recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Järjestys** on järjestelmän tilaa kuvaava ominaisuus. Järjestys on sitä suurempi, mitä vähemmän informaatiota tarvitaan kohteen rakenteen ja sen osasten järjestyksen kuvaamiseen. Vastaavasti **epäjärjestys** on sitä, että kohteen kuvaamiseen tarvitaan maksimissaan koko kohteen sisältämä informaatio lyhentämättömänä. Arkielämässä järjestys liitetään yleensä siisteyteen, mutta tällöinkin kyseessä on periaatteessa sama ilmiö kuin informaatioteoriassa: kun astiat on järjestetty kaappiin, on kaapin sisällön rakenne yksinkertaisemmin kuvattavissa kuin jos astiat olisivat siellä sekaisin.

Järjestystä on sanottu muun muassa entropian, "epäjärjestyksen", vastakohdaksi. Lisäksi se merkitsee usein sattumanvaraisuuden vastakohtaa, ennustettavuutta ja epätodennäköistä*selvennä* tilaa.

Esimerkki
---------

Merkkijonoista

A = "OOOOOOOOOOOOOOOOOOXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXXX" ja
B = "XOOXOXOOOOOXOXOOXOXXXOOXXOXOXOOXOOOXOOXX"
A on kuvattavissa paljon lyhyemmin, tässä 9 merkillä "18\*O, 22\*X", kuin B, josta 
kuvauksena olisi lähetettävä esimerkiksi tiedonsiirtokanavaan koko 40 merkkiä pitkä kuvaus "XOOXOXOOOOOXOXOOXOXXXOOXXOXOXOOXOOOXOOXX". Täten A on järjestyneempi merkkijono kuin B.
Järilänvuoren valaistua kuntorataa.
**Järilänvuori** (myös **Järilänharju**) on pääosin Kokemäellä sijaitseva noin neljän kilometrin pituinen kapea harjujakso, joka on osa Pusulasta Oripään, Säkylän ja Köyliön kautta Poriin kulkevaa Lounais-Suomen pisintä harjumuodostumaa. Luoteessa Järilänharjuun liittyy Harjavallan Hiittenharju ja kaakossa se puolestaan jatkuu Koomankankaana kohti Köyliötä. Järilänvuori ei kuitenkaan varsinaisesti muistuta harjua, vaan on lähinnä suhteellisen tasaista hiekkakangasta, joka kohoaa korkeimmillaan noin 30 metriä ympäröivää maastoa korkeammalle. Alueen korkein osa on säästynyt soranotolta ja se on vuodesta 1984 lähtien kuulunut valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan.

Järilänvuoren halki kulkevat Kokemäenjoen suun ja Turun seudun yhdistänyt historiallinen Huovintie sekä Järilän ja Kiukaisten välinen yhdystie 2194. Alueella sijaitsevat muun muassa kartingrata sekä Kokemäen kaupungin ylläpitämä valaistu kuntopolku/hiihtolatu. Järilänvuori on myös merkittävä pohjavesialue, jolla toimivat Harjavallan kaupungin ja Nakkilan kunnan omistamat vedenottamot.

Lähteet
-------

1. ↑  Oy AGA Ab:n vetytehtaan ympäristöluvan lupamääräysten tarkistamista koskeva hakemus, Harjavalta (s. 9)  10.1.2014. Etelä-Suomen Aluehallintavirasto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.9.2015.
2. ↑  Lindroos, Hyyppä, Stén & Tuittila: *Rauman – Kokemäen seudun maaperä*, s. 21. Geologinen tutkimuslaitos, Espoo, 1983. ISBN 951-69017-9-4.
3. 1 2  Hiittenharjun, Järilänvuoren ja Santamaan vedenottamot  28.6.2013. AIRIX Ympäristö. Viitattu 12.9.2015. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Huovintie Museovirasto. Viitattu 12.9.2015.
5. ↑  Kokemäen kartingrata Kokemäen FK-kerho.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.9.2015.
6. ↑  Kentät ja ulkoilualueet Kokemäen kaupunki. Viitattu 12.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Järilänvuori** Wikimedia Commonsissa

* Järilänvuoren muinaisrannat
**Goba** on kaupunki Etiopian Oromian osavaltiossa. Sitä on pidetty Balen alueen pääkaupunkina. Goban asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 32 025.

Maantiede
---------

Goba sijaitsee Etiopian Oromian osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee Balen alueella noin 2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lähellä sijaitsee Bale-vuorten kansallispuisto.

Historia
--------

Lähellä Goban kaupunkia on useita kirkkoja, mukaan lukien mahdollisesti jo 1500-luvulta peräisin oleva kallioon hakattu kirkko. Gobasta tuli Balen alueen pääkaupunkina etiopialaisten kuvernöörien tukikohta. 1930-luvulla valmistui puolestaan armeijan koulutuskeskus. Toisen Italian–Etiopian sodan myötä kaupunkiin tehtiin ilmapommituksia. Italian vallattua Goban vielä samana vuonna kaupungin asukasluku oli noin 3 000.

1960-luvulla Länsi-Somalian vapautusrintama teki iskuja aina Goban tuntumaan saakka. 1970-luvulla suurta osaa Balen alueesta hallitsi Somali-Abon vapautusrintama, joskin alueen keskus Goba säilyi keskushallinnon käsissä. Kaupungissa oli samalla vuosikymmenellä myös alueen ainoa korkeamman asteen oppilaitos. Sen opiskelijoiden valtaosa oli kristittyjä, vaikka Balen alue onkin muuten pääosin muslimien asuttamaa.

Väestö
------

Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan Goban asukasluku oli 32 025. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 34 900, vuonna 1987 25 835 ja vuonna 1967 7 304.

Lähteet
-------

1. 1 2  Population and Housing Census 2007 – Oromiya Statistical (pdf) (s. 11) Central Statistics Agency. Viitattu 22.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bernhard Lindahl: Gir - Goel (s. 7-10) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 22.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  Getting there and around Bale Mountains National Park. Viitattu 22.9.2021. (englanniksi)
Herve-juustoa.
**Herve** on Pays de Herven alueelta Belgian Valloniasta peräisin oleva lehmänmaitojuusto. 

Pays de Herven alueella on valmistettu juustoja historiallisten lähteiden mukaan jo 1200-luvulta lähtien. Nykyisen kaltainen juusto sai kuitenkin alkunsa 1500-luvulla keisari Kaarle V:n kaudella. Viljan vientimyynti oli kielletty annetulla asetuksella, jolloin monet alueen talonpojista muuttivat peltonsa laidunmaaksi. He valmistivat uutena vientituotteena juustoa, joka säilyi hyvin pitkiäkin aikoja, jolloin sitä voitiin myydä huonojen ja hitaiden kulkuyhteyksien kautta. Juustoja käytettiin jopa maksuvälineinä ja juustolla saattoi esimerkiksi ostaa talon tai maksaa vuokraa. Rasvaisemmasta maidosta valmistettavaa hervejuuston *Remoudou*-tyyppiä alettiin valmistaa 1800-luvulla. Perinteisen tavan mukainen juuston valmistus maatiloilla ajautui vaikeuksiin 1900-luvulla. Vielä 1960-luvulla juustoa valmistettiin noin 500:lla tilalla, mutta heidän määränsä lähti useista syistä maatalouden murroksessa laskuun. Juusto sai kuitenkin EU:n suojatun alkuperänimityksen vuonna 1996 ja sen valmistus perinteiseen tapaan jatkuu muutamilla tiloilla.

Suojatulla alkuperänimityksellä määritellään juuston valmistustapa. Juusto valmistetaan lehmänmaidosta, joho sen lämmittämisen jälkeen lisätään juoksute. Valmistuva juustomassa leikellään pieniksi paloiksi ja muotitetaan. Historiallisesti käytettiin puisia muotteja (*filières en bois*). Juustojen kuivuttua yön yli ne suolataan suolalla tai suolaliemessä. Suolaamisen jälkeen seuraa kypsyttäminen. Juustoa valmistetaan kolmeen kypsyysasteeseen, nuorinta kypsytetään neljä viikkoa, toista stetta kuusi viikkoa ja *Remoudou*-tyyppiä kaksi kuukautta. Ominainen piirre herve-juustolle kypsymisen aikana on Brevibacterium linens-bakteeri, joka tuottaa sen hajun ja maun.

Valmis juusto muistuttaa hieman Limburger-juustoa. Kuorta peittää oranssin ruskea kerros hometta. Sisältä juusto on vaalean keltaista. Juustoa syödään esimerkiksi aterian jälkeen viinin tai tumman oluen kera. Perinteisesti on käytetty juuston kanssa *sirop de Liège*-hilloa ja kahvia.

Lähteet
-------

1. ↑  History of Herve cheese PDO Herve Société. Viitattu 12.3.2020. (englanniksi)
2. ↑  Production Herve Société. Viitattu 12.3.2020. (englanniksi)
3. ↑  Juliet Harbutt: *World Cheese Book*, s. 227. DK Publishing, 2009. ISBN 978-0-7566-5442-9. (englanniksi)
4. ↑  What is Herve cheese PDO? Herve Société. Viitattu 12.3.2020. (englanniksi)
**Pelimuodot** tai **pelimoodit** (engl. *game modes*) ovat videopeleihin sisältyviä pelimuotoja, jotka vaikuttavat kunkin pelin sääntöihinkin. Pelimuodot jaetaan yleisimmin yksin- ja moninpelimuotoihin. Erilaiset moninpelimoodit ovat yleisiä videopeleissä.

Yleisimpiä pelimuotoja sota- ja toimintapeleissä
------------------------------------------------

* **Deathmatch**

Kaikki vastaan kaikki. Voittaja on eniten tappoja tietyn aika- tai tapporajan sisällä tehnyt pelaaja.
* **Team deathmatch**

Kaksi joukkuetta vastakkain, jossa tarkoituksena on tappaa eniten vastustajan joukkueen jäseniä tietyn aika- tai tapporajan sisällä.
* **Capture the flag**

Yleensä kaksi joukkuetta vastakkain. Tarkoituksena on hyökätä vastustajan tukikohtaan ja viedä heidän lippunsa, mutta samalla puolustaa omaa lippua. Kun vastustajan lippu on saatu, se pitää viedä omaan tukikohtaan. Joukkue saa aina pisteen kun se onnistuu lipunryöstössä. Voittaja on se joukkue, joka on kerännyt eniten pisteitä tietyn aikarajan sisällä.
* **One-flag**

Sama idea kuin edellisessä, mutta tässä molemmat joukkueet pelaavat samasta lipusta, joka on alussa yleensä keskellä pelialuetta, ja koettavat viedä sen vastustajan tukikohtaan.
* **Last man standing**

Deathmatchin kaltainen. Kaikki vastaan kaikki tai vaihtoehtoisesti kaksi joukkuetta vastakkain. Jokaisella pelaajalla (tai joukkueella) on alussa esimerkiksi 10 pistettä. Pelaaja menettää pisteen aina kuollessaan. Kun kaikki pisteet on menetetty pelaaja (tai joukkue) putoaa pelistä. Se joka saa pudotettua muut pelaajat (tai joukkueet) pois pelistä on voittaja.
* **Conquest**

Vastakkain kaksi joukkuetta, joilla molemmilla omat tukikohtansa. Päämääränä on pudottaa vastustajan pisteet nollaan valloittamalla vastapelaajan tukikohtia ja tappamalla heitä. Ensiksi vastustajan pisteet nollaan pudottanut on voittaja.
* **Cooperative**

Kaksi tai useampi pelaaja pelaa pelin yksinpelitarinaa, muita tehtäviä tai selviytymistilaa läpi moninpelinä samalla puolella.

Katso myös
----------

* Pelimekaniikat
Helen Joseph vuonna 1941.
**Helen Beatrice May Joseph** (aikaisemmin **Fennell**, 8. huhtikuuta 1905 Sussex, Englanti – 25. joulukuuta 1992) oli eteläafrikkalainen apartheidia vastustanut aktivisti.

Joseph syntyi ja opiskeli Englannissa ja valmistui Lontoon yliopiston King's Collegesta vuonna 1927. Hän työskenteli kolme vuotta Intiassa ja muutti vuonna 1931 Etelä-Afrikkaan, jossa hän tapasi ja myöhemmin meni naimisiin Billie Josephin kanssa.

Vuonna 1951 Joseph aloitti työskentelyn radikaalissa tekstiilityöntekijäin ammattiliitossa (engl. *Garment Workers Union*). Työnsä kautta hän kiinnostui myös politiikasta. Joseph oli Afrikan kansalliskongressin liittolaisjärjestön *Congress of Democratsin* perustajajäsen ja osallistui Vapauden peruskirjan muotoiluun Kliptownissa pidetyssä kansankongressissa. Joseph oli myös Etelä-Afrikan naisliiton keskeisiä vaikuttajia ja hän johti 8. elokuuta 1956 järjestettyä yli 20 000 naisen mielenosoitusta, joka vastusti maan passilakien laajentamista koskemaan myös naisia.

Joulukuussa 1956 Joseph pidätettiin ja asetettiin syytteeseen maanpetoksesta. Vuonna 1957 hänet asetettiin "pannaan" Kommunismin hävittämislain perusteella. Pannamääräyksen saanut henkilö ei saanut esiintyä julkisesti ja hänen asumistaan ja liikkumistaan rajoitettiin. Josephin pannamääräys poistettiin vasta kun hän oli yli 80-vuotias. Hän joutui myös useiden murhayritysten kohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  HELEN JOSEPH 1905 - 1992 ANC.  Arkistoitu 14.1.2006. Viitattu 7.8.2007. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gobustanin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Apšeronin piirikuntaAzerbaidžan |
| Pinta-ala | 
31,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Qobustan Dövlət Tarix və Bədii Qoruğu |
| Tyyppi | 
LuonnonpuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1966View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Kalliopiirrosalue Gobustanin kansallispuistossa
**Gobustanin kansallispuisto** on kansallispuisto Azerbaidžanissa Qobustanin länsiosassa noin 60 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1966, jolloin alue julistettiin Azerbaidžanin luonnonhistorialliseksi maamerkiksi. Tarkoituksena oli suojella alueen esihistoriallisia kalliopiirroksia, mutatulivuoria ja kaasukivialueita.

Kalliopiirrokset
----------------

Kansallispuistossa on kolmella alueella noin 6 000 kalliopiirrosta, jotka ovat peräisin 4 000 vuoden ajalta. Alueilla on myös jälkiä asutuksesta ja hautapaikoista. Asukkaat elivät alueella märkänä aikana, joka seurasi viimeistä jääkautta, aina myöhäispaleoliittiselta kaudelta keskiajalle. Kalliopiirrosalueet valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.

Soivat kivet
------------

Gobustan on ainoa paikka maailmasta, josta löytyy soivia kiviä (Gaval Dash). Kivet saavat aikaan tamburiinia muistuttavan äänen osuessaan koveraan kallioon. Kivet ovat muodostuneet alueen ilmaston, öljyn ja kaasun uniikista yhdistelmästä.

Mutatulivuoret
--------------

Mutatulivuori Gobustanin kansallispuistossa.
Mutatulivuoria on maailmassa yhteensä noin 1000. Näistä lähes 400 sijaitsee Azerbaidžanin rannikkoalueella. Vaikka tulivuoret eivät koskaan kasva tavanomaisten tulivuorien kokoiseksi, läpimitaltaan ne voivat olla jopa kilometrin pitkiä ja satoja metrejä korkeita. Yleensä mutatulivuoret ovat kuitenkin huomattavasti pienempiä. Suurimmat mutatulivuoret sijaitsevat Azerbaidžanissa. Ne ovat nimeltään Boyuk Khanizadagh ja Turaghai. 
Noin 20 vuoden välein mutatulivuori purkautuu syvällä maan alla luoden suuren räjähdyksen. Yleensä räjähdykset eivät ole vaarallisia ihmisille, koska mutatulivuoret sijaitsevat tarpeeksi kaukana asutuksesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Gobustan Rock Art Cultural Landscape
2. ↑  The Rock Engravings of Gobustan
3. ↑  Azeri mud volcano flares

Aiheesta muualla
----------------

* Kohde Unescon maailmanperintöluettelossa
* Qobustan petroglyphs
* Museum under open sky

Azerbaidžanin kansallispuistot

* Abşeronin kansallispuisto
* Ağgölin kansallispuisto
* Altıağacin kansallispuisto
* Göygölin kansallispuisto
* Hirkanin kansallispuisto
* Samur-Yalaman kansallispuisto
* Şahdağin kansallispuisto
* Şirvanin kansallispuisto
* Zangezurin kansallispuisto
**Pelipalvelinemuloinnilla** tarkoitetaan pelipalvelinohjelmistojen uudelleenkehittämistä sekä takaisinmallinnusta etenkin silloin, kun alkuperäinen palvelinohjelmisto ei ole julkisesti saatavilla. Palvelinemulointi on erityisen yleistä MMORPG-pelien yhteydessä, joilla on usein vain yksi virallinen palvelua tarjoava taho. Emuloitua palvelinta kutsutaan usein *yksityispalvelimeksi* (engl. *private server*).

Historia
--------

Ensimmäiset palvelinemulaattorit ilmestyivät Ultima Onlinen myötä. Alan pioneerinä pidetään yleisesti UOX-emulaattoria (*Ultima Offline eXperiment*), joka julkaistiin vuonna 1996 tai 1997, ja jota seurasi valtava aalto erilaisia projekteja. MMORPG-pelien yleistyessä myös palvelinemulointi yleistyi ja käsite tuli tunnetummaksi.

Toiminta
--------

Palvelinemulaattorit pohjautuvat vain harvoin alkuperäiseen lähdekoodiin. Käytännössä jokainen palvelinemulaattori on kehitetty takaisinmallintamalla alkuperäisen palvelimen ja asiakasohjelman välistä verkkoliikennettä, ja ovat kokonaan alkuperäistä koodia. Teknisesti ottaen palvelinemulaattori ei emuloi, vaan on alkuperäisen ohjelmiston klooni. Harvinaisissa tapauksissa alkuperäinen palvelinohjelmisto kokonaisuudessaan varastetaan, kuten esimerkiksi Ragnarok Onlinen AEGIS-ohjelmistolle kävi.

Käyttö
------

Emulaattoreiden tavallisin käyttökohde ovat yksityispalvelimet. Tässä käytössä tavanomaisimpia vetonauloja ovat sisällön muokattavuus, vapaus sekä maksuttomuus. Useat palvelimet tarjoavat myös muun muassa helpommin saatavilla olevaa sisältöä ja ominaisuuksia, jotka eivät ole saatavilla pelin virallisen julkaisijan palvelimilla.
Vanhempien, elinkaarensa lopussa olevien pelien kohdalla ovat yleistyneet palvelimet, jotka pyrkivät tarjoamaan pelistä sellaisen version, joka ei ole enää saatavilla virallisilta tahoilta esimerkiksi sisältöpäivitysten vuoksi. Esimerkiksi EverQuest -pelin ympärille on kehittynyt faniprojekti, joka pyrkii tarjoamaan pelin sellaisena kuin se oli vuodesta 1999 eteenpäin.

Lähteet
-------

1. ↑  Corillian: Introduction to Server Side Emulation.  2.4.2006. Viitattu 27.4.2013. (englanniksi)
2. 1 2  MMO On a Small Scale: A look at private MMO Servers.  17.4.2012. Viitattu 27.4.2013. (englanniksi)
3. ↑  A qualitative study of Ragnarök Online private servers: In-game sociological issues *In Proceedings of the Fifth International Conference on the Foundations of Digital Games (FDG’10)*. Viitattu 27.4.2013. (englanniksi)
**Ripulinjärvi** on metsäjärvi Kontiolahden pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on yksi neliökilometri. Etäisyys Joensuusta on 38 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Ripulinjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 2,2 kilometriä. Useista lahdista vain luoteisosan Ruunalahdella on karttanimi. Koillisessa on Anninlampi, jota yhdistää pääaltaaseen noin 30 metriä leveä salmi. Ripulinjärven pohja kumpuilee. Vähintään kymmenen metriä syvien alueiden pinta-ala on noin neljätoista hehtaaria. Syvintä on järven eteläosassa.

Ripulinjärven saariluku on yksi. Saari sijaitsee järven keskivaiheilla, sen nimi on Härkösaari ja pinta-ala vajaan hehtaarin. Ripulinjärven itä- ja pohjoisrannalla on joitakin pientaloja. Lännessä järveä reunustaa Harisärkkä.

Ripulinjärveen virtaa Tottolamminpuro ja Myllypuro pohjoisesta ja nimetön tulouoma idästä. Järven lasku-uoma sijaitsee lounaisrannalla, josta vesi virtaa Pieni-Ripulin (150,4 metriä merenpinnan yläpuolella) kautta Ripulinpuroa Pieneen Heinälampeen (146,2 metriä mpy), josta virta jatkuu Heinäjokena Heinälampeen (145,5 metriä mpy).

Ripulinjärven vesitilavuus on 6 697 000 kuutiometriä.

Ripulinjärvi (04.873.1.002) kuuluu Heinäjoen valuma-alueeseen (04.873), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Venejoen valuma-alue (04.87) ja ensimmäinen jakovaihe on Höytiäisen valuma-alue (04.8). Ripulinjärvi on laajin Heinäjoen valuma-alueen 26:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Hautajärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ripulinjärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 19.7.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.7.2023.
3. ↑  Ripulinjärvi (04.873.1.002) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.7.2023.
4. ↑  Heinäjoen valuma-alue (04.873) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.7.2023.
**Helen Boatwright** (o.s. *Strassburger*; 17. marraskuuta 1916 Sheboygan, Wisconsin, Yhdysvallat – 1. joulukuuta 2010 Jamesville, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.

Ura
---

Boatwright aloitti opiskelun Anna Shram Irvingin johdolla ja opiskeli myöhemmin laulamista professori Marion Simsin johdolla Oberlin-musiikkikonservatoriossa Ohiossa. Hän sai musiikissa kandidaatin arvonsa vuonna 1939 ja maisterin arvonsa 1943.

Boatwrightista tuli ammattimainen oratoriolaulaja, mutta hän esiintyi myös oopperassa, tulkitsi 1900-luvun lauluohjelmistoa ja omisti aikaansa varhaiselle musiikille. Hänen uransa sopraanona kesti viisi vuosikymmentä. Hän lauloi muiden muassa Paul Hindemithin Collegium Musicumin, Alfred Mannin Cantata Singersin ja Johannes Somaryn Amor Artis Choralen kanssa. Hän teki useita levytyksiä; näiden joukossa ovat Charles Ivesin laulujen tulkintoja sisältävät julkaisut, joissa pianistina säestää John Kirkpatrick.

Boatwright opetti New Havenissa vuosina 1945–64, ja myöhemmin hän työskenteli muun muassa Syracusen yliopistossa ja Peabody-musiikkikonservatoriossa. Hän teki New Yorkin -debyyttinsä New Yorkin kaupungintalossa vuonna 1967.

Yksityiselämä
-------------

Boatwrightin puoliso oli viulisti, kapellimestari, säveltäjä Howard Boatwright, jonka kanssa hän usein esiintyikin. Pariskunta avioitui 25. kesäkuuta 1943, ja aviomies kuoli vuonna 1999. Pariskunnalle syntyivät lapset Howard Leake, Alice Karth ja David Alexander Boatwright.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Bach-Cantatas.com: Helen Boatwright


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Taipale oli itäisin asema nk. Mannerheim-linjalla (1940–1944).
**Taipale** (ven. Соловьёво, *Solovjovo*) on maaseututaajama Karjalankannaksella Leningradin alueen Käkisalmen piirin Sakkolan eli Gromovon maalaiskunnassa. Suomeen kuuluessaan se oli silloiseen Metsäpirtin kuntaan kuulunut kylä. Taipale sijaitsee Suvannon ja Laatokan välisellä kannaksella Taipaleenjoen suulla, joen pohjoisrannalla. Vuoksen päävirtaus purkautuu nykyisin Taipaleenjoen kautta Laatokkaan.

Historia
--------

Taipale on ollut tärkeä kauppapaikka jo keskiajalta lähtien. Taipaleen kukoistusaika sijoittuu 1600-luvulle, jolloin se sai kaupunkioikeudet 1618. Taipale menetti kaupunkioikeudet jo 1646 rospuuttosodan temmellyksessä. Nykyisin tuolloinen kaupunkialue on peltomaata, josta on löydetty joitakin rakennusjätteitä tai ruukkukeramiikkaa.

Taipale oli osana Mannerheim-linjaa talvisodassa vuonna 1940. Siellä käytiin rajuja taisteluja sodan loppuun asti. Taipale oli suomalaisten hallinnassa aselepoon asti. 

Taipale sai nykyisen venäläisen nimensä Solovjovo vuonna 1948.
**Väkivaltakoneistolla** tarkoitetaan useimmiten perinteisessä valtio-opillisessa tutkimuksessa valtion järjestyksellisiä tehtäviä hoitavia organisaatioita: poliisia, oikeuslaitosta, vankiloita ja armeijaa. Väkivaltakoneisto valvoo valtion lakien noudattamista ja puolustaa valtiota muiden valtioiden hyökkäyksiltä.

Väkivaltakoneistoon liittyy olennaisena osana väkivaltamonopoli, jonka valtio varaa itselleen. Väkivallan yksinoikeus valtion oikeutena periytyy uuden ajan alussa vakiintuneesta keskitetystä valtiosta, joka korvasi feodaalisen järjestelmän. Kärjistetysti tämä siis kieltää yksittäisiltä kansalaisilta esimerkiksi oman yksityisarmeijan pitämisen.

Väkivaltamonopoli on myös yhteiskuntasopimuksellisissa teorioissa perustettavan valtion määritelmä. Esimerkiksi hobbesilaisessa yhteiskuntafilosofiassa väkivaltakoneisto on suvereenin absoluutin työkalu ehkäistä luonnollisessa tilassa vallitsevaa kaikkien sotaa kaikkia vastaan (*bellum omnium contra omnes*).

Norbert Elias ja Max Weber määrittelevät valtion vaatimukseksi, että sillä on tietyllä maantieteellisellä alueella väkivallan yksinoikeus.

Termiä väkivaltakoneisto käytetään yhä politologisessa kirjallisuudessa, mutta jotkut*selvennä* pitävät sitä vasemmistosävytteisenä. Heidän mukaansa puolueettomampi ja täsmällisempi ilmaisu on voimankäyttö.*kenen mukaan?*

Lähteet
-------

* Enbom, Leena, Pesonen, Pete & Suodenjoki, Sami (toim.): *Valvottu ja kuritettu työläinen*. Sarja: Väki voimakas, ISSN 0782-2332; 33.. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2020.
* *Väkivaltakoneistot ja kansanvallan lisääminen*. Valtiosääntökomitean mietinnön (KM 1974:27) liite 28. Helsinki: Valtiosääntökomitea, 1971.

Katso myös
----------

* Pakkovalta
* Yhteiskuntasopimus
* Minimivaltio
**Jean Papineau-Couture** (12. marraskuuta 1916 Montreal – 11. elokuuta 2000 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän oli Guillaume Couturen ja Mercédès Papineaun lapsenlapsi. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun äitinsä Marie-Anne Dostalerin johdolla vuonna 1922. Vuosina 1926–1939 häntä opetti Françoise D'Amour. Vuosina 1937–1940 hän opiskeli kontrapunktia Gabriel Cussonin ja vuosina 1939–1940 pianonsoittoa Léo-Pol Morinin johdolla.

Vuonna 1940 Papineau-Couture pääsi Bostonin New England Conservatoryyn Québecin hallituksen stipendillä opiskelemaan sävellystä Quincy Porterin, orkesterinjohtoa Francis Findlayn ja pianonsoittoa Beveridge Websterin johdolla. Vuosina 1941–1943 häntä opetti Nadia Boulanger Cambridgessa, Massachusettsissa.

Papineau-Couture toimi Montrealin yliopiston musiikin tiedekunnan dekaanina vuosina 1968–1973. Hän opetti myös The Conservatory of Musicissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Marcelle Deschênes, Richard Grégoire, Jacques Hétu, François Morel, André Prévost ja Gilles Tremblay. Säveltäjänuransa aikana Papineau-Couture sai vaikutteita muun muassa impressionismista ja uusklassisesta tyylistä. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa piano- ja kamarimusiikkia. Hän myös kirjoitti lukuisia artikkeleita ja kirja- sekä levyarvosteluja.

Papineau-Couturen vaimo oli kirjailija Isabelle Papineau-Couture. Huilisti François Papineau-Couture on hänen poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Canadian Encyclopedia: Jean Papineau-Couture


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Helen Hunt Jackson
**Helen Hunt Jackson** (o.s. Fiske, 15. lokakuuta 1830 Amherst, Massachusetts – 12. elokuuta 1885 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi Amerikan alkuperäisasukkaiden oikeuksien puolustajana. 

Jacksonin maine perustuu erityisesti kahteen teokseen, vuonna 1881 julkaistuun tietokirjaan *A Century of Dishonor*, joka kronikoi intiaanien huonoa kohtelua Yhdysvaltojen hallinnon taholta, sekä intiaanien asemasta kertovaan, eteläiseen Kaliforniaan sijoittuvaan romanttiseen romaaniin *Ramona* (1884), josta on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Hän kirjoitti myös muunaiheisia romaaneja, lastenkirjoja ja matkakuvauksia.

Lähteet
-------

1. ↑  "Jackson, Helen Hunt ((1830-1885))." [vanhentunut linkki] *Young Students Learning Library*. 1996. Haettu 16.10.2016 palvelusta HighBeam Research (vaatii tilauksen)
2. ↑  Hiihtola, Pasi: Muistojen bulevardi: Rumba kutsuu *Yle Radio 1*.  12.3.2015. Viitattu 1.2.2018.
3. ↑  Helen Hunt Jackson *Britannica.com*.  1998–2017. Viitattu 1.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Helen Hunt Jackson** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Helen Hunt Jackson
**Local Hero – kylän sankari** (*Local Hero*) on Bill Forsythin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen draamakomediaelokuva vuodelta 1983. Skottilaiskylästä suuren öljynjalostamohankkeen pyörteissä kertovan elokuvan pääosia näyttelevät Peter Riegert, Denis Lawson, Fulton Mackay ja Burt Lancaster.

Juoni
-----

Texasilaisen öljy-yhtiön johtaja (Lancaster) lähettää Skotlantiin uutta jalostamoa valmistelemaan alaisensa Mac MacIntyren (Riegert). Tämän tehtävä olisi ostaa muuan skottikylä pois uuden öljynjalostamon tieltä, mutta mies on kuitenkin kiinnostuneempi tähtitaivaasta ja revontulista. Varsinaisiksi päähenkilöiksi nousevat kyläläiset, jotka ovat kenties saamassa luonnonkauniille alueelleen valtavan uuden laitoksen ja itselleen tukun rahaa kullekin.

Vastaanotto
-----------

*Local Hero* sai brittien Bafta-palkintogaalassa parhaan ohjauksen palkinnon (Forsyth). Se oli ehdolla myös parhaaksi elokuvaksi sekä miessivuosasta (Lancaster), kuvauksesta (Chris Menges), leikkauksesta (Michael Bradsell), alkuperäiskäsikirjoituksesta (Forsyth) ja musiikista (Mark Knopfler). Käsikirjoituksen palkitsivat myös yhdysvaltalaiset New York Film Critics Circle ja National Society of Film Critics.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tarjoavan riemukkaita ja hersyviä tilanteita. Hän näki Forsythin komediallisessa otteessa vanhojen Ealing-komedioiden henkeä.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Local Heron* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Se valittiin 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fränti, Mikael: Revontulet ja komeetat.  *Helsingin Sanomat*, 25.2.1984, s. 16. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Local Hero *Bafta Awards Database*. Viitattu 9.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 2.2.2022. (englanniksi)
4. ↑  BFI | Features | The BFI 100 *web.archive.org*.  14.5.2012.  Arkistoitu 14.5.2012. Viitattu 27.2.2022.
Niameyssä sijaitseva kulttuurikeskus on nimetty Rouchin mukaan: *Centre Culturel Franco-Nigérien Jean Rouch*.
**Jean Rouch** [ʁuʃ] (31. toukokuuta 1917 Pariisi – 19. helmikuuta 2004 Niger) oli ranskalainen dokumentaristi ja antropologi, jonka elokuvat liikkuvat dokumentin ja fiktion rajamailla ja käsittelevät valtaosin Länsi-Afrikan ihmisiä. Häntä pidetään yhtenä cinema veritén eli totuuselokuvan kehittäjistä ja merkittävänä vaikuttajana ranskalaisen uuden aallon elokuvailmaisun syntymiseen. 

Rouchin elokuvia ovat *Minä, musta mies* (*Moi, un noir*, 1958), *Ihmispyramidi* (*La Pyramide humaine*, 1958), *Ranskalainen päiväkirja* (*Chronique d'un été*, 1961) ja *Afrikkalainen Pariisissa 1–3* (*Petit à petit*, 1970).

Rouch oli alun perin ammatiltaan vesi-insinööri. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hän tuli ensi kerran työkomennukselle Nigeriin, jossa hän asui valtaosan elämästään. Yhdessä sikäläisten elokuvantekijöiden Damouré Zikan ja Oumarou Gandan kanssa Rouch teki puolidokumentaarisia elokuvia djerma-, songhai- ja sorko-heimojen elämästä.

Rouch kuoli 87-vuotiaana auto-onnettomuudessa Nigerissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jean Rouch Elonetissä.
2. 1 2  Vakkuri, Juha: *Afrikan poikki*, s. 41. Like 2010. ISBN 978-952-01-0539-6.

Kirjallisuutta
--------------

* Bagh, Peter von: "Elokuva valheena ja uskontona", Rouchin haastattelu. *Filmihullu* 4/2003.
* Kuuskoski, Martti-Tapio: "Jean Rouch – modernin elokuvan ja antropologian kummisetänä". *Filmihullu* 4/2003.
* Kuuskoski, Martti-Tapio: "Kinotranssi – Jean Rouchin dionyysinen elokuvakone". *Filmihullu* 4/2003.
* Rouch, Jean: "Kamera ja ihminen, Etnografinen elokuva tänään". *Filmihullu* 4/1982.
* Rouch, Jean: "Todellisuuden ohjaus ja dokumentaarinen näkökulma". *Filmihullu* 4/1982.

Aiheesta muualla
----------------

* Jean Rouch - afrikkalaisen elokuvan isä, Helsingin Sanomat 12.6.2003 (vaatii tilauksen)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
	+ 2
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vilddas** on saamenkielistä musiikkia esittävä yhtye. Sen perustivat Tampereella vuonna 1997 Annukka Hirvasvuopio, Mikko Vanhasalo ja Marko Jouste. Vilddasin ensimmäinen konsertti oli 26. marraskuuta 1997 Tampereella kulttuuritalo Telakassa.

Diskografia
-----------

### Silbabárut 2012

### Háliidan 2003

1. Háliidan
2. Vuolgge Fárrui
3. Boađan Du Lusa
4. Go Moai Leimme Mánat
5. Vilges Suola
6. Moaresluohti
7. Lasse-ádjáluohti
8. Ohcejohka
9. Dánses Lille Sárá
10. Dolla
11. Dola Mun Cahkkehan
12. Irggástallan
### Single 2002

1. Go Moai Leimme Mánat
2. Ohcejohka
3. Go Moai Leimme Mánat (radio edit)
### Vilddas 2002

1. Savkalanlávlla
2. Jiekŋaáhpi
3. Oarreluohti - Nanne Luohti
4. Beaivvážis Šaddet Beaivvit
5. Dán Ija
6. Biegga
7. Hirvas-Niila Luohti
8. Ráfi
9. Pauanne
10. Guhtur-Ándde-Reijo
11. Eadni Lávlu
12. Báze Dearvan
### Single 2000

1. Biegga
2. Pauanne
3. Moarseluohti

Jäsenet
-------

* Annukka Hirvasvuopio, laulu
* Marko Jouste, kitara
* Mikko Vanhasalo, klarinetti, saksofoni, huilu
* Ari Isotalo
* Karo Sampela, rummut
* Risto Blomster, basso, lyömäsoittimet

Lähteet
-------

1. ↑  Vilddas: History

Aiheesta muualla
----------------

* Vilddasin nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Vilddas-yhtyeen tuotanto MusicBrainz-tietokannassa
**Loch Nessin salaisuus 2** (saks. *Das zweite Wunder von Loch Ness*, suomeksi myös nimellä **Loch Nessin salaisuus jakso 2**) on vuonna 2010 valmistunut saksalainen koko perheen seikkailuelokuva, joka on jatkoa elokuvalle Loch Nessin salaisuus. Elokuvan aiheena on Loch Nessin hirviö.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuva kertoo pienestä Tim-pojasta, jonka äiti kuoli autokolarissa, kun hän lähti hakemaan sairastuneelle pojalleen lääkettä. Kun Tim isineen lähtee Skotlantiin, kukaan ei usko Timin isän löytävän Loch Nessin hirviötä mistään. Niinpä Tim lähtee etsimään Nessietä todistaakseen, että hänen isänsä on oikeassa. Juuri samaan aikaan eräs metsästäjäporukka lähti etsimään Loch Nessiä. Heidän apurinsa oli saanut varastettua Timiltä Loch Nessin järvelle vievän kartan, mutta ei aio antaa sitä muille, vaan pitää sen salaperäisesti itsellään Tämä alkaa jo herättää pieniä epäilyksiä muissa miehissä, ja he pitävät apuriaan silmällä.
Tarina huipentuu siihen kun jokainen metsästäjäporukan jäsen saa surmansa salaperäisesti matkan aikana ja viimeisiksi jäävät eräs nainen ja mies, joka oli saanut varastettua kartan. Kun nainen joutuu hengenvaaraan ja hänen henkensä riippuu vain tuosta salaperäisestä miehestä, hän tajuaa että tuo mies oli surmannut muut ja aikoo surmata naisenkin, koska hän haluaa itse Loch Nessin löytöpalkkion. Lopussa kumminkin Tim saa surmautettua miehen ja todistettua Nessien olemassaolon. Palkkioksi hän saa Nessien munan huolehdittavakseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Loch Nessin salaisuus 2 Leffatykki.com.

Aiheesta muualla
----------------

* Loch Nessin salaisuus jakso 2[vanhentunut linkki] Telkku.com
**Simonin talo** on nimitys, jota käytetään eräästä Ateenan antiikin aikaiselta Agoralta arkeologisissa kaivauksissa löytyneestä yksinkertaisesta talosta.

Talo oli rakennettu ensimmäisen kerran arkaaisella kaudella 500-luvun lopulla. Se oli ilmeisesti tuhoutunut persialaisten tuhottua Ateenan vuonna 480 eaa. Tämän jälkeen talo oli rakennettu uudelleen jossakin vaiheessa 400-lukua. Talon päälle rakennettiin niin kutsuttu Keskistoa 100-luvulla eaa. Talo itsessään ei todennäköisesti kuitenkaan ollut säilynyt näin kauan vaan se oli purettu jo aiemmin.

Talo sijaitsi Agoran lounaislaidalla lähellä Agoran rajakiveä. Talon raunioista löydettiin muun muassa kenkänauloja ja nauhanreikiä, mikä viittaa siihen, että rakennuksessa olisi työskennellyt suutari. Kadulta talon edestä löydettiin myös juomakupin osa, johon oli kirjoitettu ΣΙΜΩΝΟΣ (*Simōnos*, "Simonin"). Tällä perusteella on päätelty, että rakennus olisi saattanut olla Platonin dialogeissa esiintyvän Simon-nimisen sokraatikon talo. Kyseinen Simon oli suutari, joka kuului Sokrateen lähipiiriin ja jonka kotona Sokrates opetti. Sokrateen kerrotaan opettaneen Simonin talossa erityisesti silloin, kun halusi opettaa oppilaita, jotka olivat liian nuoria astumaan Agoralle. Diogenes Laertioksen mukaan Simon kirjoitti talossa käytyjä keskusteluja ylös.

Talo on tyypillinen yksinkertainen ateenalainen antiikin aikainen asuintalo. Se oli pohjakaavaltaan epäsäännöllinen ja siinä oli todennäköisesti vain yksi kerros. Talossa oli kaksi eri kokoista huonetta, jotka avautuivat sisäpihalle. Talon leveys oli itä-länsisuunnassa noin 12,8 metriä ja pohjois-eteläsuunnassa noin 14,9 metriä. Pihan koko oli noin 5,5 × 6,4 metriä. Talon ensimmäinen vaihe oli rakennettu savitiilestä, toinen vaihe kalkkikivestä. Talon lattiana oli tiivistetty maapohja.

Talon arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1953. Rakennuksesta on säilynyt ainoastaan vähäisiä osia sen perustuksesta. Talon jäännökset ovat enimmäkseen Keskistoan raunioiden alla. Siksi sitä ei voitu tutkia kokonaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Agora Monument: House of Simon the Cobbler *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 30.3.2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  House of Simon *The Ancient Agora of Athens*. Virtual Reality Digital Collection. Viitattu 30.3.2015.
3. 1 2  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* II.122.
**Simonniemen työväentalo** sijaitsee Simon kunnan Simonniemenkylässä, joka on kunnan kirkonkylä. Talon omistaa Vasemmistoliiton Simonniemen yhdistys.

Rakennus
--------

Simonniemen Työväentalo rakennettiin vuosina 1906–1908. Talo on hirsirunkoinen ja seinien korkeuden vuoksi tuettu molemminpuolisilla pystyhirsillä. Talo on vuorattu pystysuuntaisella lomalaudoituksella, joka on maalattu punaiseksi. Ikkunat, pystyhirret ja nurkkalaudat on maalattu valkoisiksi. Katto on maalattu peltikatto. Alkuaan lämmitys tapahtui pönttöuuneilla. Uunit ovat edelleen paikoillaan, mutta lämmitysjärjestelmän on öljykäyttöinen kuumailmapuhallin.

Rakennuksessa on sali, kahvila, keittiö ja eteinen. Talossa on kylmä vesi, viemäri, sähkö ja asunto (1997 tiedon mukaan). Sähkö on uusittu vuonna 2010. 4910 m²:n kokoisella tontilla on myös puurakenteinen talousrakennus. Rakennuksen ulkoseinät on vuoden 1975 jälkeen maalattu kaksi kertaa. Peltikatto uusittiin vuonna 1995. Korjaukset on pääosin tehty talkootyönä.

Sekä talon että tontin omistaa Vasemmistoliiton Simonniemen yhdistys ry. Yhdistys on vuokrannut talon Simon Vasemmistoliiton kunnallisjärjestölle talon ylläpitoa ja korjausvellisuutta vastaan.

Kulttuurihistorialliset arvot
-----------------------------

Simonniemen työväentalo sekä arkkitehtonisesti että rakennusteknisesti arvoasemassa Lapin työväentalojen joukossa. Talo on yksi harvoista ennen sotia rakennetuista Lapin työväentaloista, ja talon korjaukset on tehty talon alkuperäistä henkeä vaalien.*lähde?*

Talon käyttö
------------

Aikaisemmin talo oli vain kesäkäytössä. Nykyisestä käytöstä ei ole tietoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vasemmistoliiton Simonniemen yhdistys *kauppalehti.fi*. Viitattu 27.10.2022.
2. 1 2 3  *Lapin työväentalot. Peruskartoitus 1997*, s. 132. Kansantalojen Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
3. ↑  Seurantalo *seurantalot.fi*. Viitattu 27.10.2022.
4. ↑  Vasemmistoliiton Simon kunnallisjärjestö ry. *xn--jrjesttieto-l8a3v.fi*. Viitattu 27.10.2022.
Näkymä Loccumin luostariin.
**Loccumin luostari** on entinen sisterssiläisluostari Rehburg-Loccumissa, Saksassa, Ala-Saksin osavaltiossa.

Loccumin luostari perustettiin Volkenrodan sisterssiläisluostarista käsin vuonna 1163. Se kasvoi nopeasti varakkaaksi ja sai valtakunnanluostarin statuksen Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Tämä merkitsi käytännössä merkittävää paikallista autonomiaa.

Uskonpuhdistuksessa Loccumin sisterssiläismunkkeja alkoi jo varhain siirtyä luterilaisiksi ja 1590-luvulla luostari oli luterilainen. Vuonna 1613 luostarin tunnustukseksi tuli Augsburgin tunnustus ja *Corpus doctrinae Julii* Lüneburgin herttuan Friedrich Ulrichin määräyksestä. Luostarin jumalanpalveluselämässä säilyi vahvoja aineksia reformaatiota edeltävältä ajalta. Myös apotin virka säilyi edelleen. Tunnetuimpia luterilaisia apotteja ovat olleet Gerhard Wolter Molanus (1677–1722) ja Luterilaisen maailmanliiton presidentti Hanns Lilje. Luostarissa on myös toiminut evankelinen pappisseminaari. Loccum on yhdessä Amelungsbornin luostarin kanssa jatkanut luterilaisena luostarina lähes katkeamatta nykypäivään saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti Laasonen: Luterilaisuus Rooman ja Geneven välissä. SKHS 171, Jyväskylä 1998, s. 41
2. ↑  Pentti Laasonen: Luterilaisuus Rooman ja Geneven välissä, s. 227, 224-229

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Loccumin luostari**.
* Luostarin saksankieliset kotisivut
Gregory Porter (2018)
**Gregory Porter** (s. marraskuu 1971 Los Angeles) on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu jazzlaulaja. Hänet tunnetaan syvästä ja pehmeästä äänestään sekä päälaen, korvat ja kaulan peittävästä esiintymishatustaan, jonka hän sanoo piilottavan hänelle tehdyn ihokirurgian jälkiä. Porterin musiikkityyliä kuvataan jazzin, bluesin, gospelin ja soulin yhdistelmäksi.

Los Angelesissa syntynyt Porter varttui Kalifornian Bakersfieldissä yhtenä yksinhuoltajaäidin kahdeksasta lapsesta. Hän innostui jo varhain Nat King Colen musiikista, ja vuonna 2004 häneltä valmistui musikaali nimeltä *Nat King Cole And Me – A Musical Healing*. Vuonna 1999 Porter oli mukana New Yorkissa esitetyssä musiikkirevyyssä *It Ain’t Nothin’ But The Blues*.

Porterin esikoisalbumi *Water* (2010) sai Grammy-ehdokkuuden vuoden parhaiden jazzlaulualbumien sarjassa. Kakkosalbumin *Be Good* (2012) nimikappale oli myös Grammy-ehdokkaana. Kolmas albumi *Liquid Spirit* toi hänelle Grammy-palkinnon vuonna 2014.

Gregory Porter asuu New Yorkin Brooklynissä vaimonsa ja vuonna 2013 syntyneen poikansa kanssa.

Maaliskuussa 2015 Porter vieraili Suomessa UMO Jazz Orchestran solistina. Kulttuuritalolla pidetyn konsertin lisäksi Yleisradio teki vierailusta televisiotaltioinnin Yle Live -sarjaansa yhtiön M1-studiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Buchan, Ella: The jazz cat in THAT hat: 10 facts about Gregory Porter, *Express* 3.10.2014. Viitattu 5.11.2016.
2. ↑  Gregory Porter & UMO (Arkistoitu – Internet Archive), Umo Jazz Orchestra. Viitattu 5.11.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Monacon hallitsijasta. Hainaut’n kreivistä kertoo artikkeli Reginar II.*
**Rainier II** (1350–1407 Monaco) oli Monacon herra 29. kesäkuuta 1352 – 15. elokuuta 1357. Hän hallitsi yhdessä isosetänsä Antonion, isänsä Kaarle I:n ja veljensä Gabrielin kanssa.

Kun Rainierin isä kaatui taistelussa genovalaisia vastaan vuonna 1357, Rainier aloitti neuvottelut Genovan kanssa 9. elokuuta 1357. Nämä olisivat luovuttaneet niin Monacon kuin muunkin omaisuuden takaisin Rainierille, mikäli tämä maksaisi genovalaisille 20 000 guidenia. Rainierilla ei kuitenkaan ollut rahaa, ja hän liittyi Ranskan armeijaan ja osallistui satavuotiseen sotaan Kaarle V:n joukoissa. Rainer kuoli maanpaossa vuonna 1407. 

Rainier oli myös Mentonin ja Roquebrunen yhteishallitsija.

Rainier II:n ensimmäinen avioliitto Maria del Carretton kanssa oli lapseton. Toisesta avioliitosta Isabella Asinarin kanssa syntyi ainakin yhdeksän lasta:

* Ambroise, yhteistyö hallitsija Roccabruna (1407–1427) ja Monaco (1419–1427), luopui vallasta vuonna 1427
* Antonien, Roccabrunan (1407–1427) ja Monacon (1419–1427) yhteishallitsija, luopui vallasta vuonna 1427
* Giacomo
* Giovanna
* Juhana I, kruununperillinen
* Gaspare
* Maria
* Griffetta
* Enrico

Lähteet
-------

* Françoise de Bernardy, *Princes of Monaco: the remarkable history of the Grimaldi family*, ed. Barker, 1961

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Monaco | Edeltäjä:**Kaarle I** | **Monacon herra**26. kesäkuuta  1352 – 15. elokuuta  1357 | Seuraaja:**Juhana I** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Italian People

 |

 |
Ragnotti vuoden 2011 Monte Carlon rallissa.
**Jean Ragnotti** (s. 29. elokuuta 1945) on ranskalainen moottoriurheilija. Ragnotti on kilpaillut rallissa ja kestävyysajoissa.

Elämäkerta
----------

Ragnotti opetteli ajamaan perheen autolla ja täytettyään 18 vuotta hän aloitti rekkakuskina. Hän säästi palkkansa ostaakseen Renault 8 Gordinin, josta muokattiin hänen ensimmäinen kilpa-autonsa. Lokakuussa 1967 hän osallistui Istres ralliin, jossa hän tuli kolmanneksi ja voitti luokkansa. Hän osallistui myös muihin kilpailuihin kuten Renault 8 Gordini Cupiin vuonna 1968.

Vuonna 1977 hänestä tuli Renaultin tehdaskuljettaja ja voitti Ranskan rallicross-mestaruuden Alpine A310 V6 -autolla. Seuraavana vuonna hän kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa Renault-Alpine A442 Turbolla Guy Fréquelinin, Jean-Pierre Jabouillen ja José Dolhemin kanssa, jolloin he sijoittuivat neljänneksi. Hän voitti Super Touring Championship -sarjan mestaruuden vuonna 1988.

Ragnotti ajoi rallia Ranskan kansallisessa sarjassa, rallin EM-sarjassa sekä rallin MM-sarjassa, ja voitti MM-sarjassa Monte Carlon rallin sekä Korsikan rallin.

Kilpa-autoilun lisäksi hän toimi stunt-miehenä useissa elokuvissa, jotka kuvattiin vuosien 1974 ja 1981 välillä Italiassa, Ranskassa ja Espanjassa. 1990-luvun lopussa Luc Besson palkkasi hänet *Taxi*-elokuviin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Renault and Jean Ragnotti: a Diamond for a heart *renaultgroup.com*.  15.10.2015. Viitattu 21.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Jean Ragnotti *ewrc-results.com*. Viitattu 21.4.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Matilda Kustaava "Tintti" Kaihosalo** (alkuperäinen sukunimi *Ylen*, 29. helmikuuta 1885 Tampere – huhtikuu 1942 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja työväenliikkeen aktivisti.

Frenckellin paperitehtaan työmiehen perheeseen syntynyt Matilda Kaihosalo liittyi työväenliikkeeseen vuonna 1905. Hän osallistui Paperiteollisuustyöväen liiton perustamiskokoukseen huhtikuussa 1906 ja tuli valituksi sen liittotoimikuntaan. Tamperelainen Kaihosalo oli mukana työväenliikkeen nais- ja nuorisotoiminnassa ja tuli tunnetuksi aktiivisena työväenasian puolestapuhujana. Vuosina 1915–1916 hän oli palvelijattarien ammattiosaston johtokunnan jäsen. Kaihosalo toimi Tampereen vallankumouksellisen keskusneuvoston jäsenenä talvella 1917–1918 ja keväällä 1918 hän työskenteli *Kansan Lehden* toimituksessa. Sisällissodan jälkeen hän sai kahden vuoden vankilatuomion.

Vapauduttuaan vankilasta syksyllä 1918 Kaihosalo toimi SKP:n äänitorvena Tampereella. 1920-luvulla hän työskenteli ensin Suomen Ammattijärjestön toimitsijana ja sitten *Työläisnaisen* ja pilalehti *Paukun* toimittajana. Kaihosalo siirtyi 1930-luvulla Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Kustannusliike Kirjan Leningradin osastossa. Hän kuoli Leningradin piirityksen aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lähteenmäki, Maria: *Maрdollisuuksien aika: Työlaisnaiset ja yhteiskunnan muutos 1910-30-luvun Suomessa*, s. 197. Helsinki: Suomen Historiallinen Seura, 1997. ISBN 951-710-014-0. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kansallisarkisto *narc.fi*.  Arkistoitu 15.2.2018. Viitattu 14.2.2018.
3. ↑  Vozvraštšonnyje imena: Blokada, 1941–1944, Leningrad: Kniga Pamjati *visz.nlr.ru*. Viitattu 6.12.2015. [vanhentunut linkki]
4. 1 2 3 4  Aatsinki, Ulla; Lampi, Mika ja Peltola, Jarmo: *Hirmuvallan huolena vankilat ja tuonela: Luokka, liike ja yhteiskunta 1918-1944: Vasemmistolainen työväenliike Pirkanmaalla II*, s. 67. Tampere: Tampere University Press, 2007.
5. ↑  Aatteelle omistettu elämä – Eva Korhosen tapaus *veikkohuuska.puheenvuoro.uusisuomi.fi*. Viitattu 6.12.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |