recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kymin kihlakunnan tuomiokunta Viipurin läänissä** oli Turun hovioikeuspiiriin ja myöhemmin Viipurin hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue 1816–1862. Sitä ei pidä sekoittaa samannimiseen tuomiokuntaan Uudenmaan läänissä. Viipurin lääni palautettiin muun Suomen yhteyteen vuoden 1812 alussa. Tällöin Kyminkartanon kihlakunnan tuomiokunta määrättiin Turun hovioikeuden alaiseksi. Tuomiokunta jaettiin kahtia 9. lokakuuta 1816 tehdyssä järjestelyssä ja muodostettiin Lappeen kihlakunnan tuomiokunta ja Kymin kihlakunnan tuomiokunta. Kun Viipurin hovioikeus perustettiin 19. kesäkuuta 1839, määrättiin tämä tuomiokunta Turun hovioikeuden alaisuudesta Viipurin hovioikeuden tuomiopiiriin. Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:

1. Kymin ja Pyhtään pitäjät
2. Sippolan ja Vehkalahden pitäjät
3. Virolahden pitäjä
4. Säkkijärven pitäjä.

Vuoden 1862 järjestelyssä tuomiokunnan alue säilyi ennallaan, mutta nimeksi tuli Kymin tuomiokunta.

Lähteet
-------

1. ↑  Holmberg, Håkon et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959, sivu 58.
2. ↑  Holmberg s. 107.
**Osittaisfunktio** on funktion {\displaystyle \mathbf {} f:A\to B} yleistys, joka liittää jokaiseen lähtöjoukon \mathbf{}A alkioon {\displaystyle \mathbf {} a} **enintään** yhden maalijoukon \mathbf{}B alkion, jota merkitään {\displaystyle \mathbf {} f(a)}, **jos** tämä {\displaystyle \mathbf {} a}:n liitettävä alkio on olemassa. Kyseessä on siis tavallisen funktion yleistys, sillä tavallinen funktio liittää jokaiseen joukon \mathbf{}A alkioon {\displaystyle \mathbf {} a} **tarkalleen** yhden joukon \mathbf{}B alkion {\displaystyle \mathbf {} f(a)}, mutta funktion osittaisuus sallii sen, että joillakin \mathbf{}A:n alkioilla {\displaystyle \mathbf {} a} tällaista siihen {\displaystyle \mathbf {} f}-liitettävää \mathbf{}B-joukon alkiota ei ole. ("liitettäviä on nyt yhden sijaan nolla kappaletta.") Tällaisilla alkioilla {\displaystyle \mathbf {} a} sanotaan, että {\displaystyle \mathbf {} f(a)} ei ole määritelty, ja toisinaan tämä ilmoitetaan merkinnällä

{\displaystyle \mathbf {f} (a)=\uparrow }.
Niitä joukon \mathbf{}A alkioita, joilla {\displaystyle \mathbf {} f(a)} on määritelty, kutsutaan yhdessä funktion {\displaystyle \mathbf {} f} määrittelyjoukoksi, jota voidaan merkitä esimerkiksi symbolilla {\displaystyle \mathbf {} A^{'}}. Tavallisilla funktioilla {\displaystyle \mathbf {} A^{'}=A} eli määrittelyjoukko ja lähtöjoukko yhtyvät, mutta yleensä {\displaystyle \mathbf {} A^{'}\subset A} eli määrittelyjoukko on pienempi ja sallittua on myös sekin, että {\displaystyle \mathbf {} A^{'}=\emptyset } eli {\displaystyle \mathbf {} f(a)} ei ole määritelty missään joukon \mathbf{}A pisteessä.

Esimerkkejä
-----------

1)

Funktio {\displaystyle \mathbf {} f:\{a,b,c,d\}\to \{x,y,z\}}, joka on määritelty niin, että {\displaystyle \mathbf {} f(a)=\uparrow ,f(b)=x,f(c)=z} ja {\displaystyle \mathbf {} f(d)=\uparrow } eli arvoilla {\displaystyle \mathbf {} a} ja {\displaystyle \mathbf {} d} funktio {\displaystyle \mathbf {} f} ei ole määritelty.

2)

Funktio {\displaystyle \mathbf {} f:\mathbb {N} \to \mathbb {N} }, missä {\displaystyle \mathbf {} f(n)={\sqrt {n}}}, on määritelty tarkalleen silloin, kun \mathbf{}n on neliö eli kuuluu joukkoon {\displaystyle \mathbf {} \{0^{2},1^{2},2^{2},3^{2},4^{2},5^{2},\cdots \}}, sillä tarkalleen tällöin neliöjuuri kuuluu luonnollisten lukujen joukkoon, joka on nyt otettu maalijoukoksi.

3)

Laskennan teoriassa funktioita lasketaan Turingin koneella niin, että syötteellä \mathbf{}n kone suoritettuaan äärellisen määrän laskenta-askelia kirjoittaa tulosteen, joka määritellään käytetyn Turingin koneen määräämän funktion {\displaystyle \mathbf {} f(n)}-arvoksi. Kuitenkin useilla Turingin koneilla käy niin, että joillakin syötteillä alkanut laskenta ei pysähdy koskaan, tuloste jää näin saamatta ja {\displaystyle \mathbf {} f(n)} jää siis määrittelemättömäksi kyseisellä koneella näillä syötteillä.
**Džibbalin kieli** on seemiläinen kieli, jota puhutaan Omanille kuuluvan Dhofarin alueella. Kielellä on noin 25 000 puhujaa.

Džibbalin kieli tunnetaan myös nimillä *šehri*, *ehhkili*, *ehkli*, *šhawri*, *šxawri*, *šheri* ja *qarawi*. Kieltä puhutaan Omanin Dhofarin alueen vuoristossa, alueen rannikon asutuskeskuksissa Raysutissa, Salalassa, Mirbatissa ja Sidhissä, sekä Kuria Muria -saarilla, joiden asukkaat puhuvat omaa murrettaan. Vuoden 1993 väestönlaskennan mukaan kielellä oli 25 000 puhujaa. Kielen puhujat kuuluvat useisiin eri heimoihin ja yhteiskuntaluokkiin. Dhofarin vuoriston džibbalin puhujat ovat puolipaimentolaisia ja he kasvattavat esimerkiksi kameleita ja karjaa, sekä keräävät olibaanihartsia. Rannikolla harjoitetaan useita eri elinkeinoja.

Džibbali voidaan jakaa keski-, itä- ja länsimurteisiin. Kieli on sukua muille nykyeteläarabialaisille kielille, mutta niiden puhujat eivät ymmärrä toisiaan. Toisilleen puhuessaan kielten puhujat käyttävätkin arabiaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (4. painos)*, s. 119. Tampere: Gaudeamus, 2009. ISBN 978-951-662-734-5.
2. 1 2 3  Robert Hetzron: *The Semitic languages*, s. 378-420. Routledge, 1997. ISBN 0-415-05767-1. (englanniksi)
3. ↑  Jibbali on UNESCO Language Atlas *UNESCO Atlas of the World's Languages in Danger*. UNESCO. Viitattu 8.11.2017. (englanniksi)
William Kolehmainen
**Viljam (August William) Kolehmainen** (30. joulukuuta 1887 Kuopio – 26. kesäkuuta 1967 Boynton Beach, Florida) oli amerikansuomalainen ammattilaisena kilpaillut kestävyysjuoksija ja valmentaja. Hänen veljiään olivat suomalaiset kestävyysjuoksijat Hannes Kolehmainen ja Tatu Kolehmainen. 

Helsingin Jyryä edustanut Kolehmainen osallistui Suomessa asuessaan aluksi hiihtokilpailuihin ja juoksukilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1907. Hän muutti vuonna 1910 Yhdysvaltoihin ja tutustui siellä amerikkalaisiin valmennusmenetelmiin välittäen niistä tietoa Suomessa asuneille veljilleen. Hänen valmentajanaan toimi Irish American Athletic Clubin Lawson Robertson joka oli Yhdysvaltain olympiajoukkueen valmentajana vuonna 1912. 

Kolehmainen voitti 1 500 metrin juoksun Suomen-mestaruuden 1908 ajalla 4.32,8. Hän kilpaili ammattilaisurheilijana Yhdysvalloissa ja Skotlannissa. Hän juoksi maratonin maailmanennätysajan 2.29.39,2 20. lokakuuta 1912 Vailsburgissa Newarkissa ja vuonna 1911 Suomessa vieraillessaan hän juoksi Kuopion Väinölänniemellä 10 000 metrin ennätysajan 31.19,0, joka rikkoi Hannes Kolehmaisen Suomen ennätyksen lähes minuutilla. Koska Viljam Kolehmainen oli ammattilaisurheilija kumpaakaan ennätystä ei hyväksytty virallisiksi ennätysajoiksi. Kolehmaisen epävirallinen maratonennätys säilyi rikkoutumatta 13 vuoden ajan. Kolehmainen lopetti ammattilaisuransa ensimmäisen maailmansodan aikana ja hän hankki sitten elantonsa kirvesmiehenä. Vuonna 1928 hän osallistui vielä 40-vuotiaana Amerikan halkijuoksuun mutta joutui keskeyttämään kilpailun neljäntenä päivänä.

Viljam Kolehmainen toimi myös valmentajana valmentaen sekä amerikkalaisia että amerikansuomalaisia urheilijoita. Hänen valmennettaviinsa kuuluivat muun muassa Ville Ritola ja Juho Tuomikoski.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Outi Ojanen : Viljam Kolehmainen 1/2 : Huippujuoksija jäänyt pikkuveli Hanneksen varjoon, kestävyysurheilu.fi 28.11.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Outi Ojanen : Viljam Kolehmainen 2/2: Kirjevalmennus vei suomalaiset maailman kartalle, kestävyysurheilu.fi 01.12.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 446. Otava, 1970.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William Kolehmainen
Kymin Koskenpoikien hiihtostadionin aluetta Laajakoskella.
**Kymin Koskenpojat** (**KyKP**) on kotkalainen urheiluseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu, hiihto ja ampumahiihto. Seuralla on käytössään Laajakoskella Honkalan yleisurheilukenttä ja Hiihtomaa, jossa on eri pituisia hiihtoratoja, vaihdellen 0,5 kilometristä 5 kilometriin sekä hiihtomaarinne, ampumahiihtostadion ja kuntopiirialue. Hiihtoradoista on valaistu noin 5 km. Kymin Koskenpojat on järjestänyt vuodesta 1980 lähtien eri sarjoissa yhteensä seitsemän kertaa ampumahiihdon SM-kilpailut. Yleisissä sarjoissa seura järjesti ensimmäiset SM-tason kilpailut ampumahiihdossa vuonna 1984 ja hiihdossa vuonna 2006.

Historia
--------

Kymin Koskenpojat perustettiin huhtikuussa 1917. Yleisurheilu kuului seuran pääurheilumuotoihin alusta lähtien. Vuonna 1919 seura järjesti ensimmäiset hiihtokilpailut tasamaahiihtona Kymijoen jäällä Laajakoskelta Pernooseen ja takaisin. Honkalan yleisurheilukenttä valmistui vuonna 1931 ja sen yhteyteen Seuratalo Honkala vuonna 1949. Ampumahiihto tuli vuonna 1968 mukaan seuran ohjelmaan. Hiihtoratojen rakennustyö alkoi vuonna 1978 ja ampumarata valmistui vuonna 1979.

Seuraa edustaneista urheilijoista tunnetuimpia on korkeushypyn Suomen mestari ja entinen Suomen ennätyksen haltija Juha Porkka.

Lähteet
-------

* www.kyminkoskenpojat.com
**Gloria Arieira** (s. 1953) on brasilialainen kielenkääntäjä ja hengellinen opettaja, joka on kääntänyt Bhagavad-gitan, osan veda-kirjoista ja upanishadeista sanskritista portugaliksi. Hän on myös kirjoittanut portugalinkielisiä kommentaareja Bhagavad-gitasta. Hän tutustui intialaiseen filosofiaan Swami Chinmayanandan pidettyä puheen Rio de Janeirossa vuonna 1973. Puhe innoitti hänet matkustamaan Mumbaissa sijaitsevaan ashramiin saamaan hindulaista opetusta. Palattuaan Brasiliaan vuonna 1979 hän halusi opettaa veda-kirjojen oppeja, mikä sai hänet perustamaan Vidya Mandir -koulun vuonna 1984. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2020 hänen työstään kirjallisuuden ja koulutuksen eteen.

Arieira on naimisissa joogaopettajan kanssa. Heillä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rio Desperta 2018: maior evento de meditação acontece dia 04/11 na Cidade das Artes *Sopa Cultural*.  18.10.2018. Viitattu 11.11.2020. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Priyadershini S.: Gita in Samba land *The Hindu*.  8.9.2010. Viitattu 11.11.2020.
3. ↑  India honours 2 Brazilian women with Padma Shri *New Indian Express*.  26.1.2020. Viitattu 11.11.2020.
**Suffolk-luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.

Suunnittelu
-----------

Alusten aseistuksena oli kummallekin tykkikannelle asennetut 28 tykkiä. Alemmalla kannella tykit olivat 32-naulaisia ja ylemmällä 18-naulaisia. Lisäksi puolikannella oli neljätoista ja etukannella neljä 9 naulan tykkiä. Vuonna 1782 *HMS Suffolk* aseistettiin uudelleen vaihtamalla alakannen tykit 24-naulaisiksi ja yläkannen 12-naulaisiksi. Samassa yhteydessä puolikannen tykit vaihdettiin kahdeksaan ja etukannen neljään 6 naulan tykkiin. Myöhemmin aseistus muutettiin jälleen alemmalle kannelle 68 naulan ja ylemmälle 42 naulan karronadit määrien pysyessä samoina. Puoli- ja etukansille asennettiin kaksitoista 24 naulan tykkiä.

Alukset
-------

**Suffolk-luokan linjalaivat**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *HMS Suffolk* | John Randall & Company, Rotherhithe | 4. maaliskuuta 1761 | 22. helmikuuta 1765 | toukokuu 1778 | romutettu 1803 |
| *HMS Ajax* | Portsmouthin telakka | 6. syyskuuta 1763 | 23. joulukuuta 1767 | toukokuu 1770 | myyty 1785 |
|

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 68
2. ↑  Winfield, Rif s. 67-70

*Suffolk*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Suffolk* – *HMS Ajax* |
| Edeltäjä: Ramillies-luokka – Seuraaja: *HMS Egmont* |
**Vehkajärvi** on metsäjärvi Ruokolahdella Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 27 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Vehkajärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,5 kilometriä. Niemimaita on paljon ja järven leveys vaihtelee. Keskiosan Suuriniemen kohdalla järvi on kapeampi kuin etelässä ja pohjoisessa. Vehkajärveen kuuluu myös Pieni Vehkajärvi, joka sijaitsee pääaltaan luoteispuolella Naurisniemen erottamana. Vehkajärven syvin kohta, yhdeksän metriä, sijaitsee pääaltaan keskellä. Pienen Vehkajärven syvin kohta on kahdeksan metriä.

Vehkajärven saariluku on kymmenen. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja. Vehkajärven saaret sijaitsevat valtaosin pääaltaan pohjoisosassa, joka on muuta järveä matalampi. Järven eteläosassa sijaitsee Eerikkasaari. Vehkajärven rannat ovat pientalojen täplittämää metsämaata. Järven eteläpuolitse kulkee kantatie 62.

Vehkajärven koillisosan Pimiälahteen laskevat pohjoisesta Kaidanjärven (89,0 metriä mpy) ja Suuri-Kivistön (90,5 metriä mpy) vedet Kurkilammen (88,5 metriä mpy) kautta. Vehkajärvi laskee Pienen Vehkajärven länsirannalta alkavaa Myllyjokea länteen.

Vehkajärven vesitilavuus on 7 654 000 kuutiometriä.

Vehkajärvi (04.129.1.002) kuuluu Myllyjoen-Vehkajärven valuma-alueeseen (04.129), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Vehkajärvi on laajin Myllyjoen-Vehkajärven valuma-alueen 18:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Suuri-Kivistö.

Ruokolahdella on toinenkin Vehkajärvi, se sijaitsee Ala-Saimaan alueella noin 15 kilometriä Pihlajaveden-Kokonselän alueen Vehkajärveltä itään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vehkajärvi, vakavesi, Ruokolahti
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.4.2022.
3. ↑  Vehkajärvi Järviwiki. Viitattu 13.4.2022.
4. ↑  Myllyjoen-Vehkajärven valuma-alue (04.129) Järviwikissä. Viitattu 13.4.2022.
**World Trade Center Vehicle Security Center and Tour Bus Parking Facility** eli **Vehicular Security Center** (**VSC**) on turvallisuuskeskus ajoneuvoille uudessa World Trade Centerissä New Yorkissa. Sen sisäänkäynti sijaitsee Liberty Streetillä, National September 11 Memorial & Museumin eteläreunalla. Turvallisuuspiste toimii koko WTC-kompleksin alueelle kulkevan autoliikenteen sisäänkäyntinä. Tarkastuksen jälkeen liikenne pääsee tunnelita pitkin muualle alueelle.

Rakennuksen katolla on Liberty Park -puisto. Uusi Five World Trade Center tullaan rakentamaan VSC:n lähelle, entisen Deutsche Bank Buildingin paikalle.

Lähteet
-------

1. ↑  How to Terror-Proof the New World Trade Center *Gizmodo*.  9.9.2011. Viitattu 25.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Jonathan Hilburg: KPF’s 5 World Trade Center tower officially approved *The Architect’s Newspaper*.  12.2.2021. Viitattu 25.7.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vehicular Security Center
Yksityiskohta Marcus Aureliuksen pylvääseen hakatusta reliefistä.
**Voitonpylväs** tai **muistopylväs** on sodassa saavutetun voiton tai muun merkittävän historiallisen tapahtuman muistoksi pystytetty muistomerkki, joka on muodoltaan korkea pylväs. Voitonpylväät sijoitetaan usein aukion keskelle.

Alkujaan muistopylväs oli roomalaisten kehittämä uusi kaupunkimonumentin tyyppi triumfikaarten ja ratsastajapatsaiden ohella. Muistopylväät olivat korkeita ja niiden kuvakertomukset toimivat politiikan välineenä ja historiallisina dokumentteina.[1] Trajanuksen pylväs (113 jaa.) oli ensimmäinen roomalainen muistopylväs. Pylvästä kiertää nauhamaisena spiraalina reliefikuvat Trajanuksen sotaretkistä. Kuvissa ei pyritä hellenistisen kauden tapaan selkeyteen ja fyysiseen kauneuteen tai kokoperspektiiviin. Marcus Aureliuksen pylväs (161–180 jaa.) jatkoi kertovien muistopylväiden perinnettä.
[1]

Tunnettuja modernilla ajalla pystettyjä voitonpylväitä ovat esimerkiksi Colonne Vendôme Pariisin Place Vendôme -aukiolla (1810), Aleksanterin pylväs Pietarin Palatsiaukiolla (1832), Nelson’s Column Lontoon Trafalgar Squarella (1843) ja Siegessäule Berliinin Tiergartenissa (1873).

Lähteet
-------

1. 1 2  Honour, Hugh & Fleming, John: Maailman taiteen historia s. 183-185. Helsinki: Otava 1992 ISBN 951-1-11486-7
**Gloet** on järvi Saltvikissä Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 24,9 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 29 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Gloetin pituus lounaasta koilliseen on noin kilometrin. Altaan koillisosassa on kaksi luotoa. Gloet on pohjoisosastaan läheisessä yhteydessä Silverskärsfjärdenin merialueeseen. Järveä ympäröi metsämaa, itärannalla on jonkin verran pientaloja. Luoteispuolella sijaitsee Mellanöarna.

Gloet (95.510.1.021) kuuluu Ahvenanmaan pohjoiseen saaristoalueeseen (95.51), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Saaristomeren päävesistössä (95). Ahvenanmaan pohjoiseen saaristoalueeseen kuuluu 26 järveksi luokiteltua vakavettä, joista Inre Verkviken, Gröndals träsk ja Gloet ovat laajimmat.

Suomessa on viisi vähintään hehtaarin laajuista Gloetia. Saltvikin Gloet on niistä suurin. Myös Brändössä (Brändön Gloet), Vårdössä, Paraisilla ja Raaseporissa on Gloet-niminen vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 5.7.2021.
2. ↑  Gloet. Järviwiki. Viitattu 5.7.2021.
3. 1 2  Gloet, vakavesi, Saltvik
4. ↑  Ahvenanmaan pohjoinen saaristoalue (95.51). Järviwiki. Viitattu 5.7.2021.
5. ↑  Gloet. Järviwiki. Viitattu 23.7.2021.
**Voittaja-näyttely** on Suomen Kennelliiton vuosittain järjestämä koiranäyttely ja Suomen suurin koiratapahtuma. Näyttelyssä jaetaan Voittaja-titteleitä kunkin rodun parhaalle urokselle ja nartulle. Lisäksi junioriluokassa voittaneet, erinomaisen laatuarvostelun saaneet koirat saavat Juniorivoittaja-tittelin. Esimerkiksi vuonna 2009 ansaittu Voittaja-titteli merkitään koiran ansioluetteloon lyhenteellä V-09. Vastaavasti Juniorivoittaja merkitään JV-09.

Näyttely järjestetään yleensä joulukuussa Helsingissä. Vuonna 2009 näyttelyyn osallistui 8600 koiraa 19 eri maasta. Näyttelykilpailun lisäksi tapahtuman aikana järjestetään yleisöesityksiä, kuten agility-näytöksiä.

Vuoden 2009 voittaja-näyttely televisioitiin, ja se näytettiin Urheilukanavalla kahta viikkoa myöhemmin. Vuoden 2014 näyttelystä välitettiin suora internet-lähetys Junior Handler -kilpailusta, ryhmäkilpailuista ja parhaan koiran valinnasta.

Best in Show -voittajat
-----------------------

Kuten koiranäyttelyissä yleensä, myös Voittaja-näyttelyssä valitaan koko näyttelyn paras koira, joka saa Best in Show -tittelin. Vuodesta 2005 lähtien näyttelyssä on parhaiten menestynyt FCI 9 -ryhmä, eli seura- ja kääpiökoirat. Roturyhmästä Lhasa Apso on voittanut näyttelyn peräti kolme kertaa vuosina 2012, 2011 ja 2007, ja kaikilla kerroilla koira on ollut Chic Choix -kennelistä.

| Vuosi | Rotu | Kennelnimi | Luokka |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Kiinanharjakoira | Arte Figure Happy Ending | FCI 9 |
| 2013 | Lapinporokoira | Suukkosuun Shamaani | FCI 5 |
| 2012 | Lhasa Apso | Chic Choix Cleopatra Eurydice | FCI 9 |
| 2011 | Lhasa Apso | Chic Choix Adrenalin Rush | FCI 9 |
| 2010 | Isovillakoira | Diego Da Maya | FCI 9 |
| 2009 | Karkeakarvainen kettuterrieri | Crispy Legacy | FCI 3 |
| 2008 | Skyenterrieri | Olivia Spirit Of American Idol | FCI 3 |
| 2007 | Lhasa Apso | Chic Choix Sky's The Limit | FCI 9 |
| 2006 | Siperianhusky | Escipión el Africano de Ciukci | FCI 5 |
| 2005 | Karkeakarvainen kettuterrieri | Ash Grove Highwaystar | FCI 3 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kennelliitto: Voittaja 2009, Lehdistö *12.12.2009*.  Arkistoitu 23.12.2009. Viitattu 23.02.2010. (suomeksi)
2. ↑  Suomen Kennelliitto: Ohjelma *voittaja.kennelliitto.fi*.  Arkistoitu 18.2.2010. Viitattu 23.02.2010. (suomeksi)
3. ↑  Suomen Kennelliitto: Voittaja-näyttelyiden koosteet Urheilukanavalla joulukuussa *22.12.2009*.  Arkistoitu 15.1.2010. Viitattu 23.02.2010. (suomeksi)
4. ↑  Seuraa suoraa lähetystä | Koira2014 *www.koira2014.fi*. Viitattu 7.7.2015.
5. ↑  Voittaja 2014 Suomen Kennelliitto. Viitattu 7.7.2015.
6. ↑  SKL. (15.12.2013). *Voittaja 2013: Best in Show 15.12.2013*. Koira 2013. Viitattu 24.4.2014.
**Gloria Siebert** (o.s. **Kovarik**, ent. **Uibel**, s. 13. tammikuuta 1964 Ortrand, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen, huippuvuosinaan Itä-Saksaa edustanut yleisurheilija, jonka päälaji oli 100 metrin aitajuoksu. Hän saavutti olympiahopeaa ja myös useissa muissa arvokilpailuissa hopeaa.

Siebert saavutti 100 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1981 hopeaa ajalla 13,27. Vuonna 1983 hän juoksi matkan aikaan 13,00 ja pääsi seuraavana vuonna aikaan 12,87. Vuonna 1987 hän jatkoi hopeasijoilla aikuisten arvokilpailuissa: sisäratojen EM-kilpailujen 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,89 ja Rooman MM-kilpailujen 100 metrin aitajuoksussa uransa parhaaksi jääneellä ajalla 12,44. Helmikuussa 1988 Siebert juoksi 60 metrin aitajuoksun halliennätyksekseen 7,76. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 12,61. Vuoden parhaan aikansa 12,48 hän juoksi kesäkuussa Leningradissa Znamenskin veljesten muistokilpailujen alkuerissä.

Siebert saavutti viimeisen arvokisamitalinsa Splitin EM-kilpailuissa 1990; sekin oli hopeaa ja tuli ajalla 12,91. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän karsiutui alkuerissä.

Siebert voitti 100 metrin aitajuoksussa Itä-Saksan mestaruuden vuosina 1987 ja 1990.

Siebertin ensimmäinen aviomies oli pyöräilijä ja pyöräilyvalmentaja Detlef Uibel. Toisen kerran hän avioitui korkeushyppääjä Carsten Siebertin kanssa, ja heidän poikansa Sebastian Siebert on kilpaillut pika-aitajuoksijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Gloria Siebert *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Gloria Siebert Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 173. IAAF, 2005. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo korttipelistä. "Conga" voi viitata myös congarumpuihin tai conga-tanssiin.*

**Conga** on eteläamerikkalainen korttipeli, jossa tavoitteena on saada mahdollisimman paljon miinuspisteitä. Aluksi jokaiselle jaetaan seitsemän korttia. Jakajasta seuraavalle henkilölle jaetaan kuitenkin 
kahdeksan korttia, sillä hän laittaa ensimmäisen kortin pinoon pöydälle. Jokainen henkilö myötäpäivään pelattaessa nostaa ensin pakasta yhden kortin ja laittaa sitten yhden kortin kädestä pinoon. 

Pelissä paras tavoiteltava käsi on kolme samaa ja kaksi samaa korttia. Siitä saa pelin loppuessa 50 miinuspistettä. Kakkoset ovat ns. jokereja, eli ne voivat olla mitä tahansa kortteja. Jos pelaajalla 
on parien (kolme samaa korttia) lisäksi muita kortteja kädessä pelin loppuessa, lisätään niiden pisteellinen arvo kokonaistulokseen. Pareista ei tule plussaa, mutta kuvakorteista tulee kymmenen 
pluspistettä per kortti, normaaleista korteista viisi pluspistettä per kortti ja kakkosista viisitoista.

Pelin voi lopettaa lyömällä viitosta isomman kortin pinon päälle kuvapuoli alaspäin. Pelissä voi taktikoida lopettamalla pelin aivan alussa. Se aiheuttaa muille valtavasti pluspisteitä, jos 
itsellä on pienet kortit. Jos pelataan monta peliä peräkkäin, kannattaa pitää kirjaa pistemääristä. Kannattaa myös sopia joku tietty pistemäärä, johon asti pelataan.
**Smurffi** (puhekielessä *Smurffilimu*) on Sinebrychoffin valmistama päärynänmakuinen virvoitusjuoma. Juomaa myydään 0,5 litran, ja elokuusta 2020 lähtien 1,5 litran muovipulloissa. Aiemmin sitä myytiin 0,33 litran kokoisissa lasipulloissa. 1980-luvulla markkinoilla oli myös vadelmanmakuinen Smurffi-juoma.

Juomapullon etiketissä esiintyy belgialaisen Peyon luoman Smurffit-sarjan hahmoja.

Smurffien käyttö virvoitusjuomien tunnuksena edustaa 1980-luvulla myös elintarviketeollisuudessa voimakkaasti yleistynyttä hahmomarkkinointia, jolla tuotteita pyritään muokkaamaan lapsikohderyhmän kannalta kiinnostavammaksi. Markkinointisuuntaus on jatkunut vahvana sittemminkin. Suomessa Sinebrychoffin Smurffi-limonadit tuotiin markkinoille vuonna 1983.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smurffi Sinebrychoff. Viitattu 5.11.2013.
2. ↑  Muumi-virvoitusjuomalle uusi maku, raparperi-mansikka *Sinebrychoff*.  12.8.2020. Viitattu 22.10.2020.
3. ↑  Smurf lemonade, Sinebrychoff 1983. *Pinterest.com*. Viitattu 27.2.2017.
4. ↑  Koskela, Minna: Hahmomarkkinoinnin vaikutus lapsen ostopäätökseen (pdf) (pro gradu -työ, sivut 4 ja 31) *Helsingin yliopisto, Taloustieteen laitos, Selvityksiä nro 27*.  2005 (lokakuu 2004). Viitattu 6.11.2013.
5. ↑  Smurffilimu ei ole sinistä *Kurablogi*.  29.11.2012. Viitattu 29.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuluttajaliiton vertailu: Lasten juomat (pdf, 2012) (Arkistoitu – Internet Archive) (kuluttajaliitto.fi)
* Smurffi-limonadia juova hevonen voitti taas! (7/2012) (iltalehti.fi)
Voiton muistomerkki Netanyassa.
**Voiton muistomerkki** Netanyan kaupungissa Israelissa kunnioittaa puna-armeijan voittoa natsi-Saksasta toisessa maailmansodassa. Muistomerkin pystyttämistä ehdotti Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu Moskovan-vierailullaan helmikuussa 2010. Monumentti paljastettiin kesäkuussa 2012 Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja Israelin presidentin Shimon Peresin läsnä ollessa. Muistomerkin tekijät ovat taiteilijat Chen Vinkler, Salavat Sherbakov, Vasili Perfiliev ja Mihail Naroditski.

Toisessa maailmansodassa kuoli arviolta 25 miljoonaa Neuvostoliiton kansalaista, joista 11 miljoonaa oli sotilaita. Juutalaisia puna-armeijassa taisteli yli 500 000, joista 120 000 kuoli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Upcoming Putin visit aims to give message that Moscow is player in the region *Pressreader (Jerusalem Post)*.  22.6.2012. Viitattu 14.5.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Putin, Peres unveil Red Army monument in Netanya *Pressreader (Jerusalem Post)*.  26.6.2012. Viitattu 14.5.2018. (englanniksi)
3. ↑  The National Monument Commemorating the Victory of the Red Army over Nazi Germany (pdf) *Netanya Municipality*.  Arkistoitu 23.10.2013. Viitattu 14.5.2018. (englanniksi) (venäjäksi) (hepreaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Voiton muistomerkki (Netanya)** Wikimedia Commonsissa
Jean-Claude Risset (2008).
**Jean-Claude Risset** (18. maaliskuuta 1938 Le Puy-en-Velay – 21. marraskuuta 2016) oli ranskalainen säveltäjä ja akusmaattiseksi musiikiksi kutsutun suuntauksen kehittäjä. Hän oli Yhdysvalloissa alkunsa saaneen tietokonemusiikin merkittävä pioneeri, joka osallistui digitaalisten tietotekniikoiden tuomiseen ranskalaiseen ja yleisemmin eurooppalaiseen musiikkimaailmaan esimerkiksi IRCAM-instituutissa sekä Orsayn ja Marseille-Lumiryn yliopistoissa. Rissetillä oli sekä musiikillinen että tieteellinen koulutus, ja hän oli ensimmäinen ranskalainen säveltäjä, joka sovelsi työssään tietokonepohjaista äänisynteesiä.

Diskografia
-----------

* *Mutations* (LP, Album, Gat), INA-GRM, AM 564.09, 1978
* *Sud / Dialogues / Inharmonique / Mutations* 2 versions, INA-GRM, 1987
* *Songes • Passages • Computer Suite From Little Boy • Sud*, 2 versions, WERGO, 1988
* *Invisible* (CD, MiniAlbum), GMEM, EI 06 , 1996
* *Elementa* (CD), INA-GRM ina c 1019 cd, 2001
* *Music From Computer* (LP, Comp)

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Smolinka** (ven. Смолинка) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.

Joen kulku
----------

Tämä lyhyt joki saa alkunsa Smolinskojen järvestä, jonka koillisrannoilla sijaitsee Palkinon taajama. Smolinskojen yläpuolella on vielä kaksi vesiallasta, mutta ne ovat padottuja tekojärviä, joissa on teollista toimintaa. Niiden vesi virtaa Smolinskojeen suodatusaltaiden kautta. Joen yläjuoksu virtaa Palkinon halki ja jatkaa itään päin peltomaiden läpi. Viimeiset kilometri se virtaa soistuneet Velinkajan tulva-alueen läpi. Joen yhtymiskohta sijaitsee 56 kilometriä Velinkajan joensuusta ylävirtaan päin. Viereisen sivujoen Kudebin yhtymäkohta on kilometrin verran yläjuoksulle päin.

Valuma-alue ja sivujoet
-----------------------

Smolinka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Smolinkan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Palkinon piirissä. Valuma-alueen pinta-alaa ei ole tiedossa, mutta järven Smolinskojeen valuma-alue on noin 26 neliökilometriä. Smolinkalla ei ole merkittäviä sivujokia.

Hallintoalue
------------

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000212102000028990. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Joen valuma-alueen pinta-alaa ei ole vielä löytynyt. Lähdejärven valuma-alue on 26 km², joten se kelpaa valuma-alueen pinta-alan minimiarvoksi!
2. ↑  Vanhassa neuvostokartassa on Kydebjoen yhtymäkohdan korkeudeksi annettu 42 metriä mpy.. Koska Velikajan kaltevuus on tällä joen rauhallisella osuudella 2 metriä 24 kilometrillä (Vjadan ja Kudebin väli), on myös xxx yhtymäkohdan korkeus lähes sama.
3. 1 2 3  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Смолинка (приток Великой), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smolinka (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Смолинка (приток Великой)
**Jorma Keino** (6. lokakuuta 1924 Hämeenlinna – 19. huhtikuuta 2015 Kauniainen) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka teki pitkän uran suomalaisen metsäteollisuuden myyntiorganisaatioiden Finncellin ja Finnpapin johdossa.

Jorma Keino opiskeli diplomi-insinööriksi ja työskenteli 1950-luvun alkupuolella Suomen Lontoon-suurlähetystön kaupallisena attaseana ja sitten metalliteollisuuden vientiosuuskunta Metexin myyntitehtävissä Brasiliassa. Vuonna 1955 hän siirtyi selluntuottajien Finncelliin, jossa hän työskenteli useissa tehtävissä, viimeksi toimitusjohtajana vuoteen 1973. Hän siirtyi sitten toimitusjohtajaksi suomalaisten paperitehtaiden myyntiyhdistykseen Finnpapiin, jossa hän jatkoi vuoden 1983 jälkeen vielä johtokunnan puheenjohtajana kunnes jäi eläkkeelle 1987.

Keino toimi lisäksi puheenjohtajana Suomalais-englantilaisessa kauppayhdistyksessä 1979–1989 ja Suomalais-japanilaisessa kauppakamarissa 1984–1988. Hän oli aktiivisesti mukana vapaaehtoisessa maanpuolustustyössä, muun muassa Tykkimiehet ry:n puheenjohtajana 1999–2000.

Lähteet
-------

* Nykopp, Torsten & Vainio, Kari: Metsäteollisuuden vaikuttajaan luotettiin. Jorma Keino 1924–2015.  *Helsingin Sanomat*, 25.5.2015. Artikkelin verkkoversio (maksullinen). Viitattu 14.2.2022.

### Viitteet

1. ↑  Heikkinen, Sakari: *Paperia maailmalle: Suomen Paperitehtaitten Yhdistys Finnpap 1918–1996*. Helsinki : Otava, 2000. ISBN 951-1-16328-0. Liite 2.
Jacobus Veneticus teki Aristoteleen käännöksensä noin 20 vuoden aikana Mont Saint-Michelin luostarissa (kuva vuodelta 1900).
**Jacobus Veneticus** eli **Jacob Venetsialainen** (*Giacomo da Venezia*, *Jacobus Veneticus Grecus*, *Jacobus Clericus de Venetia*, *Jacobus de Venetiis*) oli merkittävä Aristoteleen teosten kääntäjä 1100-luvulla. Häntä on kutsuttu Aristoteleen teosten ensimmäiseksi systemaattiseksi kääntäjäksi sitten Boethiuksen. Tiedetään, että Veneticus oli viettänyt aikaa Konstantinopolissa. Muuten hänestä ei tiedetä paljoakaan.

Jacob Venetsialainen käänsi kreikasta kaikki Organonin kuusi kirjaa (*Ensimmäinen analytiikka,Toinen analytiikka,* *Topiikka,* *Kategoriat*, *Tulkinnasta*, *Sofistiset kumoamiset).* Muita hänen käännöksiään olivat *Fysiikka, Metafysiikka, De Anima* (Sielusta), kokoelmasta *Pieniä tutkielmia* (*Parva naturalia* suuri osan, kuten *De Memoria* *et reminiscentia (Muistista ja mieleen palauttamisesta)* sekä osia *Nikomakhoksen etiikasta (Ethica Nicomachea).* Vain Boethiuksen muutamat Aristoteleen käännökset 500-luvulta olivat edeltäneet Jakob Venetsialaisen työtä. Uudet käännökset saivat laajan levikin koko Euroopassa, mutta etenkin Englannissa ja Ranskassa, sillä satoja kopioita on säilynyt nykypäiviin asti.  Koko käännöstyön tiedetään tapahtuneen vuosien 1127 ja 1145/1150 välissä Mont Saint-Michelin luostarissa Bretagnessa.

Vuonna 2008 ranskalainen historioitsija Sylvain Gouguenheim julkaisi teoksen *Aristote au Mont Saint-Michel,* jossa hän osoitti Jacobus Veneticuksen kääntäneen Aristoteleen teokset latinaksi jo ennen niiden kääntämistä latinaksi arabian kautta. Kirja herätti yleistä suuttumusta, koska vallinneen käsityksen mukaan juuri islamilainen maailma oli pelastanut Aristoteleen teokset hävitykseltä. Gouguenheimin kirja rikkoi tämän tabun, jolloin häntä syytettiin jopa ristiretkestä islamia vastaan.

Katso myös
----------

* Käännökset latinaan keskiajalla

Lähteet
-------

* Gouguenheim, Sylvain: *Aristoteles auf dem Mont Saint-Michel*, WBG, 2013. (saksaksi)
* Ebbeson, Sten (1977): *Jacobus Veneticus on the Posterior Analytics and Some Early Thirteenth-century Oxford Masters on the Elenchi.* Cahiers de l'Institut du moyen âge grec et latin 2, 1–9.
* Minio-Paluello, L.: *Iacobus Veneticus Grecus: Canonist and Translator of Aristotle.* Tradition 8 (1952), 265–304.

### Viitteet

1. ↑  Berschin, Walter: *From the Middle of the Eleven Century to the Latin Conquest of Constantinople*
2. ↑  Muslim Philosophy: Translators
3. ↑  Proceedings of the Society for Medieval Logic and Metaphysics (Arkistoitu – Internet Archive), 3/2003, s. 5.
4. ↑  Gouguenheim, 2008, s. 83, s. 88–89
5. ↑  Sylvain Gouguenheim: *Aristoteles auf dem Mont Saint-Michel*, s. 86. WBG, 2013. (saksaksi)
6. ↑  Zimmermann, D.: *Vorwort zur Nachauflage. Teoksessa: Gouguenheim, Sylvain: Aristoteles auf dem Mont Saint-Michel*, s. vii–viii. WBG, 2008.
Antonio Leonviola
**Antonio Leonviola** (oikealta nimeltään *Antonio Leone Viola*, 13. toukokuuta 1913 Montagnana – 4. elokuuta 1995 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Leonviola keskeytti opintonsa Padovan yliopistossa omistautuakseen elokuva-alalle. Hän työskenteli aluksi sotakuvaajana ja dokumentintekijänä Italian–Etiopian sodan aikana. Leonviolan kokeellinen keskipitkä elokuva *Fiera di tipi* voitti palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1934. Hän työskenteli sen jälkeen käsikirjoittajana ja ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa, Elena Zareschin tähdittämän pyhimyselämäkerran *Rita da Cascia* vuonna 1943.

1950-luvulla Leonviola ohjasi muutamia neorealistissävyisiä ja kokeellisia elokuvia kuten *Vain 17-vuotias* (*Le due verità*, 1951), *Noi cannibali* (1953) ja *Tehtävä ilman paluuta* (*Siluri umani*, 1954) sekä *Rita da Cascian* uudelleenfilmatisoinnin *Il suo più grande amore* (1956). 1960-luvun alussa hän teki muutamia peplum-elokuvia, joista merkittävimpiä ovat *Maciste kauhujen maassa* ja *Maciste ja manalan valtiatar* (molemmat 1961). Leonviolan viimeinen ohjaustyö oli hänen romaaniinsa perustuva *I giovani tigri* (1968).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Cinema Trevi: Il cinema insolito di Antonio Leonviola *fondazionecsc.it*. Viitattu 28.12.2013. (italiaksi)
2. ↑  Giordano, Michele: *Giganti buoni: da Ercole a Piedone (e oltro) il mito dell'uomo forte nel cinema italiano*, s. 63–64. Roma: Gremese Editore, 1998. ISBN 88-7742-183-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Antonio Leonviola (englanniksi)
* Elonet: Antonio Leonviola

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Jorma Laitinen** (20. joulukuuta 1918 – 24. elokuuta 1999) oli suomalainen sotilas, joka palveli vapaaehtoisena toisen maailmansodan aikana Saksan SS-joukkojen Wiking-divisioonassa, tiedusteluosasto 5:n neljännen komppanian kuorma-autonkuljettajana. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Rottenführer eli korpraali. Laitinen oli kotoisin Kemijärveltä ja hänen isänsä oli kunnanlääkäri.

Laitinen haavoittui 12. lokakuuta 1942 kranaattitulessa jalkaan. Hän palasi sotainvalidina takaisin Suomeen muiden SS-vapaaehtoisten mukana 1. kesäkuuta 1943. Sodan jälkeen hän työskenteli VR:n Puutavaratoimistossa ja taksiyrittäjänä. Hän avioitui ja sai kaksi lasta.

Laitisen päiväkirjamerkintöjen pohjalta suurlähettiläs Jari Vilén ja professori Markku Jokisipilä julkaisivat vuonna 2020 teoksen *Kiitoskortti Hitleriltä* (Minerva Kustannus).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jorma, 22, sai kiitoskortin Hitleriltä *www.iltalehti.fi*. Viitattu 28.1.2020.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Smolnan luostarin katedraali.
**Smolnan luostari** on entinen ortodoksinen nunnaluostari ja sen alueella sittemmin sijainnut tyttökoulu Pietarissa Nevajoen varrella. Nykyisin luostarin katedraalia käytetään konserttisalina ja muissa rakennuksissa on valtion ja yliopiston laitoksia.

Luostari
--------

Keisarinna Elisabet tilasi luostarin arkkitehti Bartolomeo Rastrellilta ja ajatteli asettua sinne viettämään vanhuuden päiviään. Keisarinna kuitenkin kuoli ennen luostarin valmistumista. Itse luostari on rakennettu vuosina 1748–1764. Asuinrakennusten ympäröimällä ristinmuotoisella pihalla luostarin keskipisteenä sijaitsee koristeellinen Smolnan katedraali, jota pidetään toisinaan Rastrellin merkittävimpänä työnä. Katedraali valmistui vasta 1830-luvulla arkkitehti Vasili Stasovin viimeistelemänä. Rakennuksissa oli luostari vain vuosina 1744–1764.

Koulu ja vallankumouksen jälkeen
--------------------------------

Elisabetin kuoltua ja rakennuksen valmistuttua Katariina Suuri muutti suunnitelmia, ja rakennuksesta tulikin Venäjän ensimmäinen tyttökoulu, jossa ylhäiset neidot saivat koulutuksensa viimeisen silauksen ennen astumistaan seurapiirielämään. Kun koulu laajeni, vanhan alkuperäisen sinivalkoisen luostarirakennuksen viereen rakennettiin keltainen koulurakennus, Smolnan instituutti, joka sittemmin tuli tunnetuksi Lokakuun vallankumouksen päämajana, jossa Lenin piti toimistoaan 124 päivän ajan. Toisen maailmansodan jälkeen rakennus toimi Leningradin nyky- ja huomispäivän museona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smolny convent Hotels in Russia.com
2. ↑  Smolnyi Fodor's travel intelligence
3. ↑  Portrait of Lenin inside the former Smolny Convent (Smolny Institute) in Saint Petersburg[vanhentunut linkki] University of Washington

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smolnan luostari** Wikimedia Commonsissa
**Kultainen vasikka** on Maria Jotunin komedia vuodelta 1918.

Näytelmä kuuluu niihin Jotunin näytelmiin, joista vasta myöhemmin on tullut teatterien klassikkonäytelmiä. Sitä esitettiin vain lyhyen aikaa sen ilmestyttyä, ja sen varsinaiset esitykset alkoivat vasta pitkän tauon jälkeen toisen maailmansodan aikaan. Sen jälkeen se on ollut suosittu aiheensa pysyvän ajankohtaisuuden vuoksi. Muun muassa Tukholmassa sitä esitettiin 1990-luvulla nimellä *Pengar, pengar*, ja Suomen Kansallisteatterissa vuonna 2000.

Tarina
------

Näytelmän tapahtuma-ajankohta on ensimmäinen maailmansota, jolloin pulaa on ruoasta ja tavaroista. Monet etsivät ylellistä elämää keinottelulla, ja juuri rahasta tulee näytelmän epäjumala, Raamatun kultainen vasikka. Näytelmän näkyvän puolen taustalla on kyseessä ihmiskäsityksen ja elämäntavan murros: vapaus toteuttaa itseään, ja erityisesti Jotunia kiinnostaa naisen asema, naisen mahdollisuudet. Keskeinen ongelma on naisen ja miehen suhde, ja onko raha vai rakkaus lopultakin se olennainen päähenkilön elämässä.

Eedith hylkää miehensä Jaakon rahan takia, mutta palaa kotiin kun mies on onnistunut rikastumaan. Jaakko on kuitenkin aikeissa antaa vaimolleen opetuksen tuhoamalla omaisuutensa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Klassikkogalleria, 26.10.2010
Paanukirkko
**Musiikkia Paanukirkossa** – **Musiikkijuhla** on vuosittain Kärsämäellä järjestettävä klassisen musiikin tapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 2005. Musiikkijuhlat järjestetään heinäkuussa ja ne kestävät 3–4 päivää. Festivaalille osallistuu vuosittain noin 500 konserttikävijää. Tapahtuman taiteellinen johtaja on pianisti Antti Hotti. Musiikkia Paanukirkossa – Musiikkijuhla on osa Kärsämäen Kesä tapahtumakokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi ARS Kärsämäki -nykytaidenäyttely ja Elämäntarinafestivaali Tarinaniskennän SM-kilpailuineen.

Historia
--------

Musiikkijuhlien taustalla toimii Musiikkia Paanukirkossa ry, johon kuuluu aktiivisia paikkakuntalaisia ja musiikin ystäviä eri puolilta Suomea. Musiikkijuhlien alkuideoinnista ovat vastanneet Kärsämäeltä kotoisin oleva säveltäjä Asko Hyvärinen, intendentti-pianisti Hanna Kosonen ja Pekka Luukkonen. Asko Hyvärinen ja Hanna Kosonen toimivat juhlan taiteellisina johtajina vuoteen 2009 saakka.

Esiintyjät
----------

*Pääartikkeli: Luettelo Musiikkia Paanukirkossa - Musiikkijuhlien esiintyjistä*
Edellisinä vuosina Musiikkia Paanukirkossa – Musiikkijuhlilla ovat esiintyneet muun muassa Esa Ruuttunen, Helena Juntunen, Ritva Oksanen, Johanna Rusanen-Kartano, Matti Ristinen sekä Meta4.

Musiikkijuhlilla on kuultu myös useita kantaesityksiä. Teoksia on esitetty muun muassa Jukka Koskiselta, Asko Hyväriseltä, Olli Virtaperkolta ja PerMagnus Lindborgilta.

Konserttipaikat
---------------

Pääkonserttipaikkana toimii Kärsämäen Paanukirkko, jossa yhdistyvät moderni arkkitehtuuri ja 1700-luvun työmenetelmät. Paanukirkko on alueen merkittävimpiä nähtävyyksiä ja se kerää vuosittain tuhansia kävijöitä. Paanukirkko on akustiikaltaan erinomainen ja sinne mahtuu enimmillään noin 140 kuulijaa. Lisäksi konsertteja on pidetty esimerkiksi Sydänmaankylän Sykkeessä.

Kannatuskonsertit
-----------------

Musiikkia Paanukirkossa ry järjestää myös ympäri vuoden kannatuskonsertteja, joilla kerätään varoja Musiikkijuhlan järjestämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Musiikkia Paanukirkossa Musiikkia Paanukirkossa ry.  Arkistoitu 22.9.2009. Viitattu 21. heinäkuuta 2010.
2. ↑  Kärsämäen Kesä  2010. Kärsämäki:  Kärsämäen Kesä.  Arkistoitu 26.4.2010. Viitattu 27.7.2010.
3. ↑  Kärsämäen Kesä  2010. Kärsämäki:  Kärsämäen Kesä.  Arkistoitu 26.4.2010. Viitattu 21.7.2010.
4. ↑  Kärsämäen Kesä  2010. Kärsämäki:  Kärsämäen Kesä.  Arkistoitu 26.4.2010. Viitattu 21.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Musiikkia Paanukirkossa – Musiikkijuhla
* Kärsämäen Kesän kotisivut
**Jorma Paavo Juhani Lammasniemi** (s. 16. joulukuuta 1948 Kemi) on oululainen professori, joka toimi VTT:n tutkijana, laboratorionjohtajana, tutkimusjohtajana ja tieteellisenä johtajana.

Lammasniemi valmistui ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1968 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1973 sekä tekniikan lisensiaatiksi 1982 ja tekniikan tohtoriksi 1983 Oulun yliopistosta. VTT:n teletekniikan laboratorion tutkijana hän toimi 1973–1977, elektroniikan laboratorion tutkijana 1977–1978, erikoistutkijana 1978–1984, vt. laboratorionjohtajana 1984–1986, laboratorionjohtajana (professori) 1986–1991, optoelektroniikan laboratorion johtajana 1992–1993, VTT Elektroniikan tutkimusjohtajana vuodesta 1991 ja viimeksi VTT:n tieteellisenä johtajana vuodesta 2006 vuoteen 2010 saakka, jolloin hän jäi osa-aikaeläkkeelle ja tutkimuskeskuksen osa-aikaiseksi vanhemmaksi neuvonantajaksi vuoteen 2012 saakka.

Lammasniemi on julkaissut elektroniikasta ja optoelektroniikasta sekä tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminnasta lukuisia koti- ja ulkomaisia tieteellisiä, ammatti- ja yleistajuisia julkaisuja. Hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen, minkä lisäksi hänellä on ollut useita koti- ja ulkomaisia ammatillisia luottamustoimia ja hän on ollut Oulun yliopiston instrumentointitekniikan ja elektronisen piiritekniikan dosentti vuodesta 1988.

Lammasniemi on suorittanut Reserviupseerikoulun, hänen sotilasarvonsa on yliluutnantti. Valtakunnallinen maanpuolustuskurssin hän kävi 1995. Lammasniemi on saanut Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin 1997 ja Suomen Leijonan komentajamerkin 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Autio, V.-M. (toim.). Suomen professorit. Finlands professorer. Professoriliitto 2000, s. 322. ISBN 951-95189-6-7
2. 1 2 3 4  Lammasniemestä Kemin lyseon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 8.4.2018)

Aiheesta muualla
----------------

* Lammasniemen haastattelu[vanhentunut linkki] Oulun yliopiston Aktuumi-lehdessä no. 2, 2.10.2005, ss. 14-15 (Viitattu 20.10.2012)
Puolan musiikki
**Musiikki Puolassa** kattaa musiikin monipuoliset näkökohdat ja musiikilliset perinteet, jotka ovat peräisin Puolasta ja joita harjoitetaan Puolassa. Puolalaisten taiteilijoiden joukossa on maailmankuuluja klassisia säveltäjiä, kuten Frédéric Chopin, Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki, Karol Szymanowski ja Henryk Górecki sekä tunnettuja pianisteja, kuten Arthur Rubinstein, Ignacy Jan Paderewski ja Krystian Zimerman; samoin kuin suositut musiikkitaiteilijat ja perinteiset alueelliset kansanmusiikkiryhmät, jotka luovat rikkaan ja vilkkaan musiikkimaaston ruohonjuuritasolla. Puolalaiset muusikot ovat historian aikana kehittäneet ja popularisoineet erilaisia ​​musiikkigenrejä ja kansantansseja.

Puolalaisessa musiikissa on vaikutteita useista maailmanmusiikkityyleistä, joita edustavat kriitikkojen suosimat laulaja-lauluntekijät ja poptähdet.

Historia
--------

Puolalaisen musiikin alkuperä on jäljitettävissä jo 1300-luvulle, jolta ajalta Stary Sączin kaupungista on löytynyt käsikirjoituksia, jotka sisältävät Pariisin Notre Dame -kouluun liittyviä moniäänisiä sävellyksiä. Muut varhaiset sävellykset, kuten Bogurodzica-hymni, voivat myös olla peräisin tältä ajalta. Ensimmäinen tunnettu merkittävä säveltäjä, Mikołaj z Radomia, eli 1500-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  WebCite query result *www.webcitation.org*.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 10.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musiikki Puolassa** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Music of Poland