recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Giuseppe Zangara
**Giuseppe "Joe" Zangara** (7. syyskuuta 1900 – 20. maaliskuuta 1933) oli italialaissyntyinen yhdysvaltalainen henkilö, joka 15. helmikuuta 1933 ampui viittä ihmistä Yhdysvaltain presidentiksi valitun Franklin D. Rooseveltin puhetilaisuudessa Floridan Miamissa. Yksi hänen uhreistaan, Chicagon pormestari Anton Cermak, kuoli sairaalassa 7. maaliskuuta 1933. Zangara oli jo 20. helmikuuta tuomittu murhayrityksistä 80 vuodeksi vankeuteen, mutta Cermakin kuoltua hänet tuomittiin 10. maaliskuuta kuolemaan murhasta. Zangara teloitettiin sähkötuolilla kymmenen päivää myöhemmin.

Zangara oli anarkisti ja vihasi hallitusta ja eliittiä, joita hän syytti köyhien ongelmista. Hän oli myös itse kärsinyt köyhyydestä ja vatsakivuista. Yleisesti uskotaan, että hänen tarkoituksenaan oli murhata Roosevelt, mutta hän osui vahingossa Rooseveltin sijasta tämän edessä seisoneeseen Cermakiin. On kuitenkin myös epäilty, että Zangara olisi toiminut Chicago Outfit -gangsterijärjestön johtajan Frank Nittin palveluksessa ja kohteena olisi ollut nimenomaan Cermak, joka aiemmin oli järjestänyt Nittin salamurhayrityksen.

Fiktiossa
---------

Televisiosarjassa *Lahjomattomat* on kaksiosainen jakso *Työtön salamurhaaja* joka rakentuu nimenomaan Zangaran ja Cermakin murhan ympärille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Casey Piket: Attempted assassination of FDR in Bayfront Park in 1933 Miami History 4.3.2012. Viitattu 3.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  Stephan Benzkofer: Chicago Mayor Anton Cermak assassination Chicago Tribune 10.2.2013. Viitattu 3.1.2017. (englanniksi)
3. ↑  John Kass: Mayor Cermak and the Chicago Way Chicago Tribune 7.3.2013. Viitattu 3.1.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Lahjomattomat* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Giuseppe Zangara
Péter Nádas
**Péter Nádas** [ˈpeːtɛr ˈnaːdɒʃ] (s. 14. lokakuuta 1942 Budapest) on unkarilainen kirjailija.

Nádas kasvoi vanhempiensa kuoltua orpokodissa. Hän opiskeli nuorena kemiaa ja työskenteli pitkään valokuvaajana ja toimittajana. Péter Nádas ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1969.

Kirjallinen ura
---------------

Hänen romaaninsa käsittelevät etupäässä Unkarin kommunistista kautta. Romaani *Erään sukuromaanin loppu* jäi Unkarissa pitkäksi aikaa julkaisematta. Nádasin pääteos on romaani *Muistelmien kirja*, *magnum opus* Marcel Proustin ja Thomas Mannin hengessä. Sen yhteen kietoutuvat tapahtumat sijoittuvat 1970-luvun DDR:ään, Itämeren rannikolla sijaitsevaan Heiligendammin kylpyläkaupunginosaan vuosisadan vaihteessa sekä 1950-luvun Unkariin.

Muuta
-----

Péter Nádas asuu Budapestissä sekä Gombosszegin kylässä Zalan läänissä.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Erään sukuromaanin loppu*. Suom. Hannu Launonen. Helsinki: Tammi, 2000. ISBN 951-31-1699-9
* *Muistelmien kirja*, I osa. Suom. Hannu Launonen ja Juhani Huotari. Helsinki: Tammi, 2006. ISBN 951-31-2688-9
* *Muistelmien kirja*, II osa. Suom. Hannu Launonen ja Juhani Huotari. Helsinki: Tammi, 2006. ISBN 951-31-3614-0

Aiheesta muualla
----------------

* Péter Nádas Tammen sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Mehringplatzia etelästä nähtynä, keskellä Friedenssäule-pylväs.
Mehringplatz vuonna 1900.
**Mehringplatz** on pyöreä aukio Berliinin keskustassa Friedrichstrassen eteläpäässä, Kreuzbergin kaupunginosassa, aivan Landwehrkanalin pohjoispuolella. Se muodostaa Friedrichstadtin alueen eteläkärjen. Suoraan aukion eteläpuolella sijaitsi aikanaan Hallesches Tor -kaupunginportti.

Aukio rakennettiin vuonna 1734, ja se tunnettiin alkuaan nimellä Rondell, Rondel tai Rondeel. Se oli alkujaan yksi kolmesta Friedrichstadtin laajennuksen yhteydessä 1700-luvun alussa kaupungin reunoille rakennetusta geometrisesta aukiosta; kaksi muuta ovat nelikulmion muotoinen Pariser Platz ja kahdeksankulmainen Leipziger Platz. Rondell-aukio oli 1800-luvun alkuun saakka Berliinin rakennetun kaupunkialueen eteläinen päätepiste. Se nimettiin vuonna 1815 *Belle-Alliance-Platziksi*. Nimi viittasi Waterloon taisteluun, sillä marsalkka Blücher oli ehdottanut kyseisen taistelun nimeämistä taistelupaikan lähellä sijainneen Belle Alliance -nimisen majatalon mukaan, jossa oli ollut Napoleonin päämaja taistelun aikana. Vuonna 1946 nimi muutettiin *Franz-Mehring-Platziksi* ja vuotta myöhemmin nykyiseen muotoonsa. Se viittaa toimittaja ja poliitikko Franz Mehringiin. Aukio muodosti aikanaan juhlavan päätteen keskustan läpi kulkevalle Friedrichstrasselle, mutta aukiota ympäröineet rakennukset tuhoutuivat toisessa maailmansodassa. Niiden tilalle rakennettiin 1960- ja 1970-luvuilla tavallisia asuinkerrostaloja.

Mehringplatzin keskellä on Friedenssäule ("Rauhanpylväs") -niminen muistomerkki, joka pystytettiin vuonna 1843. Sen suunnitteli arkkitehti Christian Gottlieb Cantian ja pylvään huipulla olevan voitonjumalatar Viktorian patsaan veisti kuvanveistäjä Christian Daniel Rauch. Pylväs on noin 19 metriä korkea.

Lähteet
-------

1. 1 2  Belle-Alliance-Platz (saksaksi) Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 14.8.2014.
2. ↑  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 19–20, 23, 40. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos *Kunst & Architektur Berlin*.
3. ↑  Mehringplatz (saksaksi) Lexikon von A-Z zur Berlingeschichte und Gegenwart. Viitattu 14.8.2014.
4. 1 2  Friedenssäule (saksaksi) Berlin.de. Viitattu 14.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mehringplatz** Wikimedia Commonsissa
**Kleftiko** (kreik. κλέφτικο, *kléftiko*) on kreikkalainen ruokalaji, joka on uunissa paistettua marinoitua lampaanlihaa. Se on alun perin nimensäkin mukaisesti kreikkalainen versio rosvopaistista.

Kleftikoa valmistettaessa lampaanliha marinoidaan sipulien kera oliiviöljyssä, sitruunamehussa ja valkosipulissa. Tämän jälkeen se kääritään voipaperiin, joka pitää marinadin kiinni lihassa. Lihaa haudutetaan uunissa useita tunteja. Kleftiko tarjoillaan yleensä yhdessä perunoiden kanssa. Perunat keitetään usein erikseen, mutta ne voidaan myös hauduttaa yhdessä lihan kanssa.

Kleftikon nimi viittaa osmanivallan ajan kreikkalaisiin kapinallisiin klefteihin, "varkaisiin" (*kléftes*), joiden täytyi varastaa ruokansa. Alun perin kleftiko on haudutettu maahan kaivettuun kuoppaan tehdyssä hiilloksessa, jotta savu ja tuoksut eivät paljastaisi kleftejä. Suomessa kleftikoa kutsutaan valmistustapansa vuoksi myös nimillä "paperilammas" tai "rosvopaisti".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kleftiko *Cyprus Island*. Viitattu 18.6.2018.
2. ↑  Greek Roasted Lamb with Potatoes (Kleftiko) *Socratic Food*. Viitattu 18.6.2018.
**Klef** (**Cleph**) oli langobardien kuningas 572–574. Hän oli langobardit Italiaan johdattaneen Alboinin poika. Klefin ollessa kuninkaana langobardit ottivat haltuunsa koko Pohjois-Italian. Hän valloitti Toscanan ja ulotti langobardien valtapiirin jo lähelle Bysantin Italian alueiden keskusta Ravennaa.

Klefin kuninkuus jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Omat miehet surmasivat hänet vain puolitoista vuotta kestäneen valtakauden jälkeen. Klefin kuolemaa seurasi kymmenen vuoden interregnum, joka tunnetaan "herttuoiden valtakautena". Vuonna 584 valtaistuimelle nousi viimein Klefin poika Authari.

Lähteet
-------

* Kari, Risto: *Historian ABC – Kaikkien aikojen valtiot. Osa 3*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2001. ISBN ISBN 951-31-1095-8.

### Viitteet

1. ↑  Kari 2001, s. 228
2. ↑  Kings of the Langobards Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 30.12.2009. englanti


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Alboin** | **Langobardien kuningas**  | Seuraaja:**interregnum** |
**Péter Módos** (s. 17. joulukuuta 1987 Szigetvár) on unkarilainen kreikkalais-roomalaisen painityylin olympia- MM- ja EM-mitalisti. Hän edusti BDT-Szigetvari BSE- ja Kertvaros SE -seuroja ja hänen valmentajinaan toimivat Janos Módos vuodesta 1992, Ferenc Bacsa vuodesta 2000 ja György Struhács vuodesta 2001 alkaen.

Módos saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 55 kg:n painoluokassa kukistettuaan pronssiottelussa tanskalaisen Håkan Nyblomin jaksoin 2–1. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Budapestissa 2013 sekä sijoittui viidenneksi 2010 ja 2011.

Módos saavutti EM-kilpailuissa 55 kg:n sarjassa hopeaa Belgradissa 2012 sekä pronssia Tampereella 2008 ja Bakussa 2010.

Módos saavutti nuorten MM-pronssia 50 kg:n painoluokassa 2005 ja 2006. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 50-kiloisissa 2006 ja 55-kiloisissa 2007. Nuorten EM-pronssia hän sai 50 kg:n sarjassa 2005. Hän oli kolmas kadettien (eli alle 17-vuotiaiden) EM-kilpailuissa 42 kg:n painoluokassa 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Péter Módos *olympedia.org*. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Modos, Peter (HUN) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  Featherweight, Greco-Roman (≤55 kilograms), Men *olympedia.org*. Viitattu 28.10.2020. (englanniksi)
Kuivuustilanne Afrikan sarven alueella heinä–syyskuussa 2011
**Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011** oli heinäkuusta 2011 vuoden 2012 puoliväliin kestänyt kuivuusjakso Itä-Afrikan alueella. Noin 10 miljoonaa ihmistä kärsi ruoan ja veden puutteesta. Erityisesti Etiopia, Kenia ja Somalia ajautuivat humanitaariseen kriisiin kuivuuden takia. Kuivuus johti satojentuhansien ihmisten kuolemaan. Viimeksi kuivuus oli yhtä kova 60 vuotta aiemmin.

Somaliassa
----------

Keski-ja Etelä-Somaliassa kuoli arviolta 258 000 ihmistä (4,6 % väestöstä) lokakuun 2010 – huhtikuun 2012 välillä. Pahin tilanne oli touko–elokuussa 2011. Kuolleista 133 000 oli alaikäisiä. 10 % alle 5-vuotiaista lapsista kuoli. Pahiten kuivuus iski Ala-Shabeellahaan (18 % alle 5-vuotiaista kuoli), Mogadishuun (17 % alle 5-vuotiaista) ja Bayhin (13 % alle 5-vuotiaista). Somaliassa oli viimeksi yhtä paha nälänhätäkatastrofi 25 vuotta aiemmin.

Kuivuus johti karjan kuolemiin, huonompiin satoihin, työn tarpeen vähentymiseen ja kotitalouksien tulojen tipahtamiseen. Ruoan vähyyden vuoksi ruoasta joutui maksamaan liian korkealle noussutta hintaa. Hallituksen ja al-Shabaabin välinen sota ja muut väkivallanteot estivät ruokakuljetusten toimittamisen nälkäisille. Etenkin al-Shabaabin valvonnassa olleilla alueilla kärsittiin nälänhädästä pahasti*selvennä*.

Lähteet
-------

1. ↑  UN: Somali famine is over, but action still needed  6.2.2012. TheJournal.ie. Viitattu 21.7.2015.
2. 1 2 3  Liz Ford: Somalia famine in 2010-12 'worst in past 25 years' *the Guardian*.  2.5.2013. Viitattu 25.2.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Itä-Afrikan kuivuuskausi 2011** Wikimedia Commonsissa
**Kierettijärvi** (ven. Ке́реть, *Keret*) on Kierettijoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin ja Kiestingin kunnissa Venäjällä. Sen vesialueen pinta-ala on 223 neliökilometriä, tilavuus 1,000 kuutiokilometriä, keskisyvyys 4,5 metriä ja valuma-alueen laajuus 1 100 neliökilometriä.

Kierettijärven ympäristö on havumetsän ja soiden peittämää kumpuilevaa tasankoa. Rannat ovat etupäässä matalia ja usein soistuneita. Paikoin esiintyy kallio- ja hiekkarantoja. Rantaviiva on hyvin rikkonainen ja muodostaa lukuisia järveen työntyviä niemiä, lahtia ja järviksi kutsuttuja selkiä. Etelässä on Pirttijärvi (ven. *Pirtozero*), pohjoisessa erillinen Särkijärvi (*Plotitšnoje*) ja länsipuolella Alajärvi (*Nižneje*).

Kierettijärvessä on 140 saarta, joiden yhteispinta-ala on 53,0 neliökilometriä. Järveen virtaavat Niva, Narva, Petäjäjoki (ven. *Sosnovaja*), Heinäjoki (*Travjanaja*), Kapustaoja (*Kapustnaja*) ja 27 puroa. Se laskee Särkijärven, Njukkijärven, Petrijärven ja Kierettijoen kautta Vienanmereen.

Kierettijärvi on varsin matala, ja sen rantavyöhyke käsittää lähes puolet vesialueesta. Syvin kohta on Särkijärvessä. Pohjaa peittää muta sekä rantojen ja luotojen lähellä kivet ja hiekka. Järvimalmia on moniin muihin Karjalan järviin verrattuna vähän.

Mataluutensa ansiosta Kierettijärvi lämpenee kuumina kesinä 20–22 asteeseen. Se jäätyy loka-marraskuun vaihteessa ja vapautuu jäistä toukokuun loppupuolella. Vesi on hyvin happipitoista, vähämineraalista ja eteläosaa lukuun ottamatta vain lievästi hapanta.

Laajan rantavyöhykkeensä takia Kierettijärvessä on paljon vesikasvillisuutta. Eräät lahdet ovat lähes kokonaan kasvillisuuden peitossa. Yleisimmät kasvilajit ovat järviruoko, järvikaisla, järvikorte, pohjanlumme, ahvenvita, uistinvita, vesirutto ja sarakasvit.

Kierettijärven tärkeimmät kalalajit ovat siika, muikku, ahven, särki ja hauki. Muita lajeja ovat lohi, taimen, harjus, kuore, lahna, salakka, säyne, seipi, made, kiiski, kymmenpiikki ja kivisimppu. Järvellä harjoitetaan kotitarve- ja virkistyskalastusta.

Kierettijärven rannoilla ja läheisyydessä ovat sijainneet Huuhtirannan (ven. *Huhtiranta*), Peltosen (*Peltyn*), Pinkan (*Pingosalma*), Pirttijärven (*Pirtozero*), Tyrhyn (*Parfejevo*) ja Vitsataipaleen kylät. Nykyään lähin asutus on Louhen taajama. Itärannan lähellä kulkee eurooppatie E105.

Lähteet
-------

1. ↑  Eksonyymit *Kotimaisten kielten keskus*. Viitattu 12.6.2022.
2. 1 2 3 4 5  *Ozjora Karelii: Spravotšnik*, s. 108–109. Petrozavodsk: Karelski nautšnyi tsentr RAN, 2013. ISBN 978-5-9274-0450-6. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4 5  Informatsionnaja sistema Ozjora Rossii *Institut ozerovedenija RAN*. Viitattu 12.6.2022.
4. ↑  *Karelija: entsiklopedija. Tom 2*, s. 53. Petrozavodsk: Petropress, 2009. ISBN 978-5-8430-0125-4.
5. ↑  *Itä-Karjalan kartta* 1:400 000. Pääesikunnan topografikunta, 1937.
**Vartiomoottorivene 17** (**VMV 17**) oli Suomen merivartioston vuonna 1935 valmistunut vartiomoottorivene.

Valmistus
---------

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Sen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palvelus
--------

*VMV 17* palavana
Alus oli talvisodassa vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa. Jatkosodassa se oli vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se vaurioitui 22. toukokuuta 1943 tykkitulessa ollessaan partiomatkalla, jolloin kaksi miehistönjäsentä kaatui ja yksi haavoittui. Alus kuitenkin onnistui upottamaan kaksi vihollisen venettä. *VMV 17* tuhoutui Neuvostoliiton ilmavoimien pommituksessa 18. kesäkuuta 1944 Tiurinsaarella Koivistolla.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Peuranheimo, Orvo - Pirhonen, Jouko - Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa - Moottoritorpedoveneiden taistelut Suomenlahdella 1941-1944*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1956.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Auvinen, Visa s. 147

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
Näkymä Epulu-joelle Iturin alueella
Iturin sijainti Kongon demokraattisessa tasavallassa
**Iturin metsä** on sademetsäalue Iturin maakunnassa koillisessa Kongon demokraattisessa tasavallassa, entiseltä nimeltään Zairessa. Metsä on saanut nimensä sen läpi kulkevasta Iturijoesta, joka on alueen suurin joki.

Iturin metsä on maailman laajin aarniometsäalue Amazonin altaan ulkopuolella, ja sen pinta-ala on noin 30 000–54 000 neliökilometriä. Noin yksi viidesosa sademetsästä muodostaa Unescon Maailmanperintöluetteloon kuuluvan Okapin eläintensuojelualueen. Metsässä elää useita harvinaisia eläinlajeja, kuten okapeja ja vuorigorilloja.

Suuri osa Iturin metsästä on vielä nykyisinkin tutkimatonta. Ensimmäinen siellä käynyt eurooppalainen oli brittiläinen tutkimusmatkailija Sir Henry Morton Stanley vuonna 1887. Alueen pääasiallisia asukkaita ovat mbuti-pygmit.

Lähteet
-------

* Valitut Palat: *Suuri maailmantieto*, s. 261. Hakusana Iturin metsä (Ituri Forest). Helsinki: , 1993. ISBN 951-584-002-3.
**Risto Sassali** (10. helmikuuta 1928 Raahe – 25. marraskuuta 1985 Oulu) oli suomalainen Raahessa asunut runoilija.

Raahen Katinhännässä syntynyt Sassali kävi neljä luokkaa Raahen seminaarin harjoituskoulua ja sen jälkeen Raahen keskikoulua. Koulu jäi kuitenkin kesken, kun hän karkasi kahden toverinsa kanssa merille koulun neljänneltä luokalta. Myöhemmin Sassali kävi vielä Ruona Oy:n ammattikoulua.

Sassali työskenteli pitkään höyrylaivan lämmittäjänä ja vuosina 1956–1961 hän palveli myös Ranskan muukalaislegioonassa Algeriassa – myöhemmin hän mainitsi vain saaneensa Saharan kuumasta auringosta kurkkuunsa ikuisen janon. Päästyään legioonasta Sassali vietti kulkurielämää kiertäen ympäri Ranskaa. Hän sairastui lopulta keuhkokuumeeseen ja joutui sairaalaan. Saatuaan tietää isänsä kuolleen ja jättäneen pienen perinnön Sassali palasi Suomeen ja Raaheen.

Sassali työskenteli sitten sorvaajana Raahe Oy:ssä ja Kone Oy:ssä, mutta alkoholinkäyttö aiheutti aina välillä katkoksia työssäkäyntiin.

Sassali aloitti kirjoittamisen jo 14–15-vuotiaana ja ensimmäiset hänen runonsa julkaistiin 1950 tai 1951 Merimies-lehdessä. Sittemmin Sassali kirjoitti myös raahelaisiin lehtiin ja Raahelainen-lehdessä julkaistiin Sassalin kirjoittamia "avorismeja", joiden aiheet liittyivät raahelaiseen elämään ja kaupungin tapahtumiin. Sassalin runot käsittelivät pääasiassa merimieselämää, mutta hän kirjoitti myös riimitettyjä Raahe-aiheisia runoja.

Risto Sassalilla on ranskalaisen naisen kanssa poika ajalta, jolloin hän toimi muukalaislegioonan jälkeen Pariisissa jonkin aikaa muun muassa elokuvaohjaajan henkivartijana. Hänen poikansa, merikapteenin, vierailu 1980-luvulla Suomessa ilahdutti Ristoa suuresti.*lähde?*

Sassali sai Raahen kaupungin taidetunnustuspalkinnon 1980 ja hän oli kunniavieraana kesällä 1985 pidetyillä Pekanpäivillä, kun Raahen Laulutoverit esittivät Kaj Chydeniuksen Sassalin tekstiin säveltämän *Tramppi*-laulun. Raahen Laulutoverit julkaisi myös vuonna 2001 *Tramppi-cd:n*, jolla on Sassalin runoja lauluiksi sovitettuina.

Risto Sassali kuoli tapaturmaisesti Oulussa marraskuussa 1985 jäätyään junan alle.

Teoksia
-------

* *Savut horisontissa*, toimittajat Raija Valkeapää ja Marja-Leena Keinänen. Raahen kriivarit, Raahe 1986

Lähteet
-------

* Kirjastovirma henkilögalleria: Risto Sassali (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirsti Vähäkangas: Oikia raahelainen runnoilija (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Raahen Laulutoverien Tramppi-cd:n esittely (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kielletyt viivat** ovat normaalioloissa esiintymättömiä spektriviivoja, joita syntyy spektriin hyvin harvassa kaasussa.

Kielletyissä viivoissa ei itsessään ole mitään "luvatonta" vaan nimi johtuu niiden tavattomasta harvinaisuudesta. Koska atomien keskinäiset törmäykset muuttavat energiatiloja, kiellettyjä viivoja tuottavia siirtymiä ei tavallisesti synny. Törmäysten poissulkemiseksi kielletyt viivat vaativat muutaman atomin kuutiosenttimetriä kohden, näin tyhjää ei ole edes parhaissa maanpäällisissä laboratorioissa ja siksi kiellettyjä viivoja ei voi tuottaa laboratorio-oloissa. Sitä vastoin niitä esiintyy yleisesti Maan ilmakehän yläosan spektrissä ja tähtienvälisessä avaruudessa, joissa tapahtuu atomien keskinäisiä törmäyksiä vain hyvin harvoin.

Tähtienvälisessä avaruudessa havaitaan usein ionisoituneen typen kiellettyjä viivoja [N II] aallonpituuksilla 654,8 ja 658,4 nm, rikin [S II] viivoja aallonpituuksilla 671,6 ja 673,1 nm ja [O II] kohdassa 372,7 nm sekä [O III] paikoissa 495,9 ja 500,7 nm.
**Vartiomoottorivene 3** (**VMV 3**) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene.

Valmistus
---------

Komentajakapteeni Väinö Miettinen (merivartiolaitoksen päällikkö 27. kesäkuuta 1930) suunnitteli 1929 alkaen merivartiolaitoksen perustamista (laki esitys 28. helmikuuta 1930) sisäasiainministeriön toimeksiannosta. Esityksen mukaan merivartiostolle tuli hankkia kahdeksan nopeaa ja ajanmukaista vartiolaivaa. *Vartiomoottorivene 3* oli yksi esitetyistä aluksista.

Alus tilattiin U. Suortin Veneveistämöltä Helsingistä. Se valmistui 1930, minkä jälkeen se otettiin palvelukseen vastaperustetussa merivartiostossa. Se oli ensimmäinen tilattu vartiomoottorivene, mutta myöhästymisensä johdosta *VMV 1* ja *VMV 2* ehtivät valmistua ennen sitä, joten se sai nimen *VMV 3*.

Tuhoutuminen
------------

Vene tuhoutui 11. kesäkuuta 1931 konehuonepaloa seuranneessa polttoainesäiliön räjähdyksessä. Palossa ei tullut henkilövahinkoja, koska sammuttamista yrittäneet ehtivät hypätä veteen ennen räjähdystä. Tuhoutumista tutki ulkopuolinen tutkijalautakunta, joka suositteli bensiinimoottoreista luopumista ja lisäksi Miettinen lupasi kiinnittää tarkempaa huomiota ammattitaitoisen henkilöstön palkkaamiseen.

Veneen tuhon jälkeen tehtiin teknisiä parannuksia seuraavien alusten tilauksiin. Näitä olivat muun muassa polttoainesäiliöiden sijoittaminen eristettyihin osastoihin, polttoaineputkien suojaaminen ja niiden johtaminen säiliöiden yläosaan, pääputkijohto sulkeminen kannelta mahdollistettiin, parannettiin tuuletusta ja akun paikkaa vaihdettiin.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*, s. 164-168. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* *Suomen laivasto 1918-1969*. Helsinki: Meriupseeriyhdistys, 1968.
* Kosonen, Matti & Pohjonen, Juha: *Isänmaan portinvartijat - Suomen rajojen vartiointi 1918-1994*. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-13106-0.
* *Rajavartiolaitos 1919-1969*. Mikkeli: Rajamme Vartijat ry, 1969.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the Fighting Ships 1922-1946*, s. 367. Lontoo: Conway Maritime Press, 2006. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Rajavartiolaitos 1919-1969 s. 172
2. ↑  Kosonen, Matti & Pohjonen, Juha s. 220-221

Vartiomoottoriveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *VMV 3* |
| 2. tilaus | *VMV 1* - *VMV 2* |
| takavarikko | *VMV 4* |
| 3. tilaus | *VMV 5* - *VMV 6* |
| 4. tilaus | *VMV 7* |
| 5. tilaus | *VMV 8* - *VMV 9* - *VMV 10* - *VMV 11* - *VMV 12* - *VMV 13* - *VMV 14* - *VMV 15* - *VMV 16* - *VMV 17* |
| Suojeluskunta | *VMV 18* - *VMV 19* - *VMV 20* |
| Saksa | *VMV 101* - *VMV 102* - *VMV 103* - *VMV 104* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: tullin luovuttamat – Seuraaja: Koskelo-luokka |
**Trinidad-Tobagon vallankaappausyritys 1990** viittaa tapahtumiin Trinidad-Tobagolla 27. heinäkuuta–1. elokuuta 1990, jolloin Jamaat-al-Muslimeen-niminen islamistiryhmä valtasi maan parlamenttitalon ja televisioaseman. Vallankaappausyrityksen aikana sai surmansa yhteensä 24 henkilöä. Yritys päättyi vallankaappaajien antautumiseen armahdussopimuksen jälkeen.

Tausta
------

Trinidadin ja Tobagon valtaväestö on uskonnoltaan hindulaisia ja katolilaisia, mutta maassa on myös pieni pääosin aasialaistaustainen muslimiyhteisö. Jamaat al Muslimeenin jäsenet olivat vielä tätä pienemmän afrikkalaistaustaisten käännynnäisten yhteisön muodostama ryhmä. Jamaat al Muslimeen sai monet kannattajansa maan slummeista ja se syytti maan tuolloista pääministeriä Arthur Robinsonia maan köyhyydestä, joka johtui osaltaan öljyn hinnan romahduksesta vuonna 1983.

Tapahtumien kulku
-----------------

27. heinäkuuta 1990 yhteensä 114 Jamaat al Muslimeenin jäsentä rynnäköi Trininad-Tobagon parlamenttitaloon ottaen kaikki sisällä olleet panttivangeiksi. Panttivankien joukossa oli myös pääministeri Robinson. Parlamentin lisäksi vallankaappaajat ottivat haltuunsa paikallisen televisioaseman. Trinidad and Tobago Television on maan ainoa televisioasema. Aseman lähtystä hyväksi käyttäen Jamaat al Muslimeenin johtaja Yasin Abu Bakr ilmoitti, että maan hallitus oli syösty vallasta. Maan pääkaupunki Port of Spainissa alkaneiden alkaneiden väkivaltaisuuksien ja ryöstelyn takia maahan julistettiin hätätila 28. heinäkuuta. Vallankaappaajien kanssa aloitettiin neuvottelut ja kun maan pääministeri Robinson oli allekirjoittanut sopimuksen heidän armahtamisestaan kaappaajat antautuivat 1. elokuuta.

Vallankaappausyrityksen aikana oli kuollut yhteensä 24 henkilöä, heidän joukossaan maan parlamentin jäsen Leo Des Vignes. Port of Spainin kaupunki kärsi merkittäviä vahinkoja. Pääministeri Robinsonia ammuttiin kaappauksen aikana jalkaan. Armahdussopimuksesta huolimatta vallankaappaajat pidätettiin heidän antautumisensa jälkeen, mutta heidät vapautettiin myöhemmin maan korkeimman oikeuden päätöksellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert Walker: Profile: Jamaat al Muslimeen *BBC News*. BBC. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Arthur Robinson, 87, Caribbean Leader Shot in Coup Attempt, Dies *The New York Times*. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Trinidad marks 1990 coup attempt *BBC News*. BBC. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Report of the Commission of Enquiry (pdf) Parliament of Trinidad and Tobago.  Arkistoitu 10.10.2017. Viitattu 30.6.2015. (englanniksi)
**John Benedict Hillerman** (20. joulukuuta 1932 Denison, Texas – 9. marraskuuta 2017 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hillerman oli parhaiten tunnettu roolistaan Jonathan Quayle Higginsinä televisiosarjassa *Magnum*.

Ura
---

### Alkuvaiheet

Hillerman syntyi Denisonissa, Texasissa, jossa hänen vanhempansa Leonora Joan ja Christopher Benedict Hillerman pitivät huoltoasemaa. Hillerman valmistui ensin St. Xavier Academystä ja sitten Texasin yliopiston Austinin kampukselta pääaineenaan journalismi. Vuonna 1953 hän liittyi Yhdysvaltain asevoimiin, palveli neljä vuotta ja yleni kersantiksi. Armeija-aikana hän työskenteli muutamissa teattereissa. Opiskeltuaan New Yorkissa teatterityötä hän sai kiinnityksen ohiolaiseen teatteriin 1957.

### Televisio- ja elokuvaura

Elokuvadebyyttinsä Hillerman teki 1970. Hän teki pieniä rooleja muun muassa elokuvissa *Viimeinen elokuva* (1971), *Ottaaks’ päähän?* (1972), *Ruoska* (1973), *Paperikuu* (1973), *Villiä hurjempi länsi* (1974) ja *Chinatown* (1974).

Parhaiten Hillerman kuitenkin tunnetaan Jonathan Quayle Higginsinä televisiosarjasta *Magnum*, jota tuotettiin kahdeksan kautta vuosien 1980 ja 1988 välillä.

Muuta
-----

Hillerman on kertonut opetelleensa Magnumissa käyttämäänsä brittiaksenttia katselemalla Laurence Olivierin elokuvia. Hänen vastanäyttelijänsä Tom Selleck kuvaili Hillermania "Amerikan suurimmaksi partiopojaksi" (*The biggest boy scout in America*).

Lähteet
-------

1. ↑  Byrge, Duane & Barnes, Mike: John Hillerman, Higgins on ‘Magnum, P.I.’ Dies at 84 *The Hollywood Reporter*.  9.11.2017. Viitattu 10.11.2017.
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* John Hillerman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Trine Sällström** (s. 15. lokakuuta 1998) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.

Sällström on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa helsinkiläistä M-Teamia kausina 2013–2017 sekä saman kaupungin EräViikinkejä kausina 2017–2020 ja 2021–2022. Hän on pelannut liigassa kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä 136 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 26 maalia ja antanut 62 maalisyöttöä, sekä 17 pudotuspeliä, joissa hän on saanut kuusi syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2018. Kauden 2020–2021 Sällström pelasi Ruotsin Superliigassa Nacka Wallenstam IBK:n joukkueessa.

Sällström on pelannut naisten maajoukkueessa 34 ottelua. Niissä hän on tehnyt kuusi maalia ja saanut kuusi syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia 2019. Alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän saavutti hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Trine Sällström *Nhlfinns.net*.  3.4.2022. Viitattu 8.4.2022.
2. ↑  Trine Sällström F-liiga. Viitattu 8.4.2022.
3. 1 2 3  Player Card: Trine Sällström *Floorball.org*. IFF. Viitattu 8.4.2022. (englanniksi)
4. 1 2  Tiira, Jaakko: EräViikingit sai tasokkaita paluumuuttajia – Sällström ja Westerlund palaavat Ruotsista *Pääkallo.fi*.  16.4.2021. Viitattu 8.4.2022.
5. ↑  Pelaajatilastot  14.12.2021. Salibandyliitto. Viitattu 8.4.2022.
6. ↑  Strozyk, Matias: Neljä maalia mättäneet Kaupin siskokset salibandynaisten sankareina – Suomi nousi jatkoerävoittoon ja MM-pronssiin  15.12.2019. Yle. Viitattu 8.4.2022.
7. ↑  Niemeläinen, Jonne: Salibandytytöille MM-hopeaa  9.5.2016. Yle. Viitattu 8.4.2022.
*Tämä artikkeli kertoo näytelmäkirjailijasta. Samannimisestä 1900-luvun elokuvanäyttelijästä kertoo artikkeli John Payne (näyttelijä).*
John Howard Paynen muotokuva vuodelta 1883.
**John Howard Payne** (9. kesäkuuta 1791 East Hampton – 9. huhtikuuta 1852 Tunis) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän julkaisi urallaan noin 60 näytelmää, joista osa oli alkuperäisteoksia ja osa ranskankielisten näytelmien käännöksiä. Hänet tunnetaan erityisesti vuoden 1823 *Clari, the Maid of Milan* -näytelmäänsä sanoittamastaan kappaleesta "Home, Sweet Home!", jonka sävelsi Henry Bishop.

Näyttelijänä Payne debytoi 1809 ja esitti urallaan muun muassa Hamletia ja Romeota. Vuodesta 1845 kuolemaansa asti Payne toimi Yhdysvaltojen konsulina Tunisin kaupungissa Pohjois-Afrikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Moody, Richard: "Payne, John Howard (1791 - 1852)", *The Cambridge Guide to Theatre*. Toim. Martin Banham. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0-521-43437-8. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **John Howard Payne** on Wikiaineistossa (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Howard Payne** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
	+ 2
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Trimūrtia esittävä korkokuva Elloran luolilla
**Trimūrti** (sanskritiksi त्रिमूर्ति, "kolme muotoa") tarkoittaa hindulaisuudessa kolmiyhteistä jumalaa, jonka muotoja ovat Brahmā, Vishnu ja Shiva. Jokainen jumala vastaa yhdestä luomisprosessin vaiheesta: Brahmā on luojajumala, Vishnu säilyttäjä ja Shiva tuhoaja. Vishnu ja Shiva ovat jumalista tärkeimmät, eikä Brahmāta juuri palvota, koska maailman luomisen jälkeen hänen ei uskota enää puuttuneen sen tapahtumiin.

Ajatus kolminaisuudesta lienee ollut alun perin yritys sovittaa jumaluuksien eri puolia toisiinsa ja perimmäisen totuuden käsitteeseen (*brahman*). Trimūrti-käsite voidaan esittää taiteessa yhtenä jumalhahmona, jolla on kolmet kasvot. Käsite esiintyy jo Kālidāsan kirjoittamassa eeppisessä *Kumārasambhava*-runossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Trimurti Encyclopædia Britannica. Viitattu 19.10.2013.
2. ↑  Hazen, Walter: *Inside Hinduism*, s. 14. Lorenz Educational Press, 2003. ISBN 9780787705862. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Trimūrti** Wikimedia Commonsissa
**John Hill** (1716–1775) oli englantilainen kirjailija, toimittaja ja kasvitieteilijä. Hän tuli tunnetuksi ja ennen kuolemaansa palkittiin Carl von Linnén 1750-luvulla esittelemän binomisen nimistön ensimmäisestä käyttöönotosta Isossa-Britanniassa julkaistussa kasviossa. Tärkein toimitettu teos oli vuodesta 1759 alkaen ilmestynyt 26-osainen *Vegetable System*, jonka kuvituksena oli kuparipiirroksia 26000 eri kasvista. Vuonna 1775 Ruotsin kuningas Kustaa III antoi Hillille ritarin arvonimen. John Hill tutki tieteilijänä sieniä, leviä, saniaisia ja siemenkasveja, hänen julkaisemakseen lasketaan yli 450 kasvitaksonin nimeä.

Tieteellisten nimien auktorina käytetty lyhenne on **Hill**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hill, John (1716–1775) *International Plant Names Index (IPNI)*. Viitattu 24.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2  John Hill *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 24.1.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**HMAS Parramatta** (viirinumerot L44 ja U44) oli Australian laivaston vuonna 1940 palvelukseenotettu River-luokan sluuppi.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Grimsby-luokka*
Alus tilattiin Cockatoo Docks and Engineering Companyltä ja sen köli laskettiin 9. marraskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1939 ja se valmistui 8. huhtikuuta 1940.

Palvelus
--------

Kansainyhteisönhallitus asetti aluksen Britannian kuninkaallisen laivaston käyttöön heti sen koeajojen ja koulutusjakson päätyttyä. Alus osallistui elokuussa Punaisellamerellä joukkojen evakuointiin Somalimaasta, minkä jälkeen se suojasi alueella matkanneita saattueita. Somalimaan vapauduttua italialaisjoukoista alus siirtyi sisaraluksensa *HMAS Yarran* kanssa Välimerelle.

Vuonna 1941 australialaisjoukkojen ollessa piiritettyinä Tobrukissa alus osallistui puolustavan varuskunnan huoltokuljetusten suojaamiseen. Eräällä näistä matkoista alus pelasti 24. kesäkuuta uponneelta *HMS Aucklandilta* suuren joukon eloonjääneitä.

Saksan laivaston sukellusvene *U-559* torpedoi aluksen 27. marraskuuta sen ollessa suojaamassa ammusten kuljetussaattuetta Tobrukiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-67-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Hague, Arnold s. 56

*Grimsby*-luokan sluupit

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Grimsby* - *HMS Leith* - *HMS Lowestoft* - *HMS Wellington* - *HMS Londonderry* - *HMS Deptford* - *HMS Aberdeen* - *HMS Fleetwood* |
| Australian laivasto | *HMAS Yarra* - *HMAS Swan* - *HMAS Parramatta* - *HMAS Warrego* |
| Intian laivasto | *HMIS Indus* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Shoreham*-luokka – Seuraaja: *Bittern*-luokka |
**Pohjois-Helsingin lukio** oli lukio Helsingin Tapanilassa. Lukio yhdistyi vuonna 2005 Malmin ja Suutarilan lukioiden kanssa. Uusi lukio toimii Pohjois-Helsingin lukion tiloissa, aluksi nimellä Koillis-Helsingin lukio ja vuodesta 2010 nimellä Helsingin medialukio. Vuonna 1995 aloittanut rehtori Pekka Luoma jatkoi uuden lukion rehtorina aina vuoteen 2017.

Pohjois-Helsingin lukiossa oli yleislinjan lisäksi myös medialinja. Lukiossa oli noin 300 opiskelijaa. Joka vuosi uusia opiskelijoita otettiin noin sata, joista kolmekymmentä lukion medialinjalle. Pitkinä kielinä Pohjois-Helsingin lukiossa saattoi opiskella ruotsia, englantia, saksaa ja ranskaa, joista kahta viimeistä tarjottiin myös lyhyinä kielinä.

Pohjois-Helsingin lukio toimi kahta viimeistä vuottaan lukuun ottamatta samoissa tiloissa Pohjois-Helsingin yläasteen kanssa. Viimeksi mainittu muutti vuonna 2004 Tapanilaan, ja siitä tuli Hiidenkiven peruskoulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Ruotsalainen, Nuutti & Väisänen, Timo: Medialukion isä – haastattelussa eläkkeelle jäävä Pekka Luoma *Melua & asiaa*.  1.6.2017. Viitattu 17.6.2018.
Dyfedin ruhtinas Pwyll metsästää koiriensa kanssa.
**Pwyll** (kymriksi "ymmärrys" tai "käsitys") on alamaailman jumala, jota palvottiin muinaisessa Walesissa. Tarujen mukaan Pwyllin poika Pryderi toi siat alamaailmasta Walesiin.

Kelttiläisessä mytologiassa Pwyll oli Dyfedin kuningas. Dyfed oli kaunis maa, jossa oli maaginen, runsaudensarven kaltainen kattila. Pwyll ystävystyi Arawnin kanssa, joka oli Annwnin eli alamaailman kuningas. He vaihtoivat vuodeksi ja päiväksi hahmoa ja kuninkuuksia, ja näin Pwyll sai nimen *Pwyll Pen Annwn*, "Pwyll Annwnin johtaja". Pwyll päihitti kilpailijansa Gwawlin ja voitti jumalatar Rhiannonin rakkauden. Pwyll ja Rhiannon saivat pojan, Pryderin, jonka Gwawl sieppasi. Myöhemmin Pryderi palautettiin vanhemmilleen ja tämä seurasi isäänsä sekä Dyfedin että Annwnin hallitsijana.

Kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa Pwyllin kattila muuntui Graalin maljaksi ja Pwyll esiintyi Pelleksenä, Graalin vartijana.

Pwyllin tarina on julkaistu Jani Koskisen suomentamana teoksessa *Pwyll, Dyfedin ruhtinas - kymriläinen kansantaru* (2021, Books on Demand).

Katso myös
----------

* Mabinogion

Lähteet
-------

* Manfred Lurker: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. ↑  Lurker 1987, s. 156
2. 1 2  Pwyll *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Viitattu 14.9.2017. (englanniksi)
3. ↑
**Pwon kieli** on Myanmarissa ja Thaimaassa asuvien pwo-karenien puhuma sinotiibetiläinen kieli.

Kielen puhujia arvioidaan olevan yhdestä kahteen miljoonaan, joista yli miljoona asuu Myanmarissa. Pwo-karenit ovat kuitenkin lisääntyvässä määrin siirtymässä burman ja thain kieliin.

Pwo kuuluu sinotiibetiläisten kielten tiibetiläis-burmalaisen haaran karenilaiseen ryhmään. Karenilaisia kieliä on toisinaan pidetty kielikunnan kolmantena päähaarana. Pwon lähin sukukieli on sgaw. Sen itämurteita puhutaan Myanmarin Karenin ja Monin osavaltioissa, Tanintharyin alueella sekä Thaimaan länsiosassa. Länsimurteiden puhujat asuvat Iravadin suistoalueella. Itä- ja länsimurteet ovat vain vaivoin toistensa puhujien ymmärrettävissä.

Kieltä varten on kehitetty useita kirjoitusjärjestelmiä. Myanmarissa eniten käytettyjä ovat ns. luostari- ja lähetyssaarnaajakirjoitukset. Luostarikirjoitus perustuu monin kirjaimistoon ja yhteen itämurteista. Sen vanhimmat muistomerkit ovat 1800-luvun puolivälistä. Burmalaiseen kirjaimistoon perustuva lähetyssaarnaajakirjoitus on alun perin myös laadittu erästä itämurretta varten, mutta nykyään sitä käytetään suistoalueella asuvien kristittyjen keskuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 160. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. ↑  *Narody mira: istoriko-etnografitšeski spravotšnik*, s. 132. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1988.
3. 1 2 3  Graham Thurgood & Randy J. LaPolla (eds.): *The Sino-Tibetan Languages*, s. 632. London & New York: Routledge, 2003. ISBN 0-7007-1129-5.
*Tämä artikkeli käsittelee vuosien 1989–2000 mallia. Vuosina 2011–2012 valmistetusta Aston Martin Viragesta on oma artikkeli.*

**Aston Martin Virage** oli Aston Martinin valmistama urheiluauto, joka esiteltiin Birminghamin autonäyttelyssä vuonna 1988. Se oli muodoiltaan täysin uusi, mutta tekniikka oli osittain samaa kuin edeltäneessä V8-mallissa. Moottori oli nyt 32-venttiilinen 330-hevosvoimainen.

Kehitys
-------

Vuonna 1992 esiteltiin **Virage Volante**, joka on Viragen kangaskatolla varustettu avomalli. Sitä myytiin kaksipaikkaisena, mutta kaikki tuotantomallit olivat kuitenkin käytännössä 2+2-paikkaisia. Tätä mallia valmistettiin 224–233 kappaletta ennen kuin sen valmistus loppui vuonna 1996. 

Vuonna 1992 markkinoille tuli myös tehokkaampi malli **Aston Martin Vantage**, jota valmistettiin vuosina 1993–1999. Auto on Viragea leveämpi, matalampi ja siinä on pyöreät takavalot. Auton moottoriin on lisätty Roots-tyyppiset kompressoriahtimet, jolloin tehoa on saatu irti huomattavasti enemmän kuin 6.3-mallista.

Aston Martin Virage Volante
Vuonna 1992 Aston Martin käynnisti myös muutospalvelun, jolla auto pystyttiin muuntamaan **Virage 6.3** -malliksi vaihtamalla siihen suurempi moottori Aston Martin AMR1 -kilpa-autosta. Lisäksi autossa on suuremmat 14 tuuman jäähdytetyt levyjarrut ja 18 tuuman vanteet. Samana vuonna markkinoille tuli myös harvinainen farmarimalli **Shooting Break**, jota valmistettiin ainoastaan neljä kappaletta.

Vuonna 1993 esiteltiin **Lagonda** -malli, joka on neliovinen sedan ja **Lagonda Shooting Break**, joka on viisiovinen farmarimalli. Vantage-malleissa esiteltiin myös uusi, tehokkaampi 6,3 litran V8-moottori. Molempia malleja valmistettiin vain 4 kappaletta, joten ne ovat erittäin harvinaisia. Farmarimallissa on myös taaksepäin olevat lastenpenkit tavaratilassa, tehden siitä ensimmäisen seitsemänpaikkaisen Aston Martinin.

Vuonna 1996 markkinoille tuli uusi avomalli, **V8 Volante**, jonka muotoilu perustui V8 Coupéen. Tätä mallia valmistettiin ainoastaan 63 kappaletta.

Vuonna 1998 markkinoille tuli 600 hevosvoiman moottorilla varustettu **V600**-malli.

Vuonna 2000 tuli markkinoille **V8 Vantage Volante** -avomalli, jota valmistettiin ainoastaan yhdeksän kappaletta.

Moottorit
---------

Vaihteistovaihtoehtoja on neljä: kolmi- ja nelivaihteinen automaatti sekä viisi- ja kuusivaihteinen manuaali.

* **5.3 V8** (5340 cm3) - 246 kW (335 hv) @ 5500 r/min, 494 Nm @ 4000 r/min
* **V8 Coupé** (5340 cm3) - 349 hv, 500 Nm (1996–2000)
* **Vantage** (5340 cm3) - 550 hv, 746 Nm
* **V600** (5340 cm3) - 600 hv
* **6.3 V8** (6347 cm3) - 500 hv @ 7500 r/min

Mitat
-----

* Pituus: 4770 mm
* Leveys: 1870 mm
* Korkeus: 1330 mm
* Akseliväli: 2610 mm
* Omamassa: 1790 kg

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aston Martin Virage** Wikimedia Commonsissa

 *Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin, ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.*
**Pygela** (m.kreik. Πύγελα) eli **Fygela** (Φύγελα) (lat. *Pygela/Phygela*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Aydınin maakunnan Kuşadasın kaupungin paikalla.

Maantiede
---------

Pygela sijaitsi Joonian rannikolla hieman etelään Efesoksesta. Pygelan kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.

Historia
--------

Kreikkalaisessa mytologiassa Pygelan perustajana pidettiin Agamemnonia, ja sen ensimmäisten asukkaiden katsottiin olleen tämän armeijan jäännöksiä Troijan sodasta palattaessa. Pygelan varsinaisesta historiasta tiedetään melko vähän. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Pygela kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 446/445–415/414 eaa. Kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Rahojen kuvituksessa esiintyy Artemis Munykhia. 300-luvun eaa. lopulla Pygela teki *isopoliteia*-sopimuksen Miletoksen kanssa.

Pygelan asema itsenäisenä poliksena ei ollut kovin vahva, vaan sitä uhkasivat sekä Samos että Efesos. Efesos liitti Pygelan itseensä viimeistään varhaisella hellenistisellä kaudella. Dioskorides kehui kaupungin viiniä.

Pygelan asukkaiden jakoja olivat heimo (*fyle*) ja *genos*. Nimeltä tunnetaan piirtokirjoitusten perusteella *fyle* Agamemnonis ja *genos* Euridai. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Pygeleus* (Πυγελεύς), *Pygaleus* (Πυγαλεύς) ja *Fygeleus* (Φυγελεύς).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Pygela on ollut ympäröity muurein, joita on kaivettu noin 40 metrin matkalta. Löydettyjen piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli Artemis Munykhialle omistettu pyhäkkö. Paikalta löydetty keramiikkaa ajoittuu pääasiassa 300-luvulle eaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "863 Pygela", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Pygela", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  P(h)ygela *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
4. ↑  Pygela (Ionia) 19 Kusadasi - Πύγελα *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
5. ↑  Ksenofon: *Hellenika* 1.2.2; Strabon: *Geografia* 14.639; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Πύγελα; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.31; Pseudo-Skylaks: *Periplus*; Pomponius Mela: *De situ orbis* 1.17; Livius: *Rooman synty* 37.1.
6. ↑  Dioskorides: *De materia medica* (*Peri hylēs iatrikēs*) 5.12.
**Dow-teoria** (engl. *Dow theory*) on nimetty keksijänsä Charles Dowin mukaan ja sitä on yleisesti ottaen pidetty teknisen analyysin esi-isänä. Dow-teorian tavoitteena on tunnistaa pitkän aikavälin trendejä osakemarkkinoiden hinnoissa. Kaksi eniten käytettyä indikaattoria Dow-teorian analyyseissä ovat *Dow Jones Industrial Average* (DJJA) sekä *Dow Jones Transportation Average* (DJTA).

### Dow-teorian kolme trendiä

Charles Dowin teorian mukaan osakemarkkinoiden hintoihin vaikuttaa samanaikaisesti kolmen eri tason muutosvoimia:

1. Päätrendi (*Primary trend*)
2. Keskitason trendi (*Secondary trend* tai *Intermediate trend*)
3. Pienehkö trendi (*Tertiary trend* tai *Minor trend*)

Päätrendi (*Primary trend*) vaikuttaa hintatasoon pitkällä aikavälillä useista kuukausista useisiin vuosiin. Keskitason trendi (*Intermediate trend*) on lyhyen aikavälin poikkeamaa päätrendistä. Pienehkö trendi (*Minor trend*) on päivittäistä hintatason vaihtelua, jonka merkitys on vähäinen.
**Päätrendi** vaikuttaa hintatasojen vaihteluihin pitkällä aikavälillä vaihdellen useista kuukausista jopa useisiin vuosiin. **Keskitason trendin** hinnanmuutokset sen sijaan ovat lyhyen aikavälin hetkellisiä poikkeamia pitkän aikavälin päätrendistä. Tämän vuoksi keskitason trendin hintavaihtelut eliminoituvatkin suhteellisen nopeasti erilaisten korjausten vuoksi, kun osakkeiden hinnat palaavat noudattamaan pitkän aikavälin päätrendiä. **Pienehkön trendin** hintavaihtelut puolestaan ovat päivittäisiä hintatason vaihteluita, joiden merkitys on vähäinen.

Katso myös
----------

* Tekninen analyysi
* Elliottin aaltoteoria

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Zvi Bodie, Alex Kane & Alan J. Marcus: *Investments*, s. 344–345. McGraw-Hill Companies, Inc. 2002. ISBN 0-07-2339160-0.