recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wesley Carter "Wes" Welker** (s. 1. toukokuuta 1981 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Welker pelasi 11 kautta NFL-liigassa, edustaen neljää eri seuraa. Hänet muistetaan erityisesti ajastaan New England Patriotsissa.

Welker on ollut NFL:n loppuottelussa Super Bowlissa kolmesti häviävänä osapuolena, kahdesti Patriotsissa sekä kerran Broncosissa pelatessaan. Patriotsissa hän pelasi viiden kauden ajan, ja hänet valittiin jokaisella kaudella NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

Pelaajauransa jälkeen Welker on toiminut valmentajana.

Pelaajaura
----------

Ennen ammattilaisuraansa Welker pelasi yliopistojalkapalloa Texasin teknillisessä yliopistossa. Häntä ei varattu NFL:ään, vaan Welker teki varaamattomana vapaana pelaajana sopimuksen San Diego Chargersin kanssa vuonna 2004. Chargers vapautti Welkerin sopimuksestaan yhden ottelun jälkeen ja hän siirtyi Miami Dolphinsin kanssa.

Dolphins kauppasi Welkerin New England Patriotsiin vaihdossa kahteen varaustilaisuuden varausvuoroon ennen kauden 2007 alkua. Welker pelasi kuusi kautta Patriotsissa ja oli joukkueen parhaimpia laitahyökkääjiä.

Welker ja Patriots eivät päässeet yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta, joten Welker siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Denver Broncosiin kaudella 2013. Kaudeksi 2015 hän siirtyi St. Louis Ramsiin. Welker ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa tuohon kauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wes Welker ESPN. Viitattu 21.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Wes Welker’s post-football life crisis New York Post. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  Patriots snag Welker from Dolphins via trade *espn.com*. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  Adam Schein: Patriots botch Wes Welker situation; Titans crushing free agency *nfl.com*. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
Šillinki vuodelta 1963, kruuna
Šillinki vuodelta 1963, klaava
**Šillinki** (engl. *shilling*) oli Englannin punnan jakoyksikkö vuoteen 1971 asti. Yhdessä punnassa oli 20 šillinkiä ja yhdessä šillingissä 12 penniä, jolloin punnassa oli yhteensä 240 penniä.

Šillinki sai erillisenä kolikkona alkunsa 1500-luvun alussa Henrik VII:n valtakauden loppupuolella. 1500-luvun puoliväliin asti šillinki tunnettiin nimellä *testoon* italian kielen sanan *testone* mukaan, jota käytettiin hallitsijan kuvalla varustetusta kolikosta. Myöhemmin šillingistä alettiin käyttää kansankielessä nimitystä *bob* – sanan ensimmäinen tunnettu esiintyminen tässä merkityksessä on vuodelta 1789. Šillinki oli halkaisijaltaan 24 millimetriä.

Šillinkejä ei vedetty kierrosta välittömästi Yhdistyneen kuningaskunnan siirtyessä desimaalimuotoiseen valuuttaan vuonna 1971, vaan šillingit pysyivät käytössä samanarvoisina kuin ennenkin eli 1/20 punnan (viiden uuden pennin) arvoisina. Šillingit lakkasivat olemasta käypää valuuttaa vasta vuonna 1990, jolloin vuonna 1968 käyttöön otetut viiden pennin kolikot korvasivat ne täydellisesti. Brittiläisistä pankeista ainakin NatWest, Barclays ja Lloyds Bank vaihtavat šillinkejä desimaalimuotoiseksi rahaksi.

Katso myös
----------

* Šillinki

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shilling - Old British Coin Denominations *The Royal Mint Museum*.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Fleming, R. S.: British Currency During the Victorian Era; knowing your farthings from your florins *Kate Tattersall Adventures*.  7.6.2014. Viitattu 6.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  Papworth, Jill: Old coins: strike gold with pre-decimal silver *The Guardian*.  9.9.2011. Viitattu 4.12.2019. (englanniksi)
**Vuosaaren silta** yhdistää Vuosaaren kaupunginosan Vartiokylään (Puotilaan) Helsingissä. Sen pituus on 415,7 metriä ja leveys 18,5 metriä. Valmistuessaan se oli 597-metrisen Lapinlahden sillan ohella Suomen pisimpiä siltoja, Helsingin Kaupunkiympäristön toimialan ylläpitämistä silloista se on pisin. Itäväylältä alkunsa saava Meripellontie johtaa 2+2 kaistaisena sillalle jonka Vuosaaren puoleisessa päässä Meri-Rastilassa tien nimi muuttuu Vuotieksi.

Sillan ja metrosillan väliin valmistui vuonna 2018 kevyelle liikenteelle tarkoitettu silta, Raittisilta. Vuosaaren silta peruskorjattiin samaan aikaan Raittisillan rakentamisen kanssa. Peruskorjauksessa sillan pohjoispuolella oleva kävely- ja pyörätie poistettiin ja kaistoja levennettiin. Sillan peruskorjaus valmistui joulukuussa 2019.

Historia
--------

Vuosaaren Asuntosäästäjät aloittivat sillan rakennuttamisen huhtikuussa 1965, jolloin Vuosaari kuului vielä Helsingin maalaiskuntaan. Silta avattiin 1. heinäkuuta 1966. Vuosaari oli liitetty 1. tammikuuta samana vuonna Helsinkiin. Helsingin maalaiskunta ja Helsingin kaupunki olivat olleet haluttomia suuriin investointeihin ennen alueliitoksen toteutumista ja Asuntosäästäjät näkivät sillan rakentamisen itse ainoana keinona välttää vuosikausien odottelun siltakysymyksessä. Kaupunki lunasti sillan myöhemmin itselleen.

Sillan pohjoispuolelle valmistui 1990-luvulla metroliikenteelle oma siltansa ja niiden väliin kevyenliikenteen silta 2018.

Laiton kilvanajo
----------------

Vuosaaren silta toimi erityisesti 1970- ja vielä 1980-luvullakin yöllisten, *laittomien* kiihdytyskilpailujen näyttämönä. Tähän oli vaikuttamassa seikka, että sillan pituus liikuntasaumojen välissä lähes tarkalleen amerikkalaisen varttimailin.

Kuvia
-----

* Metro ylittämässä Vuosaaren sillan pohjoispuolella sijaitsevaa metrosiltaa. Kuva otettu Vuosaaren sillan alta.Metro ylittämässä Vuosaaren sillan pohjoispuolella sijaitsevaa metrosiltaa. Kuva otettu Vuosaaren sillan alta.
* Vuosaaren silta altapäin kuvattuna.Vuosaaren silta altapäin kuvattuna.
* Silta tammikuussa 2017.Silta tammikuussa 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rytkönen, Timo: Siltaomaisuuden hallintaa Helsingissä (PDF) (s. 6) *Puheenvuoro Kehto-foorumissa Kuopiossa*.  3.10.2013. Kuntatekniikka.fi:  KL-Kustannus.  Arkistoitu 17.3.2014. Viitattu 17.3.2014.
2. ↑  Vuotien, Meripellontien, Vuosaaren sillan ja Raittisillan suunnitelmat esillä *Helsingin kaupunki*.  Arkistoitu 5.8.2017. Viitattu 5.5.2017.
3. ↑  Vuosaaren sillan remontti viivästyy puoli vuotta.  *Vuosaari-lehti*, 21.11.2018, s. 5. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  Honkanen, Antti: Saumalaite ei tullut Puolasta ajallaan – sillan remontti valmis vasta joulukuussa *Vuosaari-lehti*.  19.11.2019. Viitattu 7.12.2019.
5. ↑   Overdrive.fi Vuosaaren silta

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vuosaaren silta** Wikimedia Commonsissa
**TeraCopy** on ilmainen Windows-tietokoneille suunniteltu tiedostojen kopiointiin ja siirtoon suunniteltu työkalu. Se on suunniteltu toimimaan nopeammin kuin Windowsin natiivi siirtotyökalu. TeraCopy toimii Windowsin siirtotyökalun rinnalla tai sen korvaajana.

Luku- tai kirjoitusvirheen sattuessa TeraCopy yrittää toimia muutaman kerran automaattisesti ja sitten hyppää ongelmallisen kohdan ylitse. Dynaamisesti säädettävän välimuistin hallinta vähentää hakuaikoja ja asynkroninen kopiointi nopeuttaa tiedon fyysistä siirtoa eri lähteiden välillä. Ohjelmassa on täysi unicode-tuki.

Ohjelmasta on myös maksullinen TeraCopy Pro -versio. Lisäominaisuuksina siinä on esimerkiksi siirtolistan muokkaaminen.

Menestyminen
------------

Vuonna 2007 Softpedian Ionut Ilascu mainitsi erikseen ohjelman hyvän virheidenkorjauksen. Windows XP -koneella kovalevyn eheytys suurentaa eroa vielä paremmin TeraCopyn puolelle siirtonopeuksia mitattaessa.

Vuonna 2009 Lifehackerin Jason Fitzpatrick kertoi ettei ohjelma loista ominaisuuksillaan, mutta tekee työn paremmin kuin muut kilpailijat. Lifehacker-sivuston käyttäjät äänestivät TeraCopyn parhaaksi tiedostojen siirto-ohjelmaksi Windows-alustalle.

Vuonna 2010 CNET ylisti TeraCopya hyvänä ilmaisohjelmana, ja suositteli sitä kaikille Windows-koneille.

Lähteet
-------

1. ↑  Ionut Ilascu: Slickin' Fast Copy/Move  17.8.2007. Softpedia:  SoftNews NET SRL. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)
2. ↑  Jason Fitzpatrick: Five Best Alternative File Copiers *lifehacker.com*.  7.6.2009. LifeHacker. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)
3. ↑  CNET: TeraCopy editors' review *download.cnet.com*.  13.8.2010. CNET. Viitattu 15.12.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
* Download.fi - TeraCopy (suomeksi)
**Alavieskan työväenyhdistys** perustettiin vuonna 1905 Alavieskassa, ja oma talo hankittiin vuonna 1908. Työväenyhdistys omisti talon 1930-luvun alkuvuosiin, minkä jälkeen sen omisti Alavieskan suojeluskunta vuoteen 1944. Vuodesta 1944 lähtien talon omisti Alavieskan sosialidemokraatit ry..

Historiaa
---------

Alavieskan työväenyhdistys päätti vuonna 1921 erota Sosialidemokraattisesta puolueesta ja liittyä Suomen Sosialistiseen työväenpuolueeseen. Vuonna 1908 rakennettu työväentalo jäi osaston haltuun. Yhdistys siirsi talon omistuksen Alavieskaan perustetulle Suomen Maa- Metsä ja Uittotyöväen liittoon kuuluvalle ammattisosastolle. Suomen Ammattijärjestö ja sen osastot lakkautettiin 1930-luvun alussa. Työväentalo pakkomyytiin, ja se päätyi Alavieskan suojeluskunnan käyttöön Suojeluskunta käytti taloa kokous- ja varastotiloina ja vuokrasi tiloja myös muille. Jatkosodan aikana myös vuonna 1928 perustettu Alavieskan sosialidemokraattinen työväenyhdistys vuokrasi taloa ja osti sen suojeluskunnalta vuonna 1944.

Rakennus
--------

Taloa varten ostettiin oma tontti, ja talo rakennettiin ostamalla vanha hirsinen autiotalo, joka siirrettiin yhdistyksen tontille. Työt tehtiin suurelta osin talkootyönä, vain erityistä ammattitaitoa vaativat työt teetettiin palkkatyönä. Vuonna 1944 talo kunnostettiin perusteellisesti. Vuonna 1953 oli tarkoitus korjata ja laajentaa taloa, mutta töiden vaatimaa rahoitusta ei onnistuttu järjestämään, joten talo myytiin. Uusi omistaja käytti sitä aluksi varastona, mutta sittemmin purki sen kokonaan.

Talon käyttö
------------

Kaikki omistajat käyttivät taloa omaan järjestötoimintaansa. Ennen 1930-lukua talossa järjestettiin myös iltamia. Alavieskan suojeluskunta vuokrasi taloa myös muille. Talon palattua työväentaloksi siellä järjestettiin kokoustoiminnan lisäksi taas yleisötilaisuuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Simonen, Heikki: *Sosialidemokraattinen työväenliike Kala- ja Pyhä-jokilaaksossa vuosina 1900–1975*. Oulu: Kala- ja Pyhäjokilaaksojen sos.dem. työväenyhdistysten historiatoimikunta, 1975. ISBN 951-99054-9-0.
2. ↑  Keskipohjanmaa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  30.6.1932, no 71. Viitattu 14.2.2023.
Wesley Fofana pelaamassa Leicester Cityn joukkueessa vierasottelussa Manchester Unitedia vastaan 2. huhtikuuta 2022
**Wesley Fofana** (s. 17. joulukuuta 2000 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa, johon hän siirtyi Leicester Citystä elokuussa 2022. Hänen sopimuksensa Chelsean kanssa ulottuu kesäkuun 2029 loppuun.

Ennen siirtymistään Leicester Cityyn Fofana edusti kotimaassaan Ranskassa tuolloin Ligue 1:ssä pelannutta AS Saint-Étienneä. Hän pelasi 20 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä yhden maalin, joulukuussa 2019 OGC Niceä vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Leicesterissä hän pelasi runsaan kahden kauden aikana 37 ottelua Valioliigassa, kuusi peliä Eurooppa-liigassa sekä viisi ottelua Konferenssiliigassa, jossa hän teki yhden maalin. Hän pelasi neljä ottelua, mukaan lukien finaali, Leicesterin voittaessa FA Cupin 2021. Hän oli pohjeluun murtuman vuoksi yli seitsemän kuukautta sivussa kaudella 2021–2022.

Fofana pelasi debyyttikaudellaan 2022–2023 Chelseassa 15 ottelua Valioliigassa ja viisi peliä Mestarien liigassa. Hän teki kummassakin kilpailussa yhden maalin. Hän joutui lokakuussa 2022 tulleen polvivamman vuoksi jäämään neljäksi kuukaudeksi tauolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wesley Fofana Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Chelsea – Englannin Valioliiga
1 Kepa |
4 Badiashile |
5 Fernández |
6 Thiago Silva |
7 Kanté |
8 Kovačić |
9 Aubameyang |
10 Pulisic |
11 Félix |
12 Loftus-Cheek |
13 Bettinelli |
14 Chalobah |
15 Mudryk |
16 Mendy |
17 Sterling |
18 Broja |
19 Mount |
20 Zakaria |
21 Chilwell |
22 Ziyech |
23 Gallagher |
24 James |
26 Koulibaly |
27 D. Fofana |
28 Azpilicueta |
29 Havertz |
30 Chukwuemeka |
31 Madueke |
32 Cucurella |
33 W. Fofana |
36 Slonina |
56 Hutchinson |
67 Hall |
  Santos |
Manageri Potter
**Alavala** on Alppilasta, Helsingistä lähtöisin oleva kolmihenkinen yhtye, joka soittaa rockahtavaa poppia. Yhtyeen kappaleet sanoittaa kitaristi Emilia Suhonen. Yhtye julkaisi syksyllä 2009 ensimmäisen omakustanne EP:nsä. Alkuvuodesta 2008 perustettu yhtye lopetti toimintansa vuonna 2017. 

Yhtyeen jäsenet ovat soittaneet aiemmin Tiktakissa, Damessa, Apulannassa, Amoralissa, Feiledissä sekä Jo Buddyssa. Yhtyeen perustamisesta syksyyn 2013 saakka mukana ollut Tyko Haapala on laulanut/räpännyt mm. Hannibalin ja Levilin kanssa, sekä omilla julkaisuillaan nimellä *Tykopaatti*.

Yhtyeen ensimmäistä kokopitkää albumia ryhdyttiin nauhoittamaan Aspen studioilla Nurmijärvellä loppuvuodesta 2011. Levy masteroitiin elokuussa 2012. Albumi *Secret Whale* julkaistiin 23. marraskuuta 2012.

Yhtyeen toinen kokopitkä albumi *Minuntai* julkaistiin 3. lokakuuta 2014.

Yhtyeen kolmas ja viimeiseksi jäänyt albumi *Lopullisia alkuja* valmistui keväällä 2016.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Emilia Suhonen – kitara, laulu
* Noora Puhakka – basso, laulu
* Masi Hukari – kitara
* Heikki Paasonen – rummut

Entiset jäsenet
---------------

* Tyko Haapala – rummut

Albumit
-------

* *Secret Whale*  (2012, Playground Music)
* *Minuntai*  (2014)
* *Lopullisia alkuja* (2016)

Lähteet
-------

1. 1 2  Alavala syntyi Tiktakin raunioilta *Helsingin Uutiset*.  Arkistoitu 11.11.2014. Viitattu 16.12.2012.
2. ↑  Rock vaihtui popiksi, englanti suomeen – katso Alavalan uusi video *Soundi.fi*.  6.6.2014.  Arkistoitu 18.7.2014. Viitattu 8.9.2014.
3. ↑  Haastattelussa Alavala: "Tiktakista me ollaan ylpeitä" *Stara.fi*.  8.9.2014. Viitattu 8.9.2014.
4. ↑  Secret Whale (Arkistoitu – Internet Archive) Levykauppa Äx
5. ↑
6. ↑  Tiktakin Emppu ja Noora tekevät paluun - keikkarumpaliksi Heikki Paasonen *www.iltalehti.fi*. Viitattu 31.3.2016. fi-FI

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
*
Ilhéu BombomIlhéu Bombomin sijainti São Tomé ja Príncipessä.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
1°42′N, 7°24′EPagué, PríncipeSão Tomé ja Príncipe |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ilhéu Bombom** (myös **Ilhéu Bom Bom**, suom. "*hyvä, hyvä*") on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee suuremman Príncipen saaren pohjoisrannikon edustalla.

Osin Ilhéu Bombomilla ja osin Príncipellä sijaitsee Bom Bom Island Resort -niminen lomakeskus. Lomakeskuksen baari, ravintola ja satama sijaitsevat Ilhéu Bombomilla ja majoitustilat ja uima-allasalue puolestaan Príncipellä. Saari on yhteydessä Príncipeen puisella kävelysillalla. Saaren ympärillä on kivistä muodostuneita merivesialtaita. Ilhéu Bombomin vesissä elää esimerkiksi merikilpikonnia, mustekaloja, napsijoita, raitamakrilleja, barrakudia, ankeriaskaloja, pallokaloja ja koralleja. Saari on sukelluskohde, ja lomakeskus järjestää sukelluskursseja saaren vesillä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 187–190. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
2. ↑  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 168. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)
3. ↑  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe*, s. 82. Bradt Travel Guides Ltd. 2008. ISBN 9781841622163. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bom Bomin lomakeskus Africa's Eden -matkanjärjestäjän sivuilla (englanniksi)
* Kuvia saarelta ja ympäristöstä (englanniksi)
**Šillukit** ovat nilosaharalaista šillukin kieltä puhuva kansa Etelä-Sudanissa. He asuvat Valkoisen-Niilin länsirannalla Malakalin kaupungin lähistöllä. 1980-luvulla šillukeja arvioitiin olevan noin 370 000 henkeä.

Šillukit ovat Afrikan pohjoisin niloottikansa. Kielellisesti he kuuluvat pohjoiseen luo-ryhmään. Lähin sukukieli on anuak.

Kansan elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Viljelyskasveihin kuuluvat pavut, maissi, hirssi, seesami ja tupakka. Kotieläiminä pidetään nautoja, lampaita ja vuohia. Niilillä harjoitetaan verkko- ja keihäskalastusta. Lisäksi metsästetään antilooppeja ja gaselleja ja aikaisemmin myös virtahepoja. Metsästys, karjan paimentaminen ja kalastus kuuluvat miesten tehtäviin. Naiset tekevät käsitöitä, työskentelevät kasvimailla ja valmistavat ruokaa.

Šillukit jakautuvat noin sataan patrilineaaliseen ja eksogamiseen klaaniin, jotka asuvat hajallaan 320 kilometrin pituisella alueella. Saman klaaniyhteisön jäsenten muodostamassa kylässä voi asua muutama tai jopa sata perhettä. Kylät sijaitsevat lähellä toisiaan Valkoisen-Niilin rannalla. Asumukset on rakennettu savesta ja kaisloista. Avioliiton yhteydessä sulhasen suku maksaa morsiamen perheelle myötäjäiset karjana ja vaimo siirtyy miehen kylään. Miehet menevät naimisiin 25-vuotiaina ja naiset yleensä teini-ikäisinä.

Kansalla on yhteinen kuningas *reth*, jonka merkitys on lähinnä symbolinen ja uskonnollinen. Häntä pidetään etelästä 1500-luvulla saapuneen šillukien kulttuurisankarin ja ensimmäisen kuninkaan Njikangin ruumiillistumana. Sudanin itsenäistymisen jälkeen rethillä on ollut korkean oikeusviranomaisen asema. Hänen asuinpaikkansa on Kodok (entinen Fashoda).

Vain pieni osa šillukeista on muslimeja. Perinteisen uskonnon keskushahmo on maailman luonut hedelmällisyyden jumala Džuok, jonka välittäjänä toimii Njikang ja häntä edustava kuningas. Tärkeimpiä juhlia ovat sateen tulo ja ensimmäinen sadonkorjuu, jonka yhteydessä uhrataan uutispuuroa. Jokaisella klaanilla on Njikangin hengen asuttama pyhäkkö.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 348. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
2. 1 2  *Encyclopedia of World Cultures: Volume IX, Africa and the Middle East*, s. 310. New York: G.K. Hall & Company, 1995. ISBN 0-8161-1815-9.
3. ↑  *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 334. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.
4. ↑  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 630. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.
5. ↑  *Encyclopedia of World Cultures: Volume IX, Africa and the Middle East*, s. 311. New York: G.K. Hall & Company, 1995. ISBN 0-8161-1815-9.
6. ↑  *Encyclopedia of World Cultures: Volume IX, Africa and the Middle East*, s. 310–311. New York: G.K. Hall & Company, 1995. ISBN 0-8161-1815-9.
7. 1 2  West, Barbara A.: *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, s. 631. New York: Facts on File, 2009. ISBN 978-0-8160-7158-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Šillukit** Wikimedia Commonsissa
**Ilderimin**, 8mR-vene, rakennutti vuonna 1936 ruotsalainen pankkiiri ja teollisuusmies Marcus Wallenberg nuorempi, joka osallistui veneellä Berliinin Olympialaisiin vuonna 1936. Veneen suunnitteli Tore Holm ja se menestyi hienosti Kielissä purjehdituissa kisoissa. Poliittisesti värittyneen protestikäsittelyn seurauksena Ilderim kuitenkin diskattiin toiseksi viimeisestä lähdöstä. Vaikka Wallenberg ohjasi veneen voittoon myös viimeisessä lähdössä, jäi Ilderim neljännelle sijalle akselivaltio Italian viedessä voiton ja Germania III:sen vieden kolmannen sijan.

Olympialaisten jälkeen Ilderim osallistui moniin kansainvälisiin kisoihin menestyksekkäästi Sveitsissä, Ruotsissa, Välimerellä ja Britteinsaarilla.

Wallenberg nimesi kaikki purjeveneensä Ilderim nimisiksi ja edellytti myydessään että veneen nimi vaihdettaisiin. Ilderim vietti muutaman vuosikymmenen "Christina of Cascais" -nimisenä Skotlannissa, Irlannissa ja Britanniassa. Vuonna 1989 belgialainen Marc Busschots osti veneen ja nimesi sen taas Ilderimiksi.

Kesällä 2010 Pekka Raatikainen, Mikael Stelander ja Staffan Tallqvist ostivat veneen ja toivat sen Helsinkiin, samalla kasvattaen HSS:n kasilaivaston maailman suurimmaksi.

Perustiedot
-----------

|  |  |
| --- | --- |
| Luokka: | 8mR |
| Purjenumero: | FIN 16 |
| Rakennettu: | 1936 |
| Suunnittelija: | Tore Holm |
| Kotisatama: | Helsinki |
| Pursiseura: | HSS |
| Nykytila: |  Kilpailee aktiivisesti |
| Rakenne: |  Hoduras-mahonki, teräskaaret |
|

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| Pituus: | 15,45 |
| Vesilinja: | 9.49 |
| Leveys: | 2,44 |
| Paino: | 9,6 |
| Syväys | 2.05 |
|

|  |  |
| --- | --- |
| (A) [IRC (P)]: | d/k |
| (J): | d/k |
| (B) [IRC (E)]: | d/k |
| Purjepinta-ala: | 79,00 |
| Mittamies | Matti Muoniovaara |
|

Muita lähteitä
--------------

* Suomen kasiliitto FEMA
* Kansainvälinen kasiliitto (englanniksi)
Uusi-Britannia  
New Britain, Niu BritenView and modify data on Wikidata 

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
5°44′S, 150°44′EPapua-Uusi-Guinea |
| Saariryhmä | 
Bismarckinsaaret |
| Vesialue | 
Bismarckinmeri, SalomonmeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkeimmat kohdat | 
Ulawun, 2 334 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
36 520 km² |

Väestö| Asukasluku | 
405 000 |
| Suurin kaupunki | 
Kokopo |
| Kieli | 
useita kieliä |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Uusi-Britannia satelliittikuvassa kesäkuussa 2005. Vasemmassa reunassa on näkyvissä tuhkapilvi, joka on lähtöisin Langila- ja Ulawun-tulivuorista.
**Uusi-Britannia** (engl. *New Britain*) on Papua-Uuteen-Guineaan kuuluvien Bismarckinsaarten suurin saari, joka sijaitsee Uuden-Guinean koillispuolella. Se on maailman 37. suurin saari ja maansa toiseksi suurin pääsaaren jälkeen. Karkeasti sirpin muotoinen saari on noin 600 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 80 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 36 520 neliökilometriä ja asukasluku 404 641 (vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan). 

Uusi-Britannia on jaettu kahteen maakuntaan: West New Britainiin (pääkaupunki Kimbe) ja East New Britainiin (pääkaupunki Kokopo). Saarella on kulta-, kupari-, rauta- ja hiiliesiintymiä sekä kaakaon ja kopran tuotantoa.

Saari on vulkaanisesti aktiivinen ja siellä on useita toimivia tulivuoria. Vuoristojen hallitseman saaren korkein vuori on toimiva tulivuori Mount Sinewit (2 438 m) saaren pohjoisosassa. Useat muutkin huiput kohoavat yli kahden kilometrin korkeuteen. Muita tulivuoria ovat muun muassa Ulawun, Langila, Tavurvur sekä Suluvuoret.

Historia
--------

Ensimmäinen Uuden-Britannian saarelle saapunut eurooppalainen oli William Dampier 27. helmikuuta 1700. Hän antoi saarelle latinankielisen nimen *Nova Britannia*. Saksalaisten hallitessa saarta 1884–1914 Saksan Uuden-Guinean osana sitä kutsuttiin *Uudeksi-Pommeriksi*. 11. syyskuuta 1914 saarella käytiin yksi ensimmäisen maailmansodan varhaisista taisteluista, kun australialaiset joukot saapuivat saarelle. Vuonna 1994 saaren suurinta kaupunkia Rabaulia koetteli tulivuorenpurkaus, joka peitti suurimman osan kaupungista ja lentokentän tuhkan alle. Kaupunki jouduttiin hylkäämään ja siirtämään 20 kilometrin päähän Kokopoon. Uutta East New Britainin pääkaupunkialuetta kutsutaan yhä usein Rabauliksi.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uusi-Britannia** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo siluettitaiteilijasta. Jääkärieversti, kirjailija Eero Niilo Mannisesta on oma artikkeli.*
**Eero Manninen** (27. heinäkuuta 1914 Voikoski – 13. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen veistonopettaja ja siluettitaiteilija, joka kesäisin leikkasi Helsingin Linnanmäen huvipuistossa kävijöiden siluetteja lähes neljä vuosikymmentä, vuosina 1955–1992. Siluettien määrä lasketaan sadoissa tuhansissa.

Manninen oli usein mukana myös ulkomailla järjestetyissä Helsinki-aiheisissa näyttelyissä, joissa hän leikkasi siluetteja näyttelyvieraista.

Eero Manninen toimi veistonopettajana ensin Helsingin Kaisaniemen kansakoulussa ja sitten Maunulan koulussa.

Mannisen työtä Linnanmäen siluetinleikkaajana jatkoi lähes kaksi vuosikymmentä, vuodesta 1988 vuoteen 2007 saakka, hänen tyttärensä Sirkka Lekman, aluksi sijaisena mutta isänsä sairastuttua vuodesta 1992 lähtien vakituisena. Hän oli avustanut isäänsä Linnanmäellä jo 11-vuotiaasta alkaen liimaamalla valmiit siluetit valkoiselle paperille ja perimällä maksun.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Linnanmäen siluetinleikkaaja Eero Manninen kuollut  18.11.1999. MTV3.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 29.11.2013.
3. ↑  Siluettitaiteilija Sirkka Lekman  24.10.13. Huvipuisto.net. Viitattu 29.11.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Harri Johannes Jauhiainen** (s. 24. helmikuuta 1951 Joensuu) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen aitajuoksija, joka edusti Heinolan Iskua.

Kalevan kisoista Jauhiainen saavutti 400 metrin aitajuoksusta hopeaa vuonna 1980 ja pronssia vuonna 1977. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksusta vuonna 1977. Ennätyksekseen pitkissä aidoissa Jauhiainen juoksi ajan 51,74 (1980). Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1988 jälkeen.

Jauhiainen kilpaili myös vammaisurheilussa käsiamputoitujen sarjassa. Hän saavutti Paralympialaisista 1980–1988 eri juoksumatkoilta kuusi kultaa ja kaksi hopeaa sekä kiekonheitosta kaksi pronssia.

Hänelle myönnettiin Pro Urheilu -tunnustuspalkinto vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harri Jauhiainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Penttilä, Risto E. J.: Jauhiaisen mitalit vammaisten kannustin.  *Helsingin Sanomat*, 4.7.1984, s. 24. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 21.3.2018.
3. ↑  Suomalaiset paralympiamitalistit Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry.  Arkistoitu 22.3.2018. Viitattu 21.3.2018.
4. ↑  Harri Jauhiaiselle Pro Urheilu -tunnustus  8.12.2010. Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry. Viitattu 21.3.2018.
**Yllätyslukemisto 1/1946.** Kansikuvan "kauniit pojat." 
**Yllätyslukemisto** oli lukemistolehti, joka ilmestyi kerran kuussa 1937–1951. Lehteä kustansi Ilmarinen.

Lehdessä julkaistiin sekä kotimaisten että ulkomaisten kirjoittajien pulp-tyylistä tuotantoa. Suuri osa novelleista julkaistiin ilman tekijän nimeä tai nimimerkillä. Aiheet vaihtelivat villistä lännestä kovaksikeitettyyn rikostarinaan, fantasiasta tosikertomuksiin.

Yllätyslukemisto julkaisi paljon Matti Hälliä. Juttujen lopussa luki usein: *Uusi "Yllätys" - uusi Hälli.* Numerossa 8/1942 on hänen novellinsa "Rajattomuuden arvoitus", joka muistuttaa tyylillisesti hyvin paljon Lovecraftia. Siinä neuroottinen, yliherkkä nuorukainen pääsee virittäytymään meidän maailmamme rinnalla olevan toisen maailman aaltopituudelle. Siinä koetaan myös kuoleman hetkellä jopa ns. ruumiista irtaantumis -kokemus.

Muita kotimaisia kertojia olivat mm. Marton Taiga (oik. Martti Löfberg) ja Kapteeni Hell (oik. Vesa E. Syrjänen) ja Masa Palo ( oik. Reino Helismaa).

Katso myös
----------

* Lukemista Kaikille
* Viikonloppu

Lähteet
-------

1. ↑  Reino Helismaa: *... ja reikärauta-Brown*, s. 62. Gummerrus, 2001. ISBN 951-20-5968-1.
**Bram Som** (s. 20. helmikuuta 1980 Terborg, Alankomaat) on alankomaalainen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrille. Hän on lajin Euroopan-mestari.

Som sijoittui viidenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 800 metrillä Annecyssä 1998 ajalla 1.48,36. Seuraavana vuonna hän saavutti samassa lajissa pronssia junioreiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Riiassa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän putosi alkuerissä. Vuonna 2001 hän karsiutui välierissä sekä sisä- että ulkoratojen MM-kilpailuissa.

Som sijoittui kuudenneksi Münchenin 2002 EM-kilpailujen 800 metrillä ajalla 1.48,56. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui viidenneksi juostuaan ajan 1.47,00. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin MM-kilpailuissa välierissä. Ateenan olympialaisissa 2004 hän eteni niin ikään välieriin ja sijoittui samana syksynä IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi.

Som voitti 800 metrin Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 2006. Hän juoksi ajan 1.46,56 kukistaen toiseksi sijoittuneen David Fiegenin kolmella sadasosasekunnilla. Samana vuonna hän sijoittui lisäksi toiseksi niin IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuin maailmancupissakin. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui alkuerissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 1.45,86. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli samana vuonna neljäs. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui välierissä.

Som lopetti aktiivisen kilpailu-uransa vuonna 2012 ja on sen jälkeen toiminut jäniksenä muun muassa timanttiliigan kilpailuissa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

*Lähde: IAAF*
Ulkoradat
400 metriä – 46,87 (2003)
600 metriä – 1.15,26 (2000)
800 metriä – 1.43,45 (2006)
1 000 metriä – 2.17,01 (2010)
1 500 metriä – 3.42,75 (2011)
Sisäradat
400 metriä – 47,73 (2004)
800 metriä – 1.45,86 (2003)
1 000 metriä – 2.17,81 (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Bram Som Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 15.6.2010
2. ↑  Athletics European Junior Championships Men: 800 m *Sports123.com*. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  Athletics European Championships 2006 at Göteborg (swe) Men: 800 m *Sports123.com*. Viitattu 25.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Korte, Annimari: Millaista on elämä Timanttiliigan jäniksenä?  5.7.2014. Yle Urheilu. Viitattu 8.3.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Harri Kolehmainen** (s. 17. elokuuta 1991 Raahe) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Pattijoen Urheilijoita. Kolehmainen on edustanut koko 2010 alkaneen Superpesis-uransa ajan kasvattajaseuraansa Pattijoen Urheilijoita. Hän on saavuttanut 2 SM-pronssia ja A-poikien SM-hopean. Kolehmaisen ulkopelipaikka on etukentällä ja sisäpelissä hän toimii etenijänä. Pelaamissaan 42 Superpesiksen runkosarjaottelussa Kolehmainen on lyönyt yhden ja tuonut viisi juoksua sekä kerännyt 21 kärkilyöntiä*milloin?*. Pelaamissaan 13 pudotuspeliottelussa Kolehmainen on lyönyt ja tuonut yhden juoksun sekä kerännyt seitsemän kärkilyöntiä*milloin?*.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 2 SM-pronssia: 2011, 2012
* Ykköspesiksen etenijäkuningas 2021
* Ykköspesiksen kärkilyöntikuningas 2022

Lähteet
-------

* Kolehmainen Harri *Pattijoen Urheilijat*.  1.3.2016. Web Archive.  Arkistoitu 28.7.2018. Viitattu 1.10.2022.
* Pelaajakotit, Kolehmainen Harri (5879) *Pesiksenmaailma.fi*.  Arkistoitu 10.8.2020. Viitattu 28.7.2018.

### Viitteet

1. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit  2018. Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 18.9.2017. Viitattu 14.4.2018.
**Braleva Kiinteistöpalvelut Oy** on suomalainen kiinteistöyritys. Se syntyi 30. syyskuuta 2019, kun Isännöintiverkko ja Soukan Huolto yhdistivät liiketoimintansa tytäryhtiösulautumisena.

Yrityksen juuret ulottuvat yli 50 vuoden taakse, jolloin alueellinen huoltoyhtiö Soukan Huolto perustettiin vuonna 1968. Nimi Braleva on ruotsia ja tarkoittaa hyvää asumista. Yrityksen nimi löytyi henkilökunnalle järjestetyn nimikilpailun tuloksena.

Braleva Kiinteistöpalvelut Oy toimii pääkaupunkiseudulla ja Kirkkonummella sekä Keski-Uudenmaan alueella. Bralevan palveluista (isännöinti, tekninen isännöinti, kiinteistöhuolto, siivous, remontointi, viherpalvelut) asiakkaat voivat valita tarpeidensa mukaan haluamansa kokonaisuuden. Yritys tarjoaa myös kotisiivous- ja remonttipalveluita kuluttajille.

Isännöintikohteita on noin 350 ja asiakassopimuksia on yhteensä noin 900. Yritys on läsnä noin 42 000 asukkaan arjessa. Yrityksen kotipaikka on Espoo. Yrityksen liikevaihto oli 6/2021 päättyneellä tilikaudella 12,18 miljoonaa euroa.

Bralevan toimitusjohtajana toimii Janne Keränen.

Yritys on asiakkaidensa, soukkalaisten taloyhtiöiden, omistama. Yrityksessä työskentelee noin 160 ihmistä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Tiimityöllä entistä parempi Braleva *Braleva*.  30.11.2021. Viitattu 12.1.2022.
**Yoshishige Yoshida** (jap. 吉田 喜重, 16. helmikuuta 1933 Fukui – 8. joulukuuta 2022) oli japanilainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tuotantonsa edusti usein vastaelokuvaa, joka ottaa vahvan poliittisen kannan. Aiheina ovat muun muassa Japanin militaristinen menneisyys ja naisten tunne-elämä.

Ura
---

Yoshida opiskeli 1950-luvulla filosofiaa ja Ranskan kirjallisuutta Tokion yliopistossa. Hän ei viihtynyt akateemisessa ympäristössä, joten heti opintojensa päätyttyä 1955 hän aloitti uransa elokuvia tuottavassa ja jakelevassa Shōchiku-yhtiössä. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli tuolloisesta valtavirrasta poikkeava rikoselokuva *Rokudenashi* (1960). Elettiin ajanjaksoa, jolloin japanilainen elokuva oli kriisissä etenkin television yleistymisen seurauksena. Shōchiku etsi ulospääsyä kriisistä antamalla mahdollisuuksia nuorille ohjaajalupauksille.

Yoshidan ensimmäiset ohjaustyöt olivat Shōchikun näkökulmasta liian poliittisia. Hän erosi yhtiön palveluksesta 1964 ja alkoi tuottaa itse omat elokuvansa. Hän perusti 1966 riippumattoman tuotantoyhtiön, joka sai nimekseen Gendai Eiga Sha. Sen tuottamat elokuvat, kuten *Onna no mizuumi*, tavoittivat hyvin yleisön, sillä Japanin viisi suurta elokuvayhtiötä ottivat ne levitykseensä.

Vuosina 1974–1985 Yoshida ei ohjannut yhtään teatterielokuvaa, vaan keskittyi dokumentteihin. Yoshida palasi elokuvien pariin 1986 eutanasiaa käsittelevällä teoksella *Ningen no yakusoku*. Sen jälkeen hän ohjasi elokuvia harvakseltaan vuoteen 2004 saakka. Hänen viimeinen fiktioelokuvansa on draama *Kagami no onna-tachi* (2002).

Yoshidan puoliso Mariko Okada näytteli pääroolin useissa Yoshidan ohjaamissa ja käsikirjoittamissa elokuvissa. 1960-luvulla pariskunta teki monia merkittäviä "antimelodraamoja".

Lähteet
-------

1. 1 2  Yoshishige Yoshida Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
2. ↑  映画監督の吉田喜重さん死去　89歳　妻は俳優の岡田茉莉子さん *mainichi.jp*. Viitattu 10.2.2023.
3. 1 2 3 4  Art Cinema, Counter Cinema: The Cinema of Kiju Yoshida and Mariko Okada *Harvard Film Archive*.  2009. President and Fellows of Harvard College. Viitattu 8.7.2022. (englanniksi)
4. 1 2 3  Interview with Yoshishige Yoshida *Diagonal Thoughts*. Viitattu 8.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Midnight Eye: Yoshishige Yoshida (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yoshishige Yoshida 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Australia
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Harry Einar (Harri) Koivu** (7. maaliskuuta 1915 Helsinki – 1. syyskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Koivun vanhemmat olivat kauppias Karl Koivu ja Hilda Fagerström ja puoliso vuodesta 1945 filosofian lisensiaatti Leena Kaarina Paaskunta. Koivu tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1936, harjoitti opintoja Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa 1936–1938 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1941. Hän oli Suomen Ilmailuliiton osastopäällikkö 1945, Lounais-Suomen Mainos Oy:n toimitusjohtaja Turussa 1945–1951, Tukon Turun tuotantolaitosten konttoripäällikkö 1946–1951, Kenkätehtaiden Keskusliiton apulaisasiamies 1951–1954, Suomen Kenkäkauppiaiden Liiton toimitusjohtaja 1954–1961 ja Suomen Kenkäkunnan toimitusjohtaja 1961–1980. Koivulla oli myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä oman alansa ja muita luottamustehtäviä, esimerkiksi urheilun piirissä Helsingin Verkkopalloseuran hallituksen jäsenyys 1956–1986, varapuheenjohtajuus vuodesta 1965 ja puheenjohtajuus 1983–1986. Sotilasarvoltaan Koivu oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harri Koivu *Biografiasampo*. Viitattu 16.11.2022.
2. ↑  Suomen kenkäkauppiaitten liitto.  *Uusi Suomi*, 10.10.1954, nro 273, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.11.2022.
Corinne Schmidhauser (1987)
**Corinne Schmidhauser** (s. 30. toukokuuta 1964 Zollikofen, Bern) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän edusti Skiclub Bern -seuraa. Hän on pituudeltaan 173 cm.

Schmidhauser voitti pujottelun maailmancupin kaudella 1986–1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella kahdestoista. Kaudella 1987–1988 hän oli pujottelucupissa kuudes. Hän voitti neljä maailmancupin pujottelukilpailua, oli kerran toinen ja kaksi kertaa kolmas.

Schmidhauser sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 1985 pujottelussa kahdeksanneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän keskeytti sekä pujottelun että suurpujottelun.

Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa
-------------------------------------------

Lähde: FIS

|
|  |
| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Laji | Sijoitus |
| 9. helmikuuta 1986 | Vysoké Tatry | Tšekkoslovakia | pujottelu | 1. |
| 30. marraskuuta 1986 | Park City | Yhdysvallat | pujottelu | 1. |
| 4. tammikuuta 1987 | Maribor | Jugoslavia | pujottelu | 3. |
| 14. helmikuuta 1987 | St. Gervais | Ranska | pujottelu | 2. |
| 15. helmikuuta 1987 | Flühli | Sveitsi | pujottelu | 1. |
| 28. helmikuuta 1987 | Zwiesel | Saksa | pujottelu | 1. |
| 24. tammikuuta 1988 | Bad Gastein | Itävalta | pujottelu | 3. |

Lähteet
-------

1. 1 2  Corinne Schmidhauser *sports-reference.com*.  Arkistoitu 4.11.2012. Viitattu 26.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Corinne Schmidhauser Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Harri Lönnberg** (s. 7. kesäkuuta 1971 Pori) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Lönnberg edusti jääkiekon SM-liigassa Porin Ässiä vuosina 1990–1994 ja 1998–1999, Rauman Lukkoa 1994–1996 ja Tampereen Tapparaa 1997–1999. Lönnberg pelasi pääsarjatasolla lisäksi yhden kauden Saksassa Nürnberg Ice Tigersissa 1990-luvun puolivälissä. Lönnberg pelasi ensimmäiset kaksi SM-liigaotteluaan Ässissä kaudella 1990–1991, mutta vietti suurimman osan kaudesta seuran A-junioreissa. Lönnberg oli kyseisellä kaudella A-junioreiden sarjan paras pistemies tehtyään 36 runkosarjaottelussa tehopisteet 24+35=59.

Lönnberg edusti pääsarjauransa aikana myös Kokkolan Hermestä jääkiekon I-divisioonassa ja Rögle BK:ta Ruotsin Hockeyettanissa. Pelattuaan viimeiset SM-liigaottelunsa kaudella 1998–1999 Tapparassa ja Ässissä, Lönnberg pelasi vielä I-divisioonaa ja Mestistä Vaasan Sportissa sekä Ruotsin Hockeyettania ja HockeyTvåania Olofströms IK:ssa. Lönnberg lopetti uransa vuonna 2004. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 315 runkosarjaottelua tehoilla 48+57=105 sekä 34 pudotuspeliottelua pisteillä 3+3=6. Hän voitti urallaan yhden SM-mitalin, pronssia Rauman Lukossa kaudella 1995–1996. Lönnbergin ylivoimaisesti tehokkain SM-liigakausi oli 1994–1995 Lukossa, jolloin hän teki 49 runkosarjaottelussa 40 tehopistettä (19+21).

Lähteet
-------

* Harri Lönnberg *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Harri Lönnberg The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Harri Lönnberg QuantHockeyssa
* Harri Lönnberg UrheiluSuomi.comissa
**Jim & The Beatmakers** oli kesästä 1964 kevääseen 1965 toiminut suomalainen pop-yhtye. Yhtyeessä olivat mukana Raul "Jim" Wikström (laulu), veljekset Seppo (soolokitara) ja Kari Keurulainen (komppikitara), Hannu Luomanen (basso) ja Ronnie Österberg (rummut). Jim & The Beatmakersilla oli paljon keikkoja ja se aiheutti suoranaista hysteriaa ihailijoissaan. Yhtyeen ohjelmistossa oli muun muassa The Tremeloesin ja The Swinging Blue Jeansin biisejä.

Yhtyeen ensilevy, lokakuussa 1964 levytetty Wikströmin säveltämä "My Only One", oli hitti. Sitä seurasi helmikuussa 1965 levytetty "You Can’t Go Away", joka ei kuitenkaan enää yltänyt samanlaiseen suosioon. Muutenkin alkoi yhtyeessä suosion myötä ilmetä riitoja ja pian se hajosi. Wikström ja Seppo Keurulainen liittyivät maaliskuussa 1965 The Beatmakers -yhtyeeseen, josta muotoutui Jormas.

Diskografia
-----------

* "My Only One / The Truth" (1964, HMV 45-TJ 300)
* "You Can’t Go Away / She Makes Me Good" (1965, HMV 45-TJ 310)

Lähteet
-------

1. ↑  Jim & The Beatmakers -historiikki verkkosivustolla BackToTheSixties.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Jim & The Beatmakers: "My Only One"
* Jim & The Beatmakers -diskografia (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen äänitearkistossa
* Jim & The Beatmakers -diskografia verkkosivustolla Discogs.com
* Jim & The Beatmakers Suomen Rock'n'Roll -arkistossa
**Masdar Institute of Science and Technology** (Masdar Institute) on ylemmän korkeakoulutason yliopisto ja tutkimuslaitos, joka on suuntautunut uusiutuvaan energiaan ja kestävään kehitykseen liittyviin haasteisiin. Se sijaitsee uudessa Masdar City -nimisessä ympäristöteknologiaa laaja-alaisesti hyödyntävässä projektikaupungissa Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Yliopisto palkitsee valmistuneet maisteriopiskelijat suomalaista diplomi-insinöörin tutkintoa vastaavalla Master of Science -tutkintonimikkeellä 21 kuukauden opintojen jälkeen ja kouluttaa tämän lisäksi myös tohtoreita.

Masdar Institute on keskeinen osa Masdar Iniativea, laajaa uusiutuvan energian ympärille rakentuvaa konseptia, jonka keskiössä on kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti rakennettava Masdar City. Yliopisto on myös ensimmäinen Masdar Cityä miehittävä instituutio. Technology and Development -ohjelma Massachusetts Institute of Technology (MIT) -huippuyliopistosta Yhdysvalloissa tekee laajaa yhteistyötä yliopiston kanssa esimerkiksi tutkimustyön ja opinto-ohjelmien kehittämisen yhteydessä. Osa opiskelijoista viettää lyhyen vaihto-opiskelu- tai harjoittelujakson MIT:ssä jossain vaiheessa opintojaan.

Organisaatio
------------

Masdar Institute painottaa opintoalojen rajat ylittävää yhteistyötä. Aikaisen päätöksen myötä perinteisten laitosten sijaan päädyttiin perustamaan selkeät koulutusohjelmat, joihin kuuluu tällä hetkellä:

* MSc, Chemical Engineering
* MSc, Computing and Information Science
* MSc, Electrical Power Engineering
* MSc, Engineering Systems and Management
* MSc, Materials Science and Engineering
* MSc, Mechanical Engineering
* MSc, Microsystems Engineering
* MSc, Water and Environmental Engineering

Opiskelijat
-----------

Masdar Institute hyväksyi 92 oppilasta 22 maasta ensimmäisenä toimintavuotenaan, jonka jälkeen se on hiljalleen kasvattanut opiskelijamääräänsä. Yliopiston tavoite on vakiinnuttaa opiskelijoiden määrä noin kahdeksaansataan. Ensimmäinen suomalainen Master of Science valmistui yliopistosta vuoden 2012 kesällä Engineering Systems and Management -koulutusohjelmasta.

Opetus ja tutkimus
------------------

Opetus Masdar Institutessa alkoi syyskuussa 2009. Käytännössä jokainen yliopistoon opettamaan saapuneista professoreista on suorittanut vähintään yhden lukuvuoden lisäopinnot Massachusetts Institute of Technologyssa.
Opetuksen lisäksi henkilökunta tekee laajasti tutkimustyötä, osin yhteistyössä MIT:n kanssa. Johtava suomalainen vesitutkija, filosofian tohtori Simo Pehkonen opettaa ja tekee tutkimusta yliopiston Chemical Engineering -koulutusohjelmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  About us - Fast facts *masdar.ac.ae*.  Arkistoitu huhtikuu 19, 2011. Viitattu April 13, 2011.
2. ↑  MIT|TDP - Technology Development Program

Aiheesta muualla
----------------

* Masdar City (Arkistoitu – Internet Archive)
* Masdar Institute (Arkistoitu – Internet Archive)
Walter Becker vuonna 2013.
**Walter Carl Becker** (20. helmikuuta 1950 Queens, New York – 3. syyskuuta 2017 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko, joka tunnettiin Steely Dan -yhtyeen toisena voimahahmona Donald Fagenin ohella. Hänen instrumenttejaan olivat kitara ja bassokitara, ja hän oli yleensä päävastuussa yhtyeen levytysten hiotuista ja vaativista sovituksista.

New Yorkin Queensissä ja New Yorkin pohjoispuolella sijaitsevassa Westchesterin piirikunnassa varttunut Becker aloitti musiikkiuransa 1960-luvun lopulla ja perusti vuonna 1972 Steely Danin yhdessä Donald Fagenin kanssa. He olivat tavanneet opiskellessaan Bard Collegessa New Yorkin osavaltion Annandale-on-Hudsonissa. Molemmat olivat kiinnostuneita pikemminkin jazzista kuin rockista tai popista. He alkoivat kehitellä yhdessä omia lauluja opiskelija-asuntolansa pystypianon ääressä. 1960- ja 1970-luvun vaihteessa molemmat muuttivat New Yorkista Los Angelesiin parantaakseen mahdollisuuksiaan työskennellä lauluntekijäkaksikkona. Vuonna 1972 kootun Steely Danin ensimmäiseltä albumilta *Can’t Buy a Thrill* nousivat listamenestyksiksi kappaleet "Do It Again" ja "Reelin’ In the Years". Myöhemmät albumit olivat yhä enemmän jazzvaikutteisia ja koostuivat Beckerin johdolla laadituista ja huippuluokan studiomuusikoiden toteuttamista sovituksista. Tämän tyylin huippua edustivat albumit *Aja* (1977) ja *Gaucho* (1980) huolimatta Beckerin tuolloisista päihdeongelmista.

Steely Dan hajosi vuonna 1981, ja Becker muutti Kaliforniasta Havaijille, jossa asui siitä lähtien ja toimi läpi 1980-luvun levytuottajana. Becker ja Fagen kokosivat Steely Danin uudelleen vuonna 1993 sekä levytysstudioon että kiertueille. Albumi *Two Against Nature* voitti neljä Grammy-palkintoa vuonna 2000. Beckerin ja Fagenin viimeiseksi yhteiseksi Steely Dan -albumiksi jäi vuoden 2003 *Everything Must Go*.

Becker julkaisi uransa mittaan myös kaksi sooloalbumia: *11 Tracks of Whack* (1994) ja *Circus Money* (2009).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Karhu, Otso: Steely Danista tunnettu kitaralegenda Walter Becker on kuollut *Rumba*.  3.9.2017.
2. 1 2 3  Walter Becker, Co-Founder of Steely Dan, Dies at 67 *The New York Times*.  3.9.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Wakizashin terä ja hela. Terän on tehnyt Soshu Fusamune 1400-luvun lopun ja 1500-luvun alun välillä, hela on tehty 1700-luvulla. Metropolitan Museum of Art, New York.
**Wakizashi** (jap. 脇差, ’toverimiekka’) on japanilainen lyhyt pisto- ja lyömämiekka. Se on yksiteräinen ja lievästi kaareva. Pituudeltaan wakizashi on 30–60 cm, keskimäärin 50 cm. Tällaista lyhyttä japanilaista miekkaa on myös kutsuttu nimillä **kodachi** (jap. 小太刀) tai **shōtō** (jap. 小刀). Wakizashin terä voidaan lyhyytensä ansiosta takoa katanan terää ohuemmaksi ja siksi se kahlaa pehmeässä kohteessa huomattavasti katanan terää paremmin.

Samurailuokkaan kuuluneet miehet kantoivat aina wakizashia vyöllään, jopa sisätiloissa, joihin katanaa (pidempi samuraimiekka) ei ollut lupa tuoda. Wakizashi kannettuna yhdessä *daitōn* eli japanilaisen pitkänmiekan (joko katana tai tachi) kanssa muodosti daishōn. Näiden kahden miekan kantaminen yhdessä oli Edo-kaudella laissa sallittu ainoastaan samuraille ja joillekin sumopainijoille.

Toisin kuin katanaa, joka suuren osan Japanin historiasta on ollut tunnusmerkillisesti samuraiden ase, alle kahden shakun mittaista wakizashia saivat kantaa myös naiset ja samurailuokan alapuolella olevat miehet. Usein wakizashi ja tantō (japanilainen tikari, joka muodoltaan muistuttaa katanaa ja wakizashia) olivat kiertelevien kauppiaiden ainoa puolustuskeino ryösteleviä kapinallisia ja rosvojoukkoja vastaan. Wakizashi oli tantōn lisäksi ainoa ase, jota käytettiin seppukussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yumoto, John M.: *The Samurai Sword: A Handbook*, s. 46–47, 180. USA: Tuttle Publishing, 1958. ISBN 0-8048-0509-1. (englanniksi)
2. 1 2  Drager, Donn F. ja Warner, Gordon: *Japanese Swordsmanship: Technique and Practice*, s. 39. New York ja Tokio: Weatherhill, 1982. ISBN 0-8348-0236-8. (englanniksi)

Huomautukset
------------

1. ↑  Yumoto kertoo *kodachin* olevan "pieni tachi", wakizashin edeltäjä varhaisella ja keskisellä Kamakura-kaudella, mutta termiä on myös käytetty wakizashin synonyyminä tai yleisesti lyhyen japanilaisen miekkatyypin nimenä.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wakizashi** Wikimedia Commonsissa