recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee suomalaista ydinenergia-alan asiantuntijaa. Muista samannimisistä katso täsmennyssivua Jukka Laaksonen*
**Jukka Tapani Laaksonen** (s. 1. helmikuuta 1948 Tampere) on suomalainen fyysikko, tekniikan lisensiaatti (Teknillinen korkeakoulu 1973) ja ydinenergia-alan ja säteilyturvallisuuden asiantuntija.

Laaksonen toimi Säteilyturvakeskuksen pääjohtajana vuosina 1997–2012. Hän on toiminut myös Kansainvälisen atomienergiajärjestön ja US Nuclear Regulatory Commissionin tehtävissä.

Laaksosen vanhemmat ovat insinööri Aarne Laaksonen ja Urpu Meriläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Sammon yhteislyseosta 1966 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1972. Laaksonen toimi 1972–1974 Teknillisen korkeakoulun sivutoimisena plasmafysiikan erikoisopettajana ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tutkijana. Säteilyturvakeskuksen tarkastaja hän oli 1974–1975, ylitarkastaja 1975–1981 ja 1982–1984, toimistopäällikkö 1984–1987, ydinturvallisuusjohtaja 1989–1997 ja pääjohtaja ja professori 1997–2012.

Jäätyään Säteilyturvakeskuksesta eläkkeelle 1.2.2012 Laaksonen siirtyi Rosatom Overseasin varajohtajaksi. Laaksonen mukaan hän on saanut Rosatomilta noin 400 000 euron vuosipalkkaa ja tärkeänä tehtävänä on ollut Hanhikiven ydinvoimalahankkeen edistäminen ja Rosatomin puhemiehenä toimiminen.

Laaksosen sotilasarvo on reservin luutnantti (1997). Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Vappu Viertola (s. 1947). Heidän tyttärensä on jääkiekon olympiamitalisti Emma Terho (os. Laaksonen).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Autio, Veli-Matti: *Suomen professorit – Finlands professorer*, s. 307. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.
2. ↑  Tero Varjoranta aloitti STUKin pääjohtajana  1.2.2012. STUK. Viitattu 2.2.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Laaksonen Rosatomin palvelukseen.
4. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Fennovoima | Stukin entinen pääjohtaja siirtyi Venäjän ydinvoimalobbariksi ja teki 10 vuodessa jättitilin, nyt hän kertoo saaneensa tarpeekseen – "Kuin päätä hakkaisi seinään", hän sanoo HS:lle *Helsingin Sanomat*.  8.4.2022. Viitattu 8.4.2022.
5. ↑  Juha Kanerva: Viisissä olympiakisoissa kiekkoillut suomalainen ehdolla KOK:n urheilijakomissioon *IS.fi*. Viitattu 13.1.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Laaksonen, Jukka hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Foca-luokka** oli Espanjan laivaston kahden 1950-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka.

Suunnittelu
-----------

Saksan toisen maailmansodan lopun aikaisiin Seehund-luokan alusten suunnitelmiin pohjautunut alus oli 13,9 metriä pitkä ja sen leveys oli 1,8 ja syväys 1,5 metriä. Aluksen uppouma oli pinnalla 16 tonnia ja sukellettaessa 20 tonnia. Alusten voimanlähteenä oli yksiakselinen Pegaso-dieselmoottori, joka tuotti 160 hevosvoimaa pinta-ajossa, ja sukelluksissa 110 hevosvoiman Siemens-sähkömoottori. Pinta-ajossa aluksen maksiminopeus oli 9,2 solmua ja sukelluksissa 12 solmua. Aluksen toimintamatkan ollessa 700 merimailia seitsemän solmun nopeudella. Aseistuksena aluksella oli kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aluksella oli kolmen hengen miehistö.

Alukset
-------

**Foca-luokan sukellusveneet**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *SA41* | Cartagena |  | 1957 |  | alusluettelosta 1971museoitu |
| *SA42* | Cartagena |  | 1957 |  | alusluettelosta 1971museoitu |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert s. 437
**Focke-Achgelis Fa 284** oli saksalainen suunniteltu kaksiroottorinen kuljetushelikopteri (voidaan lukea tosin myös multikopteriksi, koska kopterissa oli kaksi erillistä roottoria). Heinrich Focke suunnitteli sen yhteistyössä ranskalaisen Bréguet -lentokonetehtaan kanssa. Kopterilla olisi ollut mahdollista kuljettaa lähteestä riippuen 3 000–4 500 kilogramman kuormia. Suunniteltu moottorityyppi vaihtelee eri lähteissä BMW 821A:n ja BMW 801:n välillä. Kone olisi rakennettu Focken suosiman tyylin mukaan, eli siinä olisi kaksi roottoria ja tavanomainen peräsin. Kaksipaikkainen ohjaamo olisi ollut rungon keskellä, ja eturunko olisi ollut päällystämätön, joka parantaisi näkyvyyttä rungon alla kuljetettavaan kuormaan. Moottorit olisi asennettu eturungon moottorikoteloihin. Koneen rakentaminen eteni hitaasti, mutta prototyyppi saatiin jo melkein valmiiksi 1945, mutta se ei ehtinyt lentää kertaakaan.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&018.060000018,6 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&037.030000037,3 m
* **Hyötykuorma:** &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 kg (ulkoinen)
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × BMW 801 -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01200.&&&&001 200 kW (&&&&&&&&&&&01600.&&&&001 600 hv) per moottori
* **Roottori:** &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × halkaisija &&&&&&&&&&&&&016.&&&&0016 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0201.&&&&00201 m²

**Suoritusarvot**

* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0230.&&&&00230 km/h

Katso myös
----------

* Focke-Achgelis Fa 223
* Platt-LePage XR-1

Lähteet
-------

* Lepage, Jean-Denis G. G.: *Aircraft of the Luftwaffe, 1935-1945: An Illustrated Guide*. Jefferson, NC: McFarland Books, 2009. ISBN 978-0786439379.
* Witkowski, Ryszard: *Rotorcraft of the Third Reich*. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2007. 978-83-89450-43-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Witkowski 2007: 66
2. 1 2  Lepage 2009: 382
**Focke-Achgelis Fa 225** oli saksalainen moottoroimaton autogiro. Se oli tarkoitettu maahanlaskujoukkojen pudotuskoneeksi korvaamaan DFS 230 -purjelentokoneet, joita oli käytetty muun muassa Eben-Emaelin linnoituksen ja Kreetan taisteluissa.

Fa 225:n pienoismalli Hubschraubermuseum Bückeburgissa
Idea koneen kehittämiseksi oli saatu juuri näissä taisteluissa. Niissä oli huomattu liitokoneiden pitkän laskukiidon ongelmat, jotka oli aiheuttanut joissain tapauksissa myös tappioita. Liitokoneen siivet oli päätetty korvata roottorilla, joka mahdollistaisi lyhyen laskukiidon.
Vuoden 1942 lopulla koneen prototyypin rakentaminen aloitettiin, ja pohjana käytettiin DFS 230 liitokoneen runkoa ja Fa 223 Drachen muunneltua roottoria. Fa 225:n lentokokeet aloitettiin keväällä 1943 Ainringissä. Niissä konetta hinattiin Junkers Ju 52/3m:n perässä ylöspäin. Paul Stämmler toimi koelentäjänä, ja kokeissa lyhin saavutettu laskukiito oli noin 18 metriä.
Fa 225:llä oli kuitenkin hidas hinaus-, lento- ja laskunopeus, joka teki siitä alttiimman vihollistulelle perinteiseen purjelentokoneeseen verrattuna. Tätä seikkaa ei voitu korvata lyhyemmällä laskukiidolla, joten Saksan sodanjohto päätti jättää kopterin tilaamatta. Projektin hylkäämiseen johtivat myös Kreetan suuret tappiot, jotka johtuivat osittain laskuvarjohyökkäyksessä surmansa saaneista. Viimeinen merkittävä saksalaisten laskuvarjojoukkojen liitokoneilla suorittama hyökkäys toisessa maailmansodassa oli Benito Mussolinin pelastus Gran Sassosta Apenniineilta, kun DFS 230 -koneet pudottivat laskuvarjosotilaita ja laskeutuivat vuoren huipulle pelastamaan Italian fasistijohtajaa. Tehtävä suoritettiin periteisillä liitokoneilla, vaikkakin se oli aluksi suunniteltu suoritettavaksi helikoptereilla.

Lähteet
-------

* Witkowski, Ryszard: *Rotorcraft of the Third Reich*. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2007. ISBN 978-83-89450-43-2.
**Memira OY** on yhteispohjoismaalaisessa omistuksessa oleva*lähde?* näkökirurgiaan erikoistunut sairaalaketju. Memiran klinikoilla tehdään sekä silmien laserleikkauksia (FemtoLASIK ja LASEK) että linssileikkauksia (RLE-Refraktive Lens Exchange). Lasermenetelmillä korjataan yleensä likinäköisyyttä, kaukotaitteisuutta ja hajataitteisuutta, kun taas linssileikkauksella edellä mainittujen lisäksi myös ikänäköä sekä harmaakaihia kulloinkin sopivalla linssillä. Memiralla on lähes 50 klinikkaa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Suomessa, ja niissä tehdään yli 20 000 silmäleikkausta vuodessa.*lähde tarkemmin?*

Historia
--------

Memiran historia alkoi vuonna 1990, kun Bjart Dysthe ja Thor Brevik avasivat ensimmäisen silmäleikkauksiin keskittyvän klinikkansa Oslossa.

Yrityksen nimi oli silloin Norsk Synskirurgi. Perustajat Dysthe ja Brevik toimivat edelleen kirurgeina Memirassa. Dysthe ja Brevik suorittivat Norjan ensimmäisen likitaittoisuutta korjaavan laserleikkauksen vuonna 1990, ja olivat myös ensimmäisinä korjaamassa laserin avulla hajataitteisuutta vuonna 1994 sekä kaukotaittoisuutta vuonna 1996. Molemmat työskentelvät edelleen Memirassa 

Vuonna 1998 Bjart ja Thor avasivat yhdessä tanskalaisen kirurgin Per Julius Nielsenin kanssa Tanskan ensimmäisen klinikan nimellä Dansk Synskirurgi. Kuusi vuotta myöhemmin, vuonna 2004, Bjart Dysthe ja optikko Jörgen Ringman perustivat Ruotsiin Opticare-yrityksen ja avasivat ensimmäisen silmälaserklinikkansa Uppsalaan. 

Syksyllä 2007 Dysthen, Brevikin, Nielsenin ja Ringmannin perustamissa yrityksissä oli yhteensä jo 20 silmäklinikkaa, ja ne päätettiin yhdistää yhdeksi pohjoismaiseksi klinikkaketjuksi. Uusi yritys sai nimen Memira.

Memira Suomessa
---------------

Memiran ensimmäiset Suomen klinikat perustettiin Turkuun ja Vaasaan keväällä 2013. Syksyllä 2014 avattiin toimipiste Maarianhaminaan. Memira on jäsenenä eurooppalaisessa refraktiivisen kirurgian kattojärjestössä ESCRS:ssä (European Society of Refractive and Cataract Surgeons).

Lähteet
-------

1. ↑  Holtari, Seija: Yksityisiä sairaaloita nousee Suomeen - buumi päällä (Arkistoitu – Internet Archive), Talouselämä 26.11.2012, viitattu 18.12.2014.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Memira.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jukka Leinonen** (s. 1962) on Telenor-konsernin Nordic Clusterin johtaja. Sitä ennen hän toimi DNA:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan Leinonen on diplomi-insinööri.

Ura
---

Leinonen on työskennellyt ICT-alalla eri asemissa yli 25 vuotta. DNA:n toimitusjohtajana hän toimi elokuusta 2013 syksyyn 2021. Leinonen tuli DNA:n palvelukseen vuonna 2010, jolloin hän aloitti DNA:n yritysliiketoiminnan johtajana. Ennen DNA:ta Leinonen työskenteli tietoliikennealalla useissa yritysliiketoiminnan myynti-, markkinointi- ja tuotehallintatehtävissä vuodesta 1995 lähtien.*lähde?*

Leinonen on toiminut muun muassa Soneralla Yritysverkot Oy/Sonera Solutions Oy:n toimitusjohtajana ja TeliaSoneralla yrityspalveluiden myynnin ja tuotehallinnan johtotehtävissä.

Syksyllä 2021 Leinonen siirtyi Telenor-konsernin Nordic Clusterin johtajaksi.

Luottamustehtävät
-----------------

Leinonen on hallituksen jäsen Palvelualojen Työnantajien PALTAssa ja Tietoliikenteen ja tietotekniikan keskusliiton FiCom ry:ssä.

Vapaa-aika ja perhe
-------------------

Leinonen harrastaa korjausrakentamista ja kalastusta. Hän asuu vaimonsa kanssa Kajaanissa ja heillä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  DNA vaihtaa toimitusjohtajaa – Jukka Leinonen siirtyy täysipäiväisesti Telenorin Nordic Clusterin johtajaksi *Kauppalehti*.  17.3.2021. Viitattu 26.3.2021.
2. 1 2  Toimitusjohtaja ja johtoryhmä (Arkistoitu versio) DNA.  Arkistoitu 24.10.2016. Viitattu 31.12.2014.
3. ↑  Hallitus ja valiokunnat Palvelualojen Työnantajat.  Arkistoitu 31.12.2014. Viitattu 31.12.2014.
4. ↑  Hallitus vuonna 2014 FiCom.  Arkistoitu 31.12.2014. Viitattu 31.12.2014.
Maxime Le Marchand joulukuussa 2018.
**Maxime Le Marchand** (s. 11. lokakuuta 1989 Saint-Malo) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigaan kaudeksi 2020–2021 noussutta Fulhamia.

Le Marchand pelasi Ligue 1 -seura Rennesin junioreissa mutta edusti sittemmin Ligue 2:ssa Le Havrea ja Ligue 1:ssä kausina 2015–2018 Nizzaa. Hän pelasi Ligue 1:ssä 65 ottelua ja teki ainoan maalinsa elokuussa 2015 Troyesia vastaan. Kesällä 2018 hän siirtyi Englantiin Fulhamin joukkueeseen. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 26 ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi mestaruussarjassa 12 ottelua oltuaan selkävammojen vuoksi pitkään poissa kentiltä. Kauden päättäneissä nousukarsinnoissa, joiden myötä Fulham nousi Valioliigaan kaudeksi 2020–2021, hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Maxime Le Marchand Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Arkko, Simo: Fulham nousee ensi kaudeksi Valioliigaan – Joe Bryan nousi ratkaisijaksi jatko-ottelussa  5.8.2020. Yle. Viitattu 5.8.2020.
**Koirat karvoissaan** (*Man Trouble*) on Bob Rafelsonin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1992. Sen pääosia näyttelevät Jack Nicholson, Ellen Barkin ja Harry Dean Stanton.

Juoni
-----

Carole Eastmanin käsikirjoittamassa farssimaisessa tarinassa oopperalaulajatar joutuu hankkimaan vartiokoiran suojelemaan itseään murtovarkailta. Kaupanpäällisiksi hän saa omalaatuisen, elostelevan ja epärehellisen koirakouluttajan vaivakseen.

Vastaanotto
-----------

Jack Nicholson sai huonoimman miespääosan Razzie-ehdokkuuden yhteisesti tästä ja samana vuonna valmistuneesta elokuvasta *Hoffa*.

*The Washington Postin* Elaine Dutka kirjoitti, että etukäteen elokuva kuulosti upealta idealta: siinä tekisivät jälleen yhteistyötä käsikirjoittaja Carol Eastman, ohjaaja Bob Rafelson ja Jack Nicholson, jotka 22 vuotta aiemmin toivat nähtäväksi persoonallisen pikkufilmin *Rajut kuviot* (1970). Elokuva oli kuitenkin sekä hänestä että monien tuotantotahojen edustajienkin mielestä melkoisen epäonnistunut. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kirjoitti loistavien näyttelijöiden menevän täysin hukkaan liian moneen suuntaan sohivassa komediassa. Hänestä 55-vuotias Nicholson oli myös aivan liian vanha naistenmiehen rooliin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Koirat karvoissaan* Elonetissä.
2. 1 2 3  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95*, WSOY 1994.
3. ↑  Razzie nominees named *The Washington Post*.  15.2.1993. Viitattu 13.8.2021.
4. ↑  Dutka, Elaine: ‘Man Trouble’ (PG-13).  *The Washington Post*, 14.7.1992. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 13.8.2021.
**Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2004** olivat järjestyksessään 14:nnet alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut. Lopputurnaus pelattiin Saksassa 27. toukokuuta – 8. kesäkuuta 2004. Kisapaikkakuntina olivat Bochum, Mainz, Mannheim ja Oberhausen. Loppuottelu pelattiin Bochumissa.

Lopputurnaukseen selviytyi kahdeksan joukkuetta ja ne pelasivat kahdessa alkulohkossa, joista Italia ja Ruotsi etenivät lohkovoittajina ja Serbia ja Montenegro sekä Portugali lohkokakkosina välieriin. Välierissä Serbia ja Montenegro voitti Ruotsin maalein 6–5 päättyneen rangaistuspotkukilpailun jälkeen varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä maalein 1–1 ja Italia Portugalin 3–1. Loppuottelussa Italia voitti Serbia ja Montenegron 3–0 Daniele De Rossin, Cesare Bovon ja Alberto Gilardinon maaleilla. Loppuottelumaat saivat paikan Ateenan saman vuoden olympialaisiin, ja kolmannesta olympiapaikasta pelattiin pronssiottelu, jossa Portugali voitti jatkoajan jälkeen Ruotsin 3–2.

Lopputurnauksessa pelasivat A-lohkossa Italian sekä Serbia ja Montenegron lisäksi Valko-Venäjä ja Kroatia sekä B-lohkossa Ruotsin ja Portugalin lisäksi Saksa ja Sveitsi. Parhaat maalintekijät olivat neljällä maalillaan Ruotsin Johan Elmander ja Italian Alberto Gilardino.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Zea, Antonio, ym.: European U-21 Championship 2004  22.3.2006. RSSSF. Viitattu 22.8.2020. (englanniksi)
**Itämaisen keramiikan museo** (jap. 大阪市立東洋陶磁美術館) on vuonna 1982 perustettu taidemuseo Japanin Osakassa. Museo on keskittynyt erityisesti kiinalaiseen, korealaiseen ja japanilaiseen keramiikkaan.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmissa on yli 2 700 keramiikkaesinettä. Museon kokoelmissa on muun muassa kuuluisa Ataka-kokoelma, johon kuuluu lähes tuhat kiinalaista ja korealaista esinettä, Rhee Byung-Changin korealainen kokoelma, Shōji Hamadan töitä ja persialaista keramiikkaa. Japanilaisista esineistä kaksi kuuluu Japanin kansallisaarteisiin.

Museossa on esillä noin 400 merkittävää kiinalaista, korealaista ja japanilaista esinettä. Pysyvien näyttelyiden lisäksi museo järjestää erikoisnäyttelyitä.

Historia
--------

Museo sai alkunsa maaliskuussa 1980, kun Sumitomo-ryhmittymä päätti lahjoittaa Ataka-kokoelman Osakan kaupungille. Osaka ilmoitti tämän jälkeen uuden museon perustamisesta Nakanoshiman puiston alueelle. Rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1981, ja museon avajaistilaisuus pidettiin 6. marraskuuta 1982. Museon Ataka-kokoelman esineet olivat vuosina 1991–1992 Yhdysvaltain-kierroksella Art Institute of Chicagossa, San Franciscon taidemuseossa ja Metropolitan Museum of Artissa.

Museo on saanut historiansa aikana useita lisälahjoituksia. Rhee Byung-Chang lahjoitti museolle vuosina 1996 ja 1998 yhteensä 363 korealaista keramiikkaesinettä, jotka olivat vuonna 1999 esillä uuden lisärakennuksen avajaispäivänä. Mikio Horio puolestaan lahjoitti vuosina 2000–2005 satoja keramiikkaesineitä, joiden mukana oli muun muassa Shōji Hamadan tekemiä esineitä.

Lähteet
-------

1. ↑  The Museum of Oriental Ceramics, Osaka Osaka Convention & Tourism Bureau. Viitattu 7.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Brief Outline of Our Museum The Museum of Oriental Ceramics. Viitattu 7.1.2014. (englanniksi)
3. 1 2  History of Our Museum The Museum of Oriental Ceramics. Viitattu 7.1.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi, englanniksi, kiinaksi, koreaksi)
**Jaylen Marselles Brown** (s. 24. lokakuuta 1996 Marietta, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies pieni laitahyökkääjä. Hän on pelannut NBA:ssa vuodesta 2016 lähtien edustaen Boston Celticsiä. Brown on pelannut myös Yhdysvaltain maajoukkueessa.

Elämä ja ura
------------

Brown pelasi yliopistokoripalloa Kalifornian (Berkeley) joukkueessa kauden 2015–2016. Boston Celtics varasi hänet NBA:han kolmannella vuorolla vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Ensimmäisen NBA-kautensa päätteeksi hänet valittiin NBA:n tulokkaiden kakkostähdistöviisikkoon.

Brown on edustanut myös Yhdysvaltain miesten maajoukkuetta, jonka kokoonpanoon hän kuului vuoden 2019 MM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

* Jaylen Brown Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)
* Jaylen Brown College Stats College Basketball at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Profiili University of California Golden Bears Athletics (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  College Basketball at Sports-Reference.com
2. ↑  Basketball-Reference.com
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jaylen Brown** Wikimedia Commonsissa

* Profiili NBA (englanniksi)

Yhdysvaltain joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
4 White ·
5 Mitchell ·
6 Harris ·
7 Smart ·
8 Barnes ·
9 Brown ·
10 Tatum ·
11 Plumlee ·
12 Turner ·
13 Lopez ·
14 Middleton ·
15 Walker ·
Valmentaja Popovich
**Jazguljamin kieli** (jazguljamiksi *yůzdomi zəvəg*) on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.

Kieli on saanut nimensä Tadžikistaniin kuuluvalla Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella sijaitsevasta Jazguljamin vuoristolaaksosta, jossa sen puhujat ovat perinteisesti asuneet. Vuonna 1954 lähes kaikki jazguljamit siirrettiin Vahšin laakson puuvillanviljelyalueelle. Myöhemmin osa heistä on palannut takaisin Jazguljamiin. Väestönlaskennoissa kielen puhujia ei ole rekisteröity. Vuonna 1990 heitä arvioitiin olleen noin 3 000 henkeä.

Jazguljam muodostaa yhdessä šugnanilais-rušanilaisten kielten kanssa itäiranilaisten kielten pohjoispamirilaisen ryhmän. Pamirin muiden iranilaisten kielten kanssa se luetaan myös pamirilaisten kielten ryhmään.

Jazguljamin laaksossa kieli toimii yhteisön suullisen kommunikaation välineenä. Vahšin laaksossa sitä puhutaan vain kotikielenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät tadžikkia. Viime aikoina jazguljamia varten on laadittu lisämerkein täydennetty kyrillinen kirjaimisto ja sitä on alettu käyttää mm. paikallisessa sanomalehdessä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom III*, s. 521–523. Moskva: Nauka, 2005. ISBN 5-02-011237-2.
**Jelno** tai **Jelno-Bolšoje** (ven. Ельно, Ельно-Большое) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novosokolnikin piirissä. Järven nimessä voidaan nähdä sanan *kuusi* (ven. ель) tai *kuusikko* (ven. ельник) perusosa. Järven nimi voidaan silloin suomentaa vapaasti *Kuusijärvi* tai *Suuri Kuusijärvi* (*bolšoje* on *suuri*).

Maantietoa
----------

Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, 0,55 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 54 hehtaaria. Järvi on pitkänomainen, mutta sen kaakkoispäässä järven yli työntyy koillisrannasta teräväkärkinen niemi, joka jättää järveen yli 100 metriä leveän salmen. Salmen taakse jää lahti, joka käsittää noin neljäsosan järvestä. Järven ympäristö on metsämaata, jonka yhtenäisyyttä rikkovat pohjois-, etelä- ja kaakkoispäässä sijaitsevat pelto- ja niittymaat. Ilmakuvista ei voi paikallistaa asutusta, joten järvi lienee autio.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, ahven, karppi, kiiski, lahna, pasuri, suutari, ruutana, made, säyne, mutakala ja rantanuoliainen, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja ja niukasti jokirapua. Järven pohja on mutainen ja sen rannat ovat vaihtelevasti muta-, hiekka- tai savipohjainen, ja rannikolla esiintyy paikoin myös kivikkoa. Soistuneet rannat muodostavat kelluvia hetteikköjä.

Vesistösuhteita
---------------

Jelno sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Järvi kuuluu Velikajan valuma-alueen latva-alueisiin. Sen ympäristössä on kolme pientä lampea ja sen valuma-alueen koko on 4,06 neliökilometriä. Laskuoja lähtee luoteispään lounaisrannasta ja virtaa kohti etelää, jossa se laskee kolmen kilometrin päässä Devitšjeen. Tämä laskee vuorostaan Bolšoi Vjaziin, joka on Velikajan läpivirtausjärvi.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 11.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Jelno (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 11.5.2020. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 11.5.2020
5. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive) ja sivu 41 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 11.5.2020
Jelovon piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Jelovon piiri** (ven. Ело́вский райо́н, *Jelovski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1449 neliökilometriä. Asukkaita on 12 100 henkeä (vuonna 2009).

Jelovon piiri sijaitsee Permin aluepiirin lounaisosassa Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla. Pohjoisessa se rajoittuu Tšastyjen, koillisessa Osan, idässä Bardan, etelässä Kujedan ja lounaassa Tšaikovskin piireihin sekä lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta 28 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy ja kaasu, savi ja sora.

Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Brjuhovo, Dubrovo, Jelovo, Krjukovo, Malaja Usa, Osinovik, Pliškari ja Suganka. Hallinnollinen keskus on Jelovon kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 41.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,1 % venäläisiä ja 2,6 % tšuvasseja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon tuotantoon ja viljan viljelyyn. Vuonna 1986 alettiin porata öljyä.

Piirissä toimii ammattikoulu, lasten taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kaksi kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy *Iskra Prikamja* ("Kaman seudun kipinä").

Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiä ovat Pietari-Paavalin ja Kolminaisuuden kirkot sekä entinen Favorin luostari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Jelovski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Portal pravitelstva Permskogo kraja: Jelovski munitsipalnyi raion *permkrai.ru*.  Arkistoitu 15.10.2011. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Permski regionalnyi server: Jelovski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 25.5.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jelovon piirille omistettu sivusto (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Mitsubishi Carisma** on Mitsubishi Motorsin vuosina 1995–2004 valmistama ylemmän keskiluokan henkilöautomalli. Carisma kehitettiin Volvon ja Mitsubishin välisessä yhteistyössä, ja sitä valmistettiinkin samalla tehtaalla Alankomaissa Volvo S40/V40 -sarjan kanssa.

Vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä Carisma sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.

Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,3- (80 hv), 1,6- (90 hv) ja 1,8-litraiset (115 hv) bensiinimoottorit. Renault’lta peräisin oleva 1,9-litrainen (90 hv) turbodiesel esiteltiin syksyllä 1996, ja seuraavana vuonna moottorivalikoimaa täydensi suorasuihkutteinen 1,8-litrainen (125 hv) GDI-bensiinimoottori.

Facelift-mallin (2002) Mitsubishi Carisma.
Vuonna 1999 Carisma koki pienehkön kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit, etusäleikön ja kirkaslasiset sivuvilkut. Moottoriosastolla 1,6-litraisen teho nousi 100 hevosvoimaan.

Vuonna 2000 aiempi dieselmoottori korvattiin uudella yhteispaineruiskutteisella 1,9-litraisella (100/115 hv) DI-D-moottorilla, joka sekin oli peräisin Renault’lta.

Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 2002. Muutokset olivat erittäin pieniä, huomattavimpana mustapohjaiset ajovalot.

Lähteet
-------

1. ↑  Volvo S40/V40 (1996–2004) Ajovalo.net. Viitattu 30.5.2017.
2. ↑  Mitsubishi Carisma 2001 Euro NCAP. Viitattu 30.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mitsubishi Carisma** Wikimedia Commonsissa
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Kuningasintialainen hyökkäys**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Kuningasintialainen hyökkäys** on shakkiavaus, ja -systeemi. Joskus avaukseksi luetaan alkusiirrot 

 `1. Rf3 d5 2.g3`  
Systeemiin liittyvät usein valkean siirrot e4, d3, Rd2, Rgf3, g3, Lg2 ja 0-0. Siirtojärjestyksessä voi esiintyä vaihtelua. 

Avauksen tunnetuin käyttäjä on ollut Bobby Fischer.

Luonteeltaan kuningasintialainen hyökkäys on suljettu, strateginen avaus, joka tarjoaa mukavan keskipelin monia puolustuksia vastaan. Se on peilikuva kuningasintialaisesta puolustuksesta, mistä sen nimikin juontuu, mutta koska valkea pelaa tässä tempon edellä, ei avaus ole aivan samanlainen. Avaus muuntuu usein Retin avaukseksi, katalonialaiseksi avaukseksi, englantilaiseksi avaukseksi tai jopa Nimzo-Larsen-hyökkäykseksi.

Kuningasintialaisen hyökkäyksen luokittelu ECO-koodistossa on vaikeaa ja vaihtelee, koska mustan siirrot voivat olla erilaisia.

Lähteet
-------

1. ↑
**Protyre Formula Renault Championship** (aiemmin nimellä **Formula Renault BARC Championship**) oli brittiläinen autourheilusarja. Sarjan järjesti vuodesta 1995 lähtien British Automobile Racing Club. Sarjassa ajettiin Tatuusin valmistamilla autoilla, Renaultin moottoreilla ja Michelinin renkailla. Sarjassa jaettiin pisteitä 20 parhaalle kuljettajalle järjestyksessä 32, 28, 25, 22, 20, 18, 16, 14, 12, 11, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Lisäksi kilpailun nopeimmasta kierroksesta sai kaksi lisäpistettä. Sarjasta tuli ainoa Britanniassa ajettava Formula Renault-sarja, kun Formula Renault UK lopetti toimintansa vuoden 2011 jälkeen.

Vuosi 2014 jäi sarjan viimeiseksi kaudeksi.

Protyre Formula Renault-sarjan mestaruudet
------------------------------------------

| Vuosi | Mestari |
| --- | --- |
| 2014 | Pietro Fittipaldi |
| 2013 | Chris Middlehurst |
|

Formula Renault BARC-sarjan mestaruudet
---------------------------------------

| Vuosi | Mestari |
| --- | --- |
| 2012 | Scott Malvern |
| 2011 | Dino Zamparelli |
| 2010 | Alice Powell |
| 2009 | Kieren Clark |
| 2008 | Ollie Hancock |
| 2007 | Hywel Lloyd |
| 2006 | Richard Singleton |
| 2005 | Nick Wilcox |
| 2004 | Nicky Wilson |
| 2003 | James Gornall |
| 2002 | Jeremy Smith |
| 2001 | Martin Wallbank |
| 2000 | Jamie Beales |
| 1999 | Elliot Lewis |
| 1998 | Nick Dudfield |
| 1997 | Peter Clarke |
| 1996 | Ian Astley |
| 1995 | David Henderson |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paice, Simon: FORMULA RENAULT BARC: WHERE ARE THEY NOW? *Formula Renault BARC*.  26.3.2018. The Checkered Flag. Viitattu 18.7.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BARC Formula Renault official website website by Renault Sport UK
* BARC Formula Renault official website (Arkistoitu – Internet Archive) website by BARC
**Levynkansi** on äänilevyn suojuskotelo. Se on usein muodoltaan neliömäinen tasku, jossa on tekstiä ja kuvitusta. Musiikin suoratoistopalveluissa levynkansi esitetään pienoiskuvana.

LP-levyn kansi on yleensä kooltaan noin 12 × 12 tuumaa ja singlelevyn 7 × 7 tuumaa. CD-levyn kansi on kooltaan 12 × 12 senttimetriä.

Levynkansi suojaa levyä, ja se voi myös antaa kuluttajalle tietoa musiikista ja sen esittäjästä. Levynkannessa on usein levyn nimi ja esittäjän nimi. Joskus kannessa on luettelo levyllä olevista kappaleista tai jopa kappaleiden sanoitukset. Kuvituksena on joskus artistin kuva, mutta kannessa voi olla mitä tahansa, jonka halutaan kuvastavan levyllä olevaa musiikkia.

Ennen 1930-lukua levynkannet olivat yksinkertaisia. Columbia Recordsilla työskennellyttä yhdysvaltalaista Alex Steinweissia on kutsuttu levynkansitaiteen isäksi, ja hänen vaikutuksestaan levynkansitaiteesta tuli merkittävä osa musiikkiteollisuutta. Usein kuluttaja näkee levynkannen ennen kuin kuulee levyllä olevaa musiikkia, joten levynkansi voi olla merkittävä osa tuotteen markkinointia.

Levynkannen suunnittelee usein ammattimainen ryhmä art directoreita, graafisia suunnittelijoita ja valokuvaajia. Joskus artisti esittää suunnittelijoille idean, jonka nämä sitten toteuttavat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Music And Visual Aesthetics: How Album Covers Represent The Artistry of Musician *DesignBold*.  27.8.2018. Viitattu 16.6.2021. [vanhentunut linkki]
2. ↑  What Are the Dimensions of a Record Album Cover? *Reference*.  28.3.2020. Viitattu 16.6.2021.
3. ↑  Catie Watson: How to Print Out Paper to Fit a CD Case *Techwalla*.  15.11.2019. Viitattu 16.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Levynkansi** Wikimedia Commonsissa
Paraatihaarniska 1500- tai 1600-luvulta. Zwinger-Museum, Dresden.
**Levyhaarniska** on suurista metallipaloista koottu haarniska, jota voidaan käyttää suojaamaan rintaa tai koko vartaloa.

Muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät levyhaarniskaa, joka suojasi rintaa ja alaraajoja. Rooman tuhon jälkeen tällaisista haarniskoista luovuttiin. Levyhaarniskat tulivat uudelleen käyttöön 1200-luvun lopulla. Huippuunsa ne kehittyivät 1500-luvun alussa. Kalleimmat keskiaikaiset haarniskat oli silattu hopealla ja jopa kullalla.

Myöhäiskeskiaikaisessa Euroopassa ritarien käyttämässä levyhaarniskassa taistelijan koko keho on peitetty kuhunkin osaan sopivalla teräslevyllä. Levyt puettiin villaisten alusvaatteiden päälle ja kiinnitettiin vöillä ja soljilla. Rengashaarniska suojasi niitä osia, joita ei voitu peittää teräslevyillä (kuten polven takaosa). Levyhaarniskan osia olivat esimerkiksi kypärä, taisteluhansikkaat, niskasuojus, rintalevy ja jalkasuojat.

Tavallisesti koko vartalon suojaava levyhaarniska tehtiin varta vasten sen kantajaa varten. Tämä teki haarniskoista luonnollisesti hyvin kalliita. Haarniskat painoivat normaalisti 20–25 kiloa. Kokovartalohaarniska oli ylellisyyttä, johon vain aatelisilla oli normaalisti varaa. Alemman luokan sotilaat käyttivät yleensä halvempia massatuotettuja haarniskoja, joihin kuului lähinnä vain kypärä, nivelsuojukset ja rintakilpi (*kyrassi*). Kokovartalohaarniska tarjosi kantajalleen hyvän suojan miekan iskuja ja kohtalaisen suojan nuolia, nuijia ja varhaisia musketin kuulia vastaan. Vaikka miekan terä ei läpäissytkään suhteellisen ohutta (noin 1 mm) teräslevyä, iskun voima saattoi tehdä silti vakaviakin vammoja, mikäli alla ei ollut toppausta (költeri, gambeson) vaimentamassa iskuja. Nuolet saattoivat lävistää varhaisen levyhaarniskan lähietäisyydeltä, mutta myöhemmin kehitys teräksen taontamenetelmissä teki tämänkaltaisen hyökkäyksen hankalammaksi; myöhäisten haarniskojen kuvioinnit ovat tarkoituksellisia - niiden ideana on muuttaa haarniskan geometriaa niin, ettei haarniskassa olisi yhtään kohtisuoraa pintaa ja jotta nuolet luiskahtaisivat sivuun. Ritarit putosivat useimmiten nuijien ja sotavasaroiden aiheuttamien vammojen vuoksi. Nämä aseet saattoivat välittää iskuenergiansa haarniskan läpi ja aiheuttivaa ritareille luunmurtumia, sisäisiä verenvuotoja tai aivotärähdyksen. Toinen tekniikka oli yrittää iskeä haarniskan aukkojen läpi tikareilla.

Levyhaarniskan laajamittainen käyttö päättyi ampuma-aseiden kehityksen myötä. Japanilaiset musketöörit käyttivät levyhaarniskaa 1800-luvulle asti. Neuvostoliiton kaartilla (eliittijalkaväellä) oli teräspanssareita toisessa maailmansodassa. Nyttemmin kevlar-haarniskoita on vahvennettu titaanikerroksella; tulosta voidaan pitää eräänlaisena levyhaarniskana.

Katso myös
----------

* Lorica segmentata

Lähteet
-------

1. ↑  *Tieteen kuvalehti* 2/2008 s. 11.

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **haarniska**.
**SHOUTcast** on monialusteinen, omisteinen/suljettu ohjelmisto median suoratoistoon. Nullsoftin kehittämä ohjelmisto on saatavilla ilmaiseksi. Se mahdollistaa MP3- tai AAC-formaatissa olevan äänen lähettämisen internetin yli muille kuuntelijoille.

Toiminta
--------

SHOUTcast-lähettäjän tietokone toimii palvelimena, jolta kuuntelija poimii signaalin, joka voi sisältää äänilähetyksen lisäksi radioaseman perustietoja. Ohjelma käyttää ensisijaisesti HTTP-protokollaa lähetyksiin.

SHOUTcast-lähetykseen ja kuunteluun käytetyt sovellukset ovat saatavilla seuraaville järjestelmille: FreeBSD, Linux, macOS, Solaris, Palm OS ja Windows. Kuuntelusovellus on saatavilla myös Windows Mobileen, Series 60 -sarjan puhelimiin, PSP-pelikonsoliin (PSPradio), Nintendo DS -pelikonsoliin (DSOrganize) ja iPhoneen ja iPod Touchiin.

Monet ohjelmat tukevat SHOUTcastin lähetysformaattia. Näitä ovat ainakin sekä Nullsoftin oma Winamp että Amarok, iTunes, VLC, XMMS ja Zinf.

Käyttötarkoitus
---------------

Useimmiten SHOUTcastia käytetään Internet-radiolähetysten kuunteluun tai lähettämiseen.

Katso myös
----------

* Icecast
* PeerCast

Lähteet
-------

1. ↑  SHOUTcast 2: Old SHOUTcast Versions *shoutcast2.com*.  23.6.2014.  Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 31.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  SHOUTcast: License Agreement *shoutcast.com*.  23.6.2014. Viitattu 31.3.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* SHOUTcastin virallinen sivusto (englanniksi)
* Nullsoftin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* SHOUTCAST-palvelimen pystyttäminen lyhyesti (Arkistoitu – Internet Archive)
**SIG Sauer Mosquito** on sveitsiläisen Swiss Armsin valmistama .22 LR -kaliiperinen massasulkuinen, itselataava pistooli. Asetta voidaan käyttää joko yksi- tai kaksitoimisena. Ase ei ole tarkkuusase, vaan soveltuu lähinnä ampumisen harjoitteluun tai loukkuaseeksi metsästäjille. Ase muistuttaa ulkoisesti SIG Sauerin mallia P226, ja on valmistajan ilmoituksen mukaan mitoitukseltaan 90 % mallista P226. 

Aseessa on polymeerirunko ja piipun alapuolella on kiinteä picatinny-kisko, johon voi erillisen sovitteen avulla kiinnittää vaikkapa kiikaritähtäimen tai punapistetähtäimen. Aseessa on sivuttaissuunnassa säädettävä takatähtäin. Korkeussäätöä takatähtäimessä ei ole. Aseessa on vireestäpäästömekanismi ja ase on varmistimen lisäksi lukittavissa kiinteän, sisäänrakennetun lapsilukon avulla. Aseessa on myös lipasvarmistin, joka estää aseen laukeamisen mikäli lipas ei ole paikallaan. Aseen laukaisuvastus on yksitoimisena 1,8 kg ja kaksitoimisena 5,5 kg.

Ase toimitetaan Sigin logolla varustetussa kovassa, muotoon puristetussa muovilaukussa, kahdella lippaalla, toisella luistin palautusjousella, lukitusavaimella ja kahdella vaihtojyvällä varustettuna.

Kenttäpurku
-----------

Aseen kenttäpurku ei vaadi työkaluja, vaan tapahtuu kääntämällä aseen vasemmalla puolella oleva salpa alakautta 180 astetta etuasentoon. Tämän jälkeen vedetään luisti taakse samalla nostaen luistia takapäästään. Kun luisti työnnetään takaisin eteen, se irtoaa. Tämän jälkeen myös palautusjousi ja ohjain irtoavat ja ase on kenttäpurettu.

Kokoaminen
----------

Ase kootaan kenttäpurun jälkeen asentamalla palautusjousi paikalleen asennettuine ohjaimineen runkoon, laittamalla luisti paikoilleen taaksepäin vetämällä samalla luistia painaen ja sitten työntämällä luisti johteita myöten eteen. Tämän jälkeen käännetään luistin lukitussalpa alakautta takaisin purkua edeltäneeseen asentoonsa.

Kohdistaminen
-------------

Ase on tehtaalla valmiiksi kohdistettu 25 metrille niin, että tähtäyspiste on taulun mustan alueen alareuna. 

Korkeuskohdistus tehdään jyvää vaihtamalla. Aseen mukana tulee aseessa paikallaan olevan lisäksi kaksi erikorkuista vaihtojyvää, jolla ase kohdistetaan eri matkoille. Jyvä irtoaa nostamalla sitä ylöspäin.

Sivuttaiskohdistus tehdään takatähtäimen säätöruuvia kiertämällä. Kaiken kaikkiaan osumapistettä voidaan siirtää 8 cm 25 metrin matkalla. Jos osumat ovat oikealla, säätöruuvia kierretään myötäpäivään. Jos osumat ovat vasemmalla, säätöruuvia kierretään vastapäivään.

Puhdistaminen
-------------

Koska aseen runko on tehty polymeerimuovista, tulee tämä ottaa huomioon puhdistamisessa. Esimerkiksi liuottimia ei saa käyttää, koska aseen runko saattaa vahingoittua. Muuten kyseisen aseen puhdistukseen pätevät tavanomaiset puhdistusrutiinit.

Lähteet
-------

* Sig Sauer Mosquiton omistajan käsikirja (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* SIG Sauer – Mosquito (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Harrastajien koeammuntaraportti eri patruunoilla (Hölkkäri On Web) (suomeksi)
*Tämä artikkeli käsittelee sivutörmäyssuojausjärjestelmää. Jalkapalloseurasta kertoo artikkeli Siilinjärven Palloseura (SiPS).*
Volvo S80:n pitkittäisleikkaus, josta näkyvät SIPS-järjestelmän komponentit. Värit kuvaavat eri jäykkyyksisiä teräsrakenteita.
**SIPS** (**Side Impact Protection System**) on Volvon kehittämä henkilöautojen sivutörmäyssuojausjärjestelmä. Se otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön vuonna 1991 700-, 850- ja 900-mallisarjoissa. Nykyisin SIPS-järjestelmä on kaikissa Volvo-henkilöautomalleissa.

SIPS-järjestelmällä varustetuissa autoissa etuistuimet on sijoitettu teräskiskoille. Sivutörmäyksessä istuimet pääsevät "liukumaan" pois törmäyksen tieltä kokoonpainuvan keskikonsolin ansiosta. Auton kylkiin ja pilareihin on sijoitettu rakenteita, jotka on suunniteltu ohjaamaan törmäysenergia pois matkustamosta.

Ensimmäiset istuimiin sijoitetut SIPS-sivuturvatyynyt esiteltiin vuonna 1994 Volvo 850:ssä. Vakiovarusteeksi ne tulivat seuraavana vuonna. Sivuturvaverhot otettiin käyttöön vuonna 1998 markkinoille tulleessa Volvo S80:ssä. Nykyään nämä turvalaitteet ovat jo lähes jokaisessa henkilöautomallissa.

Volvo esitteli C70-avomallin toisessa sukupolvessa sitä varten suunnitellun ovesta ylöspäin laukeavan IC-turvaverhon, joka suojaa päätä sivutörmäyksissä ja ympäripyörähdyksissä. Verho on vahvistettu sisältä kaksinkertaisilla paneeliriveillä, minkä ansiosta se voi pysyä pystyasennossa.

Katso myös
----------

* ROPS (Rollover Protection System)
* WHIPS (Whiplash Protection System)

Lähteet
-------

1. 1 2  Innovations – SIPS Volvo Car Corporation.  Arkistoitu 13.11.2016. Viitattu 1.6.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Esittelyvideo SIPS-järjestelmän toiminnasta (englanniksi)
* Volvon mainosvideo SIPS-järjestelmästä (englanniksi)
**Noble patria, tu hermosa bandera** ("Kunniakas isänmaa, sinun kaunis lippusi") on Costa Rican kansallislaulu. Laulun sävelsi Costa Rican armeijan orkesterin kapellimestari Manuela Maria Gutiérrez maan presidentin pyynnöstä vuonna 1853. Laulu esitettiin ensi kerran kyseisen vuoden kesäkuun 11. päivänä, kun maahan akkreditoidut Yhdysvaltain ja Ison-Britannian suurlähettilään kävivät jättämässä nimityskirjansa maan presidentille. José María Zeledón Brenes kirjoitti lauluun sanat 1903. Vaikka sekä laulun sanat että sen sävel olivat yleisessä käytössä, julistettiin Noble patria, tu hermosa bandera virallisesti maan kansallislauluksi vasta vuonna 1949.

Sanat espanjaksi
----------------

Noble patria tu hermosa bandera   

Expresión de tu vida nos da:  

Bajo el límpido azul de tu cielo  

Blanca y pura descansa la paz.   

En la lucha tenaz de fecunda labor  

Que enrojece del hombre la faz,  

Conquistaron tus hijos, labriegos sencillos,  

Eterno prestigio, estima y honor,  

eterno prestigio, estima y honor.  

¡Salve oh tierra gentil!  

¡Salve oh madre de amor!  

Cuando alguno pretenda tu gloria manchar,  

Verás a tu pueblo, valiente y viril  

La tosca herramienta en arma trocar.  

¡Salve patria! tu pródigo suelo  

Dulce abrigo y sustento nos da;  

Bajo el límpido azul de tu cielo  

¡Vivan siempre el trabajo y la paz!

### Käännös

Kunniakas isänmaa, sinun kaunis lippusi  

ilmaisee meille sinun elämäsi:  

sinun kirkkaan sinisen taivaasi alla  

vallitsee rauha, valkea ja puhdas.  

Uuvuttavalla, mutta hedelmällisellä uurastuksella,  

joka saa miesten kasvot loistamaan,  

saivat sinun poikasi, yksinkertaiset talonpojat,  

ikuisen ansion, maineen ja kunnian,  

ikuisen ansion, maineen ja kunnian.  

Terve, oi ihana maa!  

Terve, oi rakastava äiti!  

Jos joku yrittäisi tahrata kunniaasi,  

tulet näkemään kansasi, jalona ja urhoollisena,  

vaihtavan maataloustyökalunsa aseisiin.  

Terve, oi isänmaa Sinun tuhlailevan antelias maaperäsi  

antaa meille suloisen ravinnon ja suojan.  

Sinun kirkkaan sinisen taivaasi alla  

eläkööt aina työ ja rauha!

Aiheesta muualla
----------------

* Kuuntele kansallislaulu
Noah Wyle (2010)
**Noah Strausser Speer Wyle** (s. 4. kesäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu varsinkin tohtori Carterin roolista televisiosarjassa *Teho-osasto*.

Tausta
------

Wyle syntyi Kalifornian Hollywoodissa kuusilapsiseen perheeseen. Hän kiinnostui näyttelemisestä lukioaikoinaan ja esiintyi useissa koulun näytelmissä, kunnes valmistui ylioppilaaksi ja muutti pieneen asuntoon Hollywood Boulevardille. Samaan aikaan häntä alkoi opettaa näyttelijäntyön opettaja Larry Moss.

Ura
---

Wylen ensimmäiset televisioroolit olivat minisarjoissa ja vuonna 1991 hän pääsi mukaan elokuvaan *Crooked Hearts*. Vuonna 1994 hän koe-esiintyi Teho-osastoon luettuaan sarjan pilottijakson käsikirjoituksen. Hän sai osan ja lupautui mukaan, vaikkei viiden vuoden sopimus häntä aluksi miellyttänytkään. Hän oli sarjassa mukana 11. tuotantokaudelle asti. Wyle oli ainoa näyttelijä, joka oli ollut mukana sen ensimmäisestä jaksosta lähtien, kunnes hän jätti sarjalle hyvästit kauden päätösjaksossa *Läksiäiset*, joka näytettiin Suomessa vuonna 2005. Wyle palasi sarjan viimeiselle eli 15. tuotantokaudelle neljän jakson ajaksi ja oli myös mukana viimeisessä jaksossa, joka näytettiin USA:ssa huhtikuussa 2009.

Yksityiselämä
-------------

Wyle avioitui vaimonsa, meikkitaiteilija Tracy Warbinin kanssa 6. toukokuuta 2000. Heillä on kaksi lasta (s. 2002 ja 2005). Nykyään Wyle asuu perheineen Los Angelesissa.

Filmografia
-----------

* *Sokea luottamus* (*Blind Faith*, 1990)
* *Sydämet solmussa* (*Crooked Hearts*, 1991)
* *Kunnian miehiä* (*A Few Good Men*, 1992)
* *Swing Kids – rytmin kapinalliset* (*Swing Kids*, 1993)
* *Guinevere* (1994)
* *There Goes My Baby* (1994)
* *Lähtemättömät jäljet* (*The Myth of Fingerprints*, 1997)
* *Can’t Stop Dancing* (1999)
* *Piilaakson pioneerit (*Pirates of Silicon Valley*, 1999)*
* *Rikospaikalla* (*Scenes of the Crime*, 2001)
* *Donnie Darko* (2001)
* *Valkoinen oleanteri* (*White Oleander*, 2002)
* *Viimeiseen pisaraan* (*Enough*, 2002)
* *The Librarian – kohtalon keihäs* (2004)
* *The Librarian 2 – paluu kuningas Salomonin kaivoksille* (2006)
* *The Librarian 3 – Juudaksen maljan kirous* (2008)
* *Falling Skies* (2011–2015)

Aiheesta muualla
----------------

* Noah Wyle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Koiranputkilattakoi** (*Agonopterix heracliana*) on pystykotelokoiden heimoon kuuluva pienikokoinen, ruskea perhonen. Se on erittäin yleinen laji. Täysikokoinen toukka on noin 13 mm pitkä ja aikuisen perhosen siiven pituus on 7–10 mm.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Koiranputkilattakoi on pieni, ruskeankirjava perhonen, jonka värisävy ja kuvioinnin selkeys vaihtelee. Suhteellisen paksut tuntosarvet ovat rihmamaiset ja lähes siiven pituiset. Levätessään perhonen pitää siipiään vaakatasossa takaruumiin päällä. Etusiiven keskellä erottuu helposti kaksi tai kolme valkoista, tummareunuksista pistettä. Takasiivet ovat vaaleanharmaat ja niitä reunustavissa ripsissä on yksi tumma poikkijuova. Siipiväli on 17–25 mm.

* VärivaihteluVärivaihtelu

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Suomessa lajia tavataan ainakin eteläiseen Lappiin asti. Lattakoi lentää syksyllä ja uudelleen keväästä kesään. Joskus talvilevolta heränneitä perhosia voi tavata keskellä talveakin.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Lajia tavataan monenlaisissa ympäristöissä, yleisimmin kuitenkin kulttuurivaikutteisissa, kuten puutarhoissa ja pihamailla. Koiranputkilattakoi on aikuistalvehtija ja talvehtii mielellään rakennusten suojissa. Tämän vuoksi laji on helppo tavata myöhään syksyllä tai erityisesti varhain keväällä, jolloin muita perhosia ei vielä juuri ole liikkeellä. Aikuinen perhonen lentää pääasiassa yöllä ja tulee valolle.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää koiranputkella (*Anthriscus sylvestris*) ja karhunputkella (*Angelica sylvestris*), mutta kelpuuttaa tarvittaessa ravinnokseen myös muita sarjakukkaiskasveja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Koiranputkilattakoi (*Agonopterix heracliana*)
* Ötökkätieto: Koiranputkilattakoi (*Agonopterix heracliana*)
* lepiforum.de (saksaksi)
* koiraan genitaalit
* naaraan genitaalit

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1374928
* BioLib: 46139
* BOLD: 197893
* EoL: 933641
* EPPO: AGOXHE
* EUNIS: 300358
* Fauna Europaea: 435125
* Fauna Europaea (new): 8d1f8ea3-7a24-455e-9610-e194eee4579a
* GBIF: 1840297
* iNaturalist: 325297
* IRMNG: 11240932
* LepIndex: 106208
* LoB: 5327
* NBN: NHMSYS0000501056
* NCBI: 1073575

 |

 |