recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nigel Worthington** (s. 4. marraskuuta 1961 Ballymena, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja, joka oli pelaajanakin maajoukkuetasoa.

Ura
---

Worthington aloitti ammattilaisuransa pohjoisirlantilaisessa Ballymena Unitedissa. Vuonna 1980 hänet valittiin Pohjois-Irlannin vuoden nuoreksi pelaajaksi. Ura jatkui tämän jälkeen Englannissa Notts Countyn riveissä. Pelaajauransa huippupäivät hän pelasi 1980-luvun ja 1990-luvun molemmin puolin Sheffield Wednesdayssa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta Leedisissa sekä yhden kauden sekä Stokessa että Blackpoolissa.

Pohjois-Irlannin maajoukkueessa Worthington pelasi 66 ottelua vuosina 1984–1997.

Valmennusuransa Worthington aloitti Blackpoolissa pelaajauransa ollessa vielä käynnissä kaudella 1997–1998. Hän tosin toimi vain vähän aikaa pelaaja-valmentajana ja keskittyi vain valmennustehtäviin.

Worthinton aloitti Bryan Hamiltonin apulaismanagerina Norwich Cityssä kaudella 1999–2000. Hamilton erosi huonosti alkaneen kauden jälkeen ja Worthington siirtyi hänen tehtäviinsä 4. joulukuuta 2000. Kauden loppuun mennessä Worthington nosti Norwichin sarjan pohjalta turvaan 15. sijalle. Seuraava kausi sujuikin jo paremmin ja Norwich City menetti nousun Englannin valioliigaan vasta ratkaisevan playoff-ottelun rangaistuspotkukilpailussa Birmingham Citya vastaan.

Worthington luotsasi Norwichin suoraan nousuun Valioliigaan kaudella 2003–2004 seuran historian ennätyspisteillä. Seuraava kausi Valioliigassa ei sujunut kuitenkaan kovin mallikkaasti. Tuloksena oli 19. sija ja 77 omiin päästettyä maalia. Putoamisen jälkeinen kausikaan ei sujunut hyvin ja 1. lokakuuta 2006 Burnleylle kärsityn 4–1 tappion jälkeen Worthingtonin ja seuran välinen sopimus purettiin. Irtisanomisestaan huolimatta Worthington lausui ylistäviä sanoja seurasta ja siellä viettämästään kuudesta vuodesta.

11. huhtikuuta 2007 Nigel Worthington nimitettiin Leicester Cityn manageriksi kauden viiden viimeisen pelin ajaksi.

1. kesäkuuta 2007 Pohjois-Irlannin jalkapalloliitto nimesi Nigel Worthingtonin Pohjois-Irlannin manageriksi. Pohjois-Irlannin selvittyä lopulta kolmanneksi EM2008-karsintalohkossaan Worthingtonin sopimusta jatkettiin vuoteen 2010 saakka. Sopimusta jatkettiin vielä lisää eteenpäin vuoden 2012 jalkapallon EM-kisojen karsintojen loppuun asti.  Lokakuussa 2011 Worthington ilmoitti jättävänsä paikkansa viimeisen Italiaa vastaan pelattavan EM-karsintaottelun jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Northern Ireland - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 10.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Worthington agrees new contract (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Worthington legt sein Amt nieder

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Bryan Hamilton** | **Norwich City päävalmentaja**2000–2006 | Seuraaja:**Peter Grant** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Lawrie Sanchez** | **Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja**2007–2011 | Seuraaja:**Michael O'Neill** |
**Hanna Kunnas** (2. syyskuuta 1869 Kuopio – 14. maaliskuuta 1948) oli suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Kunnaksen vanhemmat olivat K. G. Blomqvist ja Johanna Hoffrén. Hän aloitti näyttelijän uransa August Aspegrenin Kansan Teatterissa ja siirtyi Suomalaiseen Teatteriin syksyllä 1891. Vietettyään muutamia vuosia Pohjois-Amerikassa Kunnas palasi Suomeen ja liittyi Tampereen Työväen Teatteriin.

Kunnas näytteli muun muassa Johannan roolin Minna Canthin *Työmiehen vaimossa* ja Riikan roolin Canthin tragediassa *Anna Liisa*. Kunnaksella oli roolitehtäviä myös klassisissa näytelmissä *Elinan surma*, *Kuinka äkäpussi kesytetään* ja *Nummisuutarit*. Molièren komediassa *Lääkäri vastoin tahtoaan* Kunnas näytteli Lucinden osan.

Kunnas antoi lausuntailtoja ympäri Suomen. Hän esitti pääasiallisesti Ivan Krylovin satuja.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Näyttelijätär Hanna Kunnas, Uusi Suomi, 1948, No 75, sivu 4, julkaistu 17.3.1948
2. 1 2 3  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 148
3. ↑  Kunnas Hanna *Ilona*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 30.5.2020.
Mato Grosson ylänkö peittää suurinta osaa Mato Grosson osavaltiosta.
**Mato Grosson ylänkö** (port. *Planalto do Mato Grosso*) on eroosion synnyttämä vanha ylänkö, joka peittää suurinta osaa Mato Grosson osavaltiosta Keski-Brasiliassa. Se on osa laajempaa Brasilian ylänköä ja kohoaa keskimäärin 900 metrin korkeudelle merenpinnasta. Ylänkö ulottuu idässä Goiásin osavaltion rajalle ja lännessä Chapada dos Parecisin pöytävuorille lähellä Boliviaa. Se toimii Amazon- ja Paraguayjokien välisenä vedenjakaja-alueena ja laskeutuu etelässä Pantanalin kosteikoille. Sitä peittää savanni- ja metsäkasvillisuus.

Mato Grossoa tutkivat ja asuttivat 1600-luvulla kaivostyöläiset, jotka tulivat sinne etsimään kultaa, timantteja ja muita mineraaleja. Vaikka kaivostoiminta on edelleen tärkeää, karjanhoito on syrjäyttänyt sen tärkeimpänä elinkeinona. Liikenneverkko on puutteellinen, vaikka ylängölle onkin rakennettu joitakin maanteitä. Tärkein asutuskeskus on Mato Grosson pääkaupunki Cuiabá.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mato Grosso Plateau *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 6.2.2023. (englanniksi)
**Federico Grabich** (s. 26. maaliskuuta 1990 Casilda, Santa Fen maakunta) on argentiinalainen uinnin MM-mitalisti ja Pan-Amerikan kisojen voittaja. Hän on pituudeltaan 193 cm.

Grabich sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa 2008 viidenneksi 50 metrin selkäuinnissa. Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa 2011 hän saavutti pronssia 4 × 100 m sekauintiviestissä sekä oli viides 100 metrin selkäuinnissa ja kahdeksas 50 metrin vapaauinnissa. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 50 metrin selkäuinnissa kymmenes.

Grabich saavutti Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 kultaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 48,26 ja hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.47,62. Lisäksi hän oli viides 100 metrin selkäuinnissa ja kuudes 50 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Kazanin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa ajalla 48,12. 200 metrin vapaauinnissa hän sijoittui 11:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federico Grabich *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Grabich, Federico (1990) *swimrankings.net*. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Swimming - Federico GRABICH *the-sports.org*. Viitattu 26.1.2017. (englanniksi)
Haitallinen Ympäristölle vaarallinen
**Kuparisulfaatti** on suola, jota valmistetaan teollisesti liuottamalla kupariromua rikkihappoon.

Tavallisimmin kuparisulfaatti esiintyy kauniin sinisenä, kiteisenä kupari(II)sulfaatin pentahydraattina, jonka kemiallinen kaava on CuSO4·5H2O (CAS-numero 7758-99-8). Se sisältää kidevettä, joka aiheuttaa sille ominaisen sinisen värin. Kuumennettaessa kidevesi höyrystyy, jolloin kuparisulfaatti muuttuu valkoiseksi hygroskooppiseksi jauheeksi, jonka kemiallinen kaava on CuSO4 (CAS-numero 7758-98-7). Reagoidessaan veden kanssa tämä muuttuu takaisin siniseksi, kidevedelliseksi kuparisulfaatiksi.

Kuparisulfaatti on molempina muotoinaan myrkyllistä ihmiselle.

Teollinen valmistus
-------------------

Suuriin sylinterinmallisiin säiliöihin kerätään kupariromua, säiliöitä huuhdellaan laimealla lämpimällä rikkihapolla. Rikkihapon lisäksi säiliöihin puhalletaan ilmaa. Kun reaktiota on tapahtunut määrätyn aikaa, muodostuu kylläinen kuparisulfaattiliuos, josta kuparisulfaattikiteet erottuvat sen jäähdyttyä.

Kidevedellisiä kuparisulfaattikiteitä
Cu + H2SO4 + 1/2 O2 → CuSO4 + H2O

Käyttö
------

Kidevedellistä kuparisulfaattia käytetään nahkateollisuudessa, levämyrkkynä, sähköparistoissa ja väriaineiden valmistuksessa. Se on myös sallittu apuaine viinin maku- tai hajuvirheiden poistamiskäsittelyssä. EU hyväksyi aiemmin (heinäkuuhun 2015 asti) kuparisulfaatin käytön luomuviinien viinirypäleiden kasvitautien torjunnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Copper (II) Sulfate (Kupari(II)sulfaatti) *Käyttöturvallisuustiedote*.  25.10.2019. Sigma Aldrich/Merck. Viitattu 16.11.2020.
2. ↑  Kuparisulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
3. ↑  Kuparisulfaatti *Suomen Luonnonmaalit*. Viitattu 21.11.2016.
4. ↑  Lisä- ja vierasaineet alkoholijuomissa sekä yliherkkyys (s. 24) *Alko*.  Arkistoitu 4.8.2016. Viitattu 21.11.2016.
5. ↑  Asetus (EU) N:o 203/2012 (Liite VIII a) *Eur-Lex*.  2012. Viitattu 21.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuparisulfaatti**.
* Kuparisulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
**Warnachar** tai **Warnachar II** (k. 627) oli Austrasian major domus 612–617 ja Burgundin major domus vuosina 617–626.

Warnachar toimi alaikäisen Burgundin kuninkaan Teoderik II:n neuvonantajana, ja kun Teoderik II nousi myös Austrasian valtaistuimelle, nimitettiin Warnachar Austrasian major domukseksi. Teoderikin kuoltua 613 Warnachar tuki aluksi tämän aviotonta poikaa Sigebert II:ta ja Sigebertin taustalla olevaa Teoderikin vaikutusvaltaista isoäitiä Brunhildea. Warnachar sai kuitenkin selville itseään koskevan murha-aikeen ja liittoutui Teoderikin vanhan vihollisen, Neustrian kuninkaan Klotar II:n kanssa. Myös muut Austrasian ylimykset olivat jo saaneet tarpeekseen Brunhilden vallanhimosta ja pyysivät Klotarin apuun. Brunhilde joutui pakenemaan Burgundiin, jossa hänet kuitenkin luovutettiin Klotarille, joka surmautti iäkkään leskikuningattaren. Klotar antoi Warnacharille palkinnoksi Burgundin major domuksen viran vuonna 617. Warnachar hallitsi siitä lähtien Burgundia yksinvaltiaan tavoin, ja vuonna 626 tai 627 hän kutsui koolle piispainkokouksen. Warnacharin kuoltua Klotar ei nimittänyt hänelle seuraajaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Merovingian nobility Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 9.5.2009. (englanniksi)
2. ↑  Brunhild Encyclopædia Britannica. Viitattu 9.5.2009.
**Matoetana** (*Boettgerilla pallens*) on pieneen matoetanoiden heimoon kuuluva kotilolaji. Suomessa sitä tavataan ainoastaan kasvihuoneissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Laji on venyneenä muodoltaan hyvin matomainen sillä se voi olla jopa 5 cm pitkä mutta vain muutaman millimetrin levyinen. Kokoon vetäytyneenä muoto muistuttaa enemmän tyypillistä etanaa. Iho on läpikuultava, kellertävä tai vaaleanharmaa, mutta pää ja selkäpuoli ovat usein sinertävät. Nuoret yksilöt ovat hyvin vaaleita. Ihon nystyt ovat hyvin litteitä. Selän selvästi erottuva harjanne ulottuu eläimen peräpään kärjestä kilven teräväkulmaiseen takareunaan. Hengitysaukko on kilven keskiosassa oikealla kyljellä. Antura on vaalea ja eläimen erittämä lima kirkasta.

Levinneisyys
------------

Matoetana on alkujaan Kaukasukselta, mutta levinnyt viimeisen sadan vuoden aikana nopeasti lähes koko Eurooppaan. Lisäksi se esiintyy paikoittaisena Keski-Aasiassa ja vieraslajina Brittiläisen Kolumbian alueella Kanadassa sekä Etelä-Amerikassa Kolumbiassa. Suomessa matoetanan ainoa esiintymä on Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan kasvihuoneessa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Matoetana elää lähinnä maan alla ja kykenee kaivautumaan jopa 60 cm:n syvyyteen, mutta oleskelee enimmäkseen melko lähellä maanpintaa. Se osaa myös hyödyntää kastematojen tekemiä käytäviä. Laji käyttää ravinnokseen maatuvaa kasviainesta, kasvien juuria ja sieniä, mutta myös kastematojen ulosteita, muiden kotiloiden munia ja joskus eläinten raatoja. Ruokaillessaan etana näykkii vain muutaman suupalan ja jatkaa sitten matkaansa.

Matoetana parittelee ja munii loppukesän ja syksyn aikana. Kukin yksilö munii 1–6 munan ryhmiä muutaman kymmenen senttimetrin syvyyteen maan alle. Eläin kuolee melko pian munimisen jälkeen.

Vahingoittaessaan kasvien juuria matoetana saattaa muodostua tuholaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A. Koivunen, P. Malinen, H. Ormio, J. Terhivuo & I. Valovirta: *Suomen kotilot ja etanat. Opas nilviäisten maailmaan*. Helsinki: Hyönteistarvike Tibiale Oy, 2014. ISBN 978-952-67544-6-8.  s. 67 sekä 243–245
2. 1 2 3  IdTools (englanniksi)
3. 1 2  SUB Göttingen: AnimalBase (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3202902
* BioLib: 2890
* BOLD: 499199
* CoL: 5WLLD
* EoL: 4928499
* EPPO: BOEGVE
* EUNIS: 290376
* Fauna Europaea: 421922
* Fauna Europaea (new): ab49ff9d-7f3b-458a-a17b-1b3eba95edf7
* GBIF: 4567717
* iNaturalist: 172114
* NatureServe: 2.113526
* NBN: NBNSYS0000006725
* NCBI: 1338346
* WoRMS: 1000777

 |

 |
Warkauden Klubin nimikyltti.
**Varkauden klubi** oli Varkauden keskustassa sijaitseva kartano, joka siirrettiin Terijoelta Varkauden Päiviönsaareen vuonna 1876. Varkauden klubi on toiminut historiansa aikana ruukinpatruunan asuntona, hotellina, ravintolana ja virkamiesklubina. Klubilla järjestettiin erilaisia tilaisuuksia, tapahtumia ja juhlia. Klubilla ovat vierailleet muun muassa presidentit C. G. E. Mannerheim, Lauri Kristian Relander ja Urho Kekkonen. Puurakenteinen Warkauden Klubin päärakennus tuhoutui kokonaan tulipalossa 27. helmikuuta 2021.

Varkauden klubin nykyinen omistaja on varkautelainen lakimies Jaakko Ikonen.

Lähteet
-------

* Itkonen, Hannu: *Tehtaan Klubilta Teollisuusklubille: Varkautelaisen klubitoiminnan kahdeksan vuosikymmentä (1919–1999).*

### Viitteet

1. 1 2 3  Pettersson, Tobias: Lönnkällaren från förbudslagens tid där Mannerheim och Evert Taube satt och skålade.  *Hufvudstadsbladet*, 1.6.2019, s. 10–12. Artikkelin maksullinen verkkoversio.
2. ↑  Näveri, Anna: Varkauden klubin jälkisammutus voi jatkua vielä maanantaille, historiallinen puurakennus tuhoutui tulipalossa täysin  28.2.2021. Yle. Viitattu 6.3.2021.
**Johannes Maria Staud** (s. 17. elokuuta 1974 Innsbruck) on itävaltalainen säveltäjä.

Staud opiskeli Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa vuosina 1994–2001 Michael Jarrellin (sävellys), Dieter Kaufmannin (elektroakustinen sävellys) ja Iván Erődin (harmonia, kontrapunkti) johdolla. Hän sai opetusta myös Hanspeter Kyburzilta Berliinin Hanns Eisler -musiikkiyliopistossa. Mestarikursseja Staud suoritti Brian Ferneyhoughin ja Alois Piňosin johdolla. Hän opiskeli lisäksi filosofiaa ja musiikkitiedettä.

Vuonna 2002 Staud sai Erste Bank -sävellyspalkinnon. Vuonna 2003 hänet palkittiin Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa, vuonna 2004 Ernst von Siemens -palkinnolla ja vuonna 2009 Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalin Paul Hindemith -palkinnolla. Staud pääsi ottamaan vastaan merkittäviä tilauksia; esimerkiksi Simon Rattlen johtama Berliinin filharmonikot tilasi teoksen *Apeiron* (2004–2005). Heinrich Schiff ja Daniel Barenboimin johtama Wienin filharmonikot tilasi vuonna 2006 sellolle ja orkesterille Salzburgin festivaalia varten laaditun teoksen *Segue*.

Staud on usein saanut teoksiinsa innoituksen kirjallisuuden ja kuvataiteen aiheista. Esimerkiksi intohimo Bruno Schulzin työtä kohtaan ilmenee teoksissa *Über trügerische Stadtpläne und die Versuchungen der Winternächte* (2009) ja *Zimt: Ein Orchesterdiptychon für Bruno Schulz*. Orkesteriteostensa ohella Staud on säveltänyt esimerkiksi oopperoita. Hän sai Wienin kaupungin musiikkipalkinnon vuonna 2012, ja hänellä oli Luzernin festivaalin residenssi vuonna 2014. Vuonna 2018 Staud pääsi Salzburgin Mozarteumin sävellysprofessoriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johannes Maria Staud Universal Edition
2. 1 2 3  Johannes Maria Staud Karsten Witt Musik Management


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Olof Schalberg** (18. toukokuuta 1733 Bollnäs, Ruotsi – 23. kesäkuuta 1804 Turku) oli suomalainen Turun akatemian logiikan ja metafysiikan professori ja rehtori.

Schalbergin vanhemmat olivat Bollnäsin nimismies Lars Schalberg (k. 1782) ja Margareta Montén. Hän kävi Gävlen lukiota vuodesta 1749 ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1753. Schalberg valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1757 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1785.

Schalberg oli Turun akatemian metafysiikan dosenttina vuodesta 1759, toisena filosofian apulaisena vuodesta 1771 sekä kirjastonhoitajana vuodesta 1778. Hänestä tuli Turun akatemian logiikan ja metafysiikan professori vuonna 1779 ja hän toimi samalla myös palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana 1786–1804. Schalberg oli Turun akatemian rehtorina kahteen otteeseen 1787–1788 ja 1801–1802. Hän oli lisäksi Turun tuomiokapitulin jäsen vuodesta 1785.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Olof Schalberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 7.2.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Johanneksen patsas Kaarlensillalla
Paikka josta Johannes heitettiin jokeen
**Pyhä Johannes Nepomukilainen** (tšek. *Jan Nepomucký*) on Tšekin suojeluspyhimys, jonka muistopäivää vietetään 16. toukokuuta. Hän syntyi 1330- tai 1340-luvulla Böömissä ja kuoli marttyyrinä 20. maaliskuuta 1393.

Vuonna 1393 arkkipiispa julisti yhden kuningas Venceslaus IV:n (tšekiksi Václav, saksaksi Wenzeslaus) suosikeista kirkonkirkoukseen ja esti kuninkaan aikeet tehdä Prahasta uusi hiippakunta. Ylivikaari Johannes otettiin kiinni piispan kätyrinä ja kuningas kidutti häntä tulella. Estääkseen kidutusta paljastumasta kuningas heitätytti Johanneksen Vltava-jokeen Kaarlensillalta. Muutamian kuukausia myöhemmin joki kuivui ja ruumis löydettiin ja haudattiin Pyhän Vituksen katedraaliin. Böömin katolilaiset kunnioittivat häntä marttyyrina.

Kronikoitsija Thomas Ebendorfferusin mukaan puolestaan Johannes oli Böömin kuningattaren Sofian rippi-isä ja kieltäytyi paljastamasta rippisalaisuutta kuninkaalle. Tämä vuoksi kuningas vangitsi hänet luolaan kidutettavaksi. Kidutuksen lopettamiseksi Johannes myöntyi lopulta paljastamaan rippisalaisuuden yhden sielulle. Kun pyyntöön suostuttiin Johannes käski kaikki ulos kertoakseen asiasta kuninkaan koiralle. Raivostunut kuningas määräsi kidutusta jatkettavaksi ja yöllä ruumis heitettiin jokeen. Tämä julistettiin virallisesti vääräksi vuonna 1961.  *lähde?*

Hussilaiset keskeyttivät katolisen pyhimyskultin vuosisadoiksi, mutta se elpyi jälleen Böömin uudelleenkatolisoinnin yhteydessä kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen.

Vuonna 1719 Prahan arkkipiispa määräsi arkun avattavaksi kanonisoinnin aloittamiseksi. Tuolloin havaittiin Johannes Nepomukilaisen kielen säilyneen mädäntymättömänä 350 vuotta hänen kuolemastaan. Koska Johannes tunnettiin juuri vaikenemisestaan, tätä pidettiin ihmeenä. Vuonna 1721 hänet julistettiin autuaaksi ja pyhäksi 1729.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Nepomukilainen**.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* St. John Nepomucene (Catholic Encyclopedia)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Hakusana "Miehen kuva" ohjaa tänne. Vuoden 2010 suomalaiselokuvasta katso Miehen kuva (vuoden 2010 elokuva).*

**Character – miehen kuva** (televisioesityksessä **Miehen kuva**, alkup. *Karakter*) on Mike van Diemin ohjaama hollantilais-belgialainen draamaelokuva vuodelta 1997. Se perustuu Ferdinand Bordewijkin samannimiseen romaaniin vuodelta 1938. Suomessa sen teatteriensi-ilta oli 16. huhtikuuta 1999 ja ensiesitys televisiossa 28. tammikuuta 2001 Yle TV1:ssä.

Juoni
-----

Elokuva on kertomus nuoresta miehestä (Fedja van Huêt) 1910–20-lukujen Rotterdamissa. Röyhkeän lakimiehen avioton lapsi kasvaa mykän äitinsä (Betty Schuurman) kodissa, jossa löytää kannustavaksi isähahmokseen alivuokralaismiehen (Hans Kesting). Poika suorittaa itsekin oikeustieteellisen tutkinnon ja raivaa tietään eteenpäin hienossa asianajotoimistossa. Lopulta hän on valmis selvittämään välit isänsä (Jan Decleir) kanssa.

Vastaanotto
-----------

Elokuva voitti 1998 parhaan ulkomaisen elokuvan Oscarin ja menestyi hyvin monien elokuvafestivaalien palkintojenjaossa. 

Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä Helena Ylänen harmittelee käsikirjoittajien liiallista kunnioitusta elokuvan pohjana olevaa romaania kohtaan, mutta pitää muun muassa kuvauspaikkojen valinnalla aikaansaadusta "kopeasta synkkyydestä". Allmovie-sivuston Tom Wiener näkee elokuvan yhdistävän dickensiläistä kerrontaa eksistentialistiseen maailmankuvaan. Hän pitää elokuvan vahvuutena julman isähahmon kuvaamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Helena Ylänen: Aabrahamin ja Iisakin tarina, HS Nyt 16.4.1999. Viitattu 5.4.2104.
2. ↑  Tom Wiener: Karakter, review, Allmovie.com. Viitattu 5.4.2104.
Kansalliskaartin partiovene Nerviónjoella Bilbaossa.
Kansalliskaartin toimi- ja asuintiloja Barakaldon kunnassa Baskimaalla.
**Espanjan kansalliskaarti** (esp. *Guardia Civil*) on sotilaallisesti järjestetty ja Espanjan asevoimiin kuuluva, pääasiassa poliisitehtäviä hoitava, santarmilaitos, jolla on sekä sotilas- että siviilitoimintoja. Se perustettiin kuningatar Isabella II:n kaudella ensimmäisen karlistisodan jälkeen vuonna 1844 turvaamaan Pyreneiden rajavyöhykettä.

Guardia Civil työllistää nykyään noin 73 000 henkilöä. Sen päätehtäviä ovat terrorismin vastainen toiminta sekä rajavyöhykkeiden, moottoriteiden, satamien ja rannikkoalueiden valvonta. Tämän toiminnan tehostamiseksi Guardia Civilillä on käytössään aseistettuja helikoptereita ja nopeita partioveneitä. Organisaatioon kuuluu myös erityinen vero-osasto, jonka tehtävänä on ehkäistä salakuljetusta, huumekauppaa, petoksia ja muita verorikoksia. Guardia Civil on yksi baskiseparatistijärjestö ETA:n iskukohteista, ja useita sen jäseniä on kuollut järjestön pommi-iskuissa.

Kansalliskaarti jakautui lähes tasaisesti kahtia kansallisten ja tasavaltalaisten välillä Espanjan sisällissodan aikana. Vangiksi jääneet tasavaltalaiset kansalliskaartin komentajat joutuivat sodan jälkeen sotatuomioistuinten eteen ja teloitettiin. Sodan jälkeen karabinieerit (carabineros) yhdistettiin kansalliskaartiin, jonka tehtävänä *caudillo* Francisco Francon diktatuurin aikana oli turvata järjestelmää. Se toimi erityisesti syrjäisissä paikoissa ja maaseudulla, mikä mahdollisti kansalliskaartin väkivaltaiset väärinkäytökset. Francon ajan kansalliskaartia on syytetty kidutuksista, poliisiväkivallasta ja julmuuksista. Erityisesti Garcia Lorcan runot vaikuttivat mielikuvaan kansalliskaartista kovakätisenä poliisivoimana.

Francon diktatuurin aikana kansalliskaartilaiset olivat keskeinen tuki hallinnolle. Francon kuoleman jälkeen ja Espanjan demokratiaan ja perustuslailliseen monarkiaan siirtymisen aikana (*La Transición*) kansalliskaartilaisten parissa säilyi tuki francolaisen järjestelmän säilyttämiselle. Historiankirjoihin jäänyt tapahtuma oli myös Guardia Civilin everstiluutnantti Antonio Tejeron johtama vallankaappausyritys kesken Espanjan edustajainhuoneen istunnon 23. helmikuuta 1981.

Koska kansalliskaarti on osa sotalaitosta, sen jäsenillä ei ole oikeutta liittyä ammattiliittoihin, toisin kuin Policía Nacionalin jäsenillä. Useat Guardia Civilin jäsenistä perheinensä asuvat varuskunnissa.

Kansalliskaartiin verrattavissa olevia santarmiorganisaatioita ovat muun muassa Italian Carabinieri ja Ranskan Gendarmerie.

Katso myös
----------

* Espanjan asevoimat

Lähteet
-------

* Ruotuväki (Arkistoitu – Internet Archive)
* Euroopan petostentorjuntavirasto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Guardia Civil**.
* Guardia Civilin sivusto
**Johannes Prinz** (s. 1958) on itävaltalainen kuoronjohtaja. Hän toimi lapsena Wiener Sängerknaben -poikakuoron sopraanosolistina ja opiskeli myöhemmin kuoronjohtoa mm. Ferdinand Grossmannin ja Erwin Ortnerin johdolla. 

Prinz toimi sekä laulajana että varajohtajana Arnold Schönberg -kuorossa ja perusti vuonna 1982 *Chor der Wiener Wirtschaftsuniversitätin*, jonka konserttimatkat ovat ulottuneet Australiaan ja Kaukoitään saakka. Muita merkittäviä Prinzin johtamia kuoroja ovat *Kammerchor der Wiener Musikuniversität*, *Wiener Kammerchor*, *Wiener Singverein* ja *World Youth Choir*.

Johannes Prinz toimii kuoronjohdon professorina Grazin musiikkikorkeakoulussa Itävallassa. Hän on lisäksi opettanut lukuisilla kuoronjohtokursseilla kotimaansa ulkopuolella.

Aiheesta muualla
----------------

* Johannes Prinzin elämäkerta Singverein der Gesellschaft der Musikfreunden sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Johannes Prinzin teokset (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |

 |
**John Vincent Atanasoff** (4. lokakuuta 1903 – 15. kesäkuuta 1995) oli yhdysvaltalainen keksijä ja fyysikko. Syntynyt bulgarialaisen isän ja irlantilaisen äidin suureen perheeseen. Yhdessä oppilaansa Clifford Berryn kanssa hän kehitti edistyksellisen laskukoneen Atanasoff-Berry Computer (ABC), jota osa tieteenhistorioitsijoista pitää ensimmäisenä tietokoneena. Joka tapauksessa Atanasoffin keksinnöt vaikuttivat tietojenkäsittelyn kehitykseen.

Atanasoffin ja Berryn laskukone suunniteltiin 1937 ja prototyyppi valmistui 1939. Se käytti binäärilukuja ja suoraa logiikkaa laskentaan. Kehitystyö keskeytettiin maailmansodan vaatimien ponnistusten takia.

Myöhemmin oikeudenkäynnissä todettiin, että eräät John Mauchlyn ENIACissa käyttämät ideat olivat peräisin Atanasoffilta ja Sperry Randin patenttivaatimukset mitätöitiin vuonna 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  Prof. Kiril Boyanov International Conference on Computer Systems and Technologies - CompSysTech’2003: John Vincent Atanasoff – The Inventor of the First Electronic Digital Computing *ecet.ecs.uni-ruse.bg*. Viitattu 25.5.2014.
2. ↑  Atanasoff-Berry Computer. IEEE. Viitattu 25.5.2014.
3. ↑  Atanasoff-Berry Computer Court Case *jva.cs.iastate.edu*. Viitattu 28.8.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matt Current** on vuonna 2002 perustettu suomalainen useille laitealustoille tuotoksia tekevä demoskene-ryhmä. Ryhmä on tunnettu nopeatempoisista demoistaan, joiden ääniraidalla soi yleensä drum'n'bass tai muu breakbeatiksi luokiteltava musiikki. Alkuvuosinaan Matt Current oli tunnettu lähinnä Game Boy Advance- ja S60 -demoistaan, mutta viime vuosina ryhmä on laajentanut alaansa muillekin alustoille. Muutamat politiikkaan viittaavat yksityiskohdat tuotoksissa ovat antaneet ryhmälle pseudopoliittisen maineen *lähde?*.

Matt Current on ollut tärkeänä osana järjestämässä **Stream**-demopartyja. Tapahtuma on järjestetty Pirkkalassa vuonna 2003 sekä Tampereella vuosina 2005 - 2011. Tapahtumat ovat keränneet valtaosan Suomen aktiivisista demoskene-ihmisistä paikalle viikonlopun viettoon.

Tunnetuimpia tuotoksia
----------------------

* Bombman (2006, Windows)
* Contamination of the present governmental system (2005, Windows)
* Berlin precision (2005, Nintendo Game Boy Advance)
* Virus (2004, Nintendo Game Boy Advance)
* Political statement with a well hidden message (2003, Nintendo Game Boy Advance)

Aiheesta muualla
----------------

* Matt Current Pouet.net-sivustolla (englanniksi)
**Maarit Nissilä** (s. 1952 Aura) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän valmistui kuvanveistäjäksi Kankaanpään taidekoulusta vuonna 1973. Nissilä on asunut 1970-luvun loppupuolelta asti Turussa. Hän toimi vuosina 1977–2017 Turun taidemuseon museomestarina.

Julkinen taide
--------------

Nissilä paitsi suunnittelee, myös työstää veistoksensa itse. Hänen suunnittelemiaan ja tekemiään julkisia veistoksia ovat muun muassa vuorineuvos Armas Puolimatkan 70-vuotisjuhlan yhteydessä Turun Iso-Heikkilän Patterinhakaan vuonna 1988 pystytetty betoniveistos *Vahva* ja vuonna 2017 paljastettu pronssinen veistos *Uho* Raision Ystävyydenpuistossa Liedon lukion seinällä on vuonna 1981 paljastettu betonireliefiteos *Kasvukaudet*. Nissilä suunnitteli myös muistolaatan Naantalissa sijainneelle lottien kahvilalle; muistolaatta paljastettiin vuonna 2001.

* Kasvukaudet, betoni, 1981, Lieto*Kasvukaudet*, betoni, 1981, Lieto
* Vahva, betoni, 1988, Turku*Vahva*, betoni, 1988, Turku
* Uho, pronssi, 2017, Raisio*Uho*, pronssi, 2017, Raisio

Lähteet
-------

1. 1 2  Nissilä, Maarit *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 27.4.2019.
2. 1 2  Nissilä, Maarit: Maarit Nissilä CV Maarit Nissilä. Viitattu 27.4.2019.
3. ↑  Maarit Nissilä: Vahva Turun kaupunki. Viitattu 27.4.2019.
4. ↑  Ystävyydenpuisto Raision kaupunki. Viitattu 27.4.2019.
5. ↑  Liedon kunnan taidekokoelma Liedon museo. Viitattu 27.4.2019.
6. ↑  Lottien työtä muistetaan Naantalissa  4.6.2008. Yle. Viitattu 27.4.2019.
*Hakusana "Relandersgrund" ohjaa tänne. Laivaa käsittelee artikkeli Majakkalaiva Relandersgrund.*
**Relanderinmatala** (ruots. *Relandersgrund*) on Rauman edustalla sijaitseva laaja ja kivikkoinen matalikko; se oli hyvin kauan Rauman majakkalaivan, Relandersgrundin, sijoituspaikka.

Matalikon löytyminen
--------------------

Noin vuonna 1850 Rauman luotsiaseman päällikkö, luotsivanhin Kustaa Reilander, havaitsi meren kuohuvan erikoisella tavalla tietyssä paikassa varsinkin pohjoistuulen yhteydessä, kun vedenpinta oli alhaalla. Tämä sai hänet epäilemään, että paikalla olisi ennestään tuntematon ja mahdollisesti vaarallinen matalikko; hän luotasi paikan ja löysi uuden ennen karttoihin merkitsemättömän, hyvin vaarallisen matalikon. Sen sijainti on 
61°07′N, 21°06′E.

Reilander kirjasi havaintonsa ylös ja välitti tiedon esimiehilleen. Turun luotsipiirin tarkastaja esitti matalikolle nimeksi *Reilandersgrund* löytäjän mukaan. 

Jostain syystä matalikolle kirjaantui kaksi nimeä: koska kaikki kirjeet ja paperit laadittiin vielä tuolloin käsin ja etupäässä mustekynillä, jonkin luku- tai kirjoitusvirheen takia nimi merkittiin karttoihin muodossa *Relandersgrund* – mutta ehdotetussa muodossa joihinkin virallisiin asiakirjoihin. Tästä seurasi, että paikallinen majakkalaiva nimettiin kartoissa olevan nimen mukaan.

Lopullinen nimeäminen
---------------------

Matalikon nimi suomennettiin keväällä 1927 Lauri Kristian Relanderin ollessa Suomen presidentti. Samalla vaihtui myös majakkalaivan nimi; alun perin ehdotettu nimi säilyi vielä joitakin aikoja eräissä virkapapereissa, mutta lopulta sekin vaihtui.

Lähteet
-------

* merikapteeni Seppo Laurell: Aalloilla keinuvat majakat
* ylikonemestari Unto Lintala, Vaasa
**Lumimaasara** (*Carex rufina*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja tavallisesti hyvin pienikokoinen saralaji. Lumimaasara muistuttaa paljolti pienikokoista tunturisaraa (*Carex bigelowii*), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan kukintojen sekä pullakoiden ulkonäön perusteella. Lumimaasara muistuttaa jonkin verran myös kerosaraa (*Carex norvegica*), mutta siitä lumimaasara on erotettavissa muun muassa emikukkien luottien lukumäärän, tähkäsuomujen ulkonäön sekä lehtien pituuden perusteella.

Lumimaasara on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai koheneva ja sen varret ovat tavallisesti vain noin 5 cm pitkiä. Varret ovat rentoja sekä kaartuvia ja kasvavat pieninä mättäinä. Lehtien tyvitupet ovat kalvaanruskeita. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja suunnilleen samanpituisia kuin varretkin. Lumimaasara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen kukinto koostuu 2–4 tähkästä, jotka sijaitsevat tiiviisti yhdessä varren kärjessä. Tähkät ovat lyhyitä ja hedekukat sijaitsevat ylimmän tähkän tyvellä. Tähkäsuomut ovat violetinmustia ja niissä on vaalea keskisuoni. Pullakot ovat vaaleanvihreitä, mutta yleensä tummakärkisiä ja niissä on lyhyt suuota. Emikukat ovat kaksiluottisia.

Lumimaasara kasvaa märillä lumenviipymäpaikoilla. Lumimaasaraa kasvaa Skandien vuoristossa, Islannissa sekä Grönlannin rannikoilla. Lumimaasaraa ei kasva Suomessa.

Lumimaasaran tieteellinen lajinimi (*rufina*) tulee latinan sanasta *rufinus* (suom. mustanpunainen) ja viittaa yleensä tummakärkisten pullakoiden väriin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Den virtuella floran: Dvärgstarr (*Carex rufina*) *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 26.3.2020. (ruotsiksi)
2. ↑  Den virtuella floran: Dvärgstarr (*Carex rufina*) — Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet.

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: *Carex rufina* (englanniksi)
* United States Department of Agriculture (USDA): *Carex rufina* (englanniksi)
* Flora of North America: *Carex rufina* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10477931
* Wikispecies: Carex rufina
* CoL: RBMF
* EoL: 1123463
* EPPO: CRXRF
* EUNIS: 187650
* FNA: 242357438
* GBIF: 2724361
* iNaturalist: 160090
* IPNI: 302024-1
* IRMNG: 10890651
* ITIS: 501271
* NatureServe: 2.142538
* NCBI: 301497
* Open Tree of Life: 957018
* Plant List: kew-230509
* PLANTS: CARU11
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302024-1
* Tropicos: 9900285
* VASCAN: 5062
* WFO: wfo-0000350852

 |

 |
**Maarika Kasonen** (s. 1976) on Heinäveden kunnanjohtaja. Hän aloitti työssään joulukuussa 2016 ja korvasi eläkkeelle jääneen kunnanjohtaja Riitta A. Tiluksen. Ennen kunnanjohtajana työskentelyä, hän työskenteli myös Heinäveden kunnan palveluksessa, sivistystoimenjohtajana vuodesta 2009. Koulutukseltaan Kasonen on filosofian maisteri Joensuun yliopiston kulttuurintutkimuksen koulutusohjelmasta.

Valintasotku ja valitukset hallinto-oikeuteen
---------------------------------------------

Vuonna 2016, kun Maarika Kasonen valittiin Heinäveden uudeksi kunnanjohtajaksi, muodostui suuri valintasotku. Sotku syntyi siitä, kun Kasonen ei ollut poistunut kunnanjohtajan valinnan ajaksi kunnanvaltuuston kokouksesta, koska hän osallistui siihen kunnan sivistysjohtajana. Valintasotkun selvittyä asiasta tehtiin valitus hallinto-oikeuteen. Hallinto-oikeuteen joutumisen takia Kasosesta tuli väliaikainen virkaa hoitava kunnanjohtaja eli va. kunnanjohtaja. Hallinto-oikeus kumosi Kasosen valinnan, mutta Heinäveden kunta päätti valita hänet kunnanjohtajaksi uudemman kerran. Tässä vaiheessa tehtiin taas kaksi uutta valitusta hallinto-oikeuteen. Yksi aiemmin kunnanjohtajaksi hakenut valitti siitä, että häntä ei ollut valittu, vaikka hän oli mielestään ansioituneempi kuin Kasonen. Toinen valitus tehtiin siitä, että virka olisi pitänyt laittaa uudestaan hakuun ja että Kasosen valinta uudelleen oli lainvastainen. Itä-Suomen hallinto-oikeus hylkäsi valitukset. Tämän jälkeen Kasosen virka muuttui va. kunnanjohtajasta kunnanjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Maarika Kasonen Heinäveden kunnanjohtajaksi *Kuntalehti*.  16.12.2016. Viitattu 23.4.2021.
2. ↑  Maarika Kasonen ehdolla Heinäveden kunnanjohtajaksi *Kuntalehti*.  30.11.2016. Viitattu 23.4.2021.
3. 1 2  Lähes neljä vuotta valitusta – lopulta va. putosi pois *Kuntalehti*.  21.10.2020. Viitattu 23.4.2021.
**Maarit Aarni-Sirviö** (s. 1953) on suomalainen hallitusammattilainen, joka on toiminut muun muassa Vattenfallin, Berendsenin, Ponssen, Rautaruukin ja Wärtsilän hallituksissa. Hän on aiemmin toiminut erilaisissa johtotehtävissä petrokemian yrityksessä Borealisissa.

Aarni-Sirviö oli Rahapajan toimitusjohtaja vuosina 2008–2010. Hän on myös Directors’ Institute Finlandin (DIF) pääsihteeri. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri ja Executive MBA.

Lähteet
-------

1. ↑  Heino Ylisipola: Hallitustyöskentelyssä pitää olla selkeät roolit ja vastuut  13.5.2015. Keskuskauppakamari. Viitattu 7.3.2017.
2. 1 2 3  Vuosikertomus 2012 (Osa "Hallituksen CV:t") Wärtsilä. Viitattu 7.3.2017.
3. ↑  Maarit Aarni-Sirviö Rahapajan johtoon.  *Ilta-Sanomat*, 24.1.2008. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.3.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Matti Perälä vuonna 2019

**Matti Perälä** on suomalainen pappi.

Koulutus
--------

Perälä tuli ylioppilaaksi 1968 Lappeenrannan lyseon lukiosta. Hän suoritti 1972 teologian maisterin tutkinnon Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1979 hän valmistui teologian lisensiaatiksi ja väitteli teologian tohtoriksi 1986 aiheena Pontus Wiknerin ihmiskäsitys. Perälä vihittiin papiksi 10.1.1973 Helsingin tuomiokirkossa.

Työura
------

Perälä aloitti työuransa 1973–1975 seurakuntapastorin virassa Espoossa, Kanta-Espoon seurakunnassa (nykyinen Espoon tuomiokirkkoseurakunta) ja jatkoi 1976–1981 Vantaalla, Vantaankosken seurakunnassa. Ylämaan seurakunnan kirkkoherrana Perälä toimi 1981–1987 ja Kuusankosken seurakunnan kirkkoherran virassa 1987–2005. Lapinjärven suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana Perälä työskenteli 2005–2011.

Sivu- ja luottamustoimet
------------------------

Matti Perälä toimi Mikkelin hiippakunnan tuomiokapitulin pappisasessorina 1986–1992 ja 1995–1998. Piispainkokouksen asettamassa kirkon lapsityössä toimivien asemaa, tehtäviä ja koulutusta selvittäneessä toimikunnassa Perälä toimi 1987–1989 puheenjohtajana. Hän oli PTK- poikien ja tyttöjen keskuksen ensimmäinen puheenjohtaja 1989–1991 ja Luther-opiston hallituksen puheenjohtaja 1990–1991. Kolmena asessorikautenaan Perälä toimi puheenjohtajana kasvatusasiaintoimikunnassa 1986–1992, hiippakuntakokousten valmistusvaliokunnassa 1987–1992 ja diakoniatoimikunnassa 1995–1996. Perälä valittiin Mikkelin hiippakunnan hiippakuntavaltuuston jäseneksi 2016–2020 ja kirkolliskokouksen pappisedustajaksi 2016–2020. Kouvolan rovastikunnan lääninrovastina Perälä toimi 2000–2005. Perälä edusti Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa kansainvälisessä nuorisotutkijoiden konferenssissa 12.–15.1.1986 Heidelbergissa ja teologisessa kokouksessa 22.–24.2.2023 Speyerissa.

Julkaisuja
----------

* Nuorten elämänkatsomus, Kirjapaja 1985
* Ihmiskäsitys Pontus Wiknerin filosofis-teologisessa ajattelussa, Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 146, väitöskirja 1986;
* Tulevaisuuden seurakunta. Näkökulmia kirkkoon, kasvatukseen ja kulttuuriin, Kirjapaja 1993, toimituskunnan puheenjohtaja.
* Muistoja Jumalasta, e-kirja 2014, Mediapinta.
* Metsäkirkon polku. Nuoruusmuistoista aikuisen ajatuksiin. Autofiktio. Väyläkirjat 2021.

Lähteet
-------

Pappismatrikkeli Prästmatrikeln 2018, Suomen kirkon pappisliitto 2018.

### Viitteet

1. ↑  [vanhentunut linkki] Kirkolliskokous, evl.fi
2. ↑  Konferenssin raportti Was glauben Jugendliche eigentlich? AEJ Studientext 25, Stuttgart 1986.

Aiheesta muualla
----------------

*
Libéral Bruant
**Libéral Bruant**, myös **Libéral Bruand**, (noin 1635 – 22. marraskuuta 1697 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti, jonka tunnetuin työ on Pariisin Hôtel des Invalides.

Bruant kuului tunnettuun arkkitehtisukuun. Hänen isänsä oli Sébastien Bruant ja hänen veljensä oli arkkitehti Jacques Bruant. Libéral Bruantista tuli vuonna 1663 *architecte du roi*, kuninkaan arkkitehti, ja isänsä kuoltua vuonna 1670 hän peri tämän viran puusepäntöiden ylijohtajana.

Vuonna 1670 Bruant suunnitteli Salpêtrièren sairaalan kappelin. Sairaalan kappeli oli ryhmitelty eri tiloiksi, jotta henkilökunta ja potilaat voitiin erottaa toisistaan paremman hygienian vuoksi. Tämän ratkaisun ansiosta he saattoivat silti osallistua uskonnollisiin toimituksiin samanaikaisesti.

Bruantin maine perustuu Hôtel des Invalidesin suunnittelutyön. Hôtel des Invalides on laaja rakennusryhmä, joka oli alun perin vammautuneille sotaveteraaneille tarkoitettu sairaala ja vanhainkoti. Sen suurta sisäpihaa ympäröivät kaksikerroksiset pylväskäytävät ovat erityisen hienoja. Niiden toistuvat kaaret muistuttavat roomalaisen arkkitehtuurin ankaruutta ja tuovat mieleen muinaiset akveduktit. Bruant suunnitteli myös rakennusryhmään kuuluvan Invalidikirkon. Hankkeen loppuvaiheessa suunnitteluvastuu siirtyi arkkitehti Jules Hardouin-Mansartille, joka muutti kirkon piirustuksia. Mansart suunnitteli muun muassa kirkon kupolin uudelleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Britannica, The Editors of Encyclopaedia: Libéral Bruant *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 28.5.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Relativistic Heavy Ion Colliderin tunneli.
**Relativistic Heavy Ion Collider** (**RHIC**) on Brookhaven National Laboratoryn ylläpitämä raskasionitörmäytin Long Islandilla Yhdysvalloissa. RHIC aloitti toimintansa vuonna 2000, ja se on ensimmäinen nimenomaan raskasionitörmäyksiä varten rakennettu törmäytin. Törmäytin sijaitsee noin 12 jalkaa (3,7 metriä) maan alla ja törmäytintunnelirengas on noin 2,4 mailia (3,8 kilometriä) pitkä. RHIC:ssa on neljä hiukkasilmaisinta: STAR, PHENIX, PHOBOS ja BRAHMS.

RHIC:ssa törmäytetään pääasiassa täysin ionisoituneita kulta-atomin ytimiä, mutta siellä suoritetaan myös protoni-protoni-, kupari-kupari- ja deuterium-kultatörmäytyksiä. Törmäystunnelissa on tavanomaisesti tyhjiö ja hiukkaset kiihdytetään lähes valonnopeuteen, jotta saataisiin mahdollisimman suuri törmäysenergia. RHIC:ssa kultaionien törmäytyksessä saavutetaan tyypillisesti 200 GeV:n törmäysenergia (100 GeV/ydin). RHIC:ssä protonien törmäytyksessä mitattu maksimienergia on 500 GeV (vrt. LHC:ssä tullaan saavuttamaan protonitörmäyksessä 14 TeV:n energia).

Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat sitoutuneita gluonien välityksellä hadroneiksi (esim. protoniksi ja neutroniksi) eivätkä esiinny yksittäin vapaina. Kun törmäytetään kaksi raskasta ydintä korkealla energialla, ytimen protonit ja neutronit ikään kuin sulavat vapaiksi kvarkeiksi ja gluoneiksi. Tämä aineen olomuotoa kutsutaan kvarkki-gluoniplasmaksi, jota voi esiintyä ainoastaan todella kuumassa ja korkeassa paineessa. Törmäyksen jälkeen kvarkki-gluoniplasma jäähtyy ja laajenee nopeasti, jolloin kvarkit ja gluonit sitoutuvat takaisin hadroneiksi. Kvarkki-gluoniplasmaa ei voi havaita suoraan, koska se hadronisoituu niin nopeasti törmäyksen jälkeen. Sen olemassa olo pystytään päättelemään vain sen perusteella, mitä törmäyksessä syntyviä hiukkasia ja niiden energioita hiukkasilmaisimet havaitsevat. RHIC:n tavoitteena onkin tuottaa ja tutkia kvarkki-gluoniplasmaa, mikä kehittää tietoutta hiukkasten rakenteesta.

Aiheesta muualla
----------------

* RHIC
**Septenaari** (lat. *septenarius*) eli **heptapodia** (m.kreik. ἑπτάπους, *heptapūs*, "seitsenjalkainen") on runomittojen tyyppi, jossa säe koostuu seitsemästä runojalasta ja ylimääräisestä tavusta (hyperkataleksis). Nimitykset ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta ja roomalaisesta runoudesta. Mitta tunnetaan yleisimmin latinalaisperäisellä nimellään.

Jambin, trokeen ja anapestin tapauksessa, joissa metron koostuu kahdesta jalasta, septenaari vastaa käytännössä katalektista tetrametria.

Septenaarimittoja
-----------------

Roomalaisen runouden septenaarimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

**Jambinen septenaari** (*ja7*)

Säe koostuu seitsemästä jambijalasta ja ylimääräisestä tavusta.
,,, || ,,,
**Trokeinen septenaari** (*tr7*)

Säe koostuu seitsemästä trokeejalasta ja ylimääräisestä tavusta.
,,, || ,,,
**Anapestinen septenaari** (*an7*)

Säe koostuu seitsemästä anapestijalasta ja ylimääräisestä tavusta.
,,, || ,,,

Lähteet
-------

1. 1 2  Boldrini, Sandro: *Prosodie und Metrik der Römer*, s. 107–108, 114–115, 121. Teubner Studienbücher. Kääntäjä Bruno W. Häuptli. Walter de Gruyter, 1999. ISBN 3110953331. Teoksen verkkoversio.
Anthony Wilding
**Anthony Frederick Wilding** (31. lokakuuta 1883 – 9. toukokuuta 1915) oli uusiseelantilainen tennispelaaja. Hän syntyi Christchurchissä ja opiskeli urheilu-uransa ohella lakimieheksi.

Wilding, joka pelasi myös krikettijoukkueessa, kuoli taistelussa Ranskassa ensimmäisessä maailmansodassa. Hän kuului Davis Cupin voittajajoukkueeseen neljästi (1907–1909, 1914) ja ylsi myös sisäkaksinpelin olympiapronssiin Tukholmassa 1912.

Wilding voitti Wimbledonin kaksinpelin neljästi vuosina 1910–1913 sekä nelinpeliturnauksen neljästi vuosina 1907, 1908, 1910 ja 1914.

Vain 31-vuotiaaksi elänyt Wilding on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1978.

Grand Slam -otteluvoitot
------------------------

* Kaksinpelit
	+ Australian avoimet: 1906, 1909
	+ Wimbledon: 1910, 1911, 1912, 1913
* Nelinpelit
	+ Australian avoin tennisturnaus: 1906
	+ Wimbledon: 1907, 1908, 1910, 1914

Lähteet
-------

1. ↑  Anthony Frederick Wilding *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 1.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 21. Otava, 1970.
3. 1 2 3  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 358–359. Otava, 1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anthony Wilding** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Lehden ensimmäisen näytenumeron etusivu.
**Haminan Lehti** oli Haminassa vuosina 1907–1957 ilmestynyt sanomalehti.

Haminan ja Vehkalahden vanhasuomalaiset perustivat *Haminan Lehden* nuosuomalaisten *Haminan Sanomien* vastapainoksi. Vuodenvaihteessa 1918 se esiintyi nuor- ja vanhasuomalaisten sekä kansanpuolueen yhteisenä lehtenä, mutta kuningasmielisyyden kautta siitä tuli kokoomuksen äänenkannattaja. Taloudellisista vaikeuksista kärsinyt *Haminan Lehti* myytiin vuonna 1940 maalaisliittolaisen *Maaseudun* julkaisuhtiölle, joka säilytti sen Haminan kaupunkia varten tarkoitettuna sitoutumattomana paikallislehtenä. Vuoden 1958 alusta tappiollinen lehti yhdistettiin *Maaseutuun*.

Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 2 000 kappaletta vuonna 1910, 1 700 kappaletta vuonna 1939 ja 2 300 kappaletta vuonna 1951. Sen päätoimittajina työskentelivät Kalle Patomäki (1908), Aimo Ervasti (1908–1914), Paavo Aho (1914–1917), Tahvo Könönen (1918–1922), Jalmari Seppä (1922–1924), K. B. Löw (1924), Hannes Seppänen (1924–1933), Lauri Blomberg (1933–1936), Lauri Arlo (1937), A. A. Niskala (1937–1940), Jaakko Holstila (1939), Emil Hauhio (1940–1950) ja Eetu Karppinen (1950–1957).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 100–101. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Haminan Lehti* digitoituna kansalliskirjastossa