recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haluna** on runsaskalkkinen järvi Kuopion koillisosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 59 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 30 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Halunan pituus etelästä pohjoiseen on 1,4 kilometriä. Järven pohjoista osaa jakaa koillisen rannan niemimaa, jonka kohdalla järvi kapenee eteläosan puolen kilometrin leveydestä noin 200 metrin levyiseksi. Pohjoisin järvenosa on yli puoli kilometriä leveä. Noin kymmenesosa Halunasta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 14 metriä, sijaitsee järven kaakkoisosassa. Matalinta on järven luoteisosassa.

Halunan saariluku on kolme. Laajin saari on järven pohjoisosassa sijaitseva Kattilasaari. Halunan rannoilla ja ympäristössä on runsaasti peltomaata; metsämaata on eniten koillisilla ja eteläisillä rannoilla. Aivan järven pohjoista rantaa viistää rautatie. Järven pohjoispuolella sijaitsee Halunan kylä, jonka halki kulkee kantatie 75.

Haluna laskee Halunanjokea kaakkoon Ylä-Pieksään (94,2 metriä mpy). Järvien välinen etäisyys on noin kaksi kilometriä.

Halunan vesitilavuus on 3 081 000 kuutiometriä. Järven tila luokiteltiin vuonna 2013 hyväksi.

Haluna (04.617.1.002) kuuluu Ylä-Pieksän valuma-alueeseen (04.617), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Juurusveden alue (04.61) ja ensimmäinen on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Ylä-Pieksän valuma-alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Ylä-Pieksä, Haluna ja Honkanen. Alueen järvistä kuusi on yli kymmenen hehtaarin laajuisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Haluna, vakavesi, Kuopio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 28.4.2022.
3. 1 2 3  Haluna. Järviwiki. Viitattu 28.4.2022.
4. ↑  Ylä-Pieksän valuma-alue (04.617). Järviwiki. Viitattu 28.4.2022.
*Mackay-Bennett*
**CS *Mackay-Bennett*** oli Lontooseen rekisteröity kaapelinkorjausalus, jonka omisti Commercial Cable Company. Sillä oli pitkä ura korjaamassa merenalaisia kaapeleita Pohjois-Atlantilla. 

*Mackay-Bennettistä* tuli kuuluisa huhtikuussa 1912, kun White Star Line antoi sille tehtäväksi kerätä Pohjois-Atlantilla kelluvat ruumiit *RMS Titanicin* turman jälkeen. *Mackay-Bennett* löysi *Titanicin* 1 517:stä uhrista 306, kaikkiaan uhreja löydettiin 328. Näihin ruumiisiin kuului John Jacob Astor IV, aluksen rikkain matkustaja, sekä arkkitehti Edward Austin Kent.

Kanadalainen kirjailija Thomas Raddall toimi *Mackay-Bennettillä* sähköttäjänä ja käytti kokemuksiaan inspiraationa joissain novelleissaan.

*Mackay-Bennett* eläköitettiin toukokuussa 1922 Plymouthin sataman vesille käytettäväksi varastona. Toisen maailmansodan aikana laiva upposi saksalaisten Plymouthin-pommituksissa, mutta nostettiin myöhemmin uudelleen. Laiva romutettiin vuonna 1963.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:CS Mackay-Bennett
**CP Ships** oli suuri kanadalainen kontteja meritse kuljettava yritys, joka on ollut vuodesta 2005 lähtien osa Hapag-Lloyd-yhtiötä nimenään Hapag-Lloyd Canada. Yhtiöstä tuli itsenäinen yritys vuonna 2001, kun se pilkottiin erilleen Canadian Pacific Limited -konsernista. CP Shipsin 82 laivaa oli rekisteröity moniin maihin kuten Isoon-Britanniaan, Bermudaan, Liberiaan ja Saksaan. Suurin osa miehistöstä oli aasialaisia. Yhtiön ensisijaisina satamina pysyivät kuitenkin Montreal ja Vancouver.

Historiaa
---------

Vuonna 1884 rautatieyhtiö Canadian Pacific Railway alkoi hankkia purjelaivoja osaksi kuljetusketjuaan Suurilla järvillä. Vuonna 1887 yhtiö aloitti valtameriliikenteen Vancouverin ja Hongkongin välillä huolehtimaan rautatiematkustajista ja rahtipalveluista. Laivakuljetukset Kanadan Halifaxin ja Ison-Britannian välillä aloitettiin 1903. Rautatieyhtiön kasvavaan laivastoon kuului myös höyrylaiva RMS Empress of Ireland, joka upposi Saint Lawrence -joella vuonna 1914 ja vei mennessään 1 012 ihmistä.

Vuonna 1915 rautatieyhtiön laivaliikenne oli kasvanut niin suureksi, että siitä tehtiin erillinen yhtiö, joka aikanaan tunnettiin nimellä Canadian Pacific Steamships Ocean Services Ltd. Uusi yhtiö hankki menestyksekkään Allan Line -yhtiön ja laajeni tärkeäksi kansainväliseksi rahdinkuljettajaksi ja varustamoksi, jolla oli ylellisiä matkustajalaivoja kuten S/S Empress of Britain ja S/S Empress of Canada. Ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa Canadian Pacific Steamships avusti suurella laivastollaan liittoutuneiden sodankäyntiä muun muassa muuntamalla ylelliset valtamerilaivansa joukkojenkuljetuslaivoiksi.

1950-luvulla tapahtunut lentoyhtiöiden kasvava kilpailu vähensi matkustajien kuljettamista meritse ja yhtiö laajensi toimintaansa säiliölaivoihin ja irtolastialuksiin. Vuonna 1971 yhtiö otti uudeksi nimekseen CP Ships Ltd. Vuonna 1984 aloitti Compagnie Maritime Belgen kanssa muodostettu yhteisyritys nimeltään Canada Maritime, jotta Pohjois-Atlantin konttiliikenne ja sen myötä tulevat rautatiepalvelut Montrealissa varmistuisivat yhtiölle. Uusi yhteisyritys menestyi ja CP Shipsin onneksi otti taas liikenteen hallintaansa 1990-luvun alkupuolella. CP Ships osti kumppaninsa osuuden Canada Maritimesta ja se yhdistettiin yhtiön kasvavaan laivastoon. Seuraavalla vuosikymmenellä yhtiö kasvoi hankkimalla toisia yrityksiä. Vuonna 1995 CP Ships osti Cast Groupin ja myöhemmin Lykes Linesin, Contship Containerlinesin, Australia-New Zealand Direct Linen, Ivaran Linesin, TMM Linesin, CCAL:n ja Italia Linen. Vuonna 2001 se oli seitsemänneksi suurin konttien kuljettaja maailmassa ja hallitsi Pohjois-Atlantin liikennettä. Ennen erottamistaan omaksi erilliseksi yhtiöksi CP Ships edusti kahdeksaa prosenttia Canadian Pacific Railwayn tuloista ja oli lähteenä suurelle osalle sen rautatieliikennettä.
**Damon** (m.kreik. Δάμων, *Dāmōn*) ja **Pythias** (Πυθίας, tai *Fintias*, Φιντίας, lat. *Phintias*) (400-luku eaa.) olivat kummatkin Pythagoraan oppilaita. Kreikkalaisessa mytologiassa heidän legendastaan on tullut ystävyyssuhteessa vallitsevan luottamuksen ja lojaliteetin symboli.

Legenda
-------

Legendan mukaan Pythias ja hänen ystävänsä Damon matkustivat kummatkin Syrakusaan. Pythias sai syytteen juonittelusta Syrakusan kuningasta, Dionysios I:stä vastaan. Rangaistuksena hänet määrättiin kuolemaan. Pythias hyväksyi rangaistuksen, mutta pyysi päästä käymään kerran kotona, että voisi järjestellä asiansa ja hyvästellä perheensä. Dionysios ei halunnut mennä lankaan ja kieltäytyi, sillä hän oli varma, että Pythias pakenisi eikä palaisi koskaan. Damon riskeerasi oman vapautensa ja tarjoutui jäämään pantiksi, kunnes Pythias palaisi. Dionysios hyväksyi tarjouksen sillä ehdolla, että jos Pythias ei palaa, Damon kuolee hänen sijastaan. Damon hyväksyi tämän. Pythias vapautettiin.

Dionysios oli varma, että Pythias ei koskaan palaisi, ja sinä päivänä kun tämän oli tarkoitus palata, Dionysios valmistautui teloittamaan Damonin. Pythias palasi juuri kun Damonia oltiin teloittamassa. Pythias pyysi ystävältään anteeksi myöhästymistään, ja kertoi, kuinka merirosvot olivat kaapanneet laivan sen ollessa matkalla kohti Syrakusaan, ja hänet heitettiin mereen. Dionysios kuunteli, kun Pythias kertoi, kuinka hän ui rantaan ja hankkiutui Syrakusaan niin nopeasti kuin mahdollista, saapuen perille juuri viime hetkellä.

Dionysios oli niin otettu ystävysten välisestä luottamuksesta ja lojaliteetista, että hän vapautti sekä Damonin että Pythiaksen, ja pyysi heitä jäämään hoviinsa.

Muita versioita
---------------

Useat antiikin ajan kirjailijat ovat kertoneet legendan, mukaan lukien Cicero, Diodoros, Hyginus ja Polyainos. Yksityiskohdat jotka eroavat ovat:

* kumpi ystävistä oli alun perin tuomittu kuolemaan
* syy kuolemantuomioon
* syy päästä vapaaksi joksikin aikaa
* odotuksen kesto
* syy paluun viivästymiseen
* suostuivatko Damon ja Pythias lopussa Dionysioksen ystäviksi

Aiheesta muualla
----------------

* Fieser, James & Dowden, Bradley (toim.): Damon *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan lentotukialuksista. Muita samannimisiä alusluokkia on täsmennyssivulla.*

**Invincible-luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama lentotukialusluokka, joiden päätehtävänä oli toimia STOVL-koneiden ja helikoptereiden tukilaivana.

Alukset oli suunniteltu toisen maailmansodan jälkeen muuttuneisiin tarpeisiin. Ne oli suunniteltu sukellusveneiden torjuntaan Atlantilla osana Naton puolustusta, eikä iskuosaston rungoksi kaikkialla maailmassa. Alusten suunnittelun lähtökohtana oli vuoden 1966 Tiger-luokan helikopteriristeilijöiden korvaaminen myöhemmin peruutetuilla CVA-01-luokan aluksilla.

Peruuttamisen jälkeen päätettiin yhdistää perinteinen lentotukialus ja sukellusveneentorjuntaan tarkoitetut ratkaisut, jolloin syntyi helikopterein ja V/STOL-lentokonein varustettu lentokannella varustettu alus.

Ensimmäinen luokan aluksista *HMS Invincible* tilattiin 17. huhtikuuta 1973 Vickers Shipbuilding and Engineering -yhtiön Barrow-in-Furnessin telakalta. Seuraava alus tilattiin 14. toukokuuta 1976 ja viimeinen kolmas alus tilattiin joulukuussa 1978.

Invincible-luokan alukset korvattiin kahdella Queen Elizabeth -luokan aluksella.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Invincible-luokka (lentotukialus)**.
* Chesneau, Roger: *Aircraft Carriers of the World, 1914 to the Present - an illustrated encyclopedia*. Bristol: Brockhampton Press, 1998. ISBN 1-86019-87-5-9. (englanniksi)
* Saunders, Stephen (toim.): *Jane's Fighting Ships 2006-2007*. Surrey: Jane's Information Group Limited, 2006. ISBN 978-0-7106-2753-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Chesneau, Roger s. 148
2. ↑  Janes's Fighting Ships 2006-2007 s. 830

*Invincible*-luokan lentotukialukset

|  |
| --- |
| *HMS Invincible* - *HMS Illustrious* - *HMS Ark Royal* |
| Edeltäjä: *CVA-01*-luokka – Seuraaja: *Queen Elizabeth* -luokka |
Ham the Chimp
Pelastusaluksen komentaja kättelee Hamia onnistuneen lennon jälkeen.
**Ham the Chimp** eli **Ham the Astrochimp** (1957 – 19. tammikuuta 1983) oli simpanssi, joka kävi vuonna 1961 avaruudessa ensimmäisenä korkeammalle kehittyneenä kädellisenä eläimenä (isoihmisapina). 

Ham lähetettiin avaruuteen Cape Canaveralista Floridasta Mercury-avaruusohjelman lennolla Mercury-Redstone 2 31. tammikuuta 1961. Lento ei ollut maapallon kierto vaan niin sanottu luodinrata, jollaisia tällä alusyhdistelmällä yleensä tehtiin. 

Kapseli kärsi paineenvaihteluista lennon aikana, mutta Hamin avaruuspuku esti vahinkojen syntymisen. Lento kesti kaikkiaan 16 minuuttia 39 sekuntia ja Hamin kapseli laskeutui Atlantin valtamereen, josta simpanssi pelastettiin kahden tunnin kuluttua juuri ennen kapselin uppoamista.

Lennon jälkeen Ham eli 21 vuotta Washingtonin National Zoossa ja sen jälkeen North Carolina Zoossa, kunnes kuoli 27-vuotiaana 19. tammikuuta 1983.

Ham ja teknikko käyvät läpi avaruuslennolla käytettävää laitteistoa

Lähteet
-------

1. ↑  Ham - simpanssi astronauttina (Ham Astrochimp), esitetty TV1 6.1.2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eläimet avaruustutkimuksessa** Wikimedia Commonsissa

* Trailblazer in Space Uutiskatsaus/dokumentti Hamin avaruuslennosta Internet Archivessa (video, 9 min 14 s)
* Valokuvia NASAn arkistossa
* Animal Astronauts (englanniksi)
* NASA: "A Brief History of Animals in Space" (englanniksi)
* NASA: Mercury-Redstone 2 (englanniksi)
**Pikkukeiju** (*Hydrobates monorhis*) on pieni ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 18–21 senttimetriä ja siivenkärkien väli 45–48 cm. Linnun yleisväritys on tumma ja käsisulissa hieman vaaleaa. Voi sekoittaa myrskykeijuun (*Hydrobates leucorhoa*), jolla on samankokoinen- ja näköinen siipikuvio ja lovimainen pyrstö. Erona myrskykeijuun ovat tumma, selän värinen yläperä ja vaaleatyviset käsisulan ruodit. Voi myös sekoittaa isompaan ja pitempi, sekä kapea pyrstöisempään tyrskyliitäjään (*Bulweria bulwerii*).

Levinneisyys
------------

Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000–100 000 km² ja maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi 20 000 lintua.

Pikkukeiju pesii 7 500 parin voimin Verkhovskyn saarella, Vladivostokista etelään, Venäjällä ja vähintään 1 000 parilla Japanissa. Sen populaatioista Kiinassa, Pohjois-Koreassa ja Etelä-Koreassa tiedetään vain vähän. Se saatta pesiä myös Pohjois-Atlantilla.

Talveksi se siirtyy lounaaseen, Intian valtameren pohjois-osiin.

### Esiintyminen Pohjois-Atlantilla

Lajia on tavattu Pohjois-Atlantilla useita kertoja. Se on pyydystetty muun muassa Selvagenssaarilla, Kanariansaarten pohjoispuolelta, kalliorannikolta Koillis-Englannista useita kertoja, Norjasta, Ranskasta, Espanjasta, Italiasta ja Israelista. Pohjois-Atlantin ensimmäinen havainto on vasta vuodelta 1983, mikä johtuu luultavasti pikkukeijun yöllisistä elintavoista ja myrskykeijumaisesta ulkonäöstä.

Uhat ja suojelu
---------------

Sen pahimmat uhat Verkhovskyn pesimäalueella ovat varikset ja vaeltavat pöllöt. Verkhovskyn saari on suojeltu vuodesta 1984 lähtien, mikä on lopettanut turistien aiheuttaman häiriön pesillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BirdLife International: *Hydrobates monorhis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 18.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Mullarney, Killian; Svensson, Lars; Zetterström, Dan & Grant, Peter: *Lintuopas - Euroopan ja Välimeren alueen linnut*, s. 24 ja 25. Otava, 2008. ISBN 951-1-15727-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Birding Israel: Swinhoe's Storm-petrel, Oceanodroma monorhis *birdingisrael.com*.  19.4.2003.  Arkistoitu 13.10.2004. Viitattu 13.7.2009. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Oceanodroma monorhis | 
* Wikidata: Q1658724
* Wikispecies: Oceanodroma monorhis
* ABA: swstpe
* BOLD: 93241
* CoL: 74FFQ
* BOW: swspet
* eBird: swspet
* EUNIS: 100698
* Euring: 560
* Fauna Europaea: 96605
* Fauna Europaea (new): e0911eda-b75e-45df-a714-7cb999b5cb68
* Fossilworks: 371735
* GBIF: 2482003
* iNaturalist: 4075
* IRMNG: 10716882
* ITIS: 174642
* NBN: NHMSYS0000530509
* NCBI: 1742756
* SeaLifeBase: 73546
* WoRMS: 212699
* Xeno-canto: Oceanodroma-monorhis

 |
|  |
| Thalassidroma monorhis | 
* Wikidata: Q28122608
* GBIF: 4408452

 |

 |
Lloyd Kelly vuonna 2020.
**Lloyd Kelly** (s. 6. lokakuuta 1998 Bristol) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia.

Kelly pelasi Bristol Cityn junioreissa ja nousi kaudella 2017–2018 mestaruussarjassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen. Hän pelasi kahden kauden aikana 43 mestaruussarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia.

Kelly siirtyi kesällä 2019 valioliigajoukkue Bournemouthiin. Hän pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan vain kahdeksan liigaottelua oltuaan useiden vammojen vuoksi pitkään syrjässä. Kaksi seuraavaa kautta Bournemouth pelasi mestaruussarjassa, jossa Kelly pelasi ensimmäisellä kaudella nousukarsinta mukaan lukien 38 ottelua ja toisella kaudella 41 ottelua. Hän teki molemmilla kausilla yhden maalin. Kaudella 2022–2023 Bournemouth oli jälleen Valioliigassa ja Kelly pelasi 23 ottelua, joissa kaikissa hän oli avauskokoonpanossa. Syyskuussa tullut nilkkavamma piti hänet pari kuukautta poissa kentiltä.

Kelly on pelannut Englannin alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lloyd Kelly Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Bournemouth – Englannin Valioliiga

* 1 Travers
* 2 Fredericks
* 3 Stephens
* 4 Cook
* 5 Kelly
* 6 Mepham
* 7 Brooks
* 8 Lerma
* 9 Solanke
* 10 Christie
* 11 Ouattara
* 12 Randolph
* 13 Neto
* 14 Rothwell
* 15 Smith
* 16 Tavernier
* 17 Stacey
* 18 Viña
* 19 Stanislas
* 21 Moore
* 22 Traorè
* 24 Semenyo
* 25 Senesi
* 27 Zabarnyi
* 29 Billing
* 32 Anthony
* 33 Zemura
* Manageri O'Neil
**M/S Kuurtanes** oli suomalaisomistuksessa 1960-luvun alussa ollut lastimoottorialus joka rakennettiin alun perin Vaasan Laiva Oy:lle. 

Kuurtanes rakennettiin Hollannin Drutenissa Scheepswerf Janssenin telakalla ja se valmistui maaliskuussa 1960. Laivan ensimmäinen omistaja oli Vaasan Laiva Oy ja kotisatama Helsinki. Kuurtanes oli 12. helmikuuta 1962 tulossa Rouenista Suomeen kun se sai pohjakosketuksen lumimyrskyssä Ytterbådan matalikolla Hangon länsipuolella. Pohjaan juuttunut laiva havaittiin vasta vuorokauden kuluttua Örön linnakkeelta ja 14. helmikuuta pelastushinaaja Meteor hinasi sen Hankoon ja sitten Helsinkiin jossa se korjattiin Valmet Oy:n Suomenlinnan telakalla. Huhtikuussa 1962 sen omistajaksi tuli Bore-varustamo, uudeksi nimeksi Bore IX ja kotisatamaksi Turku. Laiva oli sitten Suomen ja Englannin sekä Manner-Euroopan välisessä liikenteessä.

Laiva myytiin 1965 Norjaan, uusi omistaja oslolainen Det Sondenfjelds-Norske D/S-varustamo antoi sille nimeksi *Kong Sigurd*. Seuraavaksi omistajaksi tuli 1969 Haugesundissa toiminut D/S Veritas-varustamo ja uudeksi nimeksi ensin *Karmsund* ja vuodesta 1972 *Roøksund*. Vuonna 1977 laiva myytiin panamalaiselle Zephyros Cia Naviera SA-varustamolle ja sen nimenä oli ensin *Stray Dog* ja vuodesta 1979 *Good Sailor*. Laivan viimeinen omistaja oli panamalainen Tisfed Mercantile SA-varustamo ja nimenä ensin *Monosandalos* ja vuodesta 1984 *Attaviros*.

Keväällä 1985 palestiinalaisjohtaja Abu Jihad suunnitteli Israeliin tehtävää iskua jossa maan armeijan yleisesikunnan rakennus vallattaisiin ja puolustusministeri ja yleisesikunnan päällikkö otettaisiin panttivangiksi. Tätä varten hän vuokrasi käyttöönsä M/S Attaviros-laivan johon nousi Oranissa Algeriassa 28 palestiinalaississiä. Israelin tiedustelu oli kuitenkin tietoinen hankkeesta ja 20. huhtikuuta 1985 kaksi Israelin laivaston ohjusristelijää ja laivaston kommandoyksikkö hyökkäsi laivan kimppuun kun se oli Port Saidin edustalla. Syntyneessä taistelussa laiva upotettiin ja 20 palestiinalaista surmattiin. Kahdeksan sissä otettiin vangiksi ja vietiin Tel Aviviin jossa he kidutuksen jälkeen kertoivat suunnitelman yksityiskohdat. 

Laivan kantavuus oli 1 001 kuollutpainotonnia ja pääkoneen teho 1 250 hevosvoimaa. Laivan pituus oli 70,35 metriä, leveys 10,10 ja syväys 3,70 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Äänimeri-sivusto : Vaasan Laiva : Kuurtanes (2)
2. ↑  Ronen Bergman : Rise and Kill First: The Secret History of Israel's Targeted Assassinations, Random House Publishing Group 2018, sivu 300-301 (Google kirjat-linkki)
**Hanna Viola Svanström-Lodenius** (17. huhtikuuta 1879 Nurmes – 17. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Svanström-Lodeniuksen vanhemmat olivat metsänhoitaja August Robert Svanström (1838–1901) ja Hilma Eleonora Palmqvist (1842–1925). Hän opiskeli Ateneumissa 1896, Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa Ahvenanmaalla 1900, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900 ja Pariisissa Académie Colarossissa 1901–1902. Hänen teoksiaan oli näytteillä ensimmäisen kerran 1966 Artegraficassa.

Hanna Svanström-Lodenius oli naimisissa 1904–1919 päätoimittaja Elias Lodeniuksen (1877–1919) kanssa. Heillä oli kuusi lasta.

Teoksia
-------

* *Erottaja, talvi-ilta* : öljymaalaus. noin 1900
* *Miu Tilgman* : akvarelli. 1900

Kirjallisuutta
--------------

* Martin Lodenius ja Ingegerd Luther : *I Helene Schjerfbecks fotspår - Hanna Svanström-Lodenius 1879-1975*. Helsingfors 2005 ISBN 9529185324

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Hanna Svanström-Lodenius
2. 1 2  Släktföreningen Isak och Maria Svanströms efterkommande : Hanna Viola Lodenius (född Svanström)  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Geni.com : Hanna Viola Lodenius (Svanström)
4. ↑  Female Artists in the Önningeby Artists’ Colony in Åland (Art Museum of Estonia) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* I Helene Schjerfbecks fotspår - Hanna Svanström-Lodenius 1879 - 1975

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**M/S Largo** (IMO 8808678) on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistama sto-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 1990 Bodewess Sheepswerven B.V. -telakalla Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 4 001 tonnia ja sen jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. *Largo* on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Aluksella on alankomaalainen miehistö.

Largon sisaralus on M/S Forte.

Käyttöhistoria
--------------

Vuonna 1990 vastavalmistunut alus luovutettiin Kustvaartbedrijft Moermanin omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Samana vuonna Bror Husell vuokrasi aluksen ja se aloitti Transfennican liikenteessä Suomen ja Englannin välillä. Vuonna 1994 B&N Nordsjöfrakt osti Largon, joka myöhemmin siirtyi Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen. 6.- 9. syyskuuta 2001 välisen ajan alus oli telakalla Puolassa, johtuen karilleajon aiheuttamasta vauriosta. Vuonna 2004 Artic Marine osti Forten. Kotisatama säilyi Rotterdamina.

Nykyisen omistajan, Rederi Ab Lillgaardin haltuun alus päätyi maaliskuussa 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Largo Vesseltracker.com. Viitattu 1.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  M/S LARGO Fakta om Fartyg. Viitattu 1.5.2008. (ruotsiksi)
3. 1 2  MS FORTE / MS LARGO Rederi Ab Lillgaard. Viitattu 1.5.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Largo (ruotsiksi)
* Rederi Ab Lillgaard (englanniksi)
**Dondușeni** (ukr. Дондушень, *Dondušen*, ven. Дондюша́ны, *Dondjušany*) on pikkukaupunki ja Dondușenin piirin keskus Pohjois-Moldovassa. Kaupunki sijaitsee noin 75 kilometriä Pohjois-Moldovan keskuskaupunki Bălțista pohjoiseen. Pääkaupunki Chișinăuhun on noin 215 kilometriä.

Dondușenissa on noin 10 600 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 43 700 asukasta (2014). Kaupunki on kasvanut hieman viime vuosikymmenen aikana; vuonna 2004 asukkaita oli 9 801.

Kaupungin kautta kulkee Moldovan rautateiden pohjoisosan ratayhteys Bălți-Drochia-Dondușeni-Ocnița (Ukrainan vastainen rajakaupunki pohjoisessa). Kaupungin kehitys liittyy läheisesti tämän ratayhteyden rakentamiseen. Seutu oli 1800-luvun lopussa osa Venäjän keisarikunnan Bessarabian kuvernementtiä. Rakentaminen alkoi vuonna 1888 ja rata valmistui 1893. Syksyllä 1893 junaliikenne alkoi ja tätä vuotta pidetäänkin Donduşenin lähtösysäyksenä, sillä radalle pystytettiin asema tällä nimellä. Vuosina 1902–1905 aseman läheisyyteen rakennettiin pumppuasema ja vesitorni, kaksi viljavarastoa lastauslaitureineen, kaksi kilometriä tietä ja kolme taloa. Tämän jälkeen nykyisin Itsenäisyyden katuna tunnetun tien molemmille puolille nousivat ensimmäiset yksityiset asuintalot. Vuonna 1910 alettiin markkinoiden pito ja vuonna 1915 perustettiin ensimmäiset käsityö- ja liikeyritykset.

Vuonna 1918 Bessarabia liitettiin osaksi Romaniaa. Asemanseutu kasvoi erityisesti 1930-luvulla. Vuonna 1940 paikkakunnalla oli jo 1 314 asukasta. 22.kesäkuuta 1941 alkoi 1 418 päivää kestäneet sotatoimet Saksan ja Neuvostoliiton välillä. Sotaa seurasivat vuosien 1946–1947 nälänhätä, vuoden 1949 stalinistiset karkotukset Siperiaan ja pakkokollektivisointi. Vuonna 1957 käynnistettiin sokerijuurikkaita käyttävä sokeritehdas ja 450 oppilaan Koulu numero yksi. 9. huhtikuuta 1957 paikkakunnalle myönnettiin kaupungin asema. Kaupunki kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla.

Nykyään Dondușenin pikkukaupunki on maaseutupiirin keskus, jossa maaseudulta käydään asioimassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Contacte (Arkistoitu – Internet Archive) donduseni.md, viitattu 29.1.2015, (romaniaksi)
2. 1 2 3 4 5  Istorie (Arkistoitu – Internet Archive) donduseni.md, viitattu 29.1.2015, (romaniaksi)
3. 1 2  Number of resident population in the Republic of Moldova as of 1st January 2014, in territorial aspect  17.3.2014. National Bureau of Statistics of the Republic of Moldova, statistica.md. Viitattu 28.1.2015. (englanniksi)
4. 1 2  I. V. Kopylova (redaktor): *Atlas avtomobilnyh dorog. Ukraina, Moldova* 1:1 250 000. Minsk, Valko-Venäjä: RUP Belkartografija, 2013.  (venäjäksi)
5. ↑  Population Census 2004 – Demographic, national, language and cultural characteristics (excel-taulukko) (Taulukko 2: Population by area, localities and sex, in territorial aspect) Chisinau, Republic of Moldova:  National Bureau of Statistics of the Republic of Moldova, statistica.md.  (englanniksi)
6. ↑  *Novyi entsiklopeditšeski slovar, tom 9*, s. 249–250. Sankt-Peterburg: F. A. Brokgauz, I. A. Jefron, 1912. (venäjäksi)
7. ↑  Pitkänen S. ja V.-J. Sutinen: *Moldova*, s. 245–246 Donduşenista. Turku: Savukeidas, 2010. ISBN 978-952-5500-76-9.
**Rikkakrassi** (*Lepidium neglectum*) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, krassien (*Lepidium*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksi- tai kaksivuotinen, matalakasvuinen ruohovartinen kasvi. Rikkakrassi muistuttaa ratakrassia (*Lepidium densiflorum*) ja virginiankrassia (*Lepidium virginicum*), mutta rikkakrassi on erotettavissa niistä lehtien ulkonäön perusteella. Lisäksi lajeilla on pieniä eroja myös kukkien osien ulkonäössä. Rikkakrassi muistuttaa jonkin verran myös pihakrassia (*Lepidium ruderale*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan litujen koon perusteella.

Rikkakrassi voi kasvaa noin 30 cm korkeaksi ja sen varsi on usein monihaarainen. Varsilehdet ovat ehytlaitaisia tai harvaan hammaslaitaisia. Alimmat lehdet ovat pariliuskaisia, mutta ne tippuvat varhain pois. Rikkakrassin kukintona on pienistä kukista koostuva, tiivis terttu. Kukkien terälehdet ovat vaaleita ja verholehtiä lyhyempiä. Rikkakrassi kukkii heinä–elokuussa. Hedelminä olevat lidut ovat reilut 3 mm pitkiä, poikkileikkaukseltaan pyöreitä ja sileäpintaisia.

Rikkakrassi kasvaa erilaisilla joutomailla muun muassa ratapihoilla ja satamissa. Suomessa rikkakrassia on tavattu siellä täällä eri puolilla maata Tornion korkeudelle asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Den virtuella floran: Rundkrassing (*Lepidium neglectum*) *Den virtuella floran*.  1997. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 28.4.2020. (ruotsiksi)
2. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2018: Rikkakrassi (*Lepidium neglectum*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 28.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Rikkakrassi (*Lepidium neglectum*)
* JSTOR Global Plants: *Lepidium neglectum* (englanniksi)
* Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): *Lepidium neglectum* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q163592
* CoL: 6PBGD
* EPPO: LEPNE
* EUNIS: 164569
* GBIF: 5377072
* IPNI: 138095-2
* IRMNG: 10589814
* ISC: 115210
* ITIS: 515771
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:138095-2
* Tropicos: 50098642
* WFO: wfo-0000358345

 |

 |
**Johan Emil Janatuinen** (6. helmikuuta 1891 Helsinki - 16. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvos.

Kirjansitojan perheeseen syntynyt Janatuinen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911, jonka jälkeen hän opiskeli kieliä Helsingin yliopistossa. Janatuinen työskenteli vt. kansakoulunopettajana Hyvinkäällä 1912-1913 ja Helsingissä 1913-1918. Janatuinen lähti työväenliikkeeseen 1910-luvun vaihteessa, jolloin hän liittyi Hermannin työväenyhdistykseen. Sisällissodan aikana Janatuinen toimi punaisten siviilihallinnossa Helsingin kansakouluntarkastajana ja kansakoulujohtokunnan sihteerinä sekä miliisilaitoksella rikosasiain kuulustelijana. Hän sai valtiopetoksesta 10 vuoden kuritushuonetuomion, jonka valtiorikosylioikeus alensi 2 vuodeksi.

Vapauduttuaan Janatuinen työskenteli Helsingin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimistonhoitajana vuosina 1919-1953. Hän opetti myös Työväen Akatemiassa ja toimi Työväen Sivistysliiton luennoitsijana. Janatuinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1926-1950 ja sen varapuheenjohtaja 1934-1945. Lisäksi hän kuului Helsingin kaupunginhallitukseen. Vuonna 1949 Jantuiselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Valtiorikosylioikeuden akti 336 – Janatuinen, Johan Emil *Valtiorikosylioikeuden aktit*.  11.7.1918. Kansallisarkisto. Viitattu 25.1.2023.
2. ↑  Rantala, Jukka: *Suomalaisen opettajan poliittinen orientaatio*, s. 93–94. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2010. ISBN 978-952-99991-3-2. Teoksen verkkoversio (PDF).
3. ↑  *Kuka kukin on 1954 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 277. Helsinki: Otava, 1954. Projekt Runeberg.
**Eero Juhani Mikonpoika Heinäkangas** (1. helmikuuta 1799 Hauho – 18. lokakuuta 1884 Hauho) oli suomalainen 1800-luvulla elänyt talollinen ja tunnettu karhunkaataja aikana, jolloin karhusta maksettiin tapporahaa.

Hauholla Heinäkankaan kylässä Heikkilän talossa syntyneen Eero Heinäkankaan isä oli talollinen ja metsämies Mikko Heikkilä ja äiti Helena Yrjöntytär. Heinäkangas oppi paimenpoikana tuntemaan kotiseutunsa erämaat, ja saatuaan 14-vuotiaana luodikon hän ampui sillä seuraavina vuosina sekä susia että ilveksiä. Ensimmäisen karhunsa Heinäkangas kaatoi 29-vuotiaana. Hän ehti kaataa 30 vuoden aikana 73 karhua ja lisäksi susia ja ilveksiä 24 kappaletta kumpiakin. Useimmiten Heinäkangas kaatoi karhunsa yksin vain pyssy, kirves ja koirat apunaan. Heinäkangas oli myös pellonraivaaja, ja hän sai Suomen Talousseuran mitalin ansioistaan.

Eräkirjailija Onni Wetterhoff kävi haastattelemassa 84-vuotiasta Heinäkangasta ja julkaisi vuonna 1887 Heinäkankaan muistelmia *Saloilta ja vesiltä* kirjansa ensimmäisessä osassa otsikolla *Eero Juhani Heinäkangas ja hänen karhumajansa Hämeessä*.

Heinäkankaan puoliso oli vuodesta 1827 Anna Maria Matintytär (k. 1862).

Lähteet
-------

* Biografinen nimikirja : elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta. Edlund, Helsinki 1883, hakusana Heinäkangas, Eero, s. 285 (Internet Archive)
* Eero Heinäkankaan elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 284.
* Onni Wetterhoffin tallentamat Heinäkankaan muistelmat *Eero Juhani Heinäkangas ja hänen karhumajansa Hämeessä* teoksessa *Saloilta ja vesiltä, osa I* (Project Gutenberg)

### Viitteet

1. ↑  Eero Heinäkangas, Kansallisbiografia, viitattu 18.5.2020
2. ↑  Kuolleita,[vanhentunut linkki] Agricolaverkko.fi, viitattu 18.5.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kaisa Kyläkosken Sukututkijan loppuvuosi-blogi 21.4.2011 : Karhunkaataja ja muuta metsästyksestä
* Seitsemänkymmenenkolmen karhun ampuja, Seura, 29.01.1936, nro 5, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lipuin koristeltu Merkava-panssarivaunu itsenäisyyspäivän juhlinnassa
**Jom ha'atsma'ut** (hepr. ‏יום העצמאות‎) eli **Israelin itsenäisyyspäivä** on Israelin kansallinen juhlapäivä, jolloin juhlitaan maan vuonna 1948 antamaa itsenäisyysjulistusta. Sitä vietetään ijar-kuun viidentenä päivänä heti kaatuneiden muistopäivän (jom hazikaron) päätyttyä.

Ijar-kuun viides päivä on Israelin itsenäisyysjulistuksen vuosipäivä. Israelin ensimmäinen pääministeri David Ben-Gurion luki sen Tel Avivissa tuona päivämääränä vuonna 14. toukokuuta 1948. Itsenäisyyspäivän päivämäärä saattaa vaihdella, jotta juhla ei osuisi sapatiksi eikä sitä edeltävälle tai seuraavalle päivälle. Siten juhlaa vietetään ijar-kuun viidettä päivää lähimpänä tiistaina, keskiviikkona tai torstaina. Jos ijar-kuun viides päivä on sapatti eli lauantai, itsenäisyyspäivää vietetään kolmantena päivänä eli edellisenä torstaina, jos taas perjantai, neljäntenä päivänä.

Itsenäisyyspäivän vietto alkaa virallisella seremonialla Herzl-kukkulalla Jerusalemissa edellisen päivän iltana. Seremoniaan kuuluu muun muassa sotilasmarssi ja knessetin (Israelin parlamentti) puhemiehen puhe. Kukkulalle sytytetään myös kaksitoista merkkitulta, yksi kutakin Israelin heimoa kohti. Tulen sytyttäminen on kunniatehtävä, johon valitaan joka vuosi tusina ansioitunutta kansalaista. Juhlaan kuuluu myös ilotulituksia. Tavalliset kansalaiset viettävät päivää esimerkiksi eväsretkeillen tai tanssien. Myös muut juutalaiset ympäri maailmaa juhlistavat Israelin itsenäisyyspäivää eri tavoin.*lähde?*

Gregoriaanisessa kalenterissa
-----------------------------

Jom ha'atsma'utia vietetään ijar-kuun viidentenä päivänä. Gregoriaanisessa kalenterissa sitä vastaavat seuraavat päivämäärät:

* 2006: 3. toukokuuta
* 2007: 24. huhtikuuta
* 2008: 8. toukokuuta
* 2009: 29. huhtikuuta

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jom ha'atsma'ut**.
* Jewish Virtual Library: Yom Ha-Atzmaut (englanniksi)
* Valokuvia itsenäisyysypäivän vietosta Jerusalemissa
* Israelin ulkoministeriön sivut: Israelin itsenäisyys julistus puhuttuna että tekstinä (englanniksi ja hepreaksi

Juutalaiset juhlapäivät
Sapatti | Roš hašana | Jom kippur | Sukkot | Simhat Tora | Hanukka | Tu bišvat | Purim | Pesah | Šavuot | Lag ba’omer | Tiša be'av

**Israelin kansalliset juhlapäivät**

Jom hašoa | Jom hazikaron | Jom ha'atsma'ut | Jom Jerušalajim
**Johan Edvard Svan** (31. maaliskuuta 1837 Maalahti – 10. maaliskuuta 1883 Hamina) oli suomalainen Haminan kadettikoulun opettaja, yksi Suomen ensimmäisistä pikakirjoittajista ja ensimmäisen Suomessa julkaistun pikakirjoituksen oppikirjan tekijä.

Svanin vanhemmat olivat filosofian maisteri, kappalainen, varapastori Edvard Swan ja Charlotta Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1861 ja maisteriksi 1864. Hän toimi Heinolan yläalkeiskoulussa latinan opettajana vuodesta 1863, ja vuonna 1865 hänet nimitettiin Haminan kadettikouluun ruotsin, suomen, logiikan ja psykologian lehtoriksi. Virkansa ohella Svan toimi Haminassa useissa luottamustoimissa, muun muassa kirjaston johtokunnassa, rahatoimikamarin puheenjohtajana 1877–1881 ja kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1881–1883. Svan sai hovineuvoksen arvon 1875.

Pikakirjoituksen kehittäjä
--------------------------

Svan muistetaan erityisesti toimistaan ruotsinkielisen pikakirjoituksen kehittäjänä. Vuonna 1861 Suomen senaatti lähetti kolme miestä – Svanin, W. Margunoffin ja Svante Dalströmin – Saksaan oppimaan pikakirjoitusta, jotta Suomenkin valtiopäivillä saataisiin puheet kirjoitettua pikakirjoituksella muistiin. Miehet perehtyivät saksalaisen Gabelsbergerin kehittämään pikakirjoitusjärjestelmään, ja oppivat pikakirjoitusta niin hyvin, että pystyivät tammikuun valiokunnassa 1862 toimimaan pikakirjoittajina.

Svan alkoi heti Saksasta tultuaan kouluttaa lisää pikakirjoittajia, ja jo vuosien 1863–1864 valtiopäivillä oli pikakirjoittajia useampia. Vuonna 1871 hän julkaisi oppikirjan *Lärobok i stenografi, efter Gabelsbergers system, för svenska språket*, joka oli ensimmäinen Suomessa julkaistu pikakirjoituksen oppikirja. Samana vuonna hän alkoi julkaista *Tidning för stenografi* -nimistä pikakirjoituslehteä yhdessä August Fabritiuksen kanssa.

Suomennoksia
------------

* Marcus Tullius Cicero : *Ensimmäinen puhe Catilinaa vastaan* teoksessa *Specimen för lektorstjenster i latin och finska* ; af Johan Edvard Svan. Åbo 1864

Lähteet
-------

* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 2. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929.
* Mäkelä-Alitalo, Anneli: *Svan, Johan Edvard*. Teoksessa *Suomen Kansallisbiografia, osa 9*. ISBN 978-951-746-450-5. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.
* Uino, Ari: *Aikakauslehdistön vakiintumisen kausi 1830–1880*. Teoksessa *Suomen lehdistön historia, osa 10*. Kuopio: Kustannuskiila, 1992. ISBN 951-657-327-4.
* Ilmarinen - Kuvallinen Almanakka vuodelle 1884, s. 14. Helsinki: G.W. Edlund, 1883.

### Viitteet

1. 1 2  Mäkelä-Alitalo
2. ↑  SWAN Johan Edvard. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Pikakirjoituslehti 9/1908, s. 69
4. ↑  Melin, s. 495
5. ↑  Melin, s. 498
6. ↑  Uino, s. 77


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Liisa Karikoski** (s. 11. elokuuta 1956 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 12 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Karikoski edusti naisten SM-sarjassa Etelä-Vantaan Urheilijoita kaudet 1982–1990, Espoon Kiekkoseuraa 1990–1992 ja Kiekko-Espoota 1992–1994. Hän pelasi SM-sarjassa 141 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 147 + 94 = 241, sekä 30 pudotuspeliä tehopistein 26 + 14 = 40. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1989 sekä saavutti kuusi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Kausina 1988–1989 ja 1992–1993 hän oli SM-sarjan pistepörssin ykkönen.

Suomen maajoukkueessa Karikoski pelasi 25 maaottelua ja teki niissä 14 maalia sekä sai kahdeksan syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia vuosina 1990 ja 1992 sekä voitti EM-kultaa vuosina 1989 ja 1993.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 525
2. 1 2 3 4 5 6 7  Liisa Karikoski *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 216
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 320–321
Coca-Cola -tavaramerkki on maailman tunnetuimpia immateriaalioikeuksia.
**Immateriaalioikeudet** ovat omistusoikeuden ja sopimusoikeuden läheinen aineettomiin omistuksiin liittyvä oikeudenala, joka koostuu lukuisista eri osa-alueista.

Oikeuksien tyypit
-----------------

Yleisimmin immateriaalioikeudet jaetaan tekijänoikeuksiin ja teollisoikeuksiin.

1. Tekijänoikeudet
	* tekijänoikeudet suppeassa mielessä, kun edellytetään *teoskynnyksen* ylittymistä.
	* tekijänoikeuden lähioikeudet ja luettelosuoja
2. Teollisoikeudet
	* yksinoikeuteen perustuvat teollisoikeudet
		+ patenttioikeus
		+ hyödyllisyysmallioikeus
		+ mallioikeus
		+ tavaramerkkioikeus
		+ toiminimioikeus
		+ integroitujen piirien suoja
		+ kasvinjalostajanoikeus
	* suoja sopimatonta menettelyä vastaan (esimerkiksi teollisuusvakoilu).

Immateriaalioikeuden käytöstä sen omistajalle maksettavaa sopimuspohjaista korvausta kutsutaan rojaltiksi tai lisenssimaksuksi.

Oikeuksien käyttö
-----------------

Patentti perustuu alun perin tavoitteeseen, että yleishyödylliset keksinnöt eivät mene keksijänsä mukana hautaan - vastineeksi keksinnön (esimerkiksi valmistusmenetelmän) julkistamisesta keksijä saa rajoitetun yksinoikeuden keksinnön hyödyntämiseen.*lähde?* Keksintöjen julkistamisen on katsottu myös edistävän hyödyllistä tekniikan ja valmistustaidon kehittymistä. Tavaramerkki- ja toiminimioikeudet palvelevat tuotteen valmistajan tunnistamista ja suojaavat siten ostajan oikeuksia. Immateriaalioikeuksia on perusteltu myös sillä, että ne toimivat luovan työn taloudellisena kannustimena. Joissain tapauksissa puolustava julkaiseminen voi olla kokonaisedullinen tapa estää kilpailijoita patentoimasta teknologiaa, jota ei itsekään aio patentoida.

Arvostelua
----------

Patenttia ja sitä lähellä olevia teollisoikeuksia on arvosteltu siitä, että myönnetty yksinoikeus on liian laaja ja yksinoikeuksia myönnetään liian kevein perustein, minkä arvostelijat väittävät hidastavan tekniikan ja valmistustaidon edistymistä.

Lähteet
-------

* Haarmann, Pirkko-Liisa: *Immateriaalioikeus*. 4. uudistettu painos. Aikaisemmat painokset ilmestyneet nimellä Immateriaalioikeuden oppikirja. Helsinki: Talentum, 2006. ISBN 952-14-1071-X.
* Patentti- ja rekisterihallitus (Viitattu 27.7.2010)

### Viitteet

1. ↑  Teollisoikeudet - Työ- ja elinkeinoministeriön verkkopalvelu *Työ- ja elinkeinoministeriö*. Viitattu 3.10.2021.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Maailman henkisen omaisuuden järjestö (OMPI/WIPO)
* Suomen Akatemian selvitys vuodelta 2000 (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 19.1.2009)
* Artikkelit / Immateriaalioikeudet (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 26.11.2018)
**Heikki Maunonpoika Härmä** oli Härmien alueen ensimmäinen uudisasukas, jonka perintöä ovat Alahärmän ja Ylihärmän paikannimet.

Heikki Maunonpoika muutti ensimmäisenä uudisraivaajana erämaahan nykyisen Alahärmän kirkon ja pappilan tienoille Lapualta, myöhemmän Härsilän alueelta, jossa asunut Jaakko Maunonpoika oli todennäköisesti hänen veljensä. Eero Kojonen päättelee Alahärmän historiassa, että Härmät ovat lähteneet uudisasukkaiksi Etelä-Pohjanmaalle mahdollisesti Maskun Härmälän rälssitilalta, jota viljeli eräs Juho Maunonpoika ainakin vuosina 1540-1556. Saman aikainen Maskun Seikelän isäntä Niilo Maunonpoika oli Härmälän perillisiä, ja siten mahdollisesti Juho Härmälän veli. Maskun Härmälä oli sittemmin mm. Eerik XIV:n ja Juhana III:n omistuksessa.

Uusi asuinpaikka erämaassa sijaitsi kruunulle kuuluvalla yhteismaalla, jossa ei vielä ollut asutusta. Heikki Härmä aloitti raivauksen 1537 ja sai tilalle 1543 kiinnekirjan kihlakunnantuomari Anders Wästgöteltä. Härmä oli isäntänä vuoteen 1553 asti veroluettelojen mukaan. Myöhemmät Mattilan ja Knuuttilan tilat ovat pääteltävissä Heikin poikien perustamiksi. Vuonna 1691 Erkki Olavinpoika Kunnari antoi laamanninkäräjillä selonteon polveutumisestaan Heikki Härmästä ja tässä selonteossa tulee esiin paikannimi Maskunmaanniemi Vuohisluoman pohjoispuolella. Vuohisluoma uuden alueen nimenä muuttui myöhemmin Naarasluomaksi ja Naarasluomasta Härmäksi, kun entisestä Härmän talosta tuli 1600-luvun lopulla pappila ja Alahärmän kirkko oli rakennettu sen maille.

Lähteet
-------

* Eero Kojonen: Alahärmän historia I (jääkaudelta vuoteen 1867), 1993, s. 52-63
* Einari Hirvelä: Kaappo ja Anna-Kaisa Nyholman sukujuuret ja jälkeläiset, moniste 1982, s. 3-6
* Härmän Piri : sukujuuria, tilan vaiheita & Juha Isakinpoika Pirin jälkeläiset, Pirin sukuseura ry, 2015
Immilän mylly huhtikuussa 2013.
**Immilä** on entisen Nastolan kunnan kylä. Alue oli jakautunut jakokuntien mukaisesti Aleskylään ja Ylä-Immilään. Immilä sijaitsee Sylvöjärven ja Ruuhijärven välisellä alueella ja sen poikki virtaa Immilänjoki.

Immilässä on ollut varhaista asutusta ja vesimyllyjä. Vuonna 1571 maakirjan mukaan Immilässä oli 13 taloa. Varmuus myllyjen olemassa olosta on selvinnyt verotustiedoista, koska vuonna 1586 myllyt pantiin verolle. Tuolloin kylässä oli kaksi ympärivuotista myllyä. Immilän mylly on vieläkin matkailunähtävävyys Immilänkoskessa, jonka ympärillä on kylätoimintaa. Nykyinen vesimylly on aivan 1900-luvun alusta. Sen tuottoisuutta kuvaava veroluku, manttaalimaksu, oli 0,5.

Kylässä on ollut myös sahaustoimintaa 1700-luvulta.

Immilässä ja Metsäkylässä toimii Immilä-Metsäkylän kyläyhdistys ry, ja Metsäkylän koulusta on muodostuinut kylätalo.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Immilän bibliografia*** 

Nastolan kylät ja alueet

* Arrajoki
* Immilä
* Järvinen
* Kirkonkylä
* Koiskala
* Lankila
* Luhtaanmaa
* Pyhäntaka
* Rakokivi
* Ruuhijärvi
* Seesta
* Uusikylä
* Vanaja
* Villähde
**Sven-Erik Järvinen** (30. maaliskuuta 1925 Karjaa – 5. kesäkuuta 2006 Vantaa) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.

Järvinen liittyi Tikkurilan työväenyhdistyksen jäseneksi vuonna 1947 ja oli pitkäaikainen vaikuttaja nykyisen Vantaan kunnallispolitiikassa. Hän aloitti Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä vuonna 1954, kunnallisvaalien 1953 jälkeen, ja hän toimi Vantaan kaupunginvaltuustossa yhtäjaksoisesti vuoteen 1981. Vuodesta 1972 vuoteen 1981 hän oli kaupunginvaltuuston (aluksi kauppalanvaltuuston) puheenjohtaja. Vuodesta 1981 vuoteen 1987, jolloin hän jäi eläkkeelle, hän oli Vantaan apulaiskaupunginjohtaja, vastuualueinaan kaavoitus- ja kiinteistötoimi. Järviselle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1986. Jäätyään eläkkeelle hän palasi kaupunginvaltuuston jäseneksi kaudeksi 1989–1992. 

Järvinen toimi kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä syyskuusta 1975 maaliskuuhun 1979. Hän vaikutti laki- ja talousvaliokunnassa, liikennevaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hän oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1978 ja 1982.

Järvinen työskenteli Tikkurilan Väritehtaiden palveluksessa vuodesta 1950 vuoteen 1981, aluksi laaduntarkastajana (1950–1952), seuraavaksi työnjohtajana (1952–1972) ja lopuksi asuinkiinteistöjen isännöitsijänä. Aikaisemmin hän oli työskennellyt metallityöläisenä, Helsingin autokoritehtaan ja myöhemmin Sarlinin palveluksessa.

Järvinen oli naimisissa vuodesta 1947 ja hänellä oli kaksi lasta.

Lähteet
-------

* .aspx Sven-Erik Järvinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* Kaupunkineuvos Sven-Erik Järvinen. (Nimiä tänään) *Helsingin Sanomat*, 29.6.2006.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Heikki Litmanen** on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Litmanen pelasi urallaan Superpesistä kaudet 1992-1993 ja 1995-2005. Litmanen edusti urallaan Superpesiksessä Siilinjärven Pesistä, Kiteen Palloa ja Puijon Pesistä. Kiteen Pallossa pelatessaan Litmanen saavutti kaksi SM-kultaa kausina 1999 ja 2000, kaksi SM-hopeaa kausina 1997 ja 2001 sekä yhden SM-pronssin kaudella 1998. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. Litmanen pelasi urallaan 334 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 15 kunnaria ja 106 tavallista juoksua, toi 215 juoksua ja keräsi 1431 kärkilyöntiä. Litmanen pelasi urallaan 42 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhdeksän tavallista juoksua, toi 32 juoksua ja keräsi 184 kärkilyöntiä. Litmanen pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi kolme tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 29 kärkilyöntiä.

Heikki Litmasen poika on Superpesiksessä pelaava Matias Litmanen. Hänen veljiään ovat SiiPeä valmentanut Ilmo Litmanen, ja Superpesiksessä pelannut Hannu Litmanen. Sukuun kuuluu myös Ilmo Litmasen Superpesiksessä pelaava poika Henri Litmanen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Kari Viljakainen: Litillä ensimmäinen aikuisten Itä-Länsi-otttelu.  *Karjalainen*, 5.8.2021, s. A16.
5. ↑  Petri Siitonen: Kiteen Rantakentällä nähdään Litmasten kohtaaminen.  *Karjalainen*, 24.6.2023, s. 24.