P. Urbán, J. & Zerbini, A.N.: *Eschrichtius robustus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.8.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q179154
* Wikispecies: Eschrichtius robustus
* ADW: Eschrichtius\_robustus
* ARKive: eschrichtius-robustus
* BOLD: 26410
* CoL: 3BH49
* ECOS: 1477
* EoL: 46559449
* EPPO: ESHRRO
* EUNIS: 17307
* Fossilworks: 81900
* GBIF: 2440704
* iNaturalist: 41478
* IRMNG: 11414745
* ITIS: 180521
* IUCN: 8097
* MSW: 14300030
* NatureServe: 2.104316
* NCBI: 9764
* NOAA: gray-whale
* SeaLifeBase: 69002
* Species+: 5138
* WoRMS: 137112

 |

 |
**Tervolan Järjestötalo**, tuttavallisemmin "Järkkä", sijaitsee Tervolan kunnassa.

Historiaa
---------

Järjestötalo rakennettiin rakennusmestari Olavi Nurmen suunnitelmien mukaisesti talkoilla keväällä 1958. Osa rakennuksen ulkolaudoitusta on peräisin saksalaisten vanhoista parakeista.

Rakennus
--------

Talossa on sali näyttämöineen, kahvila, keittiö, eteinen WC-tilat, sekä toisessa kerroksessa alun perin talonmiehen asunto. Taloon saatiin 1960-luvulla huippuimuri Rovaniemen työväentalolta. Vuonna 1972 taloon hankittiin kuumailmapuhallin. Vuonna 1982 talon huopakate uusittiin. Samalla taloon asennettiin viemärit ja WC:t ja rakennus maalattiin sekä ulkoa että sisältä. Samana vuonna hankittiin vielä toinen kuumailmapuhallin, ja talonmiehen asuntoa laajennettiin yhdellä huoneella. Kaikki muutokset on tehty talkootyönä.

Tämän jälkeen rakennukseen on laitettu peltikatto. Vuonna 2022 Tervolan järjestötalo sai valtiolta korjausavustusta peltikaton jatkamiseksi sekä lumiesteiden asentamiseen ja invaluiskan tekoon. Korjausavustusten tarkoitus on säilyttää seurantalojen arvokasta rakennusperintöä sekä mahdollistaa talojen käytettävyyttä parantavat korjaukset. Tervolan Järjestötalo on pinta-alaltaan 280 m², ja se sijaitsee omalla 2 500 m²:n tontilla. Tontilla sijaitsee myös puurakenteinen talousrakennus, jossa on sauna, varasto ja puuliiteri.

Nykyinen toiminta
-----------------

Tervolan järjestöyhdistys vuokraa taloa ympärivuotisesti. Talossa ovat kokoontuneet mm. Tervolan Eläkeläiset ry sekä kansalaisopiston opintoryhmät. 
Vuodesta 2016 on talossa tarjottu vähävaraisille perheille ja työttömille jouluateria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Lapin työväentalot: peruskartoitus 1997*. Kansantalojen Liiton Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
2. ↑  Tervolan järjestötalolle rakennetaan uusi invaluiska. Lapin Kansa
3. ↑  Tervolan Järjestöyhdistys ry *lappilaiset.fi*.  Arkistoitu 24.10.2022. Viitattu 21.11.2022.
**Pelkolan työväentalo** tai **Sattulan työväentalo** oli Hattulan kunnan Sattulan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Pelkolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906 Nihattulan työväenyhdistyksen alaosastona. Jo seuraavana vuonna se kuitenkin irrottautui omaksi yhdistyksekseen. Samana vuonna yhdistys hankki itselleen myös talon. Yhdistyksen jäsenluku vaihteli alkuvuosikymmeninä 30–40 välillä.

1930-luvun alussa Lapuanliikkeen kannattajat vandalisoivat työväentaloa useaan otteeseen. Keväällä 1933 talolle murtauduttiin ikkunan kautta, ja sen ullakolta varastettiin yhdistyksen ja sen nuoriso-osaston liput. Liput löytyivät myöhemmin maantieltä palasiksi revittyinä. Samana keväänä talo pakkoliputettiin, eli sen katolle vietiin Suomen lippu, joka kuitenkin haettiin samana iltana pois. Lippuvarkaudesta syytteeseen joutui paikallinen talollisen poika, joka oli ollut mukana myös pakkoliputuksessa. Syytetty veljineen oli aiemmin häiriköinyt muun muassa Parolan työväentalon iltamissa. Myös lokakuussa 1933 talolla tehtiin tarkemmin määrittelemätöntä ilkivaltaa. Seuraavan vuoden alkupuolella taas talon ikkunat rikottiin kahteen kertaan, ensimmäisellä kerralla kesken iltamien.

Vuonna 1982 talo oli Hämeenlinnan Järjestöyhdistyksen omistuksessa. Se oli tuossa vaiheessa huonokuntoinen ja toimi romuvarastona.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin muun muassa kokouksia, iltamia ja kesäjuhlia. Vuonna 1929 Hämeenlinnan Työväen Näyttämö vieraili talolla ja esitti näytelmän *Eläköön – poika tuli!*. Talolla toimi myös ravintola.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirunkoinen ja vuoraamaton, väriltään harmaa. Alun perin se oli pärekattoinen, mutta kate vaihdettiin jossain vaiheessa pelliksi. Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Lämmitystä, sisävessaa, viemäröintiä tai vesijohtoa ei ollut.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1907  1908. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 21.11.2022.
3. ↑  Kansan Työ *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.5.1933, no 115. Viitattu 21.11.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.11.1933, no 226. Viitattu 21.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1.3.1934, no 26. Viitattu 21.11.2022.
6. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
7. 1 2  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  14.3.1939, no 32. Viitattu 21.11.2022.
8. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.6.1912, no 64. Viitattu 21.11.2022.
9. ↑  Hämeen Voima *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.4.1910, no 42. Viitattu 21.11.2022.
10. ↑  Häme *digi.kansalliskirjasto.fi*.  28.11.1929, no 137. Viitattu 21.11.2022.
"**Cherokee**" on Ray Noblen säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1938. Noble sävelsi sen ensimmäiseksi osaksi viisiosaiseen sarjasävellykseensä *Indian Suite*. Kappale tunnetaan myös nimellä "Indian Love Song".

Billy May sovitti kappaleesta instrumentaaliversion Charlie Barnetin orkesterille vuonna 1939, ja yhtyeen levytys nousi Yhdysvaltojen listalla 15. sijalle. Barnet otti pidennetyn version sävellyksestä tunnuskappaleekseen nimellä "Redskin Rhumba". Pidennetyn kappaleen säveltäjäksi oli merkitty Barnet itse salanimellä "Dale Bennett". Barnetin tulkinta teki kappaleesta suositun jazzmuusikoiden keskuudessa, ja siitä onkin tullut yksi tyylilajin standardikappaleista. Muun muassa Count Basie, Sarah Vaughan, Bud Powell ja Clifford Brown ovat levyttäneet kappaleen. Charlie Parker käytti "Cherokeen" sointukulkua vuoden 1945 sävellyksessään "Ko-Ko". Myös Buddy DeFrancon "Swinging the Indian" perustuu kappaleen sointuihin.

Kappale on rakenteeltaan 64 tahdin mittainen AABA ja alun perin B-duurissa. Melodia käyttää pentatonista asteikkoa ja pysyttelee asteikossa myös B-osassa tapahtuvien nopeiden sävellajin vaihdosten aikana. Sanoituksen kanssa kappale esiintyy usein naisartistien laulamana, vaikka "suloisesta intiaanineidosta" kertova kappale on selvästi kirjoitettu mieslaulajalle.

Suomalaiset levytykset
----------------------

* 1991 The Swinghufvuds

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jeremy Wilson: Cherokee (Indian Love Song) *JazzStandards.com*. Viitattu 9.9.2011. (englanniksi)
**Pelko** (*Fright*) on Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1971 tuotettu ja ensi-iltansa saanut ohjaaja Peter Collinsonin jännityselokuva. Elokuvaa voidaan perustellusti pitää ns. slasher-elokuvien lajityypin varhaisena edustajana (proto-slasher).

Juoni
-----

Opiskelijaneitokainen Amanda (Susan George) on Helenin (Honor Blackman) ja tohtori Cordellin (John Gregson) nuoren pojan, Taran, lapsenvahtina näiden hulppeassa lukaalissa syrjäisellä metsäseudulla. Amandan jäätyä yksin ja lapsen nukkuessa Amanda tuntematon mies tarkkailee nuorta naista ikkunan takaa. Paikalle saapuu Amandan poikaystävä Chris (Dennis Waterman) viettämään rentoa iltaa Amandan kanssa ja Chrisin poistuessa asunnosta tuntematon hyökkääjä iskee Chrisiä päähän.

Amanda kuulee asunnossa erilaisia epämääräisiä ääniä ja arvelee Chrisin tekevän kepposta hänelle. Tilanne muuttuu kuitenkin nopeasti. Amanda pelästyy niin pahoin, että soittaa Helenille ravintolaan, mutta he eivät ehdi puhua keskenään ennen kuin puhelu oudosti katkeaa. Helen pelästyy, koska hänen mielisairas ex-miehensä Brian (Ian Bannen) on ilmestynyt talolle.

Brian pääsee taloon esiintyen veristä Chrisiä auttavana hyväntahtoisena naapurina, mutta Amanda tajuaa nopeasti tehneensä virheen, kun Brian alkaakin kutsua häntä "Heleniksi" ja estää tytön pääsyn nukkuvan Taran huoneeseen. Amanda yrittää myöhemmin paeta asunnosta Taran kanssa juuri parahultaisesti poliisien saapuessa talolle Helenin hälyttäminä, mutta Brian onnistuu kiskomaan tytön takaisin asuntoon ja tilanteesta syntyy piinallinen panttivankidraama. Helen tarjoutuu Amandan ja Taran tilalle Brianin vangiksi ja pääseekin asuntoon, mutta Brian tajuaa sen olevan ansa ja tilanteesta syntyy ankara kamppailu.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Susan George  | … |  Amanda
  |
|  Ian Bannen  | … |  Brian Lloyd
  |
|  Honor Blackman  | … |  Helen Lloyd
  |
|  John Gregson  | … |  Tohtori Cordell
  |
|  George Cole  | … |  Jim
  |
|  Dennis Waterman  | … |  Chris
  |
|  Maurice Kaufmann  | … |  tutkija
  |
|  Roger Lloyd-Pack  | … |  konstaapeli
  |
|  Michael Brennan  | … |  poliisi
  |

Kohtelu Suomessa
----------------

Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa vuonna 1972 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Myöhemmin vuonna 1988 videolevitystä varten tehdyssä uusintatarkastuksessa tuo täyskielto jäi voimaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith, Gary A.: *Uneasy Dreams: The Golden Age of British Horror Films, 1956-1976*, s. 122. McFarland, 2006. ISBN 978-0-786-42661-4. (englanniksi)
2. ↑  Fright *Elonet*.  Arkistoitu 14.3.2018. Viitattu 13.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pelko* Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
**Harmaatuulihaukka** (*Falco ardosiaceus*) on afrikkalainen jalohaukka.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 30–33 cm ja paino 205–255 g (koiras) ja 240–300 g (naaras). Harmaatuulihaukan höyhenpuku on kokonaan liuskeenharmaa ja sen silmät, nokka, vahanahka ja koivet ovat keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun puvussa on ruskehtava sävy.

Esiintyminen
------------

Harmaatuulihaukka elää Afrikassa Sahelin alueella, Senegalista lännessä Etiopiaan ja Eritreaan idässä, ja aina Namibian ja Zambian pohjoisosiin asti. Lajin elinympäristön ala on noin 12 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu, mutta osa Länsi-Afrikan kannasta suorittaa ajoittain vaelluksia.

Elinympäristö
-------------

Harmaatuulihaukka asuu metsissä, puustoisilla ruohomailla ja savanneilla, usein aukeiden tai kulottuneiden alueiden reunoilla.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on puunkolossa tai jonkun muun linnun vanhassa risupesässä, usein vasarapäähaikaran (*Scopus umbretta*) pesässä, josta se voi häätää haikaran pois kesken sen pesinnän. Naaras munii 2–5 munaa, joita haudotaan 26–31 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä kuukauden ikäisinä.

Ravinto
-------

Lajin pääravintoa ovat isokokoiset hyönteiset sekä pienet liskot, pikkujyrsijät, linnut, lepakot ja madot. Se on petolinnuksi siitä erikoinen, että sille kelpaavat myös öljypalmun (*Elaeis*) siemenet.

Lähteet
-------

* Arkive.org (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Falco ardosiaceus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 13.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q925768
* Wikispecies: Falco ardosiaceus
* ADW: Falco\_ardosiaceus
* ARKive: falco-ardosiaceus
* Avibase: 3F2BA4F7CD1E5F37
* BirdLife: 22696406
* CoL: 3DTFQ
* BOW: grykes1
* eBird: grykes1
* Euring: 32120
* GBIF: 2481031
* iNaturalist: 4688
* IRMNG: 10195488
* ITIS: 175629
* IUCN: 22696406
* NBN: NHMSYS0020789027
* NCBI: 495938
* Species+: 6695
* Xeno-canto: Falco-ardosiaceus

 |

 |
**Harmaatinami** (*Tinamus tao*) on tinamien (Tinamidae) heimoon ja isotinamien (*Tinamus*) sukuun kuuluva Etelä-Amerikassa tavattava lintulaji. Coenraad Jacob Temminck kuvasi lajin tieteelle vuonna 1815 Parásta Brasiliasta.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Harmaatinamin pituus vaihtelee 42,5 ja 49 senttimetrin välillä. Koiras painaa 1 325–1 863 grammaa, naaras 1 430–2 080 grammaa. Täten harmaatinami on heimonsa suurikokoisin laji.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Harmaatinamia tavataan Andien itäisillä rinteillä ja Brasilian Cerradossa. *Larensis*-alalaji on levinnyt Kolumbian keskiosiin ja Venezuelan luoteisosiin. Alalajia *kleei* taas tavataan Kolumbian eteläosista ja Ecuadorin itäosista Peruun, Boliviaan ja Brasilian länsiosiin. Alalaji *septentrionalis* elää luoteisessa Venezuelassa ja mahdollisesti myös Guyanassa, mistä sitä ei kuitenkaan ole tavattu viime aikoina. Nimialalaji *tao* on kotoperäinen Brasilian pohjoisosissa. Nykyisin lajilla on arvioitu elossa 100 000–499 999 sukukypsää yksilöä. Arvio perustuu lajin runsauteen Perussa. Metsäkato on harmaatinamin suurin uhka, koska se vaatii menestyäkseen koskematonta metsää ja on siten erityisen altis pirstoutumiselle ja muille häiriötekijöille. Lajin levinneisyys on jo valmiiksi hajanainen. Paikoin myös metsästys vähentää harmaatinamien lukumääriä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokitteli harmaatinamin elinvoimaiseksi lajiksi vuosien 2004–2009 arvioissaan, mutta on vuoden 2012 arviosta lähtien pitänyt sitä vaarantuneena.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Harmaatinamin ravinto koostuu pääasiassa hedelmistä, joskus siemenistä, selkärangattomista ja toisinaan pienistä selkärankaisista. Lisääntymisaika on Kolumbiassa tammikuusta maaliskuuhun ja Venezuelassa kesäkuussa. Harmaatinami pesii yleensä pienissä karikkeen koloissa suurten puiden juurella tai pensaiden juurien joukossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife International: *Tinamus tao* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2019. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 29.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Grey Tinamou (*Tinamus tao*) *Handbook of the Birds of the World*. Viitattu 29.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q933682
* Wikispecies: Tinamus tao
* ADW: Tinamus\_tao
* Avibase: 346D16D5C9ED3A8D
* BirdLife: 22678135
* CoL: 7CB5L
* BOW: grytin1
* eBird: grytin1
* GBIF: 2477622
* iNaturalist: 20685
* IRMNG: 11161128
* ITIS: 174404
* IUCN: 22678135
* NCBI: 69492
* Neotropical: grytin1
* Xeno-canto: Tinamus-tao

 |

 |
Kolumbian vaakuna
**Kolumbian vaakuna** on Kolumbian kansallinen tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Vaakuna hyväksyttiin maan viralliseksi tunnukseksi 9. toukokuuta 1834.

Vaakuna on jaettu kolmeen osaan. Ylimmässä osassa on sinisellä pohjalla kultainen granaattiomena viitaten Uuteen-Granadaan, jolla nimellä maa tunnettiin 1800-luvulla. Granaattiomenan molemmin puolin on runsaudensarvi, joista oikeanpuoleisessa on kulta- ja hopearahoja, vasemman puoleisessa eksoottisia hedelmiä. Nämä sarvet kuvaavat Kolumbian maaperän rikkauksia ja yltäkylläisyyttä. Keskimmäisessä kentässä on platinanvärisellä pohjalla kultainen keppi, jonka päässä on fryygialaismyssy symboloiden tasavaltaa. Alimmaisessa kentässä on Panamankannas ja kaksi laivaa, joiden purjeet on avattu. Toinen laiva on Tyynellämerellä, toinen Atlantilla symboloiden Kolumbian olevan Etelä-Amerikan ainoa valtio, jolla on rantaviivaa sekä Tyynellämerellä että Atlantilla. Avatut purjeet symboloivat maailmankauppaa. Vaakunan yläpuolella on vapauden symboli andienkondori suussaan laakeriseppele ja kynsissään nauha, johon on kirjoitettu Kolumbian motto *Libertad y Orden*, Vapaus ja Järjestys

Etelä-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Ecuador
* Guyana
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Suriname
* Uruguay
* Venezuela

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret
* Falklandinsaaret

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Armoiries\_de\_la\_Colombie
Norjan ja Italian välinen ottelu kelkkajääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa toukokuussa 2009.
Parajääkiekkoilija tavoittelee kiekkoa.
Parajääkiekkoiluun suunniteltu kelkkamalli.
**Parajääkiekko** (ent. kelkkajääkiekko) on jääkiekosta kehitetty vammaisurheilulaji, jota pelataan muun muassa paralympialaisissa. Tavallisesta jääkiekosta poiketen pelaajat käyttävät jäällä liikkumiseen kelkkoja, jotka on varustettu terillä. Kahta lyhyttä mailaa käytetään niin kiekon lyömiseen kuin vauhdin ottamiseen ja kelkan ohjailuun. Pelaajia kentällä on sama määrä kuin tavallisessa jääkiekossa. Peliaika on 3 × 15 minuuttia. Parajääkiekossa taklaaminen on sallittua, mutta siihen tulee käyttää vartaloa eikä kelkkaa. Pelaajien suojat ovat samantapaisia kuin tavallisessa jääkiekossa, mutta kasvojen suojelemiseksi ristikkokypärä on pakollinen kaikille pelaajille. 

Parajääkiekossa pelaajat luokitellaan toimintakyvyn mukaan. Huomiota kiinnitetään esimerkiksi siihen, onko pelaajalla toinen tai kumpikin jalka amputoitu vai onko pelaaja halvaantunut. Pelaajilta vaaditaan hyvää ylävartalon hallintaa ja istumatasapainoa sekä hyvää käsien toimintakykyä. Laji sopii hyvin myös niille, jotka eivät esimerkiksi polvi- tai muun urheiluvamman takia voi pelata tavallista jääkiekkoa. Suomessa myös vammaton henkilö voi pelata parajääkiekkoa.

Historia
--------

Parajääkiekko kehitettiin 1960-luvulla tukholmalaisessa kuntoutuskeskuksessa. Siitä tuli virallinen paralympialaji vuonna 1994. Nykyään parajääkiekko on suosittua muun muassa Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Norjassa.

Suomessa parajääkiekkoa on pelattu vasta loppuvuodesta 2007 lähtien. Kesäkuussa 2010 Suomen Vammaisurheilu ja –liikunta VAU ry isännöi Suomen ensimmäistä kansainvälistä kelkkajääkiekon turnaustapahtumaa Kisakallion Urheiluopistolla Lohjalla. Turnauksen voitti varsin ylivoimaisesti Viro.

Kelkkajääkiekkojoukkueet Suomessa 2023
--------------------------------------

* Kiekko-Nikkarit, Riihimäki
* Kiimingin Kiekko-Pojat, Oulu
* TPS, Turku
* Ilves, Tampere
* Tikkakosken Tikka/SISU Paraicehockey, Jyväskylä

Lähde

Lähteet
-------

1. ↑  About This Sport: Ice Sledge Hockey saltlake2002.paralympic.org.  Arkistoitu 27.8.2007. Viitattu 19.6.2008. (englanniksi)
2. ↑  Viro vei voiton kelkkajääkiekon kansainvälisessä ystävyysturnauksessa *Finhockey*. Viitattu 31.10.2016.
3. ↑  Löydä oma seura *www.paralympia.fi*. Viitattu 28.5.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parajääkiekko**.
* Parajääkiekko *paralympia.fi*.
* Kelkkajääkiekko – Finhockey.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Palacio Vistalegre** on areena Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se sijaitsee Vista Alegressa Carabanchelin alueella kaupungin lounaisosassa.

Aiemmin Palacio Vistalegren paikalla sijaitsi vuonna 1908 rakennettu La Chata -nimellä tunnettu härkätaisteluareena, joka suljettiin 1980-luvun alussa ja purettiin vuonna 1995. Uusi moderni sisäareena avattiin vuonna 2000 Curro Romeron tähdittämällä härkätaistelulla. Härkätaistelun lisäksi areenalla järjestetään muun muassa konsertti- ja urheilutapahtumia. Se on toiminut muun muassa Estudiantesin (2001–2005) ja Real Madridin (2004–2010) koripallojoukkueiden kotikenttänä.

14 000 -paikkaisen pääsalin lisäksi areenalla on kolme pienempää salia, kapasiteetiltaan 3 000, 1 200 ja 400 paikkaa. Areenan alapuolella on kauppakeskus ja 1 500 ajoneuvon parkkipaikka.

Madridin metron linjan 5 asema Vista Alegre sijaitsee areenan lähistöllä.

Lähteet
-------

1. ↑  Palacio de Vistalegre (Arkistoitu – Internet Archive) Portal Taurino. Viitattu 17.12.2008.
2. ↑  El pabellón Real Madrid. Viitattu 17.12.2008.
3. ↑  Canchas de juego Estudiantes. Viitattu 17.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Palacio Vistalegren sivusto (espanjaksi)
* Palacio Vistalegre European Arenas Associationin sivustolla (englanniksi)
**Anssi Laine** (s. 14. toukokuuta 1981) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka kaudella 2019-2020 toimii Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän on kuulunut myös Kuopion kaupunginvaltuustoon vuosina 2005–2012 sekä toiminut Kuopion kasvun ja oppimisen lautakunnan puheenjohtajana.

Ura
---

Laine valmensi KalPa-Teamin A-nuoria I-divisioonatasolla vuosina 2007–2009. Kaudella 2009–2010 hän toimi Kalevan Pallon A-nuorten apuvalmentajana ja eteni joukkueen kanssa A-nuorten SM-liigan runkosarjassa toiseksi. KalPan kausi kuitenkin päättyi jo puolivälieriin. Kauden 2010–2011 Laine toimi joukkueen B-nuorten päävalmentajana.

Kaudeksi 2011–2012 Laine nimettiin KalPan A-nuorten päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkueen A-nuorten SM-liigan runkosarjassa kuudenneksi ja eteni KalPan kanssa välieriin, mutta joukkue hävisi kuitenkin pronssiottelun. Sekä kaudella 2012–2013 että kaudella 2013–2014 KalPa ei edennyt pudotuspeleihin. Kaudella 2012–2013 Laine toimi myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana.

Jo A-nuorten kauden 2013–2014 päätyttyä, 27. helmikuuta 2014 Laine nimettiin KalPan SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi runkosarjan seitsemään viimeiseen otteluun. Taustalla oli joukkueen päätös vaihtaa päävalmentajaa seuraavalle kaudelle sekä ratkaisu erottaa Jari Laukkanen jo kesken kuluvan kauden. Kaudeksi 2014–2015 Laine nimettiin KalPan apuvalmentajaksi Pekka Virran johtamaan valmennustiimiin. Laine toimi KalPan liigajoukkueen apuvalmentajana kevääseen 2017 asti. Tämän ohessa hän toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Kaudella 2017–2018 Laine toimii Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen päätoimisena vastuuvalmentajana.

Lähteet
-------

* Eliteprospects.com - Anssi Laine (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Koskinen, Jerri: KalPan A-nuorten valmentajakuvio ratkesi  24.1.2011. Savon Sanomat.  Arkistoitu 25.5.2014. Viitattu 27.2.2014.
2. 1 2  EliteProspects
3. ↑  Savon Sanomat: Jari Laukkaselle potkut  27.2.2014. Jatkoaika.com. Viitattu 27.2.2014.
4. ↑  KalPa julkisti valmennusryhmänsä  20.3.2014. Jatkoaika.com. Viitattu 24.5.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jari Laukkanen** | **KalPan päävalmentaja**2014 | Seuraaja:**Pekka Virta** |

KalPa – SM-liiga
2 Sissons |
3 Karlsson |
6 Riekkinen |
8 Ruotsalainen |
9 Mäenpää |
11 Simontaival |
14 Lantta |
15 Koponen |
16 Okany |
17 Korhonen |
18 Gallet |
19 Kiiskinen (**C**) |
20 Klemetti |
21 Vallius |
22 Räsänen (**A**) |
23 Görtz |
25 Marttinen |
26 Mattila (**A**) |
28 Rissanen |
30 Rahm |
31 Pasanen |
32 Jatkola |
34 Immonen |
41 Könönen |
55 Lappalainen (**A**) |
67 Puutio |
74 Tavernier |
81 Kantola |
90 Salmela |
91 Kapanen |
93 Kantner |
-- Saarelainen  

Valmentajat Miettinen – Tervonen – Kauhanen – Kaartinen – Sacklin
Alkuperäinen itsenäisyysjulistus Berliinin arkistossa.
**Liettuan itsenäisyysjulistus** (liett. *Lietuvos Nepriklausomybės Aktas*) on 16. helmikuuta 1918 Liettuan neuvoston allekirjoittama itsenäisyysjulistus. Lain allekirjoittivat kaikki kaksikymmentä neuvoston edustajaa, jonka puheenjohtajana toimi Jonas Basanavičius. Itsenäisyysjulistuksesta uskotaan tehdyn viisi kopiota, mutta ainoa alkuperäinen löytyy enää Berliinin arkistosta.

Itsenäisyysjulistus julisti itsenäisen Liettuan valtion palauttamisen, jota hallitsevat demokraattiset periaatteet ja jonka pääkaupunki on Vilna. Julistuksen aikaan Venäjän keisarikuntaan kuulunut Liettua oli Saksan miehityksen alla ja julistuksella ei ollutkaan todellista merkitystä ennen Saksan häviötä ensimmäisessä maailmansodassa 1918, jolloin Liettuan itsenäisyydestä vasta tuli todellisuutta.

Itsenäisyysjulistus on kuitenkin nykyaikaisen Liettuan olemassaolon oikeusperusta sekä sekä sotien välisenä aikana että vuodesta 1990 lähtien. Laissa muotoiltiin perustuslailliset perusperiaatteet, joita noudatetaan edelleen Liettuan perustuslaissa. Itse laki oli keskeinen tekijä Liettuan itsenäisyyden palauttamisessa vuonna 1990. Neuvostoliitosta irtaantuva Liettua korosti, että se yksinkertaisesti perusti uudelleen itsenäisen valtion, joka oli maailmansotien välillä ja ettei laki koskaan menettänyt laillista voimaa.

Itsenäisyysjulistuksen ratifioinnin päivästä 16 helmikuuta tuli sittemmin Liettuan itsenäisyyspäivä.

Lähteet
-------

1. ↑  Germany loans Lithuania independence act
2. ↑  Why does Lithuania have two independence days?
3. ↑  16 February – Day of Restoration of Lithuania’s Independence
4. ↑  Britannica: Baltic states independence and the 20th century
5. ↑  Historical development of Lithuania
6. ↑  Supreme Council - Reconstituent Seimas 1990 - 1992

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Act of Independence of Lithuania
**Ida Tuomainen** (28. marraskuuta 1916 Vesisaari, Norja – 3. marraskuuta 1987 Vesisaari, Norja) oli kveeniaktiivi, joka edisti vesisaarelaisen suomalaiskulttuurin säilymistä. Hänen kotitalonsa Tuomaisentalo on Vesisaaren museona, ja Tuomainen oli vaikuttamassa hankkimassa Vesisaareen kveenimuistomerkkiä.

Nuoruus
-------

Ida Tuomainen syntyi Vesisaaressa vuonna 1916. Hänen isänsä oli Karl Tuomainen ja hänen äitinsä Karoline Korvanen. Karl Tuomainen oli tullut Ruijaan Savosta. Hän oli kotoisin köyhästä perheestä ja tavannut työnhakumatkalla Rovaniemellä miehen, jonka mukana hän lähti Ruijaan. Tuomainen asettui vuonna 1914 Vesisaareen ja meni naimisiin Korvasen kanssa. He saivat kolme lasta; Ida oli lapsista keskimmäinen.

Tuomaiset ostivat vuonna 1918 Viinikantalon, joka tunnettiin jatkossa Tuomaisentalona. Talon oli rakentanut Ruijaan 1800-luvun puolivälissä muuttanut Karl Petter Viinikka. Rakennus on niin sanottu varangintalo, jossa on useita yhteenrakennettuja osia, asuintalo, navetta, talli, sauna ja leipomo.

Kveenikulttuurin puolustajana
-----------------------------

Ida Tuomainen jäi taloon Alf-veljensä kanssa, kun heidän vanhempansa olivat kuolleet. Ida kävi Eliseussenin kauppakoulun, ja hän oli Vesisaaren kirjakaupan kauppa-apulaisena vuodet 1935–1941. Toisen maailmansodan jälkeen Tuomainen työskenteli kirjanpitäjänä muun muassa Vesisaaren merkittävämmän kauppiaan H. F. Esbensenin palveluksessa. Hän oli vastuussa myös kotitilansa talonpidosta, sillä tilalla harjoitettiin karjanhoitoa. Alf-veli teki paljon kyytitöitä.

Tuomainen oli kveenikulttuurin puolustaja, ja hän toivoi, että Tuomaisentalosta tulisi elävä museo jo hänen elinaikanaan ja se saisi pysyä museona myös hänen kuolemansa jälkeen. Ida ja Alf Tuomainen solmivat vuonna 1971 Vesisaaren kunnan kanssa sopimuksen kveenimuseon perustamisesta. Kunta otti rakennuksen hoitoonsa Idan kuoltua vuonna 1987. Tuomainen oli ajanut myös kveenimonumentin perustamista Vesisaareen. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1977 tilaisuudessa, jossa olivat paikalla muun muassa Norjan kuningas Olavi V, Suomen presidentti Urho Kekkonen ja Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa.

Tuomaisen ystäväpiiriin kuului monia suomalaisia tutkijoita ja taiteilijoita. Valokuvaaja Matti Saanio ja tekstiilitaiteilija Elsa Montell olivat läheisimpiä ystäviä. Saamelaisradion perustajana pidettävä Kathrine Johnsen oli myös Tuomaisen ystävä. Tuomainen itse aloitti ensimmäiset suomenkieliset lähetykset Norjan yleisradion Finnmarkin aluelähtyksissä. Vesisaaren kaupunki myönsi Tuomaiselle vuonna 1975 ensimmäisen kulttuuripalkintonsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Skarstein, Sigrid: / Tuomainen, Ida *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  15.1.2010. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 8.3.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Otanmäen ratapiha** (lyh. Otm) on Otanmäessä Kajaanissa sijaitseva Suomen rataverkkoon kuuluva rautatieliikennepaikka ja rataosan Murtomäki–Otanmäki pääteliikennepaikka. Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1953 Kajaanin Murtomäestä haarautuvan rautatien valmistuttua.

Alun perin rata Otanmäkeen ja Otanmäen liikennepaikka rakennettiin palvelemaan Otanmäki Oy:n Otanmäen kaivoksen malmikuljetuksia. Muun muassa Oulun satamiin suuntautuneet malmikuljetukset muodostivat pääosan Otanmäen liikenteestä.

Kaivoksen lakkauttamisen myötä liikenne radalla loppui lähes kokonaan. Nykyisin Otanmäen liikennepaikan tuntumassa toimii Transtech Oy:n Otanmäen vaunutehdas, joka käyttää satunnaisesti rautatiekuljetuksia. Yhtiö toimittaa tehtailla valmistetut VR Groupin tilaamat henkilövaunut rautatiekuljetuksena. Vaunujen kuljetuksesta vastaa VR Transpoint. Liikennepaikalla kuormataan myös raakapuuta.

Liikennepaikalla ei ole nykyisin lainkaan turvalaitteita. Rautatieliikenteen ohjaus Murtomäen ja Otanmäen välillä hoidetaan Iisalmen rautatieasemalta käsin, ja liikkumisluvat asemien välillä annetaan radiopuhelimitse. Liikenne Otanmäen ratapihalla tapahtuu vaihtotyönä.
**Pekolan työväentalo** oli Hattulan kunnan Pekolan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Pekolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Jo seuraavana vuonna yhdistys omisti talon, ja sen jäsenmääräkin oli 92. Yhdistyksen toiminta alkoi kuitenkin viimeistään sisällissodan jälkeen hiipua. Vuonna 1926 *Hämeen Kansa* -lehti kirjoitti, että yhdistys oli ollut jo pitemmän aikaa "nukuksissa": kokouksia ei ollut pidetty eikä veroja maksettu. Kyseisenä vuonna yhdistys oli kuitenkin päätetty herättää henkiin. Vuonna 1931 jäseniä oli noin 20, ja toiminnan kuvailtiin olevan "ajoittain vilkasta, toisinaan heikkoa".

Vuonna 1947 yhdistys rakensi Pekolan lavan, joka on edelleen (vuonna 2022) toiminnassa. Talon toiminnasta 1930-luvun jälkeen ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1920-luvulla talolla järjestettiin esimerkiksi kesä- ja syysjuhlia, joiden ohjelmassa oli erilaisia kilpailuja sekä tanssia. Vuonna 1929 yhdistyksen yhteyteen perustettiin opintokerho.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1907  1908. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 22.11.2022.
2. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  17.7.1926, no 77. Viitattu 22.11.2022.
3. ↑  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
4. ↑  Pekolan Lava linnaseutu.fi. Viitattu 22.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  31.8.1922, no 95. Viitattu 22.11.2022.
6. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  13.7.1922, no 74. Viitattu 22.11.2022.
7. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.2.1922, no 35. Viitattu 22.11.2022.
Toimitusjohtaja Pentti Ahola (1966)
**Pentti Tapio Ahola** (29. huhtikuuta 1912 Hausjärvi – 11. syyskuuta 1978) oli suomalainen merikapteeni, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Aholan vanhemmat olivat sähköteknikko Henrik Ahola ja Maria Aaltonen ja puolisot 1936–1939 Maissi Salovaara ja vuodesta 1946 Salme Sinikka Öhman. Ahola kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja suoritti merikapteenin tutkinnon Merenkulkuopistossa. Hän kävi myös Merisotakoulun. Ahola oli kauppa-alusten perämies ja päällikkö 1934–1937, kehitti valtameritroolausta ja sillinkalastusta Pohjoisella jäämerellä 1937–1947 ja oli Oy Säilyke – Konserv Ab:n toimitusjohtaja 1947–1952, Oy Noster Ab:n perustaja, omistaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1954–1968 ja Ilmateollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1970–1976. Hän oli myös Treston Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1959.

Aholalla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, kuten Elintarviketeollisuusliiton kalajaoston johtokunnan jäsenyys vuodesta 1963. Talvisodassa päämajan tiedusteluosaston tiedustelu-upseerina ja jatkosodassa tiedusteluosaston yhteys- ja partioupseerina sekä osastopäällikkönä toiminut Ahola oli sotilasarvoltaan reservin kapteeniluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1966. Ahola teki lahjoituksia muun muassa sotaveteraaneille, partiolaisille ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen elintarviketeollisuuslaboratoriolle. Jousiammuntaa harrastanut Ahola oli Wilhelm Tell -seuran johtokunnan jäsen 1952–1958 ja puheenjohtaja 1956–1958 ja Suomen Jousiampujain Liiton johtokunnan jäsen 1955–1960.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pentti T. Ahola *Biografiasampo*. Viitattu 15.10.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä. Toimitusjohtaja Pentti T. Ahola 50-vuotias.  *Uusi Suomi*, 29.4.1962, nro 115, s. 25. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.10.2022.
3. ↑  Ahdasta on mutta liemi on makoisaa. Käymme haastattelemassa purkkisilliä.  *Kansan Uutiset*, 20.1.1965, nro 18, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
"**Laura**" on David Raksinin säveltämä ja Johnny Mercerin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1945.

Raksin sävelsi kappaleen alun perin 20th Century Foxin vuoden 1944 elokuvaan *Laura*. Elokuvan tunnusmelodiaksi oli alun perin tarkoitettu Duke Ellingtonin sävellystä "Sophisticated Lady", mutta Raksin ei katsonut sen sopivan päähenkilölle. Hän sai viikonlopun aikaa säveltää korvaava tunnussävel. Säveltäjä sai sunnuntaina erokirjeen vaimoltaan ja sai siitä lopulta idean elokuvaan sopivaksi melodiaksi. Ohjaaja Otto Preminger ja musiikillinen johtaja Emil Newman käyttivät sävellystä erilaisina sovituksina useassa elokuvan kohtauksessa.

Seuraavana vuonna Johnny Mercer palkattiin kirjoittamaan sävellykseen sanat. Mercer on sanonut ettei oikeastaan muistanut kappaletta vaikka olikin nähnyt elokuvan. Hänelle toimitettiin melodia ja määrättiin, että kappaleen nimeksi oli tultava myös "Laura".

Laulusta tuli julkaisuvuotenaan suosittu. Woody Hermanin levytys nousi listoilla neljännelle sijalle ja sitä myytiin yhteensä yli miljoona kappaletta. Myös Johnnie Johnstonin, Freddy Martinin, Jerry Waldin ja Dick Haymesin versiot nousivat vuonna 1945 singlelistan kymmenen kärkeen. Myöhemmin kappaleen ovat levyttäneet lukuisat artistit ja sitä pidetään jazzstandardina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jeremy Wilson: Laura *JazzStandards.com*. Viitattu 3.6.2011. (englanniksi)
2. ↑  James Leonard: Laura, film score *Allmusic*. Viitattu 3.6.2011. (englanniksi)
**Peksalan kansakoulu** oli Angelniemellä vuosina 1904–1957 toiminut kansakoulu. Se sijaitsi niin sanotusti Luodon puolella eli kunnan Kemiönsaaren puoleisella laidalla Peksalan kylässä.

Koulupiiriasetuksen myötä Angelniemen kunnalle tuli paineita muodostaa koulupiiri Kemiönsaaren puoleiseen kunnanosaan. Aluksi koulun perustamista vastustettiin, eikä koulun sijoituspaikasta päästy yhteisymmärrykseen. Luodon koulupiiri perustettiin 1901 ja uuden koulun sijoituspaikaksi päätyi Peksala, sillä Peksalan tilan isäntä suostui lahjoittamaan koululle tontin. Peksalan isäntä myös aloitti yksityisen kansakoulun pitämisen omissa tiloissaan kunnes koulu valmistuisi. Peksalan koulu aloitti toimintansa vuonna 1904.

Kansakoulu toimi Peksalassa vuoteen 1957 asti. Vähäisen oppilasmäärän takia koulu lakkautettiin ja alueen oppilaat kulkivat jatkossa Sapalahden kansakouluun.

Lähteet
-------

1. ↑  Reijo Hinkka: *Halikon historia II*, s. 173–174. , 1984. ISBN 951-99607-1-6.
2. ↑  Reijo Hinkka: *Halikon historia II*, s. 398. , 1984. ISBN 951-99607-1-6.
**Etuvartiokansojen klubi** oli suomalainen vuosina 1920–1928 toiminut yhdistys, joka pyrki luomaan yhteistyötä Venäjän vähemmistökansojen ja Venäjästä irtautuneiden uusien valtioiden välille. Etuvartiokansoihin luettiin Suomi, Viro, Liettua, Latvia ja Puola sekä lisäksi Unkari, Ukraina ja Romania. Reunavaltiopolitiikkaa ajanut klubi pyrki vaikuttamaan suomalaisiin päättäjiin ja Suomen ulkopolitiikkaan. Klubin geopoliittisena ideologina oli professori Yrjö Ruuth.

Reunavaltiopolitiikka koki epäonnistumisen kun vuoden 1921 lopulla klubin jäsenenä ollut ulkoministeri Rudolf Holsti ei onnistunut aloittamaan Itä-Karjalan kriisin seurauksena sotilaallista puolustusliittoa koskeneita neuvotteluja Puolan kanssa. Vennolan II hallitus johon Holsti kuului erosi tämän vuoksi talvella 1922.

Yhdistyksen puheenjohtajana toimi koko sen toiminta-ajan kansanrunoudentutkija Viljo Mansikka ja varapuheenjohtajana oli professori Yrjö Jahnsson. Yhdistyksen jäseniä olivat muun muassa ulkoministeri Rudolf Holsti, ulkoministeriön kansliapäällikkö Pontus Artti, heimoaktivistit Martti Haavio ja Niilo Kärki, kansanedustajat Antti Juutilainen, Ilmari Auer, Mikko Erich, Tekla Hultin, Vihtori Vesterinen sekä K. E. Linna, ylijohtaja V. M. J. Viljanen, Yrjö Ruuth, *Iltalehden* ja *Uuden Suomen* päätoimittajat Yrjö Koskelainen ja Kaarlo Koskimies, lähettiläs Boris Gyllenbögel, ministeri Oskari Mantere ja professorit E. N. Setälä ja J. J. Mikkola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jussi-Pekka Hakkarainen : Oppineiden talossa. Helsingin yliopiston slavistien kansainväliset verkostot Suomen Yliopistollisen Avustuskomitean toiminnan yhteydessä vuosina 1921–1925, Pro gradu -tutkielma, Nykykielten laitos, Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta 2011, sivu 35-37
**Aki Petteri Viitasaari** (s. 1971) on suomalainen kunnallisvirkamies ja Parkanon vt. kaupunginjohtaja. Hän on aiemmin ollut Akaan kaupunginjohtaja ja sitä ennen Pyhäjärven kaupungin hallintojohtaja. Akaan valtuuston valitessa kaupunginjohtajaa vuonna 2007 hän sai 40 ääntä 62:sta. Vaali jouduttiin uusimaan virheellisen menettelyn takia, ja uudestaan äänestettäessä Akaan kaupunginjohtajasta Viitasaari sai 44 ääntä. Koulutukseltaan Viitasaari on hallintotieteiden maisteri.

Akaan valtuusto irtisanoi 31. toukokuuta 2017 Viitasaaren luottamuspulan vuoksi. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi Viitasaaren tekemän valituksen ja vahvisti siten Hämeenlinnan hallinto-oikeuden antaman päätöksen laillisuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen valtiokalenteri 2012*, s. 654. Helsinki 2012. ISBN 978-952-14-1779-5
2. ↑  *Keski-Pohjanmaa.* (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  *Kaleva*. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  *Kaleva*.
5. ↑  *Turun Sanomat*.
6. ↑  Akaan valtuusto erotti kaupunginjohtaja Aki Viitasaaren. Yle Uutiset 1.6.2017.
7. ↑  Palomaa, Antti: KHO: Akaan valtuusto sai erottaa kaupunginjohtaja Aki Viitasaaren *Yle Uutiset*.  27.12.2019. Viitattu 27.12.2019.
**Kehitysmaayhdistys Pääskyt ry** on Suomen vanhimpia sitoutumattomia kehitysyhteistyöjärjestöjä. Pääskyt on vuodesta 1964 lähtien tukenut ja tehnyt kehitysyhteistyötä Etelän kansalaisjärjestöjen kanssa sekä tiedottanut kansainvälisistä solidaarisuuskysymyksistä sekä edistänyt sosiaalisesti ja ekologisesti kestävää kehitystä Suomessa. 

Pääskyt on Emmaus Suomen ja Emmaus Euroopan jäsenjärjestö. Se on myös yksi ympäristöalan kehitysyhteistyöhankkeita rahoittavan Siemenpuu-säätiön perustajajärjestöistä Pääskyt on Kepan jäsenjärjestönä mukana Kepan organisoimassa Etelän vapaaehtoisohjelma Etvossa.

Pääskyjen tärkeimmät yhteistyökumppanit ovat Perussa ja Intiassa.

Peru ja Cuna Nazareth
---------------------

Pääskyjen toiminta on suuntautunut alusta lähtien Peruun. Limaan lähetettiin vapaaehtoisia työskentelemään Perun Emmaukseen kuuluvan Cuna Nazarethin säätiön päiväkoteihin. Yhteistyösuhde on jatkunut vuodesta 1964.

Intia
-----

Työ Intiassa alkoi 1967. Vuodesta 1983 kumppanina on ollut kyläkehitysjärjestö VCDS Tamil Nadun osavaltiossa. Vuosina 1987–1999 Pääskyt myös tuki Biharissa Intian alkuperäisväestön adivasialueella sijaitsevaa kyläkehitys- ja koulutuskeskus Jagriti Viharaa. Vuonna 2010 alkoi Gujaratin ja Rajasthanin osavaltioissa yhteistyö SEWA-järjestön kanssa. Intiassa työtä tehdään muun muassa kastittomien eli dalit-työläisten ja naisten organisoimisessa, kastittomien lasten epävirallisten koulujen perustamisessa ja maanviljelyn kehittämisessä.

Palkinnot
---------

Vuonna 2005 Pääskyt ja intialainen kyläkehitysjärjestö VCDS saivat presidentti Tarja Halosen myöntämän Kumppanuus-palkinnon, joka on Kepan myöntämä palkinto parhaalle järjestöjen kehitysyhteistyöhankkeelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kummitoimintaa Kehitysmaayhdistys Pääskyissä paaskyt.fi.  Arkistoitu 27.11.2010. Viitattu 26.11.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Pääskyt ry
**Pelaajakauppa** on ilmiö ammattilaisurheilussa, jossa urheiluseura ostaa pelaajan toisesta seurasta tai myy pelaajan toiseen seuraan. Vastineeksi toinen seura voi saada rahaa, toisen pelaajan tai varaustilaisuuden varausvuoron.

Ensimmäinen pelaajakauppa nähtiin baseballissa vuonna 1886. Sittemmin pelaajakaupat ovat vakiintuneet pohjoisamerikkalaisessa ammattilaisurheilussa normaaliksi tavaksi rakentaa joukkuetta. Nykyään etenkin jääkiekossa ja jalkapallossa pelaajakauppoja tehdään kaikkialla maailmassa. Kaupantekoon on luotu myös sääntöjä ja reunaehtoja.

Useissa sarjoissa on pelaajasiirtojen takaraja, jonka jälkeen joukkue ei voi tehdä enää pelaajakauppoja. Tällä estetään joukkuetta tuomasta kauden lopun ratkaisupeleihin uusia pelaajia. Pelaaja itse ei voi hirveästi vaikuttaa pelaajakauppaan, ellei hänellä ole pelaajasopimuksessa kaupan kieltävää pykälää.

Lähteet
-------

1. ↑  Go back in time to look at baseball history's first trade MLB. Viitattu 27.2.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Ezra Fischer: How do trades work in sports? *dearsportsfan.com*. Viitattu 27.2.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Urheilu |
| --- |
|  |
| Muodot | 
* Yksilöurheilu
	+ Kestävyys
* Joukkueurheilu
* Sotilasurheilu
* Vammaisurheilu
* Naisten urheilu
* Ammattiurheilu
* Puoliammattilasurheilu
* Harrasteurheilu
* Kokemusurheilu
* e-Urheilu

 |
|  |
| Tiede | 
* Liikunta
	+ Kuntoilu
* Harjoittelu
	+ Lihasvoimaharjoittelu
* Lääketiede
	+ Doping
	+ Psykologia
	+ Urheiluvammat
* Pedagogiikka
	+ Koululiikunta
	+ Fyysinen aktiivisuus
* Ravitsemus
	+ Juomat
	+ Ravinteet

 |
|  |
| Liiketoiminta | 
* Agentti
* Johtaminen
* Journalismi
* Markkinointi
* Seura
* Sponsorointi
* Taloustiede
* Oikeus
* Pelaajakauppa

 |
|  |
| Kulttuuri | 
* Derby-ottelu
* Elokuva
* Fani
* Maskotti
* Urheiluhenki
* Vedonlyönti

 |
|  |
| Muuta | 
* Kansallisurheilu
* Urheilulajit

 |

 |
**Victor Ivan "Vic" Wild** (ven. Виктор Айван Уайлд; s. 23. elokuuta 1986 White Salmon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen venäläinen lumilautailija ja olympiavoittaja. Wild on erikoistunut paripujotteluihin. Hän voitti kultaa vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista sekä parierikoispujottelusta että parisuurpujottelusta. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia parisuurpujottelusta. Hän saavutti myös MM-pronssia vuoden 2013 MM-kisoista Stonehamista parisuurpujottelusta. Wild on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa. Lumilautailun maailmancupissa vuodesta 2004 kilpaillut Wild on saavuttanut maailmancupin osakilpailuista yhden voiton ja yhden kolmossijan. 

Wild kilpaili uransa alussa synnyinmaansa Yhdysvaltain joukkueessa, mutta Yhdysvaltain lopetettua alpine-lumilautailutoimintansa Wild vaihtoi Venäjän joukkueeseen. Hän sai maan kansalaisuuden mentyään naimisiin lumilautailija Aljona Zavarzinan kanssa. Zavarzina on maailmanmestari ja olympiapronssimitalisti.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Esmerk Oy** on vuonna 1975 perustettu suomalainen yritys, joka tuottaa uutis- ja mediaseurantapalveluja yrityksille. Esmerk seuraa talousjulkaisuja, aikakauslehtiä, paikallisia sanomalehtiä, lehdistötiedotteita sekä verkkolähteitä 140 maasta ja 30 kielellä. Esmerkillä on seitsemän toimipistettä ympäri maailmaa. Esmerk on vuodesta 2012 alkaen osa M-Brain-ryhmää.

Esmerk tuottaa uutisten toimialaseurantaa, media- ja web-seurantaa, arkistopalveluja sekä muun muassa Kuluttajakatsaus- ja Nordic Consumer Insight -palveluja.

Historia
--------

Esmerk Oy:n perusti toimittaja Kari Salonen vuonna 1975. Vuonna 1979 alkoi laajentuminen ulkomaille, ensimmäisenä Tukholmaan. Vuoteen 1995 mennessä Esmerkillä oli toimintaa Englannissa, Ranskassa, Saksassa, Espanjassa, Singaporessa, Hongkongissa, Malesiassa, Argentiinassa, Virossa ja Venäjällä. Vuonna 1999 Kari ja Satu Salonen myivät yrityksen Sanoma-WSOY:hyn kuuluneelle Startelille, ja yrityksen Suomen-toimisto muutti Sanomataloon. Tuolloin Esmerk toimi neljässätoista maassa 110 työntekijän voimin, ja yhtiön liikevaihdosta 80 % syntyi Suomessa, Englannissa, Ruotsissa ja Saksassa.

2000-luvulla Esmerk keskittyi yhä enemmän internet-sisältöjen seuraamiseen. Vuonna 2012 M-Brain osti Esmerkin 10 miljoonan euron kauppahinnalla Sanoma Learningiltä. Tuolloin (2011) Esmerkin liikevaihto oli 10,6 miljoonaa euroa ja liikevoitto ilman kertaluonteisia eriä 1,0 miljoonaa euroa. Yhtiö työllisti noin 190 henkilöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirkku Nyström: Esmerk myy taloustietoa kahteenkymmeneen maahan  21.08.1995. Kauppalehti. Viitattu 16.12.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Startel ostanut Esmerkin  1999. Sanoma.  Arkistoitu 12.7.2011. Viitattu 16.12.2012.
3. ↑  M-Brain ostaa Esmerkin Sanomalta  13.6.2012. Talouselämä.  Arkistoitu 30.6.2014. Viitattu 16.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Esmerk