recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Joonas Piippola** on suomalainen kilpatanssija, tanssinopettaja, koreografi ja monialayrittäjä. Hän on voittanut yhdeksän kertaa latinalaistanssien Suomen mestaruuden, nuorisosarjassa vuosina 2003 ja 2004 sekä yleisessä champion-luokassa vuosina 2007, 2008, 2009, 2011, 2012,2013 ja 2014. Piippola on myös ainoa suomalainen kilpatanssija, joka on voittanut Pohjois-Euroopan mestaruuden. 

Viidellä ensimmäisellä mestaruuskerralla hänen tanssiparinaan oli Katri Mäkinen, 2011–2012 Laura Wimmer, 2013 moldovalainen Ecaterina Jeleznii ja 2014 Tiina Koskenvalta. Piippolan ja Jelezniin ensimmäinen yhteinen kilpailu oli joulukuussa 2012, jossa he tekivät historiaa voittamalla Suomelle ensimmäisen Pohjois-Euroopan mestaruuden. 2013 kesällä hän alkoi tanssia Tiina Koskenvallan kanssa, joka on Suomen mestari vuodelta 2010, jolloin Piippola ei kilpaillut. 

Piippola lopetti kilpauransa 2015, minkä jälkeen hän siirtyi täysipäiväisesti yrityksiensä pariin. Hän edusti Tanssiurheiluseura Vuelta Oulua. 

Joonas Piippolalla on Oulussa oma tanssikoulu; vuonna 2013 perustettu Tanssikoulu Vamos, jossa hän toimii toimitusjohtajana ja opettajana. Lisäksi hän toimii johtotehtävissä omistamissaan yrityksissä; KohdeLKV - kiinteistönvälitystoimisto, Mainostoimisto Bläkki, Paint&Wine sekä media-alalla operoivan Uleåmedia Oy:n hallituksessa. Piippola omistaa kaksi suosittua juhla-ja tapahtumatilaa Oulussa; v.1881 rakennetun Kasarmiklubin (entinen aliupseerikerho) Oulun Intiön vanhalla kasarmialueella sekä keskustassa olevan Tapahtumakellari Pohojan.

Lähteet
-------

1. ↑  [www.tanssikouluvamos.fi Tanssikoulu Vamos] Viitattu 19.6.2014.
2. ↑  Latinalaistanssien SM-voitto Piippolalle ja Jelezniille *tanssiurheilu.fi*.  5.4.2013. Suomen Tanssiurheiluliitto. Viitattu 21.5.2013.
3. ↑  Joonas Piippola ja Katri Mäkinen tanssivat kolmannen kerran Yleisen Champion-luokan Suomen mestareiksi *tanssiurheilu.fi*.  4.4.2009. Suomen Tanssiurheiluliitto. Viitattu 20.8.2011.
4. ↑  Hiltunen, Juhani: Joonas Piippola ja Laura Wimmer Suomen mestareiksi *Pohjolan Sanomat*.  16.4.2011. Pohjois-Suomen Media Oy. Viitattu 20.8.2011.
5. ↑  Opettajat *groovingsteps.fi*. Tanssikoulu Grooving Steps.  Arkistoitu 20.8.2011. Viitattu 20.8.2011.
Donna Karan
**Donna Karan** (**Donna Faske**, s. 2. lokakuuta, 1948, Forest Hills, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija.

Muotimaailma oli Donna Faskelle läheinen lapsesta asti, hänen äitinsä oli malli ja isäpuoli suunnitteli pukuja. Donna Faske lopetti koulun 14-vuotiaana, toimi vaatemyyjänä ja pääsi sitten Parsonin design-kouluun. Hän pääsi opiskeluaikanaan kesätöihin Anne Kleinille, sai sitten suunnittelijan paikan ja 26-vuotiaana yleni Kleinin pääsuunnittelijaksi. Vuonna 1985 hän lähti Kleiniltä ja perusti oman merkkinsä.

Karan työskenteli Liz Claibornelle ennen kuin perusti oman merkkinsä.*lähde?*. **Donna Karan** -merkin lisäksi Karanilla on ollut halvempi merkki **DKNY** vuodesta 1988. Vaatteiden ja asusteiden lisäksi Karan tuottaa myös parfyymeja ja silmälaseja.
*lähde?*

Karan myi yrityksensä LVMH Moet Hennessy Louis Vuittonille vuonna 2001, mutta sitoutui jatkamaan suunnittelijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Donna Karan *Biography*.  2014 / 2017. A & E Television Networks. Viitattu 18.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Donna Karanin virallinen sivusto
* DKNYn virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vuoden 1967 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut** järjestettiin Tšekkoslovakiassa 15.–22. huhtikuuta 1967. Kisakaupunkeina olivat Praha, Brno, Bratislava ja Gottwaldov. Turnaukseen osallistui 11 joukkuetta. Kustakin kolmesta alkulohkosta kaksi parasta joukkuetta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki seitsemän otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–52. Etelä-Korea voitti alkulohkossa Tšekkoslovakian pistein 67–66, ja tuo tulos laskettiin mukaan loppusarjan tuloksiin.

Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelanneet Brasilian Nilsa Gurcia (21,7), Australian Jean Forster (21,2), Bulgarian Nica Borisova (20,8) ja Etelä-Korean Park Sin-ja (19,2) sekä seitsemän ottelua pelanneet Neuvostoliiton Ravilja Prokopenko (16,3) ja Jugoslavian Jelica Kalenic (16,3).

Sijoitukset
-----------

1. Neuvostoliitto
2. Etelä-Korea
3. Tšekkoslovakia
4. Itä-Saksa
5. Japani
6. Jugoslavia
7. Bulgaria
8. Brasilia
9. Italia
10. Australia
11. Yhdysvallat

Neuvostoliiton kultamitalijoukkue
---------------------------------

Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Inessa Pivovarova, Ravilja Prokopenko, Raisa Mihailova, Ljudmila Bazarevitš, Feodora Orel, Skaidrite Smildzina, Nina Antipina, Silvija Krodere, Nelli Fominh, Serafina Jeremkina.

Lähteet
-------

1. ↑  1967 World Championship for Women: Full Schedule FIBA. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  1967 World Championship for Women: Group Standings FIBA. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  1967 World Championship for Women: Player Leaders FIBA. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  1967 World Championship for Women: Event Standings FIBA. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)
5. ↑  1967 World Championship for Women: Soviet Union's Roster FIBA. Viitattu 6.4.2021. (englanniksi)

Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut

|  |
| --- |
| Chile 1953 | Brasilia 1957 | Neuvostoliitto 1959 | Peru 1964 | Tšekkoslovakia 1967 | Brasilia 1971 | Kolumbia 1975 | Etelä-Korea 1979 | Brasilia 1983 | Neuvostoliitto 1986 | Malesia 1990 | Australia 1994 | Saksa 1998 | Kiina 2002 | Brasilia 2006 | Tšekki 2010 | Turkki 2014 | Espanja 2018 | Australia 2022 |
**Shericka Williams** (s. 17. syyskuuta 1985) on jamaikalainen pikajuoksija.

Williams osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Helsingin MM-kisoissa 2005, joissa hän karsiutui henkilökohtaisessa 400 metrin juoksussa välierissä. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa. Williams sijoittui Kansainyhteisön kisoissa 2006 400 metrillä viidenneksi. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa 400 metrillä kolmanneksi ajalla 50,44.

Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sijoittui pitkässä viestissä hopealle. Ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa Williams voitti Pekingin olympialaisissa 2008. Hän ohitti viimeisillä metreillä hyvän loppuvetonsa ansiosta 400 metrin juoksua melkein loppuun asti johtaneen Sanya Richardsin, joka hyytyi lopussa pronssille, kun sekä Williams että kultaa voittanut Christine Ohuruogu olivat lopussa parempia. Pitkässä viestissä hän sijoittui kolmanneksi.

Berliinin MM-kisoissa 2009 Williams saavutti 400 metrillä hopeaa ennätyksellään 49,32. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Jamaikan hopeajoukkueessa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 400 metrillä kolmas. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi ajalla 50,79. Pitkässä viestissä hän juoksi ankkuriosuuden toiseksi sijoittuneessa Jamaikan joukkueessa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän juoksi alkuerissä Jamaikan pitkän viestin joukkueessa, joka toisella kokoonpanolla voitti loppukilpailun.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 100 metrin juoksu: 11,34 (2007)
* 200 metrin juoksu: 22,50 (2008)
* 400 metrin juoksu: 49,32 (2009)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Shericka Williams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Helsinki 2005 – N 4×400 m tulokset, IAAF (englanniksi)
3. ↑  Osaka 2007 – N 4×400 m tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)
4. ↑  U.S. favorites turn into also-rans *iht.com*.  19.8.2008. the International Herald Tribune. Viitattu 19.8.2008. (englanniksi)
5. ↑  Peking 2008 – N 4×400 m tulokset, IAAF (englanniksi)
6. ↑  Berliini 2009 – N 400 m tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)
7. ↑  4x400 Metres Relay - W FINAL *berlin.iaaf.org*.  23.8.2009.  Arkistoitu 29.7.2011. Viitattu 22.9.2009. (englanniksi)
8. ↑  Daegu 2011 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) IAAF (englanniksi)
9. ↑  [ London Athletics,4x400m relay women
Final] *olympic.org*. Viitattu 15.8.2014. (englanniksi)
10. ↑  Women's 4 x 400m Relay Round 1 - Heat 1 *Glasgow 2014*.  Arkistoitu 10.8.2014. Viitattu 15.8.2014. (englanniksi)
11. ↑  Women's 4 x 400m Relay Final *Glasgow 2014*.  Arkistoitu 10.8.2014. Viitattu 15.8.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Emil Kellenberger** (3. huhtikuuta 1864 Walzenhausen – 30. marraskuuta 1943) oli sveitsiläinen ampuja.

Pariisin olympialaisissa vuonna 1900 Kellenberger voitti kultaa sotilaskiväärin kolmiasentokilpailusta tuloksella 930 sekä asentokilpailun joukkuekilpailusta ja jakoi polviasentokilpailun hopean tanskalaisen Anders Peter Nielsenin kanssa. Makuuasennon kilpailussa hän oli viides ja pystyasennossa kuudes.

Kellenberg voitti Luzernin MM-kisoissa 1901 kultaa sekä vapaakiväärin kokonaiskilpailussa tuloksella 948 että makuuasennossa tuloksella 341. Kellenberg uusi seuraavana vuonna Rooman MM-kisoissa vapaakiväärin kokonaiskilpailun maailmanmestaruutensa tuloksella 941. Hän voitti myös pystyasennon tuloksella 300. Buenos Airesin MM-kisoissa 1903 hän voitti jälleen vapaakiväärin kokonaiskilpailun tuloksella 969. Lisäksi hän voitti samoissa kisoissa vapaakiväärin polviasennon tuloksella 346.

Kellenberger ampui vuonna 1901 vapaakiväärin 300 metrin 3 × 40 laukauksen maailmanennätyksen 948, joka paransi Lars Jørgen Madsenin kaksi vuotta aiemmin ampumaa ennätystä viidellä pisteellä. Hän paransi ennätystä vuonna 1903 lukemiin 969. Tämä ennätys pysyi voimassa kaksi vuotta, kunnes Charles Paumier du Verger rikkoi sen vuonna 1905. Kellenberg paransi 1901 myös vapaakiväärin 40 laukauksen makuuasentoennätystä. Hänen tuloksensa 341 oli seitsemän pistettä parempi kuin Jesse Wallingfordin vuonna 1899 ampuma ennätys. Louis Richardet rikkoi Kellenbergin ennätyksen vuonna 1903.

Lähteet
-------

* Emil Kellenberger *Sports Reference* -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* ISSF:n tietokanta

### Viitteet

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 11. Otava, 1970.
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 129. Otava, 1970.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 125–126. Otava, 1970.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Teemu Honkanen** (s. 13. marraskuuta 1972) on suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän on toiminut kamarikuoro Key Ensemblen taiteellisena johtajana vuodesta 2009.

Ura
---

Honkanen opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalla vuosina 1994–99 opettajinaan Atso Almila, Eri Klas, Jorma Panula ja Leif Segerstam. Orkesterinjohdon A-tutkinnon hän suoritti vuonna 1999 ja seuraavana vuonna Matti Hyökin johdolla myös kuoronjohdon A-tutkinnon. Lisäksi hänellä on diplomitutkinto sellonsoitossa.

Honkanen on johtanut useimpia maamme ammattiorkestereita kuten Helsinki Filharmoniaa, Sinfonia Lahtea, Tampere Filharmoniaa, Oulu Sinfoniaa sekä Turun filharmonista orkesteria. Skandinaviassa Honkanen on vieraillut mm. Tukholman Filharmonikoiden, Norrköpingin Sinfoniaorkesterin ja Oslo Sinfoniettan johtajana.

Kuoronjohtajana Teemu Honkanen on toiminut Key Ensemblen lisäksi Ruotsissa Stockholms Barockkörin (2004–2006) ja St. Matteus Körin (2004–2005) sekä Suomessa mieskuoro Laulun Ystävien (LY) taiteellisena johtajana (2008–2011).

Kesällä 2002 Teemu Honkanen saavutti ensimmäisen palkinnon KuoroEspoo-festivaalilla järjestetyssä kansallisessa kuoronjohtajakilpailussa.

Vuosina 1999–2001 Teemu Honkanen toimi Pyhätunturin Kuru soi! –festivaalin (LuostoClassic-festivaalin edeltäjä) taiteellisena johtajana. Hän toimi myös kapellimestarina Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuosina 2002–2006.

Vuonna 2013 Honkanen johdatti Key Ensemblen voittoon Suomen Yleisradion edustajana Luxemburgissa järjestetyssä EBU:n Let the Peoples Sing –kuoro-kilpailussa ensimmäisenä suomalaiskuorona 2000-luvulla. Lisäksi Honkanen on voittanut Key Ensemblen johtajana mm. Vuoden kuorolevy –palkinnon vuosina 2011, 2014 ja 2015 sekä kahdesti amerikkalaisen Contemporary A Cappella Recording Awardin parhaasta klassisesta albumista vuosina 2012 ja 2014.*lähde?*

Honkaselle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.

Levytykset
----------

Teemu Honkanen on levyttänyt Fuga- ja Alba-levymerkeille kamarikuoro Key Ensemblen johtajana runsaasti kuoromusiikkia ja tehnyt lukuisia ensilevytyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulla Paavilainen: *Kuka kukin on*, s. 2014. Otava, 2015.
2. ↑  2012 Contemporary A Cappella Recording Award Winners | A Cappella Music - The Contemporary A Cappella Society *www.casa.org*.  Arkistoitu 23.5.2017. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  2014 Contemporary A Cappella Recording Award Winners | A Cappella Music - The Contemporary A Cappella Society *www.casa.org*.  Arkistoitu 11.9.2019. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Clinton James "Clint" Smith** (12. joulukuuta 1913 Assiniboia, Saskatchewan, Kanada – 19. toukokuuta 2009 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hyökkääjänä pelannut Smith edusti New York Rangersia ja Chicago Black Hawksia National Hockey Leaguessa. Hän voitti urallaan kerran Stanley Cupin ja kahdesti Lady Byng Memorial Trophyn.

Smith teki Rangersin kanssa ammattilaissopimuksen lokakuussa 1932. Hän murtautui Rangersin kokoonpanoon kauden 1936–1937 lopulla. Ensimmäisellä täydellä NHL-kaudellaan Smith teki 14 maalia, eikä ottanut ainuttakaan jäähyä. Kaudella 1938–1939 hän teki uransa parhaat Rangers-pisteet. Hän otti kauden aikana myös NHL-uransa ensimmäisen jäähynsä, mutta palkittiin kauden jälkeen herrasmiespelaajalle myönnettävän Lady Byng Trophyn. Rangersissa Smith voitti Stanley Cupin kaudella 1939–1940. Rangersissa hän pelasi lopulta 281 NHL-ottelua, kunnes siirtyi kaudeksi 1943–1944 Chicago Black Hawksiin.

Ensimmäisellä kaudellaan Chicagossa Smith pelasi samassa ketjussa Bill Mosienkon ja Doug Bentleyn kanssa. Kolmikko teki kauden aikana yhteensä 219 pistettä, joka oli NHL:n ennätys. Smith antoi kauden aikana myös ennätykselliset 49 maalisyöttöä. Elmer Lach rikkoi Smithin syöttöennätyksen seuraavalla kaudella. Smith palkittiin vielä kauden 1943–1944 toistamiseen urallaan Lady Byng Trophyllä. Seuraavalla kaudella hän rikkoi NHL-ennätyksen, kun hän teki yhden erän aikana neljä maalia.

Smith jatkoi Chicagossa NHL-uransa loppuun saakka. Hän siirtyi kauden 1946–1947 jälkeen USHL-sarjan Tulsa Oilersiin. Smith pelasi NHL:ssä 483 runkosarjaottelua. Niissä hän kärsi vain 24 jäähyminuuttia. Tulsassa hänet palkittiin keväällä 1948 USHL:n arvokkaimpana pelaajana. Kaudeksi 1948–1949 hän palasi NY Rangersin organisaatioon, kun hän jatkoi uraansa Rangersin USHL:n farmijoukkueen St. Paul Saintsin pelaaja-valmentajana. Kolmen kauden jälkeen St. Paulissa hän valmensi vielä kauden 1951–1952 AHL:n Cincinnati Mohawksissa.

Smith palasi vuonna 1953 Kanadaan, jossa pelasi Vancouverissa ikämiesjääkiekkoa. Hänet valittiin vuonna 1991 Hockey Hall of Fameen.

Saavutuksia
-----------

* Stanley Cup (1940)
* Lady Byng Memorial Trophy (1939, 1944)
* Chicago Black Hawksin kapteeni (1944–1945)
* Hockey Hall of Fameen 1991

Lähteet
-------

1. 1 2  Hall of Famer Clint Smith dies at age 95 *newyorkrangers.com*.  21. toukokuuta 2009. New York Rangers.  Arkistoitu 26.5.2009. Viitattu 22. toukokuuta 2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  Clint Smith, 2-time winner of Lady Byng, dies at age 95 *TSN.ca*.  21. toukokuuta 2009. Viitattu 22. toukokuuta 2009. (englanniksi)
3. ↑  NHL yearly leaders CBS Interactive Inc.. Viitattu 22. toukokuuta 2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Gordie DrillonMax Bentley** | **Lady Byng Memorial Trophyn voittaja**19391944 | Seuraaja:**Bobby BauerBill Mosienko** |
Rod Langway
**Rod Cory Langway** (s. 3. toukokuuta 1957 Taipei, Taiwan) on entinen amerikkalainen jääkiekon ammattipelaaja. Puolustajana uran National Hockey Leaguessa luonut Langway on ainoa Taiwanissa syntynyt NHL-pelaaja. Hän aloitti kiekkoilun melko myöhään, 13 vuoden iässä vuonna 1970.

Langwayn varasi NHL:ään Montreal Canadiens 1977 ja WHA:han Birmingham Bulls samana vuonna. Hän aloitti ammattiuransa Bullsissa ja siirtyi kauden 1977–78 jälkeen Canadiensiin ja voitti heti 1978–79 Stanley Cupin. Montrealissa hän pelasi kunnes tuli kaupatuksi Washington Capitalsiin kauden 1982–83 aluksi. Siihen mennessä Capitals ei ollut selvinnyt playoffiin kahdeksana ensimmäisenä toimintavuotenaan, mutta selvisi sinne kaikkina niinä 11 vuonna, kun Langway palveli joukkuetta.

Langway keskittyi puolustustehtäväänsä eikä pyrkinyt ehdoin tahdoin avaamaan peliä, maalinteosta puhumattakaan. Niin omaan kuin muidenkin peliin kohdistuneet korkeat vaatimukset toivat Washington Capitalsin kapteenille lisänimen "Secretary of Defense." Hän oli viimeinen puolustaja, joka pelasi NHL:ssä ilman kypärää.

Saavutuksia
-----------

* Norris Trophy 1983 ja 1984 (NHL:n paras puolustaja)
* vuonna 1987 Rendez-vous ’87 -turnauksessa Neuvostoliittoa vastaan NHL-tähtijoukkueessa
* Washington Capitals jäädytti numeron **5** 26. marraskuuta 1997
* United States Hockey Hall of Fameen 1999
* Hockey Hall of Fameen 2002

Lähteet
-------

* Rod Langway The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Hockey Hall of Fame[vanhentunut linkki]
* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* (englanniksi)
* Greatest Hockey Legends.com (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Hockey Hall of Fame


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Doug Wilson** | **Norris Trophyn voittaja**1983, 1984 | Seuraaja:**Paul Coffey** |
**John Hoang** on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hoang muutti Yhdysvaltoihin Vietnamista vuonna 1980 ja aloitti pokerinpeluun vuonna 1996. Hän oli aiemmin IT-insinöörinä, kunnes aloitti pokeriammattilaisuuden vuonna 2002. Samana vuonna hän muutti New Jerseystä Kaliforniaan.

Lukuisia turnausvoittoja urallaan ottaneen Hoangin rahakkain voitto on 2 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen ykköstila Jack Binion World Poker Open -tapahtumasta tammikuussa 2005. Hoang ansaitsi voitostaan 222 187 dollaria.

World Series of Pokerissa Hoang on parhaimmillaan ollut toinen David Williamsin voittamassa 1 500 dollarin 7 card stud -turnauksessa vuonna 2006.

Elokuussa 2007 Hoangin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : John Hoang WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 10. elokuuta 2007.
2. ↑   : John Hoang WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 16. kesäkuuta 2007.
3. ↑   : John Hoang stats The Hendon Mob. Viitattu 10. elokuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* John Hoang The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
**Leviathan** on englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin vuonna 1651 julkaisema kirja poliittisesta filosofiasta. Hobbesin teoriassa ihmiset tekevät keskenään yhteiskuntasopimuksen ja valtuuttavat suvereenin valvomaan järjestystä ja käyttämään siinä ehdotonta valtaa. Hobbesin mukaan suvereniteetti voi olla monarkia, aristokratia tai demokratia, mutta sen vallan täytyy aina olla rajoittamaton. Kirjan nimi tulee suuresta merihirviöstä Leviatanista, johon valtiota verrataan.

Sisältö
-------

Kirja on jaettu neljään osaan, joista ensimmäisessä Hobbes etsii ihmisen toiminnasta lainalaisuuksia sekä selittää materialismiaan. Toisessa osassa hän selittää, miksi ihmiset haluavat yhteisen hyvän vuoksi solmia yhteiskuntasopimuksen ja antaa valistuneelle yksinvaltiaalle jakamattoman oikeuden pakkovallan käyttöön. Kolmas osa koskee Hobbesin materialistisen ontologian pohjalta selitettyä teologista kuvausta kristinuskosta. Neljäs osa käsittelee pimeyden valtakuntaa, jolla Hobbes tarkoittaa tietämättömyyttä vastakohtana todelliselle tiedolle.

Hobbesin mukaan vallan on oltava jakamaton, koska jaettu valta johtaa osien väliseen valtakamppailuun. Vallankumous taas on oikeutettu onnistuessaan, koska onnistunut vallankumous osoittaa syrjäytetyn suvereenin heikkouden ja näin ollen kyvyttömyyden tehtäväänsä. Lait ovat Hobbesin mukaan reaalisesti ottaen vain voimassa olevia lakeja, jotka on sanktioitu. Pelkkä lain kirjain ei ole mitään.

Hobbesilaista ihmiskuvaa on pidetty kohtalaisen synkkänä hänen rousseaulaista jaloa villiä muistuttavalla kuvauksellaan luonnontilasta ja kaikkien sodasta kaikkia vastaan. Hobbes ei kuitenkaan ajattele, että kaikki ihmiset ovat taipuvaisia pahaan, vaan hänen mukaansa luonnontilassa ainoastaan joidenkin yksilöiden haitallinen käytös estää rauhallisen yhteiselon. Hobbesin filosofia herättää tutkijoiden parissa edelleen suurta kiinnostusta, ja esimerkiksi hänen sopimusoikeudellisia näkökulmiaan on pidetty esillä.

Kirjallisuutta
--------------

* Hobbes, Thomas: *Leviathan, eli, Kirkollisen ja valtiollisen yhteiskunnan aines, muoto ja valta*. (Leviathan or the matter, forme and power of a commonwealth ecclesiasticall and civill, 1651.) Suomentanut Tuomo Aho. Tampere: Vastapaino, 1999. ISBN 951-768-042-2.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leviathan (kirja)**.
* Aho, Tuomo: Leviathan – filosofian hauskimpia suurklassikoita. Tieteessä tapahtuu 3/1999.
* Aho, Tuomo: Terveisiksi: kääntäjän vaikutelmia. *niin & näin* 2/2000, 73–74.
* Koikkalainen, Petri: Hobbesin Leviathanin 'kirkolliseen ja valtiolliseen yhteiskuntaan' liittyvästä käsitteistöstä. *niin & näin* 2/2000, 64–72.
* Kuortti, Joel: Hirmuinen opus. Agricola 27.7.1999.
* Multamäki, Kustaa: Malmesburyn ateisti suomeksi. Historiallisia arvosteluja 12/2000.
**Davian Clarke** (s. 30. huhtikuuta 1976 St. Catherine, Jamaika) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.

Clarke osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihinsa Göteborgin MM-kisoissa 1995, joissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,58 mutta sai hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna Atlantan olympialaisissa hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja juoksi Jamaikan 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti olympiapronssia. Ateenan MM-kisoissa 1997 Clarke karsiutui henkilökohtaisessa kilpailussa välierissä ajalla 45,07, mutta voitti viestissä MM-hopeaa. Hän voitti viestin MM-hopeaa myös Sevillan MM-kisoissa 1999. Sekä Ateenassa että Sevillassa Jamaikan joukkue nousi pitkässä viestissä yhden sijan ylöspäin Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Sydneyn olympialaisissa 2000 Clarke selviytyi välieriin, jossa keskeytti. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 hän karsiutui välierissä.

Clarke voitti vuonna 2003 viestin MM-kultaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja MM-hopeaa Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Hän osallistui Pariisissa henkilökohtaiseen kilpailuun, mutta karsiutui alkuerissä. Seuraavana vuonna Clarke voitti ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa voittamalla hopeaa Budapestin sisäratojen MM-kisoissa. Hän oli samoissa kisoissa mukana voittamassa viestikultaa. Hän sijoittui samana vuonna Ateenan olympialaisissa kuudenneksi ajalla 44,83 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi. Hän voitti jälleen viestissä MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa 2005. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän oli neljäs ja Kansainyhteisön kisoissa samana vuonna viestissä kolmas. Kisojen henkilökohtaisella matkalla hän karsiutui välierissä.

Ennätykset
----------

* 200 metrin juoksu: 20,72 (1999)
* 400 metrin juoksu: 44,83 (2004)

Lähteet
-------

* Davian Clarke Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

1. ↑  Siukonen, Markku et al.: *Suuri Olympiateos 11*. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-0-9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Lino Oviedo
**Lino César Oviedo Silva** (23. syyskuuta 1943 – 2. helmikuuta 2013) oli paraguaylainen kenraali ja poliitikko, joka toimi maan asevoimien komentajana.

Oviedo nousi kuuluisuuteen helmikuussa 1989 osallistuessaan kaappauksessa, joka syöksi vallasta pitkäaikaisen diktaattori Alfredo Stroessnerin. Oviedo lähti politiikkaan aluksi Colorado-puolueessa ja myöhemmin oman Unace-liikkeensä johdossa.

Hän yritti kaapata vallan presidentti Juan Carlos Wasmosylta huhtikuussa 1996. Sotaoikeus tuomitsi hänet 1998 kymmeneksi vuodeksi vankilaan, mutta presidentti Raúl Cubas armahti hänet. Kun Cubas erosi 1999 Luis María Argañan salamurhan jälkeen, johon sekä Oviendon että Cubasin katsottiin sekaantuneen, Lino Oviendo pakeni maasta Argentiinaan. Oviendo sai turvapaikan Argentiinassa, mutta sekaantui vastoin sen ehtoja Paraguayn politiikkaan ja hänet karkotettiin Patagoniaan Tulimaan saaristoon. Myöhemmin hän siirtyi Brasiliaan.

Hän palasi Paraguayhin 28. kesäkuuta 2004 ja hänet vapautettiin vankilasta syyskuussa 2007 hänen kärsittyään puolet kymmenvuotisesta rangaistuksestaan. Vapautuksen jälkeen korkein oikeus kumosi Oviedon tuomion entisten kenraalien todistuksen perusteella, jonka mukaan mitään kaappausta ei ollut tapahtunut. Tämä salli Oviedon asettua ehdokkaaksi vuoden 2008 presidentinvaaleihin. Hän sai vaaleissa noin viidenneksen äänistä.

Oviedo oli ilmoittautunut uudestaan ehdokkaana vuoden 2013 presidentinvaaleihin. Hän kuitenkin kuoli helikopterionnettomuudessa, kun oli palaamassa maan pohjoisosissa pidetystä vaalitilaisuudesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Paraguay's Oviedo leaves prison BBC. Viitattu 07.09.2007.
2. ↑  Paraguayan High Court Annuls Former General's Coup Conviction VOA. Viitattu 04.01.2008.
3. ↑  Candidate for President of Paraguay Dies in Crash *NYTimes.com*.  3.2.2012. The New York Times Company. Viitattu 6.2.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Paraguay man crucified in public (BBC)
* Paraguayssa vaihtui valta (Arkistoitu – Internet Archive) (Verkkouutiset huhtikuu 1999)
* Kaljunhoito ei lykännyt karkotusta (Arkistoitu – Internet Archive) (Verkkouutiset)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jean Fautrier** (16. toukokuuta 1898 Pariisi – 21. heinäkuuta 1964 Châtenay-Malabry, Hauts-de-Seine) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän oli ranskalaisen tasismiksi tai informalismiksi kutsutun taidesuunnan merkittävimpiä edustajia.

Fautrier syntyi Pariisissa ja opiskeli Lontoossa. Hän jakoi nuorena aikansa kuvanveiston ja maalauksen kesken, mutta lopetti kuvanveiston 1943. Samana vuonna hän pakeni Pariisista Châtenay-Malabryn pikkukaupunkiin, missä vietti lopun elämäänsä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jean Fautrier (French, 1898–1964) MOMA. Viitattu 30.12.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Artcyclopedia (linkkikokoelma)
* Undo.net (italiankielinen artikkeli ja teoskuvia)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Helsingin Viikissä sijaitsevasta Kuusiluodosta. Tornion edustalla sijaitsevasta Kuusiluodosta, entisestä sahayhdyskunnasta, on oma artikkeli.*
Kuusiluoto nähtynä Hermannin rantapuistosta Kyläsaaresta.
**Kuusiluoto** (ruots. *Granholmen*) on noin hehtaarin kokoinen saari Helsingissä keskellä Vanhankaupunginselkää, Lammassaaren eteläpuolella Viikinrannassa. Saareen johtaa vähän yli kilometrin pituinen pitkospuupolku Lammassaaresta Vanhankaupunginlahden suojelualueen ruovikon halki. Kuusiluoto on pääosin kallioinen ja karu, mutta sen rannoilla on tiheää lehtimetsää. Saaressa on vanha puuhuvila, jonka Vanhankaupungin kulttuuri-ekologinen klubi ry on vuokrannut käyttöönsä. Kuusiluoto on yleistä virkistysaluetta, suosittu lintujen tarkkailualue ja retkikohde. Kesäisin saaressa pidetään lampaita hoitamassa maisemaa.

Historiaa
---------

Helsingin kaupungin omistama Kuusiluoto oli vuodesta 1908 osittain ja vuodesta 1957 kokonaan vuokrattuna Suomen Luterilaiselle Evankeliumiyhdistykselle aina vuoteen 1973 saakka. Saaressa olleen vanhan puuhuvilan viereen yhdistys rakensi saareen pienen kirkon ja muita rakennuksia. Kirkkorakennusta ei koskaan vihitty kirkoksi, vaan sitä käytettiin myös ruokalana. Vielä 1970-luvun keskivaiheilla Kuusiluotoon kuljettiin veneellä Vantaanjoen suulta tai Lammassaaresta, mutta nykyisin lahti on niin ruovikoitunut, että saareen kuljetaan helpoimmin jalan pitkospuita pitkin. 1970-luvulla saaren ränsistyneissä ja sähköttömissä rakennuksissa majaili asunnottomia, joita Helsingissä oli tuolloin yli 5 500.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusiluoto VKEK ry. Viitattu 22.3.2019.
2. ↑  *Lammassaari ja Kuusiluoto. Asemakaavan selostus*. Helsingin kaupunki, 2008. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 22.3.2019).
3. ↑  Lamberg, Seija: Unohdettu saari keskellä Helsinkiä.  *Helsingin Sanomat*, 26.9.1976, s. 7. Näköislehden aukeama (tilaajille).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuusiluoto**.
* Hautajärvi, Harri: *Kivikaupungista luonnon helmaan. Vapaa-ajanviettoa Helsingin Vanhankaupunginlahdella*. Rakennustaiteen seuran jäsentiedote, 2005/2.
* Haapanen, Eero: *Sörkkalaisten Vanhankaupunginlahti", teoksessa Viikki. Helsingin Vanhankaupunginlahden historiaa ja luontoa*. Tammi, Helsinki, 2000.
***Kung fu -poliisit*** (KFP) on suomalainen sarjakuva, jota julkaistiin alun perin *Helsingin Sanomien* viikoittaisessa *Nyt*-liitteessä vuosina 2000–2004. Sarjakuvasta on ilmestynyt myös kaksi Otavan kustantamaa kirjaa, *Kung fu -poliisit* (2002) ja *Nuoret nälkäiset miehet* (2003). Sarjakuvaa käsikirjoitti Timo Iivari. Alkuun piirtäjänä toimi Tomi Tuominen, sittemmin Ville Pirinen.

Tarinoissa kuvataan kuvitteellisen poliisiaseman työyhteisöä, jonka muodostavat Marley, Noboru sekä Butch. Useissa jaksoissa esiintyy myös ammatti- ja taparikollinen Olli. Sarjasta on tehty 2000-luvun alkuvuosina myös kaksi Flash-tekniikalla toteutettua lyhyttä animaatiotarinaa, jotka olivat nähtävissä Nyt.fi-portaalissa.

Kung fu -poliisien lomaillessa *Nyt*-liitteen sarjakuvana ilmestyi sen sisarsarja *Judo-rajavartijat*, joka oli toiminnallisempaa ja suoraviivaisempaa kuin enemmän sanailuun perustuva poliisisarja.

Kokoelmat
---------

* Iivari, Timo & Tuominen, Tomi: *Kung fu -poliisit*. Helsingissä: Otava, 2002. ISBN 951-1-18441-5.
* Iivari, Timo & Tuominen, Tomi & Pirinen, Ville: *Kung fu -poliisit: Nuoret nälkäiset miehet*. Käsikirjoitus: Timo Iivari. Kuvitus: Tomi Tuominen ja Ville Pirinen. Helsingissä: Otava, 2003. ISBN 951-1-18986-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Maria Mäki-Kuutti: Mitä mies tekee suolakivellä? (Arkistoitu – Internet Archive) Polyteekkari.
* Vesa Kataisto: Munkit, nunnat ja Kung Fu –poliisit[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 29.10.2003.
Mikael Rohkean sotilasritarikunta 3. luokka (vuoden 1916 versio)
Mikael Rohkean sotilasritarikunta 3. luokka (vuoden 1944 versio)
**Mikael Rohkean sotilasritarikunta** (romaniaksi *Ordinul "Mihai Viteazul"*) on Romanian ylin sotilaille tarkoitettu kunniamerkki, jonka perusti Romanian kuningas Ferdinand I ensimmäisen maailmansodan aikana 26. syyskuuta 1916. Se on nimetty 1500-luvulla eläneen Valakian, Transylvanian ja Moldavian prinssin Mikael Rohkean (*Mihai Viteazul*, myös *Mihai Bravu*) mukaan. Ritarikunnan kunniamerkki voidaan myöntää taistelussa kunnostautuneelle yksilölle tai yhteisesti koko yksikölle.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

1. luokka: 16  

2. luokka: 12  

3. luokka: 336 (joista 43 sotilasyksiköille)

Romania osallistui ensimmäiseen maailmansotaan elokuusta 1916 alkaen. Sodan aikana palkittuihin kuuluivat mm. sotamarsalkka Alexandru Averescu ja tuleva poliitikko sekä diplomaatti Grigore Gafencu.

Maailmansotien välinen aika
---------------------------

Mitalilla palkittiin myös Unkarin-Romanian sodassa 1918–1920 palvelleita. Myöhemmin Romanian diktaattoriksi noussut Ion Antonescu sai omansa Romanian kuninkaalta Tisza-joella 1919.

Toinen maailmansota
-------------------

1. luokka: 15  

2. luokka: 76 (joista 13 sotilasyksiköille)  

3. luokka: 1628 (joista 118 sotilasyksiköille)

Toisen maailmansodan aikana kunniamerkin saivat mm. kenraali Vasile Atanasiu, kenraaliluutnantti Radu Băldescu sekä Nicolae Dabija, josta tuli kommunisminvastainen vastarintajohtaja toisen maailmansodan jälkeen ja joka sai omansa Kaukasuksen taistelujen aikana Tamanin sillanpäässä 1943. Myös tuleva kuningas Mikael I sai kunniamerkin armeijan komentajana itärintamalla 1941.

Romania osallistui toiseen maailmansotaan aluksi akselivaltojen liittolaisena. Kunniamerkkiä jaettiin tällöin myös useille natsi-Saksan komentajille kuten Hermann Göringille ja Erwin Rommelille, mutta myös muille Saksan liittolaisille. Esimerkiksi Carl Gustaf Emil Mannerheim palkittiin kunniamerkin kaikilla kolmella luokalla 1. marraskuuta 1941.

Elokuussa 1944 Romania julisti sodan Saksalle ja liittyi liittoutuneiden puolelle. Tämän jälkeen kunniamerkkejä myönnettiin myös liittoutuneiden upseereille. Sodan jälkeen palkittuihin kuuluu mm. Jugoslavian johtaja Josip Broz Tito, jolle myönnettiin kaikki kolme luokkaa 1947.

Nykyaika
--------

Ritarikunta lakkautettiin 1947, mutta otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2000.

Ritarikunnassa on kolme luokkaa:

* I luokka
* II luokka
* III luokka

Lähteet
-------

1. ↑  Mannerheim.fi: Kunniamerkit Viitattu 1.6.2014
2. ↑  ODM of the Republic of Romania: Order of Michael the Brave *medals.org.uk*. Viitattu 20.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mikael Rohkean sotilasritarikunta** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Sonja Nef** (s. 19. huhtikuuta 1972 Heiden, Sveitsi) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä, joka oli erikoistunut lähinnä suurpujotteluun.

Nef voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden vuonna 2001, Itävallan St. Antonissa järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui pujottelun 7:ksi. Suurpujottelun olympiapronssia Nef saavutti Salt Lake Cityn kisoista 2002. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui pujottelussa 6:ksi ja suurpujottelussa 8:ksi.

Nef voitti urallaan 15 maailmancupin osakilpailua, 13 suurpujottelussa ja 2 pujottelussa. Lisäksi hän pystyi kahteen peräkkäiseen suurpujottelun lajicupin voittoon kausilla 2000-2001 ja 2001-2002. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin loppupisteissä on kolmas sija kaudelta 2001-2002.

Nef kärsi urallaan lukuisista loukkaantumisista ja hänelle tehtiin yhteensä seitsemän polvileikkausta. Helmikuussa 2006, Nef ilmoitti uransa päättyneen.

Osakilpailuvoitot
-----------------

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 26. tammikuuta 1996 | Italia Sestriere | pujottelu |
| 31. lokakuuta 1999 | Ranska Tignes | suurpujottelu |
| 17. helmikuuta 2000 | Ruotsi Åre | suurpujottelu |
| 11. maaliskuuta 2000 | Italia Sestriere | suurpujottelu |
| 16. marraskuuta 2000 | Yhdysvallat Park City | suurpujottelu |
| 19. joulukuuta 2000 | Italia Sestriere | suurpujottelu |
| 30. joulukuuta 2000 | Itävalta Semmering | suurpujottelu |
| 6. tammikuuta 2001 | Slovenia Maribor | suurpujottelu |
| 21. tammikuuta 2001 | Italia Cortina d'Ampezzo | suurpujottelu |
| 10. maaliskuuta 2001 | Ruotsi Åre | pujottelu |
| 11. maaliskuuta 2001 | Ruotsi Åre | suurpujottelu |
| 16. joulukuuta 2001 | Ranska Val d'Isere | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 2002 | Slovenia Maribor | suurpujottelu |
| 9. maaliskuuta 2002 | Itävalta Flachau | suurpujottelu |
| 4. tammikuuta 2003 | Italia Bormio | suurpujottelu |

Lähteet
-------

* Sonja Nef Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Nef Ski-databasen sivuilla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
**Gianfranco Ferré** (15. elokuuta 1944 – 17. kesäkuuta 2007, Milano) oli italialainen muotisuunnittelija. Hänet muistetaan parhaiten toimestaan Christian Diorin muotitalon pääsuunnittelijana vuosina 1989–1996.

Ferré valmistui arkkitehdiksi vuonna 1969, ja aloitti seuraavana vuonna uransa muotisuunnittelijana. Hän suunnitteli sadeasuja vuosina 1972–1974. Ferré suunnitteli malliston nimeltä *Baila* vuonna 1974, ja perusti yhtiönsä *Gianfranco Ferré Spa* vuonna 1978. Hän esitteli ensimmäisen mallistonsa naisille vuonna 1978 ja miehille 1982, ja ensimmäisen couture-mallistonsa Roomassa vuonna 1986.

Ferré kuoli 17. kesäkuuta 2007 aivoverenvuotoon Milanossa. Hän oli kuollessaan 62-vuotias.

Ferrén mallistot
----------------

Gianfranco Ferrén mallistojen logot.
Ferrén omat mallistot julkaisi yhtiö *Gianfranco Ferré Spa*. 

* Gianfranco Ferré: päämallisto naisille ja miehille
* Ferré: käytännöllisempi mallisto, joka aiemmin tunnettiin nimellä White Label
* GF Ferré: nuorekkaampi ja urheilullisempi mallisto naisille ja miehille.

Ferré on suunnitellut myös hajuvedet *Essence d'eau*, *Classics*, *GF Ferré HER* ja *HIM*, *Eau de cologne*, *Ferré Eau de parfum* ja *Ferré for men*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Muotisuunnittelija Gianfranco Ferré on kuollut  17.6.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 18.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Gianfranco Ferrén muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Ferrén viralliset internet-sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Sherry Jones
**Sherry Jones** (s. 1961) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hänen teoksensa *Jewel of Medina* on herättänyt huomiota, sillä sen aiheena on profeetta Muhammedin vaimo Aisha. 

Teoksen julkaisuun on suhtauduttu islamilaisessa maailmassa kielteisesti ja väitetty sen loukkaavan muslimeja ja innoittavan radikaaleja väkivaltaisiin toimiin. Alkuperäinen kustantaja Random House perui kirjan julkaisun, ja sen otti julkaisuohjelmaansa Beaufort Books.

Jones kävi syyskuussa 2008 Norjassa puhumassa tutkivan journalismin päivillä. Haastattelussa hän sanoi kirjastaan: "Lukijat oppivat kirjasta myönteisiä puolia islamista ja naisten roolista sen varhaisissa yhteisöissä." Hän kuvaa Muhammedia ja Aishaa inhimillisinä hahmoina, joilla on inhimilliset tarpeet. Jones sanoo valmistelleensa kirjaa viisi vuotta ja tehneensä laajoja pohjatöitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sami Sillanpää, "Kohukirjailija kunnioittaa islamin naisia", Helsingin sanomat 20.9.2008 s. C1

Aiheesta muualla
----------------

* Official home page
* Wall Street Journal

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
Ritarikunnan tunnuksia
**Pyhän Syvlesterin ritarikunta** (lat. *Ordo Sancti Silvestri Papae*) on Pyhän istuimen jakama ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1905, kun se erotettiin kultaisen kannuksen ritarikunnasta paavi Pius X:n käskyllä.

Alkujaan sillä palkittiin sellaisia katolilaisia henkilöitä, jotka olivat ansioituneet kirkon arkisten asioiden hoidossa. Sillä palkittiin myös sellaisia virkamiehiä, taiteilijoita, tutkijoita ja muita ammattilaisia, joiden palvelus oli hyödyttänyt katolista kirkkoa. Nykyään saajan ei enää tarvitse olla katolilainen, ja kunnianosoitusta voidaan jakaa myös naisille.

Kunniamerkkiä jaetaan neljässä luokassa:

* suurristin ritari
* komentajaritari tähdellä
* komentajaritari
* ritari

Lähteet
-------

1. ↑  The Papal Order of Saint Sylvester *papalknights.org*. Viitattu 6.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Order of St. Sylvester, Collar (1880-1905) *Medalbook*. Viitattu 6.6.2023. (englanniksi)
3. ↑  ODM of the Vatican: Order of St Sylvester *medals.org.uk*.  2023. Viitattu 6.6.2023. (englanniksi)
**Catherine Scott** (s. 27. elokuuta 1973) on jamaikalainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili 400 metrin juoksussa ja 400 metrin aitajuoksussa.

Scott karsiutui 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 53,91. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä ajalla 55,78, mutta oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti olympiahopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna Scott karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin sileän alkuerissä ajalla 53,82, mutta oli mukana voittamassa pitkän viestin MM-hopeaa. Myöhemmin samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli voittamassa 4 x 400 metrin viestissä MM-kultaa. Scott oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 Jamaikan joukkueessa, joka voitti viestissä MM-hopeaa.

Scottin veli Michael Blackwood on myös menestynyt pikajuoksija.

Ennätykset
----------

* 400 metrin juoksu: 51,65 (2000)
* 400 metrin aitajuoksu: 54,93 (2000)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Catherine Scott Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑
6. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 555. IAAF, 2005. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Vilho August Hurme** (5. huhtikuuta 1890 Kylmäkoski – 15. toukokuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat vuokraaja Kalle Heikki Juhonpoika ja Miina Erlandintytär.

Opinnot
-------

Hurme kävi kansakoulun ja Helsingin kauppakoulun vuosina 1910–1912.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Hurme työskenteli konttoristina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän haavoittui Misse-joella 25. kesäkuuta 1916 ja oli sen jälkeen hoidettavana useissa sairaaloissa.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Hurme saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Hurme siirrettiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi jonkin aikaa pataljoonan adjutanttina ja 27. kesäkuuta 1918 alkaen lähettiupseerina sekä myöhemmin jälleen adjutanttina. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 15. toukokuuta 1919, hänet on haudattu Saarijärvelle.

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 2. huhtikuuta 1918
* Vänrikki 27. toukokuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Ritarikunnan tunnuksia
**Vapahtajan ritarikunta** (kreik. Τάγμα του Σωτήρος, *Tágma tou Sotíros*) on kreikkalainen ritarikunta, joka on perustettu 1829. Se nykyisen Kreikan tasavallan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Ensimmäinen kunniamerkin saaja oli kuningas Oton isä, Ludvig I vuonna 1833. Kunnianosoitusta jaetaan nykyään kiitollisuudenosoituksena erityisen asiokkaista teoista Kreikan valtion tai sen intressien eteen mm. hallinnon, elinkeinoelämän, diplomatian tai armeijan saralla. Ulkomaisille valtionpäämiehille myönnetään usein suurristin arvo.

Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa:

* suurristi
* suurupseeri
* komentaja
* kultainen risti
* hopeinen risti

Lähteet
-------

1. ↑  Order of the Redeemer  2022. Presidency of the Hellenic Republic. Viitattu 17.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Order of the Redeemer, Type I, Commander *Medalbook*. Viitattu 17.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Order of the Redeemer  2022. New-York Historical Society. Viitattu 17.8.2022. (englanniksi)
Gabriel García Moreno
**Gabriel García Moreno** (24. joulukuuta 1821 – 6. elokuuta 1875) oli Ecuadorin presidenttinä vuodet 1861–1865 ja 1868–1875. Presidenttikausiensa välisenä aikana hän toimi diplomaattina. Ensimmäisellä kaudellaan García Moreno lisäsi kirkon vaikutusvaltaa hallinnossa merkittävästi. Toisella kaudellaan hän laajensi presidentin oikeuksia ja mahdollisti loputtoman uudelleenvalinnan. García Moreno loi Ecuadoriin autoritaarisen teokratian, mutta hänen kaudellaan infrastruktuuri kehittyi ja korruptio väheni. Hän perusti Konservatiivipuolueen 1869. Diktatuuria vastustanut nuorisojoukko pieksi hänet kuoliaaksi vuonna 1875.

Lähteet
-------

1. ↑  The Era of Conservatism, 1860-95 *Ecuador: a Country Study*

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gabriel García Moreno** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |