recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Italia Marittima S.p.A.** on italialainen laivaliikenneyhtiö, jota johtaa Evergreen Marine Corporation.

Historiaa
---------

Yhtiö perustettiin nimellä Österreichischer Lloyd vuonna 1836 ja siitä tuli yksi maailman suurimmista laivaliikenneyhtiöistä, koska se hoiti vuoteen 1918 asti suurimman osan Itävalta-Unkarin merikuljetuksista ja merimatkustajista. Yhtiö hoiti säännöllisen liikenteen Triestesta Lähi-itään, Intiaan, Kiinaan, Kaukoitään, Brasiliaan, Yhdysvaltoihin ja Pohjois-Eurooppaan. Se oli myös ensimmäisiä, jotka alkoivat käyttää höyrylaivoja.

Yhtiön nimeksi tuli Lloyd Triestino vuonna 1919, kun Triestesta tuli osa Italiaa. Samaan aikaan yhtiötä myös järjesteltiin uudelleen, jotta se toipuisi ensimmäisen maailmansodan aikaisista menetyksistään. 1930-luvun loppuun mennessä Lloyd Triestino oli jälleen maailman johtavia kuljetusyrityksiä omistaen 85 laivan laivaston ja käyttäen 17 reittiä Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan. Yhtiö oli uudelleen toimintakyvytön toisen maailmansodan hävitysten vuoksi 1940-luvulla. Sodan aikana Lloyd Triestino menetti 68 laivaa ja 1 000 merimiestä. Lopulta laivasto oli pienentynyt vain viiden laivan kokoiseksi ja yhtiöllä oli edessään jälleen valtava uudelleenrakennusohjelma. Vuoteen 1956 mennessä yhtiön laivasto oli kasvanut 31 alukseen.

Lloyd Triestino aloitti kumppanuuden taiwanilaisen merenkulkualan jättiläisen Evergreen Marinen kanssa vuonna 1993. Menestyksekäs kumppanuus on kehittynyt vuosien varrella ja siihen on nyttemmin otettu mukaan myös Evergreenin brittiläinen yhtiö, Hatsu Marine Ltd. joka perustettiin vuonna 2000. Lloyd Triestinon nimi vaihtui virallisesti Italia Marittimaksi 1. maaliskuuta 2006.
Farthingin kääntöpuolella oli peukaloisen kuva vuodesta 1937. 
**Farthing** oli brittiläinen kolikko, arvoltaan neljäsosa pennyä. Kolikon nimi tulee sanasta *fourthing*, neljännes. Sitä lyötiin vuosina 1860–1956, mutta samannimisiä kolikoita on ollut Englannissa käytössä eri metalleista valmistettuna 1200-luvulta lähtien. Se poistettiin käytöstä 31. joulukuuta 1960 sen arvon laskettua hyvin alhaiseksi – muun muassa linja-autojen kuljettajat kieltäytyivät usein ottamasta vastaan farthingeja maksuna.

Englantilainen nimitys *penny-farthing* tarkoittaa velosipediä eli polkupyörää, jossa etupyörä on huomattavasti suurempi kuin takapyörä, kuten pennyn kolikko oli kookkaampi kuin farthing.

Lähteet
-------

1. ↑  Cavendish, Richard: The Farthing's Last Day *History Today*.  12.12.2010. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Halfpenny and Farthing - Old British Coin Denominations The Royal Mint Museum.  Arkistoitu 6.11.2018. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Farthing** Wikimedia Commonsissa
**Brasilian yliopisto** (port. *Universidade de Brasília, UnB*) on merkittävä brasilialainen yliopisto maan pääkaupungissa Brasíliassa. Yliopistoa koskeva laki säädettiin vuonna 1961 ja yliopiston avajaiset olivat huhtikuussa 1962.

Yliopisto on yksi maan suurimmista ja arvostetuimmista liittovaltion rahoittamista yliopistoista. Yliopisto on monialainen yleisyliopisto, jossa on kuitenkin lisäksi muun muassa agronomis-eläinlääketieteellinen sekä teknisten tieteiden tiedekunta. Siihen kuuluu yhteensä 24 tiedekuntaa ja laitosta, joissa on kaikkiaan noin 50 eri opetusalan osastoa. Yliopisto on ollut opiskelemaan pyrkivien suosiossa ja sen pääsykokeista hyväksytyksi selviäminen on ollut tavallisesti vaikeata.

Yliopiston päärakennus ICC
Kansainvälisesti tunnettu brasilialainen arkkitehti Oscar Niemeyer suunnitteli yliopiston päärakennuksen, tieteen keskuslaitoksen (port. *Instituto Central de Ciência*, ICC).

Lähteet
-------

1. ↑  Yliopiston kotisivut
2. ↑  Relatório de Gestão 2006
3. 1 2  Alunos 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brasilian yliopisto** Wikimedia Commonsissa

* Yliopiston kotisivut
Italan elokuvastudio Torinossa.
**Itala Film** oli Torinossa vuosina 1905–1919 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö

Yhtiön perustivat Carlo Rossi ja William Remmert vuonna 1905 nimellä *Carlo Rossi & C*. Vuonna 1907 sen toimintaan tuli mukaan Giovanni Pastrone. Rossi lähti vuonna 1908 Roomaan Cinesille ja yhtiö sai nimen *Itala Film*.

Yhtiön johtajana, tuottajana ja teknikkona toimineen Pastronen johdolla Itala Filmistä muodostui yksi maan johtavista tuotantoyhtiöistä. Sen suurimpia menestyksiä olivat André Deedin Cretinetti-komediat, Pastronen ohjaama *Troijan hävitys* (1911), Pastronen spektaakkelielokuva *Cabiria* (1914), Bartolomeo Paganon Maciste-elokuvat sekä erikoistehostemies Segundo de Chomónin animaatio *Momi näkee unta sodasta* (1917).

Vuoteen 1918 mennessä yhtiö oli joutunut taloudellisiin vaikeuksiin ja Italian elokuvateollisuuden kriisiytyessä se yhdistettiin epäonniseen Unione Cinematografica Italianaan. Vuonna 1927 Itala Filmin Torinon studio siirtyi Stefano Pittalugan omistukseen.

Elokuvia
--------

* *Lehman on niin kaunis*, 1909
* *Cretinetti ja ahneuden palkka*, 1910
* *Troijan hävitys*, 1911
* *Isä*, 1912
* *Tiikeri ihmishahmossa*, 1913
* *Maciste*, 1915
* *La paura degli aeromobili nemici*, 1916
* *Tigre reale*, 1916
* *Momi näkee unta sodasta*, 1917
* *Gemma di Sant’Eremo*, 1918
* *La moglie di Claudio*, 1918
* *Il padrone delle ferriere*, 1919

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 165–166. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.
Brasilian topografia. Brasilian ylänkö on suuri kellanruskea alue maan kaakkoisosassa.
**Brasilian ylänkö** (port. *Planalto Brasileiro*) on suuri ylänkö Brasilian keski- ja kaakkoisosissa. Se käsittää yli puolet Brasilian maa-alueesta ja sijaitsee pääosiltaan Minas Geraisin, São Paulon, Goiásin ja Mato Grosson osavaltioissa.

Ylänkö on keskimäärin 1 000 metriä merenpinnan yläpuolella, ja sille ovat ominaisia matalat vuoret, mäkiset ylämaat ja ylätasangot, kuten Mato Grosson ja Paranán ylänkö. Sen korkein huippu on 2 891 metriä korkea Pico da Bandeira, joka sijaitsee Espírito Santon ja Minas Geraisin osavaltioiden rajalla. Geologisesti alue muistuttaa pohjoisempana sijaitsevaa Guyanan ylänköä.

Osa-alueet
----------

Laajuutensa vuoksi Brasilian ylänkö jaetaan yleensä osa-alueisiin. Maantieteilijä Aroldo de Azevedo esitti vuonna 1949 seuraavaa jakoa:

Atlantin ylänkö (port. *Planalto Atlântico*)Brasilian ylängön itäisin osa, joka ulottuu Koillis-Brasilian sertãosta Rio Grande do Sulin pampalle ja São Franciscon jokilaaksosta Atlantin rannikkotasangolle. Atlantin ylänköön kuuluvat muun muassa Serra do Mar, Serra da Mantiqueira ja Borboreman ylänkö. Se on muodostunut arkeeisista ja proterotsooisista kivilajeista, joita eroosio on kuluttanut voimakkaasti.
Eteläinen ylänkö (port. *Planalto Meridional*)Brasilian ylängön eteläisin osa, joka ulottuu Paranaíbajoen laaksosta Goiásin eteläkärjessä Jacuí- ja Vacacaíjokien laaksoihin Rio Grande do Sulissa ja Mato Grosso do Sulin osavaltioon. Eteläiseen ylänköön kuuluvat muun muassa jokien halkoma Paranán ylänkö ja Depressão Periférican painanne, joka erottaa sen Atlantin ylängöstä. Se on muodostunut proterotsooisista ja mesotsooisista sedimentti- ja pintakivilajeista.
Keskiylänkö (port. *Planalto Central*)Brasilian ylängön läntisin osa, joka ulottuu São Franciscon jokilaaksosta Amazonin ja Alto Paraguayn alangoille. Keskiylänköön kuuluvat muun muassa savannin peittämä Mato Grosson ylänkö ja Chapada dos Parecis lähellä Bolivian rajaa. Se on suhteellisen tasainen ja muodostunut arkeeisista, proterotsooisista ja mesotsooisista kivilajeista.

Lähteet
-------

1. ↑  Brasilian ylänkö *Eksonyymit*. Viitattu 5.2.2023.
2. 1 2 3 4  Brazilian Highlands *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 4.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Pico de Bandeira *Peakbagger.com*. Viitattu 4.2.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6 7 8  Azevedo, Aroldo De: O planalto brasileiro e o problema da classificação de suas formas de relevo (s. 43–53) *Boletim Paulista De Geografia*.  1949. Viitattu 5.2.2023. (portugaliksi)
5. ↑  Paraná Plateau *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 5.2.2023. (englanniksi)
6. ↑  Mato Grosso Plateau *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 5.2.2023. (englanniksi)
*Atlanteja* Tulassa
Tulan pyramidit B ja C
**Tula** on Meksikossa sijaitseva muinainen kaupunki ja arkeologinen kohde. Se toimi tolteekkien pääkaupunkina.

Vuosien 300–600 välillä Tulan alue kuului Teotihuacánin valtion alaisuuteen. Vuosien 600–650 tienoilla pohjoisesta ilmestyi alueelle uusi Coyotlatelco-kulttuuri. Alue alkoi kaupungistua 700-luvun alussa teotihuacánilaisen perinteen ja pohjoisesta tulleen kulttuurin etnisenä ja kulttuurisynteesinä.

Kaupungin varhainen keskustori tunnetaan nimellä Pikku-Tula. Se hylättiin rakennuksineen 900-luvun alussa ja uusi, suurempi keskus rakennettiin toisaalle. Kaupunkialueen pinta-ala oli tuolloin 13 neliökilometriä.

Tula oli laajimmillaan vuosina 1000–1150, jolloin se saavutti 16 neliökilometrin laajuuden. Kaupungissa oli satoja julkisia rakennuksia, pyramiditemppeleitä ja asuinrakennuksia. Niitä yhdisti monimutkainen kujien ja katujen verkko. Tula rapistui ja sortui 1100-luvulla toistaiseksi tuntemattomasta syystä.

Tulan taidetta ja arkkitehtuuria hallitsee militarismi, sota ja ihmisuhraus. Kaupungin suuret monumentaaliveistokset kuten *atlantet* esittävät tolteekkisotureita. Pyramidi B:n pylväisiin on kaiverretu kuninkaiden ja muiden johtajien muotokuvia. Tulan tori oli myöhempien asteekkikaupunkien torien esikuva asemakaavansa suhteen. Torilla oli pääkalloalttareita, käärmeseiniä, soturifriisein koristeltuja penkkejä, *chac mool*-veistoksia, *atlanteja* ja standaarinkantajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Cobean, Robert H.; Mastache Flores, Alba Guadalupe (toim. Talvitie, Jyrki K.; Ilmonen, Anneli): *Sulkakäärme ja Jaguaarijumala*, s. 210–218. Tampereen taidemuseo, 1997. ISBN 952-9549-42-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tula (Meksiko)** Wikimedia Commonsissa
**Jukka Santeri Mäki** (18. huhtikuuta 1935 Turku – 12. huhtikuuta 2014 Calahonda Espanja) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Mäen vanhemmat olivat apulaisjohtaja Uuno Aleksanteri Mäki ja pankkivirkailija Aili Anna Regina Vuoksi ja puoliso vuodesta 1961 arkkitehti Marja Kaarina Turunen. Mäki tuli ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta 1954 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1958. Hän oli Raision Tehtaat Oy:n ostopäällikön ja hankintajohtajan apulainen 1958–1961, ulkomaanosaston päällikkö 1961–1963, myyntipäällikkö 1963–1965, markkinointijohtaja 1965–1974, elintarvikeryhmän johtaja 1974–1992, johtokunnan ja hallituksen jäsen 1965–1987 ja varajäsen 1987–1997 sekä Raision Yhtymän johtaja ja johtoryhmän jäsen vuodesta 1982 ja varapääjohtaja 1992–1997. Mäellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Mäki pelasi aikanaan koripalloa Suomen mestaruussarjassa Turun Urheiluliiton joukkueessa ja toimi pitkään mestaruussarjan erotuomarina. Hän oli Turun Palloseuran hallituksen jäsen ja Suomen Koripalloliiton kunniapuheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen Mäki sai 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Kauppaneuvos Jukka Mäki (1935–2014). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 8.6.2020. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.1.2023.
2. 1 2  Muistot. Jukka Mäki. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  9.5.2014. Viitattu 3.1.2023.
Brasilian vaakuna.
**Brasilian vaakuna** (port. *Brasão de armas do Brasil*) on Brasilian liittotasavallan kansallistunnus lipun, sinetin ja hymnin ohella. Se suunniteltiin 19. marraskuuta 1889, neljä päivää sen jälkeen kun Brasiliasta tuli tasavalta.

Vaakunan muoto on punaisella rajattu pentagrammi, jonka sakarat ovat viherkeltaisia. Kuvio symboloi liittovaltion yhtenäisyyttä. Pentagrammin keskellä on sininen ympyrä, johon on kuvattu Etelän risti -tähtikuvio, jota ympäröi sinisellä kehällä 27 tähteä symboloiden 26 Brasilian osavaltiota ja liittovaltion piiriä.
Vaakunan vasemmalla puolella on kahvipensaan oksa ja oikealla tupakan oksa, jotka olivat vuonna 1889 maan tärkeimpiä tuotteita. Vaakunan alapuolella on sininen nauha, johon on kirjoitettu portugaliksi maan virallinen nimi, Brasilian liittotasavalta, ja sen perustamispäivä 15. marraskuuta 1889, *República Federativa do Brasil 15 de Novembro de 1889*.

Katso myös
----------

* Luettelo Brasilian osavaltioiden vaakunoista

Etelä-Amerikan vaakunat

|  |  |
| --- | --- |
| Vaakunat | 
* Argentiina
* Bolivia
* Brasilia
* Chile
* Ecuador
* Guyana
* Kolumbia
* Paraguay
* Peru
* Suriname
* Uruguay
* Venezuela

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret
* Falklandinsaaret

 |
**Brasilian maavoimat** (port. *Exército Brasileiro*) on Brasilian puolustusvoimien osa, joka vastaa maalla tapahtuvasta sodankäynnistä. Sen miesvahvuus on noin 190 000 miestä (2012), mikä tekee siitä maan aselajeista suurimman. Sillä on maassa perinteisesti vahva asema. Kun sotilaat hallitsivat maata sotilasdiktatuurin aikana 1964–1985, johdossa oli pääasiassa maavoimien upseereita.

Sotilaista suuri osa on varusmiehiä, jotka palvelevat suhteellisen lyhyen ajan, 6–9 kuukautta. Koska maavoimissa käytetään monimutkaisia laitteita, koulutustoiminta on mittavaa.

Vuonna 2009 maavoimien käyttöön hankittiin Saksasta 25 Leopard 1 A5 -taistelupanssarivaunua, joita käytetään etenkin maan pitkien maarajojen turvaamiseen. Yksiköllä on 34 Panther- ja 36 Fennec-merkkistä helikopteria.

Lähteet
-------

1. 1 2  Exército Brasileiro - Brazilian Army *Global Security*. Viitattu 31.10.2018.
2. ↑  Brazil purchases 250 German Leopard tanks to guard its borders *Mercopress*.  2009. Viitattu 31.10.2018.
3. ↑  Alejandro Sanchez: Helibras modernises two helicopters for Brazilian Army *IHS Jane's Defence Weekly*.  2017. Viitattu 1.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brasilian maavoimat**.
* Brazil Army equipment Global Security
Ilmakehätilavuuselementtiin vaikuttavat voimat. p = paine, A = elementin ala, dh = elementin korkeus, g = 9.81 ms-2 ja \rho  = tiheys. Korkeus d*h* suuresti liioiteltu.
**Isoterminen ilmakehä** on fysikaalinen malli gravitaatiokentässä olevalle ilmakehälle, jossa vallitsee kauttaaltaan sama lämpötila. Malli olettaa, että ilmakehän luo pelkästään yksi ideaalikaasu.

  

Isotermistä ilmakehää voidaan tarkastella tilastollismekaanisesti. Tilavuuselementin paino (kts. kuva) on tasapainossa paine-eron korkeuden d*h* yli kanssa. Elementin alapuoli on paineessa *p* ja yläpuoli paineessa *p* + d*p*. Newtonin ensimmäisestä laista saamme voimille:

{\displaystyle A\left(p+dp\right)+\rho Agdh=Ap}
{\displaystyle A\left(p+{\frac {dp}{dh}}dh\right)+\rho Agdh=Ap}
{\displaystyle {\frac {dp}{dh}}=-\rho g\qquad {\mbox{(1)}}}
Emme voi ratkaista (1) sellaisenaan, koska {\displaystyle \rho \equiv \rho \left(h\right)}, eli tiheys on korkeuden funktio. Tarvitsemme siis tiheyden paineen *p* funktiona. Tätä varten käytämme ideaalikaasun tilanyhtälöä {\displaystyle p=nkT\,\!}, missä n = kaasuhiukkasten määrällinen tiheys, k = Boltzmannin vakio ja T = absoluuttinen lämpötila. Jos hiukkasten keskimassa on *m*, on {\displaystyle \rho =mn\,\!}, josta

{\displaystyle dp=-\rho gdh=-nmgdh=-{\frac {mgp}{kT}}dh}
Integroidaan 0:sta *h*:hon

{\displaystyle \int \_{p\left(0\right)}^{p\left(h\right)}{\frac {dp}{p}}=-\int \_{0}^{h}{\frac {mg}{kT}}dh}
josta

{\displaystyle p\left(h\right)=p\_{0}e^{-{\frac {mgh}{kT}}}\qquad {\mbox{(2)}}}
{\displaystyle n\left(h\right)=n\_{0}e^{-{\frac {mgh}{kT}}}\qquad {\mbox{(3)}}}
Kaavoista (2) ja (3) havaitaan, että isotermiselle ilmakehälle *p* ja \rho  heikkenevät eksponentiaalisesti korkeuden funktiona. Niissä esiintyy myös Boltzmannin tekijä, jossa energia {\displaystyle E=mgh\,\!}, mikä on odotettavaa, koska *mgh* on kaasuhiukkasten potentiaalienergia (kun *h* on pieni).

Tämä malli toimii erittäin hyvin maan ilmakehälle.

| Korkeus (*h*/km) | Paine (*p*/mbar) | Suhteellinen paine | Isoterminen ilmakehä |
| --- | --- | --- | --- |
| 0.0 | 1013 | 1 | 1 |
| 1.5 | 840 | 0.83 | 0.83 |
| 2.4 | 752 | 0.74 | 0.74 |
| 3.0 | 697 | 0.69 | 0.69 |
| 6.1 | 465 | 0.46 | 0.47 |
| 8.5 | 333 | 0.33 | 0.35 |

  

Mallilla on useita seurauksia:

* 8 000 metrissä (kuten Himalajalla korkeimmat vuoret), tiheys on n. 40 % merenpinnan arvosta
* painemittaria voi käyttää korkeuden määrittämiseen
* korkeuden funktiona pienenevä ilmantiheys määrittää rajakorkeuden, jolla helikopteria voi lentää
* vesi kiehuu alemmassa lämpötilassa korkealla

Aiheesta muualla
----------------

* The isothermal atmosphere Richard Fitzpatrick, University of Texas, 2006
**Saattaja** on tyypiltään eräs vaihtelevimpia sota-aluksia. Nimikettä käytetään erityisesti niistä sotilaskäyttöön otetuista siviilialuksista jotka eivät mahdu normaalien sotalaivojen määritelmiin. Tällaisia aluksia käytetään vain sotatoimissa tarpeen niin vaatiessa.

Saksa ja Iso-Britannia suosivat tarkoitukseen troolareita ja huvipursia, joihin asennettiin sen verran kevyttä aseistusta, jonka alus pystyi kantamaan. 

Kesällä 1944 saksalaiset havaitsivat että pomminosumat merkitsivät liiankin helposti tällaisten pikkualusten uppoamista 

Suomessa nimikettä käytettiin eniten sotavuosiksi sotilaskäyttöön otetuista merenkulkuhallinnon aluksista ja vartiolaivoista, joiden eräs merkittävä tehtävä oli suojella Suomen ja Ruotsin välistä huoltoliikennettä. Majakkalaiva *Rauma* oli 1941 nimellisesti saattaja.

Merkittäviä tehtävän hoitaneita aluksia olivat Turussa Neuvostoliiton tilauksesta valmistuneet hinaajat 761 - 764, jotka valmistuivat juuri sotatoimien alettua. Ne palvelivat vuoteen -44 Suomea kunnes rauhanteon yhteydessä luovutettiin alkuperäiselle tilaajalleen.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa (toim.): *Leijonalippu merellä*. Pori: EITA Oy, 1983. ISBN 951-95781-1-0.
* Rannikon Puolustaja 3/2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Peuranheimo, Orvo; Pirhonen, Jouko & Killinen, Kullervo: *Laivat puuta, miehet rautaa*. Helsinki: WSOY, 1956.

### Viitteet

1. ↑  Cajus Bekker: ITÄMERI JA SUOMENLAHTI 1944 - 45, s. 36, 44
2. ↑  Peuranheimo et al. s. 11.
3. ↑  Auvinen, Visa s. 93
**Halikon käädyiksi** kutsutaan kolmea 1100-luvulla valmistettua hopeakorua, jotka löytyivät Halikosta vuonna 1887. Kalevala Koru Oy on käyttänyt käätyjä suunnitellessaan omia tuotteitaan. Nykyään käätyjä säilytetään Kansallismuseossa Helsingissä.

Käädyt löysi halikkolainen Karl Ollikkala kaivaessaan mäestä hiekkaa. Ne oli piilotettu saviastiaan. Tuntemattoman kirkkoruhtinaan arvellaan piilottaneen käädyt maahan jonkin vaaran uhatessa. Toinen mahdollisuus on, että ne on ryöstetty ja kätketty.

Käädyissä on 1082 grammaa aitoa hopeaa. Ne ovat kolme ristinriipusta, joista komein on 96 cm kullattu krusifiksi. Sen keskellä on Jeesus oikealla puolellaan Neitsyt Maria ja vasemmalla Johannes. Samanlaisia krusifikseja on löydetty Reinin alueelta. Yksityiskohdat ovat kuitenkin ainutlaatuisia: krusifiksin ketjussa on lisäksi pyhäinjäännösrasia, johon on kuvattu leijona. Kaksi muuta ristiä ovat onttoja, kenties pyhäinjäännössäiliöitä. Ristit on luultavasti valmistettu Gotlannissa.

Saviruukusta löytyi myös 36 hopeista filigraanihelmeä, jotka ovat alkuaan muodostaneet kaulanauhan.

Lähteet
-------

Anna-Liisa Hirviluoto - Rikala kukoisti kuin muinaiskaupunki
Manitoban provinssin lippu
Manitoban lippu Winnipegissä, Manitobassa.
**Manitoban provinssin lippu** pohjautuu Brittiläisen imperiumin Red Ensign -kauppamerenkulkulippuun. Lipussa on punaisella pohjalla Manitoban vaakuna.

Lipun hyväksyi Manitoban lainsäädäntökokous 11. toukokuuta 1965 ja kuningatar Elisabet II virallisti lipun lokakuussa 1965. Lippu otettiin käyttöön 12. toukokuuta 1966. Päätös lipun käyttöönotosta tehtiin sen jälkeen, kun Kanadan hallitus oli päättänyt Vaahteranlehtilipun käyttöönotosta kansallislippuna. Myös Ontarion lippu otettiin käyttöön samasta syystä.

Aiheesta muualla
----------------

* Provincial Flag Act of Manitoba (Arkistoitu – Internet Archive), sisältää myös lipun virallisen kuvauksen.
* Government of Manitoba, Travel Manitoba: Official Emblems (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Flags of Canada - Manitoba
* 2001 Flag Contest Winner (Arkistoitu – Internet Archive), Winnipeg Free Pressin järjestämän kilpailun voittaja mahdolliseksi Manitoban lipun korvaaksi.
* Good Flag, Bad Flag (Arkistoitu – Internet Archive), North American Vexillological Association käyttää Manitoban lippua esimerkkinä huonosta lippusuunnittelusta.
**Vesipunkit** (Hydracarina, Hydrachnellae tai Hydrachnidia) ovat yleisiä, muutaman millimetrin mittaisia, kirkkaan punaisen värinsä takia helposti näkyviä rantavyöhykkeen selkärangattomia.

Vesipunkit eivät ole taksonomisesti yhtenäinen ryhmä, vaan siihen kuuluu useihin eri heimoihin kuuluvia vedessä eläviä punkkeja. Useimmat vesipunkit kuuluvat alalahkoon Prostigmata ja kyseisessä alalahkossa vedessä eläviä punkkilajeja on noin 5000 lajia, jotka jaetaan yli 40 heimoon ja 9 yläheimoon. Suomessa vedessä eläviä punkkilajeja tunnetaan yli 200.

Vesipunkkien elämän kiertoon kuuluu useita eri vaiheita. Munista kuoriuduttuaan vesipunkkitoukat loisivat vesihyönteisissä. Loisimisvaihe kestää muutamasta päivästä useaan kuukauteen. Toukkavaihetta seuraa nymfivaihe ja nymfit kuten aikuisetkin vesipunkit ovat petoeläimiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen luonto: Eläimet: Selkärangattomat*, s. 213. Weilin+Göös, 1998. ISBN 951-35-6373-1.
2. 1 2 3  Heather Proctor & Mark Harvey: Hydracarina *Tree of Life*. Viitattu 4.6.2012. (englanniksi)
The Jam esiintymässä Newcastlessa vuonna 1982
**Mod revival** oli rockmusiikin tyylilaji ja alakulttuuri, joka kehittyi 1970-luvun lopulla Englannissa ja levisi pienemmässä mittakaavassa myös muihin maihin. 

Mod revivalin johtava yhtye oli The Jam, joka otti vaikutteita 1960-luvun mod-kulttuurista niin musiikillisesti kuin tyylillisestikin. The Jam yhdisteli punk rockin energiaa 1960-luvun yhtyeiden, esimerkiksi The Small Facesin, The Creationin, The Whon, musiikkiin. Genren suosiota lisäsivät vuonna 1979 julkaistu *Quadrophenia*-elokuva ja The Jamin vuotta aikaisemmin ilmestynyt *All Mod Cons* -albumi. The Jamin ohella muita mod revival -yhtyeitä olivat esimerkiksi The Chords, The Purple Hearts, Secret Affair, The Lambrettas, Small World, Long Tall Shorty, Back to Zero ja Squire. Mod revivaliin kuului kiinteästi 1960-luvun tyylinen pukeutuminen, parkatakit, puvut ja skootterit. Tyylin edustajilla oli yhteenottoja esimerkiksi rockabillynuorten ja skinheadien kanssa.

Mod revivalin suosio hiipui The Jamin lopetettua vuonna 1982. Tyylillä oli kuitenkin pitkäikäinen vaikutus brittiläisen rockmusiikin kehitykseen. Mod revival ja The Jam vaikuttivat merkittävästi brittipopin syntyyn ja esimerkiksi sellaisiin yhtyeisiin kuin Blur, Oasis ja The Smiths.

Suomessa genreä edusti The Jam -tyylistä musiikkia soittanut Lola Ego, joka levytti yhden singlen Selecta-levymerkille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Web Editor: Scootering classics: All MOD Cons – The British Mod Revival Part 1 *Scootering*.  28.3.2018. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  Web Editor: Scootering classics: Beat Surrender: The British Mod Revival – part 2 *Scootering*.  28.5.2018. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Mod Revival Music Genre Overview *AllMusic*. Viitattu 2.1.2019. (englanniksi)
4. ↑  LOLA EGO - artist biography / finnmusic.net *www.finnmusic.net*. Viitattu 2.1.2019.
Mochen ruukku.
Mochen alue suurimmillaan.
**Moche-kulttuuri** (*Mochica*) vallitsi Pohjois-Perun rannikolla noin 100–700 jaa. laajennetun aikataulun mukaan 300 eaa.–100 jaa. Mochen kulttuuri tunnetaan keramiikastaan, kultatöistään ja keinokasteluverkostoista. Mochen jäljiltä ovat Trujillon lähellä olevat kaksi suurta pyramidia, Huaca del Sol ja Huaca de la Luna. Moche laajeni keskusjokilaaksoistaan melko laajalle rannikkokaistaleelle. Mochen ihmiset saattoivat olla samoja kuin myöhemmän Chimun valtion ihmiset.

Moche
-----

Moche-kulttuuri (eli Mochica tai varhainen Chimú, proto-Chimú, pre-Chimú tms.) syntyi noin 100 jaa. Perun rannikon jokilaaksoihin. Mochen yhteiskunta oli järjestynyt ja hyvin johdettu. Kulttuuri tunnetaan mm. erikoisista ihmisen pään muotoisista saviastioistaan. Saviastioita oli esimerkiksi talon ja ihmisen muotoisia. Astiat tehtiin muotin avulla. Viimeistään mochen aikaan alettiin rakentaa linnoituksia. Keramiikka esittää muun muassa uhrausseremonioita, joissa kaksintaistelun hävinneet nuorukaiset tapettiin hitaasti, minkä jälkeen ruumiilta poistettiin lihakset. Metallia osattiin käsitellä hyvin.

Moche käsitti useita kaupunkivaltiota, jotka olivat pappien johtamia. Mochen varhaisvaihe I-II on lähinnä jatkoa Gallinazolle, niissä on myös Cupisniquen ja Salinarin piirteitä.

Moche III-IV noin 300–600 jaa. edustavat Mochen huippukautta. Tänä aikana Moche laajeni rannikolla. Mochet rakensivat savitiilistä suuria porraspyramideja, jotka olivat sekä hallinnollisia että uskonnollisia keskuksia. Osa pyramideista oli myös hautapaikkoja. Mochen aikoina kukoisti etelärannikolla Ica-Nazcan kulttuuri.

Mochen pohjana oli Gallinazo, jonka pohjana puolestaan Cupisnique 1200 eaa.–200 eaa.

Moche IV romahti noin 600 jaa. kuivuuden takia.

Poikkeukselliset ilmaston muutokset johtuivat El Niño -ilmiöstä ja ne johtivat sisällissotiin, jotka tuhosivat kulttuurin.

Lähteet
-------

* Diamond, Jared: *Tykit, taudit ja teräs : ihmisen yhteiskuntien kohtalot*. Suomentanut Pietiläinen, Kimmo. Helsinki: Terra Cognita, 2005. ISBN 952-5202-56-9.

### Viitteet

1. ↑  Jacobs, James Q.: Prehistory of the Andean Peoples *Jqjacobs.net*.  30.4.1998. Viitattu 4.7.2019 (englanniksi).
2. ↑  Tykit, taudit ja teräs, s. 191

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moche**.
* Cultura Moche o Cultura Mochica, (200 a.C. – 700 d.C.) *Culturas Preincas de Perú y Bolivia*. Viitattu 4.7.2019 (espanjaksi).
* Pagina principal Huacas del Sol y La Luna *Huacas.com*. Viitattu 4.7.2019 (englanniksi).
* Mark Cartwright: Moche Civilization *Ancient History Encyclopedia*.  20.8.2014. Viitattu 4.7.2019 (englanniksi).
* Scher, Sarahh: Moche culture, an introduction *Khan Academy*. Viitattu 4.7.2019 (englanniksi).
* Sheetz, Kathleen: Moche *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.7.2019 (englanniksi).
Juhan Peegel
**Juhan Peegel** (19. toukokuuta 1919 Saarenmaa – 6. marraskuuta 2007) oli virolainen kielitieteilijä, sanomalehtiopin professori ja kirjailija. Hänen teoksistaan on suomennettu romaani *Kaaduin ensimmäisenä sotakesänä*.

Peegel syntyi saarenmaalaiseen viljelijäperheeseen ja opiskeli vuosina 1933–1938 Saarenmaan yhteislyseossa. Sotapalveluksen jälkeen hän opiskeli Tarton yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa ja työskenteli samalla *Postimees*- ja *Edasi*-lehtien toimituksissa. Vuodesta 1953 hän toimi yliopiston sanomalehtiopin opettajana ja vuodesta 1976 hoiti professorin tehtävää. Vuonna 1979 hänet nimitettiin journalismin laitoksen johtajaksi.

Akateemisen työnsä ohessa Juhan Peegel on kirjoittanut joukon lyyrisiä kertomuksia, jotka on julkaistu kokoelmissa *Saaremaa motiive* ("Saarenmaalaisia aiheita", ), *Lühikesed lood* ("Lyhyitä tarinoita", 1970) ja *Teed ja ristteed* ("Tiet ja poikkitiet", 1976). Toisen osan hänen tuotannostaan muodostavat humoristiset tarinat, joissa Peegel kirjoittaa nykyajan asioista vanhan ajan kansanvalistustyylillä. Näitä pakinoita on julkaistu muun muassa kokoelmassa *Üks kaunis jutu ja õpetuse raamat* (1966) sekä salanimellä Heinrich Dawid Rosenstrauch julkaistuissa *Kolm tahedat lugemist* (1973) ja *Neli tahedat lugemist* (1996).

Vuonna 1999 Juhan Peegel valittiin television ohjelmasarjassa sadan suurimman virolaisen joukkoon.

Suomennettu teos
----------------

* Kaaduin ensimmäisenä sotakesänä, romaani, Weilin + Göös, 1983. Alkuteos *Ma langesin esimesel sõjasuvel*, suom. Kaisu Lahikainen. ISBN 951-35-2806-5.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suri ajakirjanduskorüfee Juhan Peegel, *Postimees* 6.11.2007. Viitattu 9.12.2016.
2. 1 2 3  Nirk, Endel: "Vladimir Beekman", *Viron kirjallisuus*, s. 317–318, 366. SKS, 1986. ISBN 951-717-443-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sepänkylän vapaaseurakunta** (ruots. *Smedsby fria församling*) oli vuosina 1921–1942 Mustasaaren Sepänkylässä toiminut helluntaiseurakunta. Alkuvuosinaan seurakunta kävi tasapainottelua helluntailiikkeen ja baptistikirkon välillä. Vähitellen seurakuntaan kutsuttiin kuitenkin puhujia yksinomaa helluntailiikkeestä.

Sepänkylä oli ennen Vaasan Sion-seurakunnan perustamista helluntaiherätyksen keskuspaikka Vaasanseudulla. Seurakunnan järjestämät Raamatunopetusviikot keräsivät osallistujia läheltä ja kaukaa. Vuosina 1936 ja 1937 Sepänkylässä ja Karperössä pidettiin ensimmäiset helluntaiherätyksen nuorisoviikot.

Seurakunnalla ei varsinaisesti ollut omaa nimeä, sillä suurin osa jäsenistöstä piti perustamiskirjan mukaan nimeä tarpeettomana. Vuonna 1942 Sepänkylän vapaaseurakunta yhdistyi Vaasan Sion-seurakuntaan, mutta Sepänkylässä on säilynyt oma rukoushuonetoimintansa.

Lähteet
-------

* Herberts, Arne: *Ett folk på väg*. Den Finlandssvenska pingströrelsen under 75 år. Helsinki: Taborförlaget, 1995. ISBN 951-95278-4-2.

### Viitteet

1. 1 2 3  Herberts 1995, s. 38-39
**HMS** (engl. *His/Her Majesty’s Ship*, ruots. *Hans/Hennes Majestäts Skepp*, suom. *Hänen Majesteettinsa alus*) alusten nimen etuliitteenä tarkoittaa aluksen kuuluvan hänen majesteettinsa laivastoon. Lyhennettä käyttävät pääasiassa Yhdistyneen kuningaskunnan laivasto Royal Navy sekä Ruotsin merivoimat.

Lyhenteen ja sen variaatioiden käyttö Yhdistyneessä kuningaskunnassa
--------------------------------------------------------------------

Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneet käyttävät nimensä edessä etuliitettä **HM Submarine**, joka joskus lyhennetään **HMSm** tai **HMS/M**. kuninkaallisen jahdin etuliitteenä käytetään lyhennettä **HMY**. 

Kuninkaallisen laivaston pinta-aluksista käytetään nykyisin vain määritettä **HM Ship**, kun aiemmin etuliitteissä ilmaistiin myös aluksien tyyppi, kuten **HM Frigate** tai **HM Sloop**. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin käytössä oli myös lyhenne **HMM**, *His Majesty’s Monitor*.

Etuliitettä **HMHV** on käytetty Amiraliteetin palvelukseensa vuokraamistaan aluksista (lyhenne sanoista *His Majesty’s Hired Vessel*).

Lyhennettä HMS käytetään myös rannikkolinnakkeista, joista Kuninkaallinen laivasto käyttää nimitystä *kivifregatti*. Sellaisia ovat muun muassa koulutuskeskus HMS *Excellent* pienellä saarella Portsmouthin satamassa.

Etuliitettä **HMHS** on käytetty laivaston sairaalalaivojen etuliitteenä, eräs näistä oli HMHS *Britannic*.

Lyhenteen ja sen variaatioiden käyttö Kansainyhteisön maissa
------------------------------------------------------------

Koska Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija on myös Kansainyhteisön hallitsija, käyttävät yhteisön 16 jäsenmaata HMS-etuliitteen eri variaatioita:

* Australia: **HMAS** — Her Majesty’s Australian Ship
* Australian Victoria: **HMVS** — Her Majesty’s Victorian Ship (ei enää käytössä)
* Bahama: **HMBS** — Her Majesty’s Bahamian Ship
* Bermuda: **HMBS** — Her Majesty’s Bermudian Ship
* Etelä-Afrikka: **HMSAS** - Her Majesty’s South African Ship (ei enää käytössä)
* Intia: **HMIS** - Her Majesty’s Indian Ship (ei enää käytössä)
* Kanada: **HMCS** — Her Majesty’s Canadian Ship
* Uusi-Seelanti: **HMNZS** — Her Majesty’s New Zealand Ship

Katso myös
----------

* Luettelo laivatyyppien lyhenteistä

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo Helsingin asuinalueesta. Sepänmäeksi kutsutaan myös Myrskylän kunnan Myrskylänkylää.*
Sepänmäen kerrostaloaluetta.
**Sepänmäki** on Helsingin Ala-Malmin osa-alueen itäosassa sijaitseva metsäinen ja pientalovaltainen asuinalue. Sen keskellä oleva noin 600 asukkaan kerrostaloalue tunnetaan Helsingin pienimpänä lähiönä, joka koostuu 1960-luvun keskivaiheilla rakennetuista kaksikerroksisista kerrostaloista. Malmin lentokentän ja Malmin hautausmaan väliin sijoittuva Sepänmäki rajoittuu etelässä Kehä ykköseen ja pohjoisessa Longinojan laaksoon. Kaavoitussuunnitelmissa Sepänmäkeen luetaan myös Staran varikkoalue ja Malmin jäähallin alue lännessä sekä Nallenmäen pientaloalue koillisessa, Tullivuorentien itäpuolella. Sepänmäkeen kuuluvia metsäalueita ovat Sepänmäen puisto kerrostaloalueen pohjoislaidalla ja Sepänmäen etelämetsä alueen kaakkoiskulmassa, Tattariharjuntien ja Kehä I:n välissä.

Sepänmäen kerrostaloalueen talot ovat kaupungin vuokrataloja, ja ne kunnostettiin perusteellisesti 1990-luvun keskivaiheilla.

Sepänmäenpuisto
---------------

Metsäisen Sepänmäen pohjoispuolen puuton alue Longinojan varrella on nimeltään Sepänmäenpuisto. Sinne on 2020-luvun taitteessa rakennettu uusi asuinalue, joka käsittää viitisenkymmentä rivi- ja pienkerrostaloa noin 600–700 asukkaalle. Näitä asuntoja markkinoidaan myös Sepänmäen nimellä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Astikainen, Riitta: Sepänmäki on Helsingin pienin lähiö. Yli 40 miljoonan markan täysremontti keskeytti 30 vuotta uinuneen alueen rauhan. Helsingin Sanomat 16.12.1995. Viitattu 25.1.2021.
2. ↑  "6. Sepänmäki", *Malmin ja Pukinmäen yleisten alueiden suunnitelma 2021-2030, Aluekortit, Luonnos 10.11.2020*. Helsingin kaupungin rakennusvirasto, 2020. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.1.2021).
3. ↑  Salomaa, Marja: Ikävä haju paljasti vakavan puutteen uudella asuinalueella Helsingissä – Asukkaiden jätevedet valuivat puhdistamattomana ympäristöön.  *Helsingin Sanomat*, 4.5.2021. Digilehti (maksullinen). Viitattu 5.5.2021.
4. ↑  Jakonen, Jani: Uusia asuinalueita rakennetaan nyt jokien ja purojen ääreen, Koillis-Helsingin Lähitieto 3.1.2018. Viitattu 25.1.2021.
5. ↑  Etuoven ja Oikotien hakutulokset sanalla "Sepänmäki". Haettu 25.1.2021.
| Vesipalloolympialaisissa 2020 |
| --- |
| Turnaus |
| Miehet  Naiset |
| Kokoonpanot |
| Miehet  Naiset |
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
| < 2016 | 2024 > |

 |

**Vesipallossa** kilpailtiin **Tokion 2020 kesäolympialaisissa** 28:tta kertaa. Olympialaisissa oli omat turnaukset naisille ja miehille. Miesten turnaukseen osallisti 12 ja naisten 10 joukkuetta. Ottelut pelatiin 24. heinäkuuta – 8. elokuuta Tatsumi International Swimming Centerissä.

Serbia voitti miesten turnauksen ja Yhdysvallat naisten. Ainoa maa, joka saavutti mitalin kummassakin kilpailussa, oli Unkari, joka oli pronssilla kumassakin turnauksessa.

Aikataulu
---------

Lähde:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | Alkulohko | PE | Puolivälierät | VE | Välierät | PO | Pronssiottelu | LO | Loppuottelu |

|  | La 24 | Su 25 | Ma 26 | Ti 27 | Ke 28 | To 29 | Pe 30 | La 31 | Su 1 | Ma 2 | Ti 3 | Ke 4 | To 5 | Pe 6 | La 7 | Su 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | PE |  | VE |  | PO | LO |
| Naiset | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | AL |  | PE |  | VE |  | PO | LO |  |
|

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet  *tiedot* |  Serbia (SRB) |  Kreikka (GRE) |  Unkari (HUN) |
| Naiset  *tiedot* |  Yhdysvallat (USA) |  Espanja (ESP) |  Unkari (HUN) |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Serbia | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Espanja | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  Kreikka | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Unkari | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |

Lähteet
-------

1. ↑  Olympic Competition Schedule Tokyo 2020. Viitattu 19.4.2019. (englanniksi)

Kesäolympialaisten 2020 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Karate | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu 

VesipalloVesipallo olympialaisissa
1900 |
1904 |
1908 |
1912 |
1920 |
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1996 |
2000 |
2004 |
2008 |
2012 |
2016 |
2020
**Karkeakarvainen beagle** (*Wire-haired Beagle*) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Karkeakarvainen beagle oli sileäkarvaista vahvempi, sitkeämpi ja nopeampi.

Karkeakarvaisia beagleja 1900-luvun alkuvuosilta, jolloin se oli jo jokseenkin harvinainen.

Alkuperä
--------

Alun perin oli olemassa kaksi beagle-muunnosta, karkeakarvainen "pohjoinen" ja sileäkarvainen "eteläinen". Karkeakarvaisen uskottiin syntyneen karkeakarvaisten terriereiden ja sileäkarvaisten beaglejen välisistä risteytyksistä. Paksumman karvapeitteensä ansiosta karkeakarvainen sopeutui sileäkarvaista paremmin kylmempään ja ankarampaan ilmastoon. Vuonna 1930 eräs beagle-harrastaja kuvaili kirjoituksessaan karkeakarvaista beaglea harvinaiseksi niin jänismetsällä kuin näyttelyissäkin, ja lisäsi että rodun elvytys tulisi aloittaa mitä pikimmiten ennen kuin se kuolisi sukupuuttoon. Elvytystä ei kuitenkaan aloitettu, ja rotu painui pian unholaan.

Ei ole varmaa oliko karkeakarvainen ns. "walesinbeagle" (*Welsh Beagle*) käytännössä samaa rotua kuin karkeakarvainen beagle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 128–129. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. ↑  Robert Leighton, Beagle, The new book of the dog, s. 228 Viitattu 6.8.2022 (archive.org)
**HMS Abergavenny** oli Britannian kuninkaallisen laivaston neljännen luokan alus. Se oli alun perin Englannin Itä-Intian kauppakomppanian *Earl of Abergavenny*, jonka Amiraliteetti lunasti 1795.

Palvelus
--------

Itä-Intian komppanian edustaja William Dent ja kapteeni John Wordsworth tekivät aluksella kaksi edestakaista matkaa Kiinaan. Alus lähti ensimmäisen kerran tammikuussa 1790, jolloin se saapui 7. kesäkuuta Bombayhin Intiaan. Se jatkoi matkaansa 8. elokuuta, minkä jälkeen se pääsi 3. lokakuuta määränpäähänsä Kiinassa. Alus palasi 19. elokuuta 1791 kotimaahan. Toiselle matkalleen alus lähti 22. toukokuuta 1793 Spitheadistä Manilan kautta Kiinaan, josta se lähti paluumatkalle 17. maaliskuuta 1794. Se saapui syyskuun lopulla 1794 Northfleetiin Kentiin.

Amiraliteetti lunasti 1795 *Earl of Abergavennyn* nimeten sen *HMS Abergavennyksi*. Aluksen päällikkönä oli kesäkuussa 1795 E. T. Smith, jonka johtamana se purjehti Corkiin varustettavaksi joukkojenkuljetusalukseksi. Alus kuljetti joukkoja Santo Domingoon osana amiraali Christianin retkeä. Tehtävästä vapauduttuaan alus oli 1796-1807 Port Royalissa Jamaikalla ensin vartiolaivana ja sittemmin lippulaivana vuoteen 1799, jona aikana se osallistui 9. toukokuuta 1798 Ranskan tasavaltalaisjoukkojen evakuointiin Port au Princestä, St. Marcista ja Arcahayesta ennen alueen siirtymistä brittien hallintaan. Alus myytiin romutettavaksi 1807.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*, s. 82. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)
* Colledge, JJ & Warlow, Ben: *Ships of the Royal Navy - The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy from the 15th Century to the Present*, s. 7-8. Newbury, UK: Casemate, 2010. ISBN 978-1-935149-07-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Naval History of Great Britain Vol II (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Naval Database - HMS Abergavenny (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee lampea. Karkialampi on myös entinen varuskunta.*

**Karkialampi** on Mikkelin kaupungissa Karkialammen kaupunginosassa sijaitseva lampi. Se sijaitsee Jyväskylästä Mikkeliin johtavan valtatie 13:n pohjoispuolella, Karkialammentien itäpuolella ja Marssitien eteläpuolella. Karkialampi on pinta-alaltaan 3,8 hehtaaria ja se on pinnaltaan alin Siekkilänjokeen laskevista lammista. Sen länsipuolella on Keskilampi. Läntisimpänä kolmesta valtatien pohjoispuolella olevasta lammesta on Palolampi. 

Lampi on runsaasti humuspitoinen, minkä vuoksi näkyvyys on vedessä alle metrin. Havaitusta limalevästä (*Gonyostomum semen*) huolimatta se on monenlaiseen virkistyskäyttöön sopiva.

Katso myös
----------

* Karkialammen varuskunta

Lähteet
-------

1. 1 2 . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Mikkelin kaupungin järvi- ja lampiluettelo, limnologi Juha Tikka

Aiheesta muualla
----------------

* Maanmittauslaitos: Kansalaisen Karttapaikka: Lammen sijainti kartalla[vanhentunut linkki]
**Feinsterin taistelu** käytiin Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan kolmannessa osasan Brisingrin loppuvaiheessa Feinsterin kaupungissa Valtakunnan etelärannikolla lähellä Selkärankavuoristoa. 

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Palavilla tasangoilla saadun voiton jälkeen Vardenien johtaja Nasuada päätti edetä etelästä kaupunki kerrallaan kohti kuningas Galbatorixin pääkaupunkia Uru'baenia. Ensimmäisenä heidän reitillään oli kaupunki nimeltään Feinster.

Vardenien, surdalaisten, urgalien ja kääpiöiden yhdistetty armeija piirritti Feinsterin, jossa oli tiukka puolustus, joka koostui käytännössä pelkästään kaupungin omista miehistä. Nämä palvelivat vannoutuneesti kaupungin johtaja Lady Loranaa, joka oli vannonut muinaisella kielellä palvelevansa Galbatorixia. Kaupungin portti oli teljetty magialla, eikä siitä päästy läpi millään taioin tai muurinmurtajalla, joten haltiat Arya ja Blödhgarm kiipesivät muurin yli avatakseen portin sisältäpäin; he kuitenkin jäivät umpikujaan. Hyökkääjät muurin ulkopulella olivat pahassa pinteessä, sillä kaupungista heitä surmattiin valtaisin määrin heittokonein ja nuolin. Heidän pelastajakseen saapuivat Eragon ja Saphira, jotka päästivät Aryan ja Blödhgarmin umpikujasta. Portti avattiin ja vardenit tukijoinen pääsivät kaupunkiin vallaten sen katu kadulta, kunnes saavuttiin sen keskustana olevalle linnalle.

Arya, Eragon ja Saphira lensivät linnaan eräästä ikkunasta ja kohtasivat siellä Lady Loranan ja kolme Galbatorixin maagia, jotka aikoivat luoda varjon aiheuttamaan sekasortoa vardeneiden keskuuteen. He eivät pysty pysäyttämään maageja tarpeeksi nopeasti estääkseen varjoa syntymästä. Eragon joutuu jo toisen kerran elämässään vastatusten varjon kanssa, ja tämä varjo, Varaug, oli tehdä hänestä selvän jollei hänellä olisi ollut apunaan Aryaa ja Saphiraa. Lopulta Aryan onnistuu pistämään miekka varjon sydämeen. Varjon kuoltua vardenit, surdalaiset, urgalit ja kääpiöt voittavat taistelun, ja Lady Lorana jää vardenien vangiksi.
Karunan kartano
**Karunan kartano** on vanha säteritila Sauvossa Varsinais-Suomessa Itämereen kuuluvan pienen Karunanlahden rannalla. Sen historia ulottuu 1560-luvulle. Kartano on yksityisomistuksessa.

Historia
--------

Karunalle myönnettiin säterioikeudet vuonna 1562, kun Turun linnan vouti Henrik Simoninpoika aateloitiin. Henrikin puoliso oli Kristiina Perintytär Fleming (1503–1573). Heidän jälkeläisensä omistivat kartanon 1670-luvulle asti. Seuraava omistaja oli vapaaherra Arvid Horn. Isonvihan vuosina kartanoa tuhottiin ja päärakennus jäi pitkäksi aikaa rappiolle. Valtiopäivämies Johan Gezelius - aateloinnin jälkeen Johan Olivecreutz - nosti kartanon uuteen kukoistukseen.

Karunan kartanolla oli vuosina 1770–1870 niin sanottu patronaattioikeus eli kartanon omistaja sai valita seurakuntansa kirkkoherran. Vuoden 1918 maanvuokralain myötä kartanon alue supistui. Toisen maailmansodan jälkeen kartanosta lohkottiin kahdeksan maatilaa siirtolaisia varten. Kartanon omistajat vaihtuivat tiuhaan 1900-luvulla, kunnes Pauli Tahvonen osti sen vuonna 1943. Vuonna 2012 kartano oli Tahvosen suvun omistuksessa, jolloin tilan peltoala oli runsaat 60 hehtaaria ja metsäala 115 hehtaaria.

Arkkitehtuuri
-------------

Karunan kartanon tiilestä ja kivestä rakennettu paritupapohjainen kaksikerroksinen päärakennus valmistui vuonna 1566 ja se edustaa suomalaisen kartanoarkkitehtuurin vanhinta kerrostumaa. Kivenhakkaaja Antonius Timmermanin veistämä vaakunataulu on edelleen kartanon pääoven päällä. Kartanon rakennustyyli muistuttaa Flemingien suvun rakennuttamia Suitian ja Kuitian kartanoita. Matka meriteitse Karunasta Kuitiaan on kahdeksisen kilometriä. Karunan porrashuone rakennettiin ilmeisesti 1780-luvulla. Nykyisen ulkoasunsa kartano sai 1860-luvun tyylikorjauksessa. Tuolloin keskirisaliittiin rakennettiin keskiaikaistyylinen porrastettu päätykoriste. Päärakennuksen kahden asuinkerroksen huonekorkeus on 350 cm, ullakon korkeus on 900 cm. Seinien paksuus on 120 cm.

Päärakennuksen ohella Karunan kartanon alueella sijaitsee kuusitoista 1700–1900-luvuilla valmistunutta rakennusta. Arvid Hornin vuonna 1685 rakennuttama Karunan vanha kirkko siirrettiin Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin 1912, Karunan uusi kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema.

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Haikonen, Iris, Teräväinen, Erkki: Kartanon mailla - sätereitä ja rälssimiehiä, Genimap Oy, 2006, ISBN 951-593-977-1

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kartanon mailla - sätereitä ja rälssimiehiä, s. 40 ja 41
2. ↑
3. 1 2 3
4. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Karuna[vanhentunut linkki]
* NBA
**Juhana (Johan) Fredrik Cajan (Kajaani)** (13. syyskuuta 1815 Sotkamo – 28. helmikuuta 1887 Piippola) oli suomalainen historioitsija, kirjailija ja pappi.

Cajanin vanhemmat olivat nimismies Johan Cajan ja Eva Elfving ja puoliso vuodesta 1842 Adolfina Augusta Tauler (k. 1858). Cajan pääsi ylioppilaaksi 1832, opiskeli sitten luonnontieteitä ja teki mm. tutkimusmatkan Lappiin. Tutustuttuaan Elias Lönnrotiin vuonna 1835 hän kuitenkin kiinnostui kansallisperinnöstä niin, että oli mukana Lönnrotin seuraavana vuonna tekemän seitsemännen runonkeräysmatkan alussa. Cajan julkaisi matkasta *Mehiläinen*-lehdessä 1837 kirjoituksen *Matkakertoelma Hiidenlinnaan*. Papiksi Cajan valmistui 1842, mutta jo sitä ennen eli 1839 ja 1840 hän oli julkaissut *Mehiläisen* liitteenä ensimmäisen 244-sivuisen suomenkielisen Suomen historian *Suomen historia koetteeksi kerrottu lyhykäisessä järjestyksessä*. Esipuheen teokseensa hän kirjoitti nimimerkillä *J.F. Kainonen*. Vuonna 1846 siitä ilmestyi Cajanin laatima uusittu ja laajennettu painos *Suomen historia, kertoi J.F. Kajaani. Ensimmäinen osa elikkä Pakanuuden ja Paavinuskon ajat*, jonka julkaisi Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Jatkotyö jäi kuitenkin kesken Cajanin sairastuttua henkisesti. Hänen piti sairauden takia jättää 1863 myös vuodesta 1857 hoitamansa vakinainen Piippolan kappalaisen virka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 99. Helsinki: WSOY, 1955.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |