recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kárpáti Igaz Szó** ("Karpatian totuus") on Ukrainan Taka-Karpatian alueen keskuksessa Užhorodissa ilmestyvä unkarinkielinen sanomalehti.

Lehti pitää edeltäjänään vuonna 1919 perustettua Taka-Karpatian ensimmäistä kommunistilehteä *Munkás újság* ("Työväen lehti"). Se ilmestyi kerran viikossa vuoteen 1938 saakka. Lehti perustettiin uudelleen toukokuussa 1945 ja sai saman vuoden joulukuussa nimen *Kárpáti Igaz Szó*. Se oli ukrainankielisen *Zakarpatska pravdan* unkarinkielinen käännösversio vuoteen 1965, jolloin lehti sai oman toimituksen. Se itsenäistyi kokonaan vuonna 1967.

*Kárpáti Igaz Szó* oli neuvostoaikana Ukrainan kommunistipuolueen Taka-Karpatian aluekomitean ja Užhorodin kaupunkikomitean sekä alue- ja kaupunkineuvostojen äänenkannattaja. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 36 000 kappaletta.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen lehteä rahoittivat aluehallitus ja Taka-Karpatian unkarilainen kulttuuriseura. Siitä taisteltiin vuonna 2005, jolloin toimitus hajosi ja samalla nimellä ilmestyi kaksi lehteä. Sen jälkeen puolet julkaisuyhtiöstä on kuulunut toimitukselle ja toisen puoliskon omistaa Ukrainan unkarilaisten demokraattinen liitto. Vuoteen 2019 saakka lehti ilmestyi kolmesti ja sen jälkeen jakeluvaikeuksien takia kahdesti viikossa. Levikki oli 9 900 kappaletta vuonna 2019. Lukijat asuvat etupäässä Taka-Karpatian unkarinkielisellä maaseudulla.

*Kárpáti Igaz Szó* ilmestyy nykyään kerran viikossa 20-sivuisena värillisenä tabloidina. Vuodesta 2019 lähtien se on julkaissut aineistojaan Internetissä myös ukrainan kielellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 2*, s. 330. Moskva: Kniga, 1976.
2. 1 2  Bemutatkozik legújabb médiapartnerünk, a Kárpáti Igaz Szó! *Külügyi Műhely Alapítvány*. Viitattu 2.2.2024.
3. ↑  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 218. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
4. ↑  "Naspravdi uhortsiv Zakarpattja duže tsikavyt ukrajinska politika" – direktor gazety KISZO Juri Dunda *Detektor media*.  4.6.2019. Viitattu 2.2.2024.
5. ↑  Kárpáti Igaz Szó – az igényes olvasó lapja! *Kárpáti Igaz Szó*. Viitattu 2.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**Hubert Hurkacz** (s. 11. helmikuuta 1997 Wrocław) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listalla kaksinpelissä sijalla 8 tammikuussa 2024 ja nelinpelissä sijalla 30 kesäkuussa 2022. Hän on voittanut urallaan seitsemän ATP-turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä.

Vuonna 2018 Hurkacz eteni karsintojen kautta Ranskan avointen toiselle kierrokselle, missä hävisi Marin Čilićille. Myös Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi Čilićille toisella kierroksella. Vuonna 2019 hän saavutti ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa Winston-Salemissa, missä voitti loppuottelussa Benoît Pairen. Wimbledonissa hän eteni kolmannelle kierrokselle. Tammikuussa 2021 Hurkacz voitti Delray Beachin turnauksen. Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Mikael Ymerille viisieräisen ottelun. Maalis-huhtikuussa hän voitti Miamin ATP Masters 1000 -turnauksen. Hän voitti turnauksessa mm. maailmanlistan sijalla 11 olleen Denis Shapovalovin, sijalla viisi olleen Stéfanos Tsitsipásin ja välierissä sijalla kahdeksan olleen Andrei Rublevin. Loppuottelussa hän voitti maailmanlistan sijalla 31 olleen Jannik Sinnerin. Voiton myötä Hurkacz nousi maailmanlistalla sijalta 37 sijalle 16.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hubert Hurkacz ATP:n sivuilla (englanniksi)
2. ↑  Puolalaiselle Hurkaczille upea tennistitteli Miamissa – Ruusuvuoren pudottanut Sinner taipui finaalissa, suomalaisen nousu rankinglistalla jatkuu *yle.fi*. Viitattu 5.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Valdaron rakastavaiset. Miehen luuranko vasemmalla, naisen oikealla.
**Valdaron rakastavaiset** ovat kaksi 6000 vuotta vanhaa luurankoa, jotka löydettiin vuonna 2007 Italian Mantovassa lähellä Valdaron kylää sijaitsevasta kivikautisesta haudasta. Nimi tulee siitä, että luurangot näyttävät olevan kietoutuneina syleilyyn. Hauta on peräisin neoliittiselta kaudelta eli nuoremmalta kivikaudelta, noin vuosilta 10 000 – 4 500 vuotta eaa.

Tämä hauta on ainoa kaksoishauta kolmenkymmenen alueelta esiin kaivetun haudan joukossa. Kaksoishautaukset olivat erittäin harvinaisia neoliittisella kaudella. Vastaavia hautoja on löydetty vain pari muuta, muun muassa Kreikan Alepotrypan luolasta.

Arkeologit eivät ole löytäneet lähistöltä merkkejä kivikautisista asumuksista, mutta alue on kuitenkin ollut sopivaan kalastukseen, metsästykseen ja viljelyyn, joten on mahdollista, että siellä olisi voinut elää suuri ja kehittynyt ihmisyhteisö.

Tutkimusten mukaan haudatut ihmiset olivat mies ja nainen, kummatkin noin 157 cm pitkiä ja kuollessaan noin 20-vuotiaita. He vaikuttavat kuolleen luonnollisen kuoleman sillä luissa ei ole merkkejä väkivallasta. Heidän rinnalleen oli haudattu useita piikivisiä työkaluja ja teriä.

Valdaron rakastavaiset ovat olleet vuodesta 2011 lähtien esillä Mantovan arkeologisessa museossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Carl Seaver: The Lovers of Valdaro – A Double Burial From Neolithic Italy *History Defined*. Viitattu 14.1.2024. (englanniksi)
**Brasilianpaimenkoira** (*ovelheiro gaúcho*) on brasilialainen koirarotu. Se tunnetaan myös nimillä *brasiliancollie* ja *gauchonpaimenkoira*. Sitä ei ole tunnustettu FCI:ssä, mutta Brasilian kennelliitossa se kuuluu ryhmään 11 (FCI:n ulkopuoliset rodut).

Ulkomuoto
---------

Brasilianpaimenkoira muistuttaa ulkoisesti bordercollieta. Sen karvapeite ole kovin pitkä ja kaikki värit sallitaan. Säkäkorkeus vaihtelee 55–65 cm välillä..

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on älykäs, kestävä ja nopea oppimaan eikä se ole aggressiivinen karjalle. Se on hyvin kestävä ja ketterä, minkä vuoksi se on ihanteellinen harrastuskoira. Se on tuntemiaan ihmisiä kohtaan ystävällinen ja sävyisä. Se ei ole aggressiivinen eikä hyökkää tunkeilijan kimppuun, mutta se varoittaa uhkaavasta vaarasta, minkä vuoksi se haukkuu jokaista outoa ääntä. Se on brittiläisiä kantarotujaan nopeampi. Eräs muunnos joka on saatu aikaan risteyttämällä rotuun saksanpaimenkoiraa on tavallista älykkäämpi, mutta sillä on taipumusta hyökätä pienempien eläinten kimppuun.

Alkuperä
--------

Brasilianpaimenkoira on Pampan gauchojen koira, joka kehittyi Rio Grande do Sul'n alueella. Se polveutuu collie-tyyppisistä paimenkoirista, kuten bordercolliesta ja colliesta, sekä alueen alkuperäisistä koirista, joita oli käytetty paimentamiseen löytöretkeilijöiden saapumisesta lähtien. Sitä käytettiin ja käytetään edelleen lampaiden ja muiden eläinten paimennukseen sekä niiden vartiointiin ja yleiseen työskentelyyn gauchojen maatiloilla.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Krämer, E.-M. (2009). *Der grosse Kosmos Hundeführer*, s. 159. Kosmos: Stuttgart.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: pt:Ovelheiro Gaúcho 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Brasilialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Brasilianajokoira
* Brasilianterrieri
* Fila brasileiro

 |
|  |
| Muut CBKC:n hyväksymät | 
* Brasiliandoggi
* Brasilianpaimenkoira
* Brasilianvuoristobulldoggi
* Mantiqueiranpaimenkoira
* Pampabulldoggi
* Pampakoira
* Veadeiro nacional

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Barbudo
* Brasilianpodengo
* Brasilianvinttikoira
* Campanhanvinttikoira
* Sertanejo
* Tarumanmetsästyskoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Japmaseisoja
* Kitler (käytännössä kuollut, yksi yksilö jäljellä)
* Santacatarinanhirvikoira
* São paulonvinttikoira

 |

 |
Matematiikassa **Lebesguen differentioituvuuslause** on reaalianalyysin lause, jonka mukaan integroituvan funktion arvo voidaan laskea melkein kaikkialla laskemalla sen infinitesimaalisten keskiarvojen raja-arvo. Lause on nimetty Henri Lebesguen mukaan.

Väite
-----

Jos *f* on reaali- tai kompleksiarvoinen funktio, niin infinitesimaalinen integraali on funktio, joka kuvaa mitallisen joukon *A*  funktion {\displaystyle f\cdot \mathbf {1} \_{A}} Lebesguen integraalille, missä {\displaystyle \mathbf {1} \_{A}} on joukon *A* karakteristinen funktio. Tämä kirjoitetaan usein muodossa.

{\displaystyle \int \_{A}f\ \mathrm {d} \lambda ,}
missä *λ* on *n*-ulotteinen Lebesguen mitta.

Tämän integraalin *derivaatta* kohdassa *x* on määritelmän perusteella

{\displaystyle \lim \_{B\rightarrow x}{\frac {1}{|B|}}\int \_{B}f\,\mathrm {d} \lambda ,}
missä |*B*| on *x*-keskisen pallon *B* tilavuus eli Lebesguen mitta. Lisäksi *B* → *x* tarkoittaa, että pallon säde lähestyy nollaa.

Lebesguen differentioituvuuslause sanoo, että yllä oleva derivaatta on olemassa ja sen arvo on *f*(*x*) melkein jokaisessa pisteessä *x* ∈ **R***n*. Niitä pisteitä *x*, joissa yhtäsuuruus on voimassa, sanotaan Lebesguen pisteiksi.
**Kansallisuus** merkitsee johonkin kansaan tai jollekin kansalle kuuluvuutta. Kun puhutaan henkilön kansallisuudesta, saatetaan käsitteellä tarkoittaa etnistä ryhmää tai vaihtoehtoisesti kansallisvaltio-aatteesta syntynyttä kansan käsitettä. Muiden kuin henkilöiden *kansallisuus* viittaa asian suureen merkitykseen tietylle kansalle, jopa siinä määrin että sen voidaan ajatella toimivan osana kyseisen kansan määritystä.

Henkilön *kansallisuus* ei siis tarkoita samaa kuin kansalaisuus. Mikäli kansallisuutta ajatellaan kansallisvaltion näkökulmasta kansa-käsitteenä, se merkitsee tietynlaista suhdetta valtion ja henkilön välillä, jossa henkilö alistetaan valtion lainsäädännölle, minkä vastineeksi hänelle kuuluu valtion tarjoama suoja ja tavallisesti oikeus asua valtion alueella. Joissakin tapauksissa *kansalaisuus* tarjoaa enemmän etuja, kuten mahdollisuuden osallistua valtion poliittiseen päätöksentekoon.

Lähteet
-------

* Harinen, Päivi: *Valmiiseen tulleet : tutkimus nuoruudesta, kansallisuudesta ja kansalaisuudesta*. väitöskirja, Joensuun yliopisto, sosiologian laitos. Nuorisotutkimusverkosto, 2000. ISBN 951-98433-0-2.
* Liikanen, Ilkka: *Fennomania ja kansa : joukkojärjestäytymisen läpimurto ja Suomalaisen puolueen synty*. Väitöskirja, Joensuun yliopisto. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1995. ISBN 951-710-012-4.

Katso myös
----------

* Kansa
* Kansakunta
* Kansallisuusaate
**William Bast** (3. huhtikuuta 1931 – 4. toukokuuta 2015) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija.

Bast myötävaikutti monissa suosituissa televisiosarjoissa, kuten *Hawaii Five-O*, *Perry Mason yllättää*, *Alfred Hitchcock esittää*, *Dr. Kildare* ja *Waltonin perhe*. Vuonna 1985 hänestä tuli *Colbyt*-saippuasarjan luoja ja pääkäsikirjoittaja.

Bast syntyi Wauwatosassa Wisconsinissa. Hän oli kahdeksanlapsisen perheen vanhin. Bast opiskeli Wisconsinin yliopistossa ja sen jälkeen teatteritaidetta Kalifornian yliopistossa (UCLA) Los Angelesissa, jossa hän tutustui James Deaniin. Hän seurasi James Deania New Yorkiin ja sai aluksi työtä CBS:n tiedotusosastolla. Pian hän alkoi tuottaa käsikirjoituksia *The Aldrich Family* -nimiseen tilannekomediaan. Bast palasi Los Angelesiin Deanin luokse, jossa tämä oli saanut mainetta elokuvassa *Eedenistä itään*.

James Deanin kuoleman jälkeen Bast lähti Pariisiin ja sitten Lontooseen. Hän työskenteli BBC:lle, ITV:lle ja Granada Televisionille. Hän kirjoitti useita jaksoja *Saarroksissa*-televisiosarjaan. Myöhemmin hän sai toimeksiannon kahteen kokoillan elokuvaan: *The Valley of Gwangi* ja *Hammerhead*. Bastin merkityksellisin kokoillan elokuva oli *The Betsy* (1978).

Vuonna 1962 Bast tapasi Lontoossa Paul Husonin. Huson oli Bastin elämänkumppani ja kanssakirjoittaja, joka usein jakoi tekijäluettelon Bastin kanssa.

William Bast kirjoitti kaksi kirjaa James Deanista: *James Dean: a Biography* (1956) ja *Surviving James Dean* (2006), joista jälkimmäisessä hän kertoi intiimistä suhteestaan Deaniin.

Bast sairasti Alzheimerin tautia.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7   *Independent*. Viitattu 7.9.2018
2. ↑   *Encyclopedia*. Viitattu 7.9.2018


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Kartta Kiinan tasavallan hallinnollisesta jaosta
Kartta Kiinan tasavallan virallisesta hallinnollisesta jaosta ilman erikoiskuntia
**Kiinan tasavallan alueellinen hallinto** on Kiinan tasavallan eli Taiwanin aluehallinto, joka käytännössä viiteen tasoon keskushallinnon alapuolella.

Maakuntataso
------------

Maakuntatasolla Kiinan tasavallalla on de facto kaksi maakuntaa (省): Taiwan ja Fujian.

Kiinan tasavalta kuitenkin katsoo että historiallinen Kiinan alueellinen hallinto koskee sitä, ja on vaatinut Kiinan kansantasavallan hallitsemia alueita itselleen. Vuonna 2005 alettiin painaa Kiinan tasavallan karttoja joissa Manner-Kiina oli jätetty pois.

### Erikoisasemassa olevat kunnat

Kiinan tasavallassa on kuusi erikoisasemassa olevaa kuntaa (直轄市), jotka ovat suoraan keskushallinnon alaisuudessa. Kunnat ovat:

* Kaohsiung
* Taichung
* Tainan
* Taipei
* Uusi-Taipei
* Taoyuan

Piirikuntataso
--------------

Kiinan tasavallassa on 13 piirikuntaa (縣) ja kolme piirikuntatason kaupunkia (市).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Piirikunnat* Chiayi
* Changhua
* Hsinchu
* Hualien
* Kinmen
* Lienchiang
* Miaoli
 |   | * Nantou
* Penghu
* Pingtung
* Taitung
* Yilan
* Yunlin
 |   | Kaupungit* Chiayi
* Hsinchu
* Keelung
 |

Aluetaso
--------

Aluetasolla piirikuntien alaisuudessa yhteensä 368 aluetta, jotka jakautuvat:

* 13 kaupunkiin (縣轄市)
* 170 kaupunkialueeseen (區) joita on vai erikoiskunnissa ja piirikuntatason kaupungeissa
* 39 kaupunkikuntaan (鎮)
* 146 maalaiskuntaan (鄉)

Kunta- ja kylätasot
-------------------

Aluetason alapuolella kaikki yksiköt jakautuvat kyliin, joita kutsutaan maalaiskunnissa nimellä cūn (村) ja muissa nimellä lǐ (里). Kyliä on yhteensä 7 835. Kylät voidaan jakaa vielä naapurustoihin (鄰), joita Kiinan tasavallassa on arviolta 147 877.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Administrative divisions of the Republic of China
**Rolf Albert Holger Koulumies** (vuoteen 1940 **Schulman**; 5. lokakuuta 1910 Helsinki – 11. marraskuuta 1992) oli suomalainen lääkäri, joka toimi Helsingin Malmin sairaalan apulaisylilääkärinä vuosina 1959–1971 ja ylilääkärinä 1971–1973.

Koulumiehen vanhemmat olivat kirjanpitäjä Amos Albert Schulman ja Tyyne Karoliina Wickström. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1930, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1946, jolloin hän myös erikoistui sisätauteihin. Koulumies oli Helsingin yliopiston bakteeriopin ja serologian dosentti vuodesta 1950 vuoteen 1954 ja sisätautiopin dosentti vuodesta 1954. Sodissa Koulumies toimi sekä rykmentin lääkärinä että bakteerilaboratorion johtajana, sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri (1944).

Koulumiehen puoliso vuodesta 1939 oli lääketieteen ja kirurgian tohtori Marja Tolvi (s. 1912). Heillä oli kolme lasta, joista yksi on toimittaja Jyrki Koulumies. Kansanedustaja Terhi Koulumies on Rolf Koulumiehen pojantytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 300. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  Rolf Koulumiehen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.11.1992, HS Aikakone. Viitattu 23.5.2018.
3. 1 2  Kuka kukin on *runeberg.org*.  1978. Viitattu 15.5.2017.
4. ↑  Opettaja- ja virkamiesluettelo (myös kuolinvuoden lähde) *Helsingin yliopisto, Lääketieteellinen tiedekunta*. Viitattu 15.5.2017.
Armando Diaz vuonna 1921.
**Armando Vittorio Diaz** (5. joulukuuta 1861 Napoli – 29. helmikuuta 1928 Rooma) oli italialainen marsalkka. Hän johti Italian sodankäyntiä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa 1917–1918.

Diaz kävi sotilaskoulun Napolissa ja Torinossa, ja aloitti upseerinuransa tykistön aliluutnanttina vuonna 1881. Vuonna 1894 hänestä tuli eversti ja 93:nnen jalkaväkirykmentin komentaja. Diaz komensi menestyksekkäästi rykmenttiään vuosien 1911–1912 sodassa Turkkia vastaan ja sai 1914 ylennyksen kenraalimajuriksi. Hän auttoi kenraali Luigi Cadornaa Italian armeijan uudelleenjärjestelyssä maailmansodan alla ja Italian liityttyä sotaan hänestä tuli päämajan operaatiojohtaja. Vuoden 1915 lopussa Diaz ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin 48:nnen jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Vuonna 1917 hän siirtyi 23:nnen armeijakunnan johtoon.

Italian kärsittyä nöyryyttävän murskatappion saksalaisille ja itävaltalaisille Caporetton taistelussa lokakuussa 1917 Cadorna siirrettiin uuden pääministerin Vittorio Orlandon määräyksestä syrjään ja Diaz nimitettiin 8. marraskuuta hänen tilalleen pääesikunnan päälliköksi, mikä tosiasiassa merkitsi Italian ylipäällikön tehtäviä. Diaz sai Italian armeijan takaisin jaloilleen, ja Itävalta-Unkarin hyökkäys Piaven luona kesäkuussa 1918 torjuttiin menestyksekkäästi. Maan hallituksen painostuksesta Diaz määräsi Italian armeijan myös vastahyökkäykseen, ja heinäkuun alkuun mennessä itävaltalaiset lyötiin. Lopullisesti Itävalta-Unkarin armeija murskattiin Vittorio Veneton taistelussa lokakuun 1918 lopussa. Aivan maailmansodan loppuvaiheessa saavutettu voitto teki Diazista suositun. Hänet ylennettiin ensin armeijakenraaliksi (*generale d’esercito*) ja nimitettiin myöhemmin ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän toimi armeijan tarkastajana, kunnes jätti aktiivipalveluksen marraskuussa 1920. Joulukuussa 1921 Diazille myönnettiin erityinen aatelisarvo *duca della victoria* ("voiton herttua"). Hän toimi sotaministerinä Benito Mussolinin hallituksessa 1922–1924, mutta joutui vetäytymään tehtävästä terveysongelmien vuoksi. Vuonna 1924 hän sai vielä marsalkan sotilasarvon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 317 Runeberg.org. Viitattu 15.12.2013. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Armando Diaz *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 15.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Armando Diaz Firstworldwar.com. Viitattu 15.12.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Armando Diaz** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee asuinaluetta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Pentti Aholan suunnittelemia atrium-taloja Hakalehdon eteläosassa.
**Hakalehto** on asuinalue Espoossa Tapiolan lounaispuolella. Asuinalue syntyi 1960-luvun alkupuoliskolla, kun Helsingin asuntokeskuskunta Haka rakensi kymmenen lamellitaloa Merituulentien eteläpuolelle. Kerrostalojen ohella alueen eteläpäässä sijaitsee 17 yhden asunnon atriumtaloa.

Rakennusliike Haka oli ostanut 1950-luvun lopussa Tapiolan kupeesta 55 hehtaaria maata ja alueelle suunniteltiin alkujaan tuhatta asuntoa. Kyseessä oli Hakan ensimmäinen suuri rakennuskohde Helsingin ulkopuolella. Alueen rakentaminen rahoitettiin kokonaan asuntosäästämisellä eikä aravalainoja käytetty. Hakalehdon asemakaavan suunnitteli arkkitehti Pentti Ahola ja kerrostalot piirsi KK:n arkkitehtiosastolla Sakari Nironen. Alueen valmistuessa vuonna 1966 siellä oli 737 asuntoa. Hakalehdon kerrostalojen erikoisuutena on niiden pilaripalkkirakenne, joka mahdollisti huoneistojen muuntelun väliseinien paikkaa vaihtamalla. Talojen elementit valettiin paikan päälle rakennetussa tilapäisessä valimossa. Rakennuskunta Haka nimesi alueen Hakalehdoksi, jotta se erottuisi Asuntosäätiön rakennuttamasta Tapiolasta. Nykyisin Hakalehto kuitenkin usein katsotaan kuuluvaksi Tapiolaan.

Hakalehdon atriumtalot suunnitteli Pentti Ahola vuonna 1963. Ne muodostavat tiiviin ja matalasti rakennetun asuinalueen. Atriumtalot valmistuivat vaiheittain 1960-luvun puoliväliin mennessä. Niitä suunniteltiin alkujaan 60, mutta vain 17 toteutettiin.

Hakalehdossa Hakamäentien päässä toimi Hakalehdon yhteiskoulu vuosina 1963–1977. Koulutilat siirtyivät 1977 Espoon kaupungin käyttöön, ja niissä jatkoivat Etelä-Tapiolan (ylä)koulu ja Etelä-Tapiolan lukio. Etelä-Tapiolan koulu lakkautettiin vuonna 1994, jolloin oppilaat siirtyivät Tapiolan kouluun ja opettajakunta uuteen Saarnilaakson kouluun. *lähde?* Lukio siirtyi vuoden 2000 alussa WeeGee-taloon.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkkitehtuurimuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Arkkitehtuurimuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Unto Luukko: *Rakentajan elämänkaari – Helsingin Hakan noususta Haka-konsernin tuhoon 1938–1994*, s. 85–86. Otava, Helsinki 2000.
4. ↑  Luukko 2000, s. 105–106.
5. ↑  Riitta Astikainen, Riitta Heiskanen & Raija Kaikkonen: *Elämää lähiössä*, s. 24, 26. Helsingin Sanomat 1997.
6. ↑  Sirkkaliisa Jetsonen: / Ahola, Pentti *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  20.10.2002. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
7. ↑  Hakalehdon Yhteiskoulun oppilaat (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑  Opetusneuvos Martti Hällströmin blogi
9. ↑  Espoon kaupungin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑  Betoni.com (Arkistoitu – Internet Archive) s. 28
*Mycobacterium tuberculosis* -bakteereita Ziehl–Neelsenin värjäyksessä. Tuhatkertainen suurennos.
**Ziehl–Neelsenin värjäys** eli **haponkestovärjäys** on bakteriologinen menetelmä, jota käytetään haponkestävien mykobakteerien tunnistamiseen. 

Värjäysmenetelmän keksivät saksalaiset lääkärit, bakteriologi Franz Ziehl (1857–1926) ja patologi Friedrich Neelsen (1854–1894). Tuberkuloosia (TB) aiheuttava *Mycobacterium tuberculosis* -bakteeri on menetelmän yleisin tunnistuskohde. Sillä voidaan tunnistaa myös joitain muitakin bakteeriryhmiä, kuten *Nocardia*-suvun bakteereja. Reaktioaineina käytetään Ziehl–Neelsenin karbolifuksiinia, alkoholihappoa ja metyylisinistä.

Vuonna 1877 saksalainen patologi Edwin Klebs julkaisi Zürichissä Sveitsissä oleskellessaan kuvauksen organismista, jonka hän oli eristänyt tuberkuloosipitoisesta aineesta ja jonka avulla hän sai aiheutetuksi tuberkuloosin. Hän antoi organismille nimeksi *Monas tuberculosum*. Vuonna 1880 lääkäri Max Schuller toisti Klebsin tulokset, mutta havaitsi, että aineiston kyky aiheuttaa tuberkuloosia säilyi ainoastaan toiseen sukupolveen. Vuonna 1881 professori Jean Joseph Henri Toussaint Toulousen eläinlääketieteellisestä koulusta kuvasi samankaltaisia organismeja eristetyn tuberkuloosipotilaiden verestä. Nämä organismit olivat kuvauksen perusteella eittämättä *Micrococcus*-suvun bakteereita.

Vuonna 1881 Magdeburgin kaupunginsairaalan sisätautien osaston johtava lääkäri Emanuel Aufrecht löysi tuberkkeleissa esiintyvän sauvabakteerin. Hänen esityksessään ei kuitenkaan mainittu, kuinka organismit ilmenivät.
Vuonna 1882 Robert Koch julkaisi Berliinissä kuvauksen epätavallisesta bakteerista, jonka avulla hän sai aiheutetuksi tuberkuloosia. Saksalainen patologisen anatomian professori Paul Clemens von Baumgarten (1848–1928) vahvisti kymmenen päivää myöhemmin Kochin löydöksen.

Kochin alkuperäisessä menetelmässä tuberkuloosia aiheuttava basilli värjättiin aniliiniväriä sisältävällä alkalisella seoksella. Tällöin värjäykseen tarvittiin 20–24 tuntia huoneenlämmössä tai 30–60 minuuttia 40 celsiusasteessa. Professori Paul Ehrlich julkaisi 1. toukokuuta 1882 parannelman Kochin menetelmästä. Kumpikin menetelmä edellytti, että liuos oli alkalinen.

Ziehl julkaisi 12. elokuuta 1882 kuvauksen uudesta menetelmästä. Sen mukaan liuoksen tulisi olla pikemminkin hapan kuin alkalinen. Uusi menetelmä vahingoitti vähemmän tutkittavia kudosnäytteitä, mutta toi edelleen esiin taudinaiheuttajat. Tällaisenaan menetelmä on vain pienin muutoksin käytössä yhä. Vasta näiden värjäysten kehittäminen sai lääkärit ja tutkijat ympäri maailman vakuuttumaan tuberkuloosin todellisesta aiheuttajasta.

Menetelmä
---------

1. Lisätään Ziehl–Neelsenin karbolifuksiinia tutkimuslasille viideksi minuutiksi ja lämmitetään.
2. Jäähdytetään lasi valelemalla varovasti vedellä.
3. Poistetaan väri lasilta alkoholihapolla (suolahapon ja etanolin seos).
4. Lasi pestään uudelleen vedellä ja värjätään metyylisinisellä minuutiksi tai kahdeksi.
5. Haponkestävät bakteerit säilyttävät punaisen värinsä, ja näyttävät siksi vaalean- tai kirkkaanpunaisilta. Muut kuin haponkestävät bakteerit värjäytyvät sinisiksi.

Katso myös
----------

* Gramvärjäys
**Janusz Kazimierz Gortat** (5. tammikuuta 1948 Brzozów–19. joulukuuta 2023) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.

Gortat saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa pronssia raskaassa keskisarjassa eli alle 81-kiloisissa. Hän voitti tšekkoslovakialaisen J. Králin pistein 5–0, yhdysvaltalaisen R.N. Russellin pistein 3–2 sekä länsisaksalaisen Rudi Hornigin kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä. Välierässään hän hävisi jugoslavialaiselle Mate Parloville pistein 0–5.

Gortat saavutti Belgradin EM-kilpailuissa 1973 raskaassa keskisarjassa hopeaa. Kultamitalin voitti olympiavoittaja Mate Parlov.

Montréalin 1976 olympialaisissa Gortat saavutti jälleen pronssia. Hän voitti jugoslavialaisen M. Popovićin pistein 3–2, bulgarialaisen G. Stoimenovin luovutuksella kolmannessa erässä sekä argentiinalaisen Juan Suárezin pistein 4–1. Välierissä hän hävisi yhdysvaltalaiselle Leon Spinksille pistein 0–5.

Hän kuoli 19. joulukuuta 2023.

Lähteet
-------

* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 763. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 278, 501–502. , 2000. ISBN 3-328-00741-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 203. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Janusz Gortatin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 31.12.2008. Viitattu 6.7.2009. (englanniksi)

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Sports Reference LLC
2. 1 2  Wallechinsky, s. 203
3. 1 2  Kluge, s. 278
4. ↑  Lounasheimo, s. 763
5. 1 2  Kluge, s. 501–502
6. ↑  Janusz Gortat nie żyje Legia Varsova. Viitattu 19.12.2023. (puolaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Amiraali Juhani Kaskeala viidensillä sotatieteiden päivillä 21.5.-22.5.2008 
**Sotatieteiden päivät** on joka toinen vuosi nykyään Maanpuolustuskorkeakoulun tiloissa Helsingissä järjestettävät sotatieteiden päivät, johon yleisö voi vapaasti ilmoittautua etukäteen, koska ne järjestetään sotilasalueella Santahaminassa, jonne järjestetään linja-autokuljetus. Ensimmäisen kerran sotatieteiden päivät järjestettiin 2000. V sotatieteiden päivillä oli ennätysyleisönä 500 osanottajaa.

Tilaisuudessa käsitellään sodankäyntiä, johtamista ja puolustusvälinetekniikkaa lähinnä Maanpuolustuskorkeakoulun oppiainejaon mukaisesti eri luentotilaisuuksissa toisena päivänä yleisten aiheiden tultua käsitellyiksi ensimmäisenä päivänä. Kansainvälisen ulottuvuutensa vuoksi suuri osa luennoista pidetään englanniksi.

Varsinaisten sotatieteiden harjoittajien lisäksi alustajissa on myös liiketaloustieteen hallinnon ja politiikan tutkijoiksi katsottavia strategian tutkijoita.

Aihepiirit
----------

* 23.-24.5.2012 "Muutos - syitä, ratkaisuja ja seurauksia" VII, Maanpuolustuskorkeakoulu
* 25. - 26.5.2010, "Voima verkos­toissa - kestävä palapeli?"
* 2008 Sodankäynnin muutos V, Maanpuolustuskorkeakoulu
* 2006 IV, Maanpuolustuskorkeakoulu
* 2004 III, Ritaritalo
* 2002 II
* 2000 I

Kaksipäiväisen tilaisuuden järjestävät Maanpuolustuskorkeakoulu, Suomen Sotatieteellinen Seura ry, Asehistorian liitto, Sotilasperinteen Seura, Sotilaspsykologinen Seura, Sotilassosiologinen Seura, Suomen Asehistoriallinen Seura, Suomen Humanitaarisen Oikeuden Seura, Suomen Lääkintäupseeriliitto, Suomen Sotahistoriallinen Seura, Suomen Sotahistorian Komissio.

Katso myös
----------

* Suomalaiset historiapäivät
* Tieteen päivät
* Yleisöluento

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑
8. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Börje Karl Verner Karvonen** (14. syyskuuta 1938 Helsinki – 7. maaliskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.

Seuratasolla Karvonen edusti Tapanilan Erää ja Malmin Ponnistajia. Karvosen nyrkkeilyuran huippuvuodet nähtiin 1960-luvulla. Vuonna 1966 hänet valittiin vuoden nyrkkeilijäksi Suomessa. Hän voitti Suomen mestaruuden 54 kilogramman sarjassa vuosina 1960–1965 ja 1967 sekä 57-kiloisissa vuonna 1966. Hän oli ensimmäinen kahdeksana peräkkäisenä vuonna Suomen mestaruuden voittanut nyrkkeilijä. Karvonen on Suomen Nyrkkeilyliiton suurmestari.

Kansainvälisissä kehissä Karvonen otteli nyrkkeilymaaotteluissa Suomen väreissä 31 kertaa. Häntä pidettiin 60-luvulla "varmana ottelupisteen tuojana". Maaotteluista voittoja kertyi kaikkiaan 23. Tappioita tuli kaikkiaan kahdeksan, joista viisi jakautunein tuomariäänin. Karvonen valittiin Pohjoismaiden parhaaksi boksaajaksi vuosina 1963 ja 1965.

Karvonen edusti Suomea olympialaisissa kahdesti, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Molemmilla kerroilla Karvosen ottelut päättyivät avauskierroksella. Karvonen menetti olympiakarsinnoissa paikan Paavo Roiniselle sarjaan 54 kg. Niinpä hän laihdutti itsensä sarjan 51 kg olympiaedustajaksi. Roomassa hän hävisi avauskierroksella burmalaisottelijalle jaetuin äänin. Tokiossa filippiiniläinen Arnulfo Torrevillas aiheutti Karvoselle koko uran ainoan tyrmäystappion. 

Karvonen edusti Suomea kolme kertaa EM-kisoissa eli vuosina 1963 Moskovassa, 1965 Itä-Berliinissä ja 1967 Roomassa. Vuoden 1963 kisoissa Karvonen koki pistetappion Jugoslavian Branislav Petricille, joka pääsi kisoissa loppuotteluun. Vuoden 1965 EM-kisoissa Karvonen koki jälleen pistetappion sittemmin pronssia saavuttaneelle Länsi-Saksan Horst Rascherille. Kolmansissa EM-kisoissaan 1967 Karvonen koki jälleen 1. kierroksen pistetappion. Tällä kertaa vastustaja oli pronssille edennyt Bulgarian Nikolai Savov.

Karvonen päätti aktiiviuransa vuoteen 1967. Siviiliammatiltaan Karvonen oli palomies. Hän ei juuri ollut julkisuudessa enää nyrkkeilyuran päätyttyä. Siviiliuransa Karvonen teki Helsingin Palolaitoksen palveluksessa: ensin Käpylässä ja myöhemmin Haagassa. Eläkkeelle hän jäi muistisairauden takia hieman alle 50-vuotiaana. Viimeiset vuotensa Karvonen vietti Antinkodissa Helsingissä.

Börje Karvosen puoliso Hely Karvonen (o.s. Siivonen) voitti lentopallon Suomen mestaruuden vuosina 1959 ja 1961.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 116. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 747, 771, 772, 780-781. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.

### Viitteet

1. 1 2  Suomalainen olympianyrkkeilijä on kuollut *Ilta-Sanomat*.  7.3.2016.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 7.3.2016.
2. 1 2 3  Siukonen, s. 116
3. ↑  Lounasheimo, s. 780–781
Irtolaislaki Suomessa
---------------------

**Irtolaislaki** (17.1.1936/57) oli Suomessa vuonna 1936 säädetty ja vuosina 1937–1986 voimassa ollut laki, joka koski irtolaisten hoitoa ja valvontaa yhteiskunnassa. Irtolaisen määritelmä sisältyi lakiin. Irtolaisella tarkoitettiin esimerkiksi yhteiskunnan ulkopuolelle jättäytyneitä, prostituoituja tai kerjäläisiä. 

Irtolaislain nojalla henkilö voitiin saattaa ns. irtolaisvalvonnan alaiseksi. Tämä tarkoitti, että henkilölle voitiin antaa määräyksiä mm. hänen asuinpaikastaan. Irtolaiset merkittiin erityiseen irtolaisrekisteriin. Mikäli valvonta ei tehonnut, irtolaisia saatettiin lähettää määräajaksi työlaitokseen. Erityistä irtolaislain soveltamisessa oli, että täytäntöönpanoon ei tarvittu tuomioistuimen päätöstä, vaan työlaitokseen voitiin lähettää hallinto-oikeudellisella päätöksellä.

Kalle Päätalo kertoo kirjassaan *Täysi tuntiraha* mielisairaan isänsä Hermannin lähettämisestä Pelsonsuon varavankilaan n. 1935. Tämä johtui siitä, että häntä pidettiin työtä vieroksuvana, ei mielisairaana. Irtolaislaki olisi mahdollistanut tällaisen toimenpiteen. Irtolaislaki ei tässä kuvatussa muodossa kuitenkaan tuolloin ollut vielä voimassa.

Irtolaisasioista oli säädöksiä myös ennen tätä lakia. Laki korvasi 2. huhtikuuta 1883 annetun asetuksen irtolaisista sekä eräitä muita säädöksiä. Sosiaalihuollon kehittyessä irtolaislainsäädäntö menetti merkityksensä, ja se kumottiin vuoden 1987 alusta päihdehuoltolain säätämisen yhteydessä. Tällöin voimaan tullut päihdehuoltolaki (41/1986) kumosi vuoden 1936 irtolaislain ja siihen myöhemmin tehdyt muutokset ja lisäykset.

Myös vuosina 1946–1948 oli voimassa niin sanottu pinnarilaki, jossa säädettiin työtä vieroksuvien henkilöiden määräämisestä työhön tai erikoistyölaitokseen. Lain avulla viranomaisten kynnys puuttua epäilyttävinä pitämiensä henkilöiden elämään madaltui, sillä esimerkiksi alkoholisti- ja irtolaislainsäädännön soveltamisala oli rajatumpi.

Irtolaisasetus Suomessa
-----------------------

### Irtolaisasetus 1936

Irtolaisasetus (8.5.1936/204) oli irtolaislain nojalla annettu asetus, jossa annettiin tarkempia määräyksiä lain soveltamisesta. Siinä säädettiin hyvin erityyppisistä asioista, muun muassa valvonnan alaisille irtolaisille annetuista valvontakirjoista sekä hakumenettelystä, jolla laitos voidaan hyväksyä irtolaislain tarkoittamaksi työlaitokseksi tai pakkotyölaitokseksi.

### Irtolaisasetus 1883

Irtolaisasetukseksi kutsutaan myös vuonna 1883 annettua asetusta irtolaisista, joka oli lain tasoisena voimassa Suomessa 1883–1936.

Katso myös
----------

* Työlaitos

Lähteet
-------

1. ↑  Häiritsevän erilaiset : Työnvieroksunta Helsingissä 1946–1948 Sinikka Selin Pro Gradu 3.11.2009.
2. ↑  Irtolaisasetus 1883 – Wikiaineisto *fi.wikisource.org*. Viitattu 20.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Irtolaislaki 1936** on Wikiaineistossa
* Lisää luettavaa aiheesta **Irtolaisasetus 1936** on Wikiaineistossa
* Lisää luettavaa aiheesta **Irtolaisasetus 1883** on Wikiaineistossa
Karl Siegmund von Hohenwart.
**Karl Siegmund von Hohenwart** (12. helmikuuta 1824 Wien – 26. huhtikuuta 1899 Wien) oli itävaltalainen kreivi ja poliitikko, joka toimi Itävallan ministerineuvoston presidenttinä eli pääministerinä vuonna 1871. Hän joutui eroamaan ehdotettuaan itsehallinnon luomista Böömille, mikä herätti vastustusta sekä Itävallassa että Unkarissa.

Hohenwart oli katolinen ja vastusti keskitettyä hallintoa. Hän palveli aluksi virkamiehenä Krainin (nyk. Sloveniassa) ja Trentinon (Italiassa) alueiden hallinnossa, kunnes hänet vuonna 1868 nimitettiin Ylä-Itävallan statthalteriksi eli käskynhaltijaksi. Helmikuussa 1871 hänet nimitettiin koko Itävallan pää- ja sisäministeriksi. Hohenwart esitti valtakunnan slaavilaisille alueille, Galitsiaan ja erityisesti Böömiin itsehallintoa, mikä herätti voimakasta vastustusta sekä parlamenttia eli valtakunnanneuvostoa hallinneissa saksankielisissä liberaaleissa että myös unkarilaisissa. Esitys perustuslaillisesta muutoksesta Böömin aseman uudelleenmäärittelemiseksi (ns. perusartiklat) johti lokakuussa 1871 hallituksen kaatumiseen. Hohenwart jatkoi tämän jälkeen uraansa valtakunnanneuvostossa, jossa hän johti ensin keskustaoikeistoa ja vuodesta 1891 Hohenwart-klubina tunnettua konservatiivista ryhmää. Hän toimi vuodesta 1885 ylimmän tilintarkastustuomioistuimen puheenjohtajana ja hänet nimitettiin 1897 parlamentin ylähuoneen eli herrainhuoneen jäseneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karl Siegmund, count von Hohenwart (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 1.6.2013.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1909), s. 953 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 1.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karl Siegmund von Hohenwart** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Horace Bénédict de Saussure** (17. helmikuuta 1740 Geneve, Geneven tasalta – 22. tammikuuta 1799 Geneve) oli sveitsiläinen luonnontieteilijä ja alpinisti.

Elämä
-----

Saussure toimi fysiikan ja filosofian professorina Genevessä. Alppien tutkiminen geologiselta, meteorologiselta, kasvitieteelliseltä ynnä muulta kannalta on ensi sijassa tehnyt Saussuren nimen tunnetuksi. Hän muun muassa ensimmäisenä tutki jäätiköitä geologisina ja fysikaalisina ilmiöinä. Vuonna 1787 Saussure toisena järjestyksessä nousi Mont Blanc’ille ja teki siellä ensimmäiset onnistuneet ilmapuntarimittaukset sekä muita tieteellisiä havaintoja. Saussure rakensi myös erilaisia meteorologisia ynnä muita kojeita, muun muassa hiushygrometrin, diafanometrin (läpinäkyväisyysmittarin) ja ensimmäisen syanometrin (taivaansinen mittaajan). Hän myös tutki kappaleiden laajenemista lämmön vaikutuksesta ja rakensi ensimmäisen aurinkokeittimen.

Hänen alppeja käsittelevä pääteoksensa on *Voyages dans les Alpes* (4 os. 1779-1796). Saussure kirjasi suuren määrän tarkkoja ja arvokkaita geologisia, fysiologisia, minerologisia ja kasvitieteellisiä havaintoja eri näkökulmista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  de Saussure, Horace Bénédict *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 02.11.2021.
2. 1 2  Horace Benedict de Saussure *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 02.11.2021.
3. 1 2  de Saussure, Horace Bénédict *Nordisk familjebok*.  1921. Viitattu 02.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Horace Bénédict de Saussure** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Seuran paviljonki valmistui 2.7.1905 ja viikon päästä 9.7.1905 nostettiin lippu tornin huipulla olevaan salkoon.
BSF:n kyltti Kallossa, Mäntyluodon edustalla. Taustalla näkyy BSF:n kotisatamaa.
**Segelföreningen i Björneborg**, lyhenteeltään **BSF**, on Porissa vuonna 1856 perustettu purjehdusseura. Edelleen hyvin aktiivisesti toimiva, yli 500 jäseninen seura on Suomen urheiluseuroista vanhin. Sen kotisatama sijaitsee Porin Mäntyluodossa, Kallon alueella. Kotisatama koostuu muun muassa venesatamasta, ravintolapaviljongista, rantamakasiineista ja majakkasaunasta.

Seuran perimmäisenä tavoitteena on edistää purjehdus- sekä veneilyharrastamista sekä niiden vaatimia taitoja, ja jäsentensä venetuntemusta. 520 jäsenen lisäksi BSF:ään kuuluu vuoden 2017 alkupuoliskon tietojen mukaan 33 purjevenettä, 23 moottorivenettä ja 28 kevytvenettä.

BSF perustettiin aikoinaan Gustaf Sohlströmin aloitteesta, sillä hän sai seuran perustamiseen kipinän nähtyään Englannin vierailunsa aikana Brightonin purjehduskilpailut. Seuran perustamisesta päätettiin lopullisesti kahdeksan miehen kesken 26. tammikuuta 1856 Hotelli Otavan tiloissa, Porin keskustassa. 

Seuran syntyhistorian ensimetrit sijoittuvat venäläiseen hallintoaikaan, jolloin vallanpitäjät olivat huolissaan suomalaisten itsenäistymispyrkimyksistä. Erityisesti urheilu ja seuratoiminta oli suurennuslasin alla, koska venäläiset epäilivät että urheiluseuratoiminta lietsoo kansallistunteita.

Alun perin seuran jäsenmaksu oli yksi hopearupla. Nykyisin maksu on 90 euron suuruinen.

Kirjallisuutta
--------------

* Risto Ennekari: 150 vuotta myötätuulessa - 150 år i medvind. Segelföreningen i Björneborg BSF r.f 1856–2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
**Etiikka** 

**Metaetiikka** 

Eettinen naturalismi  
Eettinen realismi  
Emotivismi  
Nihilismi  
Sentimentalismi

**Normatiivinen etiikka** 

Velvollisuusetiikka  
Eettinen intuitionismi  
Sopimusetiikka  
Luonnonoikeus  
Seurausetiikka  
Hyve-etiikka

**Soveltava etiikka** 

Bioetiikka · Lääketiede  
Ympäristö · Sota  
Liike-elämä · Tietokoneet  
Yritysten yhteiskuntavastuu  
Tilanne-etiikka

**Aiheeseen liittyvää** 

Deskriptiivinen etiikka  
Moraali  
Moraalipsykologia  
Moraalirelativismi


n • k • m

**Nihilismi** (lat. *nihil*, ’ei mitään’) on vallitsevat arvot ja käsitykset kieltävä ajatussuunta. Nihilistisessä ajattelussa vallitsevat mielettömyys, yhdentekevyys ja kaiken merkityksettömyys.

Määritelmä
----------

Nihilismi tarkoittaa vallitsevien arvojen ja käsitysten kieltämistä.

Tietoteoreettinen nihilismi kieltää totuuden tietämisen mahdollisuudenkin, arvoteoreettinen nihilismi eli arvonihilismi kieltää moraalisten arvojen, arvostusten tai normien pätevyyden tai mahdollisuuden. Poliittinen nihilismi puolestaan torjuu vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen täydellisesti. *Eksistentiaalinen nihilismi* kieltää elämän luontaisen merkityksen olemassaolon.

Historia
--------

Nihilismi oli 1800-luvulla poliittinen aate, jolla oli kannatusta varsinkin Venäjällä (asiaa käsitellään esimerkiksi Ivan Turgenevin kuuluisassa romaanissa *Isät ja pojat*). Poliittisten nihilistien mukaan vallitseva yhteiskuntajärjestys on täydellisen huono ja korruptoitunut ja siksi pitää rakentaa tyhjältä pohjalta uusi järjestys tieteellisten ja utilitarististen periaatteiden mukaisesti.

Nihilismi liitetään usein saksalaisfilosofi Friedrich Nietzscheen (1844–1900), joka kuitenkin oli sitä mieltä, että nihilismi on ylitettävä. Vanhojen poistettavien arvojen tilalle luodaan uusia. 

Tietokirjailija ja toimittaja Kalle Haatanen jakaa kirjassaan *Ei voisi vähempää kiinnostaa – Kirjoituksia nihilismistä* (2008) nihilismin passiiviseen ja aktiiviseen nihilismiin: "Aktiivisessa nihilismissä kiistämme kaikki arvot, jolloin kyynisyys on vahvin valttimme kun taas passiivisessa nihilismissä annamme saman kyynisyyden levitä koskemaan kaikkia ja kaikkea."

Tunnetuimpana pohjoismaalaisena arvonihilistinä pidetään Axel Hägerströmiä (1868–1939).

Lähteet
-------

1. ↑  *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
2. ↑  Nihilismi, vieraantuminen ja moraali *kirjoituksianietzschesta.blogspot.fi*. Viitattu 5.6.2017.
3. ↑  Elämänkatsomustieto *etkirja.pp.fi*.  Arkistoitu 1.6.2016. Viitattu 5.6.2017.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Sakari Hänninen, Lakimies 7–8/2009 s. 1053–1070.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nihilismi** Wikimedia Commonsissa

* 

* Sitaatteja aiheesta **Nihilismi** Wikisitaateissa
* Nihilism *Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
* Tuusvuori, Jarkko S.: Nihilismi ja totuus.  *Niin & näin*, 1994, 3. vsk, s. 33–42. netn.fi (PDF).
**ArcelorMittal Kryvyi Rih** (aiemmin **Kryvorižstal** ukr. Криворіжсталь) on Ukrainan suurin terästehdas, joka sijaitsee Kryvyi Rihissa.

Kryvyi Rihin rautaesiintymät varmistettiin viimeistään vuonna 1781 kun akateemikko Vasili Zujev teki tutkimusmatkan uusille alueille. Niitä alettiin kuitenkin hyödyntää vasta 1880-luvulla, kun ranskalainen osakeyhtiö alkoi louhia malmia Saksahanin kaivoksesta ja paikkakunnalle rakennettiin rautatie. Vuonna 1895 paikkakunnalla oli jo lähes kymmenentuhatta asukasta, sähkövalo ja sähköllä toimivat vesipumput.

Vuonna 1931 Grigori Ordžonikidzen johtama kansantalouden korkein neuvosto päätti perustaa terästehtaan Kryvyi Rihiin. Kivihiili oli tarkoitus tuoda Donetskista ja tehdas saada toimimaan mahdollisimman nopeasti, jo 1932. Ennen suuren isänmaallisen sodan alkua laitoksella oli jo kolme masuunia ja kaksi Bessemer-konvertteria. Sodan aikana tehdas tuhoutui täysin.

Kryvyi Rih vapautettiin talvella 1944 ja tehtaan korjaustyöt alkoivat välittömästi. Ensimmäinen masuuni alkoi tuottaa valurautaa 1949 ja suunniteltu neljäs valmistui 1951. Teräksen tuotanto alkoi vasta myöhemmin Euroopan suurimmalla 35-tonnisella konvertterilla.
Tehtaan yhdeksäs, 5000 kuutiometrin masuuni aloitti toimintansa 1974.

1990-luvun puolivälissä yritykseen liitettiin malminrikastamo (Новокриворізький ГЗК, НК ГЗК), jolloin muodostui Valtion kaivos-teollinen kombinaatti Kryvorižstal ja edelleen koksitehdas (Криворізький коксохімічний завод, ККХЗ), jolloin kokonaisuudesta tuli Kaivos-rikastuskombinaatti ja koksaustehdas "Kryvorižstal".

Tehdas yksityistettiin liikemiesten Rinat Ah’metovin System Capital Managementin ja presidentti Kutšman vävyn Viktor Pintšukin Interpipen omistukseen 2004.
Kauppahinta oli 800 miljoonaa dollaria ja ulkomaiset tarjoukset hylättiin. Vuonna 2005 pääministeri Julija Tymošenkon aikana kauppa peruutettiin ja tehdas myytiin televisioidulla julkisella huutokaupalla 4,8 miljardin dollarin hintaan Mittal Steelille.

Lähteet
-------

1. ↑  Historical chronicle of events (Kryvyi Rih City) 1734-1900 *web.archive.org*.  13.7.2007. Viitattu 22.12.2023.
2. ↑  Історія створення "залізного серця" України - "Криворіжсталі" - kryvyi-rih.one *kryvyi-rih.one*.  25.5.2023. Viitattu 22.12.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Історія створення "залізного серця" України - "Криворіжсталі" - kryvyi-rih.one *kryvyi-rih.one*.  25.5.2023. Viitattu 22.12.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  Чистая прибыль "Криворожстали" составила 2012,610 млн. гривен *ukrrudprom.com*. Viitattu 22.12.2023.
5. ↑  John Marone: Monopolies thrive as toothless state bows to moguls *Get the Latest Ukraine News Today - KyivPost*. Viitattu 22.12.2023. (englanniksi)
**Mappō** (kiin. 末法, *mòfǎ*, jap. 末法, *mappō*) on yksi kolmesta buddhalaisesta aikakaudesta. Se on niistä viimeinen, laskevan dharman "rappeutunut" aikakausi. Perinteisesti ajan on ajateltu alkavan 2 000 vuotta Gautama Buddhan kuoleman jälkeen ja kestävän 10 000 vuoden ajan. Rappeutuneella ajalla ihmiset eivät kykene saavuttamaan valaistumista Buddhan sanan kautta ja yhteiskunnasta tulee moraalisesti korruptoitunut. Vaikka Buddhan opetukset ovat kolmannella ajalla edelleen oikeita, niitä ei kyetä enää seuraamaan. 

Viittauksia dharman heikentymiseen ajan kuluessa voidaan löytää mahayanabuddhalaisista teksteistä, kuten Timanttisutrasta ja Lootussutrasta, mutta myös vähemmässä määrin joistakin Paali-kaanonin teksteistä kuten Vinayapitakan Cullavaggasta. Puhtaan maan buddhalaisuuden koulukunnat Kiinassa ja Japanissa uskovat rappeutuneen aikakauden olevan meneillään tällä hetkellä. Sen vuoksi puhtaan maan buddhalaisuuden harjoittajat yrittävät saavuttaa uudelleensyntymän Amitabhan "puhtaaseen maahan", jossa he voivat harjoittaa dharmaa helpommin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mappō