recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adam Deadmarsh** (s. 10. toukokuuta 1975 Trail, Brittiläinen Kolumbia) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, jonka ura päättyi loukkaantumisiin.

Ura
---

Deadmarsh on Beaver Valley Nite Hawksin kasvatti. Junioriuransa hän edusti WHL-liigan Portland Winter Hawksia. Neljän WHL-kauden aikana Deadmarsh teki 220 ottelussa yhteensä 276 pistettä. Hän edusti Kanadan nuorten maajoukkuetta kahdesti vuonna 1992 ja seuraavalla kaudella Quebec Nordiques varasi hänet NHL:n varaustilaisuuden 1993 ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana. Kausi 1993–1994 oli Deadmarshin todellinen läpimurto, sillä hän teki kauden aikana 99 pistettä. Seuraavana vuonna kesken kauden hän siirtyi NHL:ään.

Nordiques oli hankkinut Deadmarshiin käytetyn varausoikeuden 20. kesäkuuta 1993 käydyssä kaupassa, jossa seura vaihtoi ensimmäisen kierroksen varausoikeukset päikseen New York Islandersin kanssa. Lisäksi Quebec sai vaihtokaupassa Mark Fitzpatrickin ja Islanders Ron Hextallin. Deadmarshin tulokaskauden jälkeisenä kesänä Nordiques muutti Coloradoon ja vaihtoi nimekseen Colorado Avalanche. Toisella kaudellaan 1995–1996 Deadmarsh voitti Stanley Cupin Avalanchen riveissä. Alun perin hänet oli kirjoitettu Stanley Cupiin väärällä nimellä Adam Deadmarch. Jälkeenpäin se korjattiin, mikä oli ensimmäinen kerta kun kirjoitusvirhe korjattiin Stanley Cupissa.

Deadmarsh pelasi Coloradossa vajaan 50 pisteen kausia, poikkeuksena kausi 1996–1997, jolloin hän teki 60 pistettä, voittaen joukkueen sisäisen maalipörssin. Deadmarshin NHL-uraa värittivät loukkaantumiset, hän pelasi vain kahdesti täyden kauden. "Deader" oli tyypillinen voimahyökkääjä,*lähde?* lähes joka kausi hän keräsi yli 100 jäähyminuuttia. Muutamaa kuukautta ennen Coloradon toista mestaruutta Deadmarsh myytiin helmikuussa 2001 Los Angeles Kingsiin isossa kaupassa, jossa olivat osallisena muun muassa Rob Blake, Aaron Miller ja Steve Reinprecht.

Deadmarsh oli sivussa suurimman osan kaudesta 2002–2003 sekä koko kauden 2003–2004 kahden aivotärähdyksen takia. Hän ilmoitti lopettavansa uransa 22. syyskuuta 2005, vedoten hänen edelliseen aivotärähdykseen jonka johdosta hän ei pystynyt enää pelaamaan jääkiekkoa. Kaudella 2009–2010 hänet valittiin Avalanche Alumniin.

### Maajoukkueura

Kanadassa kasvaneella Deadmarshilla on kaksoiskansalaisuus sillä hänen äitinsä on yhdysvaltalainen. Niinpä Deadmarsh sai edustaa Yhdysvaltojen maajoukkuetta. Deadmarsh pelasi nuorten MM-kisoissa 1993, 1994 ja 1995. Lisäksi hän pelasi aikuisten tasolla Jääkiekon maailmancupissa 1996 ja olympialaisissa 1998 ja 2002.

Lähteet
-------

* Adam Deadmarsh The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Legends of Hockey - Adam Deadmarsh HHOF. Viitattu 2.3.2014. (englanniksi)
2. ↑  Islanders varasi Todd Bertuzzin.
3. ↑  Ron Hextall Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
4. ↑  Kirjoitusvirhe Stanley Cupissa
5. ↑  Adam Deadmarsh Alumni Night
**Igor Andrejevitš Kalabuhov** (ven. Игорь Андреевич Калабухов; s. 13. maaliskuuta 1961 Donetsk) on venäläinen diplomaatti.

Kalabuhov valmistui Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista vuonna 1983. Hän aloitti samana vuonna diplomaattiuransa. Hän on työskennellyt ulkoministeriön palveluksessa sekä Neuvostoliiton ja Venäjän federaation suurlähetystöissä Bulgariassa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Vuosina 2010–2020 Kalabuhov oli Venäjän ulkoministeriön neljännen Euroopan-laitoksen varajohtaja.

6. marraskuuta 2020 Kalabuhovista tuli Venäjän suurlähettiläs Bosnia ja Hertsegovinassa. Maaliskuussa 2022 Kalabuhov uhkasi Venäjän reaktiolla, mikäli Bosnia ja Hertsegovina päättäisi liittyä Natoon.

Kalabuhov on naimisissa, ja hänellä on poika ja tytär. Hän puhuu englannin, bulgarian ja serbian kieliä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ambassador Embassy of the Russian Federation in Bosnia and Herzegovina
2. ↑  Russian diplomat threatens Bosnia over possible NATO accession. The Kyiv Independent
**Christian Gustaf Grenqvist** (28. tammikuuta 1852 Pietari – 15. elokuuta 1904 Pietari) oli Venäjän keisarillisen armeijan palveluksessa toiminut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Grenqvistin vanhemmat olivat everstiluutnantti, pankinjohtaja, valtioneuvos Peter Gustaf Grenqvist ja Nathalia Bruun ja puoliso vuodesta 1888 Natalia von Daehn. Grenqvist tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1863, mutta siirtyi keisarin paašikouluun Pietariin 1869. Kamaripaašiksi hänet ylennettiin 1869 ja koulusta seuraavana vuonna valmistuttuaan vänrikiksi. Hänet määrättiin Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin komennettuna palvelukseen Henkivartioväen 3. krenatööritykistöprikaatiin. Aliluutnantiksi Grenqvist ylennettiin 1872 ja luutnantiksi 1875. Seuraavana vuonna hänet komennettiin Kertšin linnoitustykistöön Krimille. Grenqvist osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Sodan jälkeen loppuvuonna 1878 hänet ylennettiin alikapteeniksi. Grenqvist siirrettiin 1. reservitykistöprikaatin Henkivartioväen patteriin 1885 ja ylennettiin seuraavana vuonna kapteeniksi. Everstiluutnantiksi ylennettynä hän tuli Länsi-Siperian tykistöprikaatin palvelukseen 1888 ja everstiksi 1893 ylennettynä sai siirron ensin 3. krenatööritykistöprikaatiin 1895 ja sitten 14. tykistöprikaatiin 1897. Turkestanin tykistöprikaatin va. komentajaksi hänet määrättiin 1900 ja vakinaistettiin tehtävään kenraalimajuriksi ylennettynä 1901. Seuraavana vuonna hänestä tuli 8. tykistöprikaatin komentaja, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Christian Gustaf Grenqvist *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 30.1.2020)
**Igor Ivanovitš Pisarev** (ven. Игорь Иванович Писарев, 19. helmikuuta 1931 Pihkova – 2001) oli neuvostoliittolainen ratameloja, olympiamitalisti ja Euroopan-mestari.

Pisarev edusti Neuvostoliittoa Melbournen kesäolympialaisissa 1956, Rooman kesäolympialaisissa 1960 ja Tokion kesäolympialaisissa 1964. Melbournessa 1956 hän sijoittui 10 000 metrin kajakkiyksikössä viidenneksi ja saavutti hopeaa 1 000 metrin kajakkiyksikössä ajalla 4.15,3 ruotsalaisen Gert Fredrikssonin voittaessa kultaa 2,5 sekunnin erolla. Roomassa 1960 Pisarev kuului Neuvostoliiton viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 4 × 500 metrin kajakkinelosessa. Tokiossa 1964 hän sijoittui 1 000 metrin kajakkiyksikössä yhdeksänneksi. Pisarev saavutti Gentissä 1957 Euroopan-mestaruuden ja EM-pronssia, Prahassa 1958 MM-pronssia sekä Bukarestissa 1965 EM-hopeaa ja Poznańissa 1961 EM-pronssia.

Pisarev edusti seuratasolla Pietarin Dynamoa. Hän oli pituudeltaan 180-senttimetrinen ja painoi 78 kilogrammaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Igor Pisarev *Olympedia*. Viitattu 16.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Siukonen, Markku: *Suuri olympiateos 1896–2012*, s. 104. Docendo, 2012. ISBN 978-952-5912-57-9.
Adam Dyczkowski vuonna 2018
**Adam Feliks Dyczkowski** (17. marraskuuta 1932 Kęty – 10. tammikuuta 2021) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bolesław Kominek 24. kesäkuuta 1957, ja hänet nimitettiin Wrocławin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Altavan titulaaripiispaksi 19. syyskuuta 1978. Piispaksi konsekroinnin suoritti 25. marraskuuta Henryk Roman Gulbinowicz, jota avustivat Stefan Barela ja Wincenty Urban.

Dyczkowski sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Legnican vihkipiispaksi ja 17. heinäkuuta 1993 Zielona Góra-Gorzówin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Bp Adam Dyczkowski odszedł do Domu Ojca *Niedziela*.  10.1.2021. Viitattu 10.1.2021.
2. 1 2  Bishop Adam Dyczkowski *Bishops*. Catholic-Hierarchy.org. Viitattu 27.6.2012. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |
**Igor Presnyakov** (Игорь Пресняков) on venäläinen kitaristi, josta tuli YouTube-sensaatio vuonna 2007 laulucovereidensa ja omalaatuisen soittotyylinsä ansiosta.

Elämäkerta
----------

Igor Presnyakov syntyi Moskovassa. Hän opiskeli klassista musiikkia läheisessä akatemiassa ja voisi lopulta valmistua yhtyeisiin sekä kitaristiksi että kapellimestariksi. Hän muutti Alankomaihin jatkaakseen uraansa, joka on jo nyt kestänyt yli 35 vuotta. Hänen akustiseen kitaratyyliinsä vaikuttaa eri musiikkityylejä: reggae, rock and roll, R&B, kantri, jazz ja heavy metal. Hänen merkittävin tuntomerkkinsä on rytmin luominen samaan aikaan, kun hän soittaa lyömällä kitaran runkoon tahdissa. Tämä jäljittelee useita muusikoita. Vaikka Presnyakov joskus laulaakin monia hänen alkuperäisiä- ja cover-kappaleitaan, on hän tunnetumpi soittotaidoistaan.

*Igorin* suosio on noussut hänen ensidebyytistään YouTubessa vuonna 2007. Hänen YouTube-videoillaan on tällä hetkellä yli 250 miljoonaa latausten näyttökertaa ja sen lisäksi yli 1,3 miljoonaa kanavan tilaajaa. Hänen kuuluisin kitaracoverinsa on *Nоthing EIsе Маttеrs* yli kahdeksalla miljoonalla katsojallaan.

Albumit
-------

### 2010

* *Chunky Strings*

### 2011

* *Acoustic Pop Ballads*
* *Acoustic Rock Ballads Covers*

Lähteet
-------

* Igor Presnyakovin YouTube-kanava
* Igor Presnyakovin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jaffan taistelu** oli kolmannella ristiretkellä käyty taistelu, jossa Saladinin ja Rikhard I Leijonamielen joukot kohtasivat Jaffan kaupungissa. Se oli ristiretken viimeinen taistelu ja sen päätteeksi Saladin ja kuningas Rikhard solmivat rauhansopimuksen. Vaikka ristiretkeläiset eivät koskaan saaneet Jerusalemia haltuunsa, kristityt pyhiinvaeltajat saivat luvan astua kaupunkiin ja lisäksi ristiretkeläiset palauttivat haltuunsa suuren maa-alueen Beirutista Jaffaan.

Ennen taistelua
---------------

7. syyskuuta 1191, heti Arsufin taistelun jälkeen, ristiretkeläisten armeija jatkoi etenemistään Jaffaan, jonka he saivat haltuunsa. He päättivät tehdä Jaffasta hyökkäystensä tukikohdan, armeijan suunnitellessa Jerusalemin takaisinvaltaamista. Talvella hyökkäykset kuitenkin hylättiin ja Rikhard alkoi käydä satunnaisia neuvotteluita Saladinin kanssa, mutta ne eivät johtaneet mihinkään. Keväällä 1192 neuvotteluita jatkettiin yhä ja tuolloin Rikhard sai huolestuttavia uutisia veljensä Juhanan toiminnasta. Kun kesä lähestyi, Rikhard päätti palata pian Englantiin turvatakseen asemansa siellä.

Taistelu
--------

5. heinäkuuta 1192, Rikhard aloitti perääntymisensä Pyhältä maalta, ymmärrettyään ettei Jerusalemin valloitus onnistuisi. Melkein välittömästi Rikhardin peräännyttyä, Saladinin joukot piirittivät Jaffan. Muslimisotilaat ryntäsivät onnistuneesti muureille ja ainoastaan Jaffan linnake säilyi puolustavien ristiretkeläisten hallussa. Kuultuaan tilanteesta, Rikhard kokosi pienen ryhmän joukkoja ja palasi kaupunkiin. Nähtyään muslimien lipun muureilla, hän luuli kaupungin joutuneen kokonaan heidän haltuunsa, mutta sai pian tietää asioiden oikean laidan erään kaupunkia puolustaneen sotilaan uitua hänen lippulaivalleen.

Kuultuaan kaupungin tilanteesta, Rikhard hyppäsi uhkarohkeasti mereen ja kahlasi rannalle. Häntä seurasi 54 ritaria ja 2 000 genovalaista sekä pisalaista varsijousimiestä, jotka Rikhard johti taisteluun. Taistelussa kuninkaan hevonen menehtyi muslimien nuolista ja kun Saladin näki Rikhardin sotimassa jalkaisin, hän lähetti vastustajalleen yhden tallinsa hevosista. Loppujen lopuksi Rikhardin sotilaat onnistuivat ajamaan muslimien 7 000 miehen armeijan takaisin kaupunkiin, missä heidät piiritettiin ja voitettiin. Rikhard sai Jaffan takaisin haltuunsa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Jaffa
**Andersenin tauti** on tyypin IV glykogeenin varastoitumissairaus. Sen on arvioitu kattavan noin kolme prosenttia kaikista glykogeenin varastoitumissairauksista.

Andersenin tauti johtuu glykogeenia haaroittavan entsyymin puutoksesta. Sen taudinkuva on erittäin vaihteleva ja sitä voidaan jaotella oireiden alkamisajankohdan sekä oirekuvan pohjalta eri alatyyppeihin. Yleisesti ottaen Andersenin tautia pidetään vaikeampana kuin monia muita glykogeenin varastoitumissairauksia. Vaikeimmissa tapauksissa oireet alkavat sikiöaikana. Näissä tapauksissa potilas kuolee jo vastasyntyneisyyskaudella. Synnynnäisestä tautimuodosta kärsiville tyypillisiä ovat vaikea hypotonia, kardiomyopatia, hengitysvajaus ja neurologiset oireet. Ensimmäisten elinkuukausien aikana voivat ilmetä hypotonisuuden lisäksi hepatomegalia ja kehitysviiveet. Myös kirroosi, porttilaskimon hypertensio ja askites voivat kehittyä nopeasti. Klassisesta hepaattisesta Andersenin taudin muodosta kärsivät lapset yleensä kuolevat ilman maksansiirtoa viiden vuoden ikään mennessä. Myös synnynnäinen neuromuskulaaripainotteinen muoto johtaa kuolemaan yleensä varhaislapsuudessa. Joissain tapauksissa lapsuusiän Andersenin taudin oirekuvaa kuitenkin hallitsee maksasairaus, joka ei ole luonteeltaan etenevä. Tunnetaan myös harvinainen lapsuusiällä puhkeava Andersenin taudin muoto, jota hallitsee vaikeusasteeltaan vaihteleva neuromuskulaarinen oirekuva. Oireilu voi alkaa elämän toisella vuosikymmenellä ja ilmetä lievänä tai olla vaikeampi, etenevä ja johtaa kuolemaan nuorella aikuisiällä. Ei-synnynnäiset, myöhemmin kehittyvät Andersenin taudin muodot aiheuttavat tyypillisesti lihasheikkoutta, kardiomyopatiaa ja sydämen vajaatoiminnan. Eräillä potilailla lihasoireita alkaa ilmetä vasta aikuisiällä.

Andersenin tauti johtuu mutaatioista *GBE1*-geenissä. Sillä on autosomaalinen, peittyvä periytymistapa. Diagnostiikassa avuksi ovat entsyymipuutoksen toteaminen ja glykogeenin määrän poikkeavuuden toteaminen maksakoepalalla. Andersenin taudissa voidaan tehdä maksansiirto, mikäli sydänsairautta ei esiinny. Ei-synnynnäisten, myöhemmin puhkeavien tautimuotojen ennuste riippuu taudin laajuudesta, vaikeusasteesta ja etenemisen tilasta. Andersenin tauti nimettiin sen vuonna 1956 kuvanneen Dorothy Hansine Andersenin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Glykogeenia haaroittavan entsyymin puutos (Andersenin tauti) Terveyskirjasto 27.11.2019, viitattu 21.7.2023
2. 1 2 3  Pilar L Magoulas, Ayman W El-Hattab, Glycogen Storage Disease Type IV National Library of Medicine 3.1.2013, viitattu 21.7.2023
3. ↑  Anaesthesia recommendations for Andersen disease Orphan Anesthesia, viitattu 21.7.2023
**Bronisława Wajs** (17. elokuuta 1908 Lublin – 8. helmikuuta 1987 Inowrocław) oli puolalainen romanikielellä kirjoittava mustalaisrunoilija, joka tunnettiin yleisesti hänen romanikielisellä nimellä Papusza. Nimi tarkoittaa nukkea.

Elämä
-----

Bronisława Wajs syntyi romaniperheeseen, joka vaelsi Puolassa Podoliassa, Volyniassa ja Vilnan läheisyydessä. Hän oli poikkeuksellinen romaninainen, koska hän opetteli lukemaan ja kirjoittamaan. Hän ei kuitenkaan käynyt koulua.

Hän meni kuusitoistavuotiaana naimisiin 24-vuotta vanhemman isäpuolen veljen Dionizy Wajsin kanssa. He eivät saaneet lapsia ja hedelmättömyys oli yksi syy, miksi hänet suljettiin romaniyhteisön ulkopuolelle.

Runot
-----

Bronisława Wajsin runojen julkisuuteen tulon taustalla oli vuonna 1949 romaniyhteisöön liittynyt Jerzy Ficowski, joka huomasi Papuszan lahjakkuuden. Hän käänsi romanikielelle, joskus hyvin vajavaisesti, kirjoitetut säkeet puolaksi. 

Papuszan koko säilynyt kirjallinen tuotanto on vain noin neljäkymmentä käsinkirjoitettua teosta. Hän jätti myös muutamia proosatekstejä, jotka kuvaavat mustalaisten elämää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Papusza (Bronisława Wajs) | Życie i twórczość | Artysta *Culture.pl*. Viitattu 9.4.2023. (puolaksi)
2. ↑  Papusza (Bronislawa Wajs) *rombase.uni-graz.at*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 9.4.2023.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mikko Lallukka** (25. joulukuuta 1929 – 5. helmikuuta 2003) oli suomalainen everstiluutnantti ja Kuopion lentoaseman päällikkö.

Lallukan elämäntyö liittyi laajalti ilmailuun, ja hän vaikutti vapaaehtoisen ilmailu- ja maanpuolustustyön parissa aktiivisesti vielä eläkevuosinaankin. Hän palveli monissa tehtävissä ilmavoimissa 19 vuotta ja toimi reserviin siirryttyään Kuopion keskuslentoaseman päällikkönä lähes 25 vuoden ajan (1968–1993).

Mikko Lallukka tunnettiin itsekin monialaisena ilmailijana. Nuoruudessaan hän oli menestynyt lennokkiurheilija ja purjelentäjä. Sotilaslentouralla hän oli Suomen ilmavoimien viimeisiä Messerschmitt-lentäjiä. Päättäessään sotilasuransa hänellä oli poikkeuksellisen laaja sotilaskoneiden tuntemus ja lentokokemus aina MiG-21-hävittäjiin asti. Hän toimi muun muassa Suomen ilmailuliiton moottorilentokeskustoimikunnan puheenjohtajana ja ilmailuliiton hallituksen jäsenenä 1970-luvulla. Hän voitti kolmesti moottorilennon Suomen mestaruuden (1957, 1958, 1961).

Lallukka palkittiin 1962 Suomen ilmailun arvostetuimmalla tunnustuspalkinnolla, Harmon-patsaalla.

Hallintouransa viimeisinä vuosina Lallukka oli keskeisesti mukana silloisen ilmailuhallituksen muuttamisessa Ilmailulaitokseksi (nyk. Finavia). Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ohella hän harrasti eläkkeellä olleessaan sotahistoriaa ja hanurinsoittoa. Hän toimi muun muassa Kuopion Harmonikkakerhon puheenjohtajana ja Suomen harmonikkaliiton valtuuston puheenjohtajana.

Kadettikurssin 37 Lallukka kävi 1951–1953. Hänet ylennettiin reservissä everstiluutnantiksi 1979. Karjalan lennoston killan puheenjohtajana hän toimi 1984–1990. Lallukka oli Kuopion sotilaspoikien killan puheenjohtaja 1996–2003.

Lähteet
-------

1. ↑  KUOLLEET | Ilmailumies oli aktiivinen eläkkeelläkin *Helsingin Sanomat*.  8.2.2003. Viitattu 10.2.2021.
2. ↑  *Rissalan lentokenttä, Kuopion lentoasema 1940-1990*. Kuopion lentoasema, 1990. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.2.2021).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Bronte** on uimaranta ja lähiö Sydneyssä, Australiassa. Bronte sijaitsee 8 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Weaverleyn piirikunnassa.

Bronte Beach sijaitsee Nelson Bayssa Bronte Parkin ympäröimänä. Bronte tarjoaa kalliokävelyä Coogeelle Weaverleyn hautausmaan, Tamaraman ja Bondi Beachin kautta. Bronte sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä Bondi Beachista. 

*The Sydney Morning Herald* -lehti listasi Bronten Sydneyn parhaaksi lähiöksi.

Historia
--------

Robert Lowe osti 42 eekkeriä maata Mortimer Lewisiltä, joka omisti suurimman osan alueesta 1830-luvulla. Lowen koti valmistui vuonna 1845 ja nimettiin Bronte Houseksi. Yksi kerroksinen kivibungalow sijaitsi Bronte Roadille, ja sen omistaa nykyisin Waverleyn piirikunta.

Lowesta tuli New South Walesin piirikunnan hallituksen jäsen ja hän muutti myöhemmin takaisin Englantiin, jossa hänestä tuli *The Times* -lehden kirjoittaja.

Galleria
--------

* Vesiputous, Bronte GullyVesiputous, Bronte Gully
* Kävelykatu Bronte Beachilla iltahämärän aikaanKävelykatu Bronte Beachilla iltahämärän aikaan
* Bronte Park iltahämärän aikaanBronte Park iltahämärän aikaan
* Bronte iltahämärän aikaanBronte iltahämärän aikaan
* Bronte Beach aamunkoiton aikaanBronte Beach aamunkoiton aikaan
* Bronte House edestä katsottunaBronte House edestä katsottuna
* Bronte House sivustaBronte House sivusta
* Bronte Beach etelästäBronte Beach etelästä

Katso myös
----------

* Sydneyn rannat

Lähteet
-------

1. ↑  Bronte Australian Bureau of Statistics. Viitattu 21.4.2022. (englanniksi)
2. ↑  Gregory's Sydney Street Directory, Gregory's Publishing Company, 2007
3. ↑  Sydney Morning Herald, 7 June 2008
4. ↑  The Heritage of Australia, Macmillan Company, 1981,p.2/121

Linkkejä
--------

* Bronte surf-hengenpelastaja kerho
* Bronten rantaopas (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bronten kotisivut
Banguin yliopiston rakennuksia Avenue des Martyrs -kadun varrella.
**Banguin yliopisto** (ransk. *Université de Bangui*) on Keski-Afrikan tasavallassa toimiva julkinen yliopisto. Se toimii maan pääkaupungissa Banguissa. Hallinnollisesti yliopisto on maansa korkeakoulutuksesta sekä tieteellisestä ja teknisestä tutkimuksesta vastaavan ministerin alaisuudessa. Yliopiston rehtorina on toiminut muiden muassa Jean-Laurent Syssa-Magalé ja Faustin-Archange Touadéra.

Ennen Ranskan siirtomaan Oubangui-Charin eli nykyisen Keski-Afrikan tasavallan itsenäistymistä useimmat opiskelijat muuttivat Ranskaan suorittamaan korkeakouluopintojaan. Vuoden 1958 itsenäistymisen jälkeen valtio osallistui korkeakouluopetuksen kehittämiseen *FESAC*-säätiön myötä. FESAC toimi useiden vanhojen siirtomaiden alueilla järjestäen erikoistunutta koulutusta, esimerkiksi Keski-Afrikan tasavallassa toimi maatalousinstituutti.

FESAC:n toiminta päättyi 1960-luvun lopulla. 12. marraskuuta 1969 perustettiin valtion määräyksestä Banguin yliopisto. Toiminta aloitettiin vuonna 1971. Yliopisto laajensi opetusalojaan, jotka sisältävät nykyisin maatalouden lisäksi tieteellistä tutkimusta, oikeustiedettä, taloustiedettä, maaseudun kehitystä ja vapaita taiteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Université de Bangui L’Agence universitaire de la Francophonie (AUF), auf.org. Viitattu 3.7.2018. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* L’Université de Bangui modernise sa pédagogie (5.4.2018) (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) (centrafriqueactu.com)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Museorakennus
**Brücke-museo** on Berliinin Grunewaldin kaupunginosassa toimiva taidemuseo, joka on omistettu vuosina 1905–1913 toimineen avantgardistisen taiteilijaryhmä Die Brücken töille. Se on eräs Saksan merkittävimmistä ekspressionistisen taiteen kokoelmista.

Museon pohjana on taidemaalari Karl Schmidt-Rottluffin 80-vuotispäivänään joulukuussa 1964 tekemä lahjoitus, jonka yhteydessä hän lahjoitti 80 työtään Berliinin kaupungille. Arkkitehti Werner Düttmannin suunnittelema museorakennus rakennettiin 1966–1967 Bauhaus-tyyliin. Myöhemmin myös Erich Heckel lahjoitti töitään museolle. Kokoelmat käsittävät nykyisin noin 400 taideteosta. Joukossa on Schmidt-Rottluffin ja Heckelin ohella myös Ernst Ludwig Kirchnerin, Fritz Bleylin, Max Pechsteinin, Otto Muellerin ja Emil Nolden töitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edelgard Abenstein & Jeannine Fiedler: *Taide & Arkkitehtuuri: Berliini* (suom. Pirkko Roinila), s. 184. Tandem Verlag (h. f. ullmann) 2009. Alkuteos Kunst & Architektur Berlin.
2. ↑  The Brücke Museum (englanniksi) Viitattu 25.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brücke-museo** Wikimedia Commonsissa

* Museon kotisivu (saksaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee jokea. Bani on myös georgialainen kirjain.*

**Bani** on Nigerin oikeanpuoleinen sivujoki Malissa. Sen pituus on 416 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 130 000 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Norsunluurannikolta virtaavista Baoulé- ja Bagoéjoista, jotka yhtyvät Dioïlan lähellä. Se virtaa tasangolla hitaasti kohti itää ja kääntyy sitten vähitellen kohti pohjoista. Sanin kaupungin alapuolella Bani muodostaa laajan tulva-alueen, joka yhtyy Djennén tienoilla Nigerin sisämaasuistoon. Joki laskee Nigeriin Moptin kaupungin luona. Tärkein sivujoki on Sikasson koillispuolelta virtaava Banifing (yksi monista samannimisistä joista).

Banin keskimääräinen virtaus Dounan mittausasemalla on 513 kuutiometriä sekunnissa. Virtaus on suurimmillaan elokuusta marraskuuhun. Joinakin vuosina joki on maaliskuusta kesäkuuhun kokonaan kuiva.

Sanin lähelle rakennettiin vuonna 2006 keinokastelua varten Talon säännöstelypato. Suunnitteilla on myös padon rakentaminen Djennén lähelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski spravotšnik, tom 1*, s. 310. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. 1 2  *The Niger River Basin: A Vision for Sustainable Management*, s. 13–14. Washington, DC: The World Bank, 2005. 0-8213-6203-8. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  *Monographie hydrologique du fleuve Niger. Tome II: Cuvette Lacustre et Niger Moyen*, s. 16. Paris: Orstom, 1986. ISBN 2-7099-0790-9. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  UNH/GRDC: Station Douna *grdc.sr.unh.edu*. Viitattu 20.1.2018.
**Elektryon** oli kreikkalaisessa mytologiassa Perseuksen ja Andromedan poika ja Mykenen kuningas. Hänen puolisonsa oli joko Anakso, joka oli hänen veljensä Alkaioksen tytär ja Amfitryonin sisar, tai vaihtoehtoisesti jompikumpi Pelopsin tyttäristä, joko Eurydike tai Lysidike. Hänen vaimonsa synnytti hänelle tyttären Alkmenen ja useita poikia. Elektryon sai tämän lisäksi fryygialaisen Midean kanssa pojan, Likymnioksen.

Elektryonin veljen Mestorin jälkeläisen Pterelaoksen kuusi poikaa saapuivat Mykeneen vaatimaan osuuttaan valtakunnasta. Kun Elektryon torjui heidän vaatimuksensa, he ajoivat hänen karjansa pois; tämän seurauksena Elektryonin pojat taistelivat heitä vastaan, kunnes osapuolista olivat jäljellä ainoastaan Likymnios ja Eueres. Taistelusta selviytyneet avustajat purjehtivat lauma mukanaan pois ja myivät karjan elisläiselle Polyksenokselle, jolta sen osti Elektryonin veljenpoika Amfitryon, jolle Alkmene oli luvattu puolisoksi. Hänen palauttaessaan karjaa sedälleen yksi lehmistä kuitenkin hyökkäsi, ja pysäyttääkseen sen hän heitti sitä nuijalla. Nuija kimposi lehmän sarvista Elektryonin päähän ja tämä kuoli. Elektryonin veli Sthenelos otti valtaistuimen haltuunsa ja karkotti Amfitryonin maasta syyttäen häntä murhasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.4.5 (engl. käännös)
2. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 4.9.1 (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.4.6 (engl. käännös)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Perseus** | **Mykenen kuningas**1300-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Amfitryon** |
**Banja Lukan taistelu** käytiin 4. elokuuta 1737 Banja Lukan kaupungin alueella Bosniassa. Se oli ensimmäinen merkittävä taistelu Itävallan–Turkin sodassa ja päättyi osmanien voittoon.

Taustaa
-------

Juuri ennen sodan alkamista osmanit siirsivät Bosnian joukoistaan joukon ammattisotilaita vahvistamaan Venäjän vastaisen sodan rintamaa. Tämän vuoksi Itävallan oli aluksi verrattain helppo marssia Bosniaan. Prinssi Joseph Friedrich von Sachsen-Hildburghausenin johtama Itävallan keisarillinen armeija ylitti rajan viidestä eri kohdasta 29. kesäkuuta 1737. Hildburghausenin joukot olivat perusteellisesti koulutettuja, sekä ajanmukaisesti aseistettuja ja organisoituja. Pohjoisessa Itävallan liittolainen Venäjä oli saavuttanut useita voittoja osmaneista, joten itävaltalaiset suhtautuivat optimistisesti omiin mahdollisuuksiinsa.

Bosniaa oli hallinnut sarja kyvykkäitä osmanikuvernöörejä, jotka olivat pyrkineet kouluttamaan ja varustamaan paikallista nostoväkeä parhaansa mukaan. Lisäksi virassa ollut kuvernööri Hekimoğlu Ali pašša oli monessa konfliktissa mukana ollut taitava ja kunnianhimoinen sotilasjohtaja. Hän tarttui nopeasti toimeen järjestääkseen alueelle puolustuksen. Nostoväestä koostuvaa bosnialaista puolustusarmeijaa johtivat pääosin eläkkeellä olevat osmanivirkamiehet ja upseerit. Lisäksi joissakin osastoissa valittiin johtajia äänestämällä.

Taistelu
--------

Nostoväestä koostunut kirjava puolustusarmeija onnistui heti alkuun väijyttämään ja tuhoamaan yhden viidestä prinssi Hildburghausenin marssirivistöstä Ostravican kylän lähellä 22. heinäkuuta. Samaan aikaan Hildburghausenin pääjoukot olivat tavoittaneet Banja Lukan ja järjestäytyivät piirittämään kaupunkia. Piirittäjät olivat huolettomia ja luottivat määrälliseen ylivoimaansa. 24. heinäkuuta Ostravicasta palaava puolustusarmeija teki uhkarohkean iskun piiritysleiriin. Nostoväki onnistui lyömään piiritysjoukot hajalle sekä kaappaamaan suurimman osan itävaltalaisten tykistöstä. Yllätetty itävaltalaisarmeija aloitti vetäytymisen kohti Vrbas-jokea, jonne Hekimoğlu Ali pašša oli järjestänyt väijytyksen. Hän toi paikalle 20 000 miehen vahvuisen osaston ja hyökkäsi itävaltalaisten kimppuun. Hildburghausenin armeija luhistui menetettyään määrällisen ylivoimansa. Ne, jotka pystyivät pakenivat uimalla Vrbasin yli, kun loput kaatuivat taistelussa tai jäivät vangiksi. Taistelussa Itävalta menetti tuhansia sotilaita sekä suuren osan aloitekyvystään Bosniassa. Ylivoimaisesta vastustajasta saavutettu voitto inspiroi osmaneita ja sota Itävaltaa vastaan jatkui heille menestyksekkäänä.

Lähteet
-------

* Aksan, Virginia H.: *Ottoman Wars 1700–1870*. Pearson Education, 2007. ISBN 0582308070.
* Uyar, Mesut ; Erickson, Edward J.: *A Military History of the Ottomans – From Osman to Ataturk*. ABC-Clio, 2009. ISBN 978-0-313-05603-1.

### Viitteet

1. 1 2 3  Uyar, Erickson 2009 s. 105–107
2. 1 2 3  Aksan 2007, s. 110–111
**Iilijärvi** on metsäjärvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria.

Maantiede
---------

Iilijärven pituus on 160 metriä ja leveys 100 metriä. Järveä ympäröi metsämaa ja suo. Pohjoisrannalla sijaitsee metsästysmaja. Saaria ei ole. Iilijärven pohjoispuolella sijaitseva Iilijärvenmäki kohoaa yli sata metriä merenpinnan yläpuolelle.

Iilijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.

Iilijärvi on pienin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.

Iilijärvi (18.072.1.001) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Iilijärven ohella Savijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Iilijärveltä luoteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iilijärvi, vakavesi, Pukkila
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.6.2021.
3. ↑  Iilijärvi. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
4. ↑  MUSTI-PORVOONJOEN KALATALOUSALUE (pdf) (pdf-sivu 25/59) *Mustiporvoonjoki.fi*.  Arkistoitu 8.6.2021. Viitattu 4.6.2021.
5. ↑  Pukkila. Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
6. ↑  Virenojan - Kolisevanojan valuma-alue (18.072). Järviwiki. Viitattu 4.6.2021.
Deepak Bista
**Deepak Bista** (s. 2. heinäkuuta 1976 Dlanaach) on nepalilainen taekwondoin.

Bista sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 jaetulle seitsemännelle sijalle miesten alle 80 kg:n painoluokassa. Hän hävisi sarjan kultamitalistille, iranilaiselle Hadi Saeille ja pronssimitalistille, kiinalaiselle Zhu Guolle. Hän sijoittui kolmanneksi Aasian olympiakarsintaturnauksessa 2008.

Bista sai pronssia Aasian kisoissa Busanissa 2002 ja Dohassa 2006. Hän oli ensimmäinen urheilija, joka voitti kultamitalin neljissä peräkkäisissä Etelä-Aasian kisoissa: Kathmandussa 1999, Islamabadissa 2003, Colombossa 2006 ja Dhakassa 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Deepak Bista *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.9.2009. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
2. ↑  Taekwondo at the 2008 Beijing Summer Games: Men's Welterweight *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.9.2009. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Bista, Deepak *taekwondodata.com*. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
4. ↑  Bista signs off with car *ekantipur.com*.  1.2.2015.  Arkistoitu 22.5.2015. Viitattu 25.4.2015. (englanniksi)
**Dino Civano Dinler** (s. 7. lokakuuta 1970 Turkki) on suomalainen pokeriammattilainen.

Lapsuus
-------

Dinler syntyi erittäin köyhiin oloihin turkkilaiseen Derikin kaupunkiin, joka sijaitsee Mardinin provinssissa. Dinler oli useista sisaruksistaan nuorimmaisia. 

Dinler huomasi jo varhain lahjansa korttipeleissä, joissa panoksena käytettiin oliiveja.

Nuoruus ja lähtö maailmalle
---------------------------

Istanbulissa tekemiensä yliopisto-opintojen jälkeen Dinler halusi nähdä maailmaa ja ennen kaikkea lähteä kiertämään maailman kasinoita. Hän oli haalinut itselleen pelikassan. Dinler voittikin Monte Carlossa suurehkon summan kansainvälisestä turnauksesta juuri ennen Suomeen saapumistaan. Hetkeä myöhemmin Dinler tapasi Pariisissa suomalaisen naisen, joka kutsui hänet visiitille Suomeen.*lähde?*

Suomeen
-------

Dinler saapui Suomeen vuonna 1988. Tämän jälkeen hän on tehnyt itseään tutuksi suomalaiselle pokeriväelle. Hän voitti noin kymmenen vuotta saapumisensa jälkeen Suomen mestaruuden Texas hold 'emissa 1997. Tämän jälkeen hän on sijoittunut toistuvasti kolmen parhaan pelaajan joukkoon vuotuisissa casinon listauksissa. Vuonna 2007 Dinler oli finaalipöydässä Midnight Sun -turnauksen Texasholdem No Limit -pikkuturnauksessa ja voitti samana vuonna Tallinnassa pelatun kansainvälisen turnauksen. Vuoden 2008 NL-pääturnauksessa Dinler sijoittui viidenneksi kuitaten siitä 37 107 euroa. Sen jälkeen vuorossa oli jälleen tuloksekas visiitti Viroon ja Tallinnasta irtosi jälleen ykköstila. Syksyllä Dinler jatkoi ollen ratkaiseva pelaaja Suomen ja Ruotsin välisessä pokerimaaottelussa. Dinler oli koko neljän turnauksen sarjan paras pelaaja. Lisäksi hän sai Terminaattori-palkinnon, koska hän tiputti eniten ruotsalaisia pelipöydistä.

Ammattilaisuus
--------------

Club4Aces ilmoitti 18. heinäkuuta 2008 solmineensa vuoden sopimuksen Dinlerin kanssa. Tämä takasi Dinlerille sisäänostot kaikkiin vuoden sisällä pelattaviin EPT-turnauksiin sekä joihinkin muihin suuren sisäänoston turnauksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Salonen, Tero: Dino Dinler, oliiveilla pelaamisesta ison rahan ammattilaispöytiin *HS Blogit*.  9.1.2008.  Arkistoitu 10.2.2009. Viitattu 7.2.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Dino Dinler - pokeriturnausvoitot (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dino Dinlerin videohaastattelu 12.2.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
Onnettomuudessa tuhoutunut pakettiauto ja sen törmäyksen jälkeen irronneita osia.
**Iin junaturma** tapahtui keskiviikkona 9. helmikuuta 2000 kello 15.04.48 Iissä, Oulun pohjoispuolella, Olhavan ja Iin liikennepaikkojen välillä rataosuudella Oulu–Tornio.

Rovaniemeltä Oulun kautta Kajaaniin matkalla ollut pikajuna P 974 ja rataa ylittämässä ollut pakettiauto törmäsivät toisiinsa vartioimattomassa Akolan metsäautotien tasoristeyksessä. Törmäyksen seurauksena juna suistui kiskoilta ja pakettiauto vaurioitui käyttökelvottomaksi.

Törmäyksessä Mercedes-Benz 307D -mallisen pakettiauton peräosa kiilautui raskaan dieselveturin alle suistaen sen ja kaikki junan neljä vaunua raiteilta. Junan nopeus oli törmäyshetkellä 120 km/h. Onnettomuudessa vakavimmin loukkaantui veturinkuljettaja, lievempiä vammoja saivat pakettiauton kuljettaja ja yhdeksän junamatkustajaa.

Yhteentörmäyksessä veturin kulkusuunnassa etummainen teli suistui heti kiskoilta. Veturi jatkoi matkaansa työntäen pakettiautoa edellään noin 25 metrin matkan ennen kuin auto sinkoutui junan oikealle puolelle. Veturin takateli pysyi kiskoilla ainakin 100 metrin matkan törmäyskohdasta, jolloin veturi suistui alas ratapenkereelle vieden ensimmäisen vaunun mukanaan.

160 metrin päässä tasoristeyksestä veturin keula törmäsi maahan, ja veturi kääntyi lähes 180 astetta keula tulosuuntaan kaatuen vasemmalle kyljelleen, ja se liukui vielä kyljellään perä edellä 25 metrin matkan ennen pysähtymistään 185 metrin päähän tasoristeyksesta ja 18 metrin päähän radasta.

Myös junan ensimmäinen vaunu kaatui kyljelleen suistuvan veturin vetäessä sen etutelin pois kiskoilta ja takaa tulevien vaunujen pakottaessa sen pois raiteilta. Loukkaantuneista matkustajista kuusi istui ensimmäisessä vaunussa. Loput kolme vaunua suistuivat kiskoilta mutta pysyivät pystyssä raiteen päällä.

Onnettomuuden seurauksena junan veturi, Dr16 nro 2814, jouduttiin pahoin vaurioituneena hylkäämään. Veturista tuli näin ollen Dr16-sarjan ensimmäinen hylätty veturi. Myös junan ensimmäinen vaunu hylättiin. Onnettomuuden kokonaiskustannukset olivat noin 20,3 miljoonaa markkaa (noin 3,4 miljoonaa euroa).

Lähteet
-------

* *Tutkintaselostus B1/​2000R Onnettomuus Iissä Akolan vartioimattomassa tasoristeyksessä 9.2.2000*. Onnettomuustutkintakeskus, 2000. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 2.7.2022).

### Viitteet

1. ↑  Tutkintaselostus B 1/2000 R, liite
2. ↑  Tutkintaselostus B 1/2000 R, III-IV
Taiteen reunoilla 

---

Suuntaukset 

Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide

Tekijöitä Suomesta 

Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa

Tekijöitä ulkomailta 

William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

**Ensio Toivo Iivari Tuppurainen** (3. heinäkuuta 1924 Hirvensalmi – 3. lokakuuta 2014) oli suomalainen Valkealassa asunut kansantaiteilija ja kuvanveistäjä.

Tuppurainen asui Valkealan Kääpälän kylässä entisessä kaupparakennuksessa Vekaranjärven varuskuntaan vievän tien varrella. *Onnelaksi* tai *Jätkän taulutaloksi* nimetyssä rakennuksessa oli aiemmin yleisölle avoin taidegalleria, jossa oli esillä Tuppuraisen tekemiä maalauksia. Nykyisin varsinainen galleria on suljettu, mutta talon pihamaalla on edelleen avoinna protestikylteistä ja veistoksista koostuva pihanäyttely. Pihamaalla oli aikanaan muun muassa kohua herättänyt suurikokoinen *Penispatsas*. Tuppuraisen maalausten aiheet vaihtelivat perinteisestä maisemakuvauksesta yhteiskunnalliseen protestiin ja pilakuviin. Yhteiskunnallinen protesti muodostikin tärkeän osan Tuppuraisen taiteesta sekä maalauksien, protestikylttien että veistosten muodossa, ja hänen pihanäyttelyään kuvattiin pysyväksi mielenosoitukseksi. Tuppurainen arvosteli teoksissaan suomalaisia poliitikkoja asioiden huonosta hoitamisesta ja lupausten pettämisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus.  *Kouvolan Sanomat*, 19.10.2014, s. 19. ISSN 1798-9329.
2. ↑  Ensio Tuppurainen *itenet.fi*. Viitattu 17.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Jyrki Parkkisen kuva Tuppuraisen pihalta vuodelta 2006

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Iikka Nurmonen** (s. 10. joulukuuta 1993 Maaninka) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja.

Nurmonen on voittanut ohjastamillaan hevosilla useita suurkilpailuja. Next Directionilla hän voitti St Michel -ajon vuonna 2020 ja voittotulos 1.08,9 on kaikkien matkojen Suomen ennätys. Next Directionin ohjissa hän on voittanut myös Suomen mestaruuden 2019 ja 2020. Midnight Hourin hän ohjasti voittoon vuoden 2017 St Michel -ajossa ja Ruotsissa Åby Stora Pris -kilpailussa. Nurmonen voitti uransa 1000. voiton hevosilla Kuopion Sorsasalossa 13. maaliskuuta 2021. Nuorille ohjastajille tarkoitettuun, ensimmäiseen Salamakypärät-kilpailuun vuonna 2012 osallistunut Nurmonen voitti kilpailun. Hän kilpaili poniraveissa vuosina 2005-2009 ja voitti 14 lähtöä 107 ajamastaan kilpailusta.

Nurmonen valmentaa ravihevosia Lahdessa Jokimaan ratatallilla puolisonsa Jenni Tuokon kanssa. Nurmosen isä on ravivalmentaja Ossi Nurmonen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Harri Lind: Heilu keinuni korkealle *Hevosurheilu.fi*.  14.3.2021.  Arkistoitu 14.3.2021. Viitattu 8.9.2021.
2. ↑  Henkilön perustiedot, Nurmonen Iikka, (80887) *heppa.hippos.fi*. Viitattu 8.9.2021.
3. 1 2 3  Runsten, Kaijaleena ja Niittynen, Riku: Suomen nopein ohjastaja Iikka Nurmonen on nyt myös tuhannen voiton klubissa *MT Ravinetti*.  Arkistoitu 15.3.2021. Viitattu 8.9.2021.
4. ↑  Iikka Nurmonen liittyi Tuhannen voiton klubiin Kuopiossa *Hippos*.  18.3.2021.  Arkistoitu 8.9.2021. Viitattu 8.9.2021.
5. ↑  Salamakypärät *Hippos*. Viitattu 8.9.2021.
6. ↑  Vivian Roine: Raviurheilun nuorisotyö 2000-luvulla *theseus.fi*.  2013. Viitattu 8.9.2021.
**Deepal Warakagoda** (s. 1965) on srilankalainen lintutieteilijä.

Warakagoda työskenteli nuorempana elektroniikan parissa, mutta on jo vuosia tutkinut lintuja. Hän perusti "Bird and Wildlife Teamin", joka järjestää linturetkiä, joilla hän toimii myös oppaana. Warakagoda perusti "Drongo Nature Sounds Library"n, ainoan laatuaan Sri Lankassa, ja hän toimii "Ceylon Bird Clubin" sihteerinä. Lisäksi hän on Aasian vesilintulaskentojen (Asian Waterbird Census) kansallinen järjestelijä.

Vuonna 2004 Warakagoda ja Pamela C. Rasmussen nimesivät tieteelle uuden pöllöslajin *Otus thilohoffmanni*, jonka Warakagoda oli löytänyt jo 2001. Hän on lisäksi löytänyt Sri Lankalle 15 uutta lintulajia ja julkaissut suuren joukon kirjoituksia maansa linnustosta.

Warakagoda on Sri Lankan johtava luonto- ja lintuäänitteiden tekijä*kenen mukaan?*, ja on tuottanut maansa ainoan laaja-alaisen lintuäänitteen (CD ja nauha). Hänen asiantuntemuksensa oli tärkeässä osassa Rasmussenin toimittamassa teoksessa *Birds of South Asia. The Ripley Guide* (2005). Hän on perehtynyt myös maansa nisäkkäisiin ja perhosiin.

Teoksia
-------

* *A Guide to the Birds of Sri Lanka*, G. M. Henry. Kolmas painos (1998), jonak ovat toimittaneet Thilo W. Hoffmann, Deepal Warakagoda ja Upali Ekanayake. ISBN 0-19-563813-1
* *Photographic Guide to Birds of Sri Lanka*, yhdessä Gehan De Silva Wijeyeratnen kanssa. T.S.U.De Zylva (2000). ISBN 1-85974-511-3
* *The Bird Sounds of Sri Lanka. An Identification Guide Part 1* (1997, toinen painos 2001) nauhoite
* *The Bird Sounds of Sri Lanka. An Identification Guide Part 2* (1998) nauhoite
* *The Bird Sounds of Sri Lanka. 99 Species* (2003) CD
* *The Bird Sounds of Sri Lanka. Habitat Edition 2005* (2005) nauhoite

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**DATA** (sanoista *"Debt, AIDS, Trade, Africa"*- eli Velka, AIDS, Kaupankäynti, Afrikka) on 
U2-rockyhtyeen keulahahmon, laulaja Bonon yhdessä Bobby Shriverin ja Jubilee 2000-liikkeen aktivistien kanssa perustama yleishyödyllinen järjestö. DATA tähtäsi poistamaan Afrikasta velan ja AIDS/HIVin. DATA rohkaisi amerikkalaisia ottamaan yhteyttä senaattoreihin ja lainsäätäjiin ja valittuihin virkamiehiin. 

Alkurahoitus tuli Bill ja Melinda Gates Foundationilta (Bill ja Melinda Gatesin säätiö), sijoittaja-rahoittaja George Sorosilta ja teknologia yrittäjä Edward W. Scottilta.

DATA oli myös perustamassa ONE-kampanjaa (ONE Campaign), joka myös tähtäsi Afrikan ongelmien poistamiseen.

Vuonna 2007, DATA ja ONE Campaign päättivät yhdistyä ja 2008 tammikuussa ne sulautuivat yhteen uutena nimenään ONE.

Lähteet
-------

* reuters.com/article/2007/10/29/us-bono-campaign-idUSN2953856520071029
* one.org/international/policy/the-2013-data-report-special-report-tracking-development-assistance/
* content.time.com/time/printout/0,8816,1142270,00.html
**Ensti Emil Kullervo Pohjola** (18. lokakuuta 1928 Ylistaro – 8. lokakuuta 2009) oli suomalainen kuoronjohtaja, sellisti ja lääkäri.

Henkilöhistoria
---------------

Pohjolan vanhemmat olivat muusikko Heino Jalmari Pohjola ja Elli Esteri Perttu. Hän oli Erkki Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Pohjolan puoliso vuodesta 1951 oli Eeva Emiilia Koskimaa. Heidän poikansa Pekka Pohjola tuli tunnetuksi jazz- ja popbasistina. Toinen poika viulisti Jukka Pohjola (s. 1963) on Radion sinfoniaorkesterin jäsen. Pohjola tuli ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseosta 1947, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954 ja erikoistui anestesiaan 1961, jolloin hänestä tuli myös Koskelan sairaskodin anestesialääkäri.

Toiminta kuoronjohtajana
------------------------

Pohjola johti useita kuoroja kuten Ylioppilaskunnan laulajat ja Suomen Laulu, joiden kanssa teki ulkomaan kiertueita ja saavutti voittoja kansallisissa ja kansainvälisissä kuorokilpailuissa. Pohjola toimi Sulasolin taiteellisena johtajana 2. kesäkuuta 1973 – 25. toukokuuta 1974.

Lähteet
-------

* Gummeruksen uusi tietosanakirja
* Kuoronjohtaja Ensti Pohjola kuollut YLE

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 494. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Heli Kaarina Haapalainen** (s. 14. huhtikuuta 1967 Kemi) on suomalainen näyttelijä.

Haapalainen valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1991 ja oli sen jälkeen lyhyen aikaa kiinnitettynä näyttelijänä Kotkan kaupunginteatterissa. Syksyllä 1992 hän siirtyi Oulun kaupunginteatteriin. Hän on esittänyt Oulussa muun muassa Hannaa samannimiseen romaaniin perustuvassa näytelmässä *Colorado Avenue* vuonna 2000, Irina Arkadinaa näytelmässä *Lokki* vuonna 2006, Railia näytelmässä *Gabriel, tule takaisin* vuonna 2012 ja Dodoa samannimiseen elokuvaan perustuvassa näytelmässä *Breaking the Waves* vuonna 2015.

Haapalainen on ollut vierailevana näyttelijänä Kansallisteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Ryhmäteatterissa. Hän on ollut myös improvisaatioteatteriryhmä Örkkien jäsen 2000-luvun alusta. Vuosina 2001 ja 2002 Haapalainen kilpaili television teatterivisailussa *Thilia Thalia* yhdessä Oulun kaupunginteatterin ja Örkit-ryhmän kollegansa Janne Raudaskosken kanssa. He sijoittuivat ensimmäisenä vuonna kilpailussa toiseksi ja jälkimmäisenä vuonna kolmanneksi.

Haapalaisen teatterin ulkopuolisiin töihin on kuulunut muun muassa Terhi Lindmanin rooli Elisa Viihteen alkuperäissarjassa *Kaikki synnit*, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin vuonna 2019.

Haapalainen on naimisissa tanssija-koreografi, tanssinopettaja Antti Kairakarin kanssa. Hänellä on kolme lasta, poika ja kaksi tytärtä. Hänen poikansa Samuli näytteli lapsena toista vuonna 2002 valmistuneen lyhytelokuvan *Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja* pikkupojista.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppälä, Riitta & Tainio, Ilona (toim.): *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1993*, s. 139. Helsinki: Tammi, 1993. ISBN 951-31-0236-X.
2. 1 2 3  Heli Haapalainen Oulun kaupunginteatteri. Viitattu 6.7.2019.
3. ↑  Kauppinen, Eeva: Ruuhkavuodet ovat Oulun kau­pun­gin­teat­te­rin näyttelijälle elämän parasta elämää *Kaleva*.  18.4.2017. Viitattu 6.7.2019.
4. 1 2  Blåfield, Marjaleena: Heli ja Janne kuvaruudun tällä puolen *Kaleva*.  31.8.2002. Viitattu 6.7.2019.
5. ↑  Göteborgin elokuvajuhlilla palkittu Kaikki synnit -sarja on nyt katsottavissa Elisa Viihde Aitiossa  5.4.2019. FiCom.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 6.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Heli Haapalainen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |