recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kultainen ja hopeinen Lifesaving Medal.
**Lifesaving Medal** on Yhdysvaltain rannikkovartioston myöntämä ansiomerkki. Merkkiä myönnetään kahdessa eri luokassa, kultaisena ja hopeisena. Merkki luotiin vuonna 1874. Merkki ei ole sotilaskunniamerkki, ja sitä myönnetään etupäässä siviilihenkilöille.

Myöntöperusteet
---------------

Lifesaving Medal voidaan myöntää kenelle tahansa henkilölle, joka pelastaa tai yrittää pelastaa toisen henkilön hukkumiselta, laivan haaksirikkoutumiselta tai muusta henkeä uhkaavasta merihädästä. Lisäksi jotta merkki voidaan myöntää, tulee pelastustapahtuman tapahtua Yhdysvaltain aluevesillä, tai vähintään pelastustapahtuman toisen osapuolen olla Yhdysvaltain kansalainen, tai vaihtoehtoisesti onnettomuuteen joutuneen aluksen tai ilma-aluksen olla Yhdysvaltain kansalaisen omistuksessa tai hallinnassa.

Kultainen ansiomerkki voidaan myöntää henkilölle joka pelastustoimessa vaarantaa oman henkensä ja osoittaa lisäksi äärimmäistä ja sankarillista huolenpitoa. Hopeinen ansiomerkki voidaan myöntää teosta, joka ei kaikin puolin täytä kultaisen ansimerkin edellytyksiä, mutta joka silti on luonteeltaan tavanomaista ansiokkaampi ja ansaitsee tulla tunnustetuksi.

Sotilashenkilöille jotka osallistuvat palveluksessaan pelastustoimeen ei tavallisesti suositella Lifesaving Medalia. Sen sijaan vastaavanlaisissa ansiokkaissa teoissa heille anotaan sotilaskunniamerkkiä. Mikäli sotilashenkilön ansio kuitenkin tapahtuu tämän ollessaan palveluksesta vapaalla, voidaan Lifesaving Medal heillekin myöntää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Coast Guard Military Medals and Awards Manual*, s. 41. United States Coast Guard, 15. Elokuuta 2016.
**Märkälevy kollodion valokuvaus** on historiallinen valokuvaus menetelmä, joka kehitettiin 1850-luvulla englantilaisen Frederick Scott Archerin toimesta. Tämä menetelmä käyttää kollodium-nimistä nestettä, joka on valmistettu nitratusta puuvillasta, joka on sekoitettuna eetteriin ja noin 96% alkoholiin. Tähän liuokseen on sekoitettu jodidi ja bromidi suoloja.

Kun tämä seos levitetään lasi- tai metallilevylle, minkä jälkeen levy herkistetään hopeanitraattikylvyssä, se on valoherkkä ja muodostaa valoherkän kerroksen, joka mahdollistaa valokuvan tallentamisen.

Märkälevy kollodion menetelmä vaatii, että koko valokuvausprosessi - alkaen levyn valmistelusta kollodiumilla, valotuksesta kamerassa, kehittämisestä ja kiinnittämiseen - suoritetaan märkänä. Tämän vuoksi valokuvaajilla täytyi olla käytössään pimeä huone tai liikuteltava pimeä teltta kuvauksen yhteydessä. Levyn valoherkkä pinta on ns ortokromaattinen, joten se on sokea punaiselle valon aallonpituudelle.

Tämä menetelmä oli erittäin suosittu 1850- ja 1860-luvuilla, ennen kuin kuivalevyt ja muut valokuvausmenetelmät alkoivat korvata sen. Märkälvy kollodion menetelmä tuottaa erittäin teräviä ja yksityiskohtaisia kuvia, joilla on oma ainutlaatuinen esteettisensä ja tunnelmansa. Kuvien laatu ja menetelmän kyky tallentaa hienoja yksityiskohtia teki siitä suositun muotokuvien ja maisemakuvien ottoon.

Vaikka märkälevy kollodion valokuvaus on nykyään suurelta osin korvattu nykyaikaisemmilla menetelmillä, se kokee jonkin verran uutta suosiota historiallisen valokuvaustekniikan harrastajien ja taiteilijoiden keskuudessa, jotka arvostavat sen uniikkia ilmettä ja käsityöläisyyden tunnetta. Monet valokuvaajat ja taiteilijat käyttävät sitä luodakseen teoksia, jotka heijastavat menneen ajan tunnelmaa ja estetiikkaa.

Märkälvy kollodion prosessin käyttöön liittyy tiettyjä haasteita, kuten kemikaalien käsittelyn vaativuus, valotuksen ja kehityksen aikaherkkyys sekä tarvittavien materiaalien ja välineiden saatavuus. Siitä huolimatta se tarjoaa ainutlaatuisen tavan tutkia valokuvauksen perusteita ja historiallista taustaa, tarjoten samalla syvällisen käsityksen valokuvauksen fyysisestä ja kemiallisesta luonteesta.
**Bolot (Bolotbek) Tölön uulu Šamšijev** (kirgiisiksi Болот (Болотбек) Төлөн уулу Шамшиев, ven. Болот (Болотбек) Толенович Шамши́ев, *Bolot (Bolotbek) Tolenovitš Šamšijev*; 12. tammikuuta 1941 Frunze – 21. joulukuuta 2019) oli yksi tunnetuimmista kirgisialaisista elokuvaohjaajista.

Bolot Šamšijev syntyi kirgiisirunoilija Tölön Šamšijevin perheeseen. Hän valmistui Neuvostoliiton elokuvakoulusta VGIK:istä vuonna 1965. Šamšijevin ensimmäinen dokumenttielokuva, Manas-eepoksesta kertova *Manastšy* (1965) herätti kansainvälistäkin huomiota. Vuonna 1969 hän ohjasi Muhtar Äwezovin teokseen perustuvan näytelmäelokuvan "Laukaus Karašin solassa" (*Karaš ašuusundagy atyšuu*). Sitä seurasi historiallinen seikkailuelokuva "Issyk-Kulin punaiset unikot" (*Ysyk-Köldün kyzgaldaktary*, 1972).

Šamšijevin läpimurtoteokseksi muodostui Tšingiz Aitmatovin romaaniin perustuva "Valkea laiva" (*Ak keme*, 1976), joka sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1977. Aitmatovin teoksiin perustuvat myös "Varhaiset kurjet" (*Erte žasdagy karkyralar*, 1980) ja perestroika-henkinen *Fudzijamaga tšyguu* ("Nousu Fudžijamalle", 1988).

Šamšijev liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1971. Vuonna 1975 hän sai Kirgisian SNT:n ja vuonna 1991 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Vuodesta 1990 lähtien hän toimi yksityisen Salamalik-elokuvayhtiön johtajana. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Kirgisian matkailu- ja urheiluministeriksi.

Neuvostoliiton hajottua Šamšijevilla ei ollut mahdollisuutta kuvata uusia elokuvia. Sen sijaan hän työskenteli kirjailijana ja jatkoi Manas-eepoksen tutkimista. Hän toimi myös Kirgisian presidentin neuvonantajana.

Ohjaustyöt
----------

* *Manastšy (dokumenttielokuva, 1965)*
* *Tšaban* ("Paimen", dokumenttielokuva, 1966)
* Laukaus Karašin solassa (*Karaš ašuusundagy atyšuu*, 1970)
* Issyk-Kulin punaiset unikot (*Ysyk-Köldün kyzgaldaktary*, 1972)
* *Süjüu žaŋyrygy* ("Rakkauden kaiku", TV-elokuva, 1974)
* Valkoinen laiva (*Ak keme*, 1976)
* *Adamdardyn arasynda* ("Ihmisten keskellä, 1979)
* Varhaiset kurjet (*Erte žasdagy karkyralar*, 1980)
* *Börü zyndan* ("Sudenkuoppa", 1984)
* Tarkka-ampujat (*Snaiperler*, 1986)
* *Fudzijamaga tšyguu* ("Nousu Fudžijamalle", 1988)

Lähteet
-------

1. ↑  В Киргизии скончался советский кинорежиссер Болот Шамшиев *Regnum*. Viitattu 23.12.2019.
2. 1 2 3  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 492. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
3. ↑  Entsiklopedija otetšestvennogo kino *russiancinema.ru*.  Arkistoitu 29.11.2011. Viitattu 14.11.2010. (venäjäksi)
4. ↑  Fergana.ru. Bolot Šamšijev: Samaja strašnaja beda dlja Kyrgyzstana – eto nigilizm *ferghana.ru*. Viitattu 14.11.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Petrus Tillaeus** (1679 Falun, Ruotsi – 11. helmikuuta 1754 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kartografi, kaupungininsinööri ja raatimies. Petruksen vanhemmat olivat Rättvikin seurakunnan lääninrovasti Anders Tillaeus ja Elisabeth Dahlborg. Tillaeus oli naimisissa Maria Emmerichin kanssa.

Petrus Tillaeuksen kartta Tukholmasta vuodelta 1733
Tillaeus opiskeli Uppsalan yliopistossa vuosina 1699–1711. Vuonna 1717 hänestä tuli Tukholman kaupungininsinööri, ja hän teki kaupungin palveluksessa pitkän uran. Tillaeus julkaisi vuonna 1733 ensimmäisen painetun kartan Tukholmasta, jossa oli katujen nimiä, ja sen jälkeen alkoi ilmestyä myös osoitekalentereita. Hänen kuolemansa jälkeen annettiin kuulutus, jossa määrättiin, että katujen ja kujien nimet oli ilmoitettava kartoissa ja asiakirjoissa. 

Tillaeuksen töitä on käytetty Tukholman historian tutkimuksessa.

Lähteet
-------

* Svenska män och kvinnor. Biografisk uppslagsbok. Stockholm 1954
* Avertissiment ang abonnemang på TilLaeus karta. Allmän kungörelse Kungl Biblioteket.
* Dahlgren E W. Stockholm Sveriges hufvudstad. Skildrad med anledning av Allmänna konst- och industriutställningen 1897. Stockholm 1897, s 170.
* Ssa.stockholm.se
* Vobam.se (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑  *Nordisk familjebok*, s. 50. Tukholma: Nordisk familjeboks förlags aktiebolag, 1919. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kahden puolen Pohjanlahtea*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 9789517468251.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Germaaniheimojen asuinalueita noin vuonna 50. Ruugien alue on Itämeren rannikolla langobardien ja goottien välissä.
**Ruugit** (lat. *Rugii*) olivat itägermaaninen heimo, joka asui ensimmäisellä vuosisadalla Itämeren etelärannoilla, nykyisen Puolan luoteisosissa. He olivat ilmeisesti muuttaneet sinne alun perin Norjasta, asuttaen ensiksi Rügenin saaren ja sen lähialueet. Heimon nimi on lähtöisin muinaisnorjan sanasta *rugr*, joka tarkoittaa ruista, ja Norjan Rogalandin lääni on saattanut olla heimon alkukoti, josta osa muutti liikakansoituksen vuoksi etelään.

Ruugit asuivat jonkin aikaa Pommerissa, missä heidän uskotaan antaneen nimensä Rügenille. 300-luvun alkupuolella he muuttivat etelään Tisza-joen yläjuoksulle nykyisessä Unkarissa. Myöhemmin Ruugit joutuivat hunnien valloittamiksi ja osallistuivat Attilan sotaretkeen vuonna 451. Attilan kuoltua ruugit nousivat kapinaan ja perustivat oman valtakunnan nykyisen Itävallan alueelle.

Joitakin ruugien kuninkaita vuosilta 451–487 tunnetaan nimeltä:

* Flaccitheus (hallitsi vuoteen 475)
* Feletheus, Flaccitheuksen poika (hallitsi 475–487, joutui Odovakarin vangiksi)
* Fredericus, Feletheuksen poika

Tämän valtakunnan kukisti ja liitti omaan kuningaskuntaansa ostrogoottien kuningas Odovakar vuonna 487. Uusien isäntiensä alaisina ruugit ottivat osaa kuningas Teoderik Suuren hyökkäykseen Italiaan vuonna 489. Italiassa ruugit muodostivat yhden ostrogoottien haaroista ja katosivat Italiasta näiden mukana.

Latinankieliset kirjailijat sekoittavat toisinaan ruugit ja rusit.

Lähteet
-------

* *Nordisk Familjebok*, ruotsalainen tietosanakirja, joka julkaistiin vuosina 1904–1926 ja on nykyään vapaasti käytettävissä ns. Public domainissa

### Viitteet

1. ↑  P L Kessler: Kingdoms of the Germanic Tribes - Rugii (Rugians) Kessler Associates. Viitattu 1.8.2012. englanti
2. 1 2  Nordisk familjebok - Uggleupplagan. 23. Retzius – Ryssland Project Runeberg. Viitattu 24.2.2017. ruotsi
Mopo Sportin myymälä Vantaan Petikossa.
**Mopo Sport** on suomalainen mopoja, skoottereita, mopojen osien ja tarvikkeiden maahantuoja-, myyjä- sekä verkkokauppayritys. Mopo Sport on perustettu vuonna 1974. Sen myymälä sijaitsee Vantaan Petikossa.

Mopo Sport aloitti toimintansa myymällä mopon viritysohjeita postitse, mutta laajensi nopeasti myös varaosien myyntiin. Nykyään Mopo Sportilla on myös huolto sekä oma Team Mopo Sport niminen mopo endurance talli. Talli on voittanut Helsinki MopoGP:n mm. vuonna 2014.

Maahantuonti
------------

Mopo Sport on tuonut maahan monia alan johtavia varaosa- ja viritysosamerkkejä, kuten italialaisia Dellorto-kaasuttimia, Malossi-viritysosia, Giannelli-pakoputkia sekä espanjalaisia Metrakit-viritysosia, GRO-öljyjä ja -voiteluaineita sekä NG-jarrulevyjä.

Kritiikki "tappajamopojen" kaupustelusta
----------------------------------------

Mopo Sportia on pitkään syytetty mopojen virityskulttuurin tuomisesta Suomeen. Tekniikan Maailmassa (9/1988) toimittaja Martti Merilinna kirjoitti "Pienen empimisen jälkeen eri mopomerkkien maahantuojat sanoutuivat irti moisesta kuoleman kaupustelusta. Vantaalla toimiva varaosaliike on tällä hetkellä käytännöllisesti katsoen alansa ainoa ja voi hyvin. Nuorta, innostunutta asiakaskuntaa riittää." artikkelissaan otsikolla Tappajamopo, joka käsitteli kahden nuoren miehen kuolemaan johtanutta onnettomuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Vauhtia, vettä ja vaaratilanteita Koillis-Helsingin Lähitieto, lahitieto.fi. Viitattu 25.1.2016.
**Karel Kramář** (27. joulukuuta 1860 Vysoké nad Jizerou – 26. toukokuuta 1937 Praha) oli tšekkiläinen poliitikko ja Tšekkoslovakian ensimmäinen pääministeri vuosina 1918–1919.

Kramář väitteli lakitieteen tohtoriksi Prahan yliopistosta vuonna 1884. Hän kuului yhdessä Tomáš Masarykin ja Josef Kaizlin kanssa niin sanottujen Tšekin realistien ryhmään, jotka liittyivät vuonna 1890 nuortšekkiläiseen puolueeseen. Kramář valittiin 1891 sekä Böömin maapäiville että Itävallan valtakunnanneuvostoon. Hän vastusti Itävalta-Unkarin liittoa Saksan kanssa ja toivoi läheisempiä suhteita Venäjään. Ensimmäisen maailmansodan aikana Itävallan viranomaiset pidättivät Kramářin toukokuussa 1915 ja häntä syytettiin maanpetoksesta, koska hänen katsottiin yllyttäneen tšekkiläisiä sotilaita karkaamaan Itävalta-Unkarin armeijasta. Hänen oikeudenkäyntinsä herätti laajaa huomiota ja voimisti tšekkien kansallismielisyyttä. Hänet tuomittiin heinäkuussa 1916 kuolemaan, mutta joulukuussa uudeksi keisariksi tullut Kaarle I lievensi armahduksella tuomion 15 vuoden pakkotyöksi. Heinäkuussa 1917 Kaarle armahti hänet kokonaan osana yleistä poliittista amnestiaa. Vapauduttuaan Kramář jatkoi kamppailuaan Tšekin itsenäisyyden puolesta.

Kramář oli yksi keskeisimmistä johtajista syyskuussa 1918 Prahaan perustetussa Tšekkoslovakian kansallisessa neuvostossa. Kun itsenäinen Tšekkoslovakian valtio julistettiin Itävalta-Unkarin hajoamisen yhteydessä perustetuksi, Kramářista tuli 16. marraskuuta 1918 sen ensimmäinen pääministeri. Hän jatkoi tehtävässä seuraavan vuoden heinäkuuhun saakka. Kramář myös edusti Tšekkoslovakiaa Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1919. Myöhemmin hän oli yksi kansallisdemokraattien johtajista parlamentissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kl-Ky (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 4.4.2014.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1911), s. 1196 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.4.2014.
3. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1924), s. 1194 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.4.2014.
4. 1 2  Karel Kramar (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 4.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
J. E. Stenberg, Oulun kaupungintalo, 1886, on tyyliltään uusrenessanssia.
**Kertaustyylit** (Uusperinteinen eli Revivalistinen arkkitehtuuri) ovat rakennus- ja sisustustyylejä, jotka esiintyivät 1800-luvun uusklassismin (Suomessa empiren ja biedermeierin) jälkeen ja joille oli ominaista varhaisempien tyylimuotojen jäljittely.

Näitä tyylejä kutsutaan joskus myös yhteisnimikkeellä **historismi**, sillä kertaustyylit olivat hyvin historiatietoisia, ja niiden tyyli-ihanteet perustuivat aiempina aikakausina vallinneisiin tyylisuuntiin. Rinnakkain eklektistisesti esiintyvät esimerkiksi uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. Suomalaisessa arkkitehtuurissa uusbarokki ja -rokokoo jäivät marginaalisiksi tyylisuunniksi, mutta uusgotiikka ja -renessanssi olivat 1900-luvun alkuun saakka suosittuja rakennustyylejä uusklassismin rinnalla. Käytetty tyyli valittiin usein rakennustyypin perusteella, esimerkiksi pankki- ja hallintorakennuksissa suosittiin mahtailevaa uusrenessanssia, kun taas uusgotiikka oli 1800-luvun loppupuolen vallitseva tyyli kirkkoarkkitehtuurissa. 

Kertaustyylien syntyyn vaikutti kansallisvaltioiden nousu, jonka yhteydessä kansa nousi valtioiden johtoon. Käyttämällä kertaustyylejä arkkitehtuurissa pyrittiin oikeuttamaan kansanvalta.

Kertaustyylejä kohtaan ei tunnettu kovinkaan suurta kunnioitusta 1900-luvun puolivälistä 1970–1980-luvuille saakka, ja ne nähtiin pitkään lähinnä tyylisuuntana, josta avantgarde pystyi ammentamaan innoitusta. Vanha rakennuskanta nähtiin vanhanaikaisena, epäkäytännöllisenä sekä kalliina huolto- ja korjauskustannuksiensa vuoksi. Monien kertaustyylisten rakennusten purkua perusteltiin niiden epäkäytännöllisyydellä ja "huonolla arkkitehtuurilla", eikä rakennusten suojelua pidetty tarpeellisena. Suomessa tällaista toimintaa yhdistettynä poliittiseen kulttuuriin alettiin kutsua Turun taudiksi.

Katso myös
----------

* Pyörökaarityyli

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. 1 2  Taidehistorian sanasto (pdf) Jyväskylän yliopisto. Viitattu 6.10.2018.
2. ↑  Riitta Konttinen ja Liisa Laajoki: *Taiteen sanakirja*, s. 188. Otava, 2000.
3. 1 2 3  *Taiteen Pikkujättiläinen*, s. 304–306. Wsoy, 1991.
4. ↑  Aikio & Vornanen 1993, s. 264
5. 1 2  *Typically Munich!*. Münchenin kaupunginmuseo, 2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kertaustyylit** Wikimedia Commonsissa
**Väinö Salmela** (25. syyskuuta 1915 Sortavala – 14. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen kenraalimajuri.

Salmela pääsi ylioppilaaksi 1936 Sortavalan lyseosta. Hän valmistui Kadettikoulusta 1939 ja kävi Sotakorkeakoulun sodan jälkeen 1950 (ye-upseeri 1951). Talvisodassa hän toimi JR 34:ssa komppanianpäällikkönä 1939-1940 Kollaan rintamalla. Välirauhan aikana hän oli komppanianpäällikkönä 9. prikaatissa, josta jatkosodan alettua tuli JR 9 Salmelan jatkaessa komppanian päällikkönä 1942 asti. Vuosina 1942-1944 hän toimi esikuntatehtävissä, mm. 1943-1944 15. prikaatin esikunnan toimistopäällikkönä. Vuoden 1944 aikana hän toimi myös pataljoonankomentajana. Rauhan tultua hän palasi komppanianpäälliköksi JR 3:een vuosiksi 1945-1949. Toimistotehtäviä hän hoiti 1950-1951 Kajaanin sotilaspiirissä ja 1951-1952 pääesikunnassa sekä 1952-1955 Helsingin sotilaspiirissä. 1955-1958 Salmela opetti taktiikkaa Taistelukoulussa. Pataljoonankomentajana Pohjan prikaatissa hän oli 1958-1959, minkä jälkeen hän toimi toimistopäällikkönä pääesikunnassa 1959-1963. Porin prikaatia Salmela komensi 1963-1966. Etelä-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän toimi 1967-1970 ja uransa päätteeksi pääesikunnan komentopäällikkönä 1970-1975. Eläkkeelle jäätyään hän toimi vielä 10 vuoden ajan sydäntutkimussäätiön asiamiehenä.

Ylennykset: Vänrikki 1937, luutnantti 1940, kapteeni 1941, majuri 1951, everstiluutnantti 1957, eversti 1963, kenraalimajuri 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Salmelan muistokirjoitus (Helsingin Sanomat Muistot) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
**Helsingin pikkukirkkoyhdistys** on vuosina 1924–1956 toiminut yhdistys, jonka tarkoituksena oli huolehtia esikaupunkialueiden sielunhoitotyöstä laajassa seurakunnassa. Se jatkoi 1918 asetetun pikkukirkkokomitean työtä. Pikkukirkkoliike vaikutti Pohjoismaissa, ja se sai alkunsa 1886 Kööpenhaminasta.

Helsingissä Pikkukirkkoyhdistyksen toiminta liittyi Kalliolan setlementtiin. Sen alkuperäinen tarkoitus oli järjestää jumalanpalveluksia ja hartaushetkiä Helsingin ympäristön esikaupungeissa. Toiminta laajeni kesäjuhliksi, pyhäkouluiksi ja kuoroiksi.

Yhdistyksen perusti piispa Jaakko Gummerus. Jäseninä oli muun muassa arkkitehtejä, kuten Ilmari Launis (1881–1955), Elias Paalanen (1884–1967) ja Berndt Blom (1868–1932), joita kiinnosti sen vapaaehtoisuuteen perustuva, uudenlaisia tila- ja rakennusratkaisuja kehittelevä toiminta. Yhdistyksen luottosuunnittelijaksi tuli arkkitehti Albert Nyberg. Yhdistys laaditutti mallipiirustuksia. Aktiivijäseniä olivat myös Eino Sormunen, J. H. Tunkelo, Osmo Tiililä, Lauri Apajalahti, Heikki Valanne ja Ensio Kuula Mika Waltarin tiedetään olleen mukana toiminnassa ainakin sen verran, että hänen runojaan julkaistiin yhdistyksen julkaisemassa Pikkukirkon joululehdessä vuosina 1926 ja 1927.

Liike vaikutti siihen että kirkoista alkoi muodostua kirkollisia monitoimikeskuksia. Monille paikkakunnille perustettiin pikkukirkkoyhdistyksiä tarkoituksena rakentaa oma kirkko ja järjestää omaa toimintaa.. Paikallisten yhdistysten merkitys väheni seurakuntatyön kehittyessä.

Liikkeen johtohenkilöitä
------------------------

* Sigfrid Sirenius, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen hallituksen jäsen
* Toivo Waltari, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen puheenjohtaja (vuodet?)
* Frans Lilja, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen pääsihteeri 1924–1941
* Kaarlo Hurmerinta, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja 1928–1941
* Voitto Viro, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen palveluksessa 1944–1947, pääsihteeri 1945–1947
* Martti Pihkala, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen johtokunnan jäsen 1947
* Uriel Kailo, Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen nuorisopastori 1944–1947,
* Arvo Merivirta, Viipurin pikkukirkkoyhdistyksen sihteeri 1929–1930

Lähteet
-------

* Oscar Ortiz-Nieminen, Työväelle työkeskus taidehistorian pro gradu, Helsingin yliopisto 2012

### Viitteet

1. 1 2  Pienpainatteet, Digicarelia
2. 1 2 3  Juha Järvelä, Sukupuoli ja kansallisuus Mika Waltarin teksteissä 1925–1930 Pro gradu, Jyväskylän yliopisto, s. 16
3. ↑  Ortiz-Nieminen s. 24, 26, 39, 42
4. ↑  Ortiz-Nieminen s. 87
5. ↑  Ortiz-Nieminen s. 23–29
6. ↑  Kuka kukin oli V, Wikisource
7. ↑  Kuka kukin oli L, Wikisource
8. ↑  Kuka kukin oli H, Wikisource
9. ↑  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
10. ↑  Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org)
11. ↑  Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org)
12. ↑  Kuka kukin on 1954 (Runeberg.org)

Aiheesta muualla
----------------

* Pikkukirkkoliike, historiaa, Pieni tietosanakirja osa 3 (Runeberg.org)
* Pikkukirkkoliike, historiaa, Tietosanakirja osa 11 (Runeberg.org)
**Fredrik Francis Bruun** (16. heinäkuuta 1843 Vehkalahti – 22. huhtikuuta 1930 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti.

Bruunin vanhemmat olivat tullinhoitaja Erik Anton Bruun ja Henriette Fredrika Weckman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Helsingin yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1867. Bruun sai varatuomarin arvon 1869.

Bruun oli Turun hovioikeudessa varakanneviskaalina 1883–1885, sihteerinä 1885, asessorina 1885–1896, hovioikeudenneuvoksena 1896–1902 ja 1907–1908 sekä varapresidenttinä 1908–1910. Hänet erotettiin virasta ensimmäisen sortokauden aikana 1902 mutta hän pääsi palaamaan entiseen virkaansa 1907. 

Bruun omisti Vehkalahdella isältään perimänsä Poitsilan kartanon vuoteen 1888 saakka jolloin hän myi sen kauppaneuvos Konstantin Aladin vanhemmalle. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1890-1896. Täyttäessään 85 vuotta vuonna 1928 Bruun oli Suomen vanhin elossaoleva lakimies.

Francis Bruun oli naimisissa vuodesta 1888 Olga Viktoria Rosenqvistin kanssa. Heidän poikansa Heino Erik Bruun (1890–1971) toimi Turun hovioikeudessa asessorina 1948–1953.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Varapresidentti Fr. Bruun 85-vuotias, Helsingin Sanomat 16.07.1928 nro 190, s. 2, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Kuka kukin on 1954 : Erik Bruun
4. ↑  Bruunien hautakivi Turun hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Asevelvollisuuslain noudattamatta jättämisen takia eronneita tai erotettuja virkamiehiä, kuvakooste vuodelta 1903, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
NABU:n logo (ukrainaksi).
NABU:n päärakennus Kiovassa.
**Ukrainan kansallinen korruption vastainen toimisto** (ukr. Національне антикорупційне бюро України, *Natsionalne antykoruptsijne bjuro Ukrajiny*, lyhenne НАБУ; engl. *National anti-corruption bureau of Ukraine*, lyhenne **NABU**) on Ukrainan korruptioon keskittynyt poliisiviranomainen. Se tutkii mahdollisia korruptiotapauksia ja kerää tarvittavat aineiston syyteharkintaan korruptiosyyttäjille.

NABU on yksi kolmesta keskeisestä korruptiota vastaan taistelevasta virastosta Ukrainassa. Korruptiota vastaan työskentelevät myös ennaltaehkäisyä painottava Ukrainan kansallinen korruptiontorjuntavirasto (NACP) ja korruptiopoliisin tutkintaa hyödyntävä Ukrainan korruptionvastainen erikoissyyttäjävirasto (SAPO).

NABUa koskeva lainsäädäntö ladittiin vuosina 2014–2015. Viraston toiminta alkoi vuonna 2015. Vuonna 2021 viraston itsenäistä asemaa vahvistettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaja Kunnas: Ukrainan korruption vastaiset viran­omaiset ratsasivat korkeimman oikeuden (tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  16.5.2023. Viitattu 13.2.2024. (suomeksi)
2. ↑  Ukrainian Lawmakers Approve Bill To Strengthen National Anti-Corruption Bureau's Independence *rferl.org*.  19.10.2021. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Dan Peleschuk: Ukraine's anti-graft police zero in on major wartime corruption  21.8.2023. Reuters. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  OECD acknowledges Ukraine's progress in building effective anti-corruption institutions *NABU, nabu.gov.ua*.  5.10.2023. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
5. 1 2  Anastasia Radina: Ukraine strengthens independence of key anti-corruption agency *atlanticcouncil.org*.  21.10.2021. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
6. ↑  History of NABU *NABU, nabu.gov.ua*. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* NABU:n kotisivut (englanniksi) (nabu.gov.ua)
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Lestadiolaisuus |
| Lard Levi Laestadius |
| Henkilöitä**1800-luku**
* Lapin Maria
* Lars Levi Laestadius
* Juhani Raattamaa
* Mathilda Fogman
* Pietari Hanhivaara
* Erkki Antti Juhonpieti
* Aatu Laitinen
* Pietari Antti Pietarinpoika Nutti
* Heikki Niilonpoika Unga
* Pietari Antinpoika Vasara

**1900-luku**
* Wäinö Havas
* Oskari Jussila
* Toivo Korpela
* Hannes Leinonen
* Kalle Lohi
* Erkki Reinikainen
* Uuras Saarnivaara
* Leonard Pietari Tapaninen

 |
| Suunnat

| 
Länsilestadiolaisuus |
| --- |
| * Esikoislestadiolaisuus
* Leeviläisyys
* Steeniläisyys
 |
| 
Itälestadiolaisuus |
| * Elämänsanalaisuus
* Erikiinit
* Gundersenilaisuus
* Kontiolaisuus
* Kvaenangenilaisuus
* Rauhansanalaisuus
* Leskisläisyys
* Vanhoillislestadiolaisuus
* Sillanpääläisyys
* Uuserikiinit
* Uusheräys
* Muut suunnat
 |

 |
| Tilaisuudet
* Suviseurat
* Opistoseurat
* Juhannusseurat
* Suvijuhlat
* Kesäseurat

 |
| Media
* Päivämies
* Rauhan sana
* Rauhan Side
* Lähettäjä

 |
| Kulttuuri
* Hengelliset laulut
* Siionin laulut
* Siionin matkalaulut

 |
| Lisää aiheesta
* Lestadiolaisuuteen liittyvät kiistat
* Vanhoillislestadiolaisuuden kritiikki

 |
| * n
* k
* m
 |

**Heikki Niilonpoika Unga** (1819–1898) oli ruotsinmaalainen saamelainen lestadiolaisvaikuttaja, Laestadiuksen katekeetta. Hän vaikutti Karesuandossa ja sen ympäristössä.

Posti-Heikki oli lestadiolaisuuden saamelaisvaiheen maallikkopuhuja, ei varsinainen saarnaaja, vaan kiertelevä "puhuttelija", joka joskus varsin hyökkääväänkin sävyyn kyseli ihmisiltä heidän hengellisestä tilastaan ja koetti saattaa heitä synnintuntoon ja johdattaa heidät herätykseen. Tästä kiertelystä hän sai lempinimensä: hän oli kuin postimies, jolla oli sanoma vietävänään. Hengellisessä ankaruudessaan Posti-Heikki hyökkäsi myös perinteistä saamelaista vaatepartta, saamenpukua vastaan mm. leikaten pois liian pitkiksi katsomansa nelikolkkalakin – "sarvipirun" – tupsut.

Posti-Heikin kuolemasta on jäänyt elämään lestadiolaislegenda "yksinäisen miehen lähdöstä": Heikki oli yötä vasten menossa hiihtäen Lannavaaran suureen talvikokoukseen, kun hänen toinen suksensa irtosi ja liukui kovaa hankea pitkin jälkeä jättämättä kadoksiin. Vanhus kierteli aikansa etsien suksea, mutta havaittuaan tilanteensa toivottomaksi paneutui lopulta hankeen nukkumaan kädet ristissä rinnalla ja raamattu päänalusenaan – siitä hänet seuraavana päivänä löydettiin paleltuneena. Tähän "yksinäisen miehen lähtöön" viittasi vielä presidentti Urho Kekkosen siunauspuheen pitäjä, joskin mahdollisesti tietämättä vertauksen taustaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Posti-Heikki *Saamelaisensyklopedia*. Viitattu 7.1.2021.
**Knut Ferdinand Lagus** (24. joulukuuta 1824 Turku – 11. marraskuuta 1859 Vevey, Sveitsi) oli suomalainen juristi ja rikosoikeuden ja oikeushistorian vt. professori.

Laguksen vanhemmat olivat professori, kanslianeuvos Wilhelm Gabriel Lagus ja Hedvig Maria af Tengström. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1844. Lagus valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1848, filosofian maisteriksi 1850, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1852 ja lisensiaatiksi 1855. Laguksen väitöskirja kuolemanrangaistuksesta (*Om dödsstraffet*) valmistui 1859. Hän sai varatuomarin arvon 1853.

Lagus oli Helsingin yliopistossa rikos- ja valtio-oikeuden dosenttina vuodesta 1856 ja hän toimi samalla talousoikeuden ja kansantalouden vt. professorina 1856–1857 sekä rikosoikeuden ja oikeushistorian vt. professorina vuodesta 1857. Hän oli yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kuraattorina 1856. Lagus kuoli marraskuussa 1859 ollessaan matkalla Sveitsissä.

Lagus oli naimisissa vuodesta 1859 Helena Lovisa Adamina Tamelanderin (k. 1910) kanssa. Laguksen veljiä olivat Helsingin yliopiston rehtori, professori Jakob Johan Wilhelm Lagus, juristi, varatuomari ja dosentti Robert Erik Lagus ja rehtori, kirjailija, valtiopäivämies Gabriel Lagus.

Teoksia
-------

* *Om återfall i brott I–II*. 1855, 1856
* *Om jordaskiften enligt svensk-finsk lagstiftning*. 1857
* *Om dödsstraffet*. 1859
* *Om straffets grund och väsende*. 1859

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Knut Ferdinand Lagus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 21.10.2016.
2. ↑  Nordisk familjebok, 1800-talsutgåvan (1885), osa 9. Kristendomen - Lloyd (Projekt Runeberg)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Knut Ferdinand Lagus
**Maurice Ernest Gibb** (22. joulukuuta 1949 Douglas, Mansaari – 12. tammikuuta 2003 Miami Beach, Florida) oli englantilainen muusikko ja Bee Gees -yhtyeen jäsen. Hänen kaksoisveljensä oli Robin Gibb (1949–2012), joka syntyi 35 minuuttia ennen Maurice'ta.

Hän kasvoi perheensä kanssa Chorlton-cum-Hardy -alueella, Manchesterissa. Vuonna 1958 Gibbin perhe muutti Brisbaneen, Australiaan ja asettui Cribb Islandille, jonka tilalle rakennettiin myöhemmin Brisbanen lentoasema. Brisbanessa ollessaan veljekset muodostivat Bee Gees -yhtyeen, jonka ura on jatkunut yli viisi vuosikymmentä. Yhtye on myynyt yli 180 miljoonaa levyä. 

Maurice Gibb soitti bassokitaraa, kitaraa ja kosketinsoittimia. Hänet tunnettiin yhtyeen "hiljaisena jäsenenä", joka pysyi enimmäkseen taka-alalla. 

Hän oli naimisissa skotlantilaisen laulajan, Lulun kanssa vuosina 1969-1973. Näinä aikoina Maurice kokeili näyttelemistä ja esiintyi lyhytikäisessä West End -musikaalissa *Sing a Rude Song*.

Vuonna 1994 Maurice Gibb pääsi Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1997 Rock and Roll Hall of Fameen.

Maurice Gibb kuoli sairaalassa Miami Beachissä, Floridassa 12. tammikuuta 2003 sydämenpysähdystä ja kiertyneen suolen leikkausta seuranneisiin komplikaatioihin. Hänet polttohaudattiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Maurice Gibb Biography Biography.com. Viitattu 31.7.2014.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ernst Eduard Kummer** (29. tammikuuta 1810 Sorau, Preussi – 14. toukokuuta 1893 Berliini) oli saksalainen matemaatikko, joka kehitti "ideaalisten lukujen" käsitteen.

Elämä ja ura
------------

Kummer toimi matematiikan opettajana vuosina 1834–1842 Liegnitzin lukiossa ja vuosina 1842–1855 professorina Breslaun yliopistossa. Hänet kutsuttiin matematiikan professoriksi Berliinin yliopistoon vuonna 1855. Berliinissä hän toimi myös muutaman vuoden ajan sota-akatemian opettajana ja jonkin aikaa tiedeakatemian pysyvänä sihteerinä.

Kummer keksi säännölliset alkuluvut, ja osoitti, että Fermat’n suuri lause on voimassa kaikille säännöllisille alkulukueksponenteille ja siten myös niiden monikerroille. Kummer loi pohjaa tutkimuksillaan matematiikan käsitteille kunta, rengas ja ideaali. Kummerin tutkimukset sädeparvista johti hänet uuden neljännen asteen pinnan keksimiseen. Tätä pintaa sanotaan keksijänsä kunniaksi Kummerin pinnaksi.

Suurin osa hänen kirjoituksistaan julkaistiin Berliinin akatemian painatuksissa ja August Leopold Crellen *Journal für die reine und angewandte Mathematik* -lehdessä. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat *Theorie der idealen Primfactoren der complexen Zahlen* (1857) ja *Allgemeine Theorie der geradlinigen Strahlensysteme* (1859).

Kummer valittiin Royal Societyn ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1873.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kummer, Ernst *Nordisk familjebok*.  1911. Viitattu 24.03.2022.
2. ↑  Kummer, Ernst *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 24.03.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst Kummer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
* zbMATH

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tampereen Saippuatehdas vuonna 1970.
**Tampereen Saippuatehdas Oy** oli vuosina 1909–1972 Tampereella toiminut kemianteollisuuden yritys joka valmisti saippuaa ja kynttilöitä. Parhaimmillaan yritys vastasi 1940-luvun lopulla 20–25 %:sta Suomen saippuan tuotannosta.

Saippuatehdas aloitti toimintansa 1909 ja kynttilätehdas perustettiin 1920. Alun perin saippuatehdas sijaitsi Ilmarinkadulla Tammelassa ja lisäksi yrityksellä oli kaksi myymälää Tampereella. Yrityksen perustajan pankinjohtaja Alex Nordman (1870–1924) kuoltua toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Eki Norvasmaa (vuoteen 1932 Nordman; 1902–1973). Vuonna 1928 saippuatehtaalla oli 28 työntekijää.

Puhdistusaineiden menekki kasvoi 1920- ja 1930-luvuilla nopeasti ja vuonna 1934 yritykselle valmistui uusi arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema punatiilinen funkistyylinen tehdasrakennus Viinikanojan varrelle Jokikadun ja Oriveden rautatien väliin. Saippuatehdas siirtyi uuteen rakennukseen ja kynttilätehdas puolestaan siirtyi vanhaan Ilmarinkadun tehtaaseen. Vuonna 1938 saippuatehtaalla oli 30 työntekijää ja kynttilätehtaalla kausivaihteluista riippuen 17–46 työntekijää. Sodan jälkeen yrityksen kahdessa tehtaassa oli enimmillään noin 200 työntekijää. Ilmarinkadun tehdas valmisti kynttilöitä sekä kosmetiikkaa ja Viinikanojan tehdas puolestaan saippuaa, pulvereita ja glyseriiniä. 

Tampereen Saippuatehtaan toiminta alkoi hiipua 1960-luvulla muun muassa Eki Norvasmaan ikääntymisen ja sairastelun takia. Tehdas lopetti toimintansa 1972. Entisessä Viinikanojan tehdasrakennuksessa oli sitten vuokralaisina eri yrityksiä. Vuonna 2004 entisen tehdasrakennuksen osti *Tampereen Palvelukiinteistöt Oy*. Rakennus purettiin ja sen paikalle valmistui 2005 Tietotalo Tampereen kaupungin tietotekniikkakeskukseksi.

Lähteet
-------

* Jarmo Peltola: Kauppaneuvos Eki Norvasmaa (1902–1973). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Pörssitieto G. Kock : Lisätietoja yhtiöistä : Tampereen Saippuatehdas

Viitteet
--------

1. ↑  Kotimainen saippuateollisuus toimii vaikeissa oloissa, mutta virkeästi. Saippuankulutus meillä noin 2 kiloa henkeä kohden vuodessa. Tampereen Saippuatehdas Oy:n uusi tehdasrakennus valmistunut, Aamulehti, 28.02.1934, nro 57, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjasto : Digitoidut aineistot : Pienpainatteet : Tampereen Saippuatehtaan Yx-kax-pesuaineen esite
**Rauno Tuure Larsio**, sukunimi vuoteen 1935 *Larsen* (22. helmikuuta 1930 Tampere – 23. lokakuuta 2014 Tampere) oli suomalainen *Talouselämä*-lehden pitkäaikainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja.

Larsion vanhemmat olivat osastopäällikkö Tuure Arthur Larsio (aik. Larsen) ja Aune Ester Niemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui 1950 valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta sekä suoritti vielä valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1956.

Larsio toimi 1952–1955 tamperelaisen *Aamulehden* urheilutoimittajana mutta siirtyi sitten Helsinkiin ja toimi 1955–1959 Helsingin kauppakamarin apulaisasiamiehenä. *Talouselämä*-lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana Larsio oli lähes 30 vuotta 1960–1989. Hän jäi eläkkeelle kun *Talouselämä* ja Insinöörilehdet yhdistyivät Talentumiksi. Eläkevuosinaan Larsio asui Tampereella. 

Larsio kirjoitti yritys- ja yhteisöhistoriikkeja ja hän kirjoitti eläkkeellä ollessaan myös dekkarin *Harkittu teko*.

Teoksia
-------

* *Kehittyvä talous - kasvava kaupunki : Helsingin kauppakamarin 50-vuotisen toiminnan taustaa*. Helsingin kauppakamari, Helsinki 1967
* *Finlands mässa under ett halvsekel - 50 years of Finnish fairs*. Andelslaget Finlands mässa, Helsingfors 1969
* *25 vuotta metalliteollisuuden vientiä 1948-1973*. Metex, Helsinki 1973
* *Oy Yritys ab : pelijärjestelmä ja pelaamisen henki*. Tästä on kysymys 4. Kustannuskilta, Helsinki 1974
* *Nesteen tie 1948-1973*. Neste, Helsinki 1974
* *Suomi Euroopan sisäovella* ; toim. Rauno Larsio. Talouselämä, Helsinki 1988
* *Harkittu teko* : dekkari. Gummerus 1997

Palkinnot
---------

* Aikakauslehtien Liiton J. V. Snellman -palkinto 1991
* Valtion journalistipalkinto 1996

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Rauno Larsion muistokirjoitus (Helsingin Sanomat Muistot)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**City upon a Hill** (suom. *Kaupunki ylhäällä vuorella*) on Jeesuksen Vuorisaarnaan perustuva englanninkielinen ilmaus, johon sisältyy ajatus Yhdysvalloista moraalisena esikuvana ja "toivon majakkana" muulle maailmalle. Vuorisaarnassa Jeesus sanoo: "Ei kaupunki voi pysyä kätkössä, jos se on ylhäällä vuorella." (Matt. 5:14)

Massachusetts Bayn siirtokunnan kuvernööri John Winthrop käytti *City upon a Hill* -vertausta saarnassaan vuonna 1630, kun joukko englantilaisia puritaaneja oli lähdössä *Arbella*-laivalla Southamptonista Salemiin ja Bostoniin. Kylmän sodan aikana siitä puhuivat muun muassa presidentit John F. Kennedy ja Ronald Reagan, ja sillä alettiin perustella yhdysvaltalaista ekseptionalismia.

Lähteet
-------

1. ↑  The Winthrop Fleet *The Macy-Colby House*. Viitattu 29.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  City on a hill *Taegan Goddard’s Political Dictionary*. Viitattu 29.12.2021. (englanniksi)
3. ↑  City Upon a Hill: A History of American Exceptionalism *backstoryradio.org*.  22.1.2016. Viitattu 29.12.2021. (englanniksi)
AirAsia-yhtiön Airbus A320 Expedian väreissä Bangkokin kansainvälisellä lentokentällä 2013.
**Expedia Group** on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka omistaa kymmeniä matkailualan verkkopalveluita ja toimii yli 70 maassa. Sen omistuksiin kuuluvat muun muassa verkkomatkatoimisto ebookers sekä hakukonebrändit Expedia, Hotels.com, Hotwire, Trivago ja Egencia. Expedian osake noteerataan Nasdaq-pörssissä, ja se on osa Nasdaq-100-indeksiä.

Expedia.fi-sivusto aloitti toimintansa Suomessa vuonna 2014.

Historia
--------

Pieni Microsoftin osasto perusti vuonna 1996 Expedia.com-matkavaraussivuston, josta saattoi etsiä ja varata matkoja. Sittemmin Expedia Group on kasvanut globaaliksi verkkomatkatoimistoksi. Yrityksellä on runsaat 18 000 työntekijää yli 30 maassa. *lähde?* 

Vuonna 2015 Expedia fuusioitui kilpailijansa Orbitzin kanssa, jolloin Expedian omistukseen tuli muun muassa verkkomatkatoimisto ebookers.

Expedian merkittävä kilpailija on The Priceline Group, joka omistaa muun muassa hotellihakupalvelut Booking.com, Agoda ja priceline.com.

Lähteet
-------

1. ↑  Expedia brands, Expedia Inc. Viitattu 24.6.2014.
2. 1 2  Koskee Suomeakin: Netin suurmatkatoimistot yhdistyvät *Ilta-Sanomat*.  18.9.2015. Viitattu 9.3.2018.
3. ↑  Annual Changes to the NASDAQ-100 Index, Nasdaq 11.12.2015. Viitattu 23.1.2016.
4. ↑  Hotels Fight Back Against Sites Like Expedia and Priceline, The New York Times 31.8.2015. Viitattu 23.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Expedia.fi
* Expedia.Inc
Moritz von Auffenberg vuonna 1914.
**Moritz Auffenberg von Komarów** (22. toukokuuta 1852 Opava – 18. toukokuuta 1928 Wien) oli Itävalta-Unkarin armeijan kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.

Auffenberg palveli sotilasuransa alussa upseerina jalkaväessä ja sen jälkeen esikuntatehtävissä. Hänestä tuli vuonna 1894 eversti ja rykmentinkomentaja, vuonna 1900 kenraalimajuri ja prikaatinkomentaja sekä vuonna 1905 sotamarsalkkaluutnantti. Vuonna 1911 hänet nimitettiin Sarajevoon sijoitetun viidennen armeijakunnan komentajaksi. Vuosina 1911–1912 Auffenberg toimi Itävalta-Unkarin sotaministerinä ja yritti melko huonolla mestyksellä modernisoida kaksoismonarkian armeijaa. Lyhyen ministerikautensa aikana hän sai kuitenkin varmistettua armeijan budjetin ja koon suurentamisen.

Auffenberg jäi pois aktiivipalveluksesta vuonna 1912, mutta maailmansodan puhjettua kaksi vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin neljännen armeijan komentajaksi. Hän eteni elokuussa 1914 Galitsiaan ja voitti venäläiset 28.–30. elokuuta käydyssä Komarówin taistelussa, jonka mukaan sai myöhemmin lisänimensä. Auffenbergin joukot olivat saartamassa Venäjän viidettä armeijaa, mutta venäläisten hyökättyä voimakkaasti Itävalta-Unkarin armeijan oikeaa siipeä vastaan ylipäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf määräsi hänet keskeyttämään etenemisensä ja viemään joukkonsa etelään kolmannen armeijan avuksi. Tämän seurauksena itävaltalaisten rintamaan syntyi aukko, jota Venäjän viides armeija onnistui hyödyntämään. Välttääkseen itse saarroksiin joutumisen Rava-Ruskassa syyskuun alussa 1914 Auffenberg joutui perääntymään takaisin aina Karpaateille saakka, missä yhteydessä menetettiin paljon miehiä ja kalustoa. Syy epäonnistumisesta vieritettiin Auffenbergin harteille, ja hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä. Hän ei enää sen jälkeen toiminut komentajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 364 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 22.12.2013.
2. 1 2  Moritz von Auffenberg-Komarow (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 22.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moritz Auffenberg von Komarów** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jaakko Ilmari Ilvessalo** (s. 16. tammikuuta 1929) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja kaupallinen neuvos.

Jaakko Ilvessalon vanhemmat olivat professori, Suomen Akatemian jäsen Yrjö Ilvessalo ja Lyyli Metsäpelto. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1951, lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1961. Ilvessalo opiskeli ulkomailla muun muassa College of Europessa Belgiassa 1952–1953, Institut für europäische Geschichtessä Mainzissa Saksan liittotasavallassa 1957 sekä Yhdysvalloissa New Yorkin ja Stanfordin yliopistoissa 1959–1960.

Ilvessalo toimi Suomen YK-liiton pääsihteerinä 1961–1963 ja New Yorkissa YK:n projektivirkailijana 1964–1965. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriössä vt. kaupallisena neuvoksena 1966–1970 ja vakinaisena kaupallisena neuvoksena vuodesta 1970 lähtien. Hän toimi Helsingin yliopistossa yleisen valtio-opin dosenttina vuodesta 1972 alkaen ja oli yleisen valtio-opin vt. professorina 1976–1977. Ilvessalo oli myös avustajana Yleisradion ajankohtaisohjelmissa 1961-1964.

Ilvessalo oli Suomen valtuuskunnan jäsenenä YK:n yleiskokouksen istunnoissa 1960, 1962, 1963, 1967 sekä YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) kokouksissa New Delhissä 1968 ja Santiago de Chilessä 1972. Hän oli EFTA:n kauppa-asiantuntijakomitean jäsenenä 1966–1973 ja toimi komitean varapuheenjohtajana 1967–1968 ja 1972–1973 sekä puheenjohtajana 1968–1969.

Julkaisuja
----------

* *Suomi ja Weimarin Saksa*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Porvoo 1959
* *Yhdistyneiden kansakuntien näköaloja: esitelmä Valtiotieteellisessä yhdistyksessä 10.5.1963*. Helsinki 1963
* *Poliittinen YK: Kaksi ja puoli muuttumisen ja mukautumisen vuosikymmentä*. Tammi 1971
* *Voimapolitiikasta rauhanpolitiikkaan: ydinaseaikakauden rauhan ongelman ja siihen kohdistuvan tutkimuksen taustaa*. Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin laitoksen tutkimuksia 29. Helsinki 1973
* *Aasian kansainvälinen järjestelmä*. Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin laitoksen tutkimuksia 38. Helsinki 1976
* *Kiinalainen näkökulma: Kiinan kansantasavallan asemaa kansainvälisessä järjestelmässä käsittelevä tutkimus*. Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin laitoksen tutkimuksia, Sarja B 8. Helsinki 1976
* *Välimeren alueet kansainvälisessä järjestelmässä*. Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin laitoksen tutkimuksia, Sarja N 44. Helsinki 1976
* *Espanjan sisällissodan poliittinen tausta: ensimmäinen kansanrintaman nousu... ja tuhon taival 1936-1939*. Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin laitoksen tutkimuksia, Sarja B 18. Helsinki 1985
* *Metsäkonduktööristä akateemikoksi. Yrjö Ilvessalo: Erään metsämiehen muistelmia*; toim. Jaakko Ilvessalo ja Yrjö Sevola. Helsingin yliopiston metsätieteiden laitoksen julkaisuja 6/2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Leryn Franco vuonna 2009.
**Leryn Dahiana Franco Steneri** (s. 1. maaliskuuta 1982 Asunción) on paraguaylainen näyttelijä, malli ja urheilu-uransa vuonna 2014 lopettanut keihäänheittäjä.

Franco teki maansa ennätyksen alle 17-vuotiaiden sarjassa keihäänheitossa sekä kolmiloikassa vuonna 1998. Hän voitti junioreiden Etelä-Amerikan mestaruuden keihäänheitossa vuonna 2001 ja alle 23-vuotiaiden Etelä-Amerikan mestaruuden vuonna 2004.

Yleisurheilun MM-kisoissa Franco sijoittui vuonna 2003 24:nneksi ja Ateenan olympialaisissa 42:nneksi. Vuonna 2007 hän sijoittui kahdenneksitoista Pan-Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa. Franco kilpaili myös Pekingin olympialaisissa 2008. Vuonna 2012 Franco heitti ennätyksekseen 57,77 metriä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui finaalista heitettyään 51,45.

Urheilemisen ohella Franco on osallistunut myös mallikilpailuihin. Vuonna 2006 hän sijoittui toiseksi Miss Paraguay -kilpailussa. Elokuussa 2010 Bleacher Report -sivusto valitsi Francon "The 100 Hottest Athletes Of All Time" -listan ykköseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Leryn Franco Biography and Olympic Results sports-reference.com.  Arkistoitu 10.7.2010. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)
2. ↑  Maailman kaunein keihäänheittäjä on timmissä bikinikunnossa – tekee töitä mallina ja näyttelijänä *iltasanomat.fi*.  3.8.2016.  Arkistoitu 4.8.2016. Viitattu 3.8.2016.
3. ↑  Franco Leryn Biography IAAF. Viitattu 27.7.2012. (englanniksi)
4. ↑  No. 1: Leryn Franco (Javelin) bleacherreport.com. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Leryn Franco Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |