**Säännöllinen monikulmio** on geometriassa konveksi monikulmio, joka on samalla sekä syklinen monikulmio että tangentiaalinen monikulmio, ja jolla erityisesti kaikki sivut ovat yhtä pitkiä ja kaikki kulmat yhtä suuria. Säännöllinen monikulmio on siis tasasivuinen ja tasakulmainen. Säännöllisestä muodosta johtuen sillä on olemassa useita symmetria-akseleita ja keskipiste. Säännöllisten monikulmioiden avulla etsittiin antiikin aikana piille likiarvoja.

Säännöllisiä monikulmioita ovat esimerkiksi seuraavat monikulmiot:

* Tasasivuinen kolmioTasasivuinen kolmio
* NeliöNeliö
* Säännöllinen viisikulmioSäännöllinen viisikulmio
* Säännöllinen kuusikulmioSäännöllinen kuusikulmio
* Säännöllinen seitsenkulmioSäännöllinen seitsenkulmio
* Säännöllinen kahdeksankulmioSäännöllinen kahdeksankulmio
* Säännöllinen yhdeksänkulmioSäännöllinen yhdeksänkulmio
* Säännöllinen kymmenkulmioSäännöllinen kymmenkulmio

Nimityksiä
----------

Apoteema eli pikkusäde **ri**, isosäde **ru**, sivun pituus **a**, sisäkulma 120o sekä keskuskulma 60o ja sen keskuskolmio.
Monikulmioita nimitetään lukusanan avulla esimerkiksi viisikulmioksi. Yleistäen, jos monikulmiossa on **n** kulmaa, sitä voidaan kutsua **n-kulmioksi**. Tällaisella säännöllisellä monikulmiolla on siten **n** kulmaa, kärkeä ja sivua. Kaikki kulmat ovat määritelmän mukaan saman suuruisia, joten monikulmio on tasakulmainen, ja kaikki sivut ovat saman pituisia, joten se on myös tasasivuinen.

Säännöllinen monikulmio voidaan ajatella säännölliseksi sykliseksi monikulmioksi, jonka kärjet sijaitsevat ympyrän kehällä säännöllisin välein. Ympyrää kutsutaan *monikulmion ympäri piirretyksi ympyräksi* eli lyhyemmin **ulkoympyräksi**. Ulkoympyrän keskipiste on samalla monikulmion *symmetriapiste*, jota voidaan kutsua myös monikulmion **keskipisteeksi**. Monikulmion kärjet sijaitsevat **ison säteen** **R** etäisyydellä keskipisteestä ja säteillä voidaan jakaa monikulmio tasakylkisiin kolmioihin, joita on yhtä monta kuin sivujakin. Kolmioita nimitetään **keskuskolmioiksi**. Keskipisteen ja sivun välistä etäisyyttä kutsutaan **apoteemaksi** eli *sisään piirretyn monikulmion sivun etäisyydeksi*.

Säännöllinen monikulmio voidaan myös ajatella säännölliseksi tangentiaaliseksi monikulmioksi, jonka sivut sivuavat tangentteina monikulmion sisälle piirrettyä ympyrää. Tätä ympyrää voidaan kutsua *monikulmion sisälle piirretyksi ympyräksi* eli lyhyemmin **sisäympyräksi**. Sisäympyrän sädettä **r** kutsutaan **pieneksi säteeksi** ja sen arvo on sama kuin edellä mainitulla *apoteemalla*.

Ominaisuuksia
-------------

Säännölliset monikulmiot perivät kaikki yleisen monikulmion ominaisuudet. Niillä on säännöllisyydestä johtuen paljon erityisiä ominaisuuksia:

* Säännöllisen monikulmion ympäri ja sisälle voidaan aina piirtää edellä kuvatulla tavalla ympyrät.
* Jos annetaan kulmien lukumäärä ja piirin pituus, kaikista näin muodostetuista monikulmioista säännöllisellä monikulmiolla on suurin pinta-ala.
* Jos annetaan kulmien lukumäärä ja pinta-alan suuruus, kaikista näin muodostetuista monikulmioista säännöllisellä monikulmiolla on lyhin piiri.
* Jos säännöllisen monikulmion sisältä valitaan mielivaltaisesti sisäpiste, niin sisäpisteestä sivuille piirrettyjen kohtisuorien yhteispituus on sama kuin "apoteema kertaa n".

Seuraavissa kaavojen suureet tarkoittavat: **s** on sivun pituus, **a** on apoteema, **p** on piiri, **A** on ala, **n** on kulmien lukumäärä, \alpha  on sisäkulman suuruus.

### Kulmat

* Sisäkulma on {\displaystyle \alpha ={\frac {n-2}{n}}\cdot 180^{\circ }}.
* Ulkokulma eli sivun ja viereisen sivun jatkeen välinen kulma {\displaystyle \beta ={\frac {360^{\circ }}{n}}}
* keskuskolmion keskuskulma β on yhtä suuri kuin ulkokulma: {\displaystyle \beta =\delta }

### Sivunpituus

Sivun pituus voidaan määrittää trigonometristen funktioiden avulla.

Sivun pituus lasketaan: {\displaystyle s=2r\tan {\frac {180^{\circ }}{n}}=2R\sin {\frac {180^{\circ }}{n}}={\sqrt {\frac {4A\tan {\frac {180^{\circ }}{n}}}{n}}}}

Tietyillä kulmilla sivun pituus voidaan määrittää tarkastikin:

* tasasivuinen kolmio: {\displaystyle s=R{\sqrt {3}}=2r{\sqrt {3}}}
* neliö: {\displaystyle s=R{\sqrt {2}}=2r}
* säännöllinen kuusikulmio: {\displaystyle s=R={\frac {2r{\sqrt {3}}}{3}}}

### Sisä- ja ulkoympyrän säde

Kummallekin ympyrälle on omat trigonometriset kaavansa:

* Sisäympyrän säde: {\displaystyle r={\tfrac {1}{2}}s\cot {\frac {180^{\circ }}{n}}=R\cos {\frac {180^{\circ }}{n}}}
* Ulkoympyrän säde: {\displaystyle R={\tfrac {1}{2}}s\csc {\frac {180^{\circ }}{n}}=r\sec {\frac {180^{\circ }}{n}}}

Koska trigonometriset funktiot antavat tarkkoja arvoja tietyillä kulmilla, voidaan säde ilmoittaa tarkastikin:

* tasasivuinen kolmio: {\displaystyle r={\frac {s{\sqrt {3}}}{6}}} ja {\displaystyle R={\frac {s{\sqrt {3}}}{3}}}
* neliö: {\displaystyle r={\frac {s}{2}}} ja {\displaystyle R={\frac {s{\sqrt {2}}}{2}}}
* säännöllinen viisikulmio: {\displaystyle r={\frac {s}{10}}{\sqrt {25+10{\sqrt {5}}}}} ja {\displaystyle R={\frac {s}{10}}{\sqrt {50+10{\sqrt {5}}}}}
* säännöllinen kuusikulmio: {\displaystyle r={\frac {s{\sqrt {3}}}{2}}} ja {\displaystyle R=s}

### Pinta-ala

Pinta-ala voidaan ilmaista monella eri tavalla. Yksinkertainen geometrinen tapa on kertoa puolipiiri apoteemalla

{\displaystyle A={\frac {pa}{2}}={\frac {nsa}{2}}.} 
Toisaalta se voidaan laskea trigonometriseti: 

{\displaystyle A={\tfrac {1}{4}}ns^{2}\cot {\frac {180^{\circ }}{n}}=nr^{2}\tan {\frac {180^{\circ }}{n}}={\tfrac {1}{2}}nR^{2}\sin {\frac {360^{\circ }}{n}}}.
Koska trigonometriset funktiot antavat tarkkoja arvoja tietyillä kulmilla, voidaan pinta-ala ilmoittaa tarkastikin:

* tasasivuinen kolmio: {\displaystyle A={\frac {s^{2}{\sqrt {3}}}{4}}}
* neliö: {\displaystyle A=s^{2}}
* säännöllinen viisikulmio: {\displaystyle A={\frac {s^{2}}{4}}{\sqrt {25+10{\sqrt {5}}}}}
* säännöllinen kuusikulmio: {\displaystyle A={\frac {3s^{2}{\sqrt {3}}}{2}}}

Konstruktiot
------------

Geometriassa on antiikin ajoista lähtien yritetty konstruoida säännöllisiä monikulmioita pelkästään harppia ja viivainta käyttämällä. Jo se kysymys, onko se ylipäätään mahdollista, on ollut vaikea kysymys vastattavaksi. Saksalainen Carl Gauss todisti, että sellaiset säännölliset n-kulmiot ovat konstruoitavissa, jossa {\displaystyle n=2^{p}} (jossa {\displaystyle p\geq 2}), tai {\displaystyle n=2^{p}(2^{2^{k}}+1)} (jossa {\displaystyle p\geq 0,\,k\geq 0,\,ja\,2^{2^{k}}+1} on alkuluku). Ensimmäisen säännön mukaan konstruoitavia n-kulmioita ovat 4-, 8-, 16-, 32-, ... ja niin edelleen. Toisen säännön mukaan näiden lisäksi voidaan konstruoida vielä 3-, 6-, 12-, 24-, ... sekä 5-, 10-, 20-, 40-, ... sekä 17-, 34-, 68-, ... sekä 257- ja 65537-kulmioita ja niin edelleen.

Historiaa: Piin määritys
------------------------

Arkhimedeen tapa laskea piin arvo käyttämällä säännöllisiä monikulmioita ympyrän sisä- ja ulkopuolella. Kun kulmien lukumäärää kasvatettiin, saatiin monikulmioiden piirin pituuksiksi arvoja, joiden välissä 2πr tuli olla.
N-kulmioiden kulmia lisättiin puolittamalla edellisen laskun monikulmion keskuskulmaa. Lähtien 4-kulmiosta liikkeelle jatkettiin 8-, 16-, 32- ja 64-kulmiolla. Samaa tehtiin tahdissa ympyrää ympäröivälle *n*-kulmiolle.
Antiikin suureen ajattelijaan Arkhimedeeseen on liitetty piin arvon laskeminen. Hän piirsi ympyrän ympärille ja sisäpuolelle *n*-kulmiot, joiden piirien pituudet hän laski. Ulkopuolen piirin pituus oli luonnollisesti pitempi kuin ympyrän kehä, ja sisäpuolisen *n*-kulmion piiri sitä pienempi. Piin likiarvoksi saatiin tällä menetelmällä piin ylä- ja alarajan keskiarvo. Kun kulmien lukumäärää *n* suurennettiin puolittamalla edellisen kuvion kulmia, tarkentui piin likiarvo. Piin määrittämiseksi on keskitty lukuisia muitakin menetelmiä, joten tällä menetelmällä on enää lähinnä historiallinen arvo.

Vertailutaulukko
----------------

n: Kulmaluku
\varphi : Sivua vastaava keskuskulma
a: Sivunpituus
R: Ulkoympyrän säde
r: Sisäympyrän säde
\beta : Sisäkulma
A: Pinta-ala

| n | Nimitys | \varphi  | {\displaystyle {\frac {a}{R}}} | {\displaystyle {\frac {r}{R}}} | \beta  | {\displaystyle {\frac {A}{R^{2}}}} | Kuvio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 | Jana | 180° | 2,0000 | 0,0000 | 0 | 0,0000 |  |
| 3 | Kolmio | 120° | 1,7321 | 0,5000 | 60 | 1,2990 |  |
| 4 | Nelikulmio | 90° | 1,4142 | 0,7071 | 90 | 2,0000 |  |
| 5 | Viisikulmio | 72° | 1,1756 | 0,8090 | 108 | 2,3776 |  |
| 6 | Kuusikulmio | 60° | 1,0000 | 0,8660 | 120 | 2,5981 |  |
| 7 | Seitsemänkulmio | 51,43° | 0,8678 | 0,9010 | 128,57 | 2,7364 |  |
| 8 | Kahdeksankulmio | 45° | 0,7654 | 0,9239 | 135 | 2,8284 |  |
| 9 | Yhdeksänkulmio | 40° | 0,6840 | 0,9397 | 140 | 2,8925 |  |
| 10 | Kymmenenkulmio | 36° | 0,6180 | 0,9511 | 144 | 2,9389 |  |
| 11 | 11-kulmio | 32,73° | 0,5635 | 0,9595 | 147,27 | 2,9735 |  |
| 12 | 12-kulmio | 30° | 0,5176 | 0,9659 | 150 | 3,0000 |  |
| 13 | 13-kulmio | 27,69° | 0,4786 | 0,9709 | 152,31 | 3,0207 |  |
| 14 | 14-kulmio | 25,71° | 0,4450 | 0,9749 | 154,29 | 3,0372 |  |
| 15 | 15-kulmio | 24° | 0,4158 | 0,9781 | 156 | 3,0505 |  |
| 16 | 16-kulmio | 22,5° | 0,3902 | 0,9808 | 157,5 | 3,0615 |  |
| 17 | 17-kulmio | 21,18° | 0,3675 | 0,9830 | 158,82 | 3,0706 |  |
| 18 | 18-kulmio | 20° | 0,3473 | 0,9848 | 160 | 3,0782 |  |
| 19 | 19-kulmio | 18,95° | 0,3292 | 0,9864 | 161,05 | 3,0846 |  |
| 20 | 20-kulmio | 18° | 0,3129 | 0,9877 | 162 | 3,0902 |  |
| 21 | 21-kulmio | 17,14° | 0,2981 | 0,9888 | 162,86 | 3,0949 |  |
| 22 | 22-kulmio | 16,36° | 0,2846 | 0,9898 | 163,64 | 3,0991 |  |
| 23 | 23-kulmio | 15,65° | 0,2723 | 0,9907 | 164,35 | 3,1027 |  |
| 24 | 24-kulmio | 15° | 0,2611 | 0,9914 | 165 | 3,1058 |  |
| 25 | 25-kulmio | 14,4° | 0,2507 | 0,9921 | 165,6 | 3,1086 |  |
| 26 | 26-kulmio | 13,85° | 0,2411 | 0,9927 | 166,15 | 3,1111 |  |
| 27 | 27-kulmio | 13,33° | 0,2322 | 0,9932 | 166,67 | 3,1133 |  |
| 28 | 28-kulmio | 12,86° | 0,2239 | 0,9937 | 167,14 | 3,1153 |  |
| 29 | 29-kulmio | 12,41° | 0,2162 | 0,9941 | 167,59 | 3,1171 |  |
| 30 | 30-kulmio | 12° | 0,2091 | 0,9945 | 168 | 3,1187 |  |

Lähteet
-------

* Väisälä, Kalle: *Geometria*. Porvoo: Wsoy, 1959. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 29.9.2013).
* Yiu, P.: Euclidean Geometry (luentomoniste).  1998. Florida Atlantic University. Viitattu 29.9.2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Royster, David: The Origins of Geometry, 2011, s. 1–9
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Weisstein, Eric W.: Regular Polygon (Math World – A Wolfram Web Resource) Wolfram Research.  (englanniksi)
3. 1 2  Lehtinen, Matti: Geometrian perusteita (Arkistoitu – Internet Archive), s. 57
4. 1 2  Väisälä, Kalle: Geometria, s. 41–48
5. 1 2 3  Väisälä, Kalle: Geometria, s. 91–96
6. ↑  Lehtinen, Matti: Geometrian perusteita (Arkistoitu – Internet Archive), s. 8
7. ↑  Richard A. Dunlap: The Golden Ratio and Fibonacci Numbers s. 15
8. 1 2 3  Väisälä, Kalle: Geometria, s. 125–130
9. 1 2 3 4  Yiu, P.: Euclidean Geometry, 1998, s. 8–12
10. 1 2 3 4 5 6 7 8  Seppänen, Raimo et al.: *MAOL-taulukot*, s. 31. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1991. ISBN 951-1-16053-2.
11. ↑  Lehtinen, Matti: Geometrian perusteita (Arkistoitu – Internet Archive), s. 43
12. ↑  Yiu, P.: Euclidean Geometry, 1998, s. 83–86
13. ↑  Väisälä, Kalle: Geometria, s. 43

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Säännöllinen monikulmio**.
* G.H. Hughes: The Polygons of Albrecht Dürer -1525 *arXiv.org*. Viitattu 5.10.2013.