recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tor Alfons Johansson** (5. elokuuta 1910 Dragsfjärd – 2. kesäkuuta 1986 Tammisaari) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Johanssonin vanhemmat olivat Augusti Johansson ja Aina Sjölund ja puolisot vuodesta 1936 Karin Emilia Alexandra Blomqvist ja vuodesta 1969 Kirsti Helena Jalava. Johansson kävi kansakoulun ja perusti 1946 Hankoon ensimmäisen yrityksensä, nimeltään Hangon Uuttaus, joka valmisti lämpökattiloita. Teräsputkien tuotantoon hän alkoi 1965 perustamassaan tehtaassa, josta syntyi sittemmin Oy Etna Rör Ab -yhtiö. Se oli Suomessa ensimmäinen ja pitkään ainoa tarkkuusteräsputkien valmistaja.

Siirrettyään tehtaansa Hangosta Tenholan Lappohjaan Johansson sai käyttöönsä myös sataman. Yritys vei tuotteitaan useaan maahan Euroopassa ja oli esimerkiksi kolmanneksi suurin Volvon alihankkija Suomessa. Täyttäessään 65 vuotta vuonna 1975 Johansson myi yrityksensä, mutta perusti saman tien Tammisaareen laivanvarustustusyhtiö Torlinesin. Hän oli tämän yhtiön johtokunnan puheenjohtaja aina kuolemaansa asti. Teollisuusneuvoksen arvonimen Johansson sai vuonna 1975.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tor Johansson *Biografiasampo*. Viitattu 12.1.2022.
**Perun–Bolivian liittovaltio** oli lyhytikäinen maa Etelä-Amerikassa vuosina 1836–1839. Maa oli Etelä- ja Pohjois-Peruun jakautuneen Perun ja Bolivian välinen löyhä valtioliitto, jonka pääkaupunki sijaitsi Tacnassa. Liittovaltion perusti Bolivian presidentti Andrés de Santa Cruz, joka toimi sen ensimmäisenä ja viimeisenä valtionpäämiehenä, "Ylimpänä Suojelijana".

Perun–Bolivian liittovaltion olemassaoloa vastustivat sen naapurimaat Argentiina ja Chile, jotka näkivät sen mahdollisena sotilaallisena ja taloudellisena uhkana. Konfederaatiosota alkoi Argentiinan ja Chilen hyökättyä liittovaltioon pian sen perustamisen jälkeen. Argentiina lyötiin vuonna 1837, mutta Chilen joukoista ja perulaisista toisinajattelijoista koostunut armeija jatkoi sotaa ja voitti Yungayn taistelun vuonna 1839 tehden lopun liittovaltiosta. Perun uusi presidentti Agustín Gamarra julisti Perun–Bolivian liittovaltion virallisesti hajotetuksi 25. elokuuta 1839. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Peru–Bolivian Confederation
**Stamford Bridge** on lontoolaisen Chelsea Football Club -jalkapalloseuran kotistadion. Stamford Bridge avattiin virallisesti 28. huhtikuuta 1877. Ensimmäisen 28 vuoden aikana Stamford Bridgellä ei kuitenkaan pelattu lainkaan jalkapalloa, vaan kilpakentällä järjestettiin *London Athletic Clubin* urheilutapahtumia.

Alun perin Stamford Bridgen stadionia tarjottiin Fulham Football Clubin käyttöön, mutta seura kieltäytyi mahdollisuudesta. Vuonna 1905 perustettiin uusi seura, Chelsea Football Club, joka siirtyi uudelle Stamford Brigde -stadionille. Vuodesta 1905 lähtien Stamford Bridge on ollut Chelsea Football Clubin jalkapallostadion.

Stadionin suunnitteli Archibald Leitch, ja se käsitti alun perin 120 metriä pitkän katsomon, johon mahtui 5000 katsojaa.*lähde?* Stamford Bridgellä suurin yleisömäärä saavutettiin 12. lokakuuta 1935, kun stadionilla seurasi jalkapallo-ottelua Arsenalia vastaan 82 905 katsojaa. Nykyään stadionille mahtuu 41 837 katsojaa.

Stadionin nimen uskotaan syntyneen useista paikallisista paikannimistä. 1700-luvun kartasta voi nähdä, että paikalla, jossa Stamford Bridge -stadion nykyään sijaitsee, Fulham Road ja Kings Road risteytyivät Stanford Creek -nimisen joen kanssa. Silta, jossa Stamford Creek -joki risteytyi Fulham Roadin kanssa, on merkitty karttaan nimellä Little Chelsea Bridge (pieni Chelsea-silta). Paikalliset kutsuivat siltaa alun perin kuitenkin Stanford Bridgeksi. Silta, joka ylitti Stanford Creekin Kings Roadin kohdalla, tunnettiin nimellä Stanford Bridge. Uskotaan, että näiden kahden sillan nimet, Stanford Creek ja Little Chelsea Bridge sulautuivat vähitellen ensin Stanford Bridgeksi, sitten Stamford Bridgeksi (kuuluisan Stamford Bridgen taistelun vaikutuksesta), ja lopulta stadionin nimeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Stamford Bridge *Stadium Guide*. Viitattu 14.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stamford Bridge** Wikimedia Commonsissa

Englannin Valioliigan stadionit kaudella 2014–2015

* Anfield
* Boleyn Ground
* Britannia Stadium
* City of Manchester Stadium
* Emirates Stadium
* Goodison Park
* KC Stadium
* King Power Stadium
* Liberty Stadium
* Loftus Road
* Old Trafford
* St James’ Park
* St Mary’s Stadium
* Selhurst Park
* Stadium of Light
* Stamford Bridge
* The Hawthorns
* Turf Moor
* Villa Park
* White Hart Lane
Svaneholmin linna Skånessa
**Svaneholmin linna** on 1500-luvulta peräisin oleva linna Skurupin kunnassa, noin 40 kilometriä itään Malmöstä, Ruotsin Skånen maakunnassa. Linnassa toimii nykyisin museo ja ravintola. 

Linna rakennettiin alun perin vuoden 1530 tienoilla goottilaiseen renessanssityyliin. Se on kuitenkin aikojen saatossa kokenut useita merkittäviä muutoksia. Linnan uudelleenrakennutti 1600-luvulla aatelismies Axel Gyllenstierna italialaiseen barokkityyliin. Sen peri 1700-luvulla Rutger Macklean, joka muun muassa palautti linnan ympärille vallihaudan ja loi alueelle englantilaisen puiston. 

Vuonna 1816 Svaneholmin omistajuus siirtyi Kjell Kristoffer Bennetille ja vuonna 1839 Carl Johan Hallenborgille. Vuonna 1882 sen osti Carl Augustin Ehrensvärd, joka vuosina 1933–1934 toteutti linnassa suuria kunnostustöitä, lisäten sinne muun muassa keskuslämmityksen ja entisöiden seinämaalauksia. Ehrensvärdin kuoltua vuonna 1935 linnan osti puistoineen kotiseutuyhdistys.

Lähteet
-------

* 
* Tietoa linnasta (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svaneholmin linna**.
* Linnan kotisivut (ruotsiksi)
* Slottsguiden (ruotsiksi)
* Skånskan.se: Kan någon rädda Svaneholms slott (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
* Aftonbladet: Här har spökena fått ett eget rum (ruotsiksi)
**Sorsajärvi** on paikoin syvä metsäjärvi Varkaudessa Pohjois-Savon eteläosassa. Sen pinta-ala on 65 hehtaaria. Etäisyys Kuopiosta on 69 kilometriä eteläkaakkoon.

Maantiede
---------

Sorsajärven pituus kaakosta luoteeseen on kaksi kilometriä. Itäosa on länsiosaa leveämpi. Ainoa nimetty lahti on järven itäisimmässä osassa sijaitseva Mustalahti. Noin neljäsosa Sorsajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven itäosa on länsiosaa syvempi ja syvin kohta, 32 metriä, sijaitsee järven itäisimmässä osassa. Järven länsiosassa on 10–12-metrisiä syvänteitä.

Sorsajärven saariluku on kaksi. Saaret ovat pieniä ja niillä ei ole karttanimiä. Sorsajärveä ympäröi metsämaa, rannoilla on harvakseltaan pientaloja. Sorsajärvi laskee etelään järven eteläisimmästä osasta alkavaa ojaa pitkin.

Sorsajärven vesitilavuus on 4 799 000 kuutiometriä.

Sorsajärvi (04.211.1.084) kuuluu Haukiveden lähialueeseen (04.211), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Haukiveden alue (04.21) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Haukiveden lähialueeseen kuuluu 128 vähintään hehtaarin laajuista järveä, kolme niistä on yli neliökilometrin laajuisia. Laajin on Saimaaseen kuuluva Haukivesi, toiseksi laajin on Palvalahti jota seuraa Kosulanlampi ja Suuri Tiemasjärvi. Sorsajärvi on viidenneksi laajin.

Varkauden Sorsajärvi on laajin Suomen kahdeksasta Sorsajärvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sorsajärvi, vakavesi, Varkaus
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.5.2022.
3. 1 2  Sorsajärvi. Järviwiki. Viitattu 13.5.2022.
4. ↑  Haukiveden lähialue (04.211). Järviwiki. Viitattu 13.5.2022.
5. ↑  Sorsajärvi. Järviwiki. Viitattu 13.5.2022.
**Mărăști** oli Romanian kuninkaallisen laivaston Mărăști-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus luovutettiin Neuvostoliitolle, jonka laivastossa se palveli.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Aquila-luokka*
Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1917 ja valmistui 15. heinäkuuta.

Palvelus
--------

Alus oli ensimmäisen maailmansodan lopun Italian kuninkaallisessa laivastossa nimellä *RN Sparviero*. Alus palautettiin sodan päätyttyä Romanian kuninkaalliselle laivastolle, ja se saapui sisaraluksensa kanssa Constanțaan 1. heinäkuuta 1920.

Alus oli modernisoitavana Italiassa 1925–1926, jolloin sen pääaseistukseksi vaihdettiin kaksiputkiset 4,7 tuuman 45 pituuskaliiperin Schneider-Canet-Armstrongin M1918/19 etu- ja takakannelle ja keskilaivaan vastaava tykki yksiputkisena asennuksena. Alukselta poistettiin myös kaksi kolmituumaista tykkiä yläkansilta. Alusta modernisoitiin uudelleen 1939, jolloin korvattiin keskilaivassa ollut tykki kahdella kaksipiippuisella Hotchkissin 13,2 millimetrin konekiväärillä. Loput kolmituumaiset korvattiin kahdella Rheinmetallin 37 millimetrin tykillä. Aluksen takakannelle asennettiin italialaiset syvyyspomminheittimet.

Aluksen turbiinimoottorinlavat vaurioituivat 1941-1942, minkä jälkeen sen huippunopeus laski 22 solmuun. Se ajoi karille huhtikuussa 1944, jolloin aluksen potkurit vaurioituivat. Alus makasi palveluskelvottomana Constanțassa sodan loppuun.

Puna-armeijan vallattua sataman 30. elokuuta alus siirrettiin Neuvostoliiton laivastolle nimettynä *Lovkyksi*. Vuonna 1946 alus palautettiin Romanialle, joka nimesi sen *D11:ksi*. Alus oli koululaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta 1960-luvun alussa.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 223
2. 1 2 3  Whitley, M. J. s. 224
**Tor Brevik** (22. tammikuuta 1932 Oslo – 16. helmikuuta 2018 Ås) oli norjalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikikriitikko.

Brevik opiskeli viulun- ja alttoviulunsoittoa sekä musiikin teoriaa Oslon musiikkikonservatoriossa, teki jatko-opintoja Ruotsissa ja debytoi säveltäjänä vuonna 1958. Samana vuonna hän perusti Oslon nuoriso-orkesterin.

Brevikin sävelkieli on lähellä uusklassismia, ja hänen teoksiaan ovat *Serenadi jousille* (1960), *Concertino* klarinetille ja jousille (1962), *Divertimento* puhallinkvintetille (1964), *Contrasts* (baletti, 1964), *Elegia* sopraanolle ja kamariyhtyeelle (1965), *Musiikkia neljälle jouselle* (1968), lastenooppera *Da kongen kom til Spilliputt* (1973) sekä konsertto alttoviululle ja orkesterille (1985). Hän teki myös monia lauluja ja kuoroteoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tor Brevik, Store norske leksikon, verkkoversio päivitetty 7.5.2018. Viitattu 5.11.2021.
2. 1 2  Brevik, Tor (Arkistoitu – Internet Archive), Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2009. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 8.12.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Lashkar-e-Taiban käyttämä lippu.
**Lashkar-e-Taiba** on radikaali-islamilainen terroristijärjestö Etelä-Aasiassa, jonka tavoitteena on perustaa koko Intian niemimaan kattavan muslimivaltio. Se haluaa irrottaa muslimienemmistöisen Kashmirin alueen pääosin hindujen kansoittamasta Intiasta. Järjestöä johtaa Hafiz Muhammad Saeed. Hindujen lisäksi juutalaiset lukeutuvat sen vihollisiin.

Alkujaan järjestö taisteli Afganistanissa neuvostojoukkoja vastaan 1980-luvulla, jolloin se alkoi saada rahoitusta Persianlahden maista. Se alkoi toimia Intiassa vuonna 1993 Jammun ja Kashmirin alueella. Se on tehnyt monia terrori-iskuja lähinnä Kashmirin laakson alueella, mutta myös muualla Kashmirissa ja varsinaisessa Intiassa. Järjestö on aktiivisempi ja raaempi kuin muut alueella toimivat järjestöt. Sen toimintatapoihin kuuluvat itsemurhaiskut siviili- ja sotilaskohteita vastaan.

Järjestön nimi kirjoitetaan länsimaissa muun muassa *Lashkar-e-Taiba*,*Lashkar-i-Taiba*, *Lashkar-e-Toiba*, *Lashkar-i-Tayyaba*, *Lashkar-e-Tayyaba*, *Lashkar-e-Tayyiba*, *LeT*. Urdun kielen **لشکرطیبہ** *laškar-ĕ ṯayyiba* on kirjaimellisesti "Hyvien armeija", mutta käännetään vaikkapa näin: "Oikeauskoisten armeija", "Puhtaiden armeija".

Suhteet Pakistaniin
-------------------

Pakistan kielsi järjestön toiminnan vuonna 2002 kansainvälisen painostuksen vuoksi, jonka jälkeen sen entisiä jäseniä on epäilty iskuista Pakistanissa Pervez Musharrafin hallintoa vastaan. Intian hallitus ja epäviralliset intialaiset lähteet väittävät Pakistanin ja sen tiedustelupalvelun (ISI) edelleen tukevan Laskhar-e-Taibaa, minkä Pakistan kiistää.

Lähteet
-------

1. ↑  Audrey Kurth Cronin: Foreign Terrorist Organizations (pdf)  2004. Congressional Research Service. Viitattu 29.5.2012. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Yhdysvaltain vakoilupomo: Tämä terroristijärjestö uhkaa Eurooppaa enemmän kuin al-Qaida *Suomen kuvalehti*.  10.3.2010. Viitattu 2.6.2012.
3. ↑  Profile: Lashkar-e-Taiba  3.5.2010. BBC News. Viitattu 1.6.2012. (englanniksi)
**Pölhökanto Iijoen törmässä** on kirjailija Kalle Päätalon omaelämäkerrallisen romaanisarjan Juuret Iijoen törmässä 26. ja viimeinen osa. Kirja kertoo Päätalon kirjailijanurasta kirjailijan esikoisromaanin Ihmisiä telineillä (1958) ilmestymisen jälkeen.

Kirjan nimessä oleva sana "pölhökanto" tarkoittaa tuulen katkaisemaa puunrunkoa, josta jää korkea kanto metsään lahoamaan. Kirja on rekisteröity Bookcrossingiin.

Kirjan tapahtumat
-----------------

Kirjan kuvaama ajanjakso kattaa neljä vuosikymmentä 1950-luvun lopulta alkaen. Romaani lähtee niistä tunnelmista, joihin Kalle jäi esikoisromaaninsa ilmestyttyä. Rakennusmestarin työ jatkuu kiivastahtisena, ja Tampereelle ja lähiympäristöön nousee rakennus toisensa jälkeen Kallen ohjauksessa. 

Samanaikaisesti jatkuu kotona toisenlainen urakka: kaikki vapaa-ajat Kalle naputtaa kirjoituskonetta, ja syksy syksyltä syntyy valmista myös kirjallisuuden saralla. Perhe kasvaa nelihenkiseksi, ja Kalle saa kokea niin perhe-elämän iloa kuin sen huoliakin. Kirjailijan elämä vaatii ujolta mieheltä julkisuudessa oloa, mutta tuo mukanaan myös arvokkaita uusia tuttavuuksia.

Vaikka Kalle perheineen vierailee ahkerasti Taivalkoskella, jonne varsinkin jouluisin kokoontuu koko laajentunut Päätalon kattilakunta, hän vähitellen juurtuu Tampereelle pihamaalleen istuttamiensa omenapuiden tavoin. Tampereella on perhe, työ ja yhä laajeneva ystävä- ja tuttavapiiri. Elämä alkaa näyttää valoisampia ja vauraampia puoliaan. Tasaisen nousun katkaisee kuitenkin Kallen reistaileva terveys; vankka ja työlle ahne mies joutuu sydämensä vuoksi löysäämään tahtiaan. Eikä siinä kylliksi, vaan Kalle joutuu työssään kirvelevän, joskin kirjoittamisen kannalta onnekkaan ratkaisun eteen.

Kirjan lopulla ikääntyvä Kalle Päätalo seisoo synnyinkotinsa tanhuvilla kuin yksin jäänyt pölhökanto eli tuulen katkaisema puunrunko. Ikätoverit ovat kuolleet ja nuoremmatkin ovat vanhenemassa. Mitä liikkuukaan jäljelle jääneen mestarin mielessä?

Lähteet
-------

1. ↑  Pölhökanto Iijoen törmässä *Kirjasampo*. Kirjastot.fi. Viitattu 20.2.2016.
2. ↑  Hirvasnoro, Kai: Mestarin testamentti *Kansan Uutiset*.  29.4.2013. Viitattu 20.2.2016.
3. ↑  Isänpäivän essee: Elämä on yhtä nöyryytystä, mutta sille voi sentään nauraa – Kalle Päätalon 17 000-sivuinen Iijoki-sarja on nykylukijalle lohdullinen kokemus *Helsingin Sanomat*.  10.11.2019. Viitattu 29.4.2022.
4. ↑
5. ↑  *Pölhökanto Iijoen törmässä*, takakansiteksti.
Yksi Stalin-linjan bunkkereista
Edelleen olemassa oleva pätkä Stalin-linjaa Minskissä Valkovenäjällä.
**Stalin-linja** (ven. Линия Сталина) oli Neuvostoliiton strateginen puolustusasema ennen toista maailmansotaa ja sen alkuvaiheessa. Stalin-linja alkoi Suomenlahdelta ja jatkui Peipsijärven ja Velikajajoen kautta Väinäjoen latvoille, sieltä edelleen Pripetin soiden itäpuolitse Dneprille ja Kiovan länsipuolitse lounaaseen Dnestrille, seurasi sen itärantaa Odessan länsipuolella ja päätyi Mustaanmereen. Stalin-linjan linnoittaminen oli aloitettu jo 1920-luvulla ja saatu valmiiksi ennen sodan puhkeamista. Se ei muodostanut yhtenäistä linnoitettua asemaa, vaan linnoitteet oli sijoitettu painopisteittäin tärkeimmille suunnille. Osittain rakenteet olivat jo vanhentuneita. Stalin-linjan itäpuolista tieverkostoa oli pyritty kehittämään suurten joukkojen ja materiaalimäärien siirtoihin soveltuvaksi. Vuonna 1941 Stalinin linjan piti muodostaa neuvostojoukkojen vetäytymisen takaraja, mutta saksalaiset pystyivät yllätyksellään läpäisemään sen jo elokuussa.

Linja oli nimetty Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Josif Stalinin mukaan.

Katso myös
----------

* Zaslauje – Stalin-linjan ulkomuseo Minskin luoteispuolella

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stalin-linja** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia Stalin-linjasta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Leinoperä** on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Leinoperän läpi virtaa Poikajoki. Leinoperä on saanut alkunsa heti ison vihan jälkeen 1700-luvun alkupuolella, jolloin perustettiin Leinosen uudistila. Ensimmäinen maininta Leinosesta on vuodelta 1742, rekisterinumeron perusteella se voisi olla 10–20 vuotta vanhempi. Myöhemmin Leinosen kantatila on jaettu moneksi pienemmäksi tilaksi. Toinen kylän vanhoista tiloista on Puustin kantatilasta 1700-luvun lopulla erotettu Poikajoki. Kylällä harjoitetaan edelleen runsaasti maataloutta, suurin tila on nykyisin Tamminen. Myös Rautaruukilla käydään töissä. Leinoperällä on myös ravirata, jonka vieressä on Tervakankaan rautakautinen kalmisto.

Lähteet
-------

* Kotiseutumme Pattijoki, Raahe, Vihanti 2001-2002, Botnia-foto.
* Raahen tienoon historia II, Toivo Nygård, Heikki Rantatupa, Pekka Toivanen, Ossi Viita 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* Haapajoki-Arkkukari kyläyhdistyksen sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Põdragu järv** (myös *Suur Pedre järv*) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 39 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Saaria on vain yksi ja sen pinta-ala on 0,77 hehtaaria. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 7,0 m mpy. Järven valuma-alueen laajuus on 12 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,5 metriä ja suurin syvyys 1,0 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00019 kuutiokilometriä eli 0,19 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (vir. *rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)*).

Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (vir. *halotroofne tai soolatoiteline*, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Põdragu järv (vee2066900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
Jan-Erik Andersonin teos Leinolan koulussa.
**Leinolan koulu** on Tampereella sijaitseva ala-aste, jonka rehtorina toimii Satuleena Kojola. Vuonna 2021 koulussa opiskelee 422 oppilasta, opetusryhmiä on 17 ja luokka-asteita 1-6. Koulu koostuu päärakennuksesta ja pienemmästä rakennuksesta "Viipale". Koulun päärakennus rakennettiin vuonna 1993 ja sitä on laajennettu useaan otteeseen. Pienempi rakennus valmistui vuonna 2002. Koulun toisessa päässä toimii Orimuksen päiväkoti.

Taideteokset
------------

Leinolan koulussa on useita taiteilija Jan-Erik Anderssonin tekemiä taideteoksia, joista on kehittynyt "sosiaalisesti lämmittävä" taideteossarja Leinolan kouluun. Taideteossarja alkoi vuonna 1994. Andersson halusi tehdä teoksen, joka menisi syvemmälle koulun sosiaalisiin ja arkkitehtonisiin rakenteisiin ja loi sarjan pohjaksi tarinan, jossa myrsky vie mukanaan kaikki puut ja heittää ne taivaalle peittämään aurinkoa. Lapset saavat useiden erilaisten hahmojen avulla auringon jälleen paistamaan. Taideteos koostuu ulkoseinällä olleista puiden kannoista juurineen, pronssisesta Perunapronssi -veistoksesta koulun aulassa sekä Piuhasuhiksesta ja Meganoitsusta koulun katolla ja sisällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Leinolan koulu *tampere.fi*. Viitattu 9.2.2021.
**Tadasuni** (sardiksi *Tadasùne*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 152 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 5,09 neliökilometriä. Se sijaitsee 180 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tadasuni** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Juho Koivistoinen 1910-luvulla.
**Johan (Juho) Koivistoinen** (13. joulukuuta 1867 Laukaa – 14. huhtikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen leipuri, joka toimi Suomen Leipurityöntekijäin Liiton (myöh. Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liitto) puheenjohtajana vuosina 1906–1913.

Elämä
-----

Laukaassa syntynyt Koivistoinen lähti leipurinoppiin Jyväskylään vuonna 1884 ja muutti Helsinkiin 1889, jossa hän piti oma leipomoa 1897–1903. Koivistoinen oli ensimmäinen yötyöstä luopunut leipomoliikkeenharjoittaja. Vuodesta 1909 lähtien Koivistoinen työskenteli leipurina Elannon leipätehtaalla. Rutiinityön ohellä hän oli kiinnostunut leivontatekniikasta kokeillen eri raaka-aineita ja valmistusmenetelmiä.

Koivistoinen liittyi Helsingin Leipomotyöntekijäin ammattiosastoon vuonna 1890 ja toimi sen puheenjohtajana 1899–1909. Vuonna 1899 Koivistoinen teki aloitteen leipurien valtakunnallisen ammattiliiton perustamista. Samana vuonna hän toimi myös leipurien ensimmäisen lakkokokouksen puheenjohtajana. Suomen Leipurityöntekijäin Liitto perustettiin lopulta syyskuussa 1906, jolloin Koivistoinen valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Vuonna 1907 Koivistoinen valittiin myös leipurien edustajaksi vastaperustetutn Suomen Ammattijärjestön keskustoimikuntaan. Hän toimi leipurityöntekijäin liiton puheenjohtajana vuoteen 1913.

Sisällissodan käynnistyessä Koivistoinen liittyi Helsingin punakaartiin. Hän katosi Helsingin taistelun yhteydessä ja julistettiin kuolleeksi 1923. Joidenkin tietojen mukaan Koivistoinen olisi kadonnut jossakin Helsingin ja Keravan välillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Koivistoinen, Juho *Suomen Sotasurmat 1914–1922*. Kansallisarkisto. Viitattu 17.10.2021.
2. ↑  *Suomen Leipurityöntekijäin Liiton 10-vuotisjuhlajulkaisu*, s. 32. Helsinki: Suomen Leipurityöntekijäin liittotoimikunta, 1915. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. 1 2 3  Uljas, Risto ; Uljas, Päivi: *Leiväntekijät : Helsingin Leipomotyöntekijäin ammattiosaston tarina 1888–2018*, s. 119. Helsinki: Helsingin Leipomotyöntekijäin ammattiosasto, 2019. Teoksen verkkoversio (PDF).
4. ↑  *Kärsimysten teiltä : kymmenvuotismuistoja*, s. 62. Hämeenlinna: Hämeen Kansa, 1928. Teoksen verkkoversio (PDF).
**Pöljän keramiikka** on lähinnä Itä-Suomessa ja eteläisessä Pohjois-Suomessa myöhäisellä kivikaudella esiintynyttä ohutseinäistä, taitavasti tehtyä asbestisekoitteista kivikauden keramiikkaa. Pöljän keramiikka pohjautunee alun perin kampakeramiikkaan ja Kierikin keramiikkaan. Pöljän keramiikka on saanut nimensä Siilinjärven Pöljän kylässä vuonna 1927 tehdyn löydön mukaan.

Pöljän keramiikka
-----------------

Pöljän keramiikka oli asbestin ja muun seosaineen sekaista keramiikkaa, jossa oli harvakseltaan kampakoristelua. Astioiden reunat oli taitettu sisään laskokseksi. Koska Pöljän keramiikassa käytettiin asbestia, saatiin tehtyä suuria ohutseinäisiä astioita. Näin ollen Pöljän keramiikka oli teknisesti korkeatasoista. Pöljän keramiikka oli runsasta Suomen itäisellä järvialueella Pohjois-Karjalassa, Pohjois-Savossa, Kainuussa ja myös Perämeren rannikolla Pohjanmaalla. Pöljän keramiikan levinneisyys ulottui myös Etelä-Savoon, Kymenlaaksoon, Keski-Suomeen ja Etelä-Lappiin. Pöljän keramiikka oli pääosin itä- ja pohjoissuomalainen, ja sitä esiintyi joskus rannikollakin.

Lännempänä tehtiin Pyheensillan keramiikkaa, joka muistutti Pöljän keramiikkaa.

Katso myös
----------

* Asbestikeramiikka
* Kampakeramiikka
* Kierikin keramiikka
* Pyheensillan keramiikka
* Jätinkirkko

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
**Pölhön koulu** on Lautiosaaren kylässä Keminmaassa sijaitseva alakoulu. Alakoulussa annetaan opetusta vuosiluokille 1-6. Koulun rehtorina toimii Tuija Päätalo. Nykyinen koulurakennus on järjestyksessään neljäs, mutta myös kaksi vanhempaa rakennusta ovat edelleen käytössä. Kivikoulu on koulukäytössä ja rannan puukoulu nuorisotilana ja iltapäiväkerhona.

Nimensä koulu on saanut alun perin alueella olleen Pölhön sukutilan mukaan, jonka päärakennuksessa koulu aloitti toimintansa vuonna 1873. Pölhön koulu täten on Lapin maakunnan kolmanneksi vanhin koulu.

Koulun historiaa
----------------

Jatkosodan aikaan Kemin ja Keminmaan alueella oli sijoitettuna runsaasti saksalaisjoukkoja ja Pölhön koulu toimi tuolloin saksalaisten upseerikerhona. Pölhön tilan navetassa toimi kanttiini ja aliupseerikerho. Saksalaiset olivat rakentaneet Pölhön tilalle myös lentoliikenteen radiopeilausaseman.

Lähteet
-------

1. ↑  Pölhön koulu  22.1.2013. Pölhön koulu. Viitattu 16.9.2021.
2. ↑  Keminmaa - Pölhön koulu *www.keminmaa.fi*. Viitattu 16.9.2021.
3. ↑  Kemin kansakoulu [Arkisto] - Suku Forum *suku.genealogia.fi*. Viitattu 16.9.2021.
4. ↑  Kalevin historiasivut/ Kalevi's history page *kalevimikkonen27.blogspot.com*. Viitattu 16.9.2021.
Valeri Viktorovitš Heletei
**Valeri Viktorovytš Heletei** (ukr. Валерій Вікторович Гелетей, s. 28. elokuuta 1967 Verhni Koropets, Taka-Karpatian alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kenraali. Hän toimi Ukrainan puolustusministerinä 3. heinäkuuta – 12. lokakuuta 2014 välisen ajan.

Heleteillä on neuvostoaikainen KGB-rajavartiostotausta. Sittemmin hän on työskennellyt Ukrainan sisäministeriössä. Sotilasarvoltaan hän on kenraalieversti.

Petro Porošenkon tultua presidentiksi hänet nimitettiin Arseni Jatsenjukin hallitukseen puolustusministeriksi 3. heinäkuuta 2014, Myh’ailo Kovalin seuraajaksi. Hän on puolueisiin sitoutumaton. Hän on luvannut järjestää Ukrainan järjestämän voitonmarssin Krimin Sevastopolissa. Ukrainan presidentti Petro Porošenko erotti Heletein tehtävästään 12. lokakuuta 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Miністром оборони став Гелетей *Українська Правда*.  4.7.2014. Viitattu 4.7.2014. (ukrainaksi)
2. ↑  Ukraine's new defence minister promises Crimea victory, BBC News (3 July 2014)
3. ↑  Poroshenko erotti Ukrainan puolustusministerin iltalehti.fi. Viitattu 12.10.2014.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Гелетей, Валерий Викторович
**Shane Van Dyke** (s. 28. elokuuta 1979) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.

Tausta
------

Shane Thomas Van Dyke on Mary (Carey) Van Dyken ja näyttellijä Barry Van Dyken (*Airwolf*, *Lemmenlaiva*, *Diagnoosi: Murha*) poika ja viihdetaiteilija Dick Van Dyken (*The Dick Van Dyke Show*, *Maija Poppanen*, *Chitty Chitty Bang Bang*, *Night at the Museum*) pojanpoika. Hänellä on kaksi veljeä Wes ja Carey sekä sisko Taryn Van Dyke. 

Van Dyken näyttelijäura alkoi hänen valmistuttuaan High Schoolista, kun hän osallistui Moorpark Collegen teatteriohjelmaan Kaliforniassa. Televisiouransa hän aloitti lääketieteen opiskelija Alex Smithin roolissa *Diagnoosi: Murha* -sarjassa, esiintyen kaikkiaan 14 jaksossa.  Vuonna 2002 hän esiintyi *Annie*-musikaalissa.

Ura
---

Vuosia myöhemmin hänen esiinnyttyä *Diagnoosi: Murha* -sarjassa, Van Dyke työskenteli muille televisio-ohjelmille mukaan lukien pitkäkestoisessa saippuaoopperassa Kauniit ja rohkeat ja niin kuin itsenäisessä elokuvassa *Arizonan kesä*. 

2007 kesällä, Shane palasi hänen isoisänsä ja isänsä kanssa Hallmark kanavan alkuperäiseen elokuvaan nimeltään *Murha 101*. Samaan aikaan hän aloitti Hallmarkin minisarjoja, Shark Swarm, päinvastoin John Schneider ja Daryl Hannah.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shane Van Dyke Tv.com.  Arkistoitu 4.6.2010. Viitattu 17.11.2019.
2. ↑  Shane Van Dyke Metacritic.com. Viitattu 17.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Shane Van Dyke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shane Van Dyke
**Ruskoseppä** (*Sericus brunneus*) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on Suomessa erittäin yleinen koko maassa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Ruskoseppä on keskikokoinen, 8–11 mm pitkä kovakuoriainen, jonka sukupuolet ovat erinäköisiä. Molempien sukupuolten raajat ja peitinsiivet ovat punaruskeat, mutta koiraalla etuselkä on kokonaan mustahko, kun naaraalla sen molemmin puolin kulkee leveä, punaruskea raita. Lisäksi naaraan etuselkä ja peitinsiivet ovat koiraan vastaavia kuperammat. Peitinsiivissä on heikkoja pitkittäisviiruja ja etuselän pinnan hienorakenne saa sen näyttämään kiillottomalta. Etuselän reunukset ulottuvat takanurkista lähes etunurkkiin asti. Koiraan tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka, naaraalla ne ovat lyhyemmät.

Levinneisyys
------------

Lajin levinneisyys ulottuu Ranskasta ja Irlannista Japaniin saakka. Suomessa se on heimonsa yleisimpiä lajeja ja sitä tavataan aivan koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Ruskoseppä elää monenlaisissa metsissä, etenkin kuivissa kangasmetsissä, mutta myös varsinaisen metsien ulkopuolelta kuten tunturikoivikoista ja jopa puuttomilta tunturiseuduilta. Se suosii avoimia ympäristöjä ollen harvinainen vanhoissa metsissä, mutta yleistyy huomattavasti etenkin metsähakkuun jälkeen ja ruskoseppä kuuluukin hakkuuaukeiden peruslajistoon. Ruskoseppä viihtyy myös rämeillä.

Aikuisia seppiä tavataan toukokuun lopulta heinäkuun alkuun ja ne oleskelevat usein kukissa. Toukat elävät maaperässä sammalten alla ja luultavasti syövät niiden alaosia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  K. Heliövaara, I. Mannerkoski, J. Muona, J. Siitonen & H. Silfverberg: *Hyppivät ja hohtavat – Suomen sepät, sepikät, rikkasepät ja jalokuoriaiset*. Helsinki: Metsäkustannus Oy, 2014. ISBN 978-952-6612-38-6.  s. 48–51 ja 164–165
2. ↑  Elateridae of the British Isles (englanniksi)
3. ↑  A. Szujecki: *Ecology of Forest Insects*. Springer Science & Business Media, 2012. ISBN 9789400948044.  s. 388


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Sericus brunneus | 
* Wikidata: Q2322655
* Wikispecies: Sericus brunneus
* BioLib: 9432
* BOLD: 309435
* EoL: 3264983
* Fauna Europaea: 236312
* Fauna Europaea (new): e0853452-9db8-43bc-8ab5-09cebe7da754
* GBIF: 4428448
* iNaturalist: 211568
* IRMNG: 11592634
* NBN: NBNSYS0000010976
* NCBI: 1553737

 |
|  |
| Elater brunneus | 
* Wikidata: Q109604245
* GBIF: 4428449

 |

 |
**Rauma Festivo** on vuodesta 1984 lähtien Raumalla järjestetty kamarimusiikkifestivaali, jonka järjestelyistä vastaa Rauman Konserttiyhdistys ry. Festivaalin taiteellinen johtaja vuonna 2015 oli Mika Kares. Vuosina 2012–2014 tehtävässä toimi Jan Söderblom, joka johtaa myös vuoden 2016 festivaalin.

Festivaalin konsertit pidetään pääsääntöisesti eri puolilla Vanhaa Raumaa. Kirkkokonsertteja on järjestetty Rauman Pyhän Ristin kirkon lisäksi Eurajoen kirkossa. Vuonna 2015 Rauma Festivo keräsi viikon aikana konsertteihinsa noin 3 500 kävijää, mikä oli uusi yleisöennätys.

Rauma Festivo kuuluu Finland Festivals -organisaatioon.

Lähteet
-------

1. ↑  Mika Kares, Festivon taiteellinen johtaja 2015 Rauma Festivo.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 17.10.2015.
2. ↑  Jan Söderblom, Festivon taiteellinen johtaja 2016 Rauma Festivo.  Arkistoitu 26.6.2015. Viitattu 17.10.2015.
3. ↑  Mika Kareksen debyytti Rauma Festivon taiteellisena johtajana oli menestys  10.8.2015. Rauma Festivo.  Arkistoitu 25.3.2016. Viitattu 17.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Rauma Festivon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rauma Festivo Finland Festivalsin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)