recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Petter (Petrus) Bergius** eli *Petrus Andreæ, Sudermannus* (19. tammikuuta 1612 Husby, Södermanland, Ruotsi – 1691 Taivassalo) oli suomalainen kirkkoherra, Turun akatemian professori ja rehtori.

Bergiuksen vanhemmat olivat Husbyn pitäjän Bergan kylässä asunut peltomies, seppä, puuseppä ja sorvari Anders Mattsson ja Brita Eriksdotter. Hän kävi Turun katedraalikoulua, Nyköpingin koulua sekä Strängnäsin ja Turun lukioita päästen ylioppilaaksi Turussa 1640. Bergius valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1647, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1653.

Bergius oli Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina vuodesta 1655 mutta ei enää 1665 sekä Tukholman ja Södermanlandin maakunnan inspehtorina 1665 ja filosofisen tiedekunnan promoottorina 1664. Hän toimi Turun akatemian toisena filosofian apulaisena vuodesta 1649, kreikan ja heprean kielten professorina 1652–1671 (sai virkavahvistuskirjan 1654) sekä akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1659–1660 ja 1669–1670. Bergius oli samalla Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1657–1671 ja toimi palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana 1660–1662 ja Piikkiön kirkkoherrana 1669–1671. Hänestä tuli lääninrovasti 1666, ja viimeksi Bergius oli Taivassalon kirkkoherrana vuodesta 1671 alkaen.

Bergius oli vuonna 1665 vastaajana oikeusjutussa, joka sai alkunsa, kun hän oli syyttänyt Turun akatemian rehtoria Axel Kempeä sekä professoreita Abraham Thauvonius ja Andreas Thuronius juopottelusta, virkatehtävien laiminlyönnistä ja Thauvoniusta erikseen jalkavaimojen pitämisestä. Juttu päättyi lopulta Bergiuksen anteeksipyyntöön, jonka jälkeen konsistori poltti jutun asiakirjat asianosaisten ollessa läsnä.

Bergius oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Elin Henriksdotter Carstenin (k. 1652) kanssa ja sitten 1654–1688 Margareta Johansdotter Walsteniuksen (k. 1688) kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhan suku-uutiset blogi 4.9.2007 : Parjaaja Petteri Bergius
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Petter Bergius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.1.2015.
3. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen kirkon paimenmuisto : Bergius, Petrus Andreae (1612–1691)
**Luonnontieteiden Akateemisten Liitto** – Akademiska Naturvetarförbundet LAL ry, entiseltä nimeltään Suomen Kemistiliitto (perustettu 1945), oli Akavan jäsenjärjestö. LALin toiminnanjohtaja oli Jari Lehto.

Vuonna 2016 LAL päätti yhdistyä Metsänhoitajaliiton ja Ympäristöasiantuntijoiden keskusliiton kanssa vuoden 2017 alusta alkaen uudeksi suuremmaksi, noin 15 000 jäsenen akavalaiseksi ammattiliitoksi nimeltään Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu.

Jäsenet
-------

Jäsenmäärä oli noin 8 000 henkilöä, joista noin 1 600 oli opiskelijajäseniä. Opiskelijajäsenillä oli liitossa samat oikeudet kuin varsinaisilla jäsenillä. Eläkeläisjäsenillä ei ollut äänivaltaa liiton päätöksen teossa.

Suurimmat jäsenryhmät olivat järjestyksessä kemian, biokemian, biotekniikan, biologian, fysiikan ja matematiikan asiantuntijat ja opiskelijat.

Jäsenistä 45 % työskenteli yksityisellä sektorilla, 14 % valtiolla, 30 % yliopistoissa ja 9 % kunnissa, loput 2 % mm. ulkomailla.

Päätösvalta
-----------

Liiton ylintä valtaa käytti liittovaltuusto, jonka jäsenet valitsivat vaaleissa. Liittovaltuusto valitsi neljän vuoden toimikautensa aikana kaksi kertaa hallituksen kaksivuotiskaudelle.

Lähteet
-------

1. ↑  LAL:n hallitus LAL.  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
2. ↑  Loimu - Valoisamman tulevaisuuden tekijät Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu, loimu.fi. Viitattu 28.11.2016.
3. 1 2  Keitä me olemme? LAL.  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
4. ↑  LAL:n organisaatio LAL.  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Liiton kotisivut
**Heikki Parviainen** (s. 18. helmikuuta 1945) on suomalainen hevoskasvattaja ja ravivalmentaja, joka on merkittävimpiä suomenhevosten kasvattajia. Parviaisen kasvatit ovat saavuttaneet muun muassa kuusi ravikuningattaren titteliä.

Parviainen on vuodesta 1976 lähtien hoitanut Kajaanin Kuluntalahdessa sijaitsevaa Sivolan tilaa, jonka toiminnasta nykyään on päävastuussa hänen poikansa Antti Parviainen. Parviaisen kasvatit tunnetaan etuliitteestä I.P. joka viittaa niiden kantaemään Ilta-Postiin. Hänen tunnetuimmat kasvattinsa ovat I.P. Sukkula ja I.P. Vipotiina, jotka molemmat voittivat ravinkuningattaruuden kolmasti. Heikki Parviaisen isoisä Pekka Parviainen voitti Kuninkuusravien edeltäjänä pidetyn Suuren orikilpailun jo vuonna 1895 oriilla Vilkas.

Parviainen on entinen toimiupseeri, joka työskenteli vuoteen 1993 saakka Kainuun Prikaatin tallimestarina. Hänen alaisenaan on suorittanut varusmiespalvelustaan muun muassa Kaarlo Ahokas.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kähkönen, Sanna: Kuuden ravikuningattaruuden hevosmies: "Sanon joka aamu eläimille huomenta"  6.5.2016. Yle Uutiset. Viitattu 1.3.2022.
2. ↑  Niittynen, Riku: Parviainen kulkee omaa tietään (vain tilaajille)  13.7.1996. Helsingin Sanomat. Viitattu 1.3.2022.
3. ↑  Tukia, Ari: Hevosvaltakunnan julkkissöpöliini kasvoi isoksi ja muutti kotoaan  30.8.2017. Ilta-Sanomat. Viitattu 1.3.2022.
4. ↑  Mäenpää, Tapio: "Kuninkaallinen hevoskoulu".  *Hevosurheilu*, 4.8.1999, nro 61, s. 7.  Viitattu 1.3.2022.
Madagaskarin etniset ryhmät.
**Antaifasyt** ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään antaisakojen alaryhmänä. Antaifasyja arvioidaan olevan yli 140 000 henkeä.

Antaifasyt asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Farafanganan kaupungin ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat antaimoroihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaisakoihin. Viime aikoina monet heistä ovat muuttaneet kausityön perässä maan koillis- ja pohjoisosiin.

Antaifasyjen elinkeinoja ovat riisinviljely ja kalastus. Ryhmä jakautuu kolmeen klaaniin, joilla on omat kuninkaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 30. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
2. 1 2  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 31. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
3. ↑  Bradt, Hilary: *Madagascar: The Bradt Travel Guide, seventh edition*, s. 25. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2002. ISBN 1-84162-051-3.
4. ↑  Bradt, Hilary: *Madagascar: The Bradt Travel Guide, seventh edition*, s. 24. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2002. ISBN 1-84162-051-3.
Madagaskarin etniset ryhmät.
**Antankaranat** ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään sakalavojen alaryhmänä. 1980-luvulla antankaranoja arvioitiin olevan noin 60 000 henkeä.

Antankaranat asuvat Madagaskarin pohjoiskärjessä Antsirananan kaupungin ympäristössä. Etelässä he rajoittuvat tsimihetyihin ja betsimisarakoihin.

Alkuperältään antankaranat ovat sakalavojen, betsimisarakoiden ja arabien sekakansaa. Tärkeimmät elinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Monet antankaranat työskentelevät saaren itärannikon plantaaseilla tai kaupunkien tehtaissa. Uskonnoltaan he ovat muslimeja.

Lähteet
-------

1. 1 2  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 30. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
2. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 275. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. ↑  Bradt, Hilary: *Madagascar: The Bradt Travel Guide, seventh edition*, s. 25. Chalfont St Peter: Bradt Travel Guides, 2002. ISBN 1-84162-051-3.
4. ↑  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 32. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
5. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 124. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.
Alan White vuonna 2003.
**Alan White** (14. kesäkuuta 1949 Pelton, County Durham, Iso Britannia – 26. toukokuuta 2022 Seattle, Yhdysvallat) oli englantilainen rumpali. Hänet tunnetaan parhaiten progressiivisen rock-yhtyeen Yesin jäsenenä. Hän myös sävelsi yhtyeelle musiikkia.

Ennen Yesiä White soitti muun muassa John Lennonin Plastic Ono Band -kokoonpanossa sekä George Harrisonin *All Things Must Pass* -albumilla. Hän teki myös sessioita Apple -levy-yhtiölle. Yesiin White liittyi 1972 Bill Brufordin erottua yhtyeestä. Hänestä tuli yhtyeessä pisimpään ollut jäsen. Ensimmäinen Yesin albumi jolla White soittaa on live-levy *Yessongs*. Yhtyeen ollessa tauolla hän teki sooloalbumin *Ramshackled* vuonna 1976. Yesin hajottua joksikin aikaa White oli mukana demovaiheeseen jäänessä XYZ-kokoonpanossa, jossa hänen lisäkseen soittivat Yesin basisti Chris Squire ja kitaristi Jimmy Page. White soitti myös Chris Squiren ja Steve Howen soololevyillä. Yesin tehtyä paluun 1980-luvulla hän oli siinä mukana. Yhtye valmistautui *Close To The Edge* -albumin 50-vuotisjuhlakonsertteihin, kun Whiten terveysongelmat pakottivat hänet sivuun. White kuoli lyhyeen sairauteen.

Viitteet
--------

1. ↑  Alan White Biography *alanwhite.net*. Viitattu 14.6.2022.
2. ↑  Ouinn Moreland: Yes Drummer Alan White Dies at 72 *Pitchfork*.  26.5.2022. Viitattu 27.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Marty Balin** ([ˈbælɪn]; s. **Martyn Jerel Buchwald**; 30. tammikuuta 1942 Cincinnati, Ohio – 27. syyskuuta 2018 Tampa, Florida) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko, joka tunnettiin parhaiten yhtenä Jefferson Airplanen ja Jefferson Starship laulajista.

Balin oli Jefferson Airplanen perustajajäseniä ja tärkeä henkilö San Franciscon flower power -liikkeessä. Hän oli myös paikallisen Matrix clubin omistaja. Klubissa pääsivät esille mm. Grateful Dead, Steppenwolf ja Santana. Myös Jefferson Airplane soitti ensimmäisen keikkansa tällä klubilla. Yhtyeen tavaramerkkejä olivat vaikutteet folkista, rockista ja bluesista sekä moniääniset lauluharmoniat. Erilaisia efektejä käytettiin runsaalla kädellä. Tunnetuimmassa kokoonpanossa soittivat ja lauloivat myös yhtyeen toinen perustaja Paul Kantner sekä laulaja Grace Slick samoin kuin kitaristi Jorma Kaukonen, basisti Jack Cassady ja rumpali Spencer Dryden. Slickin liityttyä mukaan Balin jäi tämän varjoon, mutta Balin kommentoi tätä myöhemmin sanoen, että "Grace oli siihen aikaan rockin kaunein tyttö, joten hänelle annettiin kunnia ihan kaikesta".

Jefferson Airplanen hajottua Kantner ja Slick perustivat Jefferson Starshipin, johon myös Balin kutsuttiin, ensin vierailijaksi, sitten vakituiseksi jäseneksi. Hän kirjoitti yhtyeen suurimman hitin, kappaleen nimeltä *Miracles*. Hän siirtyi sittemmin soolouralle, mutta osallistui uudelleen lämmitettyihin Jefferson Airplaneen ja Jefferson Starshipiin. Viimemainitun hän jätti lopullisesti vuonna 2008. Vuonna 2016 hän joutui sydänleikkaukseen, jossa hänen kielensä ja lauluäänensä kärsivät vaurioita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mari Koppinen: Marty Balin 1942–2018. Jefferson Airplanen perustaja.  *Helsingin Sanomat*, 3.10. 2018, s. B 17.  Sanoma Oyj. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee jokea Karjalan tasavallassa Venäjällä. Muista samannimisistä paikoista katso Suojoki (täsmennyssivu).*

**Suojoki** eli **Suoju(joki)** (ven. Шу́я, *Šuja*) on Äänisen valuma-alueeseen kuuluva joki Karjalan tasavallan Suojärven, Prääsän ja Äänisenrannan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 194 kilometriä, valuma-alueen laajuus 10 100 neliökilometriä ja keskivirtaama 11 kilometrin päässä joen suusta 90,2 kuutiometriä sekunnissa.

Suojoki saa alkunsa Suojärven koillisosasta 137 metriä merenpinnan yläpuolella. Se virtaa Sotjärven ja Vahatjärven kautta kohti itää ja laskee Äänisen kanssa yhteydessä olevaan Lohmoijärveen 33 metrin korkeudessa. Valuma-alueeltaan suurimmat lisäjoet ovat yläjuoksulta lukien Torasjoki (1 830 km²), Pyhäjoki (234 km²), Sotjärveen laskeva Mikkilänjoki (238 km²), Säämäjärvestä Vahatjärveen laskeva Säpsäjoki (1 810 km²), toinen Pyhäjoki (734 km²), Kutismonjoki (275 km²), Tšalna (520 km²), Vilga (142 km²) ja Ukšjärvestä tuleva kapeikko (419 km²).

Suojoen kaltevuus on 0,536 ‰ ja virtausnopeus 0,3–0,5 metriä sekunnissa. Siinä on yli kolmekymmentä virtapaikkaa ja koskea, joiden putouskorkeus on enimmillään 1,5 metriä. Joen leveys on yleensä 70–100 metriä ja koskien kohdalla 20–40 metriä. Pohja on hiekkaa, soraa ja paikoin kivikkoa. Vesi on ruskeaa ja hyvin vähämineraalista.

Suojoen valuma-alueesta 70 % on metsää, 18 % suota ja 11 % järviä. Se saa pääosan virtaamastaan kevään sulamisvesistä. Joki jäätyy marras-joulukuussa ja vapautuu jäistä huhtikuun lopussa. Kevättulva päättyy kesäkuussa ja vesi on alimmillaan heinä-elokuussa. Järvien ja soiden ansiosta vedenkorkeuden vaihtelu on harvoin yli puolitoista tai kaksi metriä. Lohmoijärven ja Äänisen pinnan ollessa korkealla joen virtaus kääntyy alajuoksulla usein Ukšjärveen.

Suojoen kalalajeja ovat sterletti, hauki, särki, säyne, ahven, kiiski, lahna, made, muikku, kuha, siika, taimen, nieriä, kuore, harjus, monni ja ankerias. Järvilohi, joka oli kadonnut vuosikymmeniä sitten, palasi jokeen 1990-luvulla.

Suojoen yläjuoksulla sijaitsee suomalaisten vuonna 1936 rakentama pienitehoinen Ignoilan vesivoimalaitos. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1960-luvulla. Suojoki on helpon tavoitettavuutensa, koskiensa, kalaisuutensa ja kauniin luontonsa ansiosta suosittu retkeilykohde. Sen lähellä sijaitsevat Petroskoin ja Suojärven kaupungit sekä Ignoilan, Sotkan, Matroosan, Tšalnan ja Suojun taajamat. Joen yläjuoksu kuuluu Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamaan alueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 236. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  *Karelija: entsiklopedija, tom 3*, s. 290. Petrozavodsk: PetroPress, 2011. ISBN 978-5-8430-0127-8.
3. 1 2 3 4 5 6  Šuja (Suojoki) *Vse reki*. Viitattu 28.5.2022.
4. ↑  Reka Šuja *Gosudarstvennyi vodnyi rejestr*. Viitattu 28.5.2022.
5. ↑  Saano, Veijo: Äänisniemen ja Lyydinmaan kylissä.  *Venäjän Aika*, 4/2021.  Suomi-Venäjä-seura. ISSN 1455-0520.
Eufrat ja Tigris. Valuma-alue on kartassa keltaisella.
**Tigris** on itäisempi kahdesta suuresta joesta, Tigris ja Eufrat, joista Kaksoisvirtainmaa eli Mesopotamia on saanut nimensä. Tigris on noin 1 900 kilometriä pitkä. Irakin pääkaupunki Bagdad sijaitsee Tigriksen länsirannalla. Historiallisesti tärkeät Niniven, Ktesifonin ja Seleukeian kaupungit ovat myös sijainneet sen varrella. Myös Saddam Husseinin kotikaupunki Tikrit sijaitsee joen varrella ja on saanut nimensä sen mukaan.

Tigrisin lähteet ovat Taurusvuoristossa Turkissa Elazığin kaupungin lounaispuolella. Sillä on monia pieniä sivujokia, joiden yhteinen valuma-alue kattaa suuren osan Turkin itäosaa. Se muodostaa osan Turkin ja Syyrian välisestä rajasta, ja Khābūrjoki yhtyy siihen lähellä Irakin rajaa. Mosulin lähellä jokilaaksosta on tehty tekojärvi. Joki saapuu alluviaalitasangolle lähellä Samarraa. Bagdadin lähistöllä joen molemmin puolin on rakennettu tulvavallit.

Joen uoma tasangolla on muuttunut monia kertoja, sekä luonnollisesti että ihmisen toimien takia. Noin 200 km Bagdadista alavirtaan on laaja riisinviljely- ja suoalue, jota monet Tigrisin sivuhaarat kastelevat. Suoalueelta alkaa Shatt al-Arab -joki, johon myös Eufrat laskee. Shatt al-Arab on osa Iranin ja Irakin välistä rajaa, ja Irakin ainoa yhteys merelle.

Ennen nykyaikaisten patojen rakentamista Tigrisin keskimääräiseksi virtaamaksi arvioitiin 1 340 kuutiometriä sekunnissa. Se kuljetti tonnin kiintoainesta sekunnissa. Nykyisin 90 % vedestä ja kiintoaineesta, joka ohittaa Bagdadin, ei koskaan päädy mereen, vaan haihtuu tai käytetään kasteluun ja imeytyy suoalueille.

Tigrisiin on rakennettu useita patoja sekä sähköntuotantoa että kasteluveden säännöstelyä varten. Turkin puolella on Kralkizin (rakennettu 1985–1997), Batmanin (1986–1999), Diclen (1986–1997) ja Ilısun padot. Irakin puolella on useita patoja, josta suurin on Mosulissa. Muut Irakin puolen padot ovat Kutissa (rakennettu 1939) ja Samarrassa (1954).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  McGuire Gibson Seton H.F. Lloyd Lewis Owen: Tigris-Euphrates river system *Encyclopedia Britannica*.  2016. Viitattu 14.11.2016.
2. ↑  Tigris River *All about Turkey*. Viitattu 14.11.2016.
3. ↑  Land Cover Changes Due to Damming of the Tigris River *Remote Sensing, Emporia State University*.  2014. Viitattu 14.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tigris** Wikimedia Commonsissa
Knudin kuva keskiaikaisessa kirkossa.
**Knud Lavard** (1090-luvulla - 7. tammikuuta 1131 Haraldsted) oli Tanskan prinssi ja pyhimys. Hänen nimensä "Lavard" vastaa englannin lordi-titteliä. 

Knud oli kuningas Eerik Ejegodin poika, mutta Eerik kuoli Knudin ollessa alle 10-vuotias. Koska Knud oli liian nuori isänsä seuraajaksi, hänen sedästään Niilo Sveninpojasta tuli uusi kuningas. Niilo nimitti Knudin vuonna 1115 Slesvigin jaarliksi. Knud kävi sotia lähiseudun vendejä vastaan. Kun vendien ruhtinas kuoli vuonna 1129 Knud sai Saksan kuninkaan Lotharin nimittämään itsensä uudeksi ruhtinaaksi ("knes"). Vendien ruhtinas Niklot nousi vuonna 1129 kapinaan Knudia vastaan, mutta Knud kukisti kapinan. 

Kuningas Niilon poika Maunu piti Knudia kilpailijana Tanskan kruunusta. Maunu yritti turhaan saada isäänsä puolelleen. Lopulta Maunu murhautti Knudin, kun tämä oli matkalla tapaamaan serkkuaan Knuut Pyhän tytärtä Ceciliaa. Knudin murha johti kapinaan Niiloa ja Maunua vastaan. Kapina huipentui Fotevikin taisteluun vuonna 1134, jossa Maunu kaatui. Niilo joutui puolestaan pakenemaan ja surmattiin myöhemmin. 

Pitkän sisällissotien kauden jälkeen Knudin kuoleman jälkeen syntynyt poika Valdemar I nousi Tanskan kuninkaaksi vuonna 1157. Valdemarin aikana paavi julisti Knudin pyhimykseksi. Knudin juhlapäivää eli nuutinpäivää juhlittiin pitkään hänen kuolinpäivänään. Mutta myöhemmin nuutinpäivä siirrettiin nykyiselle paikalleen 13. tammikuuta, pyhän Knud IV Svendsenin muistopäivälle.

Knudin kuoleman jälkeen Slesvigissa ja muualla Tanskassa perustettiin *knudsgilde* nimellä kulkevia kauppiaskiltoja. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Tigranes Suuri vanhassa kolikossa
**Tigranes Suuri** (arm. Տիգրան Մեծ, noin 140–55 eaa.) oli Armenian kuningaskunnan hallitsija vuosina 95–55 eaa.

Hän oli edellisen kuninkaan poika tai veli, joka annettiin panttivangiksi Parthian kuningas Mithridates II:n hoviin. Hän aloitti valtakuntansa laajentamisen valloittamalla Sofenen Eufrat-joen itäpuolella. Sitten hän liittoutui Pontoksen kuningas Mithridates VI:n kanssa ja nai tämän tyttären Kleopatran. He sotivat yhdessä Roomaa vastaan. Tigranes teki Atropatenen kuninkaasta vasallinsa, ja valloitti Mesopotamian pohjoisosat.

Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausilla Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Tigran II the Great (Arkistoitu – Internet Archive) Armenians
2. ↑  The Ancient Period *Armenia: A Country Study.* Library of Congress, 1995.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tigranes Suuri** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Suojasää** (Оттепель, Óttepel) on Valeri Todorovskin ohjaama venäläinen televisiosarja vuodelta 2013. Kuvitteellinen 12-osainen sarja kertoo Moskovan elokuvastudioiden ihmisistä Neuvostoliitossa 1960-luvun alun liberaalin, suojasääksi kutsutun Nikita Hruštševin valtakauden aikana. Sarja on ollut Venäjällä yksi 2010-luvun menestyneimmistä televisiosarjoista. Sitä on kutsuttu Venäjän vastineeksi yhdysvaltalaiselle *Mad Men* -sarjalle. Ohjaaja Todorovski onkin sanonut saaneensa idean sarjaan tavattuaan tuon sarjan luojan Matthew Weinerin, jonka isä työskenteli 1960-luvulla mainostoimistossa. Todorovskin isä puolestaan oli tuolloin työssä Mosfilmissä.

Todorovskin ohella sarjan käsikirjoittajina ovat toimineet Dmitri Konstantinov ja Aljona Zvantsova.

Juoni
-----

Eletään vuotta 1961. Elokuvaaja Viktor "Vitja" Hrustaljovia epäillään ystävänsä, käsikirjoittaja Kostja Paršinin kuolemasta, jonka hän tietää itsemurhaksi koska Kostja ei saanut mitään tekstejään tuotantoon. Viranomaiset yrittävät kaikin keinoin osoittaa Viktorin syylliseksi kesken komediaelokuvan kuvausten, joita ohjaa kuuluisa Krivitski. Seuraavaksi Vitja haaveilee pääsevänsä kuvaamaan kuolleen ystävänsä jälkeensä jättämän loistavan draamakäsikirjoituksen tämän tahdon mukaisesti. Nuori ohjaaja Jegor haluaa sovittaa käsikirjoituksen, ja Viktor saa suhteillaan hoidettua Jegorin Krivitskin sijaiseksi, kun tämä loukkaantuu humalassa ja joutuu sairauslomalle. Kokemattoman Jegorin ohjaamassa kolhoosimusikaalissa näyttelevät myös Vitjan ex-vaimo ja hänen uusi ihastuksensa, nuori Mariana.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Jevgeni Tsyganov  | … |  elokuvaaja Viktor "Vitja" Hrustaljov
  |
|  Aleksandr Jatsenko  | … |  ohjaajaharjoittelija Jegor Mjatšin
  |
|  Anna Tšipovskaja  | … |  yliopisto-opiskelija Marjana Pitšugina
  |
|  Viktorija Isakova  | … |  näyttelijä Inga Hrustaljova, Vitjan vaimo
  |
|  Mihail Jefremov  | … |  ohjaaja Fjodor "Fedja" Krivitski
  |
|  Jana Sekste  | … |  elokuvaaja Ljudmila "Ljusja" Polynina
  |
|  Nina Dvoržetskaja  | … |  apulaisohjaaja Regina Markovna
  |
|  Pavel Derevjanko  | … |  filmitähti Gennadi "Gena" Budnik
  |
|  Svetlana Kolpakova  | … |  Nadežda "Nadja" Krivitskaja, Fedjan vaimo
  |
|  Jevgeni Volotski  | … |  vaatesuunnittelija Aleksandr "Santša" Pitšugin, Marjanan veli
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Päivi Kyllönen ja Lauri Itäkangas: Suojasää *Yle Teeman verkkosivusto*.  2.1.2017. Viitattu 26.4.2018.
2. ↑  Pentti Stranius: "Suojasää" ja Kino Lokakuu *Kansan Uutiset/blogi*.  25.1.2017. Viitattu 3.1.2019.
3. ↑  Harri-Ilmari Moilanen: Sympaattista neukkunostalgiaa tv-sarjassa *Kansan Uutiset*.  2.1.2017. Viitattu 26.4.2018.
4. ↑  Maria Lappalainen: Venäläinen tv-sarja kertoo elokuvanteosta 60-luvun Neuvostoliitossa *Kopiosto-lehti*.  16.10.2017. Kopiosto ry.  Arkistoitu 27.4.2018. Viitattu 26.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Suojasää (televisiosarja)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Thaw (TV series)
*Tämä artikkeli kertoo kaupunginosasta. Piispan virkansa tunnuksena kantamasta kaularististä kertoo artikkeli piispanristi.*
**Piispanristi** on Kaarinan kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin länsiosassa. Se rajautuu lännessä Turun Harittuun, pohjoisessa Nummenniittyyn, etelässä Kuusistoon ja idässä Kaarinan keskustaan. Alueella harjoitetaan paljon teollisuus- ja liiketoimintaa. Piispanristillä sijaitsee myös Kaarinan ainoa elokuvateatteri, nelisalinen Kino Piispanristi.

Historia
--------

Piispanristin kaakkoisosassa sijaitsevassa Poikluomassa on ollut asutusta ilmeisesti jo 1200-luvulla, ja se on täten Kaarinan vanhimpia kyliä. Piispanristin kautta on kulkenut myös historiallinen Kuninkaantie, jonka jäljet ovat kuitenkin hävinneet maankäytön seurauksena. Oletuksena kuitenkin on, että se kulki lähellä nykyistä 110-tietä.

Piispanristin alue on saanut nimensä lähiseudulla, Turun puolella sijaitsevan Piispanristinkiven mukaan (60.42738°N, 22.31703°E). Tämä kivi on noin 1,5 metriä korkea rapakivi, jonka kylkeen on hakattu puoliympyrän päältä kohoava risti. Kivi sijaitsee Skanssin kauppakeskuksen ja Turun vanhan hautausmaan välimaastossa. Kiven historiasta on erilaisia tarinoita ja näkemyksiä. Erään näkemyksen mukaan Kärjen tilan isäntä murhasi ja ryösti Turun piispan, kun piispa matkasi Kuusistosta Turkuun: Matkalla piispalle tuli jano, ja hän kävi Kärjen tilalla. Isäntä tämän jälkeen murhasi ja ryösti Piispan kiven luona.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun karttapalvelu (Aluejaot > Kaupunginosat) *opaskartta.turku.fi*. Viitattu 15.1.2020.
2. ↑  Meistä – Kino Piispanristi Kino Piispanristi. Viitattu 15.10.2022.
3. ↑  Visit Kaarina : Piispanristi (Arkistoitu – Internet Archive) *www.visitkaarina.fi* Viitattu 15.1.2020.
4. ↑  Tuomo Kesäläinen & Aimo Kejonen: "Muisto- ja tapahtumalohkareita", *Suomen lohkareet ja tarinakivet*, s. 272 Piispanristinkivi, Turku. Salakirjat, 2019. ISBN 978-952-7204-32-0.
5. ↑

Kaarinan kaupunginosat

* Auranlaakso
* Harvaluoto
* Heernummi
* Hepojoki
* Keskusta
* Kuusisto
* Littoinen
* Makarla
* Nummenniitty
* Nunna
* Piikkiön kirkonkylä
* Piikkiönlahti
* Piispanristi
* Voivala
Sairaalaklovneja ruotsalaisessa sairaalassa.
**Sairaalaklovni** on sairaalassa tai muussa hoitolaitoksessa työskentelevä klovnihahmoksi pukeutunut henkilö, jonka tehtävänä on viihdyttää erityisesti lapsipotilaita kiertämällä heidän luonaan. Sairaalaklovnin hahmo on useimmiten tunaroiva lääkäri tai hoitaja, joka on tekevinään lapselle tutkimus- tai hoitotoimia. Sairaalaklovnit myös laulavat ja soittavat lapsille ja laulattavat heitä. Klovnien vierailua on usein seuraamassa myös potilaan muuta perhettä. Joskus klovni voi olla mukana lapselle tehtävän toimenpiteen aikana, mutta hygieniasyistä klovnit eivät kosketa lapsipotilaita. Sairaalaklovnit pyrkivät mukauttamaan esityksensä kunkin potilaan kulloiseenkin tilaan ja tarpeeseen.

Historiaa
---------

Sairaalaklovnitoiminnan perustajana pidetään newyorkilaista sirkustaiteilija Michael Christenseniä. Vuonna 1986 toiminta organisoitui ensimmäiseksi alan yhdistykseksi nimeltä Clown Care Unit (CCU), joka toimii nykyisin New Yorkin Big Apple Circusin alaisuudessa.

Sairaalaklovnitoiminnan toi Suomeen vuonna 2002 Lilli Sukula-Lindblom opiskeltuaan alaa New Yorkissa. Hän perusti Sairaalaklovnit ry:n, joka on saanut rahoitusta Raha-automaattiyhdistykseltä, nykyisin Veikkaukselta.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa Sairaalaklovnien toiminnasta Sairaalaklovnit ry. Viitattu 20.9.2017.
2. 1 2  Ristola, Petra: Sairaalaklovni tuo iloa sairaalan arkeen *Yle Uutiset*.  4.6.2013. Viitattu 20.9.2017.
3. ↑  Fogelholm, Sonja: Sairaalaklovnin työ on vakavaa pelleilyä  22.07.2014. Yle Elävä arkisto. Viitattu 20.9.2017.
4. ↑  Laakso, Silva: Sairaalaklovni lääkitsee pieniä potilaita hauskuudella *Ilta-Sanomat*.  20.2.2017. Viitattu 20.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Sairaalaklovnit ry:n verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ari Holopainen** (s. 24. tammikuuta 1969 Varkaus*lähde?*) on suomalainen entinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän toimii nykyisin Suomen maajoukkueen päävalmentajana.

Pelaajaura
----------

Holopainen on varkautelaisen WP-35:n kasvatti. Pääosan seurajoukkueurastaan hän pelasi Ruotsissa Ljusdalin, Katrineholmin, Villa Lidköpingin ja IFK Vänersborgin joukkueissa. 

Läpi 1990-luvun sekä 2000-luvun alkupuoliskon Holopainen lukeutui myös Suomen maajoukkueen vakiopelaajiin, ja oli voittamassa joukkueessa maailmanmestaruutta 2004 Ruotsissa, missä hän myös nousi tuolloisen MM-kisojen maalintekijätilaston kärkeen 61 maalillaan. Kaikkiaan hän teki MM-kisoissa 77 maalia. Suomen paidassa hän pelasi yhteensä 117 A-maaottelua ja teki 143 maalia. Hän on Suomen maajoukkueen maalintekijätilaston kärjessä.

Valmentajaura
-------------

Lopetettuaan pelaajauransa keväällä 2006 Holopainen toimi kauden 2007–2008 Villa Lidköpingin apulaisvalmentajana ja aloitti seuran päävalmentajana kaudella 2008–2009. Kauden 2012–2013 jälkeen hän siirtyi IFK Kungälvin päävalmentajaksi.

Heinäkuussa 2019 Holopainen valittiin Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi seuraavaksi kahdeksi kaudeksi. Holopaisen kaksi ensimmäistä vuotta päävalmentajana eivät pitäneet sisällään MM-kisoja koronaviruspandemian takia. Kesäkuussa 2021 Holopainen teki kahden vuoden jatkosopimuksen.

Holopainen toimi IFK Vänersborgin päävalmentajana vuosina 2017-2022. Tuona aikana IFK:n paras saavutus oli seitsemäs sija Elitserienissä keväällä 2021.

Yksityiselämä
-------------

Ari Holopaisen isä Esko Holopainen on moninkertainen jääpallon Suomen mestari ja maaottelupelaaja.. Hänen poikansa Niklas edustaa IFK Vänersborgia.

Saavutukset
-----------

**Valmentajana**  

MM-hopea: 2023

Lähteet
-------

* Internet Bandy database

### Viitteet

1. 1 2 3  Siukonen, Markku; Rantala, Risto: *Kaikki urheilusta*, s. 440–441. Otava, 2006. ISBN 978-951-1-20841-9.
2. ↑  Maaottelumaalit miehet ja naiset « Suomen Jääpalloliitto *finbandy.fi*.  5.6.2014. Viitattu 18.7.2014.
3. ↑  Jääpallovalmentaja Ari Holopainen siirtyy Villa/Lidköpingistä IFK Kungälviin  23.4.2013. Länsi-Ruotsin Sisuradio. Viitattu 18.7.2014.
4. ↑  Ari Holopainen jääpallon miesten maajoukkueen päävalmentajaksi « Suomen Jääpalloliitto *www.finbandy.fi*.  Arkistoitu 19.7.2019. Viitattu 19.7.2019.
5. ↑
6. ↑
7. ↑

  

Suomen joukkue – Jääpallon MM-kilpailut 2004
1 Pasi Hiekkanen |
2 Petteri Lampinen |
3 Ville Aaltonen |
4 Kimmo Huotelin |
5 Markus Hiukka |
6 Vesa Vuokila |
7 Sami Laakkonen |
8 Samuli Niskanen |
9 Ari Holopainen |
10 Janne Väkiparta |
11 Mikko Aarni |
12 Timo Oksanen |
13 Mika Mutikainen |
14 Jarno Väkiparta |
15 Marko Miinala |
16 Iivo Wegelius |
Valmentaja: Esko Tammilehto
Valmentaja: Timo Tiusanen
Lebes jalustoineen, 600-luku eaa.
**Lebes** (m.kreik. λέβης, *lebēs*) on antiikin aikana käytetty keraaminen tai metallinen sekoitusmalja. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Lebeksiä käytettiin sekoitusmaljoina symposioneissa eli pidoissa. Niitä tiedetään käytetyn myös palkintoina. Lebeksiä valmistettiin klassiselle kaudelle 400-luvulle eaa. saakka. Vaasityypin nimi on alkuperältään esikreikkalainen, toisin sanoen kreikkalaiset olivat saaneet sen jostakin varhaisemmasta kielestä ja kulttuurista.

Lebes on muodoltaan jalaton ja korvaton pyöreäpohjainen sekoitusmalja, jossa on matala kaula. Se sijoitettiin jalustalle eli holmokselle, ja joskus myös kolmijalalle. Usein lebekseen samastetaan dinos. Morsiuskylvyissä käytetty muunnelma lebeksestä on lebes gamikos.

* Lebeksen/dinoksen muoto ulkoa ja sisältä.Lebeksen/dinoksen muoto ulkoa ja sisältä.
* Etrurialainen lebes, n. 725–700 eaa.Etrurialainen lebes, n. 725–700 eaa.
* Lebes, n. 450–425 eaa.Lebes, n. 450–425 eaa.
* Lebes, 300-luku eaa.Lebes, 300-luku eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: λέβης, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Lebes", *Antiikin käsikirja*, s. 297. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. 1 2 3  Lebes or Dinos Classical Art Research Center, University of Oxford.  Arkistoitu 16.1.2020. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Haarmann, Harald: *Roots of Ancient Greek Civilization: The Influence of Old Europe*, s. 60. McFarland, 2014. ISBN 0786478276. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **lebekset** Wikimedia Commonsissa
Sotilastorppa 1700-luvulta Pöytyällä Reppuniemen ulkomuseossa.
**Sotilastorppa** oli Ruotsin suurvalta-aikana ruotuarmeijan sotilaille palvelusajaksi myönnetty torppa. Ruotu muodostui 1–4 talosta, ja se oli velvoitettu ylläpitämään armeijalle sotilasta varusteineen ja sotilaalle sotilastorppaa viljelysmaineen hänen perheensä turvaksi ja asumukseksi.

Sotilastorppajärjestelmän synty
-------------------------------

Ruotujärjestelmän pani alulle Kaarle XI 1600-luvun loppupuolella. Tarkoitus oli luoda yhtenäinen järjestelmä koko valtakuntaan, mutta kukin maakunta sai päättää itsenäisesti siirtymisestä ruotujärjestelmään. Suomessa Viipurin, Savonlinnan, Turun ja Porin, Hämeen ja Uudenmaan läänit liittyivät 1696 mennessä, Pohjanmaa vasta 1733.

Järjestelmää ryhdyttiin valmistelemaan Suomessa 1680-luvulla. Torpat numeroitiin vuodesta 1696 lähtien ruotusotilaiden komppanianumeroin, jolloin torpalla oli sama numero kuin sotamiehellä. Torppien nimeäminen tapahtui sotilaille annetun lisänimen, sotilasnimen perusteella. Jokaisella sotilaalla oli ruotsinkielinen lisänimi, joka saattoi myös periytyä komppaniassa kaatuneelta sotilaalta. Komentokieleksi oli vuonna 1689 määrätty ruotsi siltä varalta, että suomenkielisiä ja ruotsinkielisiä yksiköitä jouduttaisiin komentamaan yhtä aikaa.

Palvelusaikansa jälkeen sotamies perheineen muutti pois torpasta, samaten jos sotilas kuoli. Tilalle tuli uusi ruodun palkkaama mies perheineen. Torpan nimi pysyi, ja uusi ruotusotamies otti usein käyttöön edeltäjänsä nimen. Torpan asujaimistossa perättäiset saman nimiset perheet eivät välttämättä olleet mitään sukua keskenään.

Lähteet
-------

* Mikkonen, Pirjo: *Mitä ruotusotamiesrullat kertovat nimistöntutkijalle : Suomen ruotusotamiesten lisänimistä*, s. 71–92. Suomen Sukututkimusseuran vuosikirja 42. Suomen Sukututkimusseura, 1986. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Mikkonen 1986.

Aiheesta muualla
----------------

* Alajepuan sotilastorppa *Museo Pohjanmaa*. Viitattu 5.8.2018.
* Sotilastorppa nro. 132 Närpiön komppanissa *Sundom*. Viitattu 5.8.2018.
* Yli-Rosti, Mikko: Sotilastorppia Nummelan Huhdanmäessä *Nummelan kylähistoria*.  30.10.2012. Viitattu 5.8.2018.
* Holopainen, Väinö: Sotilastorpat *Rajapuro.net*.  2009. Viitattu 5.8.2018.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen sotahistoria |
| --- |
|  |
| 
* Luettelo Suomen sodista
* Suomen aluemuutokset

 |
|  |
| 
* Asemies
* Asevelvollisuuden historia
* Hakkapeliitat
* Hevosasevelvollisuus Suomessa
* Huovi
* Linnaleiri
* Ratsupalvelus
* Ratsutila
* Ruotujakolaitos
* Sotilasnimi
* Sotilastorppa
* Säteriratsutila
* Upseerikoulutuksen historia

 |

 |
**Ari Mauri Juhani Huumonen** (5. maaliskuuta 1956 Hämeenlinna – 20. toukokuuta 2013 Hämeenlinna) oli suomalainen kiekonheittäjä. Seuratasolla Huumonen edusti Hämeenlinnan Tarmoa. Hänen valmentajaan toimi muun muassa Jorma Rinne.

Huumonen voitti urallaan kolme kiekonheiton Suomen mestaruutta: Porissa 1983 (tuloksella 61,68), Lahdessa 1985 (57,22) ja Kuopiossa 1987 (58,76). Tämän lisäksi hän oli neljästi hopealla (1979, 1980, 1981 ja 1982) sekä kerran pronssilla (1988). Huumonen sijoittui Helsingin MM-kisoissa 1983 neljänneksi heitettyään uransa ennätyksen 65,44. 

Huumonen lopetti uransa vuoden 1988 Kalevan kisoihin. Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli Hämeenlinnan kaupungilla kentänhoitajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hannus, Matti: Ari Huumonen 5.3.1956 – 20.5.2013 (arkistoitu versio)  27.5.2013. yleisurheilu.fi:  SUL.  Arkistoitu 25.7.2015. Viitattu 27.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Ari Huumonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Kroatian sota** 

 

* Krajinan kapina
* Borovo Selon välikohtaus
* Sodan alku
* Kasarmien taistelu
* Sodan loppuvaihe

Sotilasoperaatioita 

* Osijekin taistelu
* Dubrovnikin piiritys
* Vukovarin piiritys
* Operaatio Myrsky

Sinisellä merkitty Kesä-95:ssä vallatut alueet.
**Operaatio Kesä-95** (kroatiaksi *Operacija Ljeto-95*, engl. *Operation Summer-95*) oli kroaattien hyökkäys Dinaarisilla Alpeilla Bosnia-hartsegovinan serbejä vastaan 25. - 30. heinäkuuta 1995 Kroatian sodan loppuvaiheessa.

Operaatio tapahtui Dinaaristen vuorten eteläosissa Shatorin seuduilla, Bosnia-Hertsegovinan läntisen serbialueen eteläosissa.
Kroaatit hyökkäsivät Hertsegovinasta pohjoiseen tarkoituksenaan heikentää serbialueen puolustusta.
Kroatian joukot valtasivat operaatiossa 1300 neliökilometriä. Kninin takamaastossa Bosnian puolella olevat kaupungit vapautettiin; 
Serbit tekivät kovaa vastarintaa vahvalla tukialueellaan 
Bosanska Grahovossa, joka antautui 28. heinäkuuta ankarassa, kroaateille suuria tappioita aiheuttaneissa taistelussa.

Serbikaupunki Glamoč kukistui 29. heinäkuuta, ja kroaatit olivat vallanneet myös Livnosta länteen olevia kyliä.
Operaatio "Kesä-95" teki Bosnian puolelle kiilaa Bosnian serbialueiden ja Kninin Krajinan välille. Eräs serbien huoltotie katkesi, ja kroatian serbialueen Krajinan pääkaupunki Knin joutui saarroksiin kolmelta suunnalta. Kroaattien pioneerit rakensivat teitä Dinaarisille vuorille tulevien hyökkäyksien huoltoa varten. Kesä-95 hyökkäys raivasi osaltaan tietä suurelle Operaatio Myrskylle, joka luhisti Krajinan serbialueen.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Operation Summer '95
Kiinankesäkasmelian kukka
**Kiinankesäkamelia** (*Stewartia sinensis*) on teekasvien (Theaceae) heimoon, kesäkamelioiden (*Stewartia*) sukuun kuuluva kasvilaji. Siitä voidaan erottaa useampia erilaisia muunnoksia.

Kiinankesäkamelia on 3–11 metriä korkeaksi kasvava, kausivihanta pensas tai puu. Kuluvan vuoden oksat ovat purppuranpunaisia ja talvisilmut 3–11-suomuisia. Lehtiruodit ovat myös purppuranpunaisia ja noin 1 cm pitkiä sekä hieman siipipalteisia. Lehtilavat ovat ohuita, soikeita tai hieman vastapuikeita, 5,5–10,5 cm pitkiä ja 2,5–4,5 cm leveitä. Lehtien yläpinnat ovat kellanvihreitä ja lehden keskisuonen kohdalta tiiviisti karvaisia. Lehtien alapinnat ovat vihreitä. Kukat sijaitsevat yksittäin ja niiden perät ovat 0,5–3 cm pitkiä. Verholehdet ovat lehtimäisiä, 1–2 cm pitkiä ja noin 1 cm leveitä. Terälehdet ovat valkoisia, 2,5–3 cm pitkiä ja 1,5–2 cm leveitä. Heteet ovat 1,5–2 cm pitkiä ja niiden palhot ovat tyviltään yhteenkasvaneita. Emin sikiäin on noin 1 cm pitkä. Kiinankesäkamelia kukkii touko–heinäkuussa ja tuottaa hedelmiä syys–marraskuussa. Hedelminä olevat kodat ovat 1,5–2 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 1–1,5 cm. Siemenet ovat 0,6–0,9 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,4–0,5 cm.

Kiinankesäkamelia kasvaa metsissä sekä vuoristojen tiheiköissä ja pensastomailla 500–2200 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa Anhuin, Fujianin, Guangxin, Guizhoun, Henanin, Hubein, Hunanin, Jiangxin, Shaanxin, Sichuanin, Yunnanin ja Zhejiangin maakunnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rivers, M.C.: *Stewartia sinensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2018. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 3.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  *Stewartia sinensis* *Flora of China*. Viitattu 3.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Trees and Shrubs Online: *Stewartia sinensis* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Stewartia sinensis* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q11836368
* Wikispecies: Stewartia sinensis
* CoL: 52H83
* EoL: 2874550
* EPPO: SWTSI
* FoC: 242350563
* GBIF: 7313927
* GRIN: 35590
* IPNI: 830455-1
* IUCN: 62086804
* NCBI: 182325
* Open Tree of Life: 363273
* Plant List: tro-50050655
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:830455-1
* WFO: wfo-0001227109

 |

 |
**Palmulainen** (*Dulus dominicus*) on omaan heimoonsa kuuluva varpuslintu. Palmulainen on luokiteltu elinvoimaiseksi, eikä määrän oleteta vähenevän yli 30 % seuraavaan 10 vuoteen. Palmulainen luokitellaan toisinaan tilhien heimoon, vaikkakin nykyään yleisempi käsitys on se, että palmulainen kuuluu omaan heimoonsa ja sukuunsa, joiden ainoa laji se on. Palmulainen on Dominikaanisen tasavallan kansallislintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Palmulaisen pituus on noin 20 cm. Palmulainen muistuttaa rakenteeltaan kuhankeittäjiä, mutta sen väritys on ruskehtava, ja sillä on voimakkaita tummanruskeita viiruja. Palmulaisten höyhenpeite ei ole silkkinen, kuten tilhillä. Palmulaiset ovat hyvin sosiaalisia ja liikkuvat hyvin tiiviinä parvina.

Levinneisyys
------------

Lajia tavataan ainoastaan Hispaniolan saarella Dominikaanisessa tasavallassa ja Haitissa. Palmulaisten elinalueen laajuus on noin 75 000 km².

Elinympäristö
-------------

Palmulaista tavataan avoimilla alueilla, joissa on vähän puita. Sitä tavataan pääosin alankojen palmusavanneilta, mutta se sopeutuu myös kaupunkien puistoihin ja puutarhoihin.

Lisääntyminen
-------------

Palmulaiset rakentavat lähes kaksi metriä leveän ja yli metrin korkean pesän palmunoksista. Pesää rakentaa yleensä 14 yksilöä, jotka jakavat pesän 7 osaan. Pesiessään samassa pesässä vaaran huomaaminen on helpompaa, kun tarkkailijoita on enemmän. Palmulaiset laajentavat joka vuosi pesäänsä, kunnes se voi lopulta olla jopa kaksinkertainen alkuperäiseen nähden.

Pesintä tapahtuu maalis-kesäkuussa. Pesä on yleensä palmussa, erityisesti *Roystonea*-suvun palmuissa. Jos sopivaa palmua ei ole tarjolla, voi pesä sijaita myös muussa puussa tai vaikkapa puhelinpylväässä. Valmiissa yhteispesässä voi olla jopa 30 erillistä asuntoa, joissa on oma sisäänkäynti. Naaras munii 2–4 munaa.

Ravinto
-------

Palmulaisten ravinto koostuu kukista, marjoista ja hedelmistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife International: *Dulus dominicus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.3.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Palm chat (Dulus dominicus) Cornell University. Viitattu 27. tammikuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Palmchatpage (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q845457
* Wikispecies: Dulus dominicus
* ADW: Dulus\_dominicus
* Avibase: A274284B4522E3BC
* BirdLife: 22708129
* CoL: 382BP
* BOW: palmch1
* eBird: palmch1
* EoL: 915995
* Fossilworks: 372059
* GBIF: 2489266
* iNaturalist: 7434
* IRMNG: 10973145
* ITIS: 559835
* IUCN: 22708129
* NCBI: 161651
* Neotropical: palmch1
* Xeno-canto: Dulus-dominicus

 |

 |
Juustokiekkoja.
**Palmero** on Espanjan Kanariansaarten La Palmalta peräisin oleva vuohenmaitojuusto.

Vuohia toivat Kanariansaarille jo niiden berbereistä polveutuvat ensimmäiset asukkaat, guanchit. Kirjallisia historiallisia lähteitä juustonvalmistuksesta La Palmalla on vuodesta 1493 lähtien, jolloin alue liitettiin Kastiliaan. Jo 1500-luvulla juustoa tiedetään viedyn La Palmalta Espanjan siirtomaihin, kuten Kap Verdelle, Puerto Ricoon ja Santo Domingoon. Palmero-juustolla on ollut espanjalainen alkuperänimityksen suoja eli DO vuodesta 2001.

Juustoa valmistettaessa vuohenmaito lämmitetään ensin 27–33 °C lämpötilaan, jolloin siihen lisätään Palmero-juuston valmistuksessa erityisesti käytettävä kileistä saatava juoksute. Valmistettu juustomassa on puristettu perinteisesti käsin, mutta nykyisin myös koneistetusti. Juusto suolataan ja usein myös savustetaan. Savustamisen yhteydessä eri materiaaleja polttaen tuotetaan eri savustetun juuston tyyppejä. Alkuperänimityksen mukaisia poltettavia kasveja ovat manteli, viikunaopuntia, havunneulaset ja kanarianmänty. Juusto voidaan edelleen kypsyttää tai syödä tuoreeltaan. Kypsytetyn juuston kuori on kellertävä tai savustettuna ruskea. Sisältä juusto on valkoista. Juuston maku on hieman suolainen ja hapan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 537-538. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Queso de La Palma (espanjaksi)
**Luonnosta** (m.kreik. Περί φύσεως, *Peri fyseōs*) oli Anaksimandroksen kirjoittama luonnonfilosofinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan myöhempien kirjailijoiden teoksissa säilyneitä katkelmia.

Anaksimandroksen teos oli proosamuotoinen ja se oli yksi länsimaisen kirjallisuuden historian ensimmäisiä proosateoksia. Samalla teosta voidaan pitää historian ensimmäisenä todellisena filosofisena tutkielmana. Nimi *Luonnosta* on todennäköisesti annettu sille myöhemmin.

Teos esitti Anaksimandroksen teorian kaikkeuden synnystä sekä kaiken elävän kehittymisestä. Taivas ja maa saivat alkunsa rajattomasta *apeironista*. Tästä syntynyt maa oli alun perin veden peitossa, mutta myöhemmin vesi kuivui lämmön vaikutuksesta osittain ja paljasti maan. Kasvit ja eläimet syntyivät kosteudesta, ihmiset puolestaan myöhemmin kaloista tai joistakin kaloja muistuttavista eläimistä. Teoria muistuttaa evoluutioteoriaa, mutta toisaalta myös kreikkalaisen mytologian kertomuksia, kuten kertomusta Deukalionista ja Pyrrhasta. Malcolm Schofieldin mukaan teos voidaan nähdä eräänlaisena naturalistisena versiona Hesiodoksen teoksesta *Jumalten synty*.

Teoksesta säilyneet katkelmat ovat peräisin ennen kaikkea Aristoteleelta, Theofrastokselta, Pseudo-Plutarkhokselta, Hippolytokselta ja Simplikiokselta. Teoksella oli suuri vaikutus kreikkalaiseen filosofiseen kosmologiaan kirjallisuuden lajityyppinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Waggoner, Ben: Evolution and paleontology in the ancient world: The Ionian Philosophers University of California, Museum of Paleontology. Viitattu 16.8.2012.
2. 1 2 3  Gajda-Krynicka, Janina: Anaximander *Universal Encyclopedia of Philosophy*. Viitattu 16.8.2012.
3. 1 2 3  Schofield, Malcolm: The Ionians. Teoksessa Taylor, C. C. W.: *From the Beginning to Plato: Routledge History of Philosophy*, s. 55-64. Routledge History of Philosophy, osa I. Routledge, 2003. ISBN 0415308739. Teoksen verkkoversio.
Jäniskosken–Niskakosken alue merkittynä kartalle punertavalla värillä.
**Jäniskosken–Niskakosken alue** on 176 neliökilometrin laajuinen alue Lapissa Inarijärvestä itään Paatsjoen varrella. Alue myytiin Neuvostoliitolle 18. huhtikuuta 1947 Petsamon nikkelikaivoksen energiansaannin turvaamiseksi alueella sijainneen Jäniskosken voimalaitoksen ja Niskakosken säännöstelyaltaan avulla. Vaihtoehtona olleeseen tuhotun voimalan uudelleenrakentamiseen ei katsottu Suomessa olleen tuolloin varaa. Alue liitettiin osaksi saksalaisten tilisaatavien maksusopimusta ja arvioitiin 700 miljoonan markan arvoiseksi. Jäniskosken–Niskakosken alue ei kuulunut Neuvostoliiton alkuperäisiin aluevaatimuksiin. 

Suomelle kuuluessaan alue oli osa Inarin kuntaa. Nykyisin alue kuuluu Petsamon piirin Nikkelin kuntaan.

Katso myös
----------

* Suomen rajamuutokset

Lähteet
-------

* Kosonen, Matti & Pohjonen, Juha: *Isänmaan portinvartijat: Suomen rajojen vartiointi 1918–1994*, s. 343–345. Rajavartiolaitoksen julkaisu. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-13106-0.

### Viitteet

1. ↑  Asetus Jäniskosken ja Niskakosken alueen liittämisestä Neuvostoliiton alueeseen sekä Suomessa olevien, Neuvostoliitolle siirtyneiden entisten saksalaisten rahavarojen käytöstä tehtyjen sopimusten voimaansaattamisesta. 9/1947, Valtiosopimukset, Finlex
2. ↑  Kosonen & Pohjonen 1994, s. 343–345

Aiheesta muualla
----------------

* Sopimus Jäniskosken–Niskakosken alueen myynnistä Finlex.