recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Näljänkää seututien 800 ja yhdystien 8980 risteyksessä pohjoiseen päin nähtynä.
**Näljänkä** on kylä Suomussalmen kunnassa Kainuussa. Kylä sijaitsee noin 50 kilometriä luoteeseen Suomussalmen keskustaajamasta Ämmänsaaresta. Pohjois–eteläsuuntainen seututie 800 sekä itä–länsisuuntaiset yhdystiet nro 8390 ja nro 8980 risteävät Näljängän kylällä.

Kylän nimi on saamelaista alkuperää ja tarkoittaa järjestyslukua neljäs. Luku voi tarkoittaa joko Näljänkäjärveä, joka on vesistönsä neljäs järvi pääjärvestä laskien, tai kylää ympäröivää neljää suota.

Kylässä on toiminut oma kirkko, joka valmistui vuonna 1981. Nykyisin kirkkorakennuksen omistajana on yksityinen henkilö. Kylän viimeinen koulu, vuonna 1925 perustettu Leinolan koulu on lakkautettu, ja sitä käytetään nykyisin harrastuspiirien tilana. Näljängän seudulla oli aiemmin myös Kurkikylän kansakoulu (1945–1968). Suomussalmen viimeisenä kyläkouluna toimii vuonna 1927 perustettu Nivan koulu Näljängän eteläpuolella.

Eräs lakkautetun Taivalkosken radan liikennepaikoista, Leinon rautatieasema, sijaitsi kahdeksan kilometrin päässä kylän itäpuolella yhdystie 8980 varrella.

Lähteet
-------

1. ↑  Näljängän kirkko *Visit Suomussalmi*. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑  Moliis Pekka, Kokko Outi: Veijo Nyppeli osti kirkon kesämökiksi 15 500 eurolla – "Tämä on pitkän jahdin tulos ja hullu päähänpisto" *Ilta-Sanomat*.  24.12.2021. Viitattu 8.6.2023.
3. 1 2  Hukkanen, Jarmo: Kyläkoulut esittelyssä *Suomussalmen kyläkoulut -sivusto*. Viitattu 9.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kylä vedenjakajalla : Näljänkä ja näljänkäläiset*. Kianta-opiston Näljänkä-piiri, toim. Turo Manninen. Näljänkä-seura, 2006. ISBN 952-92-0574-0.
* *Näljänkä kuvina*. Kianta-opiston Näljänkä-piiri, toim. Turo Manninen. Näljänkä-seura, 2007. ISBN 978-952-92-2600-9.
* *Näljänkä – Polkuja uuteen aikaan*. Toim. Erkki Manninen. Näljänkä-seura, 2014.
**Potilasturvallisuuskeskus**, virallisesti *Potilas- ja asiakasturvallisuuden kehittämiskeskus* ja *Utvecklingscentret för klient- och patientsäkerhet* on Vaasan keskussairaalan yhteyteen vuonna 2019 perustettu valtakunnallinen yhteistyöverkosto, joka aloitti toimintansa 29. elokuuta 2019. Potilasturvallisuuden tutkimustyön johtoon tulee professori.

Keskuksen nimi oli alkujaan vain englanninkielinen **No-harm Center**, mutta se sai epäonnistuneesta nimestä palautetta muun muassa Kotimaisten kielten keskukselta, että nimi ei täytä hyvän julkishallinnon nimen kriteerejä. Kirjoituksessa viitataan oikeusasiamiehen päätökseen vuodelta 2010, että sairaalan yksikölle annettu nimi *Stroke Unit* on perustuslain, kielilain ja hallintolain vastainen. Keskus sai joulukuussa 2019 myös suomen- ja ruotsinkieliset nimet.

Keskus harjoittaa potilasturvallisuuden tutkimustyötä. Aluksi sen toiminnan painopisteenä on ensinnäkin valtakunnallinen yhteistutkimus, joka kartoittaa potilasturvallisuuden nykytilaa. Toiseksi pyritään luomaan yhtenäiset ohjeet hoitoon tulevan potilaan tunnistamiseksi ja lisäämään ihmisten tietoisuutta siitä, miksi tunnistaminen on tärkeää. Kolmas alkuvaiheen tehtävä on tutkia sairaalakuolemia potilasturvallisuuden kannalta. Neljänneksi pyritään kehittämään ja järjestelmällisesti seuraamaan potilasturvallisuuden osaamista.

Lähteet
-------

1. 1 2  No-Harm Center on saanut kansalliskielten mukaiset nimet Eduskunnan oikeusasiamies. Viitattu 14.12.2019.
2. 1 2  Ulla Kuivasmäki: Vaasan keskussairaalaan perustettiin valtakunnallinen potilasturvallisuuskeskus *yle.fi, uutiset*.  29.8.2019. Viitattu 14.12.2019.
3. ↑  No-Harm Center on epäonnistunut nimi *Kielitieto, Kotus*.  30.8.2019. Viitattu 14.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Potilas- ja asiakasturvallisuuden kehittämiskeskuksen sivut, Vaasan keskussairaala
**Richard Ivan Pervo** (11. toukokuuta 1942 – 19. toukokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen raamatuntutkija ja aikaisemmin episkopaalipappi, joka kuului Fellow of the Westar Instituteen. Hänet tunnetaan varsinkin Apostolien tekoja koskevista tutkimuksistaan.

Pervo syntyi Lakewoodissa Ohiossa Ivan Pervon ja Elizabeth Klinen pojaksi. Hän avioitui Karen E. Morelandin kanssa 2. huhtikuuta 1967.

Vuonna 1964 Pervo valmistui Concordia Senior Collegesta Fort Waynessa. Hän valmistui teologian kandidaatiksi Episcopal Divinity Schoolista Massachuttesissa Cambridgessa ja teologian tohtoriksi Harvardin yliopistosta 1979. Vuonna 1987 julkaistiin Pervon väitöskirjan uudistettu versio nimellä *Profit with Delight: The Literary Genre of the Acts of the Apostles*.

Pervo opetti Seabury-Western Theological Seminaryssä 1975–1999 ja professorina Minnesotan yliopistossa 1999–2001. 

Vuonna 2001 hänen maineensa kärsi, kun hän sai tuomion lapsipornon hallussapidosta. 

Episkopaalinen pappi hän oli vuoteen 2003 asti. Mohr Siebeck julkaisi hänen kuolemansa jälkeen loppuvuodesta 2017 juhlakirjan tunnustuksena hänen oppineisuudestaan. 

Pervo kuoli verisyöpään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suzukamo, Leslie Brooks: E-mail address led police to U professor *emmalabs.com*.  29.7.2001.  Arkistoitu 31.10.2005. Viitattu 16.6.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard Pervo
Sulamisvesien virtaaminen jäätikkökaivojen avulla. Kuvassa *moulin* jääkaivo, *firn* ylivuotinen lumi, *lake* järvi, *crevasses* railoja ja *bedrock* kallioperä.
Jäätikkökaivo Langjökullissa Islannissa.
Retkeilijä seisoo Snowbird Glacierin massiivisen jääkaivon vieressä.
**Jäätikkökaivo** (engl. *moulin, glacial mill*) on jäätikköön veden sulattama kapea kaivo, joka kuljettaa sulamisvesiä jäätiköltä pois. Jäätikkökaivo saa alkunsa sulamisveden muodostamasta järvestä, virtaavan veden vesiputouskohdasta tai veden täyttämästä railosta. Ne ovat normaalisti kaltevuudeltaan 0–45°. Grölannissa niiden leveys voi olla kymmeniä metrejä ja ne ovat merenpinnasta 500–1 500 metrin korkeudessa. Järvistä vesi siirtyy jäätikkökaivoon ja pyrkii kohti jäätikön pohjaa.

Jäätikkökaivojen tutkimus
-------------------------

Jäätikkökaivot ovat tunnettuja niiden pitämästä kovasta äänestä kun vesi syöksyy niihin. Oletetaan että jäätikön pohjalla vesi vähentää kitkaa kallioperän ja jäätikön välillä, ja että se saa jäätikön virtaamaan kesäisin nopeammin kun sulavettä tulee jäätikkökaivoihin ja sieltä jäätikön alle. Nasa on yrittänyt tutkia muovisten leluankkojen avulla että mihin vesi menee jäätikkökaivoista. Vuonna 2009 elokuussa tutkijat laskivat jäätikkökaivoon Jakobshavnin jäätiköllä 90 ankkaa. Ankoissa on kolmella kielellä kirjoitettu "*tieteellinen tutkimus*" ja "*palkkio*" sekä sähköpostiosoite johon voi ottaa yhteyttä. Samalla laitettiin reikään myös muovinen sylinteri jossa on gps-anturi, kiihtyvyysmittari ja paineanturi. Virtalähteenä siinä on pitkäikäinen litiumparisto. Siitä ei ole kuulunut sen jälkeen mitään ja tutkijat olettavat sen juuttuneen jään alle.

Perinteisesti jäätikkökaivoja on tutkittu talvisin jolloin ne ovat kuivillaan kun sulavasta lumesta ei virtaa niihin vettä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Miten jäävuori reikiintyy? - Sulamisvesi kaivaa pystysuoria tunneleita *Tieteen kuvalehti*.  20.7.2011. Viitattu 3.7.2018.
2. 1 2  Holmlund, Per: Internal Geometry and Evolution of Moulins, Storglaciären, Sweden.  *Journal of Glaciology*, 1988, 34. vsk, nro 117, s. 242–248.  International Glaciological Society. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 03.07.2018.  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Buis, Alan: Moulin 'Blanc': NASA Expedition Probes Deep Within a Greenland Glacier *NASA*.  12.11.2006.  Arkistoitu 7.8.2020. Viitattu 3.7.2018.
4. ↑  Moulin *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.7.2018.
5. 1 2  Nasa otti kumiankat jäätikkötutkimuksen avuksi *Vihreä Lanka*.  22.9.2008. Viitattu 3.7.2018.
6. ↑  Amos, Jonathan: Explorers dive under Greenland ice *BBC -News*.  21.12.2008. Viitattu 3.7.2018.
7. ↑  Clark, Andrew: Nasa hunts for its rubber ducks *The Guardian*.  22.12.2008. Viitattu 3.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jäätikkökaivo** Wikimedia Commonsissa
Näsilinnankadun puutalo Satamakadun risteyksestä kuvattuna.
**Näsilinnankatu 38** on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva uusrenessanssityylinen puutalo, joka on valmistunut vuonna 1892. Sen on suunnitellut Lambert Petterson marraskuussa 1891. Rakennus on yksikerroksinen, ja siinä on kaksi asuinhuoneistoa, joista toista on käytetty seurakuntatilana.

Talon molempiin huoneistoihin kuljettiin alun perin sisäpihan kautta. Eteläiseen huoneistoon on myöhemmin lisätty kivirakenteinen sisäänkäynti kadun puolelle.

Puutalon kanssa samalla tontilla, Satamakatu 7:ssä, sijaitsee Pettersonin vuonna 1892 suunnittelema kolmikerroksinen kivirakennus. Kun sitä laajennettiin Heikki Tiitolan suunnitelmien (1907) pohjalta, puutalosta purettiin kaksi ikkunaa sisältänyt pohjoisosa.

Näsilinnankadun puutalo ja Satamakadun kivitalo on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan ne ovat rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäviä.

Vuonna 2020 tehdyssä julkisivuremontissa puutaloon palautettiin alkuperäinen, ruskeankeltainen värisävy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 81. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
2. ↑  Vasara, Päivi: 1800-luvun puutalokaunotar remontoidaan entiseen loistoonsa Tampereen ydinkeskustassa – "pitsilinna" ehti rapistui huonoon kuntoon, kustannukset mittavat (maksullinen artikkeli) *Aamulehti*.  13.5.2020, päivitetty 19.5.2020. Viitattu 28.9.2020.
3. ↑  Tampereen ajantasa-asemakaava *avoindata.fi*.  15.6.2020. Tampere:  Tampereen kaupunki.  Arkistoitu 9.10.2018. Viitattu 28.9.2020.
4. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 81.
5. ↑  Vasara, Päivi: Tampereen ydinkeskustan arvotalo vaihtoi väriään mittavassa remontissa – Sami Kortevaara kertoo, millaista on asua kaupunkikuvan "kruununjalokivessä" (maksullinen artikkeli) *Aamulehti*.  3.12.2020. Viitattu 4.12.2020.
**Työolosuhteiden järjestelytuki** on työnantajalle maksettavaa rahallista tukea vajaakuntoisen työntekijän työnteon edistämiseen. Tukirahaa voidaan käyttää työkoneisiin ja laitteisiin, menetelmien muuttamiseen ja olosuhteiden parantamiseen. Rahallista tukea saa myös vajaakuntoista avustavan työntekijän antamaan apuun. Järjestelytuki kuuluu perinteisiin kuntoutuksen menetelmiin, ja sen avulla pyritään helpottamaan tai poistamaan vammaisuudesta aiheutuvia työnteon haittatekijöitä tai työympäristöesteitä. Tukea maksaa Työ- ja elinkeinotoimisto hakemuksesta.

Säädökset ja ohjeet
-------------------

Määräykset tuesta sisältyvät valtioneuvoston asetukseen 1346/2002. Vuonna 2007 järjestelytuki on 2 500 euroa tuettua henkilöä kohti, mutta jos tuettava henkilö on vaikeavammainen, tuen suuruus on 3 500 euroa. Avustajan palkkakustannusten tuki on 250 euroa kuukaudessa, vaikeavammaista avustavan henkilön tuki on 350 euroa kuukaudessa. Avustajan palkkaan saa tukea enintään vuoden ja vaikeavammaisen henkilön tarvitsemaan apuun kaksi vuotta. Järjestelytuen myöntämiseksi tarvitaan lääkärinlausunto työntekijän työkyvyn rajoituksista. Lisäksi tarvitaan työterveyshuollon tai työsuojeluviranomaisen arvio järjestelyjen tarpeellisuudesta.

Kehittämistarpeet
-----------------

Asiaa selvittävän työryhmän mukaan järjestelytukena annettava rahamäärä on usein riittämätön, eikä etuudesta myöskään ole tiedotettu kovin aktiivisesti. Järjestelytuen käyttöön liittyvistä esteitä tulisi tehdä selvitys, ja lisäksi tulisi selvittää, miten järjestelytukena toteutettu toisen henkilön antama apu ja vammaispalvelulain mukainen henkilökohtaisen avustaja sopivat yhteen.

Sosiaalinen yritys
------------------

Sosiaaliset yritykset työllistävät vajaakuntoisia, ja niille maksetaan tästä korvausta. Niiden toiminta perustuu lakiin sosiaalisista yrityksistä 1351/2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Sosiaalisen työllistämisen työryhmän raportti STM 2004:19
2. ↑  Vates-säätiön sivusto Sosiaalinen yritys (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Sosiaalinen yritys Työ- ja elinkeinoministeriön sivuilla
Lampi suihkulähteineen nähtymä Punavankien muistomerkin suunnasta.
**Fellmaninpuisto** on rakennettu Fellmanin kartanon entisille maille 1950-luvulla Lahden keskustaan. Puiston koko on noin viisi hehtaaria ja sitä rajoittavat Ståhlberginkatu, Kyösti Kallion katu ja Paasikivenkatu. 

Puistossa on paljon isokokoisia jaloja lehtipuita ja runsaasti muita kasveja. Puisto on peruskunnostettu vuonna 1994. Fellmaninpuistossa on leikkialue ja puiston keskellä on lampi suihkulähteineen.

Lammen lähellä paljastettiin vuonna 1961 Jussi Mäntysen kolmea lentoon lähtevää joutsenta esittävä pronssipatsas Ylös kirkkauteen. Saman veistoksen vuonna 1959 paljastettu valos on Turussa Puolalanmäkeä ympäröivässä Puolalanpuistossa. Turun veistoksen nimi on *Joutsenet*.

Punavankien muistomerkki
------------------------

*Pääartikkeli: Punavankien muistomerkki*
Vuonna 1978 paljastettiin kuvanveistäjä Erkki Kannoston suurikokoinen Punavankien muistomerkki. Teos on pystytetty toukokuussa 1918 Fellmanin pellolle vangiksi joutuneiden Suomen kansanvaltuuskunnan sotilaiden ja siviilien muistoksi. Taideteos kuvaa punavankien vapautumista leiristä.

Fellmanin veripelto
-------------------

Fellmanin pelto 1918
*Pääartikkeli: Fellmanin pelto*
Kun punaiset joukot antautuivat vuonna 1918 huhti–toukokuussa, koottiin vangiksi joutuneet Lahteen Fellmanin kartanon pellolle. Vankileiri oli Suomen suurin. Vankeja – sekä sotilaita että siviilejä – oli yli 20 000. Vangit kuljetettiin Hennalan vankileirille noin viikon kuluttua. Ennen siirtoa osa vangeista kuoli tauteihin tai nälkään, osa teloitettiin ja osa pääsi pakenemaan. Nykyinen puisto sijaitsee entisen Fellmanin pellon vankileirin alueella.

Sisällissotaperformanssi
------------------------

28. huhtikuuta 2013 Fellmanin puistossa oli *Fellmanin pelto - 22-tuhannen ihmisen elävä muistomerkki* -niminen Kaisa Salmen performanssiteos. Performanssissa "toisinnettiin taitein keinoin sisällissodan tapahtumia".

Lähteet
-------

1. ↑  Fellmaninpuisto, jälleenrakennuskauden oppilaitokset ja Hakatornit *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
2. 1 2  Fellmaninpuisto Lahden kaupunki.  Arkistoitu 3.5.2013. Viitattu 22.5.2013.
3. ↑  Jussi Mäntynen, Joutsenet  29.9.2008. Turun kaupunki. Viitattu 22.5.2013.
4. ↑  Muistopatsas Punavankimuistomerkki Suomen Työväenmuseo Werstas. Viitattu 22.5.2013.
5. ↑  Perkkiö, Tanja: Fellmanin veripellot  19.12.2012. Yle.  Arkistoitu 25.2.2014. Viitattu 23.5.2013.
6. ↑  Perkkiö, Tanja: Veripeltojen elävä muistomerkki saanut nimekkään suojelijan  6.3.2013. Yle. Viitattu 23.5.2013.
7. ↑  Niinistö, Meeri: Kuvasatoa Fellmanin pellon performanssista  28.4.2013. Yle. Viitattu 23.5.2013.
Teppo J. Suonperä istumassa Viisasten kerhon vakiojäsenten keskellä.
**Teppo Juuso Suonperä** (26. syyskuuta 1929 Helsinki – 6. kesäkuuta 1973 Tikkakoski, Jyväskylän maalaiskunta) oli eversti ja Hämeen lennoston komentaja. Hän toimi Yleisradion *Viisasten kerhon* puheenjohtajana vuosina 1964–1973. Teppo J. Suonperä tunnettiin myös radion ja television visailu- ja keskusteluohjelmien vakio-osallistujana.

Suonperä valmistui ylioppilaaksi 1948 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta. Ennen sotilasuraa hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1948–1950. 

Hän kävi varusmiespalveluksen Lentosotakoulussa vuosina 1950–1951, jonka jälkeen hänet ylennettiin vänrikiksi. Sieltä hän jatkoi Maasotakoulun 37. kadettikurssille (6. kesäkuuta 1951 – 4. kesäkuuta 1953), josta valmistui kadettina nro. 3325 ja ylennettiin luutnantiksi vuonna 1954. Muut ylennykset olivat: yliluutnantti 1957, kapteeni 1960, majuri 1963, everstiluutnantti 1966 ja eversti 1969, jolloin hänet nimitettiin Hämeen lennoston komentajaksi. Hän oli rauhanajan nuorin eversti ja hänestä veikkailtiin seuraavaa ilmavoimien komentajaa ja spekuloitiin jopa puolustusvoimain komentajaa. Urakehityksen nopeutta on selitetty sillä, että Suonperä oli uransa loppuun asti aktiivinen ja taitava sotilaslentäjä. 

Ura katkesi kuitenkin arvaamatta: Suonperä kuoli väkivaltaisesti Luonetjärven varuskunnassa Tikkakoskella, kun alkoholin väärinkäytön vuoksi virkaeron uhkaama luutnantti Jouko Myssylä ampui hänet virkahuoneessa sotilaspistoolilla. Myssylä tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.

Suonperä oli vuosina 1953–1970 naimisissa Aili Orvokki Mäkipään kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Teppo Tapio ja Tiina Orvokki. Suonperän toinen vaimo vuodesta 1970 oli toimittaja ja tapakouluttaja (Hilkka) Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen), joka toimi usein miehensä juontamien visailuohjelmien, mm. *Nokkeluusneliön* ja *Kuutosen* sihteerinä. Heille syntyi yhteinen lapsi Tiiu.

Lähteet
-------

* Kadettiupseerit 1920–1985 matrikkeli, ISBN 951-99690-4-7
* Virkkunen, Urpo (toim.): *Kuka on kuka TV:ssä*. Helsinki: Otava, 1970.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo avaruussukkulaprojektista. Tutkija Eugen Sängeristä on erillinen artikkeli*

Sänger-avaruussukkulan malli Technik-Museum Speyerissä.
**Sänger** oli Saksan ilmailu- ja avaruuskeskuksen (saks. *DLR - Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt e.V.*) avaruussukkula-projekti, jota kehitettiin pätkittäin 1960-luvulta 1990-luvulle asti. Se sai nimensä avaruussukkulan ensimmäisen kehittäjän itävaltalaisen Eugen Sängerin mukaan, joka kehitti Silbervogel-suunnitelmaansa 1930-luvulta vuoteen 1945.

Sänger-avaruussukkula
---------------------

Sukkulaa kehitti Junkersin lentokonetehdas vuodesta 1961. Konseptin idea oli kuljettaa sukkula lentokoneen selässä ja laukaista se kiertoradalle 30 km korkeudella stratosfäärissä. Sängerin piti kuljettaa kaksi astronauttia. Hanke päättyi vuonna 1974, hieman öljykriisin jälkeen.

Sänger II
---------

**Sänger II**-projekti oli Saksan avaruushallinnon 1980-luvulla aloittama jatkohanke avaruussukkulan kehittämiseksi. Sen tekninen toteutus oli Messerschmitt-Bölkow-Blohm-yhtiön käsissä. Tässäkin ensimmäinen vaihe oli lentokone, josta sukkula laukaistaan korkealla ilmakehässä. Tämän vaiheen suurin nopeus olisi ollut Mach 7 ja sukkula kiihdyttäisi omilla moottoreillaan ratanopeuteen avaruudessa. 

Projekti päättyi vuonna 1995 Euroopan avaruustoiminnan monien suurhankkeiden alasajon vuosi.
Perunasalaattia
**Perunasalaatti** on kylmä lisäke, jota voi nauttia alkuruokana tai lisukkeena. Yleisesti perunasalaattia nautitaan uudenvuodenjuhlissa ja vappuna keitettyjen nakkien kera. Perunasalaattia voi valmistaa itse, mutta sitä löytyy ympärivuotisesti myös kauppojen eineshyllyiltä. 

Perunasalaattiin kannattaa valita kiinteämaltoinen, ei-jauhoinen perunalajike, joka merkitään suomalaisissa perunapusseissa vihreällä merkinnällä.

Perunasalaatti valmistetaan keitetyistä ja kuutioiduista kylmistä perunoista, hakatusta kelta- tai punasipulista, kuutioidusta suolakurkusta, purjosipulista, omenasta, kapriksesta tai näiden yhdistelmistä. Perusainesten sekaan lisätään kastike. Kastike on yleensä kermaviili- tai majoneesipohjainen, johon voi lisätä mausteeksi silputtua persiljaa, mustapippuria, yrttisuolaa tai sinappia mieltymysten mukaan. Sekoittamisen jälkeen perunasalaatin annetaan maustua kylmässä vähintään tunnin, mielellään yön yli. Tarjoilua varten salaatin voi koristella ruohosipulin varsilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Bäcksbacka, Katja: Ei vappua ilman perunasalaattia *Helsingin Sanomat*.  23.4.2009.  Arkistoitu 24.5.2012.
2. ↑  Uuden vuoden juhlavinkit *keventäjät.fi*.  Arkistoitu 31.12.2010.
3. ↑  Pieni opas perunasta (PDF) *kasvikset.fi*. Kotimaiset Kasvikset ry. Viitattu 7.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

WikikirjastoWikikirjasto
Wikikirjaston keittokirjassa on resepti aiheesta:
**Perunasalaatti**

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perunasalaatti**.
* Valmistusohje
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Laila Emilia Järvinen** (o.s. **Pesonen**, 17. helmikuuta 1895 Viipuri – 28. joulukuuta 1969 Helsinki) oli kääntäjä ja kuvataiteilija, joka muistetaan etenkin Tove Janssonin ja Astrid Lindgrenin kirjojen suomentajana.

Järvisen vanhemmat olivat viipurilainen tukkukauppias Pekka Pesonen ja Emilia Pesonen (o.s. Mölsä). Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1915 ja opiskeli sen jälkeen Taideteollisessa Keskuskoulussa 1915–1918 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919. Hän oli koulutukseltaan piirustuksenopettaja, muttei koskaan harjoittanut tätä ammattia. Järvisen aviomies oli varatuomari Kauno Järvinen, ja pariskunnalla oli kolme lasta. 

Järvisen ensimmäinen suomennos oli saksalaisen Artur W. Justin matkakirja *Siperiaan – vapaaehtoisesti* vuonna 1932. Just oli tutustunut Järviseen Moskovassa, jossa tämä asui perheineen jonkin aikaa miehensä työn vuoksi, ja ehdottanut, että tämä kääntäisi kirjan ja etsisi sille suomalaisen kustantajan. Kustantajaksi valikoitui WSOY, joka alkoi nopeasti tilata Järviseltä lisää käännöksiä. Järvisen suomentajan ura kesti 36 vuoden ja 77 käännöksen ajan. Tunnetuimmaksi hän tuli Tove Janssonin ja Astrid Lindgrenin teosten suomentajana: Janssonilta hän suomensi kahta lukuun ottamatta kaikki muumikirjat, Lindgreniltä muun muassa Peppi Pitkätossu -sarjan ja Melukylän lapset -sarjan. Lisäksi hän suomensi englantilaisia lasten- ja nuortenkirjallisuuden klassikkoja, kuten Enid Blytonin Seikkailu-sarjan sekä Eve Garnettin *Kulmakujan perheen*. Hänen viimeiseksi käännöstyökseen jäi osallistuminen *Tuhannen ja yhden yön tarinat* -teossarjan suomentamiseen 1968. 

Suomentajan työnsä ohessa Järvinen loi uraa taidemaalarina. Hän osallistui ensimmäiseen taidenäyttelyynsä 1928 ja osallistui viipurilaisten taiteilijoiden yhteisnäyttelyyn Tukholmassa 1948. Hän myös täydensi taideopintojaan kahdella opintomatkalla Pariisiin vuosina 1928 ja 1951. Järvisen huomattavimmat taideteokset ovat kolme alttaritaulua, jotka hän maalasi Äyräpään, Saaren ja Paavolan kirkkoihin. Näistä jäljellä ovat vain kaksi jälkimmäistä, sillä Äyräpään kirkko tuhoutui talvisodassa.

Lähteet
-------

* *Suomen kuvataiteilijat* -matrikkeli (1974)
* Tuomas Kaseva: *Kuka keksi Nuuskamuikkusen?*. Helsingin Sanomat 13.7.2001.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pohjanmaan maanjäristys** oli Pohjanmaalla vuonna 1626 tapahtunut maanjäristys, jonka voimakkuus oli välillä 4–5 Richterin asteikolla. Maanjäristyksen päivämääräksi on kirjattu 22. kesäkuuta 1626, ja se on tuntunut nykyisten Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakuntien alueilla. Järistystä pidetään Suomen historian tuhoisimpana, koska se on ainoa, joka on aiheuttanut merkittävää vahinkoa julkiselle rakennukselle.

Vuoden 1626 maanjäristys on mitä todennäköisimmin merkittävin aineellisia vahinkoja aiheuttanut tämäntyyppinen tapahtuma Suomen historiassa. Se muistetaan siitä, että Paltamon pitäjän kirkko Kainuun Paltaniemellä tuhoutui järistyksessä niin pahoin, että tilalle täytyi myöhemmin rakentaa uusi kirkko. Nykyinen Paltaniemen kuvakirkko lähellä Oulujärven rantaa on puolestaan rakennettu tämän seuraavan kirkon tilalle. Paltamon vanhan kirkon kohtalo on siis Suomen oloissa sangen erikoislaatuinen.

Maanjäristys aiheutti todennäköisesti Pohjanmaan ja Kainuun alueella muutakin vahinkoa, mutta näistä ei ole juuri tarkempaa tietoa. Väitetään kuitenkin Iin pitäjässä Perämeren rannikolla erään kokonaisen niemen jääneen veden alle saman maanliikunnan seurauksena.

Tämä myös Paltamon maanjäristyksenä tunnettu maanjäristys tapahtui siis kesäpäivänseisauksen aikaan 22. kesäkuuta 1626. Vain viikkoa myöhemmin, 30. kesäkuuta 1626, tapahtui puolestaan Napolissa suuri maanjäristys, jonka sanotaan vaatineen 10 000 kuolonuhria. Se on tähän mennessä viimeisin suuri järistys tuliperäisellä Napolin seudulla. On mahdollista, että näiden välillä on ollut jokin yhteys siinä mielessä, että Välimeren alueen mannerlaattojen liikunnot, jotka aiheuttivat Napolin maanjäristyksen, olisivat jo tätä ennen aiheuttaneet jännityksiä myös Pohjois-Euroopassa, jotka olisivat sitten purkautuneet Pohjanmaan järistyksessä.

Vaikka ennen seismografien tai edes tarkkojen muistiinpanojen aikaa tapahtuneiden järistysten voimakkuutta on vaikeaa tietää kovin tarkasti, on todennäköinen arvio Pohjanmaan järistyksen voimakkuudesta noin 4,6 Richterin asteikolla. Täten se kuuluu kymmenen voimakkaimman Suomessa vuoden 1500 jälkeen tapahtuneen järistyksen joukkoon. Voimakkuudessa tämä järistys jää siten selvästi jälkeen Perämeren maanjäristyksestä 1882. Perämerellä tuon vuoden kesäkuussa sattuneista kahdesta suuresta järistyksestä jälkimmäinen on Suomen tunnetun historian voimakkain, hieman yli 5 Richterin asteikolla, mutta Perämeren järistykset eivät aiheuttaneet merkittäviä tuhoja.

Fennoskandian alueella ei tapahdu suuria maanjäristyksiä, ja järistykset voimakkuudeltaan yli 4 Richterin asteikolla ovat harvinaisia. Tämän kokoluokan tapahtuma kestää vain noin kymmenen sekuntia eikä tavallisesti aiheuta juurikaan vahinkoja. Nämä pienehköt järistykset ovat pääasiassa seurausta Atlantin keskiselänteen aiheuttamista jännityksistä, harvemmin muista syistä kuten maankohoamisesta. Suomessa maan tärähtely on yleisintä pohjoisessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin yliopiston Seismologian laitos: Maanjäristykset Suomessa
Antonin Švehla
**Antonín Švehla** (15. maaliskuuta 1873 Prahassa - 12. joulukuuta 1933 Prahassa) oli tšekkoslovakialainen poliitikko, joka oli kolme kertaa Tšekkoslovakian pääministerinä. Hän toimi myös pitkään Tšekkoslovakian viljelijöiden ja talonpoikien tasavaltalaispuolueen RSZML:n johtajana.

Švehla syntyi maanomistajaperheeseen Hostivařin kylässä lähellä Prahaa (se sulautettiin osaksi Prahan 15. kaupunkipiiriä 1922). Hän ryhtyi hoitamaan tilaa isänsä kuoltua vuonna 1900 ja oli aktiivinen paikallispolitiikassa. 1908-1913 hän ajoi maalaisten asiaa Böömin maapäivien jäsenenä, ja 1909 hänet valittiin Tšekin maalaispuolueen johtajaksi. Hän toimi puolueen ja sen seuraajan tasavaltalaispuolueen johtajana aina kuolemaansa saakka 1933.

Ensimmäisen maailmansodan aikana Švehla vastusti sotaa, ja toimi 1918 Tšekkoslovakian kansallisen komitean jäsenenä. Hän oli yksi johtavista poliitikoista Tšekkoslovakian julistautuessa itsenäiseksi 28. marraskuuta 1918. 

Švehla toimi sisäministerinä Karel Kramářin ja Vlastimil Tusarin hallituksissa 14. marraskuuta 1918 - 15. syyskuuta 1920. Tämän jälkeen hän toimi pääministerinä I ja II hallituksessaan 7. lokakuuta 1922 - 9. joulukuuta 1925 ja 9. joulukuuta 1925 - 18. maaliskuuta 1926. Jan Černýn lyhytaikaisen hallituksen jälkeen hän jatkoi pääministerinä 12. lokakuuta 1926 - 1. helmikuuta 1929.

Švehla oli Tomáš Masarykin tukija jo ennen Tšekkoslovakian itsenäistymistä ja tuki tätä vuoden 1927 presidentinvaaleissa kieltäytyen asettumasta itse ehdolle. Vuonna 1929 hän joutui terveyssyistä jättämään politiikan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Antonín Švehla Tšekin tasavalta. Viitattu 12.5.2021. (tšekiksi)
**Egyptin historia** 

Esidynastinen Egypti 

Egyptin protodynastinen kausi –3150 eaa.

Muinainen Egypti 

Varhaisdynastinen kausi 3150–2686 eaa.  
Vanha valtakunta 2686–2181 eaa.  
Ensimmäinen välikausi 2181–2055 eaa.  
Keskivaltakunta 2055–1650 eaa.  
Toinen välikausi 1650–1550 eaa.  
Uusi valtakunta 1550–1069 eaa.  
Kolmas välikausi 664–332 eaa.  
Myöhäiskausi 664–332 eaa.  
Egyptin historia Persian vallan alla

Kreikkalainen ja roomalainen Egypti 

Ptolemaiosten valtakunta 332–30 eaa.  
Aegyptus 30 eaa.–641 jaa.  
Sassanidien Egypti 619–629

Egyptin keskiaika 

Rashidun-kalifaatti 641–661  
Umaijadikalifaatti 661–750  
Abbasidikalifaatti 750–935  
Tulunidit 868–905  
Ikhshididit 935–969  
Fatimidit 969–1171  
Aijubidit 1171–1250  
Mamelukkien sulttaanikunta 1250–1517

Osmanien Egypti 

Egyptin eyalet 1517–1867  
Ranskan miehitys 1798–1801  
Muhammad Alin dynastia 1805–1953  
Egyptin kediivikunta 1867–1914

Moderni Egypti 

Britannian valta Egyptissä 1882–1922  
Egyptin sulttaanikunta 1914–1922  
Egyptin kuningaskunta 1922–1953  
Egyptin tasavalta 1953–1958  
Yhdistynyt arabitasavalta 1958–1961/1971  
Egyptin arabitasavalta 1971–

n · k · m

Aijubidien valtakunta Saladinin kuollessa vuonna 1193.
**Aijubidit** oli dynastia Egyptin ja Syyrian sulttaaneja vuosina 1174–1250. Dynastian perusti Saladin vuonna 1171. 

Saladinin kuolema johti valtakamppailuun, mutta hänen veljensä Al-Adil onnistui lopulta vuonna 1200 yhdistämään valloitetut alueet valtakunnaksi. Aijubidivaltio oli suhteellisen vahva, kunnes mamelukit murhasivat viimeisen sulttaanin ja kaappasivat vallan Egyptissä vuonna 1250. Syyriassa aijubidit hallitsivat vielä 10 vuotta, kunnes mongolikaani Hülegü voitti heidät.

Lähteet
-------

1. ↑  AYYUBIDS Jewish Virtual Library. Viitattu 3.7.2012.
**Oskar Albinus Palletvuori** (1. maaliskuuta 1866 Taivassalo – 27. marraskuuta 1933 Teuva) oli suomalainen kirkkoherra.

Palletvuoren vanhemmat olivat tilallinen Frans Oskar Paltvuori-Isotalo ja Agatha Serafia Ekström. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1889 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1894 ja pastoraalitutkinnon 1897. Palletvuori vihittiin papiksi 1894.

Palletvuori oli Siikaisten kirkkoherran apulaisena 1894–1897 ja sittern Turun läänin Karjalassa kappalaisen apulaisena 1897, vt. kappalaisena 1897–1899 ja kappalaisena 1899–1901. Palletvuori toimi myös kansakoulun opettajana Karjalassa 1898-1901. Hän oli sitten Vehmaan kappalainen 1901–1908 ja toimi oman virkansa ohessa vt. kirkkoherrana 1901 sekä hoiti osaksi Mynämäen kirkkoherran virkaa valtiopäivien aikana 1907. Palletvuori oli Tyrvään kappalaisena 1908–1911, Lappi Tl:n kirkkoherrana 1911–1923 ja hoiti osaksi Hinnerjoen kirkkoherran virkaa vuodesta 1913. Viimeksi hän oli Teuvan kirkkoherrana vuodesta 1923 alkaen. Palletvuori sai rovastin arvon 1919.

Palletvuori oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, Suomen Kirkkohistoriallisen Seuran ja Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran jäsenenä.

Oskar Albinus Palletvuori oli naimisissa vuodesta 1894 Rosa Ulrika Johanna Granqvistin (s.1868) kanssa. Heidän poikansa oli eversti Paavo Palletvuori.

Julkaisuja
----------

* *Herätyssanoja nuorisolle*. Rauma 1913
* *Paimenten ääniä seurakunnalle ja muistelmia: Lapin seurakunnan entisten ja nykyisten sananpalvelijain todistuksia*; koonnut O. A. Palletvuori. Tekijä, Teuva 1922
* *Teuvan kirkon juhlajulkaisu 19 8/12 29*; toim. O. A. Palletvuori. Teuvan kirkko, Helsinki 1929

Kirjallisuutta
--------------

* *Jumalan ja isänmaan puolesta: pappismies O. A. Palletvuoren elämä*. Esa Palletvuori, Uusikaupunki 2015

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Palletvuori, Oskar Albinus. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 28.11.2023)
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 28.11.1933, nro 321, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuka kukin on 1954 : Paavo Palletvuori
5. ↑  Pappismiehen elämäkerta valottaa historian kuohuntaa, Länsi-Suomi 8.12.2015
**Opiskelijajärjestöt** ovat opiskelijoiden vapaaehtoistoimintaan perustuvia yhdistyksiä tai lain määrittämiä julkisyhteisöjä. Ne kokoavat opiskelijoita yhteen ja pyrkivät edistämään opiskelijoiden asemaa pitämällä yhteyttä oppilaitoksien hallintoon ja ympäröivään yhteiskuntaan.

Valtakunnalliset opiskelijajärjestöt Suomessa
---------------------------------------------

### Korkeakouluopiskelijat

Jokaisessa yliopistossa toimii lakisääteinen ylioppilaskunta. Ylioppilaskunnan jäsenyys on pakollinen kaikille yliopistossa opiskeleville perustutkinto-opiskelijoille.

Jokaisessa ammattikorkeakoulussa toimii lakisääteinen opiskelijakunta. Ammattikorkeakouluissa opiskelijakunnan jäsenyys ei ole pakollinen. Ammattikorkeakoulujen opiskelijakuntien kattojärjestö on Suomen opiskelijakuntien liitto - SAMOK ry.

Ylioppilaskuntien yhteisjärjestö on Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) ry. SYL toimii opiskelijoiden edunvalvontatahona erityisesti opiskelijoita koskevaa lainsäädäntöä kehitettäessä. Ylioppilasliikkeen luomien perinteiden vuoksi erityinen lainsäädännöllinen asema on ylioppilaskuntien lisäksi Helsingin yliopiston viidellätoista ja Teknillisen korkeakoulun yhdellä osakunnalla.

Jokaisella ylioppilaskunnalla on lakisääteisten toimintojen lisäksi omia erityispiirteitään, koska ylioppilaskuntienkin toiminta perustuu lakisääteisyydestä huolimatta enimmäkseen opiskelijoiden itsensä pyörittämään vapaaehtoiseen toimintaan. Osalla ylioppilaskunnista korostuu opiskelijoiden palvelemisen ohella itsenäinen kansalaisjärjestöluonne. Tämä näkyy esimerkiksi yleisempinäkin yhteiskunnallisina kannanottoina. Opiskelijakunnilla toiminta rajoittuu pääosin lakisääteisiin tehtäviin, opiskelijatapahtumiin ja pienimuotoiseen liiketoimintaan – erot esimerkiksi politisoitumisessa näkyvät siinä, ettei opiskelijakuntien vaaleissa ole ollut puolueiden asettamia ehdokkaita.

Opiskelijoiden liikuntaliitto (OLL) on valtakunnallinen opiskelija- ja korkeakoululiikunnan yhteistyöorganisaatio. OLL on Suomen suurin opiskelijajärjestö (yli 200 000 jäsentä, mukaan luettuna SAMOK ja SYL) ja myös yksi suurimmista suomalaisista liikuntajärjestöistä.

### Toisen asteen opiskelijat

Lukiolaiset voivat liittyä Suomen Lukiolaisten Liittoon sekä lukiolaiset, että ammattiin opiskelevat voivat liittyä Finlands Svenska Skolungdomsförbund FSS:ään. Pelkästään ammattiin opiskelevien kattojärjestöjä ovat Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI ja Suomen Opiskelija-Allianssi - OSKU ry.

Lähteet
-------

1. ↑  Ylioppilaskunta-asetus

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Opiskelijajärjestö** Wikimedia Commonsissa
**Odienné** on kaupunki Norsunluurannikon luoteisosassa noin 900 kilometriä Abidjanista. Se on Denguélén piirikunnan ja Kabadougoun alueen hallinnollinen keskus. Odiennén kunnassa on 42 400 asukasta (vuonna 2014).

Odienné on yksi Norsunluurannikon harvoista siirtomaa-aikaa edeltävistä kaupungeista. Mandinkat perustivat sen senufojen alueelle 1700-luvulla. Heidän mukanaan seudulle levisi islaminusko. Vakaba Touré perusti 1800-luvulla Kabadougoun valtakunnan. Odiénne oli sen keskuksena tärkeä kullan ja kolapähkinöiden kauppapaikka. Myöhemmin kaupunki kuului Samori Tourén mandinkavaltakuntaan. Ranskalaiset ottivat sen haltuunsa vuonna 1898.

Nykyään Odienné on tavanomainen*selvennä* maatalousalueen keskus. Sen nähtävyyksiin kuuluvat suuri moskeija ja Vakaba Tourén hautapaikka. Samatigliassa 40 kilometrin päässä Odiennésta sijaitsee 1600-luvun savitiilimoskeija ja lähistöllä on retkeilyyn soveltuva Dinguélé-vuori. Odiennéssa on lentokenttä ja sen kautta kulkee Norsunluurannikon ja Guinean välistä rajaliikennettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 31.8.2019.
2. ↑  La ville d'Odienné *Akwaba.fatom*.  Arkistoitu 31.8.2019. Viitattu 31.8.2019.
3. ↑  Mundt, Robert J.: *Historical Dictionary of Cote D’ivoire (The Ivory Coast), 2nd edition*, s. 135. Lanham & London: Scarecrow Press, 1995. ISBN 0-8108-3015-9.
4. ↑  Sykes, Tom: *Ivory Coast: the Bradt Travel Guide*, s. 191–192. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2016. ISBN 978-1-78477-004-4.
**Psínthos** (kreik. Ψίνθος) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 853 (vuonna 2011).

Psínthoksen kylää.
Psínthoksen kylä sijaitsee Ródoksen pohjoisissa sisäosissa noin 23 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 350 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian syntymälle (*Génnisi tis Theotókou*).

Psínthos muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Ψίνθου, *Dimotikí Koinótita Psínthou*). Aiemmin kylä kuului Kallithéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Kallithéan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Psinthos *Rodos Rhodes*. Viitattu 4.9.2023.
3. ↑  Psinthos *Kalimera Greece*. Viitattu 4.9.2023.
**William Harris Crawford** (24. helmikuuta 1772 Amherstin piirikunta (nykyään Nelsonin piirikunta), Virginia, Brittiläinen Amerikka – 15. syyskuuta 1834 Elberton, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi sotaministerinä 1815–1816 ja valtiovarainministerinä 1816–1825. Hän pyrki Yhdysvaltain presidentiksi vuoden 1824 vaaleissa.

Elämä ja ura
------------

Crawfordin ollessa seitsemänvuotias hänen vanhempansa muuttivat Edgefieldin piirikuntaan Etelä-Carolinaan ja neljä vuotta myöhemmin Columbuksen piirikuntaan Georgiaan. Hänen isänsä kuolema vuonna 1788 jätti perheen vähävaraisiin oloihin, ja William yritti tienata opettamalla koulua kuuden vuoden ajan. Sen jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta Moses Waddelin Carmel Academyssä, toimi jonkin aikaa Augustassa koulun rehtorina ja avasi vuonna 1799 asianajotoimiston Lexingtonissa. Vuosina 1803–1807 hän oli Georgian osavaltion edustajainhuoneen jäsen. Hän kävi tuolloin poliittisiin riitoihin liittyen kaksi kaksintaistelua, joista toisessa hän tappoi vastustajansa ja toisessa haavoittui ranteeseensa.

Vuosina 1807–1813 hän oli Yhdysvaltain senaatin jäsen, jonka väliaikainen puheenjohtaja hän oli maaliskuusta 1812 maaliskuuhun 1813. Crawford kannatti Yhdysvaltojen sodanjulistusta Britanniaa vastaan vuonna 1812, tullitariffia ja Yhdysvaltain keskuspankin toimivallan laajentamista. Vuonna 1813 hän kieltäytyi sotaministerin virasta, ja toimi 1813–1815 Ranskan hovissa Yhdysvaltain lähettiläänä. Vuonna 1815 presidentti James Madison nimitti Crawfordin sotaministeriksi ja vuotta myöhemmin valtiovarainministeriksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1825. Vuonna 1820 hän laati neljän vuoden toimikausilain, joka rajoitti tuhansien virkamiesten toimikauden neljään vuoteen ja edisti näin Spoils-järjestelmän kehittymistä. Vuoden 1816 presidentinvaaleissa Crawford oli johtava presidenttiehdokas, mutta James Monroe valittiin, ja tämä säilytti Crawfordin valtiovarainministerinä. Monroe valittiin uudelleen lähes ilman vastustusta vuonna 1820. Vuoden 1824 presidentinvaaleissa Crawford oli jälleen ehdokkaana John Quincy Adamsin, Henry Clayn ja Andrew Jacksonin ohella. Crawford voitti puoluekokouksen äänestyksen, mutta sen valinta osoittautui merkityksettömäksi. Vaalien aikaan Crawford oli halvaantunut ja lähes sokea aivohalvauksen seurauksena. Vaikka hänen kannattajansa väittivät, että hänen tilansa oli paranemassa, hän sijoittui vasta kolmanneksi Adamsin ja Jacksonin jälkeen. Adams pyysi Crawfordia jatkamaan valtiovarainministerinä, mutta hän kieltäytyi. Hän toipui niin, että hänestä tuli vuonna 1827 Georgiassa piirituomari, mutta hän kuoli virassa ollessaan 15. syyskuuta 1834.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William Harris Crawford *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 3.12.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  William Harris Crawford *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 3.12.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Harris Crawford** Wikimedia Commonsissa
**Ilmavoimien materiaalilaitos** (ILMAVMATL) oli Suomen ilmavoimien koko valtakunnan alueella toiminut joukko-osasto. Se toimi ilmavoimien komentajan alaisena yksikkönä ja hoiti Ilmavoimien materiaalihankintoja, johti erikoishuollon järjestelyjä sekä toteutti Puolustusvoimien koelentotoimintaa. Laitos vastasi koko Ilmavoimien sotavarustuksesta kaikissa valmiustiloissa.

Laitoksen päätoimipiste oli Jyväskylän Tikkakoskella. Muita toimipisteitä oli muun muassa Tampereen Vuoreksessa, Nokian Linnavuoressa, Koelentokeskuksessa Pirkkalassa ja Uuraisilla. Hallinto toimi Tikkakoskella.

Ilmavoimien materiaalilaitos, samoin kuin Merivoimien ja Maavoimien materiaalilaitokset, lakkautettiin vuoden 2014 lopussa osana puolustusvoimauudistusta. Ne korvasi suoraan Pääesikunnan alainen Puolustusvoimien logistiikkalaitos.

Organisaatio
------------

Laitoksen alle yhdistettiin vuoden 2010 alussa laitosta perustettaessa entisten Ilmavoimien viestitekniikkalaitoksen (IVL) ja Lentotekniikkalaitoksen (LENTOTL) toiminnot, joukkoyksiköksi erotetun Koelentokeskuksen toiminnot sekä pääosa Ilmavoimien esikunnan materiaaliosaston (Mat-os/ILMAVE) toiminnoista.

Henkilökuntaa laitoksessa oli helmikuussa 2011 yhteensä noin 560. Materiaalilaitoksen viimeinen johtaja oli insinöörieversti Juha Hakulinen, jonka edeltäjä oli samassa yhteydessä reserviin siirtynyt insinöörieversti Ossi Koskela.

Laitoksen henkilöstön keskuudessa toimi Viestitekniikkaosaston Radioamatöörikerho OI6X. Laitoksen perinteiden vaalimiseen ja alalla toimineiden yhteydenpitoon osallistuu Ilmavoimien viestikilta, joka on Maanpuolustuskiltojen liiton alainen.

### Ilmavoimien koelentokeskus

Ilmavoimien koelentokeskus (KOELNTKESK tai KOELENTK) Pirkkalan lentoaseman alueella oli laitoksen alainen oma joukkoyksikkönsä. Keskus toimi kesäkuuhun 2013 asti Kuoreveden Hallissa.

Koelentokeskus tunnettiin aiemmin nimellä Koelentue (KoeLtue); nimi vaihtui Koelentokeskukseksi 1. joulukuuta 1991. Se vastasi lentokaluston suoritusarvo-, lento-ominaisuus- ja järjestelmätiedon hankinnasta, alan tutkimus- ja kehitystoiminnasta, koelentotoiminnan asiantuntemuksesta ja koelentokoulutuksen ylläpitämisestä mukaan lukien lentovarusteet. Itse koelentotoiminta jakautuu tutkimus-, huolto- ja tuotantokoelentoihin. Yksikkö vastaanotti myös uuden lentokaluston.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia. *Ilmavoimat*.  25.1.2011. Puolustusvoimat.fi.  Arkistoitu 24.5.2012. Viitattu 29.7.2011.
2. ↑  Ilmavoimien koelentokeskus siirtyy Pirkkalaan etuajassa. *Aamulehti*.  20.6.2013.  Arkistoitu 5.7.2013. Viitattu 25.11.2023.
**Sipoon maatalousmuseo** on Sipoon Nikkilässä sijaitseva maatalouden historiaan keskittyvä paikallismuseo. Se sijaitsee Nikkilän uuden kirkon vieressä, entisessä viljamakasiinissa.

Museossa esitellään maanviljelyn historiaa ja hevosen keskeistä roolia maataloustöissä. Kokoelma sisältää vaunuja, saha- ja kuljetustyövälineitä, erilaisia äkeitä ja auroja sekä uudempia kylvö- ja sadonkorjuukoneita. Yhdessä huoneessa esitellään Söderkullan maatalouskoulua ja työpajaa. Toisessa esitellään työkaluja, joita käytettiin tuottamaan korvikkeita pula-aikoina.

Museorakennus on entinen lainamakasiini eli viljavarasto, jonne talletettiin viljaa hyvien satojen jälkeen. Katovuosina viljaa lainattiin käytettäväksi syönti- ja siemenviljana. Pitäjänmakasiinista lainatusta viljasta maksettiin korko, joten se toimi eräänlaisena pankkina.

Lähteet
-------

1. ↑  Uudenmaan museo-opasView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Sipoon maatalousmuseo *Uudenmaan museo-opas*.  Arkistoitu 17.11.2018. Viitattu 17.11.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Sipoon maatalousmuseo (Q58786757)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Sipoo |
|  |
| katuosoite | Kuninkaantie 19, 04130 Nikkilä |
|  |
| koordinaatit | 60°22′06″N 25°15′07″E﻿ / ﻿60.36844°N 25.25196°E﻿ / 60.36844; 25.25196 |
|  |
|  |

 |
**United Nations Office for Disaster Risk Reduction** eli **UNDRR** (aiemmin **UNISDR**) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen, joulukuussa 1999 perustettu, järjestön sihteeristöön kuuluva virasto, jonka pyrkimyksenä on vähentää suuronnettomuuksia synnyttäviä riskitekijöitä. Suuronnettomuuksia aiheuttavat muun muassa luonnonmullistukset, kuten hirmumyrskyt, tulvat, helle ja kuivuusjaksot, maanjäristykset ja epidemiat. Kasvihuoneilmiön voimistuminen voi osaltaan voimistaa useita riskitekijöitä. Järjestö toteuttaa erityisesti *Sendain kehysohjelmaa suuronnettomuuksien riskien vähentämiseksi (2015–2030)*. Yhteiskunnan kykyyn varautua ja selviytyä riskitilanteista pienemmin vahingoin voidaan vaikuttaa esimerkiksi riskialttiiden alueiden, väestönosien ja rakenteiden kartoittamisella, yhteiskunnallisesti kriittisimmän perusinfrastruktuurin hyvällä suunnittelulla, mitoituksella ja sijoittamisella, kaavoituksella ja rakennusvalvonnalla, evakuointisuunnittelulla, varoitusjärjestelmillä ja muilla ennakointitoimenpiteillä.*lähde?*

Viraston pääjohtajana aloitti maaliskuussa 2018 japanilainen Mami Mizutori.

Suomi rahoittaa UNDRR:n toimintaa vuosittain miljoonalla eurolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  About UNDRR undrr.org. Viitattu 29.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Minttu Mikkonen: Ilmastonmuutos lisää luonnon­katastrofeja, mutta niihin varautuminen on retuperällä jopa Ruotsissa *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  13.2.2019. Viitattu 29.8.2021.
3. ↑  Sendai Framework for Disaster Risk Reduction (2015-2030) (pdf) undrr.org. Viitattu 29.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Minttu Mikkonen: Varautuminen on retuperällä.  *Helsingin Sanomat*, 13.2.2019, s. A 25.

Aiheesta muualla
----------------

* UNDRR:n kotisivu
Pukkisaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Bockholm, Stora Bockholm |
| Sijainti | 
60°8′00.00″N, 24°46′05.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,14 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pukkisaari** on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä Matinkylän Nuottaniemen venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Pukkisaari kuuluu Matinkylään; saaren ja Matinkylän manneralueen välinen etäisyys on runsas kilometri.

Pukkisaaren pinta-ala on noin 14 hehtaaria. Se kuuluu Espoon itäsaariston rakennetuimpiin saariin. Saaren keskiosa on sisä- ja välisaaristolle tavanomaista havupuuvaltaista metsää. Pukkisaaren korkeimmat kohdat ovat yli kymmenen metriä merenpinnan yläpuolella.

Pukkisaaren naapurisaaria ovat Iso Vasikkasaari luoteessa, Flakaholm koillisessa, Miessaari idässä, Pyöräsaari etelässä ja Pikku Pukkisaari lännessä.

Pukkisaari on saanut nimensä aikakautena, jolloin se oli pukkien laidunmaata.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pukkisaari Espoon opaskartalla
2. ↑  SAARISTON OSAYLEISKAAVA : Selostus (pdf) (1.2.3 Rakennettu ympäristö ja maankäyttö) *Espoo.fi*.  10.11.2015. Espoo:  Espoon kaupunki.  Arkistoitu 15.4.2017. Viitattu 11.5.2018.
3. ↑  Sami Suviranta: Matinkylä – Mattby (html) (Pyöräsaari –Julholmen) *Espoo.fi*.  2007. Espoo:  Espoon kaupunki. Viitattu 29.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Pukkisaari, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength