recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sarah Gigante** (s. 6. lokakuuta 2000 Melbourne) on australialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Tibco-Silicon Valley Bankisa, jota edusti vuodet 2020–2021. Tämän jälkeen hän ajoi Movistar Teamissä kaudet 2022–2023. Vuodesta 2024 alkaen hänen joukkueensa on ollut AG Insurance–Soudal.

Gigante voitti Australian-mestaruuden maantieajossa vuonna 2019 sekä aika-ajossa 2020 ja 2021. Hän voitti vuonna 2024 Women's World Touriin kuuluneen Tour Down Underin 20 sekunnin erolla Nienke Vinkeen.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

### Ratapyöräily

2018
Nuorten MM-kilpailut, pisteajossa hopeaa
### Maantiepyöräily

2017
Oseanian-mestaruuskilpailut, nuorten maantieajossa hopeaa
2018
Nuorten maantieajon, aika-ajon ja kriterium-ajon Australian-mestaruus
Oseanian-mestaruuskilpailut, nuorten maantieajossa kultaa, aika-ajossa pronssia
2019
Maantieajon Australian-mestaruus
Oseanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa hopeaa, alle 23-vuotiaiden aika-ajossa kultaa
2020
Aika-ajon Australian-mestaruus
2021
Aika-ajon Australian-mestaruus
Olympialaiset, aika-ajossa 11:s
2022
Emakumeen Nafarroako Women's Elite Classics, voitto
2024
Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sarah Gigante *procyclingstats.com*. Viitattu 16.1.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Gigante *cyclingarchives.com*. Viitattu 16.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  2024 » 8th Santos Tour Down Under (2. WWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 16.1.2024. (englanniksi)
**Hua Hin** (thaiksi หัวหิน, "kivipää") on kaupunki Prachuap Khiri Khanin provinssissa Thaimaassa. Se sijaitsee Siaminlahden länsirannikolla noin 193 km etelään Bangkokista. Kaupungin hallinnollinen status on amphoe ja sen asukasluku on 65 983 henkeä (2019). Kaupunki on Thaimaan vanhimpia rantalomakohteita.

Historia
--------

Hua Hinin rautatieasema on säilyttänyt alkuperäisen asunsa 1920-luvulta.
Kuningas Mongkut (Rama IV) oli tunnettuna tähtitieteen harrastajana tullut paikalle tarkkailemaan ennustamaansa auringonpimennystä vuonna 1868. Myöhemmin vuonna 1910 prinssi Chakrabongse, Rama VI:n veli, vieraili paikalla metsästysretkellä mieltyen paikkaan niin, että rakennutti paikalle huvilan. Muita hovin jäseniä seurasi perässä, kunnes 1920-luvulla kuningas Prajadhipok (Rama VII) rakennutti paikalle kuninkaallisen palatsin *Klaikangvonin* (suomeksi "kaukana huolista", vrt. ransk. *sans souci*). Nimitys osoittautui sikäli vääräksi, että kuningas syöstiin vallasta hänen ollessaan huvilallaan lomailemassa vuonna 1932. Kuninkaallisia varten paikalle vedettiin myös rautatie.

Hua Hinin rautatieasema on hyvin säilyneenä kaunis esimerkki vanhasta rautatiearkkitehtuurista. Hua Hinin vanhimpia hotelleja on entinen *Railway Hotel*, joka laajennettiin 1980-luvun loppupuolella nykyiseksi Sofitel Central -rantahotelliksi mutta samalla osin säilytettiin. Kuninkaallisten ja seurapiirien perässä tulivat myöhemmin massaturistit 1980-luvulla. Hua Hinia on sanottu Pattayan vastakohdaksi – sen kohderyhmänä ovat varsinkin lapsiperheet ja eläkeläiset. Viime aikoina Hua Hinin turismi on vilkastunut huomattavasti ja kaupungissa on suoritettu suuria laajennus- ja rakennustöitä.

Uusi provinssi
--------------

Kolmesta amphoesta – Hua Hin, Cha Am, Pranburi – ja yhdestä tambonista (Sam Roi Yod) on kaavailtu uutta provinssia kunnioittamaan kuninkaan 80-vuotispäivää 2007. Uuden provinssin nimi annetaan kuninkaan itsensä päätettäväksi, eikä se ole vielä tiedossa.

Katso myös
----------

* Cha Am

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Thailand population 31.12.2019 *citypopulation.de*.
3. ↑  Paljakka, Anna: Kaakkois-Aasian kireä kilpailu tuo vanhat hotellit majoitusvaltiksi.  *Helsingin Sanomat*, 5.3.1989, s. 28. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hua Hin**.
* MinneThaimaassa - Kohdeopas: Hua Hin – Laaja tietopaketti Hua Hinin matkailusta
* Hua Hin.com matkailusivusto
* Observer magazine – Hua Hinin tunnetuin lehti
Georgian kansallinen neuvosto istunnossa 26. toukokuuta 1918.
**Georgian kansallinen neuvosto** (georg. საქართველოს ეროვნული საბჭო, *Sakartvelos erovnuli sabtšo*) oli Georgian ensimmäinen lakiasäätävä elin. Sen muodostivat maan tärkeimmät poliittiset puolueet ja järjestöt 19. marraskuuta 1917 Venäjän vallankumouksen aikana. Neuvoston toimiaikana 26. toukokuuta 1918 Georgian demokraattinen tasavalta antoi itsenäisyysjulistuksen, ja 8. lokakuuta 1918 neuvosto nimettiin **Georgian parlamentiksi** (georg. საქართველოს პარლამენტი, *Sakartvelos parlamenti*). Parlamenttia seurasi Georgian perustuslaillinen kokous, joka valittiin maanlaajuisilla vaaleilla 14. helmikuuta 1919.

Muodostaminen
-------------

Georgian kansallisen neuvoston jäsenet valittiin Georgian kansalliskongressissa, joka pidettiin Tbilisin Valtionvarainministeriön teatterissa (nykyinen Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri). Kongressi alkoi 19. marraskuuta 1917 ja päättyi 23. marraskuuta. Siihen osallistui 329 edustajaa maan kaikista tärkeistä poliittisista puolueista ja sosiaalisista järjestöistä aina ammattiliitoista aatelisten yhdistyksiin ja kirkkoon saakka. Kongessi pidettiin Venäjällä tapahtuneen bolševikkien vallankaappauksen vuoksi; Georgia kuului tuolloin edelleen muodollisesti Venäjään. Neuvostoa hallitsi Georgian sosiaalidemokraattinen puolue ja menševikki Akaki Tškhenkeli valittiin sen puheenjohtajaksi.

Poliittinen rooli
-----------------

Georgian itsenäisyysjulistus 26. toukokuuta 1918.
Georgian kansallinen neuvosto ei aluksi saavuttanut samaa asemaa kuin armenialainen ja azerbaidžanilainen vastineensa. Se jäi menševikkien ja sosialistivallankumouksellisen puolueen hauraan liittouman hallitseman Tbilisin työläisten ja sotilaiden edustajien neuvoston varjoon, kunnes Transkaukasian komissariaatti muodostettiin marraskuussa 1917.

26. toukokuuta 1918 neuvosto julisti Georgian itsenäiseksi demokraattisen tasavallan muodossa ja teki itsestään tasavallan lakiasäätävän elimen. Noe Ramišvilin ja myöhemmin Noe Žordanian johtaman väliaikaishallituksen tuli nauttia sen luottamusta. Laajentunut neuvosto muutettiin Georgian parlamentiksi 8. lokakuuta 1918, ja Karlo Tškheidzestä tuli sen uusi puhemies. Yleiset vaalit perustuslaillista neuvostoa varten valmisteltiin ja järjestettiin sen valvonnassa helmikuussa 1919.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jones, Stephen F.: *Socialism in Georgian Colors: The European Road to Social Democracy, 1883–1917*, s. 260–261. Harvard University Press, 2005. ISBN 0674019024.
2. ↑  Kazemzadeh, Firuz: *The Struggle for Transcaucasia, 1917–1921*, s. 119–121. The New York Philosophical Library, 1951.
3. ↑  Lang, David Marshall: *A Modern History of Georgia*, s. 209. London: Weidenfeld and Nicolson, 1962.

Aiheesta muualla
----------------

* Kokoelma neuvoston hyväksymiä lakeja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Kevytsavukeoikeudenkäynti** oli oikeusjuttu, jota käytiin tupakkayhtiöiden ja neljän naisen välillä. Juttu päättyi vuonna 2010 sopimukseen, jonka tuloksena kaksi naista avustajineen ilmoittivat korkeimmalle oikeudelle vetävänsä pois valituslupahakemuksensa.

Naiset vaativat kahdelta tupakkayhtiöltä, Amer Sports ja British American Tobacco Finland (BAT), korvauksia tupakoinnin aiheuttamista vakavista sairauksista, kuten keuhkoahtaumataudista ja keuhkosyövästä. Jutussa oli alkujaan neljä naista, mutta yksi heistä kuoli ennen kuin juttu ehti käräjäoikeuteen. Lokakuussa 2008 Helsingin käräjäoikeus hylkäsi toukokuussa 2010 naisten korvausvaatimukset. Kaksi naisista valitti hovioikeuteen. Helsingin hovioikeus hylkäsi toukokuussa 2010 naisten korvausvaatimukset.

Oikeudenkäynnin kannalta yksi keskeinen kysymys oli ovatko tupakkayhtiöt markkinoineet kevytsavukkeita harhaanjohtavasti. Helsingin hovioikeuden tuomion mukaan tupakointi oli aiheuttanut tai ainakin merkittävästi myötävaikuttanut naisten sairastumiseen. Tupakkayhtiöillä ei kuitenkaan ollut oikeuden mukaan velvollisuutta varoittaa kuluttajia savukkeiden vaaroista, koska vaarat olivat tupakkayhtiöiden Pertti Haapalalta tilaaman tutkimuksen mukaan yleisesti tiedossa jo 1950-luvun lopulla.

Haapalalta tilattu tutkimus on salainen ja se sai kritiikkiä mm. Heikki Hiilamolta Tieteessä tapahtuu -lehdessä siitä, että tutkimukseen oli valikoitu haluttua johtopäätöstä tukevaa aineistoa.  Myös johtopäätöstä jossa suomalaiset tiesivät 1950-2000 luvuilla tupakan terveyshaitoista silloin kun tupakkayhtiöt eivät ole niitä julkisesti tunnustaneet tietäneensä on pidetty ironisesti ristiriitaisena. 

Naisia edusti emeritusprofessori Erkki Aurejärvi, joka oli aikaisemmin toiminut myös Pentti Ahon edustajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kevytsavukejuttu päättyi sopimukseen *iltalehti*.  9.11.2010. Viitattu 18.2.2018.
2. ↑  Mikko Paakkanen: Tupakkakiistassa sinnittelee yhä kaksi naista *Helsingin Sanomat*.  31.8.2009. Viitattu 18.2.2018.
3. ↑  Kevytsavukejutussa jätettiin valituslupahakemus korkeimmalle oikeudelle  31.5.2010. Yle Uutiset. Viitattu 19.2.2018.
4. ↑  Heikki Hiilamo: Historioitsijat tupakkateollisuuden palveluksessa *Tieteessä tapahtuu*.  Vol 29 Nro 1 (2011). Viitattu 18.2.2018.
5. ↑  Pekko Pistokoski: Miljoonan markan historioitsija *Kronikka*.  1/2013. Viitattu 19.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Saarikoski, Michael & Ellonen, Jarmo: Kevytsavukeoikeudenkäynti Suomessa 2005-2010 *julkari.fi*.  2012. Viitattu 18.2.2018.

2017
* Päivi Happonen: Lääkäreiltä raju tutkintapyyntö poliisille: "Tupakkayhtiöiden johtajat vastuuseen murhista"  13.10.2017. Yle Uutiset. Viitattu 18.2.2018.
* Jarmo Koponnen: KRP teki ratkaisun kevytsavukkeita koskevassa tutkintapyynnössä: Ei esitutkintaa  27.10.2017. Yle Uutiset. Viitattu 18.2.2018.
**Mauno Olavi Laiho** (27. lokakuuta 1907 Halikko – 2. syyskuuta 1944 Oulu) on viimeinen Suomessa teloitettu suomalainen ja viimeinen Suomessa sotilasrikoksesta teloitettu Suomen kansalainen. Sotamies Laiho teloitettiin karkuruudesta, vakoilusta ja maanpetoksesta 2. syyskuuta 1944.

Elämä
-----

### Nuoruus

Halikossa muonamiehen poikana syntynyt Laiho muutti kansakoulun jälkeen Turkuun, jossa hän meni maalarin oppiin. Hän toimi rakennusmaalarina. Hän ryhtyi kommunistiksi jo varhaisessa vaiheessa, ja toimi aktiivisesti ammattiyhdistysliikkeessä sekä työväen urheiluseuroissa. 1934 Olavi Laiho pidätettiin johtuen hänen toiminnastaan työväen urheilujärjestöjen parissa ja hänet tuomittiin valtiopetoksen valmistelusta. Vankilassa Laihon kommunistinen identiteetti vahvistui ja vapautuessaan hän alkoi toimia puolueen kansanrintamataktiikan mukaisesti.

### Sota-aika

Talvisodan jälkeen Laiho osallistui aktiivisesti kommunistien perustaman Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran Turun osaston toimintaan. Jatkosodan sytyttyä kesäkuussa 1941 Laiho karkasi, pakeni Turkuun ja siirtyi metsäkaartiin. Hän oli mukana perustamassa organisaatiota nimeltä "työkansan vapaustaistelun järjestäjät", joka valmisteli sotilaallista yhteistoimintaa Neuvostoliiton kanssa. Lisäksi Laiho toimi SKP:ssä muun muassa vakoilutietoja välittäen. Hän oli myös organisoimassa sabotaasitoimintaa ja koordinoi muiden metsäkaartilaisten toimintaa.

### Pidätys ja kuolema

Etsivä Keskuspoliisi sai Laihon kiinni 22. joulukuuta 1942, ja hänet tuomittiin sotaoikeudessa 22. kesäkuuta 1943 karkuruudesta, vakoilusta, maanpetoksesta ja valtiopetoksesta kuolemaan. Yleensä kuolemantuomiot muutettiin elinkautisiksi vankeusrangaistuksiksi, mutta metsäkaartin päällikkönä Laiho oli liian merkittävä tekijä. Sotilaspoliisin teloitusryhmä ampui Laihon 2. syyskuuta 1944. Hän oli viimeinen Suomessa teloitettu suomalainen. Seuraavana päivänä ammuttiin kolme vakoilusta tuomittua venäläistä desanttia, viimeisinä Suomessa teloitettuina.

Jatkosodan päätyttyä syksyllä 1944 kulttuuriyhdistys Kiilan vuosikirjassa julkaistiin Laihon novelli *Kuolemaantuomitun juhannusyö*. Laiho haudattiin Turun hautausmaalle 3. heinäkuuta 1945 yhdessä kahdeksan muun jatkosodan aikana teloitetun tai surmatun kommunistin kanssa. Hautajaisiin osallistui yli 10 000 saattajaa. Joukkohaudalla on muistomerkki.​

Lähteet
-------

* Rislakki, Jukka: *En kyyneltä vuodattanut : Olavi Laihon elämän kahdeksantoista vuodenaikaa 1940–1944*. Helsinki: Like, 1995. ISBN 951-57826-4-3.

### Viitteet

1. ↑  Rislakki 1995, 240.
2. ↑  Rislakki, Jukka: *Maan alla : vakoilua, vastarintaa ja urkintaa Suomessa 1941–1944*, s. 159. Helsinki: Love Kirjat, 1985. ISBN 951-85309-9-X.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**HMS Dumbarton Castle** (viirinumero P265) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Castle-luokan ulkovartiolaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Castle-luokka (vartioalus)*
Alus tilattiin Aberdeenistä Hall, Russell and Companyltä, missä köli laskettiin 1980. Se laskettiin vesille 3. kesäkuuta 1981 ja valmistui 26. maaliskuuta 1982.

Palvelus
--------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Dumbarton Castle (P265) 

Alus osallistui 1982 Falklandin sotaan lentotukialusosaston ja Ascensionille perustetun tukikohdan välisenä yhteysaluksena. Alus oli tämän jälkeen pääasiassa vartiolaivana Falklandeilla.

Alus myytiin huhtikuussa 2010 sisaraluksensa kanssa Bangladeshille. Alus lähti 21. toukokuuta hinattuna A&P Groupille Newcastle-upon-Tyneen modernisoitavaksi, mikä valmistui joulukuussa 2010.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert s. 537

  

*Castle*-luokan ulkovartiolaivat

|  |
| --- |
| *HMS Leeds Castle* - *HMS Dumbarton Castle* |
| Edeltäjä: Island-luokka – Seuraaja: River-luokka |
**Fraunhoferin viivat** ovat sarja spektriviivoja, jotka on nimetty saksalaisen fyysikon Joseph von Fraunhoferin (1787–1826) mukaan. Ne havaittiin alun perin absorptioviivoina auringon värispektrissä.

Fraunhoferin viivoja spektrissäFraunhoferin viivoja spektrissä
Englantilainen kemisti William Hyde Wollaston oli vuonna 1802 ensimmäinen, joka havaitsi Auringon spektrissä tummia viivoja. Vuonna 1814 myös Fraunhofer löysi ne itsenäisesti, ja aloitti systemaattisen tutkimuksen sekä viivojen aallonpituuden huolellisen mittauksen. Kaiken kaikkiaan hän kartoitti yli 570 viivaa, ja nimesi vahvimmat kirjaimilla A:sta K:hon. Nykyisellä tekniikalla auringonvalosta voidaan havaita useita tuhansia viivoja.

Gustaf Kirchhoff ja Robert Bunsen totesivat 45 vuotta myöhemmin, että jokaiseen alkuaineeseen liittyivät tietyt spektriviivat, ja päättelivät, että aukot Auringon spektrissä johtuivat näiden aineiden aiheuttamasta absorptiosta Auringon ylimmissä kerroksissa kuten fotosfäärissä. Jotkut Auringon spektrin aukoista johtuvat myös hapen aiheuttamasta absorptiosta maan ilmakehässä.

Fraunhoferin viivojen avulla tähtitieteilijät ovat saaneet paljon tietoa Auringon sisälämpötilasta ja kemiallisesta koostumuksesta. Muita tähtiä voidaan myös tarkastella niiden spektreihin piirtyneitä absorptioviivoja. Tutkimalla niiden samalaisuuksia ja erilaisuuksia Fraunhoferin viivoihin, tähdistä voidaan sanoa kuinka samankaltaisia ne ovat Aurinkomme kanssa.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fraunhoferin viivat**.

Merkinnät
---------

Suurimmat Fraunhofferin viivat, sekä aineet josta ne muodostuvat, löytyvät alla olevasta taulukosta:

| 

| Merkintä | Aine | Aallonpituus (nm) |
| --- | --- | --- |
| y | O2 | 898.765 |
| Z | O2 | 822.696 |
| A | O2 | 759.370 |
| B | O2 | 686.719 |
| C | Hα | 656.281 |
| a | O2 | 627.661 |
| D1 | Na | 589.592 |
| D2 | Na | 588.995 |
| D3 tai d | He | 587.5618 |
| e | Hg | 546.073 |
| E2 | Fe | 527.039 |
| b1 | Mg | 518.362 |
| b2 | Mg | 517.270 |
| b3 | Fe | 516.891 |
| b4 | Mg | 516.733 |

 | 

| Merkintä | Aine | Aallonpituus (nm) |
| --- | --- | --- |
| c | Fe | 495.761 |
| F | Hβ | 486.134 |
| d | Fe | 466.814 |
| e | Fe | 438.355 |
| G' | Hγ | 434.047 |
| G | Fe | 430.790 |
| G | Ca | 430.774 |
| h | Hδ | 410.175 |
| H | Ca+ | 396.847 |
| K | Ca+ | 393.366 |
| L | Fe | 382.044 |
| N | Fe | 358.121 |
| P | Ti+ | 336.112 |
| T | Fe | 302.108 |
| t | Ni | 299.444 |

 |

Lähteet
-------

1. ↑  Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 427. "Joseph von Fraunhofer (1787–1826)". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Karttunen, Hannu: *Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin*, s. 509. "William Hyde Wollaston (1766–1828)". Helsinki: Ursa, 2003. ISBN 978-952-5329-26-1.
Kartta kohteista (punaisella), jonne kalmukkeja karkotettiin. Kalmukia keltaisella.
**Kalmukkien karkottaminen** (ven.  Депортация калмыков) oli Stalinin toteuttama etninen puhdistus vuonna 1943 nykyisen Kalmukian tasavallan alueella.

Karkotukset aloitettiin joulukuussa 1943, ja niiden taustalla oli väitteet kalmukkien vehkeilystä natsi-Saksan kanssa. Karkotukset koskivat arviolta noin 100 000 ihmistä, jotka siirrettiin karjavaunuilla Siperiaan. Karkottaminen johti jopa 40 000 ihmisen kuolemaan. Kuolinsyitä olivat muun muassa hypotermia, nälkä ja taudit..Karkotusten yhteydessä myös Kalmukiassa sijainneet buddhalaiset temppelit hävitettiin ja uskontoa pyrittiin ylipäänsä kitkemään.

Kalmukit pääsivät palaamaan kotiseuduilleen vuonna 1956. Muutamia Saksan puolella taistelleita kalmukkeja asetettiin syytteeseen 1960–1970-luvuilla. Välit etnisten venäläisten kanssa kiristyivät.. Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta perustettiin uudestaan vuonna 1958. Kalmukiaan palatessaan kalmukit joutuivat käymään läpi myös uudelleenkoulutuksen.

Karkotuksen uhrien muistomerkki Bulğn selänin kylässä.
Karkotus on edelleen kipeä aihe kalmukkien keskuudessa. Tammikuussa 2020 Kalmukian presidentti Batu Khasikov vaati Hakassian parlamentin puhemieheltä Vladimir Shtygashevilta, anteeksipyyntöä tämän sanottua kalmukkeihin kohdistuneen vainon olleen oikeutettua, koska nämä olivat taistelleet fasistien puolella. Shtygashev pahoitteli sanomisiaan myöhemmin.. Vuodesta 2004 alkaen Kalmukiassa on vietetty Muistamisen ja suremisen päivää 28. joulukuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yekaterina Sinelschikova, Anastasiya Karagodina: Real-life horror stories of the Kalmyks who survived Stalin's deportation *rbth.com*.  13.7.2017. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kalmykia - Europe's Only Buddhist Region | Europe To The Maxx  12.7.2019. DW Euromaxx. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Kalmykia’s long goodbye *openDemocracy*. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  Activists demand to punish speaker of Khakassia Parliament for his words about Kalmyks' deportation *Caucasian Knot*.  30.1.2020. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
5. ↑  Kalmyks In Russia Mark 75th Anniversary Of Deadly Stalin-Era Deportation *RadioFreeEurope/RadioLiberty*. Viitattu 24.2.2021. (englanniksi)
**Jonas Hofmann** (s. 14. heinäkuuta 1992 Heidelberg) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayer 04 Leverkusenia. Oikeajalkainen Hofmann on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Hofmann on TSG 1899 Hoffenheimin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuonna 2011 viisi ottelua tehden niissä kaksi maalia. Heinäkuussa 2011 Hofmann siirtyi Borussia Dortmundin organisaatioon. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2011–2014, tehden 71 pelissä 15 maalia. Seuran edustusjoukkueessa Bundesliigassa Hofmann debytoi joulukuussa 2012 vanhaa seuraansa Hoffenheimiä vastaan. Avausmaali syntyi elokuussa 2013 Eintracht Braunschweigin verkkoon. Hän voitti seuran kanssa DFB-Supercupin sekä vuosina 2013 että 2014. Kaudella 2013–2014 hän debytoi myös Mestareiden liigassa pelaten kahdeksan ottelua.

Syyskuussa 2014 Hofmann siirtyi lainalle saman sarjan 1. FSV Mainz 05:een. Hän pelasi kauden aikana ainoastaan kymmenessä bundesliigaottelussa tehden niissä kolme maalia. Kaudeksi 2015–2016 Hofmann palasi takaisin Dortmundiin. Hän pelasi syyskauden aikana seitsemän liigaottelua. Tammikuussa 2016 hän siirtyi saman sarjan Borussia Mönchengladbachiin kahdeksan miljoonan euron siirtosummalla. Hän on pelannut seurassa kauden 2020–2021 loppuun mennessä 127 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 16 maalia ja antanut 25 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän on pelannut seitsemän ottelua ja tehnyt maalin lokakuussa 2020 vierasottelussa Interiä vastaan.

### Maajoukkueura

Hofmann on edustanut Saksaa alle 18- ja alle 21-vuotiaissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2013–2014 kymmenen ottelua tehden niissä viisi maalia. Saksan A-maajoukkueessa hän on pelannut lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia ja marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.

Saavutukset
-----------

**Borussia Dortmund**

* DFB-Supercup: 2013, 2014

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4  Jonas Hofmann Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Bayer 04 Leverkusen – Saksan Bundesliiga
1 Hradecký |
2 Stanišić |
3 Hincapié |
4 Tah |
6 Kossounou |
7 Hofmann |
8 Andrich |
10 Wirtz |
11 Amiri |
12 Tapsoba |
13 Arthur |
14 Schick |
17 Kovář |
18 Mbamba |
19 Tella |
20 Grimaldo |
21 Adli |
22 Boniface |
23 Hložek |
24 Fosu-Mensah |
25 Palacios |
30 Frimpong |
32 Puerta |
34 Xhaka |
36 Lomb |
Valmentaja Alonso

Saksan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Neuer |
2 Rüdiger |
3 Halstenberg |
4 Ginter |
5 Hummels |
6 Kimmich |
7 Havertz |
8 Kroos |
9 Volland |
10 Gnabry |
11 Werner |
12 Leno |
13 Hofmann |
14 Musiala |
15 Süle |
16 Klostermann |
17 Neuhaus |
18 Goretzka |
19 Sané |
20 Gosens |
21 Gündoğan |
22 Trapp |
23 Can |
24 Koch |
25 Müller |
26 Günter |
Valmentaja Löw

Saksan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Neuer |
2 Rüdiger |
3 Raum |
4 Ginter |
5 Kehrer |
6 Kimmich |
7 Havertz |
8 Goretzka |
9 Füllkrug |
10 Gnabry |
11 Götze |
12 Trapp |
13 Müller |
14 Musiala |
15 Süle |
16 Klostermann |
17 Brandt |
18 Hofmann |
19 Sané |
20 Günter |
21 Gündoğan |
22 ter Stegen |
23 Schlotterbeck |
24 Adeyemi |
25 Bella-Kotchap |
26 Moukoko |
Valmentaja Flick
**Patrick Graham Forrester** (s. 31. maaliskuuta 1957 El Paso, Texas) on entinen Yhdysvaltain maavoimien eversti ja NASAn astronautti. Forrester on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. 

Forrester valmistui West Pointista kesäkuussa 1979 ja nimitettiin vänrikiksi Yhdysvaltain maavoimiin. Hän liittyi maavoimien lentokouluun samana vuonna ja toimi myöhemmin lennonopettajana ja taisteluhelikopteripataljoonan operaatioupseerina. Hän valmistui Virginian yliopistosta 1989 M.Sc. tutkinnolla ja toimi koelentoinsinöörinä. Kesäkuussa 1992 Forrester valmistui Yhdysvaltain laivaston koelentokoulusta (Naval Test Pilot School) ja toimi myöhemmin muun muassa koelentäjänä. Forrester on lentänyt yli 4 400 tuntia yli 50 erilaisella lentokoneella. Hän jäi eläkkeelle armeijasta lokakuussa 2005. 

Forrester nimitettiin NASAn Johnsonin avaruuskeskukseen ilmailualan insinööriksi heinäkuussa 1993. NASAssa hän toimi mm. sukkulan avioniikkaohjelmistojen ja näyttöjen (MEDS) sekä ISS:n robotiikan parissa. Hänet valittiin NASAn astronauttikoulutukseen toukokuussa 1996. Kahden vuoden koulutuksen jälkeen hän valmistui tehtäväspesialistiksi. Forrester on osallistunut avaruussukkulalennoille STS-105 (2001), STS-117 (2007) ja STS-128 (2009). Hän on viettänyt 39 päivää avaruudessa ja on neljän avaruuskävelyn veteraani. Avaruuskävelyjen kokonaiskesto on hänellä 25 tuntia ja 22 minuuttia.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patrick Forrester**.
* Spacefacts biography of Patrick G. Forrester (englanniksi)
* Forresterin elämäkerta NASAn sivustolla (englanniksi)
* Forresterin avaruussukkulalentoa STS-128 edeltävä haastattelu (13.8.2009) (englanniksi)
**Keijo Kalervo Kopra** (s. 1942) on suomalainen teollisuusneuvos, joka tunnetaan parhaiten Vierumäen teollisuuden (nyk. Versowood) entinen pääomistaja. Nykyisin Kopra toimii Versowoodin halituksen jäsenenä.

Sukutausta
----------

Kopra on kotoisin Valkjärveltä Karjalasta, josta hänen perheensä lähti evakkoon vuonna 1945. Kotinsa jättänyt perhe asettui Pirkanmaan Juupajoelle ja Kopran isä Teodor Kopra hankki perheelle elannon sahaamalla kenttäsirkkelillään puuta sodanjälkeisen rakentamisen tarpeisiin. Kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämän 1 750 000 markan käsi- ja pienteollisuuslainan turvin Teodor Kopra hankki omistukseensa ensimmäisen teollisen sahalinjan Juupajoen Korkeakoskelle.

Ura
---

Keijo Kopra aloitti työskentelyn sahauksen parissa jo varhaisessa iässä, vuonna 1956 sirkkelin apusahurina. Kun Korkeakosken saha siirtyi perheen omistukseen, Keijo Kopra ja veljensä Tenho Kopra alkoivat hyvin pian työskennellä sahalla täysipäiväisesti. Teodor Kopra kuoli vuonna 1964, ja saha siirtyi veljesten hallintaan.

Vuonna 1989 Koprat myivät Korkeakosken sahan Juupajoelta ja Nikkarilan Sahan Pieksämäeltä Yhtyneille Paperitehtaille, mutta jo seuraavan vuoden ensimmäisenä päivänä, 1. tammikuuta 1990 Kopra hankki omistukseensa teollisuusneuvos Eino Kollin omistaman Vierumäen Teollisuus Oy:n. Tämä jälkeen yritys on laajentunut useita kertoja yritysostoin ja on nyt Suomen suurin yksityinen mekaaninen puunjalostaja.

Kopra muistetaan julkisuudessa suursahojen kanssa 90-luvulla käymästään "hakesodasta", jolla yritettiin estää Kopran sahojen hake-ja purutoimitukset jatkokäyttäjille.

Tunnustukset
------------

Keijo Kopralle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi vuonna 1996.

Yksityiselämä
-------------

Kopralla on kaksi poikaa, joista toinen, Ville Kopra, toimii Versowoodin toimitusjohtajana. Pekka Kopra johtaa omaa sahayhtiötään Westas Groupia Länsi-Suomessa. Kopra on innokas taiteen harrastaja ja hänellä on merkittävä henkilökohtainen taidekokoelma.

Kirjallisuutta
--------------

* Siltala, Sakari & Keskisarja, Teemu: *Kun niin perkeleesti sahaa*. Helsinki: Siltala, 2021. ISBN 9789522348975.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen 1000 kovatuloisinta vuonna 2007 *Iltalehti.fi*.  3.11.2008.  Arkistoitu 4.3.2009. Viitattu 8.10.2009.
**Lyijyhohde** eli **galeniitti** on yleinen lyijysulfidimineraali (kemiallinen kaava: PbS, lyijysulfidi). Se on jo antiikin roomalaisten ajoista lähtien ollut tärkeimpiä lyijymalmeja sen suuren lyijypitoisuuden, helpon jalostettavuuden ja esiintyvyyden ansiosta. Lyijyhohdetta löytyy kaikkialta maailmasta.

Lyijyhohde on muodostunut magmalähteiden liuoksista niiden jäähtyessä.

Lyijyhohde ja muut lyijymalmit ovat tärkeitä hopean lähteitä, koska ne sisältävät hivenaineena paljon hopeaa. Lyijyhohde saattaa myös sisältää sinkkiä, rautaa, kuparia, antimonia, vismuttia ja jopa kultaa hivenaineena. Seleeni voi korvata rikin. Satunnaisesti lyijyhohde esiintyy sinkkivälkkeen kanssa.

Esiintyminen
------------

Lyijyhohde esiintyy aggregaatteina (geol. termi) kalsiitin ja kvartsin kanssa, usein myös sinkkivälkkeen sekä kupari- ja rikkikiisun kanssa. Kupari kuitenkin helppo rikastaa louheesta.*selvennä*

Vihannin sinkkikaivos oli yksi Suomen lyijyhohdelouhoksista.

Ominaisuudet
------------

Lyijyhohteen tunnistaa siitä, että se lohkeaa kuutiopintoja myöten. Lyijyhohde ei ole magneettinen.

Lyijyhohteen ensimmäisiä käyttökohteita oli kosmetiikka, jo muinaiset egyptiläiset käyttivät sitä kajaalina silmien rajaukseen. Sitä on käytetty väriaineissa myöhemminkin, mutta lyijyn myrkyllisyys on rajoittanut sen käyttöä kosmetiikassa. 

Lyijyhohdetta käytettiin myös kidekoneiden kiteen eli diodin osana, jossa lyijyhohteen ja ohuen metallikärjen rajapinta toimi schottky-diodin tapaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Galena *Mindat.org*. Viitattu 22.4.2008. (englanniksi)
2. ↑  Galena Mineral Data *Webmineral.com*. Viitattu 22.4.2008. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jones, Adrian: *Kivet*, s. 28. Suomentanut Koivisto, Marjatta. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-31579-6.
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Shaw, R.: The cat’s-whisker detector (*Physics*) *v14.rileyjshaw.com*.  22.4.2014. Viitattu 12.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Geologia.fi: Lyijyhohde
* Sari Grönholm (toim.), Reijo Alviola, Kari A. Kinnunen, Kari Kojonen, Niilo Kärkkäinen ja Hannu Mäkitie: Retkeilijän kiviopas, s. 15–16, Lyijyhohde, Geologian tutkimuskeskus (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
**Siuron kirkko** on Nokian seurakunnan kirkkorakennus Siuron kylässä Nokialla. Kirkko on alun perin rakennettu rukoushuoneeksi. Sen suunnitteli rakennusmestari Heikki Tiitola ja se valmistui vuonna 1910. Rukoushuone rakennettiin lahjatontille ja Metsähallitus lahjoitti tarvittavan puutavaran. Rakennus korjattiin vuonna 1938 kirkoksi, Nokian seurakunnan kirkko siitä tuli vuonna 1956. Puinen pitkäkirkko on tyyliltään uusgoottilainen, myös puujugend-luonnehdintaa käytetään.

Kirkkoa on korjattu vuosina 1983–1984, jolloin muun muassa luovuttiin kiinteistä penkeistä. Kirkkosali kalustettiin irtotuolein, joten se voidaan muuntaa moneen eri käyttötarkoitukseen.

Siuron kirkko sijaitsee kyläkeskuksessa Siuronkalliolla Kuloveden rannalla. Siuronkallio vanhoine työväen asuntoalueineen kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siuron kirkko Nokian seurakunta.  Arkistoitu 6.1.2014. Viitattu 3.12.2012.
2. 1 2  Virtuaalikuvat: Siuron kirkko Nokian seurakunnat.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 3.12.2012.
3. ↑  Siurun kirkko  1.10.2010. Museovirasto. Viitattu 3.12.2012.
4. ↑  Siuronmäki ja rautatieasema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siuron kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Lasse Männikkö** (s. 23. helmikuuta 1974 Lapua) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, joka tuli tunnetuksi nopeudestaan.

Männikkö oli Sepsi-78:n kasvatteja. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Kakkosessa kaudella 1994. Hän edusti kasvattajaseurassaan yhteensä neljän kauden ajan, kunnes siirtyi kaudeksi 1998 Tampereen Peli-Poikiin. Yhden Tampereella vietetyn vuoden jälkeen Männikkö palasi takaisin kotipaikkakunnalleen Ykkösessä pelanneeseen TP-Seinäjokeen. Kolmen kauden aikana hänen vastuunsa joukkueessa kasvoi ja viimeisenä vuotenaan hän pelasi joka ottelun yhtä lukuun ottamatta avauksessa TP-Seinäjoen sijoittuessa sarjassa kolmanneksi.

Kaudeksi 2002 Männikkö siirtyi Veikkausliigaan nousseeseen FF Jaroon yhdessä joukkuetoverinsa Chris Cleaverin kanssa. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 28. huhtikuuta pelatussa ottelussa FC Jazzia vastaan. Peliaika kesällä jäi vähäiseksi, mutta loppuvuodesta Männikkö nousi avauskokoonpanoon ja vakuutti jatkosopimuksen arvoisesti. Toisella kaudellaan hän oli vakionimi Jaron kokoonpanossa, pelaten lähes jokaisessa ottelussa. Solmittuaan yksivuotisen jatkosopimuksen Männikkö pelasi vielä kolmannen kauden Jarossa. Pääsarjatasolla hän esiintyi yhteensä 52 ottelussa ja teki yhden maalin.

Liigauransa lopetettuaan Männikkö solmi alkuvuodesta 2005 kaksivuotisen sopimuksen entisen seuransa TP-Seinäjoen kanssa. Kaudella 2007 hän sai täyteen yhteensä 100 ottelua seuran edustusjoukkueessa. Kaudella 2008 Männikkö pelasi Gamlakarleby Bollklubbissa. Vuosina 2011–2012 hän oli mukana nostamassa Seinäjoen Jalkapallokerhon reservijoukkuetta Nelosesta Kakkoseen ja esiintyi myös Suomen Cupin pikkufinaalissa.

Jalkapallon ulkopuolella Männikkö on toiminut Tampereen Teatterissa eri tehtävissä vuosina 1996–2002 ja vuodesta 2008 eteenpäin. Vuonna 2014 hänet palkittiin Eino Salmelaisen säätiön tunnustuspalkinnolla työstään näyttämöpäällikkönä. Lisäksi hän on toiminut toisena lavastajana elokuvassa *Kummeli V* sekä apulaislavastajana elokuvassa *Herra Heinämäki ja Leijonatuuliviiri*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Männikkö jatkaa Jarossa *MTV.fi Sport*.  12.11.2003.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 18.8.2014.
2. 1 2  Lasse Männikkö *Veikkausliiga.com*. Veikkausliiga Hall of Fame. Viitattu 18. elokuuta 2014.
3. ↑  Männikkö jatkaa Jarossa *FFJaro.fi*.  5.11.2002. Viitattu 18.8.2014.
4. ↑  Männikkö palaa Seinäjoelle *Urheilulehti.fi*.  23.2.2005. Viitattu 18.8.2014.
5. ↑  Männikölle sata täyteen *TP-Seinäjoki.fi*.  28.5.2007.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 18.8.2014.
6. ↑  SJK Reservit valmiina finaaliin *Palloliitto.fi*.  27.9.2012.  Arkistoitu 19.8.2014. Viitattu 18.8.2014.
7. ↑  Tampereella palkittiin kulttuurin, taiteen ja tieteen tekijöitä *Tampere.fi*.  13.5.2014. Viitattu 18.8.2014.
8. ↑  Lasse Männikkö Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
TIR-kilpi
**TIR** eli **T**ransport **I**nternational **R**outier on rahtiliikenteessä käytetty lyhenne Ranskassa tehdystä yleissopimuksesta, jonka tavoitteena on tavaroiden keskeytyksetön kuljettaminen maiden välillä samalla, kun kauttakulkumaan tulliviranomaisille suodaan maksimaaliset turvatakuut. Käytännössä TIR-merkityt kuljetukset siis ohittavat normaalit tullimuodollisuudet. Tämä nopeuttaa ja helpottaa kansainvälistä tavaraliikennettä.

TIR-yleissopimus
----------------

TIR-carnet'isiin merkittyjen tavaroiden kansainvälistä kuljetusta koskeva tulliyleissopimus tehtiin Genevessä 14. marraskuuta 1975. Maantiekulkuneuvoilla tapahtuvaa kuljetusmenettelyä varten luotiin säännöksiä kansainvälisen kauppavaihdon yhdenmukaisuuden kehittämiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Julkaisutoimisto – Toimielinten yhteiset tekstinlaadinnan ohjeet – Liite A4 – Lyhenneluettelo *publications.europa.eu*. Viitattu 30.1.2019.
2. ↑  TIR-palvelut - SKAL *archive.is*.  25.5.2012.  Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 30.1.2019.
**Pauliina Turakka Purhonen** (s. 1971 Haapavesi) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti maalauksistaan ja tekstiiliveistoksistaan. Hän on naimisissa taiteilija Kalle Turakka Purhosen kanssa, ja heillä on kolme lasta.

Turakka Purhonen opiskeli vuosina 1994–1996 Kuopion käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa keramiikkalinjalla, sekä vuodesta 1996 alkaen Kuvataideakatemian maalausosastolla, josta hän valmistui taiteen maisteriksi vuonna 2003. Sittemmin hän on ollut mukana useissa yksityis- ja ryhmänäyttelyissä, ja hänen teoksiaan on useiden museoiden kokoelmissa Suomessa ja Pohjoismaissa. Turakka Purhonen on toiminut myös opettajana muun muassa Kuvataideakatemiassa ja Taidekoulu Maassa.

Turakka Purhosen teosten lähtökohtia ovat usein lähipiirin ihmiset ja esineet. Hänen maalauksiaan on luonnehdittu voimakkaan todentuntuisiksi ja rehellisiksi, ja niiden yhteydessä on korostettu havainnointia, sekä siihen kuluvaa aikaa. Keskiaikaisten kirkkojen pyhimysveistokset tekivät Turakka Purhoseen syvän vaikutuksen jo hänen lapsuudessaan Ahvenanmaalla, ja ne ovat usein olleet lähtökohta hänen nukkemaisille tekstiiliveistoksilleen. On korostettu käsin ommeltujen ja yksityiskohtaisten veistosten käsinkosketeltavuutta ja ruumiillisuutta, jopa haavoittuvuutta.

Vuonna 2006 Turakka Purhoselle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinto. Lokakuussa 2013 hänet nimettiin Ars Fennica -ehdokkaaksi.

Turakka Purhosen näyttelyitä on ollut Titanik-galleriassa, Huuto-gallerioissa, Forum Boxissa, Turun Taidemuseon studiossa ja Amos Andersonin taidemuseossa.
Hänen teoksiaan on nähty lisäksi Mäntän kuvataideviikoilla, Purnussa ja Kiasmassa muun muassa Ars Fennica -näyttelyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pauliina Turakka Purhonen (Arkistoitu) *Turakka Purhosen kotisivut*.  Arkistoitu 5.3.2012. Viitattu 24.10.2013.
2. ↑  Martin, Kaj: "Pauliina Turakka Purhosen taiteesta". Julkaisussa Pistoja & Vetoja. Pauliina Turakka Purhonen 1.4.–25.7.2011. Amos Andersonin taidemuseo. s. 7–8.
3. ↑  Martin, Kaj: "Pauliina Turakka Purhosen taiteesta". Julkaisussa Pistoja & Vetoja. Pauliina Turakka Purhonen 1.4.–25.7.2011. s. 7–9; Tihinen, Juha-Heikki: "Kuvassa näkee sen, minkä tietää itsestään". Julkaisussa Pistoja & Vetoja. Pauliina Turakka Purhonen 1.4.–25.7.2011. s. 19, 25–27.
4. ↑  Saari, Lars: Yhteispeliä Turussa.  *Taide*, 2006, 46. vsk, nro 6. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.10.2013.  (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Taideyhdistyksen dukaattipalkinto Pauliina Turakka Purhoselle  11.12.2006. Yle Uutiset.
6. ↑  Ars Fennica -kuvataidepalkintoehdokkaat julki  23.10.2013. Yle Uutiset. Viitattu 24.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Turakka Puhosen töitä Amos Andersonin taidemuseon sivuilla
* Pauliina Turakka Purhonen Kansallisgallerian kokoelmissa
Uplistsikhen luolakompleksi ja 800–900-lukujen kolmilaivainen basilika. 
**Uplistsikhe** (georg. უფლისციხე, kirjaimellisesti "herran linnoitus") on muinainen, kiveen hakattu kaupunki Georgian itäosassa noin kymmenen kilometriä Gorin kaupungista itään Šida Kartlin alueella. 

Kaupunki on rakennettu Mtkvari-joen korkealle ja kallioiselle vasemmalle rannalle, ja siihen kuuluu erilaisia rakennuksia 400-luvulta eaa. myöhäiskeskiajalle saakka. Se on huomattava erilaisten anatolialaisten ja iranilaisten kivileikkauskulttuurien ainutlaatuisesta yhdistelmästä sekä esikristillisen ja kristillisen arkkitehtuurin rinnakkaiselosta.

Historia
--------

Uplistsikhea pidetään yhtenä Georgian vanhimmista kaupunkimaisista asutuskeskuksista. Se sijaitsee strategisella paikalla muinaisen Kartlin kuningaskunnan (eli antiikin lähteiden Iberian) sydänmaalla, ja se nousi maan merkittäväksi poliittiseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi. Kaupungin ikä ja tärkeys johtivat siihen, että keskiaikaisessa georgialaisessa kirjallisessa perinteessä kaupungin perustajaksi kerrotaan myyttinen Uplos, Mtskhetosin poika ja Kartlosin pojanpoika.

Sen jälkeen kun Kartli käännytettiin kristinuskoon 300-luvun alussa Uplistsikhen merkitys vaikuttaa vähentyneen, ja se menetti asemansa uuden, elävän kristityn kulttuurin keskuksille, ensin Mtskhetalle ja myöhemmin Tbilisille. Uplistsikhe nousi kuitenkin uudestaan keskeiseksi georgialaiseksi linnoitukseksi Tbilisin islamilaisen valloituksen aikana 700- ja 800-luvuilla. Mongolien hyökkäykset 1300-luvulla merkitsivät kaupungin loppua: se käytännössä hylättiin, ja sitä käytettiin vain ajoittain väliaikaisena suojana ulkomaiden hyökkäysten aikana.

Arkkitehtuuri
-------------

Uplistsikhen keskiosan luolarykelmä.
Uplistsikhen kompleksi voidaan alustavasti jakaa kolmeen osaan: eteläiseen (alempaan), keskiseen ja pohjoiseen (ylempään). Keskiosa on suurin, ja siihen kuuluu valtaosa Uplistsikhen kiveen kaiverretuista rakennelmista. Se yhdistyy eteläiseen osaan kapean kiveen leikatun polun ja tunnelin kautta. Kapeat kujat ja joskus portaikot lähtevät säteittäin kaupungin "pääkadulta" eri rakennelmia kohti.

Vuoden 1920 maanjäristys tuhosi useita kaupungin herkimmistä alueista täydellisesti. Monumentin vakaus on edelleen vakavasti uhattuna, joten Georgian kulttuuriperinnön rahasto (Maailmanpankin ja Georgian hallituksen yhteisprojekti) aloitti sen rajallisen konservaatio-ohjelman vuonna 2000.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uplistsikhe**.
* Khimšiašvili, Kakha: The Architecture of Uphlistsikhe, Georgia  1999. Transactions of the Ancient Monuments Society, 43.  Arkistoitu 18.8.2004. Viitattu 22.5.2008.

### Viitteet

1. 1 2  Georgia – ICOMOS World Report on Monuments and Sites in Danger 2001.
2. 1 2  Khimšiašvili (1999), s. 1.
3. ↑  Khimšiašvili (1999), s. 2.
Nikolai Tutškov
**Nikolai Aleksejevitš Tutškov** (ven. Никола́й Алексе́евич Тучко́в, 27. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1761 – 11. marraskuuta (J: 30. lokakuuta) 1812 Jaroslavl) oli venäläinen kenraaliluutnantti, joka osallistui Suomen sotaan. Hän kuului keskiaikaiseen venäläiseen aatelissukuun, jolla saattaa olla saksalaiset sukujuuret. Hänen isänsä oli venäläinen senaattori. Sotilasuransa hän aloitti 1778 päämajoitusmestarin adjutanttina ja palveli 1783 Kanonirskin rykmentissä sekä osallistui Kustaan sotaan 1788–1790. Puolan kapinan aikana 1792–1794 hän komensi Muromskin jalkaväkirykmenttiä kunnostautuen Masciniewiczin taistelussa. Hän sai neljännen luokan Pyhän Yrjön ristin. Tutškov ylennettiin 4. lokakuuta 1794 everstiksi ja siirrettiin Belozerskin rykmentin komentajaksi. Tasan kolme vuotta myöhemmin hänet siirrettiin Sevskin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Tutškov osallistui A. M. Rimski-Korzakovin joukoissa Sveitsin operaatioon Zürichin lähellä, ja hän osallistui Schaffhausenin hyökkäykseen. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1799. Kesästä 1806 Tutškov komensi viidettä jalkaväkidivisioonaa.

Tammikuusta 1808 Tutškov kiinnitettiin Ruotsia vastaan hyökkääviin joukkoihin 5. divisioonan komentajaksi. Venäläiset joukot hyökkäsivät 21. helmikuuta 1808 yhtenä kolmesta ryhmittymästä Suomeen. Hän hävisi Koljonvirran taistelun Johan August Sandelsille. Hänen seuraajakseen komentajaksi tuli Nikolai Nikolajevitš Rajevski. Suomen sodan jälkeen Tutškov palveli Kamenets-Podolskin sotilaskuvernöörinä.

Vuonna 1812 hän osallistui komentajana Venäjän sotaan Ranskaa vastaan muun muassa Smolenskin ja Borodinon taisteluissa. Hän haavoittui luodista rintaan ja hänet siirrettiin Možaiskiin ja sittemmin Jaroslavliin, missä kuoli haavoittumisensa seurauksiin.

Nikolai Aleksejevitš Tutškov oli toisen aikalaisensa venäläisen kenraalin, Smolenskin taistelussa kaatuneen Aleksandr Aleksejevitš Tutškovin (1778–1812) vanhempi veli.

Aiheesta muualla
----------------

* Nikolai Tutškovin muotokuva (Juri Ivanov, 1990) (venäjäksi)
* Nikolai Tutškovin elämäkerta (venäjäksi)
* Museum.ru (venäjäksi)

### Kirjallisuutta

* Zalesski, K. A.: Napoleonovskije voiny 1799–1815. Biografitšeski entsiklopeditšeski slovar (Наполеоновские войны 1799–1815. Биографический энциклопедический словарь), Moskova, 2003.
* Reima T.A. Luoto - Heikki Talvitie - Pekka Visuri: Suomen sota 1808-1809, Espoo 2008
**Tonnin seteli** on sketsi, joka esitettiin televisiosarja Kummelin kuudennen tuotantokauden päätösjaksossa vuonna 2000. Sketsi on noussut yhdeksi Kummelin tunnetuimmista siitä myöhemmin tehdyn internet-meemin ansiosta. Sketsi on kuvattu Pyynikin näkötornin kahvilan antiikkisen kassakoneen äärellä. Sketsissä asiakas (Timo Kahilainen) maksaa ostoksensa tuhannen markan setelillä, mutta saa kahvilanpitäjältä (Heikki Silvennoinen) vain kolikoita takaisin. Asiakas jää toistelemaan antamaansa rahasummaa vielä kahvipöydässä istuessaan. Meemiksi on noussut nimenomaan Silvennoisen kasvojen pokerinaama. Taustalla soi ranskalaisen säveltäjä Camille Saint-Saënsin Eläinten karnevaalin 13. osa, *Joutsen*.

Silvennoisen mukaan sketsin idea on se, että tarpeeksi hyvällä pokerinaamalla mikä tahansa voi mennä läpi. Silvennoinen on kuvannut sketsin tilannetta absurdiksi ja kaikin puolin epätodelliseksi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Näin syntyi Tonnin seteli, aikamme supermeemi: Kummeli-miehet kertovat *hs.fi*.  18.6.2016.
* Tonnin seteli teki paluun – Heikki Silvennoinen baarin mainoksessa *stara.fi*.  18.7.2017.
* Tästä sketsistä syntyi legendaarinen Tonnin seteli -meemi – katso hauska Kummeli-video *is.fi*.  7.5.2018.
* Oudoin tilanne, jossa Heikki Silvennoinen on törmännyt Tonnin seteli -meemiinsä *sketsi.net*.  15.3.2019.
* Tonnin seteli firman piikkiin – Nenäpäivä hyödyntää meemikuvastoa tavoitellessaan yrityksiä mukaan lahjoittamaan *kauppalehti.fi*.  19.10.2020.
**Skinny Rover (in D-Major)** on Kyyria-yhtyeen single vuodelta 1995. Kappale *Skinny Rover (in D-Major)* on täysin uudelleen sovitettu versio kappaleesta *Skinny Rover*. Kappale *One Day* on laajennettu versio kappaleesta *In the Night*, joka löytyy piiloraitana yhtyeen ensimmäiseltä täyspitkältä levyltä.

Levyn tuotti Kyyria ja Timo Löyvä, joka on muun muassa soittanut kitaraa Kolmas Nainen-yhtyeessä. Kannen kuva on, kuten yhtyeen aikaisemman singlen, Pekka Beloffin tuottama.

Uudelleenjulkaisut
------------------

Kappale *Skinny Rover (in D-Major)* julkaistiin uudelleen yhtyeen viimeisellä julkaisulla. Yhtyeen viimeiseksi jäänyt julkaisu -- Blessed Ravings Remastered vuonna 1998 -- sisälsi yhtyeen koko ensimmäisen täyspitkän levyn Blessed Ravings kokonaisuudessaan. Levylle oli lisätty yhtyeen singlekappaleita, jättäen julkaisematta ainoastaan tällä singlellä julkaistu kappale *One Day*.

Kappaleet
---------

1. Skinny Rover (in D-major) – 3.52 (säv. Kallio, Tanner, san. Kallio, Tanner, sov. Kyyria)
2. One Day – 3.52 (säv. Kyyria, san. Tanner, sov. Kyyria)

Kokoonpano
----------

* Gas Lipstick – rummut
* Dick Domestic Blues MF – koskettimet
* Nico Etelämäki – basso
* Mig Masta Tanner – kitara
* Ville Tuomi – laulu

Lähteet
-------

1. ↑  Yhtyeen viralliset kotisivut SpineFarmin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Singlen arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kvatakhevin kirkon itäinen julkisivu.
**Kvatakhevi** (georg. ქვათახევი) on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Kaspin piirikunnassa Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa, 55 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä länteen. 

Kvatakhevin luostarikompleksi sijaitsee lähellä Kavtiskhevin kylää Trialeti-vuorijonon pohjoisrinteillä virtaavan joen uurtaman rotkon päässä. Jyrkät vuorenrinteet suojaavat sitä kolmelta sivulta. Se on rakennettu 1100–1200-luvuilla ja muistuttaa Pitaretin ja Betanian luostareita arkkitehtuuriltaan ja koristelultaan. Se noudattaa ajan georgialaisten kupolikirkkojen kaanonia. Kirkon pohjapiirros on lähes neliö, jossa kupoli lepää kahden vapaasti seisovan pilarin ja kahden alttarin sivuseinien kielekkeisiin yhdistetyn pilarin varassa. Kirkon sisätilan mudostavat ristin haarat ja kupoli sen keskikohdan yläpuolella. 

Rakennuksessa on kaksi eteishuonetta, yksi eteläpuolella ja toinen länsipuolella. Julkisivut on peitetty hienosti leikatuilla vaaleilla kivineliöillä. Erityisesti kirkon ikkunoiden ympäristöt ja kupolin sivut on koristeltu geometrisin kuvioin, ja itäjulkisivua koristaa suuri risti. 

Historiallisesti Kvatakhevi toimi myös kirjallisena keskuksena, jossa kopioitiin käsikirjoituksia. Siellä oli myös aarre, johon kuului useita keskiaikaisia georgialaisia koruja. Suuren osan niistä hankki Moskovan Valtion historiallinen museo, jossa ne ovat nykyisin näytteillä.

Luostari vaurioitui pahoin Timur Lenkin hyökkäyksissä Georgiaan 1300-luvulla, mutta se korjattiin myöhemmin, erityisesti prinssi Ivane Tarkhan-Mouravin suojeluksessa vuonna 1854. Luostariin lisättiin kellotorni vuonna 1872.

Lähteet
-------

* Nodar Sh. Dzhanberidze: *Architectural Monuments in Georgia*, s. 16. Literatura da Khelovneba, 1965.

### Viitteet

1. ↑  M. M. Postnikova-Loseva, Arthur Shkarovsky-Raffé: *The Historical Museum, Moscow: Jewellery*, s. 18. Aurora Art Publishers, 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kvatakhevi** Wikimedia Commonsissa