recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia. Società Italiana Ernesto Breda on italialainen teollisuusyritys.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Breda** on kaupunki Pohjois-Brabantissa Alankomaiden eteläosassa lähellä Belgian rajaa. Kaupungissa on 182 000 asukasta (1.1.2016). Se sijaitsee Mark- ja Aa-jokien yhtymäkohdassa.

Breda on ollut tärkeä linnoituskaupunki Pohjois-Brabantissa. Vuonna 1581 sen valloittivat espanjalaiset, vuonna 1590 taas Morits Oranialainen. Kaupunki antautui 1625 kymmenkuukautisen piirityksen jälkeen Ambrosio Spinolan johtamille espanjalaisille. Vuonna 1637 sen valloitti Fredrik Henrik Oranialainen nelikuukautisen piirityksen jälkeen ja vuonna 1648 se jäi viimein Alankomaiden tasavallalle Westfalenin rauhassa.

Englannin syrjäytetty kuningas Kaarle II oleskeli Bredassa ja vuoden 1667 Bredan sopimus päätti toisen englantilais-hollantilaisen sodan.

Bredassa sijaitsee kuninkaallinen sotilasakatemia, Koninklijke Militaire Academie. Bredasta on Alankomaiden toiseksi korkeimmalla tasolla pelaava jalkapalloseura NAC Breda. Kuuluisia Bredalaisia ovat muun muassa Elvis Presleyn manageri "Eversti" Thomas "Tom" Parker (Andreas Cornelius van Kuijk) sekä DJ Tiësto ja Hardwell.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Brinkhoff: Netherlands: Administrative Division (Source: Statistics Netherlands (web). 2016 figures are preliminary.) *Citypopulation.de*. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Breda** Wikimedia Commonsissa

* 

Kartta Bredan kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (*Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen*).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Brabantin provinssin kunnat |
| --- |
|  |
| 
* Aalburg
* Alphen-Chaam
* Asten
* Baarle-Nassau
* Bergeijk
* Bergen op Zoom
* Bernheze
* Best
* Bladel
* Boekel
* Boxmeer
* Boxtel
* Breda
* Cranendonck
* Cuijk
* Deurne
* Dongen
* Drimmelen
* Eersel
* Eindhoven
* Etten-Leur
* Geertruidenberg
* Geldrop-Mierlo
* Gemert-Bakel
* Gilze en Rijen
* Goirle
* Grave
* Haaren
* Halderberge
* Heeze-Leende
* Helmond
* ’s-Hertogenbosch (Den Bosch)
* Heusden
* Hilvarenbeek
* Laarbeek
* Landerd
* Loon op Zand
* Maasdonk
* Mill en Sint Hubert
* Moerdijk
* Nuenen, Gerwen en Nederwetten
* Oirschot
* Oisterwijk
* Oosterhout
* Oss
* Reusel-De Mierden
* Roosendaal
* Rucphen
* Schijndel
* Sint Anthonis
* Sint-Michielsgestel
* Sint-Oedenrode
* Someren
* Son en Breugel
* Steenbergen
* Tilburg
* Uden
* Valkenswaard
* Veghel
* Veldhoven
* Vught
* Waalre
* Waalwijk
* Werkendam
* Woensdrecht
* Woudrichem
* Zundert

 |  |

 |
**Albert Theodor Tötterman** (16. elokuuta 1838 Joutsa – 27. syyskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen pääkonsuli ja todellinen valtioneuvos.

Töttermanin vanhemmat olivat Joutsan kappalainen, varapastori Klas Kristian Albert Tötterman (1804–1847) ja Gustava Fredrika Stenroth (k. 1869). Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Porvoon kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1860 ja filosofian maisteriksi 1864.

Tötterman oli Venäjän ulkoministeriössä virkamiehenä. Hän oli varakonsulina Amsterdamissa ja sittemmin pääkonsulina Kristianiassa 1872–1905.

Tötterman oli naimisissa 1866–1869 Karolina Sofia Finnin (k. 1869) kanssa ja vuodesta 1871 Katarina Ljubavinin kanssa. Töttermanin veljiä olivat lähetyskoulun johtaja Karl Gustaf Tötterman (1836–1895) ja vanhan testamentin eksegetiikan professori Klas August Reinhold Tötterman (1835–1907).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Albert Theodor Tötterman
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Claes Kristian Albert Tötterman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 26.12.2022.
**Henrik Hyllén** (29. syyskuuta 1718 Turku – 19. tammikuuta 1804 Hollola) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.

Henrik Hyllénin vanhemmat olivat Turun kaupunginvouti Henrik Hyllenius (myöhemmin Hyllén) ja Elisabet Michelsdotter ja puoliso 1771–1778 Eva Kristina Hahr. Hyllén pääsi ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta 1738, pikkuvihan paon aikana ylioppilaaksi Lundissa 1742 ja Greifswaldissa 1745, ja valmistui filosofian maisteriksi Greifswaldin yliopistosta 1747. Hänestä tuli Uppsalassa teologian kunniatohtori 1779.

Hyllén oli Turun akatemian logiikan ja metafysiikan dosentti 1750, kirjaston amanuenssi 1755, filosofian ylimääräinen apulainen 1755 ja kirjastonhoitaja 1764. Hänet vihittiin sitten papiksi Turun hiippakunnassa 1770 ja määrättiin Hollolan seurakunnan kirkkoherraksi. Rovastiksi hän eteni 1774. Hyllén oli Turkulaisen osakunnan kuraattori 1757 ja Porvoon hiippakunnan edustaja Ruotsin säätyvaltiopäivillä 1778–1779. Hyllén oli aikoinaan Henrik Gabriel Porthanin kotiopettaja, ja Porthan seurasi häntä Turun akatemian kirjastonhoitajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Hyllén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.6.2023.
2. 1 2 3  Hyllén, Henrik. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 30.6.2023)
3. ↑  *Henrik Gabriel Porthan historiantutkijana. 1 / Gunnar Wilhelm Palander.*, s. 95. Suolahti, Gunnar (1876-1933), 1901. Kansalliskirjasto (viitattu 30.06.2023).
*Tämä artikkeli käsittelee tilastotieteilijää. Eversti Gustaf Snellman (1900–1944) on eri henkilö.*
**Gustaf Robert Snellman** (21. maaliskuuta 1864 Helsinki – 15. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä. 

Gustaf Snellmania on sanottu "Suomen sosiaalitilaston isäksi". Hän oli Teollisuushallituksen työtilastollisen, myöhemmin sosiaalihallituksen tilasto-osaston johtaja vuodesta 1902. Snellman toimitti tilastotutkimuksia lähinnä työsuhteista ja asunto-oloista.

Gustaf Snellmanin vanhemmat olivat hovioikeuden presidentti, senaattori John Snellman ja Wilhelmina (Minne) von Trapp. Ylioppilaaksi Snellman tuli 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889. Hän opiskeli matematiikkaa Göttingenissä 1890–1891 ja toimi sitten matematiikan ja fysiikan opettajana vuoteen 1899. *Nya Pressenin* ja *Dagling Allehandan* toimittaja hän oli 1899–1901, ennen tilastovirkamiehen uraansa vuoteen 1918 asti. Snellman toimi vielä *Suomen paperi- ja puutavaralehden* toimittajana 1919–1922, valtion tapaturmalautakunnan puheenjohtaja hänestä tuli 1918. Pikakirjoitustaitoinen Snellman oli aatelis- ja porvarissäätyjen pikakirjoittaja valtiopäivillä vuodesta 1882 vuoteen 1897, pikakirjoitusyhdistyksen sihteerinä hän toimi 1891–1899. Hän laati ja toimitti useita alansa julkaisuja, tutkimuksia ja tilastoja ja toimitti *Työtilastollista Aikakauslehteä* 1907–1917.

Lähteet
-------

1. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 428-429. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 30.10.2018)
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1588
4. ↑  Kuka kukin oli (Viitattu 30.10.2018)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hjalmar Filip Palmén** (30. marraskuuta 1858 Helsinki – 12. marraskuuta 1901 Ruokolahti) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Palménin vanhemmat olivat sijaiskansleri, senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja, vapaaherra Johan Philip Palmén ja Adolfina Fredrika Emilia Sallmén ja puoliso vuodesta 1892 Maria (Mary) Ida Lindes. Palmén tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1877 ja suoritti oikeustutkinnon 1884. Auskultoituaan Viipurin hovioikeudessa 1884 Palmén tuli seuraavana vuonna ylimääräiseksi virkamieheksi ministerivaltiosihteerin virastoon, apulaistoimitussihteeriksi 1888, toiseksi toimitussihteeriksi 1889 ja toimitussihteeriksi 1892. Hän sai valtioneuvoksen arvon. Palmén löydettiin syksyllä 1901 hukkuneena Imatrankoskesta. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1891.

Palménin sisaruksia olivat yhteiskunnallinen vaikuttaja Fanny Palmén, eläintieteilijä J. A. Palmén, historiantutkija ja poliitikko E. G. Palmén ja Forssa-yhtiön pääjohtaja K. E. Palmén.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Palmén Hjalmar Filip Viitattu 8.7.2021.
2. ↑  Taas uusi Imatran uhri.  *Uudenkaupungin Sanomat*, 19.11.1901, nro 133, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.7.2021.
3. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1891 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1891. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1891, s. 1467-1472.
5. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Philip Palmén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 8.7.2021.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Bror August Stråhlman** (10. helmikuuta 1855 Viipuri – 13. tammikuuta 1943 Helsinki) oli yleisen revisionioikeuden ylijohtaja.

August Stråhlmanin vanhemmat olivat kieltenopettaja, kirkkoherra Kasimir Konstantin Stråhlman ja Charlotta Fredrika Wilhelmina Tamelander ja puoliso vuodesta 1919 Maria Kantola. Stråhlman tuli ylioppilaaksi Viipurissa ja suoritti oikeustutkinnon 1881, varatuomarin arvon hän sai 1884. Hän oli vankeinhoitohallinnon sihteeri 1887–1890, valtiokonttorin sihteeri 1891–1900 ja yleisen revisionioikeuden ylijohtaja 1907–1926. Stråhlman toimi lisäksi useissa eri valtion komiteoissa, mukaan lukien valtion kassa- ja tililaitoksen uudelleenjärjestämiskomitean sihteerinä 1892–1896 ja revisionitoimen uudelleenjärjestämiskomitean puheenjohtajana 1910–1916.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 443. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 1.1.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Fredrik Nikolai Onni Theodor von Zansen** (26. huhtikuuta 1851 Espoo – 7. maaliskuuta 1906 Pietari) oli suomalainen insinööri ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Zansenin vanhemmat olivat juristi, virka- ja valtiopäivämies Fredrik Ernst Gottlieb von Zansen ja Amanda Lovisa Amalia von Kraemer. Maanmittari, valtiopäivämies Fredrik Frithiof Maximilian Gottlieb von Zansen oli hänen veljensä. Von Zansenin puolisot olivat vuodesta 1874 Hanna Gustafva Bergström (k. 1888) ja vuodesta 1889 Inez Adelaide Johanna Genetz. Von Zansen tuli ylioppilaaksi 1869 Helsingissä ja suoritti insinööritutkinnon 1873. Hän toimi rautateiden palveluksessa muun muassa rautatieinsinöörinä, asemapäällikkönä Forssassa, Turengissa ja Hämeenlinnassa sekä viimeksi vt. liikennetarkastajana Pietarissa 1905.

Von Zansen oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Zansen Fredrik Nikolai Onni Theodor Viitattu 8.8.2021.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Ernst Gottlieb von Zansen. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 8.8.2021.
3. ↑  Adliga ätten von Zansen nr 2091, Tab 5 Viitattu 8.8.2021.
4. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, ss. 1903-1907.
**Saint-Pardoux-la-Rivière** on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Dronne-joen varrella, noin 11 kilometriä Nontronin kaupungista kaakkoon.

Saint-Pardoux’n kirkko
Vuonna 1293 kuntaan perustettiin dominikaaniluostari. Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1792 nunnat karkotettiin ja luostarirakennukset kansallistettiin. Luostariin perustettiin naisvankila, mutta varojen puutteessa se suljettiin jo seuraavana vuonna. Tämän jälkeen luostarirakennukset hylättiin ja niiden kiviä käytettiin kaupungin taloissa rakennusmateriaalina. Luostari on yhä olemassa raunioituneena. 

Saint-Pardoux’n kirkko on rakennettu vuonna 1606. Se sijaitsee entisen linnoituksen paikalla. Kirkon eteläisellä seinällä on vuonna 1854 valmistettu aurinkokello.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Kito de Pavant (s. 1961), kilpapurjehtija

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 4.9.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Histoire de la commune Saint-Pardoux-La-Rivière. Viitattu 4.9.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Mont-de- Libourne > Limoges Tour de France 2023. Viitattu 4.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Pardoux-la-Rivière** Wikimedia Commonsissa
Karl Hjalmar Schreck
**Karl Hjalmar Schreck** (1. joulukuuta 1857 Vanaja – 13. huhtikuuta 1921 Tampere) oli suomalainen hovioikeudenneuvos, kihlakunnantuomari ja Tampereen kunnallispormestari.

Schreckin vanhemmat olivat kruununvouti, kapteeni Karl Fredrik Wilhelm Schreck ja Emilia Elisabet Ottiliana Ladau. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1881. Schreck sai varatuomarin arvon 1884.

Schreck oli senaatin talousosaston kopistina 1885 ja Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa reistraattorina 1885–1888. Hän oli Tampereen kaupungin oikeusneuvosmiehenä 1888–1904 ja Tampereen kunnallispormestarina 1904–1914. Tämän jälkeen Schreck oli Turun hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena 1914–1916, Lappeen tuomiokunnan tuomarina 1916–1919 ja Pirkkalan tuomiokunnan tuomarina 1919–1921.

Schreck perusti Tampereelle tiilitehtaan 1898 ja puunjalostustehtaan 1905. Hän harjoitti myös maanviljelystä ja rakennutti 1902 Tampereelle Schreckin talon.

Karl Hjalmar Schreck oli naimisissa 1891–1905 Eva Nadine Helsingiuksen (k. 1905) kanssa ja vuodesta 1911 filosofian maisteri Signe Maria Westlinin kanssa. Karl Hjalmar Schreckin ja Eva Nadine Helsingiuksen poika oli varatuomari, kansanedustaja ja Kuopion pormestari Alvar Hjalmar Mikael (Mikko) Hurtta. Heillä oli yhteensä 8 lasta, joista 5 kasvoi aikuiseksi. Toisesta avioliitosta Signe Maria Westlinin kanssa syntyi vielä 1 poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  K. Hj. Schreck, Aamulehti 15.04.1921 nro 85, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
Gunnar Stenius
**Gunnar Stenius** (5. maaliskuuta 1877 Helsinki – 18. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänellä oli Helsingissä arkkitehtitoimisto vaimonsa Signe Lagerborg-Steniuksen kanssa. Arkkitehtuuriltaan Stenius oli erikoistunut uusklassismiin ja erityisesti kivitaloihin.

Steniuksen vanhemmat olivat pankinjohtaja Karl Fritiof Stenius ja Gustava Sofia Palander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 (Läroverket för gossar och flickor) ja suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa vuonna 1901.

Stenius oli yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtinä 1901–1918, Uudenmaan läänin lääninarkkitehtinä 1908–1918 ja Helsingin yliopiston taloudenhoitajana 1909–1946. Stenius suunnitteli Helsinkiin useita rakennuksia muun muassa Helsingin Uuden yhteiskoulun talon. Stenius oli upseerina suojeluskunnan akateemisessa pataljoonassa ja hän toimi useiden ampumaseurojen puheenjohtajana.

Arkkitehdintyön ohella Stenius oli kiinnostunut myös taloustieteestä ja entomologiasta. Hän työskenteli entomologian assistenttina Helsingin yliopistossa vuodesta 1952 eteenpäin ja kirjoitti useita entomologiaa käsitteleviä julkaisuja.

Gunnar Stenius kuului Stenius-sukuun. Hänen lapsiaan olivat matemaatikko ja professori Erik Stenius sekä asemakaava-arkkitehti Olof Stenius.

Rakennuksia
-----------

* Kiinteistöosakeyhtiö Broholmen, Hakaniementori, Helsinki 1903, purettu nykyisen Metallitalon tieltä 1960-luvun alussa
* Yrjönkatu 23 keskuskeittiöllä varustettu asuinkerrostalo ja piharakennus, Helsinki 1908
* Helsingin yliopiston kemian laitoksen talon korotus kerroksella, Hallituskatu 5, Helsinki 1926

Lähteet
-------

1. 1 2  Eriksson, Patrick: Gunnar Stenius hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gunnar Stenius
3. 1 2 3  Arkkitehti Gunnar Stenius 60-vuotias, Helsingin Sanomat, 05.03.1937, nro 62, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Pyöreä torni hallitsi Hakaniemen torin kulmaa, Puretut talot osa 50, Helsingin Sanomat 19.4.2003 (Tilaajille)
5. ↑  Spondan Legendat : Keskuskeittiö Amerikan malliin
6. ↑  Kemian laitos, Helsingin kaupunginmusoe (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Oelden sijainti Warendorfin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
**Oelde** on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin kaakkoisosassa. Oelden historia alkaa varhaiselta keskiajalta.

Maantiede
---------

Oelden rautatieasema
Oelde sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 115 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 20 kilometriä Güterslohsta lounaaseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 290 kilometriä.

Nykyinen Oelde syntyi 1970-luvun kuntaliitoksista. Siihen liitettiin vuonna 1970 Letten ja Sünninghausenin kunnat ja vuonna 1975 Strombergin kunta.

Historia
--------

Ensimmäinen asiakirjamaininta Oeldesta on vuodelta 890 muodossa Ulithi/Ulidi. Stromberg ilmaantuu aikakirjoihin 1177. Oelde paloi 1457 ja saman vuosisadan lopussa sen väkiluku oli noin 700 asukasta. Seuraava tuhoisa tulipalo koettiin 1605. Vuoden 1800 tulipalossa tuhoutui kaksi kolmasosaa paikkakunnasta. Oelde sai kaupunkioikeudet 1804 ja vuonna 1828 sen väkiluku oli noin 1 450. Kaupunki liitettiin rautatieverkkoon 1847; moottoritieliittymän se sai 1939. Vuonna 1968, ennen kuntaliitoksia, Oelden väkiluku oli noin 15 000.

Oelden historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkot St. Johannes ja St. Vitus, joka sijaitsee Lettessä. Keskustan länsipuolella Ahmenhorstissa sijaitsee 1560-luvulla rakennettu Haus Geist, jonka arkkitehtuurissa yhdistyy renessanssi ja barokki.

Talous ja liikenne
------------------

Oelden elinkeinoja ovat muun muassa huonekalu- ja puuteollisuus sekä koneenrakennus. Kaupungissa toimii kodinkonevalmistaja Mielen tuotantolaitos. Oelden rautatieasema, Bahnhof Oelde, sijaitsee rataosuudella Hamm–Minden. Moottoritie BAB 2 kulkee Oelden keskustan eteläpuolitse.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerungsstand nach Geschlecht - Gemeinden - Monat (ab 2000) *Landesdatenbank.nrw.de*. Information und Technik Nordrhein-Westfalen Statistisches Landesamt.  (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Oelde nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 12.4.2022. (saksaksi)
3. ↑  Oelde *Hoeckmann.de*. Viitattu 12.4.2022. (saksaksi)
4. ↑  Miele Werk Oelde *Miele.de*. Miele & Cie. KG. Viitattu 13.4.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oelde, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oelde**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Oelde 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
Saint-Jean-Cap-Ferrat on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Sen sijaitsee Nizzan itäpuolella olevalla Välimereen työntyvällä niemellä Ranskan Rivieralla.

Historia
--------

Kunta oli vuoteen 1904 saakka osana Villefranche-sur-Merin kuntaa, josta se irtaantui ja otti nimen Saint-Jean-sur-Mer. Vuonna 1907 se sai nykyisen nimensä Saint-Jean-Cap-Ferrat. Samana aikana, joka tunnetaan nimellä Belle Époque, alkoi matkailu kukoistaa Ranskan Rivieralla. Belgian kuningas Leopold II rakennutti niemimaalle huvilan ja piti Saint-Jean-Cap-Ferrat’ta kesäpaikkanaan. Alueelle rakennettiin paljon näyttäviä huviloita 1900-luvun alkupuolella, joita ovat omistaneet tai niissä ovat vierailleet kuuluisuuksia ympäri maailman. Vuonna 1904 niemimaalle rakennettiin ensimmäinen hotelli Hôtel Bedford (*nykyisin Hôtel Royal-Riviera*) ja vuonna 1908 rakennettiin kuuluisa Grand Hôtel. Lomaviettopaikkanaan aluetta ovat pitäneet näyttelijät ja taiteilijat kuten Edith Piaf, Charlie Chaplin, Elizabeth Taylor, Richard Burton, Jean Paul Belmondo, Roger Moore, Tony Curtis, David Niven ja Romy Schneider sekä hallitsijat ja poliitikot kuten Charles de Gaulle, Windsorin herttua ja herttuatar ja Winston Churchill.

Nähtävyyksiä
------------

Kunnan nähtävyyksiä on 1912 valmistunut renessanssityylinen huvila Villa Ephrussi de Rothschild, joka toimii nykyään museona. Huvilan rakennutti paronitar Béatrice de Rothschild, jonka keräämää taidetta ja huonekaluja on näytteillä museossa. Huvilan 10 hehtaarin kokoinen näyttävä puutarha on avoinna museovieraille.

Muita nähtävyyksiä on Ferrat’n niemen majakka (*Phare du cap Ferrat*). Majakka tuhoutui toisessa maailmansodassa vuonna 1944, mutta rakennettiin entiselleen sodan jälkeen. Saint-Jean-Cap-Ferrat’n huvivenesatama ravintoloineen  sekä yleiset uimarannat Cros deï Pin ja Les Fossettes ovat matkailijoiden suosimia vierailupaikkoja.

  

* Villa Ephrussi de RothschildVilla Ephrussi de Rothschild
* Ferrat’n niemen majakkaFerrat’n niemen majakka
* HuvivenesatamaHuvivenesatama
* Grand HôtelGrand Hôtel
* Les FossettesLes Fossettes

Lähteet
-------

1. ↑  INSEE
2. ↑  Kunnan matkailusivut
3. ↑  Kunnan historia
4. ↑  Kunnan matkailusivut
5. ↑  Kunnan matkailusivut
6. ↑  Kunnan matkailusivut

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Jean-Cap-Ferrat** Wikimedia Commonsissa
**Pervomaisk** (ukr. Первома́йськ, ven. Первома́йск) on kaupunki Luhanjoen varrella, Luhanskin alueen keskiosissa Itä-Ukrainassa, 76 kilometriä Luhanskista länteen. 

Ulitsa Trudovajaa Pervomaiskissa.
Paikkakunnan asutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1765 nimellä **Aleksandrivka** (ukr. Александрівка), sittemmin keskuskylä tunnettiin nimellä **Petromarjivka** (Петромар'ївка, Петро-Мар'ївка). Paikkakunnan hiilivarojen hyödyntämiseksi perustettiin kaivos vuonna 1872. Seutu kasvoi ja vuonna 1912 siellä oli jo 10 kaivosta ja muuta teollisuustuotantoa. Vuonna 1920 keskuskylän uudeksi nimeksi annettiin Pervomaisk. Kaupungin asema asutukselle myönnettiin vuonna 1938.

Väestön enemmistön muodostavat ukrainalaiset; venäläisiä asukkaista on noin kolmannes. Lisäksi paikkakunnalla asuu etniseltä taustaltaan noin 20 muuta väestöryhmää. Vuoden 2013 väestöarvion mukaan Pervomaiskin kaupunkipiirissä asui yhteensä 70 045 henkeä, joista varsinaisen Pervomaiskin kaupungin asukkaita oli 38 435. Tämän lisäksi kaupunkipiiriin kuului kaksi pienempää kaupunkia – Hirske (Гірське, 10 131 as.) ja Zolote (Золоте, 14 572 as.) – sekä kaksi kaupunkityyppistä taajamaa.

Toukokuun 2014 lopulla seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia aseistettuja venäläisseparatisteja (terroristeja), joita maan turvallisuusviranomaiset pyrkivät riisumaan aseista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Istorija (Pervomaiskin historiaa) Pervomaisk, pervomaysk.loga.gov.ua.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 1.6.2014. (ukrainaksi)
2. ↑  Je. L. Makarevitš (redaktor): *Atlas avtomobilnyh dorog. Zapadnaja Jevropa. Strany Baltii, Rossija, Belarus, Ukraina, Moldova* 1:500 000. Minsk, Valko-Venäjä: Izdatelstvo Jansejan, 2005.  ISBN 985-6501-12-1.  (venäjäksi)
3. ↑  Deržavna služba statystyky Ukrajiny: Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2013 roku (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2013)  2013. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 1.6.2014. (ukrainaksi)
4. ↑  Infografika: ATO v Donbasse: pozitsii ukrainskih silovikov i terroristov 26.5.2014, tietotoimisto LIGABiznesInform, liga.net, viitattu 30.5.2014, (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pervomaisk (Luhanskin alue)** Wikimedia Commonsissa

* Kaupunkipiiriin keskittynyt portaali (venäjäksi) (pervomaysk.in.ua)
**Carman** on 2 880 asukkaan (2006) kaupunki Manitoban provinssin eteläosassa Kanadassa. Se sijaitsee Provincial Highway 3:n varrella, lähellä Winklerin kaupunkia, noin 70 kilometriä lounaaseen Winnipegistä.

Kaupungissa sijaitsee Manitoban yliopiston campusalue sekä useita majoitusliikkeitä, mukaan lukien motelli Oxbow Inn. 

Tunnetuin Carmanista kotoisin oleva henkilö lienee NHL-maalivahti Ed "Eddie the Eagle" Belfour. Myös elokuvanäyttelijä Jack Carson sekä Kanadan purjehdusolympiajoukkueen valmentaja Kelly Hand ovat kotoisin Carmanista.

25. heinäkuuta 2007 Carmanin kaupungissa mitattiin Kanadan kaikkien aikojen korkein lämpötila, 53,0 °C kosteusindeksin kanssa.

Kulttuuri ja urheilu
--------------------

Kaupungissa on uudehko curlinghalli sekä 18-reikäinen avoin golfkenttä. Carman järjestää vuosittain taidetapahtumia, joista osa on laajalti tunnettuja. Vuosittain elokuun alussa kaupungissa järjestetään viulunsoiton *Winston Simpson Fiddle Festival*. Maalis–huhtikuussa kaupunki toimii *Tempo, Festival of the Arts* -tapahtuman isäntänä. 

Eräs Manitoban vanhimmista kuoroista, 40-jäseninen Sonatrice Singers, on kokoontunut Carmanissa jo yli kolmen vuosikymmenen ajan. Kuoro on voittanut hopeaa ja pronssia Kanadan *Choralfest Canada* -tapahtumassa sekä saanut kunniamainintoja.

Maatalous
---------

Laaja maataloussektori käsittää muun muassa Aubin Nurseries -puutarhan, joka jalostaa ja markkinoi pensaita ja puuntaimia. Toinen kasvitarha on Vanderveens Greenhouses, joka markkinoi yksivuotisia kasveja.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles 2006 Statistics Canada.  Arkistoitu 10.9.2012. Viitattu 4.6.2010. (englanniksi), (ranskaksi)
2. ↑  Canada's Top Ten Weather Stories for 2007 Environment Canada. Viitattu 26.11.2009. (englanniksi), (ranskaksi)
**Georg Bertel Asp** (13. elokuuta 1873 Helsinki – 15. toukokuuta 1936 Manila, Filippiinit) oli suomalainen insinööri ja arkkitehti.

Aspin vanhemmat olivat professori Georg August Asp ja Matilda Sofia Wetterhoff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 (Nya svenska samskolan i Helsingfors) ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1895. 

Bertel Asp toimi insinöörinä Yhdysvalloissa ja Filippiineillä. Hän oli sementtiasiantuntija ja hänen kerrotaan hankkineen kahden miljoonan dollarin omaisuuden Yhdysvalloissa ennen vuotta 1914. Asp voitti Manilan laivastotukikohdan ja merilinnoituksen rakentamisesta järjestetyn suunnittelukilpailun ja hän muutti vuonna 1909 Filippiineille johtamaan tukikohdan rakennustöitä. Asp rakensi Manilaan myös huvilayhdyskunnan jonka rakennukset oli suojattu maanjäristyksiltä jousitetun perustuksen avulla. Hän omisti 16 näistä huviloista ja asui *Villa Valhalla*-nimisessä huvilassa. 

Bertel Aspin veljiä olivat taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa ja valtiotieteen tohtori Thore Asp.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Pekka Pitkälä : Pyramidit, pyhät raamit. Sigurd Wettenhovi-Aspan (1870–1946) näkemykset suomen kielestä ja suomalaisten historiasta, kulttuurihistorian pro gradu-tutkielma, Turun yliopisto 2010, sivut 4-5
3. ↑  Finsk uppfinnare i Amerika, Hufvudstadsbladet, 12.02.1909, nro 41, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Finsk filippin, Dagens Tidning, 08.02.1914, nro 38A, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Portlannin sementin valmistuksesta. Arkkitehti Bertel Asp'in pitämä esitelmä, Suomen Teollisuuslehti, 01.04.1902, nro 7, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Nils Bernt Armas Grotenfelt** (5. joulukuuta 1851 Viipuri – 1. heinäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies, asessori ja kamarineuvos, joka toimi eduskunnan kirjaston johtajana.

Grotenfeltin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Nils Karl Elias Grotenfelt ja Ottiliana Johanna Crusell ja puoliso vuodesta 1883 Helena Alexandra Augusta Levón. Lehtori Ossian Grotenfelt ja professori Gösta Grotenfelt olivat hänen veljiään, samoin kuin ylijohtaja Nils Grotenfelt.

Grotenfelt tuli ylioppilaaksi 1870 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1875 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1881. Varatuomarin arvon hän sai 1883. Grotenfelt oli yliopiston kirjaston ylimääräinen amanuenssi 1876–1880, senaatin kopisti vuodesta 1883 ja kamreeri 1888–1897 ja samalla senaatin talousosaston kirjaaja 1888–1893. Valtiovarain toimituskunnan apukamreeri Grotenfelt oli 1893–1897 ja sen jälkeen tullihallituksen kamreeri. Vuodesta 1900 hän oli siellä asessori aina vuoteen 1912 asti, joskin hän oli erotettuna poliittisista syistä 1902–1906. Tuolloin hän toimi Helsingin raastuvanoikeudessa oikeusraatimiehenä. Grotenfelt edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Säätyjen talouden- ja kirjastonhoitajana hän toimi 1884–1905 ja kirjastonhoitajana vuoteen 1906. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Nils Bernt Grotenfelt Viitattu 7.6.2020.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 90. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Nils Grotenfelt Viitattu 7.6.2020.
4. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 3.7.1929, s. 2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Fredrik Ernst Gottlieb von Zansen** (4. syyskuuta 1804 Rubkow, Pommeri – 25. joulukuuta 1879 Porvoo) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Zansenin vanhemmat olivat majuri Fredrik August von Zansen ja Vilhelmina Teodora von Harder ja puolisot vuodesta 1836 Amanda Lovisa Amalia von Kræmer (k. 1862) ja vuodesta 1879 Celina Sofia Krogerus (k. 1884). Von Zansen tuli ylioppilaaksi 1822 ja suoritti tuomarintutkinnon 1825 ja kameraalitutkinnon 1826. Hänestä tuli senaatin sotilastoimituskunnan ylimääräinen kopisti 1826 ja ylimääräinen kamarikirjuri 1828, yleisen revisio-oikeuden ylimääräinen kopisti 1830, vakinainen kopisti 1831 ja kanslisti 1833, mistä toimesta hän erosi 1846. Von Zansen oli senaatin valtiovaraintoimituskunnan ylimääräinen kamarikirjuri vuodesta 1853 ja leimapaperikonttorin kassanhoitaja 1856–1868. Hän omisti Albergan kartanon Espoossa vuoteen 1853. Von Zansen oli valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä 1863–1864.

Fredrik Ernst Gottlieb von Zansenin veli oli upseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies Karl Ludvig von Zansen. Hänen poikiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat maanmittari, valtiopäivämies Fredrik Frithiof Maximilian Gottlieb von Zansen ja insinööri, virka- ja valtiopäivämies Fredrik Nikolai Onni Theodor von Zansen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Ernst Gottlieb von Zansen. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.12.2020.
2. ↑  Adliga ätten von Zansen nr 2091, Tab 5 Viitattu 1.8.2021.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Zansen Fredrik Nikolai Onni Theodor Viitattu 8.8.2021.
**Matti Edvard Niemelä** (9. syyskuuta 1850 Kemin maalaiskunta – 2. marraskuuta 1923 Kemi) oli suomalainen juristi, kollegiasessori, valtiopäivämies ja Kemin pormestari.

Matti Niemelän vanhemmat olivat talollinen, maakauppias Erkki Niemelä ja Margareta Elisabet Karkkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta 1872 ja suoritti tuomaritutkinnon Helsingin yliopistossa 1890. Niemelä sai varatuomarin arvon 1894. Niemelä oli maanviljelijä, viljellen kotitilaansa Niemi-Niemelää aina vuoteen 1916 saakka, jolloin hän myi tilan Kemin kaupungille kunnalliskodiksi. Hän toimi Kemin pormestarina 1905–1923. Niemelä oli ensin Tornion ja sitten Kemin tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä 1888, 1891 ja 1897. Niemelä toimi lisäksi laiva-asioitsijana 1871–1896, Maalaisten paloapuyhtiön asiamiehenä 1900–1906 ja asianajajana 1890–1905. Hän perusti Kemiin myös raittiusseuran.

Matti Niemelä oli naimisissa 1876–1920 Maria Karolina Pruntsin (k. 1920) kanssa ja vuodesta 1921 Hildur Emilia Nymanin (entinen Lindsten) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli insinööri ja tilanomistaja Ilmari Niemelä (1878–1952).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Niemelä Matti Edvard
2. 1 2  Pormestari Matti E. Niemelä, Pohjolan Sanomat, 05.11.1923, nro 250, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 195–196. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Raittiusseura "Toivo III":n perustaja, Kylväjä, 15.01.1924, nro 2-3, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Niemelä Ilmari
**Karl Henrik Adlercreutz** (12. marraskuuta 1772 Porvoo – 9. heinäkuuta 1832 Siuntio) oli suomalainen tuomari ja valtiopäivämies.

Adlercreutzin vanhemmat olivat kollegiasessori Henrik Tomas Adlercreutz ja Sofia Elisabet Tandefelt ja puoliso vuodesta 1822 Hedvig Bergman (k. 1851). Adlercreutz tuli ylioppilaaksi 1787 ja suoritti tuomarintutkinnon 1790. Laamannin arvonimen hän sai 1809. Hänestä tuli Turun hovioikeuden auskultantti 1790 ja ylimääräinen notaari 1794. Adlercreutz oli Raaseporin itäisen tuomiokunnan tuomari 1795–1823. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809. Adlercreutz omisti Sjundbyn kartanon Siuntiossa.

Tilanomistaja, juristi Tomas Erik Robert Adolf Adlercreutz oli Karl Henrik Adlercreutzin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Henrik Adlercreutz. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 26.12.2020
2. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 26.12.2020


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Edvard Johannes (Johan) Antell** (22. maaliskuuta 1852 Viipuri – 23. heinäkuuta 1926 Brooklyn) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen toimittaja.

Antellin vanhemmat olivat senaattori Samuel Henrik Antell ja Fanny Alexandra Helena Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingfors privatlyceumista vuonna 1873 ja opiskeli oikeustieteitä Helsingin yliopistossa. Antell siirtyi vuonna 1885 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi newyorkilaisen siirtolaistoimiston virkailijana. Antell toimitti *Finska Amerikanaren* -sanomalehteä vuosina 1896–1924. Hän oli yksi suomenruotsalaisen siirtolaisyhteisön keskeisiä henkilöitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Antell Edvard Johannes *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 20.3.2020.
2. 1 2  E. J. Antell död.  *Hufvudstadsbladet*, 25.7.1926, s. 5. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Steinby, Gunnel: *Journalister och publicister i svensk press i Finland under tvåhundra år*, s. 6. Åbo: Åbo Akademi, 1981. ISBN 951-9017-61-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Petropavlovsk-Kamtšatski** (ven. Петропа́вловск-Камча́тский) on noin 180 000 asukkaan*lähde?* kaupunki Kamtšatkan niemimaalla Venäjän kaukoidässä. Se on Kamtšatkan aluepiirin hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee korkeiden vuorten ja tulivuorten keskellä, idästä niemimaahan työntyvän Avatšanlahden pohjoisrannalla. Kaupungin perusti löytöretkeilijä Vitus Bering, joka löysi Avatšanlahden vuonna 1740.

Kaupungin ilmasto on hieman leudompi kuin Siperiassa, mutta kuitenkin talvisin varsin kylmä. Tammikuun keskilämpötila on noin –8 °C, elokuun runsaat + 12 °C. Seutu on erittäin maanjäristysherkkää.

Näkymä satamaan Avatšanlahdelta, taustalla Korjakski-tulivuori.
Petropavlovsk-Kamtšatskiin ei ole tie- tai rautatieyhteyttä Kamtšatkan niemimaan ulkopuolelta. Noin 30 km kaupungin ulkopuolella Jelizovossa on kansainvälinen lentokenttä, josta lennetään muun muassa Vladivostokiin, Habarovskiin ja Moskovaan. Matkustajalaivaliikenne on kuihtunut.*lähde?*

Kaupungin naapurissa lahden toisella puolella Viljutšinskissä on Venäjän Tyynenmerenlaivaston ydinsukellusvenetukikohta.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Yhdysvallat Unalaska, Yhdysvallat (1990)
* Japani Kushiro, Japani (1998)
* Ukraina Sevastopol, Ukraina (2009)

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi Nurminen: Venäjä siirtyy ikuiseen talviaikaan  1.7.2014. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 27.10.2014.
2. ↑  Vladimir Putin signed the Federal Law On Amendments to the Federal Law "On the calculation of time"  22.7.2014. worldtimezone.com. Viitattu 27.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petropavlovsk-Kamtšatski** Wikimedia Commonsissa

* Petropavlovsk aluepiirin hallinnon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kuvia Petropavlovksiksta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Kamtšatkan aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirit*
Aleutit •
Bystraja •
Jelizovo •
Karaga •
Milkovo •
Oljutor •
*Palana* •
Penžina •
*Petropavlovsk-Kamtšatski* •
Sobolevo •
Tigil •
Ust-Bolšeretsk •
Ust-Kamtšatsk •
*Viljutšinsk*
**Zubtsov** (ven. Зубцо́в) on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Vazuzajoen suulla 146 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Zubtsovin piirin keskus. Sen läpi kulkee Rževin ja Istran välinen rautatie (Zubtsovin asema). Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2009).

Zubtsov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1216. 1200-luvun puolivälistä lähtien se kuului Tverin ruhtinaskuntaan. 1200–1300-luvuilla kaupunki joutui liettualaisten hyökkäysten kohteeksi. 1500–1600-lukujen vaihteessa puolalaiset hävittivät sen useaan kertaan. 1600-luvun loppuun saakka Zubtsovissa oli pieni linnoitus. 1700-luvulla se toimi Vyšni Volotšokin vesitien satamana. Vuonna 1776 Zubtsovista tuli Tverin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.

Nähtävyyksiä ovat 1100–1200-lukujen linnoituksen vallien jäänteet, Volgan rannalla sijaitseva Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali (1801), Krymovin kaupunkitalo Vazuzan rantakadulla sekä kotiseutumuseo.

Zubtsovin kaakkoispuolella sijainneessa Pogorelojen kunnassa on elänyt ns.  Djoržan karjalaisryhmä. Vuonna 1926 heitä oli 1 795 henkeä. Kunnan väestöstä he muodostivat tuolloin 7 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 149. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
3. ↑  Härkönen, Iivo (toim.): *Karjalan kirja*, s. 333. Porvoo–Helsinki: Werner Söderström osakeyhtiö, 1932.

Kaupunkia Vazuzajoen suulla

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zubtsov** Wikimedia Commonsissa

* Zubtsovin piirin sivusto (venäjäksi)
**Siesta-Palkkina** (ven. Си́сто-Па́лкино, *Sisto-Palkino*) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaprionlahteen laskevan Siestajoen suussa 15 kilometriä Kapriosta luoteeseen. Kylässä on 65 asukasta (vuonna 2010).

Kaprion kihlakunnan Kargalin pogostaan kuulunut Siesta-Palkkina mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen nimi perustunee joen lisäksi venäläiseen henkilönimeen *Palka*.

Lähiseudun muista kylistä poiketen Siesta-Palkkinan asukkaat olivat venäläisiä. 1860-luvulle saakka he olivat tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 42 taloa ja 337 asukasta, jotka kuuluivat Kaprion volostiin ja ortodoksiseen seurakuntaan.

Kylän talonpojat harjoittivat kalastusta ja kuljettivat polttopuita laivoilla Pietariin. Vuonna 1871 Siesta-Palkkinaan avattiin koulu.

Venäjän vallankumouksen jälkeen Siesta-Palkkina muodosti Kaprion volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1923 lähtien se kuului Kirnun (Pogranitšnyin) kyläneuvostoon. Kylä tuhoutui lähes kokonaan toisen maailmansodan aikana.

Vuosina 1950–1960 Siesta-Palkkina kuului Vääskylän ja sen jälkeen Uustian kyläneuvostoon. Vuonna 1974 se liitettiin Sosnovyi Borin kaupunkineuvoston alaisuuteen. Kylässä oli koulu ja lääkintäasema. Paikallinen kalastuskolhoosi yhdistettiin Uustiaan vuonna 1956.

Siesta-Palkkina koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 250 henkeä. Kaprion kunnan vuoden 2015 yleiskaavassa suunnitellaan kylän kehittämistä matkailukohteeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Randefelt, Roland: *Inkeri: tiekartta 1:200 000*. Vantaa: Ingriainfo Oy, 1992. ISBN 951-96326-0-3.
2. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 29.1.2017.
3. 1 2 3 4 5  Sprosi u krajeveda (kysymys 1583) *reglib.ru*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 30.1.2017.
4. 1 2  Pamjat rodnoi zemli: Istorija kraja: Derevni *ethnos.sbor.ru*.  Arkistoitu 7.3.2019. Viitattu 2.5.2011. (venäjäksi)
5. ↑  Generalnyi plan munitsipalnogo obrazovanija Koporskoje selskoje poselenije munitsipalnogo obrazovanija Lomonosovski munitsipalnyi raion Leningradskoi oblasti. Tom 3: Materialy po obosnovaniju *копорское.рф*.  2015. Viitattu 29.1.2017.
**Hulluhovi** (ven. Дружносе́лье, *Družnoselje*) on taajama Leningradin alueen Hatsinan piirin Siiverskan kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee peltoaukean keskellä 4,5 kilometriä Siiverskan asemalta etelään. Taajamassa on 1 300 asukasta (vuonna 2012).

Hulluhovin kartano kuului 1800-luvun alusta lähtien vuoden 1812 sankarille Peter Wittgensteinille ja hänen perillisilleen, jotka perustivat sinne Venäjän isänmaalliselle sodalle omistetun museon. Vuonna 1917 kartanon maat kansallistettiin ja luovutettiin maatalouskommuunille, josta myöhemmin muodostui Lamppulan sovhoosi. Ennen toista maailmansotaa kartanorakennuksessa oli lepokoti. Sodan aikana Hulluhovissa sijaitsi saksalaisen armeijakunnan päämaja. Nykyään siellä toimivat Leningradin alueen psykiatrinen ja tuberkuloosisairaala sekä metsänhoitoalueen konttori.

Taajama koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä huviloista ja omakotitaloista sekä kunnallisista asuintaloista. Kartanosta on säilynyt puistoalue, arkkitehti Aleksandr Brjullovin vuonna 1832 rakentama katolinen hautakirkko sekä joukko talousrakennuksia. Koprinan luterilainen seurakunta käytti kirkkoa 1920–1930-luvuilla, nykyään se kuuluu Pyhän Katariinan kirkon katoliselle seurakunnalle. Taajaman pohjoislaidalla on saksalaisten teloittamien neuvostosotilaiden veljeshauta muistomerkkeineen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 51. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2.
2. 1 2 3 4  Projekt Generalnogo plana Siverskogo gorodskogo poselenija Gattšinskogo munitsipalnogo raiona Leningradskoi oblasti. Tom 2: Materialy po obosnovaniju  2012. Lengraždanprojekt. Viitattu 7.10.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Luther, Geork: *Herdaminne för Ingermanland II: De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704–1940*, s. 163. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000. ISBN 951-583-052-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Hulluhovi Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Dvorištši** (ven. Дворищи) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kunnan pinta-ala on 314 neliökilometriä. Kylässä on yli 200 ja kunnassa päälle 500 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede
---------

Dvorištšin kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu lännessä Hvoinajan piirin Borovskojen, luoteessa Hvoinajan, pohjoisessa Mintsyn ja idässä Kabožan kuntiin sekä etelässä Mošenskojen piiriin. Pinta-alasta suurin osa on metsää. Seudulla on useita järviä, joista suurimmat ovat Igor, Sokolnik ja Polobža. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora, kalkkikivi ja turve. Kunnan alueella sijaitsee Igorevskije mhin rauhoitusalue.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Kušaveran rautatieasema sekä 15 kylää: Belkovo, Fedejevo, Gaino, Jamskoje, Kuntsovo, Kušavera, Niva, Ostrov, Polobža, Ronino, Šesternja, Stjopanovo, Štšiptsovo, Šuino ja Terebut.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Moskovan välinen sivurata. Kušaveran asemalla pysähtyy Pietarin ja Pestovon välinen kaukojuna sekä Hvoinajan, Budogoštšin ja Podborovjen väliset paikallisjunat. Dvorištšista on linja-autoyhteys Kušaveran kautta Hvoinajaan.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnassa toimii kaksi maidon ja lihan tuotantoon erikoistunutta maatalousyritystä. Lisäksi on henkilökohtaisia aputalouksia.

Dvorištšissa on lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, ensiapuasema ja kaksi kauppaa, Kušaveran asemalla kulttuuritalo, kirjasto ja kauppa. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, uhrikivi, 1800-luvulla rakennettu Kušaveran kirkko ja toisen maailmansodan aikainen sotilashautausmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan Dvorištšenskogo selskogo poselenija Hvoininskogo raiona Novgorodskoi oblasti. Tom 2: materialy po obosnovaniju  2011. Moskva:  SVGM-projekt. Viitattu 13.11.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dvorištšin kunnan sivusto (venäjäksi)
**Sohjanansuu** (ven. Софьянга, *Sofjanga*) on entinen kylä Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Tuoppajärvestä Pääjärveen virtaavan Sohjananjoen suussa 25 kilometriä Kiestingistä linnuntietä länteen.

1700-luvun alussa syntynyt Sohjanansuu oli Pääjärven eli myöhemmän Oulangan volostin vanhimpia kyliä. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se muodosti lähikylineen Oulangan volostiin kuuluneen kyläkunnan, joka käsitti myös Laitasalmen (ven. *Laidasalma*) ja Miikkulanlahden (*Nikolskaja Guba*) kylät. Vuonna 1905 niissä oli 390 asukasta. Sohjanansuun kylässä oli 27 taloa ja 150 asukasta.

Neuvostoaikana perustettiin Kiestingin piirin Laitasalmen kyläneuvosto, jota myöhemmin kutsuttiin Sohjanan kyläneuvostoksi, koska sen keskuspaikka oli Sohjanansuussa. Siihen kuuluivat myös Kananaisen eli Tungjärven, Käpälin (ven. *Kjabel*) ja Pontšelensuun (*Ust-Pontša*) kylät, 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa syntynyt Sohjanankosken asutus sekä kaksi metsätyömaata. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 844 asukasta, joista vajaat 80 % oli karjalaisia ja loput etupäässä Sohjanankoskella ja Käpälissä asuneita suomalaisia ja venäläisiä. Sohjanansuussa oli 113 asukasta, jotka yhtä suomalaista lukuun ottamatta olivat kaikki karjalaisia.

Sohjanan kyläneuvoston keskus siirrettiin vuonna 1958 Sohjanankoskelle. Samalla siihen liitettiin Tuhkalan kyläneuvosto. Myöhemmin Sohjanansuu jäi Kumajoen säännöstelyaltaan vedenpinnan alle.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 6.8.2015.
2. ↑  Pöllä, Matti: *Vienan Karjalan etnisen koostumuksen muutokset 1600–1800-luvulla*, s. 196. Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1995. ISBN 951-717-893-X.
3. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Arhangelskoi gubernii k 1905 godu*, s. 202–203. Arhangelsk: Arhangelski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
4. ↑  *Karjalan ASNT:n asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1926 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 1. Petroskoi: KASNT:n tilastohallinto, 1928.
5. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 1–2. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
6. ↑  Izmenenija administrativno-territorialnogo ustroistva KASSR v 1958–1959 godah *resources.krc.karelia.ru*. Viitattu 6.8.2015. (venäjäksi)