recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anacridium aegyptium** on heinäsirkkojen (Acrididae) heimoon kuuluva hyönteislaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vihreänvärinen *Anacridium aegyptium*
*Anacridium aegyptium* voi kasvaa korkeintaan kahdeksan senttimetrin mittaiseksi, mutta yleensä naaraan pituus on enintään 6,5 senttimetriä ja koiraan enintään 3,5 senttimetriä. Liitäessään laji näyttää huomattavasti suurikokoisemmalta, jopa pienen linnun kokoiselta.

Täysikasvuinen *Anacridium aegyptium* on yleensä harmaa, ruskea tai oliivinvärinen vaihtelevilla kuvioilla. Myös vihreitä yksilöitä tavataan toisinaan, mutta tämä on harvinaisempaa. Värityksensä avulla laji sulautuu helposti ympäristöönsä. Tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla suhteellisen lyhyet ja vankkarakenteiset. Silmissä on pystysuoria raitoja. Siivet taittuvat lepotilassa vartaloa pitkin ja ulottuvat vain hieman sen ulkopuolelle.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*Anacridium aegyptium* viettää suuren osan ajastaan lehvistön seassa piileskellen.
*Anacridium aegyptiumia* tavataan Välimeren valtioista, Pohjois-Afrikasta sekä mahdollisesti Euroopan puoleisen Venäjän eteläosista. Sen elinympäristöä ovat lämpimät ja kuivat alueet, jotka sisältävät usein puita ja pensaita. Laji voi elää myös hedelmätarhoissa ja puutarhoissa, mutta se ei aiheuta niissä juurikaan vahinkoa.

Ravinto ja elintavat
--------------------

*Anacridium aegyptium* käyttää ravinnokseen erilaisia lehtiä. Laji viettää suuren osan ajastaan piileskellen oksien, puiden, pensaiden ja lehvistön seassa. Häirittynä se voi liitää siipiensä avulla tai hypätä vahvoilla takajaloillaan toiseen paikkaan. Laji on aktiivinen ympäri vuoden ja elää 1 500 metrin korkeudessa merenpinnasta.

*Anacridium aegyptium* lisääntyy keväällä. Naaras laskee munat maaperän pinnan alle, jossa ne kuoriutuvat. Nymfit voivat olla väritykseltään monenvärisiä, jopa oransseja. Tässä kehitysvaiheessa siivet ovat vielä hyvin pieniä.

Lähteet
-------

1. ↑  Anacridium aegyptium National Center for Biotechnology Information. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Jarvis, Peter: *The Pelagic Dictionary of Natural History of the British Isles: Descriptions of all Species with a Common Name*. Pelagic Publishing, 2020. ISBN 978-1-78427-196-1. Kirja Googlen teoshaussa. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Egyptian Grasshopper *nightingale trails*. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)
4. ↑  *Anacridium aegyptium* (Linnaeus, 1764) *Fauna Europaea*. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q253982
* Wikispecies: Anacridium aegyptium
* BioLib: 214
* BOLD: 293552
* CoL: DBTY
* EoL: 856717
* EPPO: ANCRAE
* EUNIS: 256248
* Fauna Europaea: 402654
* Fauna Europaea (new): d0f2a0de-bb59-4352-a87c-40d2f56f4afc
* GBIF: 1702101
* iNaturalist: 132892
* IRMNG: 11351502
* NBN: NHMSYS0000377674
* NCBI: 57095
* Orthoptera Species File: 1112463

 |

 |
**Pentti Kejonen** (s. 1946) on suomalainen elokuvakriitikko ja festivaalijohtaja. Hän oli perustamassa Oulun Elokuvakeskusta 1973 ja Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaalia, jota hän johti 1982–2006. Festivaali sai opetusministeriön myöntämän Suomi-palkinnon vuonna 2002.

Kejonen varttui Rovaniemellä ja veti siellä vuosina 1965–1967 Elokuvakerho Cinemaa. Hän aloitti lukioaikana elokuva-arvostelujen kirjoittamisen Rovaniemi -lehteen, ja myöhemmin Lapin Kansassa. Opiskeluaikana Kejonen oli Oulun ylioppilaslehden elokuva-arvostelija. Hän oli Oulun ylioppilaslehden toimitussihteeri ja päätoimittaja 1971-1975.

Pentti Kejonen opiskeli kirjallisuutta Oulun yliopistossa, mutta hän ei koskaan valmistunut. Hän opetti 1980 -luvulla yliopiston kirjallisuuden laitoksella usean vuoden ajan elokuvailmaisun kehitystä ja valtavirtauksia. Luentojen pohjana oli Kejosen kirja Aineistoa elokuvakasvatukseen, jonka Oulun elokuvakeskus oli julkaissut 1977. Muita kirjoja ovat Lasten elokuvakirja (1979) ja Elokuvia lapsille (1980). 

Kejonen oli sanomalehti Kalevan tv-palstan elokuvakriitikko 1978-2001.

Oulun kaupungin aloittaessa kunnallisen elokuvatoiminnan, Pentti Kejonen valittiin elokuvasihteeriksi vuonna 1976. Hänen ehdotuksestaan syntyi Oulun kansainvälinen lastenelokuvien festivaali 1982. Hän ollut kansainvälisen tuomariston jäsen Laonin, Teheranin, Antwerpenin, Riminin, Poznanin, Isfahanin ja Zlinin lastenelokuvien festivaaleilla. Vuonna 1982 hänen toimestaan perustettiin kunnallinen elokuvateatteri Kirjastokino. Sen jatkaja on elokuvateatteri Studio. Kejonen toimi niiden ohjelmiston suunnittelijana. Hän aloitti myös Oulun kaupungin elokuvatoimiston maahantuonnin. 

Kejonen perusti kaksi elokuvien maahantuontiyritystä. Urania Filmin ohjelmistossa oli klassikoita kuten Federico Fellinin La Strada ja Stanley Donenin ja Gene Kellyn Laulavat sadepisarat. Miofilm toi maahan lastenelokuvia. 

Kejonen on ollut Valtion elokuvataidetoimikunnan jäsen (1992-1994) ja puheenjohtaja (1995-1997) ja Taiteen Keskustoimikunnan jäsen (1995-1997). Hän on saanut Oulun läänin taidetoimikunnan taidepalkinnon,
Lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 1989. ja Matti Pellonpää -palkinnon. Alueellinen mediakeskus POEM antoi vuonna 2007 Kejoselle Pikku karhu -palkinnon.

Lähteet
-------

1. ↑  30. Oulun kansainvälinen lasten- ja nuortenelokuvien festivaali 21.–27.11.2011 (pdf) Oulun Elokuvakeskus. Viitattu 28.2.2019.
2. ↑  Lastenkulttuuri valtionpalkinto Lastenkirjainstituutti. Viitattu 28.2.2019.
3. ↑  Lastenelokuvakilpailun voitot Tanskaan ja Suomeen *TS.fi*.  26.11.2007. Turun Sanomat. Viitattu 28.2.2019.
**Anabaattinen rinnetuuli**, (Kreikan sanasta 'anabatos' tarkoittaen 'liikkua ylöspäin'), on lämmin tuuli, joka puhaltaa jyrkkää mäkeä tai vuoren rinnettä ylös. Anabaattinen rinnetuuli syntyy rinteen lämmetessä insolaation seurauksena.
Nämä tuulet esiintyvät tyypillisesti päiväsaikaan tyynellä aurinkoisella säällä. Aurinko lämmittää kukkulaa tai vuorta, joka taas lämmittää ilmaa yläpuolellaan. Samalla korkeudella laakson yläpuolella oleva ilma ei lämpeä yhtä paljon, koska maan pinta on kauempana. Vaikutus on isompi, jos laakso on varjossa.

Mäen yläpuolella oleva ilma on nyt lämpimämpi kuin ympärillä oleva ilma ja se nousee konvektion seurauksena. Tämä synnyttää paikallisen matalapaineen, johon rinteen juurella oleva ilma virtaa, synnyttäen heikohkon tuulen paksuhkoon rajakerrokseen.

Anabaattisen rinnetuulen vastakohta on katabaattinen tuuli, joka on rinnettä alas virtaava, yleensä yöllä syntyvä tuuli.

Katso myös
----------

* Katabaattinen tuuli
* Rinnetuulet

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Sergio Amidei vuonna 1955.
**Sergio Amidei** (30. lokakuuta 1904 Trieste, Italia – 14. huhtikuuta 1981 Rooma) oli italialainen käsikirjoittaja ja Italian neorealismin merkittävä hahmo. 

Amidei työskenteli maineikkaiden italialaisohjaajien kanssa, kuten Roberto Rossellinin ja Vittorio De Sican. Hän oli Oscar-ehdokkaana neljä kertaa: vuonna 1946 elokuvasta *Rooma – avoin kaupunki*, 1947 *Sciuscia – viattomat*, 1949 *Paisà* ja 1961 *Kenraali della Rovere*.

Aiheesta muualla
----------------

* Sergio Amidei Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Sergio Amidei Allmoviessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Pentti Keynäs** (19. marraskuuta 1929 Helsinki – 17. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja sekä Autismisäätiön perustaja.

Keynään isä oli vuonna 1884 syntynyt Vasili Keynäs, karjalaisaktivisti ja *Karjalan Heimo* -lehden päätoimittaja. Keynäs valmistui Teknillisen korkeakoulun paperitekniikan linjalta 1956. Yritysura alkoi Tekno-Invest-yhtiöstä ja Veitsiluoto Oy:stä, jossa Keynäs toimi suunnittelupäällikkönä. Vuonna 1965 hänet kutsuttiin teollisuusventtiilivalmistaja Neles Oy:n varatoimitusjohtajaksi, vastuualueenaan myynti ja vientitoiminnan kehittäminen. Keynään pitkällä toimikaudella Neleksen liikevaihto kasvoi vähitellen 30-kertaiseksi ja yrityksestä tuli venttiilien maailmanmarkkinoilla merkittävä toimija muun muassa monin yritysostojen ja fuusioiden kautta.

Keynään vuonna 1963 syntynyt tytär, kuvataiteilija Hanna Keynäs on autisti. Eläkkeelle jäätyään Pentti Keynäs perusti vuonna 1998 Suomen Autismiyhdistyksen kanssa Autismisäätiön. Hän toimi säätiön hallituksessa ja puheenjohtajana ja oli myös merkittävä lahjoittaja. Sukutaustaltaan itäkarjalainen Keynäs oli aktiivinen myös Karjalan Sivistysseurassa, jonka puheenjohtajana hän toimi 1990-luvulla. Hänet nimettiin sekä Autismisäätiön että KSS:n kunniapuheenjohtajaksi.

Kääntäjä Ville Keynäs on Pentti Keynään poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Polón, Juhani & Mäki, Juhani: Pentti Keynäs 1929–2016.  *HS Muistot*, 21.6.2016. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.5.2023.
2. ↑  Peksujeff, Kai: Keskustelua karjalaisuudesta ja Karjalan Sivistysseuran taustoista 8.10.2014 *Karjalan Sivistysseura*.  2014. Viitattu 17.5.2023.
3. ↑  Koskinen, Jouko: *Neles. Nelimarkan oivalluksista maailmanmaineeseen*, s. 56. Ajatus, 2003. ISBN 9512065401.
4. 1 2  Kankaanpää, Juho: "Heijala vatitata huh hah huh", paidattomat miehet huusivat lavalla *Yle Kuusi kuvaa*.  8.10.2021. Viitattu 17.5.2023.
5. ↑  Hanna Keynäs *Kettukin taiteilijamatrikkeli*. Viitattu 17.5.2023.
**Anacampserotaceae** on pieni kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa. Sen nimisuku on *Anacampseros*, jonka suomenkielinen nimi on mehikit, aiemmin mehiportulakat, kun suku on sijoitettu portulakkakasveihin.

Tuntomerkit
-----------

Anacampserotaceae-heimon kasvit ovat matalia pensaita, joilla on enemmän tai vähemmän mukulamaiset juuret. Joskus varret ovat meheviä, joskus kasveilla on tyviruusuke. Varren nivelvälit ovat lyhyet. Satunnaisesti esiintyy yhteyttämiseen liittyvää CAM-aineenvaihduntaa ja mahdollisesti C4-yhteyttämistä. Lehdet ovat tavallisesti kierteisesti, joskus vastakkaisesti, ja enemmän tai vähemmän liereitä. Lehtihangoissa on karvoja tai kovera suomu. Kukan kaksi esilehteä (tai verholehteä) on samassa tasossa, ja heteitä on vähintään viisi; ne ovat tyveltään yhtyneitä. Sikiäin koostuu tavallisesti kolmesta, joskus kahdesta yhteen kasvaneesta emilehdestä ja on väliseinällinen. Vartalo on täyteinen. Hedelmä on rakenteeltaan melko monimutkainen, ja seinämän ulko- ja sisäkerros tavallisesti irtoavat toisistaan. Siemenet ovat väriltään kalpeita, joskus siivellisiä, ja niissä on hieman tai joskus paljon käyristynyt alkio; ulkovalkuainen eli perispermi on heikosti kehittynyt. Myös siemenkuoren kaksi kerrosta irtoaa toisistaan. Kromosomiluku n = x = 9.

Levinneisyys
------------

Anacampserotaceae-heimon levinneisyyskuva on hyvin hajanainen. Ne kasvavat Keski- ja Etelä-Australiassa, Jemenissä, Somaliassa, eteläisessä Afrikassa, Etelä-Amerikan eteläosassa ja Pohjois-Meksikossa sekä Lounais-Yhdysvalloissa.

Luokittelu
----------

Anacampserotaceae-heimo muodostaa yhdessä portulakka- (Portulacaceae) ja kaktuskasvien (Cactaceae) kanssa kladin eli kehityslinjan Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa. Kladia luonnehtivat varren ilmarakojen puuttuminen, lehtihankojen monisoluiset karvat tai suomut ja heteiden runsaus. Kladin iäksi arvioidaan noin 14 tai jopa 37 miljoonaa vuotta.

Heimon 32 lajia kuuluvat kolmeen sukuun. Mehikkejä eli mehiportulakkoja (*Anacampseros*) on 30 lajia, muut kaksi sukua ovat yksilajisia. Evoluutiopuu Anacampserotaceae-heimon sisällä alkoi haaroittua noin 11 miljoonaa vuotta sitten.

### Suvut

Suvut ovat:

* *Anacampseros* L. (syn. mehisuomukit *Avonia* (Fenzl) G.D.Rowley, *Talinaria* Brandegee, *Xenia* Gerbaulet) – mehikit eli mehiportulakat
* *Grahamia* Hook. – laji *G. bracteata*
* *Talinopsis* A.Gray – laji *T. frutescens*

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Vascular plant families and genera, List of Genera in Anacampserotaceae.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133660
* Wikispecies: Anacampserotaceae
* APNI: 224444
* CoL: 6CH
* EoL: 15502108
* EPPO: 1BNAF
* FloraBase: 48328
* Fossilworks: 183048
* GBIF: 4909163
* GRIN: 2611
* iNaturalist: 71437
* IPNI: 77103955-1
* IRMNG: 107718
* ITIS: 847581
* NCBI: 703406
* Open Tree of Life: 1061271
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77103955-1
* Tropicos: 100352846
* WFO: wfo-7000000021

 |

 |
**Sofikó** (kreik. Σοφικό, kath.kreik. Σοφικόν, *Sofikón*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 679 (vuonna 2011).

Sofikón Neitsyt Marian ilmestyksen (*Evangelismós tis Theotókou*) kirkko.
Sofikón kylä sijaitsee noin 28 kilometriä kaakkoon Kórinthoksen kaupungista. Sofikó muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Σοφικού, *Dimotikí Koinótita Sofikoú*), johon kuuluvat varsinaisen Sofikón kylän lisäksi kylät Ágios Vlássis, Fragkolímano, Kiourkáti ja Pefkáli sekä Pyhän Marinan luostari (*Moní Agías Marínis*). Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 009. Vuodesta 1997 se kuului Solygeían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Solygeían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Σοφικόν *Διοικητικές μεταβολές οικισμών*. ΕΕΤΑΑ. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sofikó** Wikimedia Commonsissa
**Pentti Johannes Kiiski** (s. 28. syyskuuta 1953 Savonlinna) on suomalainen farmaseutti, josta tuli tiedottaja, journalisti ja päätoimittaja.

Pentti Kiiski syntyi rovasti Juho Heikki Kiisken ja kanslisti Hilkka Susanna Lamminpään perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1990 on toimittaja Raija Marjatta Nikkilä. Kiiski tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui farmaseutiksi 1977. Hän oli Suomen Farmasialiiton tiedottaja 1981–1983 ja *Rakennustuotanto*-lehden toimitussihteeri 1983–1984. Polar-Rakennuksen tiedottajana Kiiski työskenteli 1984. 1984-1986 hän työskenteli Rakennustuotannon toimituspäällikkönä. *Hyvinkään Sanomien* toimituspäällikkönä 1986–1988 ja päätoimittajana vuodesta 1988 ja sen ohella toimitusjohtajana vuosina 1994-1996. Vuonna 1998 hän siirtyi *Mediuutisten* päätoimittaja-toimitusjohtajaksi ja vuonna 2003 *Keski-Uusimaan* päätoimittajaksi. Ennen eläkkeelle siirtymistään keväällä 2016 hän toimi päätoimittajuuden ohella lehteä kustantaneen Suomen Lehtiyhtymän paikallislehtiryhmän johtajana. *Keski-Uusimaan* päätoimittajana häntä seurasi Joonas Romppanen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Irja Hämäläinen, Risto Rantala, Hannakatri Hollmén (toim.): *Kuka kukin on 1994*, s. 374. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-12833-7.
2. ↑  Pentti Kiiski Keski-Uusimaan päätoimittajaksi. HS, 5.11.2001. (Viitattu 30.4.2018)
3. ↑  Keski-Uusimaa saa palkitun päätoimittajan. Keski-Uusimaa, 11.1.2016. (Viitattu 30.4.2018)
Ana Sokolović (2018).
**Ana Sokolović** (serb. Ана Соколовић; s. 7. syyskuuta 1968 Belgrad) on serbialaissyntyinen, myöhemmin Kanadaan siirtynyt ja siellä vaikuttanut säveltäjä.

Sokolović aloitti ensin baletin, sitten teatterin ja musiikin harrastamisen. Hän opiskeli sävellystä Dusan Radićin johdolla Novi Sadissa ja Zoran Erićin johdolla Belgradissa. Maisterinarvonsa hän sai 1990-luvun puolessavälissä Montrealin yliopistosta, jossa oli José Evangelistan opissa. Sokolovićin tuotantoon kuuluu muun muassa kansainvälisesti esitettyjä oopperoita, joihin lukeutuvat *The Midnight Court*, *Svadba* ja *Johannes Debus*. Hänen orkesteriteoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Montrealin sinfoniaorkesteri, Vancouverin sinfoniaorkesteri, Belgradin filharmonikot ja Windsorin sinfoniaorkesteri. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös pienemmille soitinkokoonpanoille tehtyjä sävellyksiä.

Sokolovićin yhteistyökumppaneita ovat olleet koreografi Louise Lecavalier, tanssija Teodor Currentzis sekä näytelmäkirjailijat Denis Marlot ja Stéphanie Jasmin. Teoksellaan *Golden Slumbers Kiss Your Eyes* säveltäjä sai vuonna 2019 vuoden klassisen sävellyksen Juno-palkinnon. Hän on sävellystyönsä ohessa toiminut Montrealin yliopiston sävellysprofessorina.

Lähteet
-------

1. ↑  Analekta: Ana Sokolović
2. 1 2 3  Ana Sokolović: Biography


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Anacostia sijaitsee Washington DC:n keskustan kaakkoispuolella.
Martin Luther Kingin mukaan nimetty katu Anacostiassa.
**Anacostia** [ænəˈkɒstiə] on Yhdysvaltojen pääkaupungin Washingtonin kaupunginosa, joka sijaitsee Anacostia-joen itärannalla pari kilometriä Washingtonin keskustasta kaakkoon. Noin 600 tuhannen ihmisen kaupunginosa on alueen varhaisimpia siirtolaisten asuttamia paikkoja, ja kaupunginosan historialliset korttelit on otettu mukaan National Register of Historic Places -rekisteriin. 1800-luvun puolivälissä Uniontownina tunnettu alue oli yksi ensimmäisistä District of Columbia -hallintoalueen kaupunginosista.

1900-luvun alkupuolella Anacostia oli valkoisten suosima kaupunginosa. Kun 1960-luvulla päätettiin rakentaa kaikki kaupungin uudet julkisesti tuetut asuintalot Anacostiaan, alueesta tuli nopeasti afroamerikkalaisten köyhien ghetto, joka 1980-luvulla oli crack-huumeen myyjien välisen väkivallan riivaama. Vuosituhannen vaihteessa kierre saatiin kääntymään: kun vuonna 1990 alueella tehtiin 450 henkirikosta, vuonna 2012 niitä tehtiin enää 88. Varmaa syytä muutokseen ei tiedetä, mutta merkittävänä vaikuttajana pidetään aborttien sallimista, jolloin ei-toivottuja lapsia syntyi vähemmän ja ihmisten elämäntilanteet näin paranivat. Muita syitä ovat olleet poliisien määrän lisääminen, alueen väestön ikääntyminen ja crack-huumekaupan kannattavuuden huononeminen.

Smithsonian-instituutti ylläpitää kaupunginosassa museota nimeltä Anacostia Community Museum.

Lähteet
-------

1. ↑  Vahvanen, Pekka: Yhdysvalloissa väkivaltarikokset ovat vähentyneet huomattavasti 20 vuodessa, *Suomen Kuvalehti* 3.6.2013. Viitattu 28.5.2017.
2. ↑  Anacostia Community Museum, Smithsonian. Viitattu 28.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anacostia** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anacostia
Vera Kuzmina
**Vera Kuzminitšna Kuzmina** (ven. Вера Кузьминична Кузьмина; 16. marraskuuta 1923 Janšihovo-Norvaši, Tšuvassien ASNT – 22. lokakuuta 2021) oli venäläinen näyttelijä.

Kuzmina valmistui Moskovan Lunatšarskin teatteritaiteen valtioninstituutista. Hän teki toisen maailmansodan aikana hakkuutöitä lähellä Smolenskia. Vuodesta 1947 Kuzmina työskenteli Tšuvassian valtiollisessa draamateatterissa, jossa hän uransa aikana esiintyi yli sadassa roolissa. Vuodesta 1952 hän myös osallistui yli kolmensadan elokuvan dubbaamiseen tšuvassin kielelle. Lisäksi Kuzmina lausui radiossa runoja ja tarinoita sekä osallistui televisioesityksiin.

Vuonna 1990 Kuzmina esiintyi rikosdraamassa *Lovkatš i Hippoza* Žanna Jepplen ja Vladimir Ševelkovin kanssa. Vuonna 1994 näyttelijän työstä tehtiin dokumenttielokuva *Vremeni krugovorot*. Kuzmina sai urallaan useita tunnustuksia, kuten Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen 20. kesäkuuta 1980. Hän kuoli pitkäkestoiseen sairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Умерла народная артистка СССР Вера Кузьмина Российская газета
2. ↑  ВЕРА КУЗЬМИНА Кино-Театр.РУ
**Tamani** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Barouélin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 30 kilometriä Barouélista pohjoiseen. Kunnassa on 13 100 ja keskuskylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).

Tamanin kunta rajoittuu idässä Barouélin piirin Somon ja etelässä Boidién, pohjoisessa Ségoun piirin Souban ja lännessä Koulikoron alueen Koulikoron piirin Nyaminan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 14 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, bozoja, somonoja, soninkeja ja fulbeja.

Tamanista johtaa paikallistie Konobougouun. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja pienimuotoinen kaupankäynti. Osa väestöstä käy kausitöissä Bamakossa, Sélinguéjärvellä tai Norsunluurannikolla. Kunnassa toimii viisi koulua ja kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Tamanissa ja Garnassa on terveyskeskukset ja Mignonissa sairastupa. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 26.12.2016.
2. ↑  Mali - Region de Segou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.12.2016.
3. ↑  Mali - Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 26.12.2016.
4. 1 2 3  Plan de securite alimentaire: Commune rurale de Tamani 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 26.12.2016. [vanhentunut linkki]
**Vera Margrethe Henriksen**, o.s. *Roscher Lund* (22. maaliskuuta 1927 Oslo, Norja – 23. toukokuuta 2016)oli norjalainen kirjailija. 

Henriksenin tuotanto on laaja, hän on kirjoittanut tai ollut yhtenä tekijänä noin 50 kirjassa. Tuotannon keskeisen osan muodostavat historialliset romaanit. Lisäksi hän on kirjoittanut aikalaisromaaneja ja asiaproosaa. Hänen isänsä Alfred Roscher Lund oli Norjan puolustusvoimien ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeisen ajan päällikkö. Henriksenin puoliso oli Olaf G. Henriksen. He tutustuivat toimiessaan sodan aikana salaisessa tiedusteluorganisaatiossa XU:ssa.

Henriksen muutti 1944 Ruotsiin, jossa hän suoritti tutkinnon Uppsalan norjalaisessa koulussa. Hän lähti 1945 Yhdysvaltoihin ja opiskeli 1946–1948 Yalen yliopistossa arkkitehtuuria ja 1948–1949 Columbian yliopistossa taidehistoriaa ja journalistiikkaa. Vuodet 1948–1963 hän asui perheensä kanssa New Jerseyssä. Hän opiskeli laulua Norjassa ja Yhdysvalloissa mutta oli monipuolisesti kiinnostunut eri aiheista, kuten matematiikasta, filosofiasta, arkeologiasta, antropologiasta ja psykologiasta, erityisesti C. G. Jungista.

Samtidenissa 1959 julkaistu artikkeli Tro og tvil on keskeinen hänen tuotantonsa kannalta. Esikoisromaani *Sølvhammeren* hylättiin ensin mutta ilmestyi 1961, sai myönteisen vastaanoton ja palkittiin Bokhandlerprisenillä. Seuraavina vuosina ilmestyivät *Jærtegn* ja *Helgenkongen*, ja niistä muodostui trilogia, jonka keskeinen henkilö on Olav Haraldsson, joka Norjan historiassa tunnetaan kuningas Olavi Pyhänä. Trilogia on suomennettu.

Vuodesta 1970 hän kirjoitti viisi uskonpuhdistuksen jälkeiseen aikaan sijoittuvaa romaania. Hän tutki teoksissaan *Sagaens kvinner* ja *Skjebneveven* naisen asemaa saagojen aikaan. Hän oli itse katolinen ja kirjoitti myös Norjan katolisen kirkon keskiajan historiasta. Kaksiosaisen *Luftforsvarets historie* kattaa ajan 1912–1945. Hän on kirjoittanut myös paikallishistorioita, lasten- ja nuortenkirjoja sekä näytelmiä.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Hopeavasara* (*Sølvhammaren*), suomentaja Aune Brotherus, runot suomentanut Aale Tynni. WSOY, 1962.
* *Ennusmerkki* (*Jaertegn*), suomentaja Aune Brotherus. WSOY, 1963.
* *Pyhä kuningas* (*Helgenkongen*), suomentaja Aune Brotherus. WSOY, 1964.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Pyhän Olavin ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki 1997
* Bokhandlerprisen 1962
* Sarpsborgprisen 1973
* Mads Wiel Nygaards legat 1978
* Riksmålsforbundets barne- og ungdomsbokpris 1988

Lähteet
-------

1. ↑  Vera Henriksen, Store norske leksikon
2. 1 2 3 4  Egil Tveterås: Vera\_Henriksen Vera Henriksen, Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Vera Henriksen er død. NRK 23.05.2016, viitattu 22.12.2017


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tamara** (1958 – ?) oli Suomessa syntynyt orlov-sukuinen ravihevonen. Se voitti Käpylän raviradalla 14. heinäkuuta 1960 ajetun ensimmäisen suomalaisille lämminverisille tarkoitetun ravilähdön. Kilpailuoikeus lämminverihevosille oli myönnetty vuotta aikaisemmin. Tuomo Mäkelän ohjastama tamma saavutti kyseisessä kilpailussa 1200 metrin matkalla kilometriajan 33,2.

Tamaran emä oli Neuvostoliitossa syntynyt tamma Suosikki, joka oli yksi presidentti Urho Kekkosen vuonna 1958 Neuvostoliiton johtajalta Nikita Hruštšovilta lahjaksi saamista hevosista. Tamaran kasvattajaksi on Suomen Hippoksen rekisteriin merkitty käytännön mukaisesti sen emän omistaja eli presidentti Kekkonen. 

Tamara kilpaili uransa Tuomo Mäkelän omistuksessa ja valmennuksessa. Hän oli ostanut hevosen Kekkoselta varsana. Vuonna 1962 tamma voitti ensimmäistä kertaa kilpaillun lämminveristen Suomen mestaruuden.

Lähteet
-------

* Vermon ravirata/Ravien historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hevosen suku ja tilastot Sukupostissa
Diddley bow, tehty ylijäämätavarasta
**Diddley bow** on afrikkalainen kielisoitin. Soitin on tavallisesti kotitekoinen ja yksikielinen, ja sitä soitetaan pullonkaulalla tai muilla vastaavilla slide-soittoon soveltuvilla apuvälineillä kuten esimerkiksi voiveitsellä. Diddley bow tunnetaan lähinnä bluesmusiikista ja monet bluesartistit ovat aloittaneet lapsena juuri halvalla ja helposti rakennettavalla diddley bow'lla. Monien tunnettujen blueskappaleiden melodia soitetaan kitarallakin yhdellä kielellä, nimenomaan sen takia, että ne ovat saaneet alkunsa diddley bow'lla soitettuna. 

Tunnettu diddley bow'ta pääinstumenttinaan käyttänyt muusikko on mississippiläinen bluesmuusikko Lonnie Pitchford. 

Nykyajan muusikoista diddley bow'ta soittavat esimerkiksi Seasick Steve, One String Willie, One String Sam ja Velcro Lewis. Jack White rakentaa diddley bow'n elokuvan It Might Get Loud alussa. Seasick Steve äänitti tribuuttikappaleen nimeltä "Diddley Bow" omalla diddley bow'llaan vuoden 2009 albumille Man from Another Time.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva Diddley bowista
* Seasick Steve soittaa Diddley Bowilla
**Didier Défago** (s. 2. lokakuuta 1977 Morgins, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja syöksylaskun olympiavoittaja vuodelta 2010.

Arvokilpailut
-------------

Défago kilpaili ensimmäisen kerran arvokisoissa vuoden 2001 MM-kisoissa sijoittuen super-G:ssä 11:nneksi. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 hänen paras tuloksensa oli super-G:n kuudes sija. Suurpujottelussa hän oli 14:s ja syöksylaskussa 21:s.

Sankt Moritzin MM-kisoissa 2003 Défago oli alppiyhdistetyssä seitsemäs, super-G:ssä 21:s ja suurpujottelussa 22:s. Vuoden 2005 MM-kisoissa hän oli kuudes syöksylaskussa, seitsemäs super-G:ssä, 12:s suurpujottelussa ja 14:s alppiyhdistetyssä. Torinon talviolympialaisissa 2006 Défago sijoittui suurpujottelussa 14:nneksi, super-G:ssä 16:nneksi ja syöksylaskussa 26:nneksi. Åren MM-kisoissa 2007 hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksi. Syöksylaskussa Défago oli kymmenes, suurpujottelussa 13:s ja super-G:ssä 17:s. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui super-G:ssä kahdeksanneksi.

Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Défago voitti syöksylaskun olympiakultaa. Kultamitali oli Défagon ensimmäinen arvokisamitali. Samojen kisojen super-G:ssä hän sijoittui 15:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli syöksylaskussa kahdeksas ja super-G:ssä 26:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa 14:nneksi. Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli supersuurpujottelussa seitsemäs ja syöksylaskussa yhdestoista.

Maailmancup
-----------

Défago on voittanut urallaan viisi maailmancupin osakilpailua: Val Gardenan super-G:n 2002, Wengenin ja Kitzbühelin syöksykilpailut 2009, Bormion syöksylaskun 2011 ja Kitzbühelin supersuurpujottelun 2014. Lisäksi hän on ollut maailmancupin kilpailuissa kahdeksan kertaa toinen ja kolme kertaa kolmas.

Maailmancupin kokonaiskilpailussa Défago on ollut parhaimmillaan kuudes kausilla 2004–2005 ja 2008–2009. Alppiyhdistetyn maailmancupissa hän oli kolmas kaudella 2004–2005, samoin syöksycupissa ja supersuurpujottelun cupissa kaudella 2008–2009. Hän voitti Sveitsin mestaruuden syöksylaskussa vuonna 2003 ja suurpujottelussa 2004.

Lähteet
-------

* Didier Défago Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu (ranskaksi)

Miesten syöksylaskun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1948: Henri Oreiller | 1952: Zeno Colò | 1956: Toni Sailer | 1960: Jean Vuarnet | 1964: Egon Zimmermann | 1968: Jean-Claude Killy | 1972: Bernhard Russi | 1976: Franz Klammer | 1980: Leonhard Stock | 1984: Bill Johnson | 1988: Pirmin Zurbriggen | 1992: Patrick Ortlieb | 1994: Tommy Moe | 1998: Jean-Luc Crétier | 2002: Fritz Strobl | 2006: Antoine Dénériaz | 2010: Didier Défago | 2014: Matthias Mayer | 2018: Aksel Lund Svindal | 2022: Beat Feuz |
**Pentti Kaartinen** (19. elokuuta 1927 Lappeenranta – 15. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä.

Kaartinen asui lapsuutensa ja nuoruutensa Inkeroisissa. Isä oli kiertävä kauppias, ja Kaartinen itsekin teki leipätyönsä pääosin kaupankäynnin parissa ja perusti Helsinkiin lihakauppoja.

Kaartisen tekemistä kappaleista on ensimmäisenä levytetty "Auton apumies", jonka hän esitti Linnanmäellä voittamassaan uusien esiintyvien kykyjen kilpailussa 1950. Hänellä oli elokuvarooleja elokuvissa *Kesäyön lapset* ja *Kaunis Kaarina*. Reino Helismaahan hän tutustui 1954, kun tämä esiintyi vaalikiertueella Hesperian puistossa, ja he esiintyivät sittemmin yhdessä. Yhteistyön tuloksena syntyi myös levytyksiä ja televisiomainoksia. Kaartinen teki tekstit yhteensä 30 levypuoleen, ja osa oli myös hänen sävellyksiään. Hänen menestynein kappaleensa oli humppaiskelmä "Lähde Lappiin", jonka hän teki 1970-luvulla.

Kaartinen kirjoitti salanimellä Olavi Karela kirjan *Autolla "Kanarian saarille" eli Rattijuopon päiväkirja* (Tammi 1960). Irwin Goodman teki myöhemmin samannimisen kappaleen.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Pennanen, Pentti Kaartinen, Kuplettimestari vuodelta 1951, Helsingin Sanomat 23.5.2016 sivu B 13


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Yeagerin lentoasema** (engl. *Yeager Airport*, IATA: **CRW**, ICAO: **KCRW**, FAA LID: **CRW**) on Yhdysvaltain Länsi-Virginiassa sijaitseva julkinen lentoasema. Asema palvelee ensisijaisesti läheisen Charlestonin kaupungin asukkaita. Lentoasemaan kuuluu yksi asfaltoitu, noin 2 070 metriä pitkä ja 46 metriä leveä kiitotie (05/23). Yeagerin lentoaseman johtajana on vuodesta 2015 saakka toiminut Terry D. Sayre. Lentoasema palveli vuonna 2010 noin 260 000 matkustajaa.

Lentoaseman rakennustyöt aloitettiin 18. lokakuuta 1944. Aseman avajaisseremoniat pidettiin 3. marraskuuta 1947 ja kaupalliset lennot aloitettiin vajaata kuukautta myöhemmin. Rakennustöiden kokonaiskustannukset olivat kahdeksan miljoonaa dollaria.

Lentoasema nimettiin 1985 läheisestä Lincolnin piirikunnasta kotoisin olevan koelentäjä Chuck Yeagerin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Passenger Enplanements at all U.S. Airports (CY10) (s. 39) *Federal Aviation Administration*. Viitattu 20.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  About the Airport *Yeager Airport*.  Arkistoitu 21.4.2018. Viitattu 20.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2  YEAGER (alasivuineen) *Airport IQ 5010*.  Arkistoitu 21.4.2018. Viitattu 20.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Charleston transportation *city-data.com*. Viitattu 25.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yeagerin lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
**Didenko** (myös *Didanko*, *Dindenko*, *Dindanko*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee 150 kilometriä Kitasta pohjoiseen. Kunnassa on 9 900 ja kylässä 1 200 asukasta (vuonna 2009).

Didenkon kunnan pinta-ala on 912 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Guémoukouraban, idässä Madinan, etelässä Namala Guimban ja Saboulan ja lännessä Kourouninkoton ja Djougounin kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Etelärajalla sijaitsee Boucle du Baoulén kansallispuisto.

Kuntaan kuuluu seitsemän kylää, joista neljässä asuu mandinkoja, kahdessa kakoloja ja yhdessä bambaroita. Lisäksi on fulbeja, soninkeja ja maureja.

Didenkosta johtaa paikallistie RR5 Kitaan. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, hirssi ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 6.7.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Dindanko 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 6.7.2018.
3. ↑  Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 6.7.2018.
**Tamar Abakelia** (georg. თამარ აბაკელია, 19. elokuuta 1905 Khoni – 14. toukokuuta 1953 Tbilisi) oli georgialainen kuvanveistäjä, lavastussuunnittelija ja kuvittaja. Hänelle myönnettiin Georgian SNT:n kunniataiteilijan arvonimi vuonna 1942.

Suku
----

Abakelian isä Grigol Abakelia oli Georgian SNT:n pääsyyttäjä ja setä Ioseb Abakelia johtava georgialainen tuberkuloosiasiantuntija. Heidät ammuttiin Stalinin suuressa puhdistuksessa vuonna 1938. Tamar oli naimisissa sosialistirunoilija ja -näytelmäkirjailija Karlo Kaladzen (1907–1988) kanssa. Kaladze eli pidempään kuin vaimonsa ja ainoa poikansa Gulda Kaladze (1932–1974), joka oli myös huomattava kuvanveistäjä.

Elämäkerta
----------

Abakelia syntyi Khonissa Imeretin alueella (joka kuului tuolloin Kutaisin kuvernementtiin ja Venäjän keisarikuntaan). Hän valmistui Tbilisin valtiollisesta kuvataideakatemiasta vuonna 1929 ja opetti koulussa vuodesta 1938 lähtien. Hänen töihinsä kuuluvat Nikolai Tihonovin, Šota Rustavelin ja Važa-Pšavelan teoksiin sekä *Sasuntsi Davitiin* laaditut kuvitukset ja Rustaveli- ja Mardžanišvili-teattereille tuotetut lavastussuunnitelmat. Hän suunnitteli puvut elokuviin *Arsena* (1937), *Giorgi Saakadze* (1942) ja *Davit Guramišvili* (1945). Suurin osa hänen merkittävimmistä töistään on kuitenkin veistoksia. Abakelian teokset tunnetaan dynaamisista kompositioista ja pyöristetyistä muodoista, ja hän oli pitkälti vastuussa veistotaiteen kehityksestä neuvostoajan Georgiassa. Hän laati esimerkiksi veistosfriisit Tbilisin entiseen Marxismi-leninismin museoon vuosina 1936–1937. Niihin on kuvattu sosialismin rakentamisen eri vaiheet Georgiassa. Abakelia kuoli Tbilisissä vuonna 1953 ja hänet haudattiin Diduben pantheoniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Šanidze, L.: *თამარ აბაკელია (Tamar Abakelia)*, s. 12. Vol. 12. Tbilisi: Georgian neuvostoensyklopedia, 1975.
2. ↑  Mikaberidze, Aleksandre, ed.: Abakelia, Tamar  2006. Dictionary of Georgian National Biography.  Arkistoitu 30.9.2011. Viitattu 24.10.2009.
3. ↑  Voyce, Arthur: *Russian Architecture*. [New York]: Philosophical Library, 1948.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Europeana

 |

 |
**Pentti Juha Mika Keskimäki**, F.S.C. (s. 1963) on suomalainen elokuvaaja, joka on kuvaustyön lisäksi keskittynyt elokuvien jälkituotantotöihin, etenkin värimäärittelyyn, vuodesta 2012 oman Kinocolor-yrityksensä kautta.

Keskimäki oli Jussi-palkintoehdokkaana vuonna 2001 elokuvan *Cyclomania* ja vuonna 2006 elokuvan *Saippuaprinssi* kuvauksesta.

Keskimäki valmistui brittiläisestä The National Film and TV Schoolista 1993. Hän opetti 1990-luvulla video- ja filmikuvausta Lahden muotoiluinstituutissa.

Pitkien elokuvien kuvaustöitä
-----------------------------

* *Tomas* (1996)
* *Cyclomania* (2001)
* *Saippuaprinssi* (2006)

Lähteet
-------

1. ↑  Kinocolor Oy, Kauppalehti. Viitattu 4.8.2014.
2. 1 2  Pentti Keskimäki Elonetissä.
3. ↑  Pentti Keskimäki, LinkedIn. Viitattu 4.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Pentti Keskimäen työnäytteitä värimäärittelijänä
* Pentti Keskimäki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1772–1847 eläneestä kirkonrakentajasta. Häntä ei pidä sekoittaa pojanpoikaansa, 1830–1906 eläneeseen kirkonrakentaja Lauri Heikki Kuorikoskeen.*

**Heikki (Henrik) Matinpoika Kuorikoski** (käytti myös sukunimiä **Nikula** ja vuodesta 1826 lähtien **Kvikant** ja **Qvikant**, 17. marraskuuta 1772 Kaustinen – 23. helmikuuta 1847 Kokkola) oli suomalainen kirkonrakentaja, joka kuului tunnettuun Kuorikosken kirkonrakentajasukuun. Hän oli myös lahjakas rakennusten suunnittelija, vaikka joutui tekemään valtaosan töistään Ruotsin ja Suomen intendentinkonttorin piirustusten mukaan.

Heikki Kuorikosken vanhemmat olivat kirkonrakentaja Matti Kuorikoski ja Kaisa Juhontytär Hannila. Kuorikoski oli avioliitossa kahdesti. Ensimmäinen puoliso vuodesta 1792 oli Kaisa Jaakontytär o.s. Torppa (1775–1809) ja toinen puoliso vuodesta 1809 Leena Erkintytär Slotte (aik. Riippa) (1783–1864). Kuorikoskella oli avioliitoistaan yhteensä 15 lasta, joista ainakin neljä kuoli lapsena Kuorikoski asui aluksi synnynkodissaan Nikulan kylän Kuorikosken talossa. Vuonna 1926 hän jätti talon vanhimmalle pojalleen ja muutti Kokkolaan, ostamaansa Kvikantin taloon. Kuorikoski rakensi yli 40 vuotta kestäneen rakentajanuransa aikana parikymmentä kirkkoa ja tapulia ja teki laajan korjauksen kymmeneen kirkkon ja tapuliin. Hän kuoli kotonaan Kvikantissa vuonna 1847.

Kuorikosken itse suunnittelemia rakennuksia ovat ainakin Vetelin, Isojoen, Kalajoen ja Ylikannuksen kirkot, jotka nykyisin eivät enää ole pystyssä. Säilyneitä Kuorikosken rakentamia töitä ovat Lapuan tuomiokirkon lisäksi Konginkankaan ja Lestijärven kirkot, Petolahden kirkon kellotapuli, Laukaan kirkko ja siinä oleva Kuorikosken suunnittelema kellotapuli. Halsuan kirkko on poika Jaakko Kuorikosken vuosina 1825–1826 rakennuttama, isänsä Heikin laatimien suunnitelmien perusteella.

Kuorikoski toteutti Turun palon jälkeiset Turun tuomiokirkon korjaustyöt (1828–1830). Niiden aikana hänen poikansa Fredrik Henrikinpoika kuoli pudottuaan kirkon tornista. Toinen poika Jaakko Kuorikoski jatkoi isänsä tapaan kirkonrakentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Känsälä, Risto: / Kuorikoski, Heikki Matinpoika (1772-1847) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  21.3.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.6.2021.
2. 1 2 3  Kolbe, Laura (päätoim.): *Suomen kulttuurihistoria: 5. Viisisataa pienoiselämäkertaa*, s. 151–152. Helsinki: Tammi, 2004. ISBN 951-31-1846-0.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Heikki Koukkunen** (21. maaliskuuta 1938 Suojärvi – 9. marraskuuta 1983 Joensuu) oli rajakarjalaista syntyperää oleva historioitsija ja kulttuurivaikuttaja. Hän tutki ja teki tunnetuksi synnyinseutunsa perinnekulttuuria sekä ortodoksisuutta.

Heikki Koukkunen oli ideoimassa TV-dokumentteja "Vanhaa ja uutta Karjalassa" vuonna 1973 ja "Taianteosta katrilliin" vuonna 1982 sekä ohjasi samana vuonna MTV:lle dokumenttisarjan "Out'in itkut", joka kertoo itkuvirsien taitaja Outi Katalkinista. Lisäksi hän oli professori Heikki Kirkisen ynnä muiden kanssa kokoamassa Karjalaista perinnekuvastoa, jonka Kimy-kustannus julkaisi vuonna 1983.

Koukkunen suoritti filosofian tohtorin tutkinnon Joensuun korkeakoulussa. Hänen väitöstilaisuutensa tammikuussa 1977 oli korkeakoulun ensimmäinen. Historian väitöskirjan aihe oli Suomen valtiovalta ja kreikkalaiskatoliset 1891-1897. Koukkunen ei kuitenkaan ollut korkeakoulun ensimmäinen tohtorin arvon saanut, sillä Kari Tuunainen ehti saada tutkintotodistuksen käteensä pari päivää aikaisemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  EloNet: Heikki Koukkunen *elonet.fi*. Viitattu 4.8.2014.
2. ↑  Karjalainen perinnekuvastoX kolumbus.fi.  Arkistoitu 8.8.2014. Viitattu 4.8.2014.
3. ↑  Arto Nevala: *Uudisraivaaja. Joensuun yliopiston 40-vuotishistoria*, s. 236. {{{Julkaisija}}}, 2009. ISBN 978-952-219-297-4.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Salon seurakunta** on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Salon kauppalassa vuosina 1914–1951. Seurakunta kuului Turun arkkihiippakuntaan ja Perniön rovastikuntaan. Salon seurakunta liitettiin Uskelan seurakuntaan vuonna 1951, jolloin seurakunnan nimeksi tuli Salo-Uskelan seurakunta.

Uskelan seurakunnan Salon kappeliseurakunta mainitaan jo vuonna 1325. Kappeliseurakunnan kirkkona toimi Pyhän Annan kappeli. Kappelikirkko purettiin Uskelan kirkon rakennusmateriaaliksi vuonna 1832 ja kappeliseurakunta lakkautettiin. Uskelasta itsenäistyneeseen Salon kauppalaan päätettiin perustaa oma seurakunta vuonna 1906, mikä toteutui vuonna 1914. Seurakunta sai kirkon vuonna 1927, kun Salon rukoushuonetta laajennettiin ja se vihittiin Salon kirkoksi. Vuonna 1935 seurakunta päätettiin liittää takaisin Uskelaan, mikä toteutui vuonna 1951. Salon seurakunnan ainoa kirkkoherra oli Heikki Linkonen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salo Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 25.3.2021.
2. ↑  Salo-Uskelan historiaa Salon seurakunta.  Arkistoitu 19.12.2020. Viitattu 25.3.2021.
3. ↑  Pappisluettelo - Salo Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 25.3.2021.
Salon Seudun Harmonikkakerhon ykkösharmonikat esiintymässä
**Salon Seudun Harmonikkakerho** on 6. helmikuuta 1979 perustettu harmonikansoittajien yhdistys joka koostuu Salossa ja ympäristössä vaikuttavista harmonikasta kiinnostuneita henkilöistä.
Paavo Sjöberg on ollut yhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja perustamisesta lähtien vuoteen 2001 asti jolloin Esa Pethman otti orkesterinjohtajan paikan.

Kerho on osallistunut Hyvinkään harmonikkaviikolle vuonna 1982, jossa Paavo Sjöbergin sävellys "Salon seudun polkka" voitti kilpailun. Kisaan osallistui 157 sävellystä.

Sata-Häme soi kilpailussa saavutettiin voitto tangosävellyskilpailussa kappaleella "Pidättekö tangosta". Vuonna 1989 kerhon soittajat nappasivat 4 voittoa viidestä Varsinais-Suomen harmonikkakilpailuissa.

Kerhon yhteyteen muodostui SALONki-viihdeorkesteri ( huom. nimen virallinen kirjoitusmuoro ) joka on pitänyt omia konserttejaan.

Diskografia
-----------

* Salon silloilta halikonlahden laineille (1986)
* Ankkurit ylhäällä (1991)

Lähteet
-------

* Veli-Matti Henttonen: *Harmonikkapartiosta viihdeorkesteriksi Salon Seudun Harmonikkakerhon historiikki 1979-2004*. Salon Seudun Harmonikkakerho ry, 2004.

Aiheesta muualla
----------------

* Salon Seudun Harmonikkaorkesterin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Salon Seudun Harmonikkakerho** Wikimedia Commonsissa
Salon sosialidemokraattien työväentalo 1930-luvulla.
**Salon työväentalo** on Salon kaupungin keskustassa sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Salon Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1891, ja sen toiminta elvytettiin vuonna 1901. Yhdistys oli ostanut tontin työväentaloa varten vuonna 1906, ja se oli maksanut 600 markkaa. Työväentalon ensimmäinen osa rakennettiin vuonna 1908, ja saliosa valmistui vuonna 1910. Ullakkokerrosta on muutettu ja laajennettu myöhemmin. Ravintolasiipi korotettiin kaksikerroksiseksi vuonna 1958. Myöhemmin sen jatkoksi on rakennettu matala liikesiipi..

Rakennus
--------

Talo sijaitsee Salon keskustassa. Julkisivut on vuorattu ponttilaudoituksella. Talo on maalattu punaiseksi, ja sen listoitukset ovat valkoiset. Talon alkuperäiset piirustukset on tehnyt A. Tapio, ja ne perustuvat osittain jäsenen K. Valppaan ehdotukseen. Työväenyhdistysten keskusliitto on tehnyt kahden viimeisimmän lisärakennuksen piirustukset. Sisätilat on uudistettu useita kertoja ajanmukaisiksi.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työläisnuorten talvikatselmus monine kilpailuineen keräsi vuonna 1937 yli 150 osallistujaa työväentalolle. Järjestäytynyt työläisnuoriso tuomitsi vuonna 1932 kokouksessaan työväenjärjestöihin kohdistuvan vainon.
Turun Työväenteatteri vieraili työväentalolla esittämällä operetin *Prinssipuoliso*.
Työväentalolla järjestettiin runsaasti erilaisia huvitilaisuuksia, näyttämöesityksiä, tansseja ja karnevaaleja.

Nykyinen käyttö
---------------

Talo on myyty viereiselle kauppakeskukselle. Taloa käytetään kuitenkin edelleen, koska kauppakeskuksen laajenemissuunnitelmat on jäädytetty Salon seudun heikon taloudellisen tilanteen vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Willner, Margareta: *Varsinais-Suomen työväentalot*. Suomentanut Munter, Riitta. Turun kaupungin historiallinen museo, 1978. ISBN 951-9125-19-1.
2. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  15.2.1937, no 37. Viitattu 10.11.2022. />
3. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  23.2.1932, no 44. Viitattu 10.11.2022.
4. ↑  Sosialisti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  16.3.1933, no 63. Viitattu 10.11.2022.
5. ↑  Salon seudun kunnallislehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1.12.1938, no 137. Viitattu 10.11.2022.
6. ↑  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
7. ↑  SDP Salo *sdpsalo.fi*. Viitattu 10.11.2022.
**Bewe TuusKi** on 2012 perustettu tuusulalainen jääkiekkoseura, joka pelasi Suomen 
kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. 
Seura muodostui vuonna 2012, kun tuusulainen KJT TuusKi ja helsinkiläinen Bewe yhdistyivät.

Bewe TuusKi on tehnyt yhteistyötä kahden Mestiksen seuran Kiekko-Vantaan ja Keravan HCK:n kanssa. Bewe TuusKi oli kahdesti lähellä nousta Mestikseen kausien 2013–2014 ja 2014–2015 päätteeksi, mutta tavoite jäi haaveeksi. Kaudella 2015–2016 Bewe TuusKi muuttui lopulta KJT Edustukseksi ja Bewe toimi tuolloin taustatukena. Kaudella 2016–2017 Bewe ilmoitti lopettaneensa yhteistyön ja keskittyi jatkossa yhteistyöhön jääpalloseura Botnian kanssa.

Bewe TuusKin sisääntulona soi *Shinedown Diamond Eyes* ja maalibiisinä *The Concert (Seven Nation Army)*.

### Menestys

| Kausi | Runkosarja | Lopullinen | O | V | JV | H | JH | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012–2013 | 5 | 5 | 25 | 11 | 3 | 8 | 3 | 89 | 71 | 18 | 36 |
| 2013–2014 | 4 | 3 | 38 | 20 | 3 | 13 | 2 | 167 | 144 | 23 | 68 |
| 2014–2015 | 5 | 3 | 36 | 17 | 2 | 13 | 4 | 149 | 125 | 24 | 59 |

* ***Runkosarja** tarkoittaa Bewe TuusKin sijoitusta runkosarjassa.*
* ***Lopullinen** tarkoittaa Bewe TuusKin lopullista sijoitusta.*

Kapteenit Suomi-sarjassa
------------------------

* 2012–2013 Suomi Antti Suominen
* 2013–2014 Suomi Teemu Sainomaa
* 2014–2015 Suomi Lasse Malo

Peliasu
-------

Bewe TuusKi pelaa kotiottelunsa sini-puna-valkoisella paidalla, sinisillä housuilla, sini-puna-valko sukilla sekä valkoisen kypärällä. Vierasottelut joukkue pelaa valko-punaisella paidalla sekä samanvärisillä sukilla.

Tunnettuja pelaajia
-------------------

### Joukkueessa pelanneet Suomi-sarjassa

* Suomi Iiro Mäntylä
* Suomi Juuso Perttilä
* Suomi Juho Perttilä
* Suomi Lasse Malo
* Suomi Saku Salmela
* Suomi Eemeli Heikkinen
* Suomi Lauri Lehvonen **†**
* Suomi Teemu Sainomaa
* Suomi Noora Räty
* Suomi Joel Lehtinen

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Bewen ja KJT:n yhteistyö päättyy *Bewe Sport*.  7.9.2016. Viitattu 15.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Bewe TuusKin sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bewe Sportin sivut
* TuusKi Hockey Official