recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Into Artturi Ahonen** (30. syyskuuta 1897 Turku – 30. tammikuuta 1968) oli Suomen Puolustusvoimien eversti.

Ahonen valmistui ylioppilaaksi 1917. Hän liittyi samana vuonna Tampereen suojeluskuntaan ja osallistui Suomen sisällissodan Suinulan ja Viipurin taisteluihin. Ahonen kävi Kadettikoulun 1921 sekä Sotakorkeakoulun 1929. Uransa alussa hän toimi nuorempana upseerina sekä patterin päällikkönä KTR 3:ssa. Vuosina 1929–1936 hän palveli yleisesikuntaupseerina 3. divisioonan, Jääkäriprikaatin sekä 2. divisioonan esikunnissa. Pataljoonan komentajana Savon Jääkärirykmentissä hän oli 1936–1938. Ennen talvisotaa 1938–1939 hän oli taktiikan opettajana Taistelukoulussa.

Talvisodassa Ahonen toimi esikuntapäällikkönä 9. divisioonassa, Lapin Ryhmässä, rannikkoryhmässä sekä 11. divisioonassa. Välirauhan aikana ja jatkosodan alussa hän komensi Petsamon erillisosastoa 1940-1941. Vuosina 1942–1943 Ahonen johti Sissipataljoona 3:a. Tämän jälkeen hän komensi pataljoonaa 15. prikaatissa vuonna 1943. Sodan jälkeen Ahonen oli toimistopäällikkönä pääesikunnassa 1945–1946. Hän toimi pääesikunnan sotatalousosaston päällikkönä 1947–1955 ja erikoistehtävissä 1955–1957. Ahonen oli myös eduskunnan puolustusasiainvaliokunnan sihteeri 1945–1947.

Ylennykset: vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1928, majuri 1936, everstiluutnantti 1941, eversti 1948.

Lähteet
-------

* 
* *Kadettiupseerit 1920–2010*, s. 27. Kadettikunta/Upseeriliitto, Helsinki 2010.
**Tanssiteatteri Raatikko** on suomalainen Vantaalta kotoisin oleva tanssi- ja lastenteatteri. Raatikon perustivat vuonna 1972 tanssija-koreografit Marjo Kuusela ja Maria Wolska, ja se on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut tanssiteatteri. Teatterin kotinäyttämö on Tikkurilassa osoitteessa Silkkitehtaantie 5, josta käsin ryhmä käy paljon kiertueilla sekä Suomessa että ulkomailla.

Raatikon esittämät teokset edustavat modernia nykytanssia sekä lasten tanssiteatteria, ja niille on ominaista vahva tunnesisältö ja huumori. Vuosittain Raatikko tuottaa kahdesta kolmeen uutta ensi-iltaa. Ohjelmistoon sisältyy tanssiteatteriteoksia niin aikuisille kuin lapsille ja nuorille. Vuosittain ryhmän noin 400 esitystä seuraa yli 30 000 katsojaa.

Raatikko on viime vuosina laajentanut toimintaansa muun muassa vuorovaikutteisiin lapsille suunnattuihin tanssiteoksiin, joiden yleisö voi osallistua esitykseen. Teatteri tekee yhteistyötä Vantaan koulujen, päiväkotien ja kulttuuripalveluiden kanssa. Teatterin taiteellisena johtajana toimi 1980-luvun lopulle saakka Marjo Kuusela. Vuodesta 1988 lähtien johtajana on ollut tanssija-koreografi Marja Korhola. 1990-luvun puolivälissä Korholan ohjelmistovalinnat ja johtaminen aiheuttivat lähes kaikkien tanssijoiden irtisanoutumisen ja muun muassa Carolyn Carlsonin kutsumisen väliaikaiseksi taiteelliseksi neuvonantajaksi. 

Marja Korholan jäätyä eläkkeelle alkuvuodesta 2022 uutena johtajana aloitti tanssija ja koreografi Jaakko Toivonen.

Vuonna 1983 tanssiteatterille myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto. Raatikko on palkittu useasti muulloinkin. Esimerkiksi Lastenpäivä-palkinnon teatteri sai vuonna 2014.

Vuonna 2016 ohjelmistoon kuului esimerkiksi suomalaista kansanperinnettä ja hölmöläistarinoita yhdistävä lastenteatteriesitys *Hys-hys Hymylään*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raatikko - taiteellinen tanssiteatteri raatikko.fi. Viitattu 2.7.2016.
2. ↑  Hyvää lasten­teatteripäivää!  5.3.2016. hs.fi.  Arkistoitu 9.8.2016. Viitattu 2.7.2016.
3. ↑  Yhteystiedot raatikko.fi. Viitattu 2.7.2016.
4. ↑  Räsänen, Auli: Vain johtaja jäi Raatikkoon
Tanssijat irtisanoutuivat tanssiryhmästä.  *Helsingin Sanomat*, 4.2.1995, s. 36. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Koivisto, Leena: Raatikon uusi johtaja on valittu *Vantaan Sanomat*.  28.5.2021. Vantaa:  Etelä-Suomen Media Oy. Viitattu 29.5.2021.
6. ↑  Vantaan kulttuuripalkinto Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 2.7.2016.
7. ↑  Linda Liukas, Soiva siili, tanssiteatteri ja taidemuseo palkittiin lapsen oikeuksien päivänä  20.11.2014. hs.fi.  Arkistoitu 10.8.2016. Viitattu 2.7.2016.
8. ↑  Tapahtuipa kerran Hymylän tilalla  17.2.2016. hs.fi.  Arkistoitu 10.8.2016. Viitattu 2.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Raatikon kotisivut
* Raisa Rauhamaa: Suomalaisen nykytanssin esikuva muutti tunturiin – tilalle ei tule vettä, sähköä eikä tietä (27.11.2015) (Arkistoitu – Internet Archive) (hs.fi)
**Lauri Johannes Ollonqvist** (17. maaliskuuta 1882 Ahlainen – 20. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli ylilääkäri ja lääkintäeversti, joka sai professorin arvonimen.

Lauri Ollonqvistin vanhemmat olivat Karl Gustaf Ollonqvist ja Hilda Nordgren ja puoliso vuodesta 1917 Anna Wilhelmina Soini. Ollonqvist tuli ylioppilaaksi 1900 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1910, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä muun muassa Savonlinnassa ja Orimattilassa. Kirurgiaan 1913 erikoistunut Ollonqvist ylennettiin lääkintämajuriksi 1918, lääkintäeverstiluutnantiksi 1923 ja lääkintäeverstiksi 1928. Hän oli Helsingin sotilassairaalan yilääkäri 1918–1945 ja sitä ennen Tilkan ylilääkäri 1914–1915. Hän työskenteli myös Mehiläisen lääkärinä ja johtajana sekä pitkään Vakuutusosakeyhtiö Pohjolan ja Tapaturmavakuutusyhtiö Kullervon palveluksessa, vuodesta 1913 aina vuoteen 1959 asti. Suomen kirurgiyhdistyksen puheenjohtaja Ollonqvist oli 1935–1938. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1949.

Näyttelijä Matti Oravisto oli Lauri Ollonqvistin ja Anna Wilhelmina Soinin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 485 (Viitattu 4.12.2018)
2. 1 2 3  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 29.3.1972, s. 13.
3. ↑  Prof. Lauri Ollonqvist 70-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 17.3.1952, s. 3.
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 676 (Viitattu 4.12.2018)
**Stéphane Henchoz** (s. 7. syyskuuta 1974) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija. 

Keskuspuolustajan paikalla pelannut Henchoz aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Neuchâtel Xamaxin joukkueessa vuonna 1992. Vuosina 1995–1997 hän pelasi kahden kauden ajan Saksan Bundesliigassa HSV:n joukkueessa ennen siirtymistään Englannin valioliigaan Blackburniin. 

Kun Blacburn kauden 1998/1999 päätteeksi putosi valioliigasta, hankki Liverpool-valmentaja Gerard Houllier Henchozin seuraan 3,5 miljoonan punnan siirtosummalla. Liverpoolissa hyvä taklaaja ja tiukka-asenteinen Henchoz muodosti 2000-luvun alussa joukkueen vakiotoppariparin yhdessä Sami Hyypiän kanssa ja voitti seurassa FA Cupin vuonna 2001. Rafael Benitezin tultua joukkueen manageriksi hänen roolinsa kapeni uuden valmentajan suosittua Jamie Carragheria, ja 2005 Henchoz siirtyi Skotlannin suurseuraan Celticiin, missä hänen peliaikansa jäi niin ikään vähäiseksi. Vain yhden Celtic-kauden jälkeen Henchoz siirtyi entisen Liverpool-hyökkääjä Paul Jewellin valmentamaan valioliigan nousijajoukkue Wiganiin, missä hän vakiinnutti heti paikkansa avauskokoonpanossa. Kaudeksi 2006/2007 Henchoz palasi Blackburniin, missä hän pelasi kahden kauden aikana vain 16 ottelussa. Henchoz ei saanut Mark Hughesin valmentamassa seurassa jatkosopimusta kesällä 2008 ja päätti saman vuoden lokakuussa lopettaa uransa. 

Henchoz kuului pitkän aikaa myös Sveitsin maajoukkueen vakiomiehistöön. Hän pelasi kaikkiaan 72 A-maaottelua ja edusti maataan 1996 ja 2004 EM-kisoissa.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 1996
1 Pascolo |
2 Hottiger |
3 Quentin |
4 Henchoz |
5 Geiger |
6 Wicky |
7 Fournier |
8 Sylvestre |
9 Grassi |
10 Sforza |
11 Chapuisat |
12 Lehmann |
13 Jeanneret |
14 Türkyilmaz |
15 Vega |
16 Koller |
17 Vogel |
18 Rothenbühler |
19 Sesa |
20 Comisetti |
21 Bonvin |
22 Corminboeuf |
Valmentaja Artur Jorge

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Stiel |
2 Haas |
3 Berner |
4 Henchoz |
5 M. Yakın |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 H. Yakın |
11 Chapuisat |
12 Zuberbühler |
13 Zwyssig |
14 Magnin |
15 Gygax |
16 Celestini |
17 Spycher |
18 Huggel |
19 Barnetta |
20 Müller |
21 Rama |
22 Vonlanthen |
23 Roth |
Valmentaja Kuhn



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Georg von Peuerbach** (30. toukokuuta 1423 Peuerbach lähellä Linziä, Itävallan herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 8. huhtikuuta 1461 Wien) oli itävaltalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä.

Elämä
-----

Hänen alkuperäistä sukunimeään ja varhaishistoriaansa ei tunneta. Noin vuonna 1440 hän suoritti Wienin yliopistossa maisterin tutkinnon. Hänen matematiikan opettajansa oli todennäköisesti Johann von Gmüden. Vuonna 1448 hän lähti opintomatkalle Italiaan. Siellä Giovanni Bianchini ja kardinaali Nicolaus Cusanus houkuttelivat hänet luennoimaan tähtitieteestä Ferraran yliopistoon. Hän kieltäytyi Bolognan ja Padovan professuuritarjouksista ja myös Böömin ja Unkarin kuningas Ladislauksen hovitähtitieteilijän nimityksestä, mutta palasi Wienin yliopistoon vuonna 1450 luennoimaan. Hänen tieteellinen opetuksensa tapahtui pääasiassa yksityisesti, ja hänen kuuluisin oppilaansa oli Johannes Müller von Königsberg, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Regiomontanus.

Peuerbachia on toisinaan kutsuttu länsimaisen matemaattisen tähtitieteen isäksi. Peuerbachin teos *Theoricae novae planetarum* oli yksi laajimmin käytetyistä Ptolemaioksen järjestelmää käsittelevistä teoksista 1400- ja 1500-luvuilla. Siinä hän antaa systemaattisen johdannon Ptolemaioksen kuuluisaan Almagestiin, joka tunnettiin siihen asti vain arabialaisista käännöksistä. Peuerbachin teos säilyi tähtitieteen akateemisen opetuksen perustana pitkään sen jälkeen, kun Kopernikuksen malli oli korvannut Ptolemaioksen hypoteesit. Kardinaali Johannes Bessarionin kehotuksesta hän yritti kääntää Ptolemaioksen kreikankielisestä alkuperäisteoksesta, mutta varhaisen kuolemansa vuoksi hänen hankkeensa jäi kesken. Yksi Peuerbachin tärkeimmistä tieteellisistä saavutuksista oli tarkkojen sinitaulukoiden laatiminen tähtitieteellisiin laskelmiin, jonka mahdollisti roomalaisia numeroita tarkoitukseen paremmin sopivien arabialaisten numeroiden käyttö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peuerbach, Georg von *The Catholic Encyclopedia*.  1911. Viitattu 15.12.2022.
2. 1 2 3  Georg von Peuerbach *Nordisk familjebok*.  1888. Viitattu 15.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Georg von Peuerbach** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
	+ 3
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Nikodemus Arvola** (20. toukokuuta 1883 Paavola – 30. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Arvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Arvola ja Greta Nikula ja puoliso vuodesta 1908 Aino Maria Paloheimo, aiemmin Brander. Arvola kävi alkeiskoulun Raahessa ja kaksi luokkaa Raahen Porvari- ja Kauppakoulua 1900–1901. Hän oli Virtain Kehruu- ja Kutomatehdas -yhtiön konttoristi 1901–1902, Mäntän paperitehtaan konttoristi 1902–1903 ja Fredriksonin lakki-, kravatti-, hansikas- ja turkistavaratehtaan konttoristi Jyväskylässä vuodesta 1908. Fredriksonin isännöitsijä Arvola oli 1903–1914, Tailor-yhtiön perustajaosakas 1914 ja toimitusjohtaja Helsingissä 1914–1947, Stockmannin johtaja ja johtokunnan jäsen 1930–1947 Stockmannin ostettua Tailor-yhtiön vuoden 1930 alussa, sekä Old England -yhtiön toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1947–1951. Hän oli perustamassa ja osakas myös useissa muissa yrityksissä ja hänellä oli monia vaatetus- ja kaupan alojen sekä muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Arvola sai 1943.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Arvola *Biografiasampo*. Viitattu 29.7.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 51. Viitattu 29.7.2022.
**Andrés Mateus Uribe Villa** (s. 21. maaliskuuta 1991 Medellín, Kolumbia) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Qatarin pääsarjatasolla pelaavaa Al-Saddia ja Kolumbian maajoukkuetta keskikenttäpelaajana. 32-vuotias Uribe on pituudeltaan 182 senttimetriä pitkä, painoltaan 71 kilogrammaa ja on oikeajalkainen. Al-Saddissa Uribella on vuoden 2026 kesään asti. Al-Saddiin Uribe siirtyi FC Portosta ilmaissiirrolla heinäkuussa 2023, jossa hän pelasi Portugalin pääsarjatasolla 113 ottelua, joissa hän teki 10 maalia. Debyyttinsä Portolle Uribe teki Portugalin pääsarjatason ottelussa Vitóriaa vastaan. Maajoukkueessa Uribe on pelannut 47 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia. Uribe myös edusti Kolumbiaa MM-kisoissa 2018, jolloin hän pelasi kolme ottelua: Puolaa, Senegalia, ja Englantia vastaan. Kesäkuussa 2023 Transfermarkt arvioi Uriben arvon olleen 6 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Eurosport, Uriben paino *eurosport.com*.
2. ↑  Uriben debyytit Transfermarktissa *transfermarkt.com*.
3. ↑  Mateus Uribe - National team *www.transfermarkt.com*. Viitattu 4.7.2023. (englanniksi)
4. ↑  Uribe Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.

Kolumbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ospina |
2 Zapata |
3 Murillo |
4 Arias |
5 Barrios |
6 C. Sánchez |
7 Bacca |
8 Aguilar |
9 Falcao |
10 Rodríguez |
11 Ju. Cuadrado |
12 Vargas |
13 Mina |
14 Muriel |
15 Uribe |
16 Lerma |
17 Mojica |
18 Díaz |
19 Borja |
20 Quintero |
21 Izquierdo |
22 Jo. Cuadrado |
23 D. Sánchez |
Valmentaja Pékerman

Aiheesta muualla
----------------

* Uriben tilastot Soccerway-sivustolla
**Paavo Anto Albinus Palletvuori** (30. heinäkuuta 1897 Taivassalo – 6. syyskuuta 1979) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja.

Paavo Palletvuoren vanhemmat olivat kirkkoherra Oskar Albinus Palletvuori ja Rosa Ulrika Johanna Granqvist. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1917 ja aloitti opinnot Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Kansalaissodassa Palletvuori osallistui Helsingin valtaukseen, ja sodan päätyttyä hän siirtyi sotilasuralle.

Palletvuori kävi tykistökoulun 1918 sekä Sotakorkeakoulun 1937-1939 (ye-upseeri 1943). Hän palveli nuorempana upseerina 1918-1920 ja patterinpällikkönä 1921-1933. Aliupseerikoulua hän johti 1933-1938. Vuonna 1939 hän toimi puolustusministeriössä toimistoesiupseerina ja sen jälkeen patteriston komentajana. Talvisodan aikana hän oli divisioonan tykistökomentajana. Välirauhan aikana hän oli 9. prikaatin patteriston komentajana. Jatkosodan sytyttyä hän komensi KTR 2:a ja toimi 7. divisioonan tykistökomentajana. Jatkosodan jälkeen Palletvuori toimi patteriston komentajana KTR 1:ssä. KTR 2:ta hän komensi vuodesta 1946 alkaen. KTR 1:n komentajana hän toimi 1952-1955. 

Ylennykset:

* Vänrikki 1918
* Luutnantti 1920
* Kapteeni 1924
* Majuri 1928
* Everstiluutnantti 1939
* Eversti 1942.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Ketola, Heikki: Eversti Paavo Palletvuori *MyHeritage.com*. Viitattu 8.2.2017.
2. ↑  *Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979* (matrikkeli), s. 155. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X.
Astrid Berwald
**Astrid Maria Beatrice Berwald** (8. syyskuuta 1886 – 16. tammikuuta 1982 Hebei, Kiina) oli ruotsalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Berwald oli säveltäjä Hjalmar Berwaldin ja tämän vaimon Thora Berwaldin nuorin tytär. Hänen isoisänsä oli Franz Berwald. Berwald opiskeli Richard Anderssonin musiikkikoulussa vuosina 1895–1908 lukuunottamatta paria vuotta, jotka oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksessa Ernst Ellbergin kontrapunktioppilaana. Berwald teki kaksi opintomatkaa Berliiniin (1908–1911, 1920–1921), jossa häntä opettivat Ernő Dohnányi, Paul Juon ja Georg Bertram.

Berwald esitti 27. huhtikuuta 1908 Tor Aulinin johdolla isoisänsä siihen mennessä unohdettuna olleen pianokonserton. Myöhemmin hän esitti teoksen myös Václav Talichin, Carl von Garagulyn ja Tor Mannin johdolla. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa kuului konserttoja Frédéric Chopinilta, Sergei Rahmaninovilta, Wilhelm Stenhammarilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Ludwig van Beethovenilta. Berwald perusti vuonna 1936 Berwald-trion, joka toimi vuoteen 1962 saakka. Sen muut jäsenet olivat Lottie Andréason ja Carin de Frumerie-Luthander. Berwald työskenteli aktiivisesti isoisänsä musiikkia koskevan tietoisuuden kasvattamiseksi ja sen saatavuuden edistämiseksi.

Berwald opetti Richard Anderssonin musiikkikoulussa vuodesta 1911 saakka ja toimi sen johdossa vuosina 1935–1965. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Fritjof Kjellberg, Seve Ljungman ja Margit Theorell. Berwald oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen (tuoli 60) vuodesta 1935. Hän kuoli Kiinassa 95-vuotiaana ja tuli haudatuksi Solnan Norra begravningsplatseniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carl-Gunnar Åhlen, Astrid Maria Beatrice Berwald Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, viitattu 10.3.2024 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |

 |
**Arvid Zebor Bremer** (13. marraskuuta 1870 Sääksmäki – 18. helmikuuta 1948 Porvoo) oli suomalainen virkamies, kauppias, yritysjohtaja ja maanviljelijä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Bremerin vanhemmat olivat ratainsinööri Hugo Raimund Bremer, Viktor Zebor Bremerin poika, ja Olga Josefina von Bonsdorff ja puoliso vuodesta 1901 Signe Amanda Svartström. Bremer kävi kuusi luokkaa oppikoulua Helsingin ruotsinkielisessä reaalilyseossa 1881–1887 ja valmistui Helsingin kauppakoulusta 1888. Hän oli konttoristi J. E. Cronvallilla Helsingissä, harjoittelija Valtionrautateiden liikenneosastolla, Perkjärvellä rautatieaseman sähköttäjä vuodesta 1892 ja toinen kirjuri 1897–1899, Haminan yksityisen rautatien Metsäkylän aseman asemapäällikkö 1899–1905, SOK:n pääkonttorin valvoja Helsingissä vuodesta 1905 ja Viipurissa konttorin hoitaja 1906–1915 sekä Savo-Karjalan Tukkuliikeen toimitusjohtaja 1915–1940. Bremer oli myös puutavarakauppias ja omisti maatiloja, muun muassa Sännäsin tilan Karjaalla, jota hän viljeli vuodesta 1940. Bremer sai kauppaneuvoksen arvonimen 1928. Taiteilija Aino von Boehm maalasi kauppaneuvos Arvid Bremerin muotokuvan vuonna 1931.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvid Bremer *Biografiasampo*. Viitattu 16.7.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 71. Viitattu 16.7.2022.
3. ↑  Kauppaneuvos A.Z. Bremerin muotokuva *Lappeenrannan taidemuseo Finna-palvelussa*. Viitattu 21.07.2023.
**Tapio Johannes Korpela** (23. syyskuuta 1928 Kauvatsa – 1. joulukuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja maa- ja metsätalousministeriön metsäosaston ylijohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Tapio Korpelan vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Onni Korpela ja Johanna Vilhelmiina Haanpää ja puoliso vuodesta 1955 Ritva Sinikka Pengerkoti. Korpela tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui metsänhoitajaksi 1958 ja lainopin kandidaatiksi 1962. Hän oli Suomen Comandita -yhtiön hankintametsänhoitaja 1954–1957 ja Metsäntutkimuslaitoksen tilapäinen tutkija 1957–1959, vt. assistentti 1959–1960 ja vt. kamreeri 1960–1961. Maatalousministeriön ylimääräinen esittelijä Korpela oli 1961–1966, metsätoimiston päällikkö vuodesta 1966 ja maa- ja metsätalousministeriön metsäosaston päällikkö ja ylijohtaja vuodesta 1973. Eläkkeelle Korpela jäi 1993.

Julkaisuja
----------

* *Tutkimuksia ohutpuun kuorintahäviöstä rumpukuorinnassa*, 1957, Paavo Aro, Tapio Korpela
* *Tutkimuksia koivuselluloosapuun kuorintahäviöstä*, 1957, Paavo Aro, Tapio Korpela
* *Halkojen pino- ja kiintomitasta ennen ja jälkeen pilkkomisen*, 1958
* *Tutkimuksia kuusiohutpuun ja koivupaperipuun kuorimishäviöstä*, 1958, Paavo Aro, Tapio Korpela, Pentti Nisula
* *Neuvostoliiton metsätalous*, 1981

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 423. (Viitattu 2.9.2019)
2. 1 2  Sampsa Sivonen: *Metsänhoitaja, lainopin kandidaatti Tapio Korpela*. HS Muistot, 20.12.2008. (Tilaajille, Viitattu 2.9.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* *In memoriam: Tapio Korpela*, 2009, Sivonen, Sampsa, *Metsänhoitaja*, 59(2009):1, s. 46

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Sienirihmasto** eli **myseeli** on rihmastollisten sienten pääasiallinen elämänvaihe. Rihmasto voi kasvaa laajalle alueelle. Se muodostuu haarautuneesta sienirihmasta, joka muodostuu jonossa kasvavista sienisoluista. Rihma kasvaa vain päästään, muualta se voi haarautua. Sienirihmat voivat olla väliseinällisiä tai väliseinättömiä. Peräkkäiset solut ovat solulimayhteydessä väliseinässä olevan pienen aukon kautta. Vierekkäin kasvavista sienirihmoista muodostuu rihmastojänne, voi havaita silmällä. Rihmastojänteitä esiin vaikka kuorimalla kaarnaa lahonneesta puusta. Itiöpesäkkeet ja itiöemät muodostuvat rihmastosta sopivissa olosuhteissa. Rihmastolliset sienet muodostuvat pitkuloista ja haaraisista sienirihmoista eli hyyfeistä. Sienet lisääntyvät ja leviävät itiöidensä avulla. Sienillä on kahdenlaisia itiöitä, suvuttomia ja suvullisia. Suvuttomat itiöt voivat syntyä vaihtelevilla tavoilla. Niitä syntyy kuroutumalla sienirihman alaspäin kasvavan haaran päästä (*konidiot*), tai yhtymäsienten ja piiskasiimasienten itiöpesäkkeessä eli sporangiossa (*mitosporit*). Piiskasiimasienten itiöt voivat liikkua. Sopivalle kasvualustalle päätyvä itiö itää kärjestään ja alkaa kasvaa sienirihmaksi. Sienirihmasto on sienen osa.

Lähteet
-------

1. ↑  Beate Slipher: "Sienikunta", *Sienet ja marjat*, s. 94. Norjankkielinen alkuteos Sopp og bær – og andre ville matvekster. Suomentanut Mauri Lahti. Tampere: Karisto, 2004. ISBN 951-23-4614-1.
2. ↑  Heino Lepp: mycelium  22.01.2013. Autralian National Botanic Gardens: Centre for Austarlian National Biodiversity Research. Viitattu 24.10.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sienirihmasto** Wikimedia Commonsissa
Ei määräKuljettaja Koulutushaaramerkki
**Sotilaskuljettaja** on puolustusvoimissa palveleva varusmies, joka on saanut kuljettajakoulutuksen. Puolustusvoimien kuljettajakoulutuksen C1-, C-, CE- tai D-luokkaan saa vuosittain noin 3 000 varusmiestä. Puolustusvoimien C-luokan ajo-oikeus sisältää myös oikeuden hinata palveluksen aikana enintään 4 500 kg ajoneuvoa. C-, CE- ja D-luokan kuljettajakoulutukseen sisältyy myös tavaraliikenteen perustason ammattipätevyys joko 140 tunnin (C-luokka), tai 280 tunnin (CE- ja D-luokka) laajuisena. Lisäksi ADR-ajolupa koulutetaan osalle. Palvelusaika on 347 vuorokautta.

Kotiuduttuaan sotilaskuljettaja pystyy hyödyntämään saamansa koulutuksen siviilissä. C-luokan ajo-oikeuden ja ammattipätevyyden suorittanut saa siviiliiajokorttiin kirjaimet C1E ja C. Kun kuljettaja täyttää 21 vuotta, astuu ammattipätevyys voimaan, mikäli puolustusvoimilta saatavat todistukset on toimitettu viranomaisille. Myös CE-luokan ajo-oikeus siirtyy siviiliin ja laajemman ammattipätevyyskoulutuksen vuoksi kuljettajan ammattipätevyys astuu voimaan heti, kun todistukset toimitetaan viranomaisille. Linja-auton kuljettamiseen oikeuttava D-luokan ajo-oikeus on mahdollista suorittaa varuskunnissa, joilla on D-luokan kalustoa. Osa varuskunnista tarjoaa myös henkilöliikenteen ammattipätevyyden siviiliin. 

Sotilaskuljettaja voi saada myös erikoiskoulutuksen esimerkiksi Panssari-Sisun ajajaksi. Erikoiskoulutus sisältää tyyppilupaan johtavan kurssin kyseisen panssariajoneuvon rakenteesta, toiminnasta ja erityispiirteistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Puolustusvoimat *Kuljetusala.com*. Viitattu 4.3.2021.
**Johann Georg Mettenleiter** (6. huhtikuuta 1812 Lonetal – 6. lokakuuta 1858 Regensburg) oli saksalainen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.

Mettenleiter sai vuodesta 1824 koulutusta sedältään tai enoltaan, joka toimi kuoromestarina Baijerin Wallersteinissa. 1830-luvulla hän opiskeli opettajaseminaarissa Bambergissa. Hän sai Baijerin kansalaisoikeudet vuonna 1836. Vuosina 1837–1839 Mettenleiter oli kuoromestari katolisessa St. Sebastian -kirkossa Oettingenissa ja vuodesta 1839 kuolinvuoteensa saakka kuoromestari-urkuri Regensburgissa. Regensburgissa Mettenleiter johti muiden muassa Georg Friedrich Händelin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Felix Mendelssohnin, Friedrich Schneiderin ja Joseph Haydnin teosten esityksiä. Hän sävelsi hengellisiä kuoroteoksia, joihin vaikutti Cäcilianismus-kirkkomusiikkiliike. Teosten joukossa on muun muassa motetteja ja psalmeja. Mettenleiter kirjoitti myös opaskirjoja. Hän julkaisi kirkkomusiikkikokoelman *Enchiridion chorale* piispa Valentin Riedelin alaisuudessa.

Mettenleiter kärsi ainakin 1830-luvun alkupuolelta saakka vakavista vatsan alueen sairaustiloista. Hän kuoli Regensburgissa vuonna 1858. Myös Mettenleiterin veli Dominicus ja serkku Bernhard Mettenleiter olivat muusikoita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laura Kuhn, Dennis McIntire, Mettenleiter, Johann Georg Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Mettenleiter, Johann Georg Schwäbische Orgelromantik, viitattu 13.3.2024 (saksaksi)
3. ↑  Enchiridion chorale, sive selectus locupletissimus cantionum liturgicarum juxta ritum S. Romanae Ecclesiae per totius anni circulum praescriptarum Google Books, viitattu 13.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Russell Ira Crowe** (s. 7. huhtikuuta 1964 Wellington) on syntyjään uusi­seelantilainen Oscar-palkittu näyttelijä, muusikko ja tuottaja. Crowe on asunut suurimman osan elämästään Australiassa.

Ura
---

Esiinnyttyään televisio­sarjoissa *Neighbours* ja *Living with the Law* Crowe sai ensimmäisen elo­kuva­roolinsa elo­kuvasta *The Crossing*. Hän siirtyi Hollywoodin saatuaan menestystä Australiassa. Crowen ensimmäinen Hollywood-rooli oli elo­kuvassa *Nopeat ja kuolleet* vuodelta 1995.

Vuonna 1997 Crowe sai osan Curtis Hansonin menestys­elo­kuvasta *L.A. Confidential*. Parin vuoden päästä Crowe sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa tosi­tapahtumiin perustuvasta elo­kuvasta *The Insider – sisäpiirissä*, joka kertoo tupakka­teollisuuden salaisuuksista. Seuraavana vuonna Crowe voitti Oscarin parhaasta mies­pääosasta elo­kuvassa *Gladiator*. Kolmannen perättäisen Oscar-ehdokkuuden hän sai elo­kuvasta *Kaunis mieli*, jossa hän näyttelee matemaatikko John Nashia. Samasta elokuvasta hän sai myös Bafta-palkinnon. Sittemmin Crowe on näytellyt useissa Ridley Scottin ohjaamissa elo­kuvissa, joista menestynein on *Gladiator*.

Crowe on saanut kaksi Golden Globe -palkintoa: *Kaunis mieli* vuonna 2002 ja television minisarja *The Loudest Voice* vuonna 2020.

Yksityiselämä
-------------

Russell Crowe oli naimisissa näyttelijä Danielle Spencerin kanssa vuodesta 2003 vuoteen 2018. Heillä on kaksi lasta.

Valikoitu filmografia
---------------------

*Pääartikkeli: Russell Crowen filmografia*
* *L.A. Confidential* (1997)
* *Gladiator* (2000)
* *Kaunis mieli* (2001)
* *Master and Commander: Maailman laidalla* (2003)
* *American Gangster* (2007)

Lähteet
-------

1. ↑  Russell Crowe *rottentomatoes.com*. Viitattu 30.3.2024.
2. 1 2  Lauren Wells: Who are Russell Crowe's two sons Charles and Tennyson? *newidea.com.au*. Viitattu 30.3.2024.
3. ↑  Russell Crowe *goldenglobes.com*. Viitattu 30.3.2024.
4. ↑  Russell Crowe admits he knew his marriage to Danielle Spencer was doomed long before they divorced and reveals how he 'tricked' her into singing on his album *Daily Mail*.  2023. Viitattu 30.3.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Russell Crowe** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Trove
* Elonet
* Yle

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Giulio Neri
**Giulio Neri** (21. toukokuuta 1909 Torrita di Siena – 21. huhtikuuta 1958 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.

Neri sai Firenzessä opetusta Ferraresilta. Hän debytoi Roomassa vuonna 1935, mutta saavutti suurimman menestyksensä toisen maailmansodan jälkeen. Hän teki vierailuja muun muassa La Scalassa ja Covent Gardenissa. Neri teki ensimmäiset äänityksensä vuonna 1951. Hän osallistui levytyksiin *Aidasta* (kapellimestarina Vittorio Gui), *Mefistofelesta* ja *La Giocondasta* (Maria Callasin kanssa, kapellimestarina Antonino Votto, 1952).

Neri tuli tunnetuksi varsinkin Giuseppe Verdin roolien tulkitsijana, mutta esiintyi myös Richard Wagnerin teoksissa. Hän kuoli sydäninfarktiin ollessaan lähdössä vierailulle Lontooseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Neri, Giulio Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2  Jonathan Woolf, Giulio Neri MusicWeb International, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Daniel Orädd** (15. kesäkuuta 1894 Helsinki – 8. toukokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pappi, järjestöjohtaja ja kristillinen kirjailija.

Henkilöhistoria
---------------

Daniel Oräddin vanhemmat olivat varastonhoitaja Emil Orädd ja Eufemia Charlotta Swahn ja puoliso vuodesta 1924 Anna (Nanna) Ragnhild Elisabeth Orädd. Daniel Orädd tuli ylioppilaaksi 1916 ja vihittiin papiksi 1922. Hän teki useita matkoja Eurooppaan ja Argentiinaan. Orädd toimi Suomen merimieslähetyksen matkasihteerinä 1922–1924 sekä 1932–1934, pappina Antwerpenissä 1924–1932, Maksamaan kirkkoherrana 1932–1934, sotilaspastorina 1939–1940, laivastopastorina 1940–1943, Suomen merimieslähetyksen johtajana 1944–1953 ja sen lehtien ja kustannusliikkeen johtajana 1944–1947 sekä *Merimiehen ystävä* -lehden toimitussihteerinä 1944–1946, rannikkopuolustuksen Hangon osaston pappina 1953–59, Hangon komministerinä 1954–1960 ja uskonnonopettajana Hangon kouluissa 1953–1960. Rovastin arvonimen Orädd sai vuonna 1946.

Julkaisuja
----------

* *I kyrka och skans*, 1944, suom. *Kirkossa ja kajuutassa*, 1944
* *Bland kyrkfolk och sjöfolk*, 1945
* *Till sjöss*, 1946, suom *Merelle*, 1950
* *Sjömanskistan*, 1946
* *Sjöfolkets bästa bedrift*, 1951, suom. *Merimiesten paras urotyö*, 1952
* *Med lotsen ombord*, 1952, suom. *Luotsi laivassa*, 1952

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 601 (Viitattu 6.4.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 9.5.1965, s. 18.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Aimo Oskar Anttila** (3. helmikuuta 1913 Pori – 3. toukokuuta 1969) oli suomalainen työ- ja virkamies ja ammattiyhdistysjohtaja.

Porissa syntynyt Anttila opiskeli Työväen Akatemiassa 1938–1939. Hän oli saha- ja paperityöläinen ja osuuskaupan työntekijä Porissa ja sitten Suomen Puunjalostusteollisuustyöntekijäin Liiton toimitsija 1945–1948, sihteeri 1948 ja puheenjohtaja 1949–1958. Hän erosi tai joutui eroamaan liiton puheenjohtajan tehtävästään syksyllä 1958. Ammattiliittoaikanaan hän oli myös SAK:n työvaliokunnan ja työneuvoston jäsen ja SAK:n ja STTK:n työneuvottelukunnan jäsen. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työvoima-asiain osaston ylimääräinen tarkastaja Anttila oli vuodesta 1963.

Lähteet
-------

1. 1 2  Keravuori, Kirsi: / Anttila, Aimo (1913–1969) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  30.11.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.3.2024.
2. ↑  Aimo Anttila eronnut.  *Suomen Sosialidemokraatti*, 28.10.1958, nro 295, s. 10. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Aimo Anttila *Biografiasampo*.
**Kalle Louhela**, vuoteen 1907 **Kaarlo Kustaa Jansson** (8. tammikuuta 1888 Kokkola – 30. maaliskuuta 1957) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja koulun- ja yritysjohtaja.

Louhelan vanhemmat olivat lehtori Gustaf Richard Jansson ja Selma Odenwall ja puoliso vuodesta 1911 Maria Elviira Matturi. Ylioppilaaksi 1907 tultuaan Louhela suoritti Mustialan maanviljelys- ja meijeriopiston meijeriosaston tutkinnon 1908, jatkaen opintojaan Helsingin yliopistossa ja suntautuen karja-alalle. Hän toimi Oulun läänin talousseurassa ensin kiertävän karjanhoitokoulun johtajana ja sitten karjantalouskonsulenttina 1910–1918. Louhela osallistui keskeisesti teurastamojen ja lihakaupan kehittämiseen Pohjois-Pohjanmaalla, ja kun Oulussa perustettiin 1914 Karjanmyyntiosuuskunta Pohjola, Louhelasta tuli sen hallintoneuvoston puheenjohtaja. Muun työnsä ohella hän oli myös osuuskunnan sivutoiminen toimitusjohtaja ja päätoiminen toimitusjohtaja 1919–1920. Maatilahallitus nimitti itsekin maanviljelystä harjoittaneen Louhelan vuonna 1920 Koivikon tietopuolisen maanviljelykoulun johtajaksi Muhokselle. Koulun johtamisen lisäksi hän vastasi Koivikon koulutilan hoidosta ja opiskelijoiden harjoittelusta maakunnan alueella. Vuonna 1936 Louhela siirtyi Osuuskunta Karjapohjolan toimitusjohtajaksi, joksi hänen jo aiemmin johtamansa osuuskunta oli muuttunut 1934. Louhelan johdossa osuuskunnasta tuli alansa suurimpiin Suomessa kuuluva ja sillä oli myös muun muassa kala-, juurikas- ja poronlihaliiketoimintaa. Osuuskunnan teurastamoja oli useilla eri paikkakunnilla, Rovaniemellä oli makkaratehdas ja eineskeittolat Oulussa, Rovaniemellä ja Torniossa. Louhelalla oli useita alansa luottamustehtäviä ja hän oli Muhoksen kunnanvaltuuston jäsen ja toimi kahteen otteeseen Muhoksen kunnallislautakunnan esimiehenä. Eläkkeelle osuuskunnan toimitusjohtajan työstä maanviljelysneuvoksen arvon 1943 saanut Louhela jäi vuonna 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Kalle Louhela Viitattu 12.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 493. Viitattu 12.9.2021.
Carmen Melis
**Carmen Melis** (14. elokuuta 1885 Cagliari – 19. joulukuuta 1967 Longone al Segrino) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Melis sai opetusta Teresina Singeriltä, Carlo Carignanilta, Antonio Cotognilta ja Jean de Reszkeltä. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1905 Novarassa. Tämän jälkeen hän teki esiintymisiä Napolissa ja Venäjällä. Melis teki Yhdysvaltain-debyyttinsä New Yorkissa Toscan roolissa 26. marraskuuta 1909. Hän esiintyi useissa muissakin Yhdysvaltain kaupungeissa. Melis teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1913 ja esiintyi myöhemmin La Scalassa sekä säännöllisesti Roomassa.

Melis lopetti esiintymisen vuonna 1935 ja ryhtyi lauluopettajaksi. Hänen oppilaidensa joukossa oli Renata Tebaldi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Melis, Carmen Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  Her voice teachers Fondazione Renata Tebaldi, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tšamorrot** ovat Mariaaneilla asuva alkuperäiskansa. Guamin ja Pohjois-Mariaanien lisäksi heidän siirtolaisyhteisöjään elää muun muassa Havaijilla, Kaliforniassa ja muualla Yhdysvaltojen länsirannikolla. Ennen Espanjan siirtomaakautta tšamorrojen yhteiskunta perustui klaanijärjestelmään.

Historia
--------

Haligikiviä Guamilla
Tšamorrot tulivat nykyisille asuinalueilleen arviolta noin vuoden 1600 eaa. tienoolla Pohjois-Mariaaneilta. Tšamorrojen esi-isät olivat hyviä merenkävijöitä ja käsityöläisiä. Heidät tavatessaan eurooppalaiset huomasivat heidän omalaatuiset kanoottinsa ja arkkitehtuurin, johon kuuluivat kiinteänä osana niin sanotut haligikivet, jotka ovat kahdesta päällekkäin nostetusta kivestä tehtyjä patsaita. Ennen eurooppalaisten valtaa tšamorrojen yhteisöissä oli kastijärjestelmä. Tšamorrot jakautuivat kasteihin, joiden välillä näytti olevan rodullisia erilaisuuksia. Espanjan valtakaudella suuri osa tšamorroista kuoli tauteihin tai yhteenotoissa espanjalaisten kanssa. Kun ennen eurooppalaisia vuonna 1667 heitä arvioitiin olevan yli 100 000, vuoteen 1880 mennessä määrä oli laskenut 10 000:een. Väestön dramaattisen vähenemisen vuoksi suuri osa alkuperäisestä kulttuurista hävisi, ja nykyään suurin osa tšamorroista on katolisia. Monet nuoret muuttavat alkuperäisiltä asuinalueiltaan Yhdysvaltoihin töiden perässä ja heidän kulttuurinsa onkin vaarassa hävitä.

Nykyään
-------

Suurin osa tšamorroista on katolilaisia. Tähän ovat vaikuttaneet mm. Filippiineiltä tulleet siirtolaiset. Myös alkuperäistä uskoa ja muita kristinuskon muotoja harjoitetaan jonkin verran. Merkittävä osa vuoden juhlista liittyy kristinuskoon.

Tšamorron kieltä puhutaan yleisesti Guamilla kotikielenä, vaikka englannillakin on virallinen asema.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolentino, Dominica: Chamorro DNA Studies and the Origin of the Chamorro People *Guampedia*.  19.3.2019. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).
2. 1 2  Chamorro | Culture & Language *Encyclopædia Britannica*.  2023. Viitattu 13.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Northern Mariana Islands Travel Guide *travel-library.com*.  Arkistoitu 2011. Viitattu 13.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Herman, Doug: A Brief, 500-Year History of Guam *Smithsonianmag.com*.  15, 2017. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).
* Table POP08. Chamorros in the United States: 2000 *Spc.int*.  25.1.2005.  Arkistoitu 27.3.2006. Viitattu 7.7.2019 (englanniksi).  Tšamorrojen jakautuminen Yhdysvalloissa.
* Hafa adai! *Guampedia*.  Arkistoitu 3.7.2019  . Viitattu 7.7.2019 (englanniksi)   .
* Hafa Adai and welcome to Chamorro.com *Chamorro.com*.  Arkistoitu 18.7.2019  . Viitattu 7.7.2019 (englanniksi)   .  Tšamorro yhteisön sivut.
|  |
| --- |
| Metoksydiini |
| Metoksydiini |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 1-[1-(4-metoksifenyyli)sykloheksyyli]piperidiini |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 2201-35-6 |
| ATC-koodi |  ? |
| PubChem CID | 15100753 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C18H27NO |
| Moolimassa | 273,412 g/mol |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia |  ? |
| Puoliintumisaika |  ? |
| Ekskreetio |  ? |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa |  ? |

**Metoksydiini** (4-metoksifensyklidiini, 4-MeO-PCP) on dissosiatiivinen anestesialääke, jolla on hallusinogeeninen ja sedatiivinen vaikutus. Sen dissosiatiiviset vaikutukset muistuttavat ketamiinia.

Metoksydiinistä tunnetaan myös isomeeri 3-MeO-PCP, joka on noin 5 kertaa voimakkaampi suhteutettuna painoon kuin metoksydiini, ja se on suunnilleen yhtä voimakas kuin PCP. Metoksydiinin myyntiä on raportoitu Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuodesta 2008, jossa sitä on myyty tutkimuskemikaalina.

Katso myös
----------

* 3-MeO-PCP

Lähteet
-------

1. ↑  King LA. New drugs coming our way - what are they and how do we detect them? EMCDDA Conference, Lisbon, 6–8 May 2009

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Gustaf Adolf Forssell** (28. kesäkuuta 1874 Porvoon maalaiskunta – 5. tammikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Forssellin vanhemmat olivat tullinhoitaja Karl Adolf Forssell ja Sofia Wilhelmina Fastberg ja puoliso vuodesta 1907 Agnes Kullberg. Forssell suoritti agronomin tutkinnon Mustialassa vuonna 1897 ja toimi sitten Kuopion lähellä tilanhoitajana ja karjakkokoulun opettajana, kunnes siirtyi vastaaviin tehtäviin Padasjoelle. Hän toimi myös väliaikaisena lääninagronomina Mikkelissä ja opettajana maanviljelys- ja karjakkokoulussa Elisenvaarassa sekä maanviljelyskoulun johtajana Sipoossa.

Forssellista tuli vuonna 1906 Suomen Sahanomistajain Maanviljelysyhdistyksen maanviljelyskonsultti ja toimitusjohtaja. Hän paneutui erityisesti pienviljelijöiden ammatillisen osaamisen nostamiseen, mutta vaikutti myös puutavarayhtiöiden omien tilojen kehittämiseen. Forssell oli aktiivinen järjestövaikuttaja myös muun muassa Teollisuusagronomien yhdistyksessä, Maatalouden työtehoseurassa ja Svenska Jordägarförbundetissa. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Forssell sai vuonna 1929.

Julkaisuja
----------

* *Kertomus johtokunnan ja toimimiesten toiminnasta vuonna 1906*, 1906
* *Berättelse öfver Finska Sågvärksägarnes landtbruksdirektions och funktionärers värksamhet*, 1907, 1908, 1909, 19011, 1912, 1914, 1915
* *Berättelse över Finska Sågvärksägarnes lantbruksdirektions och funktionärers verksamhet år 1913 jämte översikt av Lantbruksföreningens tioåriga verksamhet*, 1913
* *Tilastollisia tietoja Suomen sahanomistajayhdistyken vuosikokoukseen 13 päivänä joulukuuta 1913*, 1913
* *Kertomus Suomen sahanomistajain maanviljelysjohtokunnan ja virkailijoiden toiminnasta*, 1918, 1928, 1930, 1931, 1932, 1935, 1937
* *Berättelse över Finska sågverksägarnas lantbruksförenings verksamhet 1941-1943 samt Lantbruksföreningens 40-års historik*, 1944

Lähteet
-------

1. ↑  Adolf Forssell har avlidit.  *Hufvudstadsbladet*, 8.1.1948, nro 6 (2. painos), s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.4.2022.
2. 1 2 3  Adolf Forssell *Biografiasampo*. Viitattu 21.4.2022.
3. 1 2  Kuka kukin on 1934, s. 133. Viitattu 21.4.2022.
4. 1 2  Adolf Forssell 60-vuotias.  *Maatalous*, 1.6.1934, nro 6, s. 14. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.4.2022.
Celestina Boninsegna
**Celestina Boninsegna** (26. helmikuuta 1877 Reggio Emilia – 14. helmikuuta 1947 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Boninsegna esiintyi ensimmäisen kerran 15-vuotiaana. Sen jälkeen hän opiskeli Pesaron konservatoriossa ja teki virallisen debyyttinsä Fanossa vuonna 1896 tulkitsemalla Gildan roolin Giuseppe Verdin *Rigolettossa*. Boninsegna esiintyi Covent Gardenissa vuosina 1904–1905, Metropolitan-oopperassa 1906–1907 ja Bostonissa 1909–1910. Hän teki esiintymisiä myös Etelä-Amerikassa.

Boninsegna työskenteli lauluopettajana lopetettuaan esiintymisen. Hän levytti 1900-luvun alkupuolen mittapuilla runsaasti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Boninsegna, Celestina Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  The Complete Celestina Boninsegna Marston Records, viitattu 14.3.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jarkko Hentula** (s. 1970) on työskennellyt pääosin tuottajana, vastaavana tuottajana ja muissa tuotantotehtävissä yli 40 elokuvassa ja televisiotuotannossa. Hentula oli aiemmin Yellow Film & TV:n elokuvien vastaava tuottaja.

Hentula opiskeli 1990-luvulla tiedotusoppia ja historiaa Tampereen yliopistossa sekä tuottamista Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella.

Vuonna 1998 Hentula aloitti MRP Matila Röhr Productions -tuotantoyhtiössä vakituisena tuotantopäällikkönä. Hän työskenteli muun muassa kotimaisen elokuvan uuden menestyskauden merkkiteoksessa, Olli Saarelan *Rukajärven tiessä* (1999).

Hentula siirtyi tuottajaksi MRP:n sisällä toimineeseen Talent Houseen vuonna 2000. Hänen ensimmäiset pitkät elokuvansa olivat Aku Louhimiehen *Kuutamolla* (2002), Perttu Lepän *Helmiä ja sikoja* (2003) sekä Joona Tenan *FC Venus* (2005), jotka kaikki menestyivät erittäin hyvin kaupallisesti. Lisäksi Hentula tuotti Talent Houselle JP Siilin ohjaaman minisarjan *Juulian totuudet* (2001), joka palkittiin Prix Italia -palkinnolla.

Vuonna 2004 Hentula perusti oman tuotantoyhtiönsä Juonifilmin yhdessä levitysyhtiö FS Filmin (nykyinen SF Studios) kanssa. Hentula tuotti Juonifilmille muun muassa Lauri Törhösen elokuvan *Raja 1918* (2007) yhdessä Jörn Donnerin kanssa sekä Zaida Bergrothin palkitun elokuvan *Skavabölen pojat* (2008). Lisäksi hän toimi osatuottajana pohjoismaiden kalleimmassa elokuvassa *Arn – Temppeliritari* (2007).

Hentula siirtyi elokuviin ja televisiotuotantoihin keskittyvän Yellow Film & TV:n elokuvista vastaavaksi tuottajaksi vuoden 2011 alussa. Yellow’lla hän on tuottanut muun muassa JP Siilin *Härmän* (2012) sekä kaupallisen suurmenestyksen *Napapiirin sankarit 2* (2015). Kansainvälisiä osatuotantoja ovat muun muassa Michael Marcimainin *Call Girl* (2012) sekä vuonna 2017 ensi-iltaan tuleva tanskalainen tieteiselokuva *Qeda*. Lisäksi Hentula on tuottanut palkitun *Kimmo*-televisiosarjan, jota on tehty yhteensä kolme kautta vuosina 2012–2016.

Hentula on palkittu Vuoden elokuvatuottaja -palkinnolla vuonna 2004. Hän toimi Suomen elokuvatuottajien keskusjärjestön puheenjohtajana vuosina 2008–2012. Hentula on osallistunut eurooppalaisiin EAVE- ja ACE-elokuvatuotantokoulutusohjelmiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jarkko Hentula; Elonet.fi
2. 1 2  Henkilömuutoksia kotimaisen elokuvatuotannon huipulla; FilmiFIN
3. ↑  Ammattilaiset; Yellow Film & TV
4. ↑  Sirén, Vesa & Reinboth, Susanna: Todellista draamaa.  *Helsingin Sanomat*, 24.3.2024, s. 37. Näköislehti (maksullinen).
5. 1 2 3 4  Jarkko Hentula; European Film Promotion

Aiheesta muualla
----------------

* Jarkko Hentula Elonetissä.
* Jarkko Hentula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |