recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alain de Benoist** (s. 11. joulukuuta 1943 Saint-Symphorienissä Toursin lähellä) on ranskalainen filosofi. Hän on Ranskan niin sanotun uuden oikeiston (*Nouvelle droite*) keskeisiä ajattelijoita ja etnonationalistisen GRECE-ajatushautomon johtaja. Benoist on tuotannossaan arvostellut liberalismia, vapaita markkinoita ja egalitarismia.

Elämäkerta
----------

Alain de Benoist syntyi Toursin lähellä Saint-Symphorienissa Indre-et-Loiren departementissa Ranskassa. Hän opiskeli Sorbonnen yliopistossa oikeustiedettä, filosofiaa, sosiologiaa ja uskontojen historiaa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Benoist oli vuonna 1968 perustamassa GRECE-ajatushautumoa. GRECE (*Groupement de recherche et d'études pour la civilisation européenne*, suomeksi *Eurooppalaisen sivilisaation tutkimus- ja opintoryhmä*) keräsi yhteen oikeistolaisia aktivisteja, jotka pyrkivät vaikuttamaan ranskalaiseen konservatiiviseen politiikkaan.

Benoist on toimittanut *Nouvelle Ecole*- ja *Krisis*-nimisiä lehtiä. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa *Le Figarossa*, *Telos*-lehdessä ja *Junge Freiheit* -lehdessä. Yhteensä hän on julkaissut yli 50 kirjaa ja noin 3 000 artikkelia. Hänen kirjoituksiaan on käännetty noin 15 kielelle.

Näkemykset
----------

Benoist on kirjoituksissaan arvostellut liberalismia, globalisaatiota, kapitalismia, joukkomuotoista maahanmuuttoa ja amerikkalaisen kulttuurin suurta vaikutusvaltaa. Hän kannattaa etnopluralismiksi kutsumaansa näkemystä, jonka mukaan etnisten ryhmien ja kansojen tulisi erottautua toisistaan. Benoist on myös arvostellut voimakkaasti kristinuskoa ja kannattanut esikristillisten, pakanallisten perinteiden henkiinherättämistä Euroopassa. Hän on ehdottanut kansallisvaltioiden heikentämistä ja paikallisyhteisöjen vahvistamista. 

Benoist katsoo näkemyksiinsä vaikuttaneen muun muassa sellaisten ajattelijoiden kuin Friedrich Nietzsche, Martin Heidegger, Antonio Gramsci, Ernst Jünger, Jean Baudrillard, Helmut Schelsky ja Konrad Lorenz.

Kriitikot ovat nähneet Benoistin ajatuksissa rasistisia ja fasistisia elementtejä.

Aiheesta muualla
----------------

* The Alain De Benoist Collection[vanhentunut linkki], kokoelma Alain de Benoist'in englanniksi käännettyjä tekstejä.
* Alain de Benoist ja Euroopan uusi suunta. *Näköpiiri*, nro 1 (1999).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Näkymä myötävirtaan.
**Alatsoja** (ven. Алатсоя, Алатс-оя) on Venäjällä karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä virtaava 14 kilometriä pitkä joki, joka yhtyy Jänisjokeen.

Joen kulku
----------

Alatsoja katsotaan alkavan Alatunlammesta, joka sijaitsee Harlun Alatussa noin 96 metriä mpy. Puro alkaa järven eteläpäästä ja virtaa heti Mustalammen läpi. Sen vesireitin varrella on vanhoissa suomalaiskartoissa ollut haja-asutusta, mutta seutu on purolle nykyään autiota metsätaivalta. Puron alkutaival on jyrkkä, jolloin se putoaa noin 10–15 metriä kilometrillä, mutta kaltevuus pienenee keskijuoksulla 10 metriin kolmella kilometrillä. Matalan veden aikana kivet paistavat puron pohjasta esiin vedestä. Vanhoissa kartoissa merkityn Sokkisen mäen ohitettuaan puro kääntyy lyhyeksi matkaa virtaamaan luoteeseen päin. Ojaksi muuttunut puro tekee seuraavaksi käännöksen kohti länttä ja se saapuu samalla Paussun (Пауссу) kylän pelloille. Alatsoja yhtyy Jänisjokeen Harlun (Харлу, *Harlu*) ja Läskelän (Ляскеля, *Ljaskelja*) puolimatkassa.

Alatsojan valuma-alue
---------------------

Alatsoja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Alatsojan valuma-alue sijaitsee myös aivan Laatokan lähialueella. Jänisjoki laskee 12 kilometriä Alatsojan jälkeen Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Lyhyellä Alatsojalla on viisi sivuojaa, joista kaksi juoksuttaa vanhoissa suomalaiskartoissa Ilvessuona tunnetun suon vesiä. Pohjoisempi oja on Törisevänoja, joka virtaa myös Kurkisuon halki. Samaan kohtaan yhtyy kaakosta tuleva Hämeenlamminoja eli Lammenoja, joka alkaa Lammensuolla sijaitsevasta Hämeenlammesta. Alatsoja alkaa Alatunlamesta ja virtaa heti pienen Mustalammen kautta. Alatunlampeen laskee Hotonlampi lyhyttä kuivatusojaa myöten.

Alatsojan valuma-alueen pohjoisraja on ilmeisesti Suuri Särkkä, pitkä harjujakso, jonka takana on Suistamonjärven valuma-alue ja jonka luoteispuolella sijaitsee Jänisjärven lähialueen vedenjakaja. Alatsojan valuma-alueen länsipuolen vedenjakajan takana on pieniä Jänisjokeen laskevia puroja ja ojia. Tällainen on esimerkiksi Savioja. Kaakkois- ja itäpuolen vedenjakajalla on sama tilanne. Sieltä voidaan mainita Retuoja ja Sumerianjoki.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. 1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
2. ↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Алатсоя.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Alatsoja. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 26.2.2022)
2. 1 2 3 4  Alatsoja, Алатсоя, Алатс-оя (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 26.2.2022. (venäjäksi)
Alatyrin piiri Tšuvassian kartalla.
**Alatyrin piiri** (ven. Ала́тырский райо́н, *Alatyrski raion*, tšuvassiksi Улатӑр районӗ, *Ulatăr raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 940 neliökilometriä ja asukkaita on 19 000 henkeä (vuonna 2009).

Piiri sijaitsee Tšuvassian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Poretskojen piiriin, idässä Ibresin, Batyrevon ja Šemuršan piireihin, etelässä Uljanovskin alueen Suryn piiriin ja lännessä Mordvan tasavallan Ardatovin piiriin. Hallinnollinen keskus on Alatyrin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Alatyrin piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.

Pinta-alasta 57,5 % on metsää ja noin 33 % maatalousmaata. Suurin joki on piirin halki etelästä pohjoiseen virtaava Sura. Seudulla sijaitsee 90 neliökilometrin laajuinen Suran luonnonsuojelualue.

Piirin kautta kulkee lounais-koillissuunnassa vuonna 1893 avattu Ruzajevkan, Kanašin ja Kazanin välinen rautatielinja. Kaksi maantietä yhdistää seudun Tšeboksaryyn, Uljanovskiin ja Saranskiin, joihin kaikkiin on matkaa alle 200 kilometriä.

Väestöstä 61,4 % on venäläisiä, 21,2 % tšuvasseja, 15,4 % mordvalaisia ja 1,0 % tataareja.

Teollisuus on perinteisesti keskittynyt puunjalostukseen. Alan huomattavimmat yritykset ovat kunnallinen Kirski lesokombinat, suljettu osakeyhtiö Sigois, rajavastuuyhtiöt Alatyr-les, Doka-les, Terem, Art-stroi, Altyševskije stroimateraly sekä kolme yksityisyritystä. Nämä tuottavat puuelementtitaloja, puusepäntuotteita, sahatavaraa ja halkoja. Leipomotuotteita valmistavat kunnallinen yritys Raduga ja yksityiset Voshod ja Geb. Rajavastuuyhtiö Mirenski promyšlennyi kompleks "MV-Vozroždenije" on alkanut valmistaa kevytbetonielementtejä.

Piirin alueella toimii 17 maatalousyritystä, 34 yksityistilaa ja 9 780 henkilökohtaista aputaloutta. Maatalous on keskittynyt viljan ja perunan viljelyyn sekä maidon, naudan- ja sianlihan tuotantoon ja siipikarjan hoitoon. Vuonna 2008 henkilökohtaiset aputaloudet tuottivat 74,5 %, maatalousyritykset 25,2 % ja yksityistilat 0,3 % maatalouden kokonaistuotannosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Alatyrski raion: Portret raiona: Naselenije *gov.cap.ru*. Viitattu 22.12.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alatyrin piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko.
**Spassk-Rjazanski** (ven. Спасск-Ряза́нский) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangon eteläosassa Okan varrella 55 kilometriä Rjazanista kaakkoon. Kaupunki on Spasskin piirin keskus. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2007).

Staraja Rjazania vastapäätä sijainnut *Spasskojen* kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1629. Vuonna 1778 siitä tuli *Spasskin* kaupunki ja Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1929 se sai nimen *Spassk-Rjazanski*. 

Nykyään kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on mm. nahkatehdas, huonekalutehdas, ompelimo ja metallitehdas. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1918 perustettu historiallis-arkeologinen museo, 1800–1900-luvun vaihteen kauppiastalot ja 1800-luvun alussa rakennettu puinen Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko. Kolmen kilometrin päässä kaupungista sijaitsevat Rjazanin ruhtinaskunnan muinaisen pääkaupungin rauniot.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 437. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Coat of arms of Ryazan oblastRjazanin alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Rjazan**  

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
**Dana Trevor Murzyn** (s. 9. joulukuuta 1966 Calgary, Alberta) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.

Ura
---

Hartford Whalers varasi Murzynin NHL:ään vuorolla viisi varaustilaisuuden 1985 ensimmäisellä kierroksella. Tätä ennen hän oli pelannut kaksi kautta Calgary Wranglersissa juniorisarja WHL:ssä ja valittu kausista jälkimmäisellä WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän aloitti ammattilaisuransa heti varausvuonnaan ja valittiin kauden 1985–1986 päätteeksi NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.

Murzyn pelasi Hartfordissa kaksi täyttä kautta ja osan kolmannesta. Tammikuussa 1988 hän siirtyi Calgary Flamesiin osana pelaajakauppaa, jossa Calgary sai hänen lisäkseen hyökkääjä Shane Churlan ja jossa Hartfordiin siirtyivät puolustaja Neil Sheehy, hyökkääjä Carey Wilson ja hyökkääjä Lane MacDonaldin pelaajaoikeudet. Kaudella 1988–1989 Murzyn oli voittamassa NHL:n mestaruutta, Stanley Cupia. Calgary kohtasi loppuotteluissa Montreal Canadiensin ja vei mestaruuden otteluvoitoin 4–2.

Maaliskuussa 1991 Murzyn siirtyi Vancouver Canucksiin, joka antoi Calgarylle vaihdossa puolustaja Kevan Guyn ja hyökkääjä Ronnie Sternin. Kaudella 1993–1994 Vancouver eteni NHL:n loppuotteluihin, mutta hävisi mestaruuden New York Rangersille otteluvoitoin 3–4. Pudotuspelien avauskierroksella tulleen polvivamman vuoksi Murzyn ei pystynyt pelaamaan vuoden 1994 loppuottelusarjassa yhtään ottelua. Kaudella 1997–1998 Murzyn ehti pelata 31 ottelua ennen kuin kausi päättyi hänen osaltaan joulukuussa 1997 tulleeseen polvivammaan. Hänen viimeiseksi kaudekseen jäi kausi 1998–1999, jolla hän pelasi 12 ottelua Vancouverissa NHL:ssä ja 20 ottelua farmijoukkue Syracuse Crunchissa AHL:ssä.

Puolustavan puolustajan (engl. *stay-at-home defenceman*) roolissa pelannut Murzyn pelasi 14 kautta kestäneellä NHL-urallaan 838 runkosarja- ja 82 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa 204 tehopistettä, 52 maalia ja 152 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 19 tehopistettä, yhdeksän maalia ja kymmenen syöttöpistettä. Jääkiekkouransa jälkeen hän on työskennellyt liha-alalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  50 Greatest Canucks *Canucks.com*. Viitattu 14.9.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Dana Murzyn Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Dana Murzyn *Hockey Draft Central*. Viitattu 14.9.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dana Murzyn The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Neochóri** (kreik. Νεοχώρι, kath.kreik. Νεοχώριον, *Neochórion*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Νεοχωρίου, *Topikí Koinótita Neochoríou*). Kylän väkiluku on 714 (vuonna 2011).

Neochórin kylä, suomeksi "Uusi kylä", sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itään Arnaíasta, 32 kilometriä luoteeseen kuntakeskuksesta Ierissóksesta ja noin 43 kilometriä koilliseen alueyksikön keskuksesta Polýgyroksesta. Se on rakennettu noin 550 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Turkkilaisittain kylän nimi oli *Yeniköy*/*Geníkioï* (Γενίκιοϊ) ja slaavilaisittain *Novosélo* (Νοβοσέλο), mitkä nekin tarkoittavat "Uutta kylää".

Aiemmin kylä kuului Arnaían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Arnaían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Νεοχώρι *Δήμος Αριστοτέλη*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Νεοχώρι *Visit Halkidiki*. Viitattu 1.9.2020.
Dashiki ghanalaisen rumpalin yllä.
**Dashiki** on Länsi-Afrikassa yleinen pään yli puettava väljä paita, jonka V-muotoisen kaula-aukon reunus, helma ja hihat on usein kirjailtu värikkäin kuvioin. Se on yleisempi miesten kuin naisten vaatteena. Arkikäyttöön tarkoitetut dashikit ovat vaatimattomampia, juhlakäyttöön tarkoitetut valmistetaan esimerkiksi silkkibrokadista.

Dashiki nousi 1960-luvun loppupuolen Yhdysvalloissa erääksi mustien vapautusliikkeen symboliksi ja sai hippiliikkeen ja muiden vastakulttuuri-ilmiöiden myötä suosiota myös valkoisten länsimaalaisten keskuudessa. Kirjonnan sijasta painokankaista tehtyjä dashikeja tuotettiin tekstiiliteollisuuden halpatuotantomaissa Aasiassa, ja niiden kuviointiin tuli vaikutteita myös itäafrikkalaisista perinnevaatteista.

Dashiki on ollut muodissa myös 2010-luvulla.

Sana dashiki tulee joruban kielen sanasta *danshiki*, joka puolestaan johtuu hausankielisestä ilmauksesta *dan ciki*, joka tarkoittaa "alla olevaa".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  How the Dashiki from West Africa Became Cool Again *Culture Trip*.  27.6.2018. Viitattu 6.6.2019.
2. 1 2 3  Dashiki (Lähteenä *Encyclopedia of Clothing and Fashion*, The Gale Group, 2005.) *encyclopedia.com*. Viitattu 6.6.2019.
3. 1 2 3  Durosomo, Damola: The Dashiki: The History of a Radical Garment *Okay Africa*.  28.5.2017. Viitattu 6.6.2019.
Kuvan Mirage F1JA-muunnos kuuluu Ecuadorin ilmavoimille. Kuva vuodelta 1986.
**Dassault Mirage F1** on ranskalaisen Dassault Aviationin suunnittelema ja valmistama suihkumoottorilla varustettu hävittäjälentokone. Kone on Mirage-hävittäjäkoneperheen muunnos, joka ei päätynyt laivastokäyttöön. F1 on tarkoitettu Étendardin ja Super Étendardin seuraajaksi rynnäkkökoneena, mutta se kykenee myös ilmaherruudesta käytäviin taisteluihin. Mallin ensilento oli 23. joulukuuta 1966. Konetyypin aktiivikäyttö Ranskan ilmavoimissa alkoi toukokuussa 1973, sen saatua sata koneyksilöä.

Espanjan ilmavoimien Mirage F1M-kone.
Monesta muusta tuoteperheen jäsenestä poiketen, Mirage F1 on peräsimellinen nuolisiipinen ylätasokone. Muiden ollessa peräsimettömiä ja deltasiipisiä. Siitä huolimatta, että tämän konetyypin muotoilu oli toisista saman tuoteperheen koneista suuresti poikkeavaa, se kykeni aivan täysin vastaaviin lentoarvollisiin suorituksiin. Tätä tyyppiä ei voi verrata profiililtaan lähimpänä olevaan Dassault Étendardiin suorityskykynsä puolesta. Lakikorkeus oli tällä tyypillä 20 000 metriä ja huippunopeus 2,2 Machia (2 338 km/h).

Kuvassa esiintyy Libyan ilmavoimien käyttämä Mirage F1.
Koneen suihkumoottori on jälkipolttimella varustettu Snecma Atar 9K-50, jonka työntövoima on 49 kN. Konetyypin kiinteänä aseistuksena on kaksi keulaan asennettua 30 millimetrin DEFA 553 -tykkiä. Ulkopuolisissa ripustimissa on mahdollista kuljettaa aseistusta 4 000 kg.

Lähteet
-------

* Crosby, Francis: *Modern Fighter Aircraft – an illustrated history of war planes from 1945 to the present day*. Lontoo, Englanti: Southwater/Anness Publishing, 2004. ISBN 1-84215-991-7. (englanniksi)
* Sharpe, Michael: *Attack and interceptor jets – 300 of the world’s greatest military jet aircraft*. Lontoo, Englanti: Grange Books, 2001. ISBN 1-84013-335-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Crosby, s. 49.
2. ↑  Crosby, s. 48.
3. ↑  Sharpe, s. 83–84.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dassault Mirage F1**.
* 
* (englanniksi)
**Kerkonkosken työväentalo** oli Rautalammin kunnan Kerkonkosken kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Kerkonkosken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui vuonna 1911. Edellisenä vuonna yhdistyksellä oli 20 jäsentä mutta vuonna 1912 jo 46, eli oman talon myötä toiminta vilkastui. Yhden lähteen mukaan yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1931. Yhdistyksen lakkauttamista oli kuitenkin käsitelty käräjillä jo vuonna 1928, ja yhdistys poistettiin kihlakunnanoikeuden päätöksellä yhdistysrekisteristä jo tuolloin.

Vuonna 1933 perustettiin Kerkonkosken sosialidemokraattinen työväenyhdistys, joka anoi taloa valtiolta ja sai sen vuonna 1948. Ennen tätä talo oli mahdollisesti Kuopion sosialidemokraattisen piirijärjestön hallussa, sillä piirijärjestö esitti talolla elokuvan vuonna 1939. Lisäksi Kerkonkosken työväentalolla vietettiin tupaantuliaisjuhlaa jo vuonna 1934, eli se ilmeisesti katkon jälkeen avattiin tuolloin uudelleen. Juhlan lehti-ilmoituksessa ei kuitenkaan mainittu suoraan, kuka juhlan järjesti. Ohjelmasta huolehti Rautalammin sosialidemokraattinen työväenyhdistys. Kerkonkosken sosialidemokraattinen työväenyhdistys rakensi myös tanssilavan kesätoimintaa varten. Toiminta ei kuitenkaan ollut taloudellisesti kannattavaa, joten yhdistys myi sekä talon että lavan 1960-luvulla.

Rakennus
--------

Talon pinta-ala oli 120 neliömetriä ja korkeus 5 metriä. Sen salissa oli istumapaikat sadalle hengelle sekä näyttämö. Lisäksi talossa oli ravintola sekä putka juopuneita varten. Kun talo oli siirtynyt Kerkonkosken sosialidemokraattiselle työväenyhdistykselle, siinä tehtiin sisäremontteja ja asennettiin huopakatto. Sähköjä taloon ei ilmeisesti koskaan vedetty.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuonna 1916 talolla järjestettiin "kirjallinen iltama", jonka lopussa oli myös tanssia. Vuonna 1951 kansanedustaja Heikki Simonen puhui talolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1910  1911. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 17.10.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1912  1913. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 17.10.2022.
4. ↑  Työväenjärjestöjen Tiedonantaja *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.3.1928, no 64. Viitattu 17.10.2022.
5. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.5.1939, no 55. Viitattu 17.10.2022.
6. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  5.6.1934, no 61. Viitattu 17.10.2022.
7. ↑  Savon Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*.  6.11.1916, no 125. Viitattu 17.10.2022.
8. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.2.1951, no 52. Viitattu 17.10.2022.
**Eero Leonard Lehikoinen** (28. syyskuuta 1903 Juuka – 20. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Eero Lehikoisen vanhemmat olivat mylläri Heikki Maunonpoika Lehikoinen (1863–1919) ja Johanna Katariina Juhontytär Nevalainen (1869–1936). Lehikoinen opiskeli Viipurin taiteenystävien piirustuskoulussa 1919–1926 ja hän toimi koulussa opettajana 1929–1937. Hänen taiteilijan debyyttinsä oli Viipurissa 1927 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1938, 1941, 1942, 1943 ja 1952. Lehikoinen toimi myös rakennuspiirtäjänä. Sotavuosina hän asui Juukassa Martta Karjalaisen luona ja maalasi siellä öljy- ja vesivärimaalauksia Juuan maisemista. Sotien jälkeen Lehikoinen keskittyi maalaamaan Viipuri-aiheisia tauluja, joista Viipurin pyöreää tornia esittänyt maalaus ja siitä otetut värikuvat olivat hyvin suosittuja.

Maalauksia
----------

* Rautjärven kirkon alttaritaulu, 1935
* *Mannerheimintie*, vesivärimaalaus, 1943
* *Viipurin linna*, öljymaalaus, 1943
* *Maisema*, vesivärimaalaus, 1964

Lähteet
-------

1. 1 2  Eero Lehikoinen, Juuka Seuran sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli : Eero Lehikoinen
3. 1 2  Geni.com : Eero Leonard Heikinpoika Lehikoinen
**Arto Ano Tapani Tenhunen** (s. 25. toukokuuta 1959 Pieksämäki) on suomalainen yrittäjä, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Vuonna 1984 Tenhunen perusti Soprano Oyj:n, alun perin mainostoimiston, sitten koulutusyrityksen, joka nykyisin tunnetaan nimellä Wetteri Oyj, päätoimialanaan autokauppa. Sen osake on listattu Nasdaq Helsinki Oy:n pörssilistalla.

Tenhunen aloitti uransa mainostoimisto AdEnter Oy:n yhtenä perustajana vuonna 1981, jolloin hän oli opiskellut vasta vuoden verran kauppakorkeakoulussa. Toimisto kasvoi nopeasti konserniksi niin, että vuonna 1985 sillä oli jo 80 työntekijää. Mainostoiminnan lisäksi se muun muassa toi maahan luksusveneitä ja Budweiser-olutta.

Tenhusen bisneksiin 1990-luvulla kuului marjaviinin ja oluen valmistus lapsuuden kotitilalla Pieksämäellä. 2000-luvun alussa Tenhunen osti Askolasta kartanon ja kunnosti sen perheensä asunnoksi. Hän pani kiinteistön myyntiin 2020-luvun taitteessa, samoihin aikoihin kuin vetäytyi työuraltaan eläkkeelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Viitasaari: Soprano listautuu Helsingin pörssiin *Ilta-Sanomat*.  27.5.2004. Viitattu 25.6.2019.
2. ↑  Hallinto *Soprano*. Viitattu 25.6.2019.
3. ↑  Sijoittajille *Soprano*. Viitattu 25.6.2019.
4. ↑  Soprano Oyj: Sopranon ylimääräinen yhtiökokous hyväksyi Wetteri-järjestelyn *GlobeNewswire News Room*.  9.12.2022. Viitattu 1.3.2023.
5. ↑  Mikkonen, Antti: He elivät herroiksi, *Talouselämä* 24.5.1996. Viitattu 1.3.2023.
6. ↑  Kemppainen, Jouni K.: Suomi onkin viinimaa.  *Helsingin Sanomat*, 30.6.1996, s. 54. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Ranta, Elina: Tunnettu yritysjohtaja myy huimalla rahalla korjattua miljoonakartanoa *Ilta-Sanomat*.  27.11.2021. Viitattu 1.3.2023.
**Eero Korte** (s. 20. syyskuuta 1987 Orimattila) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kausina 2004–2016 Veikkausliigassa ja edusti FC Lahtea, JJK Jyväskylää sekä Tampereen Ilvestä. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Hänen kasvattajaseuransa on Lahden Reipas, jossa hän pelasi kaikki juniorivuotensa. Korte nostettiin FC Lahden rinkiin ja pelasi ensimmäisen liigaottelunsa kaudella 2004, vain 16 vuoden iässä. Ensimmäinen liigamaali näki päivänvalonsa vuonna 2005. Johtuen useista loukkaantumisista hän nousi merkittävään rooliin joukkueessaan vasta kaudella 2006 pelaten valtaosassa sarjaotteluita. Vuonna 2008 Korte oli jo yksi tärkeimpiä tekijöitä, kun FC Lahti sijoittui sarjassa kolmanneksi ja saavutti historiansa ensimmäisen Veikkausliiga-mitalin.

Korte siirtyi JJK Jyväskylään kaudeksi 2011 FC Lahden pudottua Ykköseen. 

Korte on käynyt useasti Euroopassa harjoitusleireillä, ollen muun muassa ollut Ajaxin, Chelsean ja Fiorentinan testattavana. Korte on pelannut myös useita otteluita Suomen alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa. Lokakuussa 2007 Korte kutsuttiin Suomen alle 23-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka kohtasi Vietnamin Hanoissa pelattavassa Agribank Cupissa Vietnamin, Zimbabwen ja Uzbekistanin alle 23-vuotiaiden maajoukkueet.

Lähteet
-------

1. ↑  FC Lahden Eero Korte Ajaxin testiin Veikkausliiga, 14. lokakuuta 2003.[vanhentunut linkki]
2. ↑  Korte Chelsean leirille Veikkausliiga, 4. huhtikuuta 2004.[vanhentunut linkki]
3. ↑  Eero Korte leirille Fiorentinaan Veikkausliiga, 27. lokakuuta 2004.[vanhentunut linkki]
4. ↑  Haastajamaajoukkue VietnamiinSuomen Palloliitto, 19. lokakuuta 2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Artova Film Festival AFF** on alueellinen, vuosittainen, syyskuussa järjestettävä elokuvafestivaali Helsingin Arabianrannassa. Festivaali kestää kaksi päivää ja näytökset ovat Arcadan tiloissa.

Vuonna 2011 festivaali sisälsi kymmenen näytöstä. Festivaaleilla esitettiin 52 elokuvaa kilpailu- ja näytössarjoissa. Esitetyt elokuvat olivat kokonaisuus uusia Artovan (Arabianranta, Toukola, Vanhakaupunki) alueen elokuvia (joku elokuvan tekijöistä on asunut/asuu, opiskellut/opiskelee, työskennellyt/työskentelee Artovan alueella, tai elokuva on kuvattu tai tuotettu alueella).

Vuonna 2011 AFF:n kilpailun esikarsintaan jätettiin 89 elokuvaa, joista kilpailusarjoissa näytettiin 27. Voittajat valitsivat alan ammattilaisista koottu jury: Pekko Pesonen, Paavo Westerberg, Magnus Silfvenius ja Peter Westerholm. Puheenjohtajana toimi Miikko Oikkonen.

Vuonna 2012 kilpailusarjoihin lähetettiin 94 elokuvaa. Tuomaristoon kuuluivat Reetta Aalto, Sami Sänpäkkilä ja Olli Sulopuisto. Puheenjohtajina toimivat Azar Saiyar ja Mari Andersson.

Vuonna 2013 kilpailusarjassa oli ainoastaan lyhytelokuvia. Kilpailevat elokuvat esitettiin neljässä näytöksessä: Rajaton, Etäältä, Rajalla ja Läheltä. Tuomaristoon kuuluivat ohjaajat Anna Korhonen ja Teemu Nikki sekä näyttelijä Eero Ritala, puheenjohtajinaan Iiris Lehtinen ja Noora Lindroos.

Palkinnot
---------

### 2011

* Paras fiktio: *Puita ja semmoisia*
* Paras dokumentti: *Räsynuket*
* Artova Kino -palkinto: *Olisin toivonut sinut vierelleni*
* Urbaani luovuus -palkinto: *Får man saga udda*
* Stadi.TV-kunniakirja: *Jumalan palveluksessa*

### 2012

* Paras pitkä elokuva: *Ikuisesti sinun* (ohj. Mia Halme)
* Paras lyhyt dokumentti: *Hypermarket Nation* (ohj. Paula Korva)
* Paras lyhyt fiktio: *Korsoteoria* (ohj. Antti Heikki Pesonen)
* Pitkän elokuvan kunniamaininta: *Punaisen metsän hotelli* (ohj. Mika Koskinen)
* Lyhyen dokumentin kunniamaininta: *Vem plockar upp skärvor av ett sprucket jag* (ohj. Anna-Sofia Nylund)
* Lyhyen fiktion kunniamaininta: *Konflikti jumalan kanssa* (ohj. Hannaleena Hauru)
* DocLounge-kunniamaininta: *Hypermarket Nation* (ohj. Paula Korva)
* Dokumentin Muoto-palkinto *Laserskater*
* Fiktion Muoto-palkinto: *Djurens dag*

### 2013

* Paras fiktio: *Sirocco*
* Paras dokumentti: *Disco*
* Kunniamaininta visuaalisuudesta: *Voor ons Vergeet*
* Kunniamaininta tekemisen meiningistä: *Psykopoesis*
* DocLounge-kunniamaininta: *Aamulla viemme lapset metsään*
* Yleisön suosikkilyhäri: *Treffit*

Lähteet
-------

1. ↑  Artova Film Festival AFF 2012 voittajat julkistettu! (PDF)  9.9.2012. Artova Film Festival. Viitattu 26.11.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Artova Film Festival AFF
**Eero Lappalainen** (12. toukokuuta 1889 Kuopion maalaiskunta – 7. toukokuuta 1962 Kuopio) oli suomalainen muusikko, josta tuli maalaisliittolaisten sanomalehtien toimittaja ja päätoimittaja yhteensä yli neljänkymmenen vuoden ajaksi.

Lappalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Lappalainen ja Johanna Qvick. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1915 oli Lyydi Korhonen (k. 1933) ja toinen vuodesta 1934 Lyydi Korhosen sisar Bertta Korhonen. Lappalainen oli musiikillisesti lahjakas. Hän meni 13-vuotiaana Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikouluun ja toimi sieltä valmistumisensa jälkeen kolme vuotta seuran orkesterissa, kunnes siirtyi 1912 Kuopion Musiikinystävien yhdistyksen orkesterin konserttimestariksi ja viulunsoiton opettajaksi. Hän jatkoi musiikin opiskeluaan Pietarin konservatoriossa Jāzeps Vītolsin johdolla, mutta palasi Suomeen vuonna 1917 Venäjän vallankumouksen alettua. Seuraavan vuoden alusta hänestä tuli *Saarijärven Paavo* -lehden toimitussihteeri ja toimittaja Jyväskylässä. Maalaisliiton piirisihteerinä hän toimi Jyväskylässä 1922 ja piirin puheenjohtajana 1923-1926. Viimeksi mainittuna vuonna hän siirtyi *Maakansan* toimittajaksi Viipuriin. Lehden päätoimittaja hänestä tuli 1932. *Lapin Kansan* päätoimittajana Rovaniemellä Lappalainen työskenteli 1940-1943, mutta palasi Kuopioon vuoden 1943 alussa *Savon Sanomat* -lehden päätoimittajaksi. Lehdessä hän työskenteli aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1960. Lehti kohosi hänen johdollaan maakunnan ykköslehdeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppinen, Ilkka: "Eero Lappalainen", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 738-739. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**François Carpot** (11. toukokuuta 1862 Saint-Louis – 4. marraskuuta 1936 Asnières) oli Senegalin edustaja Ranskan kansalliskokouksen edustajainkamarissa vuosina 1902–1914.

Carpot syntyi vaikutusvaltaiseen kreoliperheeseen. Hän valmistui juristiksi Pariisin yliopistosta ja työskenteli Ranskassa ennen paluutaan Senegaliin 1880-luvulla. Carpot nimitettiin Corrèzen prefektuurineuvoston jäseneksi vuonna 1889.

Carpot osallistui kansalliskokousvaaleihin vuonna 1898, mutta hävisi kreivi Hector d’Agoultille. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuosina 1902, 1906 ja 1910. Carpot oli ensimmäinen Senegalia edustanut kreoli Barthélémy Durand Valantinin jälkeen. Hänen valintansa merkitsi edustajanpaikkaa vuodesta 1871 hallinneiden Bordeaux’n kauppiaspiirien syrjäyttämistä ja lyhyttä kreoliyhteisön valtakautta Senegalin politiikassa. Kansalliskokouksessa Carpot kuului radikaalisosialisteihin.

Carpot oli aktiivinen siirtomaita koskeneissa asioissa ja pyrki edustamaan maansa koko väestöä. Hän kampanjoi muun muassa Senegalista karkotetun muridismin perustajan Ahmadou Bamban palauttamiseksi kotimaahansa. Carpot hävisi vuoden 1914 vaalit ensimmäiselle afrikkalaiselle kansanedustajalle Blaise Diagnelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  François Carpot *Assemblée nationale*. Viitattu 1.7.2020.
2. 1 2  Jones, Hilary: *The Métis of Senegal: Urban Life and Politics in French West Africa*, s. 190. Bloomington & Indianapolis: Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00673-8.
3. 1 2  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 83. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.
4. ↑  François Carpot *Sénégalmétis*. Viitattu 1.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Sycomore

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee koripalloilijaa. Piispa Eero Lehtisestä on oma artikkeli.*

**Eero Lehtinen** (s. 22. syyskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut urallaan 13 nuorten maaottelua.

Ura
---

Lehtinen on Torpan Poikien kasvatti, mutta hän debytoi miesten sarjoissa kaudella 2003–2004 Rekolan Urheilijoissa, joka pelasi I-divisioonassa. Hän pelasi joukkueessa myös seuraavan kauden, jolloin hän teki 15,5 pistettä ottelua kohden. Kauden päätteeksi Lehtinen siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Pussihukkiin, jossa hän pelasi pääsarjassa vuosina 2005–2007 sekä I-divisioonaa kaudella 2007–2008.

Hän palasi pääsarjatasolle kaudella 2008–2009 tehtyään pelaajasopimuksen kasvattajaseuransa Torpan Poikien kanssa. Seuran paidassa Lehtinen saavutti SM-hopeaa kaudella 2009–2010 sekä SM-pronssia kaudella 2011–2012. Pronssiin päättyneen kauden jälkeen hän siirtyi Salon Vilppaaseen, jossa hän pelasi pisteiden valossa siihenastisen uransa parhaat kaudet. Lehtinen teki kaudella 2012–2013 ensimmäistä kertaa urallaan kymmenen pistettä ottelua kohden.

Kahden Vilppaassa vietetyn kauden jälkeen Lehtinen teki sopimuksen pääsarjaan nousseen Helsinki Seagullsin kanssa.

Kaudella 2016–2017 Lehtinen edustaa I-divisioona A:ssa pelaavaa Tampereen Pyrintö II:sta.

Saavutukset
-----------

* SM-hopeaa 2010
	+ SM-pronssia 2012
* Suomen cupin hopeaa 2008 ja 2010

Lähteet
-------

* Eero Lehtinen[vanhentunut linkki] Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Eero Lehtinen Korisliiga.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 2.7.2014.
2. ↑  Eero Lehtinen (Finland) FIBA Europe. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
3. ↑  Eero Lehtinen ja Antti Niskanen Helsinki Seagullseihin  5.6.2014. Korisliiga.  Arkistoitu 14.7.2014. Viitattu 2.7.2014.
**Aili Purtonen** (oik. **Junttila**; 7. helmikuuta 1928 Savitaipale – 20. marraskuuta 2018 Lahti) oli suomalainen oopperalaulaja (altto), joka työskenteli Keski-Euroopan oopperataloissa sekä opetti laulua suomalaisissa musiikkioppilaitoksissa.

Purtonen opiskeli laulua Viipurin musiikkiopistossa 1950–1953 sekä suoritti Sibelius-Akatemiassa laulunopettajaseminaarin vuonna 1956 ja lauludiplomin 1962 opettajanaan Antti Koskinen. Ensikonserttinsa Purtonen piti Helsingissä vuonna 1958.

Purtonen työskenteli 1960–1970-luvulla Saksan oopperataloissa (Düsseldorfissa. Saarbrückenissä, Nürnbergissä, Karlsruhessa). Samaan aikaan hän toimi laulunopettajana ensin Lahden, sitten Hämeenlinnan ja myöhemmin Espoon musiikkiopistossa, kunnes siirtyi vuonna 1979 Sibelius-Akatemian opettajaksi; lehtorina hän toimi siellä 1985–1993. Hän esiintyi myös oratorio- ja orkesterisolistina.

Lähteet
-------

1. ↑  Alatalo, Jaakko – Junttila, Lasse: Paimenesta oopperalavoille. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 27.12.2018, s. B 16. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.1.2018.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 16.12.2018, s. C 19.
3. 1 2 3 4  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 4*, s. 653. Helsinki 1978. ISBN 951-1-04763-9
4. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 332. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Pink Floydin kappaletta. Samanniminen kappale on myös Stone-yhtyeen albumilla Stone.*

| "Brain Damage"Pink Floyd |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *The Dark Side of the Moon* |
|  Julkaistu | 1973 |
|  Tuottaja(t) | Pink Floyd |
|  Tyylilaji | rock |
|  Kesto | 03.49 |
|  Levy-yhtiö | Harvest (UK)  Capitol (US) |
| *The Dark Side of the Moonin* muut kappaleet |
| "Any Colour You Like"(8) | "Brain Damage"(9) | "Eclipse"(10) |

"**Brain Damage**" on toiseksi viimeinen eli yhdeksäs raita Pink Floydin vuoden 1973 albumilla *The Dark Side of the Moon*. Kappale on albumin harvoja, jossa Roger Waters on päälaulaja. Kappaletta jatkaa suoraan samalla kitarariffillä albumin viimeinen kappale "Eclipse".

Kappale käsittelee mielisairautta, lähinnä skitsofreniaa*kenen mukaan?*, jota yhtyeen entinen keulakuva Syd Barrett sairasti. Kappaleessa viitataan myös häneen. Kappaleen nauhatehosteiden maanisella naurulla kappaleeseen on saatu hyvin kappaletta kuvaava tunnelma, jota korostavat myös taustalla olevat syntetisaattorit.

Kappaleen muusikot
------------------

* Roger Waters – päälaulu, basso, nauhatehosteet
* David Gilmour – kitara, laulu
* Richard Wright – urut ja VSC3-syntetisaattori
* Nick Mason – rummut ja lyömäsoittimet

### Taustalaulajat

* Lesley Duncan
* Doris Troy
* Barry St. John
* Liza Strike
**François Ciccolini** (s. 3. kesäkuuta 1962) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Kaudella 2018–2019 hän toimi Stade Lavalin päävalmentajana ja kesällä 2019 hän siirtyi Gazélec Ajaccion päävalmentajaksi.

Ura pelaajana
-------------

Ciccolini aloitti pelaajauransa Olympique Ajacciossa 1980-luvun alussa. Hän pelasi Ranskan alasarjoissa vuoteen 1986 saakka, jolloin hän siirtyi Division 2:ssa pelaavaan SC Bastiaan. Ciccolini viihtyi seurassa kaksi kautta, kunnes palasi Olympique Ajaccioon. Ciccolini lopetti uransa vuonna 1990, mutta palasi vielä kentille 1990-luvun lopussa AS Porto Vecchiossa.

Ura valmentajana
----------------

Ciccolini aloitti valmennusuransa vuonna 1999 AS Porto Vecchion pelaajavalmentajana ja luotsasi seuraa Ranskan alasarjoissa pari vuotta. SC Bastian organisaatiossa Ciccolini aloitti vuonna 2002 B-joukkueen päävalmentajana. Kaudella 2004/05 hän toimi Bastian päävalmentajana, mutta sai potkut huhtikuussa 2005 seuran juututtua putoamiskamppailuun. 

Ciccolini palasi valmennustehtäviin kesällä 2008 FC Red Starin päävalmentajana, mutta sai potkut jo maaliskuussa 2009. Kesällä 2011 Ciccolinista tuli sveitsiläisen Neuchâtel Xamax'n päävalmentaja, mutta pesti päättyi potkuihin vain kahden ottelun jälkeen. Vuosina 2009–2011 Ciccolini valmensi AS Monacon U19-joukkuetta. Loka-marraskuussa 2014 Ciccolini toimi kuudessa ottelussa algerialaisen JS Kabylien päävalmentajana.

Joulukuussa 2014 Ciccolini palasi SC Bastian organisaatioon Ghislain Printantin apuvalmentajaksi. Printantin saatua potkut tammikuussa 2016, nousi Ciccolini putoamiskamppailuun juuttuneen Bastian peräsimeen. Ciccolinin johdolla Bastia paransi peliesityksiään ja nousi putoamisviivan alapuolelta liigan keskikastiin. Seurajohto palkitsi Ciccolinin huhtikuussa 2016 tekemällä hänen kanssaan kauden 2016/17 loppuun ulottuvan jatkosopimuksen.

Kaudella 2016/17 Bastia ei kyennyt haastamaan liigan keskikastin seuroja, vaan vajosi jälleen putoamiskamppailuun taistelemaan pääsarjapaikastaan. Seurajohdon kärsivällisyys alavireisiin esityksiin päättyi helmikuun lopussa 2017, kun Ciccolini sai potkut tehtävistään. Seura oli potkujen hetkellä liigan toiseksi viimeisenä.

Elokuussa 2018 Ciccolinista tuli Stade Lavalin päävalmentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑  François Ciccolini remplace Ghislain Printant sur le banc de Bastia (officiel)
4. ↑  Bastia : François Ciccolini prolonge
5. ↑  Bastia : François Ciccolini viré, Rui Almeida le remplace (officiel)
6. ↑  COMMUNIQUÉ

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Hugo Broos** | **JS Kabylien päävalmentaja**10–11/2014 | Seuraaja:**Jean-Guy Wallemme** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Gérard GiliGhislain Printant** | **SC Bastian päävalmentaja**2004–4/20051/2016–2/2017 | Seuraaja:**Michel Padovani&Éric DurandRui Almeida** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Manuel Pires** | **Stade Lavalin päävalmentaja**8/2018–2019 | Seuraaja:**–** |
Braknan alue Mauritanian kartalla.
Braknan alueen departementit.
**Brakna** on hallintoalue eli wilaya Mauritanian eteläosassa. Sen keskus on Alegin kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 33 800 neliökilometriä. Asukkaita on 312 300 henkeä (vuonna 2013).

Braknan alue rajoittuu koillisessa Tagantin, idässä Assaban, kaakossa Gorgolin ja lännessä Trarzan alueisiin sekä lounaassa Senegaliin. Alue on etupäässä kiinteiden hiekkadyynien ja aron muodostamaa tasankoa. Etelässä on Senegaljoen laakso. Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen.

Alueeseen kuuluvat Alegin, Bababén, Boghén, Magtalahjarin ja M’Bagnen departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 21. Maaseutuväestöä on 74, kaupunkiväestöä 23 ja nomadeja 3 prosenttia.

Alueen pääelinkeinot ovat sade-, tulva- ja keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi ja maissi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Monographie régionale de la wilaya du Brakna *Office national de la statistique*.  2016.  Arkistoitu 18.8.2019. Viitattu 16.1.2021.

Mauritanian alueet

* Adrar
* Assaba
* Brakna
* Dakhlet Nouadhibou
* Gorgol
* Guidimaka
* Hodh El Gharbi
* Hodh El Charghi
* Inchiri
* Nouakchott-Nord
* Nouakchott-Ouest
* Nouakchott-Sud
* Tagant
* Tiris-Zemmour
* Trarza
Kitaristi Fingers ja basisti Bones Frankfurtin musiikkimessuilla vuonna 2013.
**Compressorhead** on kolmen robotin muodostama saksalainen rock-yhtye. Yhtyeen kokoonpanoon kuuluu 78-sorminen kitaristi *Fingers*, nelikätinen rumpali *Stickboy* ja basisti *Bones*. Robottiyhtye on berliniläistaiteilijoiden *Frank Barnes*, *Markus Kolb* ja *Stock Plum* projekti. Vuonna 2013 yhtye julkaisi YouTubessa coverin Motörheadin kappaleesta Ace of Spades, joka keräsi miljoonia katsojia. Robotit ovat myös esiintyneet Big Day Out -festivaalin päälavalla Australiassa.

Yhtye hakee joukkorahoituksella varoja laulajan rakentamiseen ja esikoisalbumin levyttämiseen. Albumin neljätoista kappaletta on säveltänyt kanadalaisen NoMeansNo-yhtyeen rumpali John Wright.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Berner, Anna-Sofia: Saksalainen robottibändi etsii laulajaa, sinä voit auttaa *Nyt.fi*.  18.11.2015. Viitattu 27.11.2015.
2. 1 2  Motörhead ei ole koskaan kuulostanut niin siistiltä kuin nelikätisen rumpalin ja robottibändin soittamana *Rumba*.  5.01.2013. Viitattu 27.11.2015.
3. 1 2  Panttila, Jussi-Pekka: Motörhead-coverista tuttu robottibändi ison festarin päälavalle *yle.fi*.  24.1.2013. Viitattu 27.11.2015.
4. ↑  Neely, Priska: Musical Robots Take The Stage For Harmony, Not Domination *NPR*.  14.9.2013. Viitattu 27.11.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Aili Estrid Ingrid Moberg-Gidlund** (13. heinäkuuta 1905 Hämeenlinna – 3. maaliskuuta 2002 Sollefteå) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Moberg-Gidlund tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1923. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Ekenäs seminarium seminaarista 1925. Hänellä oli korkeakouluopintoja. Kansakoulunopettajana Moberg-Gidlund oli Inkoossa 1925–1928 ja voimistelunopettajana Äggelby svenska samskola koulussa 1928–1932. Pisimmän työjakson hän teki kansakoulunopettajana Helsingissä 1930–1965.

Moberg-Gidlundin vanhemmat olivat metsänhoitaja Karl Knut Moberg ja Ingrid Emilia Anna Ellen (o.s. Leidenius). Puoliso oli Henrik Edvin Gidlund vuodesta 1965.

Teoksia
-------

* *Din hand*. Religiös dikt 8. Förbundet för svenskt församlingsarbete i Finland, Helsingfors 1968
* *Evigt nu*. Församlingsförbundets förlag, Helsingfors 1974
* *Mycket mera*. A. Moberg-Gidlund, Sollefteå 1993

Lähteet
-------

* Aili Moberg-Gidlund SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjasampo.fi: Aili Moberg-Gidlund

### Viitteet

1. ↑  Döda, Aili Moberg-Gidlund, Hufvudstadsbladet, 2002, No 71, sivu 19, julkaistu 14.3.2002
2. 1 2  Suomen Kirjailijat 1945–1980, Moberg-Gidlund, Aili, sivu 413, toimittajat Maija Hirvonen, Hannu Launonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 402, Helsinki 1985
**Laulukaija** (*Geoffroyus heteroclitus*) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Laulukaija on noin 25 cm pitkä ja painaa noin 160–195 g. Lajista tunnetaan 2 alalajia, *G. h. heterolictus* ja *G. h. hyacinthinus*. Sen höyhenpuku on vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Koiraan pää ja nokka ovat keltaiset ja niska harmaa, naaraan ruskeat. Siiven pienissä peitinhöyhenissä on hohtavan punertava laikku. Iiris on vaaleankeltainen ja jalat harmaanvihreät. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta sen päälaki on vaalean siniharmaa ja vihreänhohtoinen.

Lajin äänet ovat tunnusomaisia ja auttavat huomaamaan hiljaisia ja vaikeasti havaittavia lintuja korkealta lehvästöstä.

Esiintyminen
------------

Laulukaija elää Salomonsaarilla ja Papua-Uusi-Guinean itäpuolen Bismarckinsaarilla. Alalaji *hyacinthinusta* tavataan vain Rennellin atollilla. Sen populaatio on kooltaan yli 100 000 yksilöä ja sen elinympäristön ala 20 000–50 000 neliökilometriä.

Elinympäristö
-------------

Laji elää metsissä ja puutarhoissa, sekä alavilla mailla että vuoristometsissä 1 750 m korkeudelle merenpinnasta.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisest mutta sen arvellaan olevan samanlaista kuin punanaamiokaijan.

Ravinto
-------

Sinisepelkaija syö hedelmiä, siemeniä, kukkia ja niiden nuppuja.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust
* Salomonsaarten postimerkki

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Geoffroyus heteroclitus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 29.1.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1267543
* Wikispecies: Geoffroyus heteroclitus
* ADW: Geoffroyus\_heteroclitus
* Avibase: 7929EB69AC8D488F
* BirdLife: 45419296
* CoL: 3FPQP
* BOW: sinpar1
* eBird: sinpar1
* GBIF: 2479354
* iNaturalist: 19222
* IRMNG: 10588040
* ITIS: 177527
* IUCN: 45419296
* NCBI: 503987
* Species+: 3572
* Xeno-canto: Geoffroyus-heteroclitus

 |

 |
Jevgeni Miller
**Jevgeni Karlovitš Miller** (ven. Евгений Карлович Миллер, latv. *Eižens Millers*) (7. lokakuuta (J: 25. syyskuuta) 1867 Dvinsk – 11. toukokuuta 1939 Moskova) oli venäläinen kenraali, joka taisteli Venäjän sisällissodassa valkoisten puolella.

Miller syntyi baltiansaksalaiseen perheeseen Väinänlinnassa joka tuolloin kuului Venäjän keisarikunnan Vitebskin kuvernementtiin. Miller valmistui sota-akatemiasta ja palveli Venäjän keisarillisessa kaartissa. Vuosina 1898–1907 hän toimi Venäjän sotilasattaseana ulkomailla muun muassa Roomassa, Haagissa ja Brysselissä. Ensimmäisessä maailmansodassa Miller komensi Moskovan sotilaspiiriä ja sai kenraaliluutnantin arvon.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Millerin sotilaat pidättivät hänet, kun hän käski heitä riisumaan punaisen käsivarsinauhan.

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Miller pakeni Arkangeliin, jossa hän julisti itsensä Pohjois-Venäjän kenraalikuvernööriksi. Toukokuussa 1919 amiraali Aleksandr Koltšak nimitti Millerin valkoisten johtajaksi Pohjoisen oblastin alueella. Arkangelissa, Murmanskissa ja Aunuksessa Millerin joukot saivat apua ympärysvalloilta, Britannian ja Ranskan sotajoukoilta Venäjän punaisia vastaan. Britit kuitenkin perääntyivät hyökkäyksen epäonnistuttua Vienanjoella ja Miller jäi yksin vihollista vastaan.

Helmikuussa 1920 Miller pakeni Arkangelistä Norjaan ja muutti myöhemmin Pjotr Wrangelin ja suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin kanssa Ranskaan, jossa he jatkoivat bolševikkien vastaista toimintaansa. Vuonna 1930 Miller nimitettiin emigranttijärjestö Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) komentajaksi. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD sieppasi Millerin 22. syyskuuta 1937 Pariisissa, jossa kaksoisagentiksi ryhtynyt ROVS:n tiedustelujohtaja Nikolai Skoblin johdatti hänet ansaan. Miller kuljetettiin huumattuna Le Havreen ja sieltä eteenpäin Neuvostoliittoon rahtialuksella. Hän istui lähes kaksi vuotta vankilassa Moskovan keskustassa. Hänen henkilöllisyytensä pidettiin salassa. Hänet teloitettiin ampumalla 11. toukokuuta 1939 moskovalaisessa krematoriossa.

Myös Millerin edeltäjänä ROVS:n johdossa toiminut kenraali Aleksandr Kutepov oli siepattu samalla tavalla Pariisissa vuonna 1930, tosin hän kuoli sydänkohtaukseen jo laivamatkan aikana.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Laulumaa Huonekalut Oy** oli suomalainen yritys, joka suunnitteli, valmistutti ja markkinoi huonekaluja sen omalla Laulumaa-tuotemerkillä. Yrityksen pääkonttori sijaitsi Lahdessa. Laulumaa hakeutui konkurssiin toukokuussa 2021.

Historiaa
---------

Yrityksen juuret juontavat Oulaisista lähtöisin olevaan Laulumaan sukuun, jonka miehet toimivat kalustepuuseppinä jo 1800-luvulla. Vuonna 1956 Reino Laulumaa (1917–2010) perusti Raaheen puusepäntehtaan. Hänen poikansa Rauno Laulumaa perusti Laulumaa Huonekalut Oy:n vuonna 1988 Lahteen. Liikeideana oli aluksi mäntykalusteiden valmistuttaminen muilla yrityksillä Suomessa ja Neuvostoliitossa ja niiden provisiopohjainen myynti Suomeen ja ulkomaille. Neuvostoliiton romahdettua valmistajia alkoi löytyä itsenäistyneestä Virosta. Suomen 1990-luvun alun laman taituttua nousukaudeksi yrityksen liiketoiminta alkoi kasvaa sekä kotimaassa että etenkin vientimarkkinoilla. Laulumaan tuotteita myi satakunta huonekaluliikkettä ympäri Suomen.

Vuonna 2016 Rauno ja Mervi Laulumaa myivät yhtiönsä liiketoiminnan Aki ja Marika Aleniuksen uudelle yhtiölle. Se hakeutui konkurssiin toukokuussa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Laulumaa Huonekalut Oy, Kauppalehden yrityshaku. Viitattu 11.3.2017.
2. ↑  Meistä (Arkistoitu – Internet Archive), Laulumaa Huonekalut Oy. Viitattu 11.3.2017.
3. ↑  Yrityksen historiaa, Laulumaan vanhat verkkosivut maaliskuulta 2016, Internet Archive. Viitattu 11.3.2017.
4. 1 2 3  Lahtelainen Laulumaa Huonekalut vaihtoi omistajaa, Etelä-Suomen Sanomat 1.4.2016. Viitattu 11.3.2017.
5. ↑  Ojanperä, Sini: Lahtelainen Laulumaa Huonekalut hakee konkurssia *Yle Uutiset*.  6.5.2021. Viitattu 23.4.2022.