recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee kuvanveistäjää. Ekonomisti Pertti Kukkosesta on eri artikkeli.*
**Pertti Kukkonen** (s. 1954 Hämeenlinna) on suomalainen kuvanveistäjä. 

Kukkonen on opiskellut Suomen taideakatemian koulussa 1978–1983. Hän on pitänyt runsaasti näyttelyjä sekä kotimaassa että ulkomailla, ja hänen teoksiaan on niin julkisissa tiloissa kuin kokoelmissakin. Materiaaleinaan hän on aiemmin käyttänyt puuta ja pronssia mutta yhä enemmän myös betonia.

Kukkonen on toteuttanut lukuisia julkisia teoksia Suomessa, ja hänet on palkittu monissa taide- ja ympäristötaidekilpailuissa. Kansainvälistä menestystä toi vuonna 2014 finaalisija YK:n toimiston edustalle New Yorkiin järjestetyssä veistoskilpailussa, johon osallistui tekijöitä yli 80 maasta. Helsingissä hänen julkisia teoksiansa sijaitsee mm. Ruoholahdessa, Malmilla, Vuosaaressa ja Kalliossa. Helsingin lisäksi hänen teoksiaan on useissa muissa Suomen kaupungeissa. Viimeisimpiä julkisia teoksia ovat Kallion ilmaisutaidon lukion julkisivuun toteutettu taideteos sekä Laukaan kunnan uudiskouluun tilaama taidemuuri. Kirkollista taidetta edustaa kilpailuvoittona toteutettu Vantaan Pyhän Laurin kappelin taideteos vuonna 2010.

Betoni on Kukkosen elämässä erityisasemassa, ja hän onkin tehnyt paljon alan kehitystyötä ja uusia innovaatioita, joista laajimmalle on levinnyt Umbra-betoninpatinointimenetelmä. Taidemuseo Emman edustalle Kukkosen toteuttama muurimainen *Mutkia matkassa* sopii hyvin arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitteleman betonisen rakennuksen yhteyteen. Teos toimii näyttelykeskukselle ohjaavana elementtinä ja rajaa samalla puistoalueen jalankulkuväylästä. Se on osa Tapiolan kulttuuriraittia, jonka on suunnitellut maisemasuunnittelija Gretel Hemgård.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Pro Finlandia -mitali 2021
* Dukaattipalkinto 1985
* Useita palkintoja veistos- ja arkkitehtuurikilpailuista yksin ja työryhmissä.
* Useita betonialan palkintoja kuten Vuoden Betoniteko (1998)
* Pro Sculptura-mitali 2017
* Suomen Kuvanveistäjäliiton Kunniajäsen 2022

Kuvia julkista taideteoksista
-----------------------------

* Päätepiste, 1992, Helsinki.*Päätepiste*, 1992, Helsinki.
* Kosketus (Suojaava taivas), 1993(1996), Helsinki.*Kosketus* (Suojaava taivas), 1993(1996), Helsinki.
* Käärme paratiisissa, 1997, Helsinki.*Käärme paratiisissa*, 1997, Helsinki.
* Custone-pilarit, 1998, Helsinki.*Custone-pilarit*, 1998, Helsinki.
* Meren kosketus, 2000 ja 2001, Espoo.*Meren kosketus*, 2000 ja 2001, Espoo.
* Kohtaaminen, 2006, Hämeenlinna.*Kohtaaminen*, 2006, Hämeenlinna.
* Mutkia matkassa, 2006, Espoo.*Mutkia matkassa*, 2006, Espoo.
* Valaskala, 2018, Helsinki.*Valaskala*, 2018, Helsinki.

Lähteet
-------

1. ↑  Matrikkelitiedot *Pertti Kukkosen sivusto*. Viitattu 5.9.2010.
2. ↑  Pertti Kukkosen cv
3. ↑  Umbra -menetelmä (Googlen välimuisti)  9.12.2008. Vantaan seurakunnat. Viitattu 18.10.2009.
4. ↑  Koppinen, Mari ja Takala, Anna: Johanna Rusanen-Kartano, Hannu-Pekka Björkman ja Teemu Keskisarja saavat Pro Finlandia -mitalit.  *Helsingin Sanomat*, 1.12.2021. Digilehti (maksullinen). Viitattu 1.12.2021.
**Aarne Alfred Pönkänen** (14. kesäkuuta 1912 Sortavala – 4. kesäkuuta 1988 Helsinki) oli sodassa palvelut suomalainen tykistöupseeri, joka oli laatimassa 1950-luvulla puolustusvoimien ja erityisesti tykistön ohjesääntöjä ja käsikirjoja.

Pönkänen kävi kadettikoulun 1933–1936 ja toimi ennen sotaa nuorempana upseerina KTR 2:ssa. Talvisodassa hän palveli KTR 1:ssä patterin päällikkönä ja patteristoupseerina. Jatkosodan aikana hän toimi patteristonkomentajana Kranaatinheitinpatteristo 1:ssä ja KTR 1:ssä sekä tykistöryhmän komentajana ja Maaselan ryhmän tykistökomentajana. Sodan jälkeen hän kävi Sotakorkeakoulun 1945–1946 (ye-upseeri 1948) ja jäi kouluun opettamaan tykistötaktiikkaa 1946–1953. Pääesikunnan ohjesääntöosaston päällikkönä Pönkänen toimi 1954–1957. Operatiivisen osaston päällikkönä hän palveli 1957–1958. Uransa päätteeksi Pönkänen johti Tykistökoulua 1958–1960. Sotilasuransa jälkeen Pönkänen toimi useiden maanpuolustusaiheisten lehtien päätoimittajana. 

Ylennykset: vänrikki 1936, luutnantti 1938, kapteeni 1941, majuri 1943, everstiluutnantti 1953, eversti 1957.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Aarne Pönkäsen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 19.6.1988, HS Aikakone. Viitattu 25.3.2018.
**Heikki Martti Juhani Huhtanen** (s. 23. tammikuuta 1938 Sortavala) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt graafisen alan yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Huhtanen syntyi puutarhuri Martti Erland Huhtasen ja Ester Vilkin perheeseen ja avioitui 1962 toimittaja Marianna Nevakarin kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1956 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1963 ja tekniikan lisensiaatiksi 1968.

Huhtanen oli Graafisen tutkimuslaitoksen tutkija 1961–1963, Suomen Pankin setelipainon projekti-insinööri 1963–1965, Tampereen Kirjapaino Oy:n tuotantojohtaja 1965–1970, Yhteiskirjapaino Oy:n tuotantojohtaja 1971, Oy Foto-Set Ab:n toimitusjohtaja 1971–1976 ja Sanoma-yhtiössä Sanomapainon kirjapainon johtaja 1976–1981, Sanomaprintin aikakauslehti- ja kirjaryhmän johtaja 1981–1984 sekä yhtiön varatoimitusjohtaja ja sanomalehtiryhmän johtaja 1984–1994 ja varatoimitusjohtaja ja tuotanto- ja teknologiatoiminnon johtaja 1994–1998. Teknillisen korkeakoulun opetustehtävissä Huhtanen toimi 1970–1982 ja liikkeenjohdon konsulttina 1999–2009. Hänellä on ollut myös useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Teollisuusneuvos Heikki Huhtanen (1938–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 7.11.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 6.12.2023. (ei-vapaa)
2. 1 2  Arvonimet. Heikki Huhtasesta teollisuusneuvos. *Helsingin Sanomat*, 8.6.1996, s. A4.
**Rauman Lukko** oli 2011–2017 raumalaisen pesäpalloseura Feran edustusjoukkueen nimi. Se pelaa korkeimmalla sarjatasolla, Naisten Superpesiksessä. Lukko pelaa kotiottelunsa Otanlahden pesäpallostadionilla. Feran naisten edustusjoukkue on pelannut kaudesta 2011 lähtien Rauman Lukon nimellä ja logolla, seurojen välillä solmitun sopimuksen myötä. Sopimuksesta huolimatta Superpesisjoukkue kuuluu edelleen Feran alaisuuteen. Superpesis-kaudella 2015 seura ylsi historiansa parhaaseen sijoituksen saavutettuaan SM-pronssia.

Historia
--------

Fera ja Rauman Lukko tekivät 6. syyskuuta 2010 yhteistyösopimuksen. Tuon sopimuksen myötä sovittiin Feran naisten Superpesis-joukkueen siirtymisestä käyttämään Lukon nimeä, logoa ja värejä otteluissaan. Muut Fera ry:n joukkueet jäivät tämän sopimuksen ulkopuolelle. Sopimuksesta huolimatta Superpesis-joukkue kuuluu edelleen Feran alaisuuteen. 

Yhteistyön taustalla oli seurojen mukaan halu saada positiivista julkisuutta molemmille seuroille. Yhteistyötä oli seurojen puheenjohtajien mukaan mietitty jo pitkään ennen sen toteuttamista.

Palkinnot ja huomionosoitukset
------------------------------

### Palkitut

|  |
| --- |
| **Vuoden tulokas:*** Iida Möttönen (2012)
 |

### Naisten Itä-Länsi-valinnat

* Kaisa-Maija Loutti (2011)
* Enni Kylä-Kause (2012, 2015)
* Emma Nieminen (2013)
* Mirka Rintamäki (2014)
* Hanna Väisänen (2014, 2015)
* Jenna Kammi-Rahnasto (2015, 2016, 2017)
* Laura Kerola (2016)
* Kaisa-Maija Rosvall (2016, 2017)
* Miia Tervonen (2016)
* Eeva Mäki-Maukola (2017)

Lähteet
-------

1. ↑  Tapio Pukkila: Fera luopuu superpesiksessä Lukosta *YLE Urheilu*.  23.10.2017. Viitattu 21.11.2017.
2. ↑  Vuoden tulokkaat *pesis.fi*.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 31.3.2018.
3. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain Rasilainen, Matti. Viitattu 5.1.2018.
**Veikko Oskari Räsänen** (12. huhtikuuta 1916 Kuopio – 5. lokakuuta 1992 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän oli yksi vaatealan yrityksen Turo Oy:n perustajista ja toimi sen kaupallisena johtajana 1938–1962 sekä toimitusjohtajana 1962–1974.

Räsäsen suutari-isä kuoli jo ennen hänen syntymäänsä, joten äiti elätti perheen torikauppiaana Kuopiossa. Perheen muutettua Sortavalaan Räsänen aloitti 13-vuotiaana uransa kulkukauppiaana, ja perheen palattua Kuopioon hän ryhtyi 17-vuotiaana itse torikauppiaaksi. Vuonna 1938 hän perusti yhdessä Oiva Turusen ja Veijo Taskisen kanssa vaatetehdas Turo Oy:n, joka aloitti toimintansa Kuopion Puijonkadulla. Ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi tuli Turunen, ja Räsänen toimi pitkään kaupallisena johtajana.

Räsänen osallistui talvisotaan, jatkosodan aikana hän oli huoltojoukoissa Petroskoissa, ja sodan jälkeen hän jatkoi aiemmassa työssään kaupallisena johtajana. Hän tuli vuonna 1962 Turon toimitusjohtajaksi Turusen tilalle. Räsäsen johtajakaudella yhtiö kohosi Pohjoismaiden suurimmaksi miestenpukujen valmistajaksi. Turo oli idänkaupan tiennäyttäjiä alallaan, mutta yhtiö suuntautui 1970-luvulta alkaen erityisesti länsivientiin. Räsänen luopui vuonna 1974 toimitusjohtajuudesta, ja tämän jälkeen hän oli yhtiön johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1978 ja jäsenenä vuoteen 1985.

Räsänen oli Trinet Oy:n, Kellomäen puutarha Oy:n ja Kansalliskauppa Oy:n johtokunnan puheenjohtaja, Savon Yrittäjien puheenjohtaja vuosina 1955 ja 1961–1964 sekä Savon Messujen puheenjohtaja 1961–1968. Hän kuului Vaatetusteollisuuden Keskusliiton (Vateva) hallitukseen vuodesta 1964 ja johtokuntaan vuodesta 1972, Keskuskauppakamarin hallitukseen vuodesta 1976 ja Teollisuuden Keskusliiton edustajistoon 1977–1979. Hän oli myös Kuopioon vuonna 1960 perustetun Minna Canthin koulun johtokunnan ensimmäinen puheenjohtaja.

Räsänen sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1967 ja vuorineuvoksen arvon vuonna 1981, ensimmäisenä vaatetusteollisuuden edustajana Suomessa. Hän oli Kuopion Paasikivi-seuran puheenjohtaja vuosina 1963–1978 ja Urho Kekkosen vaaliliiton valitsijamiesehdokas vuoden 1962 presidentinvaaleissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Luttinen, Jaana: Vuorineuvos Veikko Räsänen (1916–1992). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 6.3.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2  *Kuka kukin on 1978*, s. 830–831. Runeberg.org.
3. ↑  *Facta 2001*, osa 14, p. 192. WSOY 1985.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Fernán Caballero**, oikea nimi **Cecilia Böhl von Faber**, (1797−1877) oli espanjalainen kirjailija. Hänen isänsä oli saksalainen ja äiti espanjalainen. Caballero oli kolmasti naimisissa ja viimeksi sevillalaisen asianajajan de Arromin kanssa, mutta käytti kirjailijana aina mainittua salanimeä. Hänen isänsä, Saksan konsuli Cadizissa, antoi tyttärelleen erittäin huolellisen kasvatuksen, jota sen ajan espanjalaisiin oloihin nähden oli loistava. Cecilian koti Sevillassa tarjosi hänen toisen avioliittonsa aikana kokoontumispaikan kaupungin ylhäisölle ja taiteellisille ja tieteellisille piireille, myös ulkomaalaisille.

Caballero kirjoitti ensimmäisen kaunokirjallisen tuotteensa saksaksi ja käänsi sen 18 vuotta myöhemmin espanjan kielelle, ja se ilmestyi nimellä *Sola, cuadro de costumbres sevillanas*. Se kuvasi erästä Sevillassa suurta huomiota herättänyttä tapausta. Vuonna 1849 hän julkaisi *El heraldo de Madrid* -lehdessä ensimmäiset luvut sittemmin kirjan muodossa suuren menestyksen saavuttanutta romaaniansa *La Gaviota*, joka elävästi ja oivallisin paikallisvärein kuvasi eteläespanjalaisia oloja. Kansanelämän kuvaus oli siinä aivan uutta.

Caballeron suuria romaaneja ovat edelleen *Clemencia* (1852), jonka aiheen kirjailija on ottanut omasta elämästään, *Elfa õ la España treinta años ha*, *Lágrimas*, jossa viimemainitussa kirjailijan jyrkkä katolisuus pistää silmään, ja *La familia de Alvareda*, traagisuutta sisältävä kansanelämän kuvaus. Vuosina 1852−1861 hän kirjoitti seitsemän novellia, jotka on julkaistu yhteisnimellä *Novelas de costumbres* ('tapainkuvauksia'). Toisella hänen kertomussarjallaan on nimenä *Relaciones* ('kertomuksia') ja *Cuadros de costumbres* ('tapojen maalauksia'). Kaunokirjallisten teosten lisäksi Caballero on julkaissut ensimmäisen kokoelman espanjalaisia kansansatuja ja -lauluja sekä folkloristisia kirjoituksia. Caballero toimitti kootut teoksensa painosta kahdesti, ensin 19 nidoksena (1856) ja myöhemmin 13 nidoksena (1860−1861). Hänen kuoltuaan ilmestyivät hänen viimeiset kertomuksensa *Ultimas produciones*, (1878). Fernando de Gabriel y Ruiz de Apodaca liitti niihin elämäkerrallisen luonnoksen.

Suomennettu teos
----------------

* *Dolores parka!: andalusialainen kertomus*, suomentanut Selma Anttila, Hämeenlinna: Karisto 1920. Sarja: Kolmen markan romaaneja 1.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Caballero, Fernán, Tietosanakirja osa 1, palstat 1412−1413, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fernán Caballero** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
FOBS (*Fractional Orbital Bombardment System*), osittain maata kiertävän radan pommitusjärjestelmä.
FOBS-järjestelmän ohjuksen R-36 Dnepr -raketin laukaisu.
**FOBS** (engl. *Fractional Orbital Bombardment System*, osittain maata kiertävän radan avaruuspommitusjärjestelmä) on avaruuspommitusjärjestelmä, jossa raketti laukaisee taistelukärjen maata kiertävälle radalle.
Neuvostoliitto suunnitteli järjestelmää 1960-luvulla. Järjestelmän tarkoitus oli laukaista ydinkärkiohjus matalalle Maan kiertoradalle (LEO), josta paluulaite palaisi takaisin maahan. Järjestelmällä on rajoittamaton kantomatka, eikä sen lentoreittiä tai kohdetta voi laskea laukaisun tapahtuessa.

Etelänavan yli lentävän FOBS-kärjen tarkoitus oli kiertää Pohjois-Amerikan ilmapuolustuskeskuksen NORAD:n pohjoisnavan suunnassa Venäjälle päin osoittavat ennakkovaroitustutkat, joiden tarkoitus oli varoittaa ohjushyökkäyksestä.

Neuvostoliiton järjestelmä
--------------------------

Neuvostoliiton FOBS-järjestelmän ohjus oli tyypiltään R-36-O Tsiklon (Tsyklon) 8K69, joka tunnetaan lännessä nimellä F-1r FOBS. FOBS:n pohjaraketti on SS-9 Scarp Mod 3.

Ohjusta käytettäessä taistelukärki putoaa kohteeseensa ennen täyttä ratakierrosta. Tavallinen mannertenvälinen ohjus ei nouse maata kiertävälle satelliittiradalle kuten FOBS vaan lentää noin 8000–15000 km:n matkan ballistisella radalla.

FOBS:ia alettiin tutkia 1962, ja testaus alkoi joulukuussa 1965. FOBS:ia testattiin 1966–1971, mutta kokeet epäonnistuivat monta kertaa. FOBS:ia testattiin Neuvostoliitossa 1966 pari kertaa epäonnistuen, enemmän testejä tehtiin 1967 lennättämällä FOBS:in kärkeä miltei napojen ympäri kiertävällä radalla. Järjestelmä oli valmiina marraskuussa 1968. FOBS:in kolmas vaihe oli nimeltään OR-36.

FOBS:in rajoituksia ovat mm. pieni tarkkuus ja alttius toimintahäiriöille. R-36-O FOBS:in tarkkuus CEP on venäläisten lähteiden mukaan 1100 m, mutta läntisten tietojen mukaan vain 1800–5500 m. Taistelukärki oli 1–5 megatonnia.

FOBS kiellettiin 1970-luvun lopuilla SALT II -sopimuksessa, ja sen kehitys lopetettiin 1983.

Kiinan järjestelmä
------------------

Kiina testasi vastaavaa järjestelmää elokuussa 2021.
Kiinan järjestelmä on varustettu uudentyyppisellä niin sanotulla hypersoonisella taistelukärjellä (hypersonic glide vehicle). Raketti lensi matalalla Maan kiertoradalla, joka kulkee 150–900 kilometrin korkeudella. Tämän jälkeen laite laskeutui lähemmäs maanpintaa osuakseen kohteeseensa. Hypersooniset paluulaitteet lentävät ainakin viisinkertaisella äänennopeudella, eli ne ovat hitaampia kuin ballistiset ohjukset, mutta ne ovat ohjailtavissa, eivät noudata ballistisen ohjuksen ennalta arvattavaa parabolista lentorataa. Ohjuksen tarkkuus oli vain muutamia kymmeniä kilometrejä, joten osumatarkkuus ei ole kovin hyvä.

Lähteet
-------

1. ↑  Juri Zaitsev: The Historic Beginnings Of The Space Arms Race (Moscow (RIA Novosti) Nov 03, 2008) *Spacewar.com*.
2. 1 2  R-36O / SL-X-? FOBS Federation of American Scientists.
3. ↑  "Meillä ei ole aavistustakaan, miten he tekivät tämän" – Kiina testasi hypersoonista ohjusta, joka kiersi maapallon ympäri ennen osumistaan kohteeseensa Tekniikan Maailma.
**Renhuvud** on keskiaikainen suomalainen suku, jonka vaakunassa oli poronpää. Suvun toinen nimi on Finne (suom. *saamelainen*).

Historia
--------

Suvun vanhin tunnettu jäsen on Sten Henriksson, joka alun perin toimi raatimiehenä Turussa. Kirjallisten mainintojen mukaan hän oli 1447 ja 1450 alivoutina Hämeen linnassa, 1454 voutina Norrbottenissa ja 1456 voutina Mustasaaressa. Sinä aikana 2. lokakuuta 1455 hän sai Aateliskirjeen kuningas Kaarle VIII Knuutinpoika Bondelta. Hän avioitui ennen vuotta 1456 Anna Fincken kanssa, joka oli Katarina Nilsdotterin (Tavast) tytär. Vaimo Anna kuoli ennen vuotta 1473, jolloin hänen vanhempansa perintöä jaettiin. Sten Henriksson avioitui uudestaan 10. elokuuta 1480 Anna Jakobsdotterin kanssa, joka oli Karin Klasdotterin tytär. Sten Henriksson oli yhä elossa 21. joulukuuta 1490.

Sten Henrikssonin poika Henrik Stensson oli voutina Pohjois-Suomessa vuonna 1490 sekä Hämeen linnassa vuonna 1498 ja vielä 1505. Kristian II:n käskystä hänet teloitettiin Turun linnassa tammikuussa 1522. Ennen 1. elokuuta 1503 hän avioitui Valborg Jakobsdotterin kanssa. Valborg oli Jeppe Perssonin ja Martha Olofsdotterin (Tavast) tytär. Henrik Stenssonin lasten nimet eivät ole tiedossa.

Merkittäviä suvun jäseniä
-------------------------

* Sten Henriksson ( \*\*-1490\*)
* Henrik Stensson (Renhuvud) (\*\*-01/1522)

Lähteet
-------

* Anthoni, Eric (1957). Wernstedt Folke. red. Renhuvud. Äldre svenska frälsesläkter: ättartavlor. 1:2. Tukholma: Riddarhusdirektionen. s. 181–182. Libris 12871
* *Svenskt biografiskt lexikon*, artikkeli "Renhuvud".

### Viitteet

1. ↑  Tapio Salminen: Suomen linnojen ja voutoikuntien hallinto vuosina 1412-1448 (Liite 1: Hämeen linna)  1993. tampub. Viitattu 9.12.2018.
2. ↑  Finne, släkter - Svenskt Biografiskt Lexikon *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 9.12.2018.
3. ↑  Gödeke Fincke & Katarina Nilsdotter Tawast *www.kolumbus.fi*.  Arkistoitu 6.4.2019. Viitattu 6.4.2019.
4. ↑  Svenske adelsslægter Fincke *www.roskildehistorie.dk*. Viitattu 6.4.2019.
5. ↑  Svenske slægter d'Ohsson *www.roskildehistorie.dk*. Viitattu 6.4.2019.
6. ↑  Jully Ramsay: 114 (Frälsesläkter i Finland intill stora ofreden) *runeberg.org*.  1909. Viitattu 6.4.2019. (ruotsiksi)
**Walter Erik Lampén** (11. helmikuuta 1862 Viipuri – 13. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja yksi Suomen autoilun pioneereista jonka arvellaan ostaneen vuonna 1904 Suomen ensimmäisen uuden auton.

Walter Lampénin vanhemmat olivat teologian tohtori, lääninrovasti ja tuomiokapitulin asessori Johan Kristian Lampén (1821–1882) ja Selma Adolfina Ottelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1880 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1886. Lampén vihittiin papiksi 1887.

Stockmannin historiateos kertoo että liike myi apupappi Lampénille vuonna 1904 5 000 markan hintaisen oletettavasti Ford Model A-merkkisen auton. Kaupan mukana tuli "chauffeuri" Waldemar Bergström. Stockmannin historiateoksen mukaan auto paloi pari vuotta myöhemmin autotallina toimineen ladon mukana. Lampén saattoi sen jälkeen ostaa toisen Ford Model F-mallisen auton joskaan tämä ei ole täysin varmaa.

Lampén oli viimeinen elossa ollut Ylioppilaskunnan Laulajat-kuoron perustajajäsen ja hän osallistui kuoron 75-vuotisjuhliin 1958.

Lampén toimi Helsingin suomalais-ruotsalaisen seurakunnan 3. komministerinä vuodesta 1900 alkaen ja oli vt. kirkkoherrana 1902–1905. Hän oli Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kappalaisena 1918–1952 ja Helsingin kirkkomusiikkiopiston inspehtorina vuodesta 1901 lähtien sekä toimi Helsingin kaupunkilähetyksen johtokunnan puheenjohtajana. Lampén sai rovastin arvon 1922. 

Walter Lampénin veljiä olivat lehtori, matkakirjailija Ernst Lampén ja aluemetsänhoitaja Arvid Emil Lampén (1876–1952).

Teoksia
-------

* *Pappilan lapset kertovat Rantasalmen muistojaan vuosilta 1863-1917* ; kirj. Ernst Lampén, Martti Wuori-Bergh, Walter Lampén, Lyyli Westerlund-Reijonen, Helmi Malinen-Rautapää. Otava 1929

Kirjallisuutta
--------------

* *Walter Lampén - människa och präst : en minnesskrift* ; red. Åke Lindholm. Prosten Walter Lampéns hyllnings- och minnesfond, Helsingfors 1962

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Kun Suomi auton osti – "Autohurjastelu johtaa suoraa päätä helvettiin", Yle liikenne 11.1.2014
3. 1 2  Aikalaiskirja 1934
4. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Kristian Lampén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 23.6.2018.
5. ↑  Ylioppilaskunnan Laulajat-kuoron historiaa : walter Lampén


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Einar Keinänen** (22. elokuuta 1891 Kuopio – 23. helmikuuta 1965) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.

Keinäsen vanhemmat olivat kauppias Heikki Keinänen ja Anna Karoliina Ruotsalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914.

Keinänen oli Henkivakuutusyhtiö Suomen apulaisaktuaarina 1915−1926, Jälleenvakuutus Oy Varman aktuaarina 1921−1926 ja Vakuutus oy Varman ylimatemaatikkona 1926−1932. Hän oli Vakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1932−1947, Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtajana 1947−1953 sekä Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varman toimitusjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Keinänen oli myös sosiaaliministeriön virallisena asiantuntijana henkivakuutuksia koskevissa asioissa 1936−1942. Hän oli Suomen aktuaariyhdistyksen hallituksen jäsenenä ja sihteerinä 1930−1932, Suomen vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1935−1943 ja Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1949 alkaen.

Einar Keinänen oli naimisissa vuodesta 1915 Elli Katri Iipposen kanssa. Heidän poikansa Viljo Antero Keinänen (1916−1997) oli filosofian tohtori, vakuutusmatemaatikko ja Jälleenvakuutus oy Varman toimitusjohtaja.

Julkaisuja
----------

* *Tilastollinen tutkimus kansakouluopettajain leski- ja orpokassan tilasta vuoden 1929 alussa*. Helsinki 1930
* *Suomen maan ja Helsingin kaupungin väestön kuolleisuus vuosina 1921-1930*. Suomen Vakuutusyhdistys, Helsinki 1934
* *Katsaus Suomen maan väestön kuolleisuuteen vuosina 1866-1935*. Helsinki 1942
* *Eläketurvan järjestäminen kaupunkien ja kauppalain viranhaltijain ja työtekijäin leskille ja orvoille : P.M. Naantalissa elokuun 25 ja 26 päivinä 1943 pidettäville 10 kaupunkipäiville* ; kirj. Einar Keinänen, Aarre E. Simonen. Suomen Kunnallinen Keskustoimisto, Helsinki 1943
* *Vakuutusosakeyhtiö Varma 1919-1944 : muistojulkaisu*. Varma, Helsinki 1944
* *Jälleenvakuutusosakeyhtiö - Återförsäkringsaktiebolaget Varma 1919-1949 : muistojulkaisu* ; kirj. Einar Keinänen, Viljo Keinänen, Gunnar Soininen. Varma, Helsinki 1950
* *30 vuotta ryhmäeläkevakuutustoimintaa*. Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Varma, Helsinki 1956

Lähteet
-------

1. ↑  Einar Keinänen *BillionGraves*. Viitattu 18.11.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Vakuutusmatemaatikko Viljo Keinänen, Helsingin Sanomat Kuolleet 24.11.1997 (Tilaajille)
**Harri Herman Edgren** (27. heinäkuuta 1909 Pietari, Venäjän keisarikunta – 13. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen vasemmistolaisen kansansivistystyön vaikuttaja. Hän vaikutti pääasiassa ruotsinkielisessä työväenliikkeessä. 

Edgrenin isä oli konsuli ja kirjakauppias Robert Edgren, jonka perhe asui ennen lokakuun vallankumousta Pietarissa Venäjällä ja sen jälkeen Viipurissa. Edgren opiskeli 1930-luvun alussa Kölnin yliopistossa Saksassa ja valmisteli kesken jäänyttä väitöskirjaa kirjailija Romain Rollandista. Sotien jälkeen Edgren liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP). Hän oli mukana perustamassa vasemmistolaista Folkets bildningsförbund -säätiötä vuonna 1946 ja toimi sen rehtorina ja sihteerinä vuosina 1955–1974. Hän järjesti kodissaan Helsingissä vuosina 1950–1974 kurssimuotoista kulttuurikasvatusta nuorisolle. Hän työskenteli myös Helsingin venäläisen lyseon ruotsinkielen opettajana 1953–1964. Edgren päätoimitti kulttuurilehti *Progressia* vuosina 1963–1965 ja *Kontaktia* vuosina 1965–1970. Hän kuului SKP:n vähemmistöön. Hän oli eläkepäivinään aktiivinen *Uppslagsverket Finland* -tietosanakirjan toimituskunnassa. Hän oli myös Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmaneuvoston jäsen 1950–1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edgren, Harri hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2 3  *Vem och vad? 1967*, s. 98 Runeberg.org.
3. 1 2  Anna-Lisa Sahlström: Edgren, Harri (ruotsiksi) Minnesrunor.fi. Viitattu 31.8.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jukka Laitakari** (s. 8. kesäkuuta 1941, Helsinki) on terveyskasvatuksen emeritusprofessori.

Jukka Kalevi Laitakari on koulutukseltaan terveyskasvatuksen tohtori, PhD. 1960-luvulla hän työskenteli Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun liikuntahygienian ja kansanterveyden assistenttina. Tämän jälkeen hän toimi 30 vuotta terveyskasvattajana ja tutkijana puoliksi Itä-Kanadassa ja puoliksi UKK-instituutissa Tampereella. Vuosina 2000–2006 Laitakari työskenteli Jyväskylän yliopistossa terveyskasvatuksen professorina.

Teoksia
-------

* Hampaiden harjaus hammasmädän ehkäisykeinona tutkimusten valossa, 1971
* Terveyskasvatus: johdatus suunnitteluun, menetelmiin ja arviointiin, 1978
* Terveyskasvatuksen suunnittelu, 1986
* Terveyskasvatus terveyskeskuksissa (yhdessä muiden tekijöiden kanssa), 1989

Lähteet
-------

1. ↑  Professori Jukka Laitakari: Puoli vuosisataa terveystieteilijänä *Jyväskylän yliopisto*.  2006.  Arkistoitu 11.2.2017. Viitattu 8.2.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Gustaf Oskar Axel Wrede** (24. marraskuuta 1862 Kemiö – 12. tammikuuta 1939 Helsinki) oli vapaaherra, merikapteeni, liikemies, maanviljelijä ja merenkulkuhallituksen ensimmäinen pääjohtaja eli ylitirehtööri.

Gustaf Wreden vanhemmat olivat majuri Vilhelm Otto Casper David Wrede ja Hedvig Johanna Wilhelmina Gustava Armfelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1887 oli Adelaide Gripenwaldt (k. 1903) ja toinen vuodesta 1903 Signe Margaretha Wiström (k. 1931). Wrede suoritti perämiehen tutkinnon 1883, höyrylaivan päällikön tutkinnon 1885 ja merikapteenin tutkinnon 1890. Wrede toimi luutnanttina Suomen luotsilaitoksen palveluksessa 1890–1892, suomalaisten ja venäläisten alusten päällikkö hän oli 1892–1907, merenkulun tarkastaja 1913–1917 ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja 1917–1930. Wredellä oli useita merenkulkualan luottamustehtäviä, hän muun muassa laati ehdotuksen merenkulkuhallituksen, -oppilaitosten ja -hallinnon uudelleen järjestämiseksi 1916.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 749 (Viitattu 29.10.2018)
2. 1 2 3  Vapaaherra Gustaf Wrede kuollut. *Helsingin Sanomat*, 13.1.1939, s. 7.
3. 1 2  Kuka Kukin oli (Viitattu 29.10.2018)
4. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 514. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
**Alfons (Affi) Bernhard Tammivaara**, vuoteen 1906 **Ekberg** (28. maaliskuuta 1893 Tampere – 20. lokakuuta 1958 Jämsänkoski) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Rauman kaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Tammivaaran vanhemmat olivat kirjanpitäjä Karl Henrik Tammivaara ja Julia Eufrosyne Appelgrén ja puoliso vuodesta 1922 Signe Salome Malmgrén. Tammivaara tuli ylioppilaaksi 1913 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1921. Hän toimi tie- ja vesirakennuspiirin insinöörinä Oulussa 1921–1925 ja kaupungininsinöörinä Lappeenrannassa 1925–1929, Hämeenlinnassa 1929–1935 ja Raumalla 1935–1937. Rauman kaupunginjohtaja Tammivaara oli 1937–1956 mutta työskenteli vielä eläkkeellä TVH:n Hämeen piirin palveluksessa johtaen muun muassa Tampereen lentokentän laajennustöitä. Tammivaara kuoli sairuaskohtaukseen tarkastusmatkalla Jämsänkoskella.

Julkaisuja
----------

* *Asemakaavalaki ja rakennussääntö*, 1932, T. Malinen, H. Andersin, A. B. Tammivaara, A. G. Linnavuori
* *Uuden-Lahden kunnalliskoti*, 1937, A. R. Alho, Juho Virtanen, A. B. Tammivaara
* *Raumo förr och nu*, 1945, Aina Lähteenoja, A. B. Tammivaara

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 871. (Viitattu 20.5.2019)
2. 1 2  Kaupunginjohtaja A. B. Tammivaara kuollut. *Helsingin Sanomat*, 22.10.1958, s. 10.
**Glimmerati** on Bugbear Entertainmentin vuonna 2005 Nokia N-Gagelle julkaisema ajopeli.

Tarina
------

Pelaajan hahmona toimii rikas perijä, joka saa eräänä päivänä kutsun varakkaiden kilpa-ajo klubiin, Glimmeratiin. Pelaajan tehtävänä on edetä ylöspäin Glimmeratin jäsenistössä. Tämä tapahtuu voittamalla esimerkiksi veneillä ja autoilla käytäviä kilpailuja tai suorittamalla erilaisia tehtäviä muille pelin hahmoille. Voittaessaan kilpailuja pelaaja saa mahdollisuuden hankkia tehokkaampia kulkuneuvoja, jotka ovat välttämättömiä alati haastavammiksi muuttuvien kilpailujen voittamiseksi.

Vastaanotto
-----------

Glimmerati sai kriitikoilta varsin hyvän vastaanoton. Esimerkiksi IGN:n arvostelussa peli nostettiin N-Gagen parhaimmistoon pisteillä 8.1/10.

Lähteet
-------

1. ↑  Glimmerati - IGN IGN.

Aiheesta muualla
----------------

* *Glimmerati* MobyGamesissa (englanniksi)

Bugbear Entertainment

* Rally Trophy
* Tough Trucks
* FlatOut
* Glimmerati
* FlatOut 2
* FlatOut: Ultimate Carnage
* Sega Rally Revo
* Ridge Racer Unbounded
* Wreckfest
**Herman Alexander Sjöblom** (6. syyskuuta 1894 – 13. maaliskuuta 1962) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja ja musiikkiliike Oy R. E. Westerlund Ab:n toimitusjohtaja. Hän käytti säveltäjänä ja sovittajana salanimeä **A. Salo**.

Sjöblom sävelsi ja sovitti iskelmämusiikkia sekä toimi orkesterinjohtajana His Master’s Voice -levymerkille. Hän toimi salonkiorkesterin kapellimestarina ja sovitti salonkiorkesterille suomalaisten säveltäjien pianoteoksia, näitä säveltäjiä olivat muun muassa Jean Sibelius, Toivo Kuula, Selim Palmgren, Armas Järnefelt ja Oskar Merikanto. Sjöblom oli myös toimittajana eri musiikkikustantamoilla (Wilhelm Hansen Kööpenhaminassa, R. E. Westerlund Helsingissä ja Breitkopf & Hartel Leipzigissa).

Herman Sjöblomin poika oli teollisuusneuvos Veikko Sjöblom.

Lähteet
-------

1. ↑  Viihdemusiikin vaikuttajien elinaikoja, koonneet Tero Halvorsen, Harri Hirvi ja J. J. Marjanen, Viihdemusiikin Ystävien Seura ry (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Tim de Brie : ccm :: composers-classical-music :: com
3. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 917 Runeberg.org. Viitattu 11.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sjöblomin sävellyksiä Äänitearkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Herman Sjöblom
Milovan Milovanović
**Milovan Milovanović** (1. maaliskuuta (J: 17. helmikuuta) 1863 Belgrad – 1. heinäkuuta (J: 18. kesäkuuta) 1912 Belgrad) oli serbialainen oikeusoppinut, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Serbian pääministerinä vuosina 1911–1912. Hän oli yksi Balkanin liiton arkkitehdeista.

Milovanović opiskeli oikeustiedettä Ranskassa ja Saksassa, ja hän oli ensimmäinen serbi, joka väitteli tohtoriksi Pariisin yliopistosta. Hänet nimitettiin vuonna 1888 Belgradin yliopiston kansainvälisen oikeuden professoriksi. Samana vuonna hän sai myös tehtäväkseen auttaa uuden liberaalin perustuslain laatimisessa Serbialle. Milovanović nimitettiin ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi vuonna 1890, mutta hän palasi seuraavana vuonna professorinvirkaansa. Vuosina 1896–1897 hän toimi Serbian oikeusministerinä. Vuonna 1899 Radikaalipuolueen johtohenkilöitä syytettiin salaliitosta kuningashuonetta vastaan, jolloin myös Milovanović pakeni ulkomaille ja hänet tuomittiin poissaolevana kahden vuoden vankeuteen. Hänet kuitenkin kutsuttiin jo seuraavana vuonna takaisin Serbian hallituksen palvelukseen, ensin suurlähettilääksi Bukarestiin ja vuonna 1901 valtiovarainministeriksi. Vuonna 1901 hän sai myös toisen kerran tehtäväkseen laatia maalleen uuden perustuslain.

Vuodesta 1902 Milovanović toimi suurlähettiläänä Roomassa ja edusti Serbiaa vuoden 1907 toisessa Haagin konferenssissa. Vuodesta 1908 hän toimi kuolemaansa asti Serbian ulkoministerinä, myös pääministerikautensa ajan. Hänen ulkoministerikautensa alkuun osui vaikea Bosnian kriisi, joka syntyi Itävalta-Unkarin liitettyä Bosnia-Hertsegovinan itseensä. Milovanović onnistui kriisin aikana taitavasti pitämään esillä toiveita serbien asuttamien alueiden yhdistämisestä Serbiaan ilman että tilanne kuitenkaan – kiihkeästä kansalaismielipiteestä huolimatta – provosoitui sodaksi Itävalta-Unkarin kanssa. Sota olisi tuhonnut toiveet aluelaajennuksista. Hän teki aloitteen vuonna 1910 toteuneeseen kauppasopimukseen Itävalta-Unkarin kanssa.

Tultuaan pääministeriksi Milovanović neuvotteli vuonna 1912 liittosopimuksen Serbian ja Bulgarian välille, mikä muodosti pohjan laajemman Balkanin liiton muodostamiselle. Hän kuoli ennen kuin liitto ehti laajentua lopulliseen muotoonsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Milovan Milovanović (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.11.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1913), s. 544 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Justander** (8. joulukuuta 1713 Lempäälä – 23. joulukuuta 1774 Turku) oli suomalainen tähtitieteilijä ja maanmittari.

Justanderin vanhemmat olivat Lempäälän kirkkoherra Henrik Justander (1676–1749) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Tolpo. Hän kävi Turun katedraalikoulua 1726–1731 ja pääsi ylioppilaaksi 1731. Justander valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1745. Hän oli Pikkuvihan aikana maanpaossa Ruotsissa 1742–1744.

Justanderista tuli Turun akatemian matematiikan ja fysiikan dosentti vuonna 1748 ja samalla hän oli Turun tuomiokapitulin varanotaarina vuodesta 1749. Vuonna 1748 perustetun Suomen maanmittauskomission tähtitieteen observaattoriksi Justander tuli vuonna 1753. Komission observaattorina 1748–1753 toiminut Jakob Gadolin oli mitannut kolmioketjun Turusta Ahvenanmaalle ja sieltä edelleen Ruotsin puolelle Grisslehamniin vuosina 1748–1750 ja 1752–1753. Justander jatkoi tämän kolmioketjun mittausta Turusta itään Suomenlahden rannikkoa pitkin aina Helsinkiin saakka jonne hän sai ketjun mitattua 1774. Justander teki deklinaatiomittauksia talvella 1753 Pohjanmaan rannikkokaupungeissa ja 1754 Raumalla ja Uudessakaupungissa. Hän teki havaintoja Jupiterin kuiden pimennyksistä ja välitti tiedot ruotsalaiselle tähtitieteilijälle Per Wilhelm Vargentinille (1717-1783). Justander teki myös meteorologisia havaintoja kahdenkymmenen vuoden ajan. Kun Turun akatemian fysiikan professori Anders Planman oli vuonna 1761 tekemässä Kajaanissa havaintoja Venuksen ylikulusta Justander toimi hänen sijaisenaan. Justander teki samana vuonna myös itse havaintoja Venuksesta. 

Johan Justander oli naimisissa vuodesta 1759 Anna Maria Hernmarckin (k. 1788) kanssa. Heidän poikansa oli tukholmalainen kirjakauppias ja Turun akatemian luonnonhistorian dosentti Johan Gustaf Justander (1764–1833).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Johan Justander. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.6.2020.
2. 1 2 3  Observatorn vid landtmäteriet i Finland Johan Justanders lefverne, Samlingar i landtmäteri / Tredje samlingen. Bilder ur landtmätarnes lif 1901-1902 (Projekt Runeberg)
3. ↑  Juhani Kakkuri : Geodeettisen laitoksen historia
**Qatarin kansallispäivä** (arab. اليوم الوطني لقطر‎) on juhlapäivä, jota vietetään Qatarissa vuosittain 18. joulukuuta. Sitä kutsutaan myös Perustajan päiväksi, sillä sitä juhlitaan Qatarin vuoden 1878 yhdistymisen muistoksi. Tuolloin Jassim ibn Muhammad Al Thani peri isältään Qatarin heimojen johtajan paikan.

Kansallispäivää on alettu juhlia Qatarissa vasta 2000-luvulla, sillä emiiri päätti vuonna 2007 uudesta kansallisesta lomapäivästä. Itsenäisyyspäivä oli sitä ennen tärkein juhlapäivä, mutta sen vietto on lähes kokonaan loppunut kansallispäivän takia. Kansallispäivä symbolisoi erityisesti al-Thanien suvun valtaa.

Kansallispäivänä on monia erilaisia tapahtumia. Silloin järjestetään muun muassa lipunnostja ja sotilaspaaraati, jossa esitellään sotilaskalustoa. Hotelleissa on usein tarjolla Qatarin lipun muotoista kakkua sekä perinteisiä qatarilaisia ruokia. Illalla ihmiset täyttävät kadut moottoriajoneuvoilla ja heiluttavat Qatarin lippuja autojen katolta.

* Sotilasparaati kansallispäivänäSotilasparaati kansallispäivänä
* Ilotulitus vuoden 2017 kansallispäivänäIlotulitus vuoden 2017 kansallispäivänä
* Kansallispäivän kunniaksi koristeltu autoKansallispäivän kunniaksi koristeltu auto

Lähteet
-------

1. ↑  Qatar National Day *Visit Qatar*. Qatar Tourism. Viitattu 17.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  Everything you need to know about Qatar National Day 2012 *Doha News*.  10.12.2012. Viitattu 17.2.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Halonen, Marko & Ahmajärvi, Mari: *Persianlahden pikkujättiläiset*, s. 243–244. Helsinki: Gaudeamus, 2022. ISBN 978-952-345-181-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qatarin kansallispäivä** Wikimedia Commonsissa

* Qatarin kansallispäivän sivut (englanniksi)
**Johan Henrik Furumark** (2. marraskuuta 1770 Mikkeli – 10. joulukuuta 1835 Sokkalan kartano, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen Suomen sodan taisteluihin osallistunut eversti.

Furumarkin vanhemmat olivat eversti Carl Henrik Furumark ja Maria Christina Ehrnrooth. 

Furumark kävi 1781–1787 Haapaniemen sotakoulun ja osallistui Kustaa III:n sotaan 1788–1789. Suomen sodan alkaessa Furumark oli majurina Savon jääkärirykmentissä. Hän kunnostautui Revonlahden taistelussa mutta haavoittui Karstulan taistelussa ja matkasi sitten toipilaana pohjoiseen vetäytyvän armeijan mukana.

Talvella 1809 kun venäläiset joukot hyökkäsivät Merenkurkun yli everstiluutnantiksi ylennetty Furumark komensi pientä Holmön saarille sijoitettua joukkoa. Furumarkin joukot onnistuivat välttämään venäläisten saarrostuksen ja vetäytymään mantereelle. Furumark määrättiin nyt lähtemään Skellefteåån 650 miehen kanssa evakuoimaan siellä olleet kruunun varastot. Furumark joutui kuitenkin miehineen ylivoimaisen vihollisen saartamaksi ja he antautuivat vangiksi Yttervikissä 15. toukokuuta 1809. Sodan päätyttyä Furumark erosi Ruotsin armeijan palveluksesta vuonna 1810 everstin arvoisena ja palasi takaisin Suomessa.

Lopun elämäänsä Furumark viljeli omistamaansa Sokkalan kartanoa Mikkelin lähellä. Hänet on haudattu Mikkelin vanhalle hautausmaalle.

Lähteet
-------

* Hakusana Johan Henrik Furumark Nordisk familjebok-tietosanakirjassa
* Svenskt Biografiskt Lexicon : Johan Henrik Furumark
* Antautuminen Yttervikissä[vanhentunut linkki]
* Etelä-Savon kartanot : Mikkelin maalaiskunta : Sokkala
**Arvo Adolf Helle**, sukunimi vuoteen 1906 *Helenius* (17. lokakuuta 1887 Helsinki – 30. elokuuta 1963 Lappeenranta) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja Käkisalmen pormestari. 

Helteen vanhemmat olivat vaununtarkastaja Adolf Helenius ja Eeva Maria Viinikainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905, suoritti oikeustutkinnon 1911 ja sai varatuomarin arvon 1914.

Helle oli asianajajana Käkisalmessa 1911–1939. Hän toimi Käkisalmen kaupunginvoutina 1917–1920, vt. pormestarina 1918–1920 ja pormestarina 1920–1939. Hän oli valtiovarainministeriön ylimääräisenä esittelijänä 1940–1941 ja sen Lappeen tuomiokunnan tuomarina 1941–1957. 

Helle oli Käkisalmen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1931–1939 ja kaupungin hoitokunnan varapuheenjohtajana 1940–1941. 

Arvo Helle oli naimisissa vuodesta 1915 kirjanpitäjä Saima Lehtovaaran (ent. Lundberg) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1905, matrikkelinumero 29524
3. 1 2  Pormestari Arvo Helle 50-vuotias, Käkisalmen Sanomat 16.10.1937, nro 115, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Ukko Pellervo Kivi-Koskinen**, sukunimi vuoteen 1934 *Koskinen* (7. lokakuuta 1915 Viipuri – 15. huhtikuuta 1995 Toijala) oli suomalainen lakitieteen lisensiaatti, kihlakunnantuomari ja laamanni.

Kivi-Koskisen vanhemmat olivat asianajaja, varatuomari Juho Konstantin Kivi-Koskinen (1884–1966) ja Salli Sofia Niku. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1940 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1945 sekä lisensiaatiksi 1947. Kivi-Koskinen sai varatuomarin arvon 1945.

Kivi-Koskinen oli asianajajana Helsingissä 1945–1956, Helsingin raastuvanoikeuden rikosasiain notaarina 1955–1963, korkeimman oikeuden nuorempana oikeussihteerinä 1956–1962, Turun maanjako-oikeuden puheenjohtajana 1962–1965 ja Toijalan tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1965. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 1948–1959 ja ylioppilaskunnan varapuheenjohtajana 1945–1948. Kivi-Koskinen oli mukana perustamassa Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki-säätiötä vuonna 1952. Kivi-Koskinen oli Toijalan kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1973 alkaen. Hän oli Suomen purjehtijaliiton ja Suomen lakimiesliiton hallituksen jäsenenä ja Suomen kihlakunnan- ja käräjätuomarit ry:n puheenjohtajana.

Ukko Kivi-Koskinen oli naimisissa vuodesta 1941 talousopettaja Anni Pullisen kanssa. Heidän poikansa on Patentti- ja rekisterihallituksen pääjohtajana 1979–1985 toiminut Timo Kivi-Koskinen (s. 1942).

Teoksia
-------

* *Suomen kihlakunnan ja käräjätuomarit ry.:n vaiheista*. Suomen kihlakunta- ja käräjätuomarit, Helsinki 1990

Toimituksia
-----------

* *Viipurilaisen osakunnan laulukirja* ; toim. Jorma Pasanen, Reino Hukkanen, Ukko Kivi-Koskinen. Viipurilainen osakunta, Helsinki 1947

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1978
2. ↑  Laamanni Ukko Kivi-Koskinen, Helsingin Sanomat Kuolleet 1.5.1995 (Tilaajille)
3. ↑  Kunnallisneuvos Aleksanteri Konkosen auto Kivi-Koskisen kaupan pihalla Hyrkkälässä v. 1914. Ratissa varatuomari Juho Kivi-Koskinen, Koskenkohinat-sivusto


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Suzanne Brigit Bird** (s. 16. lokakuuta 1980 Syosset) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on voittanut neljä olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta. Hän edustaa nykyisin Seattle Stormia.

Ura
---

Bird pelasi yliopistokoripalloa Connecticutin yliopistossa. Viimeisenä yliopistokautenaan hän oli maansa paras pelaaja vapaaheitoissa ja toiseksi paras kolmen pisteen heitoissa. Bird ilmoittautui WNBA:n vuoden 2002 varaustilaisuuteen, jossa Seattle Storm varasi hänet tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Ensimmäisenä WNBA-kautenaan Bird teki 14,4 pistettä ja antoi 6,0 syöttöä ottelua kohden. Ensimmäisen WNBA-mestaruutensa hän voitti kaudella 2004, jolloin Storm voitti finaaleissa Connecticut Sunin. Vuonna 2006 Bird valittiin liigan vuosikymmenen kymmenen parhaimman pelaajan joukkoon. Toisen WNBA-mestaruutensa Bird voitti kaudella 2010 ja kolmannen mestaruutensa kaudella 2018. Lokakuussa 2020 Bird voitti jo neljännen WNBA-mestaruutensa, ja hänestä tuli samalla ainoa WNBA-pelaaja, joka on voittanut mestaruuden kolmella eri vuosikymmenellä. Heinäkuussa 2018 Bird pelasi 500. runkosarjaottelunsa WNBA:ssa ja nousi liigan pelattujen otteluiden tilaston kärkeen.

Ulkomailla Bird on edustanut WNBA-kauden ulkopuolella Dynamo Moskovaa ja Spartak Moskovaa. Spartakissa Bird on voittanut neljä Euroliiga-mestaruutta.

Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana Bird on voittanut olympiakultaa Ateenassa 2004, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. Maailmanmestaruuden hän on voittanut Kiinassa 2002, Tšekissä 2010, Turkissa 2014 ja Espanjassa 2018. Brasilian MM-kilpailuissa 2006 hän sai pronssia.

Lähteet
-------

1. ↑  Sue Bird bio WNBA. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
2. ↑  Storm Stop Sun, Win WNBA Crown  12.10.2004. WNBA.  Arkistoitu 15.10.2004. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  WNBA Announces All-Decade Team  13.6.2006. WNBA. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
4. ↑  Voipel, Mechelle: Second title even sweeter for Storm  16.9.2010. ESPN. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
5. 1 2  Seattle Storm Re-signs Three-Time WNBA Champion Sue Bird  25.2.2020. WNBA. Viitattu 30.4.2020. (englanniksi)
6. ↑  Caple, Jim: Rolling in Rubles ESPN. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
7. ↑  Taylor, Jeff: Pkey, Sue, Anete and others returning to Spartak  4.5.2010. FIBA Europe. Viitattu 4.10.2010. (englanniksi)
8. ↑  USA: Roster *Women's Basketball World Cup Tenerife-Spain 2018*.  30.9.2018. FIBA. Viitattu 9.10.2018. (englanniksi)
9. ↑  Sue Bird  7.9.2017. USA Basketball. Viitattu 15.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sue Bird**.
* WNBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
* FIBA Europen pelaajaprofiili (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |