recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yrjö Antero Maunula** (4. lokakuuta 1937 Vaasa – 30. lokakuuta 2014 Seinäjoki) oli suomalainen upseeri, joka toimi Pohjan prikaatin komentajana.

Maunulan vanhemmat olivat majuri, Mannerheim-ristin ritari Auvo Maunula ja Ester Jensen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1963 oli Kaija Marttila ja toinen vuodesta 1978 Tarja Nieminen.

Maunula tuli ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta 1955 ja valmistui Kadettikoulusta 1958. Hän toimi sitten nuorempana upseerina, opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1962. Laskuvarjojääkärikoulussa Maunula oli nuorempi upseeri, opetusupseeri ja komppanianpäällikkö 1962–1965, Kouvolan sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja järjestelytoimiston päällikön sijainen 1967–1969 ja Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan toimistoupseeri 1969–1970 sekä operatiivisen toimiston päällikkö 1970–1973. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina Maunula toimi 1973–1975 ja toimistopäällikkönä 1975–1977, Sotakorkeakoulun maasotalinjan johtajana 1977–1981 ja Seinäjoen sotilaspiirin päällikkönä 1981–1986. Pohjan prikaatia Maunula komensi 1986–1989 eversti Pekka Mustosen jälkeen, toimien sitten Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuodesta 1989 vuoteen 1991, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Sotilasuransa jälkeen Maunula toimi aktiivisesti Seinäjoen kunnallispolitiikassa kuudella valtuustokaudella kokoomuksen valtuutettuna.

Maunula ylennettiin vänrikiksi 1956, luutnantiksi 1959, yliluutnantiksi 1962, kapteeniksi 1965, majuriksi 1970, everstiluutnantiksi 1975 ja everstiksi 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pohjan Jääkärikilta *pohjanprikaatinkilta.fi*.  Arkistoitu 5.4.2016. Viitattu 28.1.2017.
2. 1 2  Kunnallisvaikuttaja Antero Maunula on kuollut  4.11.2014. Seinäjoen Sanomat.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 28.1.2017.
3. 1 2 3  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 454. Maunula, Yrjö Antero. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Lewis Sperry Chafer** (27. helmikuuta 1871 – 22. elokuuta 1952) oli yhdysvaltalainen teologi. Hän perusti Dallasin teologisen seminaarin vanhemman veljensä Rollin Thomas Chaferin kanssa. (1868-1940), Chafer toimi sen ensimmäisenä presidenttinä ja oli vaikutusvaltainen kristillisen dispensationalismin kannattaja 1900-luvun alussa. John Hannah kuvaili Chaferia visionääriseksi raamatunopettajaksi, evankeliumin saarnaajaksi, rukousmieheksi, kuka on hurskas. Yksi hänen opiskelijoistaan, Charles Caldwell Ryrie, tuli maailmankuuluksi teologiksi ja tutkijaksi.

Opit
----

Lewis Sperry Chafer opetti Kiliasmia, kristillistä Sionismia, ja ilmaisen armon teologiaa. Chafer, kuten monet ilmaisen armon teologit opetti, että kreikan kielen sana "metanoia" (monesti käännettynä "parannus"), viittaa mielenmuutokseen Jeesuksesta, olevana synonyymi uskolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Rollin Thomas Chafer (March 1, 1868 - April 13, 1940)
2. ↑  Lewis Sperry Chafer - DTS Voice *voice.dts.edu*. Viitattu 21.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ryrie, Charles (2005). *Ryrie's Practical Guide to Communicating Bible Doctrine*. Nashville, TN: Broadman & Holman, 28. ISBN 978-0-8054-4063-8.
4. ↑  Chay, Fred (2017). *A Defense of Free Grace Theology: With Respect to Saving Faith, Perseverance, and Assurance* (in en). Grace Theology Press. ISBN 978-0-9981385-4-1.
5. ↑  Lewis Sperry Chafer: *Dispensationalism*. Dallas Theological Seminary, 1936. Teoksen verkkoversio (viitattu 21.8.2023). en
6. ↑  What Is Dispensationalism? *Ligonier Ministries*. Viitattu 21.8.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Stempelin kirjasinvalimo vuonna 1913
**D. Stempel AG** oli saksalainen, Frankfurtissa toiminut kirjasinvalimo, jonka perusti David Stempel vuonna 1895. Vuonna 1900 Stempel sai oikeuden valmistaa matriiseja Linotype GmbH:lle, Mergenthaler Linotype -yrityksen eurooppalaiselle tytäryhtiölle. Vuosien saatossa Linotype hankki omistukseensa enemmistön Stempelin osakkeista.

Walter Cunz johti kirjasinvalimoa toisen maailmansodan päättymisestä aina 1960-luvun loppupuolelle. Hän laajensi Stempelin kirjasintyyppien valikoimaa Hermann Zapfin kaltaisten lahjakkaiden suunnittelijoiden avustuksella.

Stempel hankki omistukseensa Haasin kirjasinvalimon, Klingsporin kirjasinvalimon kirjasintyyppien kokoelman sekä joitain kirjasintyyppejä Weberiltä. Stempel laajensi toimintaansa valolatomakoneisiin vasta vuonna 1977, huomattavasti muita kilpailijoitaan myöhemmin. Viimeiset matriisit Linotypelle valmistettiin vuonna 1983. Alkuvuodesta 1985 Stempel sulautettiin osaksi Linotypea, ja se muodosti yrityksen kirjasintyyppien suunnitteluosaston ytimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stempel *myfonts.com*. Viitattu 26.9.2019. (englanniksi)
**Tvååker** on taajama Varbergin kunnassa Hallandin läänissä Ruotsissa. Se on myös Tvååkerin pitäjän kirkonkylä, joka sijaitsee moottoritien E6/E20 varrella, noin 15 kilometrin päässä Varbergin keskustaajamasta kaakkoon.

Toponymia
---------

Kansanetymologian mukaan paikannimi olisi peräisin siitä, että kylässä olisi ollut "kaksi niittyä" (ruots. *"två åkrar"*), yksi kirkon kummallakin puolen. Ruotsalainen paikannimisanakirja Svenskt Ortnamnslexikon vuodelta 2003 sen sijaan antaa nimelle toisen selityksen: Ensimmäinen tunnettu maininta kylän nimestä on vuodelta 1198 muodossa *Toaker*; nimen alkuosa *to* on paikallinen murresana, joka tarkoittaa *pellavaa*. Näin nimen merkitys saattaa olla myös "Pellavaniitty".

Julkinen liikenne
-----------------

Tvååkerin kautta ajavat Varbergin ja Falkenbergin väliä liikennöivät bussilinjat 652 ja 653.

Koulutus
--------

Tvååkerissa on Bosgårdsskolanin peruskoulun ja Munkagårdsgymnasietin lukiokoulun lisäksi kirjasto ja urheiluhalli.

Urheilu
-------

Jalkapallossa Tvååkeria edustaa kilpasarjoissa vuonna 1920 perustettu Tvååkers IF sekä miesten että naisten joukkueilla, lentopallossa vuonna 1975 perustettu Tandem Volley-75 ja salibandyssa vuonna 1986 perustettu Tvååkers IBK, joka on parhaimmillaan pelannut 1990-luvulla ensimmäisessä divisioonassa.

Tunnettuja tvååkerilaisia
-------------------------

* Sven Nylander (s. 1962), aitajuoksija

Väestönkehitys
--------------


| Tvååkerin taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 |    | 891 |
| 1965 |    | 1 070 |
| 1970 |    | 1 438 |
| 1975 |    | 1 939 |
| 1980 |    | 2 097 |
| 1990 |    | 2 295 |
| 1995 |    | 2 435 |
| 2000 |    | 2 355 |
| 2005 |    | 2 390 |
| 2010 |    | 2 534 |
| Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). |

Katso myös
----------

* Tvååkerin pitäjä

Lähteet
-------

1. ↑  Tätorter 2010, korrigerad version 2012-11-14 (PDF) *MI38 Småorter och tätorter*.  14.11.2012. Statistiska centralbyrån. Viitattu 28.8.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  Befolkning i tätorter 1960-2010 (XLS)  29.5.2012. Statistiska centralbyrån. Viitattu 12.12.2012. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Tvåkkersgårdar, Larsson, Ivar. 1979 (ruotsiksi)

*Innehåller för genomgång över de som brukar gårdar i Tvååker från 1600-talet och framåt*

Aiheesta muualla
----------------

* Tvååker.Nu-yhdistyksen sivusto (ruotsiksi)
* Tvååkerin kirkko Ruotsin kirkon sivustolla (ruotsiksi)
* Munkagårdsgymnasiet Hallandin maakäräjien sivustolla (ruotsiksi)
**Ben Pattison** (s. 15. joulukuuta 2001) on brittiläinen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa on 800 metrin juoksu.

Pattison sijoittui Győrin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi 400 metrin juoksussa. Seuraavan vuoden Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.50,68. Hän sijoittui samalla matkalla neljänneksi Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021. Hän saavutti Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 Englannin edustajana pronssia 800 metrillä ajalla 1.48,25. Münchenin EM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla kuudes.

Pattison saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 800 metrillä ajalla 1.44,83.

Pattison juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.44,02 Lontoossa 23. heinäkuuta 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ben Pattison Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Ben Pattison Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Georg Kristian (Christian) Oker-Blom** (12. heinäkuuta 1859 Pietari – 4. marraskuuta 1892 Viipuri) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Oker-Blomin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali, senaattori Christian Theodor Oker-Blom ja Julia Maria Lovisa Böckelman. Oker-Blom tuli ylioppilaaksi Viipurissa ja suoritti tuomarintutkinnon 1887. Hän oli hovioikeudenauskultantti, joka teki itsemurhan Viipurissa syksyllä 1892. Oker-Blom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891.

Max Oker-Blom ja Hjalmar Oker-Blom olivat Georg Kristian Oker-Blomin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Oker-Blom Georg Christian Viitattu 8.7.2021.
2. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1891 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1891. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1891, s. 1467-1472.
3. ↑  Kuolleita.  *Päivälehti*, 8.11.1892, nro 260, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.7.2021.
4. ↑  Biografiasampo: Christian Theodor Oker-Blom Viitattu 8.7.2021.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Lengerichin sijainti Steinfurtin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
**Lengerich** on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Liikenteellisesti suotuisalla paikalla sijaitsevan Lengerichin teollinen rakenne on monimuotoinen.

Maantiede
---------

Lengerich sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 130 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 30 kilometriä Münsteristä pohjoiskoilliseen. Etäisyys Hampurista on noin 210 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 250 kilometriä.

Lengerich koostuu kahdestatoista kaupunginosasta. Kanta-Lengerich sijaitsee kaupungin pohjoisosassa, kaupunginosat ovat maalaiskyliä erillään Lengerichin keskustan kaupunkirakenteesta.

Historia
--------

Ensimmäinen asiakirjamaininta Lengerichista on vuodelta 1147. Paikkakunta sijaitsi liikenteellisesti otollisella paikalla Münsterin ja Osnabrückin välissä. Se kuului Tecklenburgin kreivikuntaan, joka liitettiin Preussiin 1707. Lengerich sai kaupunkioikeudet 13. toukokuuta 1727. Seuraavan vuosisadan aikana liikenneyhteydet paranivat ja kaupungin elinkeinoelämä monipuolistui. 1900-luvun jälkipuoliskolla kaupunki koki rakennemuutoksen ja voimakkaan talouskasvun.

Lengerichin arkkitehtuuria edustaa muun muassa Evangelische Stadtkirche Lengerich (evankelinen kirkko), jonka historia alkaa keskiajalta. Kaupungin vanha raatihuone on vuodelta 1897. Lengerichin kulttuurikeskuksena toimii Gempthalle, joka on rakennettu entisiin teollisuustiloihin.

Talous ja liikenne
------------------

Lengerichissa harjoitetaan muun muassa koneenrakennusta, muoviteollisuutta ja sementtiteollisuutta. Lengerichin rautatieasema, Bahnhof Lengerich, sijaitsee rataosuudella Wanne-Eickel–Hampuri. Moottoritie BAB 1 kulkee kaupungin halki ja siltä on suora yhteys kaupungin katuverkkoon. Münster/Osnabrückin lentoasema sijaitsee Lengerichin länsipuolella Grevenin koillisosassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerungsstand nach Geschlecht - Gemeinden - Monat (ab 2000) *Landesdatenbank.nrw.de*. Information und Technik Nordrhein-Westfalen Statistisches Landesamt.  (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Lengerich nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)
3. ↑  Geschichte der Stadt *Lengerich.de*. Stadtverwaltung Lengerich. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)
4. ↑  Sehenswürdigkeiten *Lengerich.de*. Stadtverwaltung Lengerich. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)
5. ↑  Gewerbestruktur *Lengerich.de*. Stadtverwaltung Lengerich. Viitattu 12.5.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lengerich, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lengerich (Westfalen)**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Lengerich 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Axel Gabriel af Björksten**, vuoteen 1853 **Björkstén** (31. elokuuta 1832 Helsinki – 29. toukokuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.

Af Björkstenin vanhemmat olivat senaattori Bror Ulrik af Björksten ja Gustava Ulrika Kuhlberg ja puoliso vuodesta 1870 Lovisa Maria Elisabet Böning (k. 1897). Af Björksten tuli ylioppilaaksi 1849 ja suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1853. Samana vuonna hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari ja senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri. Senaatin oikeusosaston kopistiksi af Björksten tuli 1860, kanslistiksi 1862, kirjaajajaksi 1868, yleisen kanslian protokollasihteeriksi 1869, oikeusosaston protokollasihteeriksi 1870 ja esittelijäsihteeriksi 1876. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1895. Valtiopäivillä af Björksten oli aatelissäädyssä edustaja 1867, 1877–1878 ja 1894.

Hovioikeudenneuvos Johan Alfred af Björksten ja tilanomistaja Frans Henrik af Björksten olivat Axel Gabriel af Bjökstenin veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Axel Gabriel Björkstén, vuodesta 1853 af Björksten. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 21.11.2020.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Bror Ulrik af Björksten. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 10.12.2020.
**Henrik Nikolai Gideon von Qvanten** (29. marraskuuta 1851 Pälkäne – 23. tammikuuta 1898 Uusikaupunki) oli suomalainen juristi ja Uudenkaupungin pormestari.

Gideon von Qvantenin vanhemmat olivat Pälkäneen ja Sahalahden pitäjien nimismies Engelbert Emanuel von Qvanten (1807–1855) ja hänen toinen puolisonsa Maria Gustava Aspegren. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1870 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1878. Von Qvanten sai varatuomarin arvon 1881.

Gideon von Qvanten oli Uudenkaupungin pormestarina vuodesta 1887 lähtien aina kuolemaansa 1898 saakka. Kuoltuaan hänet haudattiin Pälkäneen puistohautausmaalla sijaitsevaan von Qvanten-suvun hautakappeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Markku Uusitalon kotisivut : Von Qvantenin hautakappeli
3. 1 2 3  Henrik Nikolai Gideon von Qvanten, Uudenkaupungin Sanomat, 26.01.1898, nro 7, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Karl Alexander Pfaler** (24. toukokuuta 1846 Kuortane – 18. kesäkuuta 1916 Kuhmoniemi) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti ja kansanperinteen kerääjä.

Pfalerin vanhemmat olivat Muonion ja Nurmeksen kirkkoherra, lääninrovasti Karl Ferdinand Pfaler (1817–1879) ja Ebba Adolfina Holmström. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun alkeisoppilaitoksesta 1868 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1872. Pfaler vihittiin papiksi 1872.

Pfaler toimi Leppävirran kirkkoherran apulaisena ja vt. kappalaisena 1872–1874 ja 1875–1877, Juuan vt. kappalaisena 1874–1875, sekä Nurmeksen kirkkoherran sijaisena ja apulaisena 1879–1885. Hän oli Kuhmoniemen kirkkoherrana vuodesta 1885 alkaen aina kuolemaansa saakka. Hän sai rovastin arvon 1886. Pfaler julkaisi vuonna 1909 kotiseutukuvauksen Kuhmoniemen (nykyinen Kuhmo) pitäjästä. Pfaler teki myös muistiinpanoja Kuhmoniemen kansankielestä ja keräsi tietoja paikallisista sanoista, sananparsista ja sukunimistä.

Pfaler oli naimisissa vuodesta 1874 Hilda Fredrique Lindbladin kanssa. Heidän poikansa pastori Kaarlo Väinö Johannes Pfaler (1877–1954) oli kappalaisena Paltamossa ja Leppävirralla 1910–1917, mutta erosi kirkosta 1917 ja oli sitten helluntaiherätyksen saarnaajana ja Vapaakirkon pastorina Jyväskylässä.

Teoksia
-------

Nimellä *K. A. Pfaler*:

* *Sananen sunnuntaikoulun-opettajille maaseurakunnissamme*. 1883
* *Sananen armonvapaus-opin kehkeytymisestä*. Tutkimuksia jumaluus-opin alalla 4. Telén, Kuopio 1884
* *Muistelmia Kuhmoniemen seurakunnasta* ; kokoili K. A. Pfaler. Kansanvalistusseuran kotiseutukuvauksia 3-4. Helsinki 1909, näköispainos Kuhmo 1989, uusintapainos Kuhmon Kotiseutuyhdistys, Kuhmo 2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Karl Ferdinand Pfaler. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 13.6.2016.
3. ↑  Pappisluettelo - Leppävirta
4. ↑  Pappisluettelo - Juuka
5. ↑  Pappisluettelo - Nurmes
6. ↑  Kotikielen Seuran arkisto : Kb Kieliaineistot (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Kaarlo Väinö Johannes Pfaler


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Henrik Adolf Mechelin** (22. toukokuuta 1813 Kesälahti – 28. huhtikuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen virkamies, valtiopäiväedustaja ja senaattori.

Opiskelu ja työura
------------------

Henrik Adolf Mechelin suoritti ylioppilastutkinnon Helsingissä vuonna 1830. Tämän jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui viisausopin (filosofian) maisteriksi vuonna 1836.

Mechelin teki pitkän virkauran Venäjän ulkoasiain hallinnossa eri tehtävissä. Hän toimi Venäjän ulkoasiainministeriössä kansliavirkamiehenä ja kielenkääntäjänä vuosina 1839–1849 ja Venäjän pääkonsulina Norjassa 1850–1869. Vuonna 1869 Mechelin nimitettiin senaattoriksi talousosastoon ja 1871 hänet nimettiin senaatin kirkollisasiain toimikunnan päälliköksi. Vuonna 1885 hän sai omasta pyynnöstään eron senaattorin virasta.

Mechelin oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.

Arvonimet ja kunnianosoitukset
------------------------------

Mechelin sai nimineuvoksen (1839), kollegiasessorin (1844), hovineuvoksen (1847), kollegineuvoksen (1850), valtioneuvoksen (1854) ja viimein vuonna 1868 todellisen valtioneuvoksen arvonimet. Hänet aateloitiin lastensa ja heidän jäkeläistensä kanssa vuonna 1886 ja merkittiin Suomen ritarihuoneen kirjoihin vuonna 1887. Hänen aatelissukunsa on sittemmin sammunut.

Mechelin sai myös useita venäläisiä ja ruotsalaisia kunniamerkkejä.

Perhe
-----

Henrik Adolf Mechelinin vanhemmat olivat Kesälahden kappalainen, myöhempi Jaakkiman kirkkoherra Henrik Johan Mechelin (1774–1840) ja Christina Maria Costiander (1785–1855). Perheeseen syntyi 12 lasta, joista Henrik Adolf oli viidenneksi vanhin.

Henrik Adolf meni vuonna 1846 naimisiin Eugénie Octavie Josephine Cathérine Tricot de Mouceaux’n (19. huhtikuuta 1829 Pietari – 6. maaliskuuta 1919 Helsinki) kanssa. Pariskunta sai viisi lasta: Oscar Johan (s. 1851), Julia Fanny (s. 1853), Marie Cecile Constance Adele (s. 1860), Adolf Constantin (s. 1862) ja Henrik Josef Gustaf (s. 1864). Kaikki lapset syntyivät Kristianiassa (nyk. Oslo) isän ollessa siellä Venäjän konsulina.

Henrik Adolf Mechelin oli Leo Mechelinin setä. He olivat myös yhtä aikaa senaatin jäseninä.

Lähteet
-------

* Bergholm Axel: *Keisarillisen Suomen hallituskonseljin ja sanaatin puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1809–1909. Biograafisia tietoja.* WSOY, Porvoo 1912.
* *Leo ja muut Mechelinit – Kirjan verran sukua*. Sukuseura Mechelinus, Tampere 2005.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 Helsingin yliopisto. Viitattu 22.11.2015.
2. 1 2 3 4  Leo ja muut Mechelinit 2005, s. 448.
3. 1 2  Bergholm 1912, s. 313.
4. ↑  Mechelin A 265. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.  Viitattu 22.11.2015.
5. ↑  Leo ja muut Mechelinit 2005, s. 443, 445.
6. ↑  Leo ja muut Mechelinit 2005, s. 449.
7. ↑  Tapio Helen: "Mechelin, Leo", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 614–618. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Fredrik Aminoff** (29. marraskuuta 1807 Mietoinen – 5. huhtikuuta 1880 Espoo) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja valtiopäivämies.

Aminoffin vanhemmat olivat kreivi Johan Fredrik Aminoff ja Eva Matilda Bruncrona ja puoliso vuodesta 1846 Elisabet Juliana Emma Fredrika Schade (k. 1903). Aminoff tuli ylioppilaaksi 1824 ja suoritti tuomarintutkinnon 1828. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1830, senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1832, prokuraattorintoimituskunnan kopisti 1833 ja kanslisti 1839, mistä tehtävästä hän erosi 1842. Aminoff oli tilanomistaja Espoon Juvassa. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä hän oli 1863–1864, 1867 ja 1872.

Jalkaväenkenraali, valtiopäivämies Adolf Aminoff oli Fredrik Aminoffin veli. Kreivi, juristi ja virka- ja valtiopäivämies Johan Fredrik Aminoff oli Fredrik Aminoffin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Fredrik Aminoff. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.12.2020.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Adolf Aminoff. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 20.12.2020.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Aminoff Johan Fredrik Viitattu 7.7.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Maailman ympäristörahasto** (GEF, engl. *Global Environment Facility*) on maailmanlaajuinen rahasto, jonka tarkoituksena on tuottaa maailmanlaajuisia ympäristöhyötyjä tukemalla kehitysmaiden ympäristötoimia.

GEF toimii kuudella pääaihealueella: biodiversiteetti, ilmastonmuutoksen hillintä, otsonikerros, kansainväliset vedet, pysyvät orgaaniset yhdisteet sekä maaperän köyhtyminen.

GEF on järjestäytynyt verkostomaisesti. Sillä on itsenäinen sihteeristö sekä arviointitoimisto. GEF:n varainhoitajana toimii Maailmanpankki, joka kanavoi tukea toimeenpanevien järjestöjen, kuten YK:n ympäristöohjelman (UNEP) kautta.

GEF perustettiin alun perin Maailmanpankin pilottihankkeeksi avustamaan maailmanlaajuista ympäristönsuojelua. Vuonna 1992 sen osapuolet päättivät muodostaa siitä Rion ympäristöhuippukokouksen toimintasuunnitelmassa sovitun mukaisesti YK:n ilmastopuitesopimuksen (UNFCCC) ja biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen (UNCBD) rahoitusinstrumentin, ja uusimuotoinen GEF aloitti toimintansa vuonna 1994. Sen jälkeen GEFistä on tullut Tukholman sopimuksen (POPs), aavikoitumissopimuksen (UNCCD) ja elohopeasopimuksen (Minamata) virallinen rahoitusmekanismi.

Vuosien 1991–2010 aikana GEF rahoitti yli 2 400:a hanketta yli 165 maassa noin 7,3 miljardilla eurolla. Vuonna 2010 noin puolet sen antamasta rahoituksesta kohdistui ilmastonmuutoksen hillintään. Suomi tukee GEF:ää 65 miljoonalla eurolla vuosina 2014–2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maailmanlaajuinen ympäristörahasto (GEF); kuudes lisärahoituskierros, vuoden 2017 tuki  28.6.2017. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 22.12.2017. Viitattu 17.12.2017.
2. ↑  Maailman ympäristörahastolle merkittävää lisärahoitusta  24.5.2010. Yle uutiset. Viitattu 17.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* GEF:n virallinen sivusto
**Johan Herman Edvard Bergh** (21. marraskuuta 1829 Vaasa – 5. tammikuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen juristi ja yhteiskunnallinen kirjailija.

Berghin vanhemmat olivat vaasalainen kauppias Johan Samuel Bergh (k. 1853) ja Elisabet Ulrika Wikstrand. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1838–1844 ja Vaasan lukiota 1844–1846 ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1846. Bergh valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1859.

Bergh oli vuodesta 1864 Helsingissä oikeusneuvosmies. Hän osallistui useiden sanomalehtien – Morgonbladet, Åbo Underrättelser, Papperslyktan ja Helsingfors Dagblad – toimittamiseen. Myöhemmin hän kirjoitti Hufvudstadsbladetiin yhteiskunnallisista kysymyksistä. Hänet erotettiin yliopistosta lyhyeksi aikaa Töölön jutun yhteydessä. Bergh oli Helsingfors Dagbladin päätoimittaja 1863–1864. Hän oli oikeusraatimiehenä Helsingissä 1864 ja osallistui porvarissäädyssä Helsingin edustajana valtiopäiville 1867 ja 1877–1878.

Bergh oli naimisissa vuodesta 1866 Johanna Charlotta Lemströmin kanssa. Heidän poikiaan olivat kirjailija, maanviljelijä John Arnold Bergh (1872–1939) sekä Suomen sokeain liiton sihteeri ja puheenjohtaja Ralf Robert Bergh (1875–1947).

Lähteet
-------

1. 1 2  Uppslagsverket Finland
2. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Herman Edvard Bergh. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 20.2.2015.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 1 p. 1179
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 22–24. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Smethwick** on kaupunki Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa, Englannissa. Sen asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 48 180.

Historia
--------

Smethwick oli alkujaan anglosaksien paikkakunta, joka oli pitkään pieni maatalousvoitteinen kylä. Asukkaat ovat myös työstäneet metalleja ainakin 1500-luvulta, jolloin monilla maatiloilla oli myös paja. Birminghamista Black Countryyn 1768–1769 rakennettu kanava kulki Smethwickin pohjoisosien halki. Se houkutteli alueelle lisää teollisuutta, ja esimerkiksi Matthew Boulton ja James Watt perustivat kaupunkiin 1796 Sohon valimon. Lasiteollisuus oli myös tärkeä haara, ja Chance Brothers oli muun muassa vastuussa Kristallipalatsin lasittamisesta.

Smethwickistä tuli 1899 itsenäinen kuntansa ja 1907 sen hallinto erotettiin kreivikunnasta itsenäiseksi. Suurin osa kaupungin historiallisista teollisuusyrityksistä lopetti 1950–1970-luvuilla, jolloin vanhoja tehdasalueita modernisoitiin ja asuntoja, kauppoja sekä teitä kunnostettiin. Smethwick menetti itsenäisyytensä 1966, jolloin se liitettiin Warleyyn, joka puolestaan liitettiin 1974 Sandwelliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Sethwick (pdf) *sandwelltrends.info*.  Arkistoitu 3.6.2016. Viitattu 15.7.2012. (englanniksi)
2. 1 2  A Brief History Smethwick Heritage Centre.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 15.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smethwick** Wikimedia Commonsissa
Greta von Konow kuvattuna Turussa vuonna 1934
**Hilda Margareta (Greta) von Konow**, o. s. *Björkstén* (9. huhtikuuta 1902 Helsinki – 10. heinäkuuta 1999) oli suomalainen oopperalaulaja (altto).

Greta von Konowin vanhemmat olivat Helsingin kaupungin kulkutautisairaalan ylilääkäri Max Björkstén ja Carin Procopé. Hän oli naimisissa vuodesta 1926 tykistöeverstiluutnantti Holger von Konowin (1902–1988) kanssa.

Greta von Konow piti 1920-luvulla konsertteja Helsingissä ja esiintyi muun muassa yhdessä Emil Svartströmin ja Edvin Bäckmanin kanssa Turun Mikaelinkirkossa huhtikuussa 1928 järjestetyssä konsertissa. Hän esiintyi 1920- ja 1930-luvuilla myös Yleisradiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Holger ja Greta von Konowin hautakivi
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Max Björkstén
3. ↑  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten von Konow nr 2080, tabell 15

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Greta von Konow
Civita di Bagnoregio
San Donaton kirkko sijaitsee Civitan keskusaukion Piazza San Donaton reunalla.
**Civita di Bagnoregio** on Bagnoregion kunnan frazione. Se sijaitsee Keski-Italiassa Latiumin alueella Bolsenanjärven ja Tiberin jokilaakson välissä. Etruskien perustama Civita tunnetaan myös kaupunkina, joka tekee kuolemaa, "La cittâ che muore".

Maantiede
---------

Civita di Bagnoregio erottuu selkeästi ympäristöstään. Se on rakennettu 443 metriä korkealle kukkulalle Rio Torbidon ja Rio Chiaron eroosiolaaksoon Bagnoregion nykyisen keskustan itäpuolelle.

Historia
--------

Etruskit perustivat Civita di Bagnoregion noin 500 vuotta eaa. Roomalaiset ottivat alueen hallintaansa 260-luvulla eaa. ja heidän valtakuntansa romahdettua alueen valloittivat gootit ja langobardit. Sittemmin frankkien kuningas Kaarle Suuri antoi Civitan Kirkkovaltiolle. Eroosio ja maanjäristykset heikensivät Civitan asuttavuutta, ja vuoden 1795 järistyksen jälkeen väestö muutti Rotaan, joka on Bagnoregion nykyinen keskus. 2010-luvulla Civitassa on asunut vakituisesti kymmenkunta ihmistä.

Civitan rakennuskanta periytyy lähinnä keskiajalta ja renessanssin kaudelta. Teologi Bonaventura syntyi Civitassa vuoden 1220 tienoilla.

I borghi più belli d'Italia -yhdistys on valinnut Civita di Bagnoregion yhdeksi Italian kauneimmista kylistä.

Civitassa on kuvattu useita televisio- ja elokuvatuotantoja, kuten Stenon ohjaama komedia *I due colonnelli* (1963). Suomalainen televisioelokuva *Lacrimosa* (2008) kuvattiin osittain Civitan maisemissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Civita di Bagnoregio: la città che muore *Siviaggia.it*. ITALIAONLINE.  Arkistoitu 2.10.2018. Viitattu 30.9.2018.
2. 1 2 3  La "città che muore": l’incredibile storia di Civita di Bagnoregio *Siviaggia.it*.  14.7.2017. Neve Appennino. Viitattu 1.10.2018.
3. 1 2 3  Civita : La città che muore *Borghipiubelliditalia.it*. Rooma:  Borghi Media s.r.l.. Viitattu 30.9.2018.
4. ↑  La storia di Civita di Bagnoregio *civitadibagnoregio.cloud*. Comune di Bagnoregio. Viitattu 30.9.2018.
5. ↑  Zoi, Enrico: CIVITA DI BAGNOREGIO: UN BORGO DA FILM *Gustarviaggiando.civico20.it*.  14.7.2017. GustarViaggiando.  Arkistoitu 6.4.2018. Viitattu 1.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Civita di Bagnoregio** Wikimedia Commonsissa

* Matkaopas aiheesta Civita di Bagnoregio Wikivoyagessa (englanniksi)
Jakob Arjouni
**Jakob Arjouni** (o.s. *Bothe*; 8. lokakuuta 1964 Frankfurt am Main – 17. tammikuuta 2013 Berliini) oli saksalainen kirjailija.

Arjouni syntyi ja varttui Frankfurt am Mainissa. Hänen isänsä oli näytelmäkirjailija Hans Günter Michelsen. Arjouni-sukunimen hän sai käyttöönsä marokkolaislähtöisen vaimonsa kautta. Arjouni loi Frankfurt am Mainissa työskentelevän turkkilaissyntyisen yksityisetsivä Kemal Kayankayan hahmon. Hän kirjoitti kaikkiaan viisi rikosromaania, joissa Kayankaya seikkailee. Näistä ensimmäinen oli vuonna 1986 ilmestynyt *Onnea vaan, turkkilainen!*, josta tehtiin myös Doris Dörrien ohjaama elokuvaversio vuonna 1991. Vuonna 1992 Arjouni sai Saksalaisen rikoskirjallisuuspalkinnon (Deutscher Krimi Preis) kirjasta *Ein Mann, ein Mord*.

Vaikka Arjouni tuli tunnetuksi Kayankaya-romaaneistaan, hän kirjoitti myös muita romaaneja, novelleja, kuunnelmia ja näytelmiä. Vuonna 2012 hän teki pitkän tauon jälkeen paluun Kayankaya-sarjansa pariin rikosromaanilla *Bruder Kemal*. Arjouni kuoli haimasyöpään 48-vuotiaana. 8. lokakuuta 2013 Melville House Publishing ilmoitti haimasyövän vastaiseen työhön tarkoitetun *Arjouni Fund to Fight Pancreatic Cancer* -rahaston perustamisesta yhteistyössä Lustgarten Foundationin kanssa.

Arjounin kirjallisuutta on kääntänyt englanniksi Anselm Hollo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Announcing the Jakob Arjouni Fund to Fight Pancreatic Cancer (Arkistoitu – Internet Archive) Melville House
2. 1 2 3 4 5 6 7  Jakob Arjouni ist tot Der Spiegel
3. 1 2 3 4  Jakob Arjouni: Excerpts From His Work The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kuvassa näkyvä tummempi aines on kryokoniittiä jäätikkökaivon Langjökullin jäätiköllä vuonna 2006.
**Kryokoniitti** on jäätiköissä niille laskeutunutta ja kerääntynyttä pölyä, jota ilmavirrat olivat kuljettaneet mukanaan. Sen seassa on myös bakteereja ja leviä sekä muita ainesosia.

Esiintyminen
------------

Kryokoniitti koostuu rakeista, joiden raekoko on 0,2–2,0 millimetriä ja niiden pinnalla kasvaa sinileviä eli syanobakteereja. Rakeiden koko suurenee syanobakteerien vaikutuksen myötä. Kryokoniitti on väriltään tummaa ja se synnyttää jäähän lieriömäisiä sulamisreikiä, koska se absorboi aurinkosäteilyä, mikä edistää jään sulamista. Kryokoniittiä kerääntyy reikien pohjalle ja niistä on joskus löydetty ekosysteemejä, jotka koostuvat äärimmäisiin oloihin sopeutuneista eliöistä. Näistä on tavattu muun muassa leviä, rataseläimiä ja karhukaisia sekä joitakin kylmää kestäviä hyönteisiä ja *Mesenchytraeus solifugus* -matoa. Reikiä on havaittu jäätiköillä muun muassa Arktisella alueella, Etelämantereella, Grönlannissa, Kanadassa ja Tiibetissä sekä muualla Himalajalla.

Kryokoniittiä näkyy jäänkairausnäytteissä tummina viivoina. Jääkairausnäytteistä on pölyn avulla osaltaan pystytty tutkimaan ilmasto-oloja eri aikausina.

Löytäminen
----------

Tutkimusretkeilijä Adolf Erik Nordenskiöld löysi kryokoniitin ensi kertaa Grönlannin jäätiköltä vuoden 1870 retkellään. Hän näki, kuinka aurinko paistoi pilviverhon läpi, ja huomasi, että ajoittain tämä "*pilviverho*" laskeutui alas. Jäätiköllä, mistä oli edellisen vuoden lumi sulanut pois jäänpinnalta, hän havaitsi harmaan, mustan tai ruskean sävyistä pölyä. Hän oletti sen olevan kosmista pölyä, joka oli laskeutunut jäätikölle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nozomu Takeuchi: Cryoconite Granules: Granular Algal Mats on Glaciers *Glacial biology*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 31.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Nozomu Takeuchi: Cryoconite hole *Glacial biology*.  Arkistoitu 1.1.2016. Viitattu 31.1.2016. (englanniksi)
3. ↑  Dust in ice cores *University of Copenhage, Centre for Ice and Climate*.  Arkistoitu 30.10.2019. Viitattu 30.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Ice Core 101 *Climate Change Institute – University of Maine*. Viitattu 30.10.2019. (englanniksi)
5. ↑  Jenkins, Mark: True Colors, There's a meltdown on the ice sheet—and optimism among Greenlanders.  *National Geographic*, 2010, nro 6, s. 3–4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.10.2019.  (englanniksi)
6. ↑  Ruppel, Meri: Musta savu leijailee Arktiksen yllä *Helsingin yliopisto, Ympäristötieteiden laitos*.  27.4.2017. Viitattu 30.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Yllätyksiä jäällä *National Geographic Suomi*.  3.6.2010. Viitattu 30.10.2019.
* Brown Jarreau, Paige: When Glaciers Get Dirty: Attack of the Cryoconites *From The Lab Bench -blogi*.  12.6.2013. Viitattu 30.10.2019. (englanniksi)
* Giovanni Baccolo & Biagio Di Mauro & Dario Massabò, et al.: Cryoconite as a temporary sink for anthropogenic species stored in glaciers.  *Scientific Reports*, 2017, nro 7. doi:10.1038/s41598-017-10220-5. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.10.2019.  (englanniksi)
**Åke Alfons Heiniö** (21. helmikuuta 1919 Helsinki – 22. huhtikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja järjestöjohtaja.

Heiniön vanhemmat olivat rautatieläinen Kalle Heiniö, aiemmin Hellqvist, ja Selma Cecilia Tallberg ja puoliso 1943–1980 Alice Christine Birgitte Hinsberg. Heiniö tuli ylioppilaaksi 1939 ja suoritti Kadettikoulun 1941 ja ylemmän oikeustutkinnon 1948, varatuomarin arvon hän sai 1952. Heiniö oli Pohja-yhtymän tarkastaja 1945–1947, Suomen Suurkisat -yhdistuksen virkailija 1947, Maatalousseurojen Keskusliiton asutusvaliokunnan lainopillinen avustaja 1948, maatalousministeriön asutusasiainosaston ylimääräinen esittelijä 1948–1952, Suomen Työnantajain Keskusliiton  sihteeri 1952, työehtosopimusosaston osastopäällikkö 1955–1961 ja pääsihteeri 1958–1961 sekä Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton johtaja 1962 ja toimitusjohtaja 1962–1979. Hän työskenteli myös Graafisen keskusliiton ja Sanomalehtien liiton toimitusjohtajana ja oli vakuutusoikeuden jäsen 1954–955 ja 1959–1960. Heiniöllä oli lisäksi useita graafisen alan luottamustehtäviä. Haavoittuminen Talin–Ihantalan taistelussa jatkosodassa esti Heiniön suunnitteleman upseerinuran. Talvisotaan hän osallistui sotamiehenä, jatkosotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1978). Heiniö tunnettiin myös vapaamuurarina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Åke Heiniö Viitattu 11.9.2021.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Varatuomari Åke Heiniö. *Helsingin Sanomat*, 9.6.2007. (Tilaajille) Viitattu 11.9.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Lauri Kankkunen** (s. 1990 Tampere*lähde?*) on suomalainen sellisti. 

Lauri Kankkunen on Helsingin kaupunginorkesterin 1. soolosellisti. Hän on työskennellyt myös Helsingin kaupunginorkesterin 2. soolosellistinä vuosina 2018–2019, Tampere Filharmonian sellon äänenjohtajana vuosina 2015–2018 sekä Helsingin kaupunginorkesterin sellistinä vuosina 2013–2015. Hän opettaa sellonsoittoa Länsi-Helsingin Musiikkiopistossa ja toimii aktiivisesti myös solistina ja kamarimuusikkona. Kankkunen voitti 3. palkinnon Turun sellokilpailussa vuonna 2014. 

Lauri Kankkunen opiskeli Tampereen konservatoriossa Kaarle Husgafvelin ja Pauli Heikkisen oppilaana, Sibelius-Akatemiassa Martti Rousin johdolla sekä Norges Musikkhøgskolessa Truls Mørkin johdolla. 

Kankkunen on myös soittanut Apocalyptican riveissä "Plays Metallica By Four Cellos" -kiertueella vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kankkunen | Helsingin kaupunginorkesteri *helsinginkaupunginorkesteri.fi*. Viitattu 8.3.2023.
2. ↑  Opettajat | Länsihelsinginmusiikkiopisto *www.lansihelsinginmusiikkiopisto.org*. Viitattu 8.3.2023.
3. ↑  LAURI KANKKUNEN | CELLIST *laurikankkunen.com*. Viitattu 8.3.2023.
4. ↑  Arvio | Täyteläinen sointi toi voiton Turun sellokilpailussa *Helsingin Sanomat*.  23.2.2014. Viitattu 8.3.2023.
5. ↑  Lauri Kankkunen - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives *www.metal-archives.com*. Viitattu 8.3.2023.
**Lars Olof (Lauri Olli) Ekberg** (1. kesäkuuta 1861 Rautalampi – 29. heinäkuuta 1929 Kuopio) oli suomalainen runoilija.

Ekbergin vanhemmat olivat varanimismies Karl Gabriel Ekberg ja Katarina Pakarinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1882 ja suoritti kamreerin tutkinnon 1890. Ekberg oli naimisissa Olga Maria Sofia Myöhäsen kanssa. Hän kuoli 67-vuotiaana Kuopiossa.

Teokset
-------

* *Runoelmia I*, kirjoittanut L. O. E. Wickström, Helsinki 1886

Lähteet
-------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Lauri Ekberg*** 

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia - Lauri Ekberg

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**H’oiniki** (valkoven. Хойнікі) eli **Hoiniki** (ven. Хойники) on pieni kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjällä. H’oinikin kaupunki on samannimisen (rajon) piirin keskus ja sijaitsee linnuntietä noin 92 kilometriä Homelin (Gomel) lounaispuolella ja noin 52 kilometriä Mazyrista itäkaakkoon. Yhteensä H’oinikin piirissä asui syksyn 2009 väestönlaskennan mukaan 22 412 henkeä, joista kaupunkilaisia oli 13 844 ja maaseudun asukkaita vajaa 8 600.

H’oinikin piirin sijainti Valko-Venäjän kaakkoisosassa, Ukrainan Tšernihivin alueen naapurina.
H’oiniki mainitaan ensimmäisen kerran kirjoituksissa vuonna 1504 Liettuan suurherttuakunnan siirtokuntana. Asutus liitettiin Venäjän valtakuntaan Puolan toisen jakamisen jälkeen vuonna 1793. Vuodesta 1927 kaupunki oli Valko-Venäjän SNT:n jäsenenä ja vuodesta 1938 lähtien kaupunkikylä. H’oiniki oli 25. elokuuta 1941 – 23. marraskuuta 1943 Saksan miehityksen alla. H’oinikin ja sen lähialueisiin vaikutti merkittävästi 26. huhtikuuta 1986 tapahtunut Tšernobylin ydinonnettomuus.

Sijainti, ympäristön tila ja liikenneyhteydet
---------------------------------------------

Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus H’oinikin eteläpuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
H’oinikin kaupunki sijaitsee vain 55 kilometriä Tšernobylista pohjoiseen Ukrainan rajan pohjoispuolella. H’oinikin piiri saastui huomattavasti vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin seurauksena. Erityisesti H’oinikin piirin eteläosa kuuluu voimakkaimmin säteileviin Valko-Venäjän alueisiin ja on radioaktiivisuutensa takia liitetty kymmenine hylättyine kylineen osaksi Polesian säteily-ekologista rauhoitusaluetta.

H’oinikiin saapuu P35-kantatie Mazyrin suunnalta lännestä ja P33-kantatie vie pohjoiskoilliseen M10-valtatielle kohti Retšytsaa. Myös rautatie ulottuu H’oinikiin.

Lähteet
-------

1. 1 2   Беларусь Автодорожная (Belarus Avtodorožnaja), 1:1 200 000. Квадрограф, Minsk, 2008. (venäjäksi)
2. ↑  Перепись населения Республики Беларусь 2009 года, Таблица 1.2, ЧИСЛЕННОСТЬ НАСЕЛЕНИЯ ОБЛАСТЕЙ И РАЙОНОВ - Гомельская (pdf) (Valko-Venäjän tasavallan väestönlaskenta 2009, Väestö alueissa ja piireissä - Homelin alue)  5.8.2010. belstat.gov.by.  Arkistoitu 18.9.2010. Viitattu 5.3.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Аrchiwum Główny Akt Dawnych w Warszawie. Аrchiwum Рrozorów і Jelskich. Sygn. 1. S. 3, 200. Sygn. 2. S. 78
4. ↑  Республики Беларусь Атлас автомобильных дорог (Respubliki Belarus Atlas Avtomobilnyh Dorog) 1:200 000. Государственный комитет по имуществу Республики Беларусь & "Белкартография", Minsk, 2007. ISBN 978-985-508-010-8. (venäjäksi) (& (englanniksi))

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
* Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
* WikiMapia karttalinkki kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
* Valokuvia H’oinikin kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kuvausta kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
* Valko-Venäjän juna-aikatauluja (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Bad Bibran sijainti Burgenlandin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
**Bad Bibra** on pikkukaupunki Burgenlandin piirikunnassa Saksi-Anhaltin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se muodostettiin vuonna 2009 Altenrodan, Golzenin ja Thalwinkelin kunnista sekä Bad Bibran kaupungista. Bad Bibra on kuntayhtymän Verbandsgemeinde An der Finne hallintokeskus, kuntayhtymän väkiluku on noin 11 500.

Maantiede
---------

Bad Bibra sijaitsee Saksi-Anhaltin eteläosassa lähellä Thüringenin rajaa. Sen linnuntie-etäisyys Burgenlandin piirikunnan pääkaupungista Naumburgista on noin 15 kilometriä luoteeseen. Etäisyys Erfurtista on noin 50 kilometriä koilliseen ja Jenasta noin 30 kilometriä pohjoiseen.

Historia
--------

Bibraan on alkanut muotoutua asutusta 400-luvulla, ja ensimmäinen asiakirjamaininta paikkakunnasta on noin vuodelta 800 muodossa Bibraho. Nimensä paikkakunta sai Biberbachin mukaan. Bibra sai markkinaoikeudet 1124. Keskiaikana se kärsi feodaalisodista, myöhemmin kolmikymmenvuotisesta sodasta ja seitsenvuotisesta sodasta. 1650-luvulla Bibra ajautui Saksi-Weißenfelsin herttuakuntaan, ja siitä kehittyi alueensa kylpyläpaikkakunta. Bibra sai etuliitteen Bad virallisesti 1925. Heinäkuussa 1950 Bad Bibraan liitettiin kunnat Kallbitz, Steinbach ja Wallroda. Heinäkuussa 2009 siihen liitettiin Altenroda, Golzen ja Thalwinkel.

Säveltäjä Christoph Förster syntyi Bibrassa 1693.

Bad Bibran tärkein kirkko on uusgoottilainen St. Maria Magdalena, joka valmistui 1871. Kirkontorni on kuitenkin 1400-luvun taitteesta.

Liikenne
--------

Moottoritie BAB 4:n Mellingenin liittymästä on noin 37 kilometriä Bad Bibraan. Itäpuolitse kulkee BAB 9. Alemman tieverkon Bundesstraße 176 ja 250 risteävät Bad Bibrassa. Kaupungin rautatieasema poistettiin käytöstä Finnebahn-rataosuuden lakkauttamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  2.4 Burgenlandkreis *Statistik.sachsen-anhalt.de*. Statistisches Landesamt Sachsen-Anhalt.  Arkistoitu 29.11.2020. Viitattu 8.1.2021.
2. ↑  Verbands Gemeinde an der Finne *Vgem-finne.de*. Verbandsgemeinde An der Finne. Viitattu 19.1.2021.
3. ↑  Entfernung von Bad Bibra nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 7.1.2021.
4. ↑  Verbands Gemeinde an der Finne : Bad Bibra *Vgem-finne.de*. Verbandsgemeinde An der Finne. Viitattu 8.1.2021.
5. ↑  Christoph Förster (1693-1745) *Klassika.info*. Viitattu 19.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Bad Bibra, Saksi-Anhalt, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bad Bibra**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bad Bibra 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Arthur Mauritz Pontán** (27. lokakuuta 1868 Mikkeli – 12. kesäkuuta 1909 Pietarsaari) oli suomalainen juristi ja Pietarsaaren pormestari.

Pontánin vanhemmat olivat kapteeni, lääninrahastonhoitaja Gustaf Mauritz Ferdinand Pontán ja Maria Karolina Karén. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1893. Pontán sai varatuomarin arvon 1896.

Pontán oli Pietarsaaressa pormestarina vuodesta 1899 alkaen. Hän kuoli kesäkuussa 1909 umpisuolentulehdukseen.

Pontán oli naimisissa vuodesta 1898 Alma Suoma Lohsen kanssa. Heidän tyttärensä oli tanssija ja tanssinopettaja Marianne Pontán.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Kuollut, Kokkola, 15.06.1909, nro 64, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Rafael Olinin Geneanet-sivusto : Marianne Pontán


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |