recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karisjärvi** on matala humusjärvi Karisjärven kylässä Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 56 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 29 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Karisjärven pituus kaakosta luoteeseen on runsaan kilometrin, leveys on 600 metriä. Saaria ei ole. Järveä reunustaa pääosin metsämaa, pohjoisessa ja koillisessa on peltoaukeita. Karisjärveen virtaa Vallinoja etelästä, Karisjärvestä virtaa puro luoteeseen. Runsas kilometri Karisjärvestä pohjoiseen sijaitsee Niemilampi, idässä on Rausjärvi, etelässä Tuhkuri ja Kesola sekä lounaassa Iso Mustalampi.

Asutus kuormittaa Karisjärveä jonkin verran, järven ekologinen tila on tyydyttävä.

Karisjärvi (23.062.1.011) kuuluu Pusulanjärven alueeseen (23.062), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Karisjärvi on Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Karisjärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 15.5.2021.
3. 1 2 3  Karisjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 15.5.2021.
4. ↑  Karisjärvi. Järviwiki. Viitattu 15.5.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 15.5.2021.
**Peter Robin Mikael Seligson** (s. 1964) on Ahlströmin sukuun kuuluva suomalainen yritysjohtaja.

Seligson kirjoitti ylioppilaaksi 1982, minkä jälkeen hänellä oli omien sanojensa mukaan mahdollisuus päästä opiskelemaan London School of Economicsiin, sillä hänen äitinsä ystävä oli kyseisen koulun rehtori. London School of Economics keskittyi kuitenkin Seligsonin mielestä liikaa politiikkaan, ja hän lähtikin Sveitsiin opiskelemaan liiketaloutta St. Gallenin yliopistoon. Valmistuttuaan kauppatieteiden lisensiaatiksi Seligson palasi takaisin Suomeen. Hän toimi Arctos Securitiesin myyntijohtajana vuosina 1987–1991. Vuonna 1991 Seligson nimitettiin toimitusjohtajaksi Alfred Bergille, joka oli tuolloin Suomen suurin pankkiiriliike.

Seligson toimi Alfred Bergin toimitusjohtajana vuoteen 1997 saakka, jolloin hän perusti sijoituspalvelualan Seligson & Co:n yhdessä neljän ystävänsä kanssa. Hän on yhä yhtiössä osakkaana ja toimii myös sen Phoenix-rahaston salkunhoitajana. Seligson on myös sijoitusyhtiö Meniren ja eQ Onlinen perustajahahmoja.

Seligson on ollut Ahlstromin hallituksen jäsenenä vuosina 2001–2014. Hän on istunut lisäksi Munksjön hallituksessa ja myös yhtiön hallituksen puheenjohtajana.

Uskonnoltaan Seligson on Jehovan todistaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Salo, Irmeli: Mahti katosi, rikkaus säilyi *Talouselämä*.  22.6.2006. Viitattu 13.2.2017.
2. ↑  HS Verokone *verokone.hs.fi*. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 29.12.2018. Viitattu 28.12.2018.
3. 1 2  Valkama, Vanessa: Puhjennut kupla *Tekniikka & Talous*.  14.4.2014. Viitattu 13.10.2018.
4. 1 2  Jurvelin, Kyösti: Aliarvostetut yhtiöt saaliina  6.6.2003. Morningstar. Viitattu 13.2.2017.
5. ↑  Salkunhoitajat: Peter Seligson Seligson & Co.  Arkistoitu 14.2.2017. Viitattu 13.2.2017.
6. ↑  Organisaatio: Hallitus *munksjo.com*. Munksjö. Viitattu 13.2.2017.
7. ↑  Puustinen, Terho: Herra on minun pomoni *Talouselämä*.  11.12.2001. Viitattu 13.2.2017.
Näkymä Roquelaure-vuorelta kohti Saint-Côme-d’Oltia.
**Saint-Côme-d’Olt** on Ranskan kunta Occitanien alueella Aveyronin departementin eteläosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 338. Kunta kuuluu departementissaan Lot et Palangesin kantoniin Rodezin arrondissementissa. 

Lot-joen laaksossa sijaitseva Saint-Côme-d’Oltin kunta kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Aveyronin departementissa järjestön jäsenkyliä on sen lisäksi yhdeksän.

Lähteet
-------

1. ↑  Most beautiful villages in France, Aveyron Tourism Official Website. Viitattu 20.7.2017.
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 19.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Côme-d’Olt** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Saint-Côme-d'Olt
**Tears of Steel** on Ian Hubertin kirjoittama ja ohjaama alankomaalainen lyhyt tieteiselokuva. Elokuva julkaistiin 26. syyskuuta 2012.

*Tears of Steel* jatkaa Blender Foundationin "avoimien elokuvien" sarjaa, jonka edelliset osat ovat *Elephants Dream*, *Big Buck Bunny* ja *Sintel*. Elokuva on julkaistu Creative Commons "Nimi mainittava" -lisenssin alla. Elokuva on tuotettu avoimen lähdekoodin ohjelmistojen avulla. Se julkaistiin myös YouTubessa.

Aikaisemmista Blender Foundation -lyhytelokuvista poiketen *Tears of Steel* ei pohjaudu kokonaan tietokonegrafiikkaan, vaan siinä on yhdistetty Blender-tehosteita näyttelyyn. Tarkoituksena oli kehittää Blenderin kompositointi-, värimääritys-, rotoskooppaus- ja kameraseurantaominaisuuksia. Nämä uudet ominaisuudet sisältyvät Blenderin versioon 2.64.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Pahantahtoiset robotit ovat vallanneet maailman. Amsterdamissa joukko sotilaita ja tiedemiehiä pyrkii toistamaan tietokonesimulaatiossa tapahtuman, joka käynnisti nämä hyökkäykset 40 vuotta aikaisemmin: Thom loukkasi robotikkotyttöystäväänsä Celiaa. Thom on edelleen elossa, ja Celian aivot, jotka ohjaavat robotteja, on liitetty tietokoneeseen; tiedemiehet pyrkivät keksimään jonkin keinon saada Celia lopettamaan robottisota.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tears of Steel**.
* Elokuvan kotisivu
* Elokuva YouTubessa
Liddlen syndrooma periytyy autosomaalisesti dominantisti.
**Liddlen oireyhtymä** on harvinainen aineenvaihduntaan vaikuttava perinnöllinen sairaus. Liddle johtuu yhden geenin virheestä ja aiheuttaa jo nuorella iällä vakavia komplikaatioita. Liddle johtuu joko perimästä tai mutaatiosta. Geenivirhe on autosomissa dominantisti periytyvä. Liddlen oireyhtymä siis periytyy 50 % todennäköisyydellä ja sukupuolesta riippumatta. Mutaatio johtaa munuaisten distaalisen kokoojaputken ENaC-kanavien liian voimakkaaseen toimintaan, josta seuraa natriumionien takaisinimeytyminen verenkiertoon. Natriumionien takaisin imeytymisen vastapainoksi tubulukseen erittyy kalium- ja vetyioneja.

Oireet
------

Helpoimmin havaittavat oireet ovat sekundaarisia: kohonnut verenpaine ja sydänoireet. Verikokeissa Liddle-potilaalla on tyypillisesti havaittavissa huomattava hypokalemia, hypoaldosteronismi ja hyporeninismi. Alhainen kaliumtaso aiheuttaa helposti takykardiaa, joka on pahassa tapauksessa hengenvaarallinen tila. Natriumionien voimakas takaisinimeytyminen ilmenee korkeana verenpaineena. Aldosteronin ja reniinin alentunut määrä on seurausta korkeasta verenpaineesta ja natriumin pitoisuudesta veressä.

Hoito
-----

Suomessa Liddleä hoidetaan amiloridi-lääkityksellä, ja lääkehoidon vaste on ollut hyvä. Amiloridi on kaliumia säästävä diureetti, jonka saamiseksi tarvitaan Lääkelaitokselta erityislupa, koska yhdelläkään pelkästään amiloridiin perustuvalla lääkkeellä ei ole tuontilupaa Suomeen. Lääkehoidolla ei kuitenkaan ole kuratiivista vaikutusta, vaan hoito on oireenmukaista.

Katso myös
----------

* Verenpainetauti

Lähteet
-------

1. ↑  www.duodecimlehti.fi - KOKOELMAT *www.duodecimlehti.fi*. Viitattu 2.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Tekes - Perintönä sydäntauti (Arkistoitu – Internet Archive)
* OMIM - Liddle Syndrome (englanniksi)
Lidia Gueiler Tejada
**Lidia Gueiler Tejada** (28. elokuuta 1921 – 9. toukokuuta 2011) oli Bolivian väliaikainen presidentti 1979–1980, siihen mennessä ainoa nainen virassa ja toinen naispresidentti Etelä-Amerikassa.

Gueiler liittyi vuonna 1946 Víctor Paz Estenssoron kiellettyyn Movimiento Nacionalista Revolucionarioon (MNR), joka nousi valtaan vuoden 1952 vallankumouksessa. 1960-luvulla hän liittyi Partido Revolucionario de Izquierda Nacionalin jäseneksi. Hän oli kansalliskongressin jäsen 1956–1964, minkä jälkeen hän vietti viisitoista vuotta maanpaossa kenraalien Barrientos ja Ovando vallankaappauksen jälkeen. Hän palasi maahan vuonna 1978 ja liittyi Juan Lechínin PRINiin ja valittiin kongressiin ja edustajainhuoneen puhemieheksi.

Elokuussa sotilashallituksen johtaja David Padilla Arancibia luopui vallasta nimittämättä seuraajaansa, ja maassa järjestettiin vaalit. Kun selvää enemmistöä ei saatu, kongressi nimitti 8. elokuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi uusien vaalien järjestämiseksi Wálter Guevara Arzen. Ensimmäisen siviilihallituksen sitten 1969 syöksi verisesti vallasta eversti Alberto Natusch Busch marraskuun vallankaappauksessa. Natusch kuitenkin erosi kahden viikon kuluttua kansan ja kansainvälisen painostuksen ja yleislakon vuoksi. Lidia Gueiler Tejada nimitettiin alahuoneen puheenjohtajana 1. marraskuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi.

Gueilerin johdolla järjestettiin 1980 vaalit, jotka vasemmistopuolueet voittivat selvästi. Hernán Siles Zuazo ja hänen *Unidad Democrática y Popular* -koalitionsa saivat 38 % äänistä, joten hänen nimittämisensä presidentiksi oli varma. 17. heinäkuuta 1980 vallan kaappasi kuitenkin kenraali Luis García Meza Tejada kokaiinikauppiaiden ja Klaus Barbien, entisen Lyonin Gestapon päällikön, kokoamien eurooppalaisten palkkasoturien tuella. 

Gueiler pakeni maasta ja asui Ranskassa kunnes diktatuuri kaatui 1982. Myöhemmin hän toimi Bolivian lähettiläänä Kolumbiaan, Länsi-Saksaan ja Venezuelaan (1989). Hän liittyi myöhemmin Jaime Paz Zamoran Movimiento de Izquierda Revolucionariaan.

Gueiler oli mukana lukuisissa feministijärjestöissä. Hän vastusti Yhdysvaltain järjestämää huumeiden vastaista sotaa Latinalaisessa Amerikassa, erityisesti niin sanottua Plan Columbiaa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, *La mujer y la revolución* (1960) ja elämäkertansa *Mi pasión de lidereza* (2000). Gueiler vetäytyi julkisuudesta 1990-luvun puolivälissä, mutta tuki vuoden 2005 vaaleissa Evo Moralesia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Calderón, Verónica: Lidia Gueiler, un paréntesis democrático en Bolivia *El País*.  9.5.2011.  (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**HMS Wryneck** (viirinumero D21 ja L04 (WAIR)) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: V- ja W-luokka*
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1916 osana vuosien 1916-1917 kymmenettä tilausta Palmersilta Jarrowista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1917. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1918.

Palvelus
--------

Palvelukseen oton jälkeen alus osallistui bolševikkien vastaisiin operaatioihin Itämerellä. Alus kuului 1921 Atlantin laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin 1925 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin reserviin 1930-luvun alussa, minkä jälkeen se lojui ankkurissa Gibraltarilla aina vuoteen 1938 saakka, jolloin päätettiin aluksen muuttamisesta ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR).

Palvelukseen alus palasi huhtikuussa 1940 muutostöiden valmistuttua, jolloin sen viirinumero vaihdettiin L04:ksi. Alus määrättiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan, jonne se siirtyi toukokuussa.

Marraskuussa alus suojasi saattuetta AS5 Pireukseen. Alus irrotettiin joulukuussa tehtävistään ja se määrättiin tukemaan maavoimien sotatoimia Egyptin rannikolla. Se palasi tammikuussa 1941 aiempiin tehtäviinsä Kreikkaan matkaavien saattueiden suojaksi (operaatio Lustre).

Huhtikuussa alus osallistui Kreikassa olleiden liittoutuneiden joukkojen evakuointiin. Alus evakuoi 26. huhtikuuta yhdessä *HMS Diamondin* kanssa joukkoja Nauphilasta. Paluumatkalla Soudanlahteen alukset pelastivat kreikkalaiselta alukselta *Slamatilta* 700 henkeä. Alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, jonka aikana kumpikin hävittäjä sai osuman ja upposi. Paikalta pelastettiin joitakin tunteja myöhemmin ainoastaan 50 henkeä.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Cocker, Maurice: *Destroyers of the Royal Navy, 1893-1981*. Englanti: Ian Allan, 1982. ISBN 0-7110-1075-7. (englanniksi)
* Fairweather, Cliff: *Hard Lying - The Story of the "V&W" Class Destroyers and the Men Who Sailed in Them*. Chelmsford, UK: Avalon Associates, 2005. ISBN 0-9529440-4-9. (englanniksi)
* Preston, Anthony: *V and W class Destroyers 1917-1945*. Lontoo, Englanti: MacDonald & Co (Publishers) Ltd, 1971. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Naval-history.net - HMS Wryneck

*W*-luokan hävittäjät (1917)

|  |
| --- |
| **Amiraliteetti:** *HMS Voyager* - *HMS Wakeful* - *HMS Walker* - *HMS Walpole* - *HMS Walrus* - *HMS Warwick* - *HMS Watchman* - *HMS Waterhen* - *HMS Wessex* - *HMS Westcott* - *HMS Westminster* - *HMS Whirlwind* - *HMS Whitley* - *HMS Winchelsea* - *HMS Winchester* - *HMS Windsor* - *HMS Wolfhound* - *HMS Wrestler* - *HMS Wryneck* - *HMS Wayfarer* - *HMS Woodpecker* |
| **Thornycroft:** *HMS Wolsey* - *HMS Woolston* |
| Edeltäjä: V-luokka – Seuraaja: S-luokka |
*Tämä artikkeli käsittelee rakennusta. Sanan muista merkityksistä katso Maja (täsmennyssivu).*
Puuhun rakennettu leikkimaja.
**Maja** on alkeellinen rakennus, jossa on suorat seinät ja katto*lähde?*, toisin kuin kodassa ja teltassa, joiden seinät ovat joko kaltevat tai kaartuvat ja yhdistyvät ylhäällä ilman varsinaista kattoa.

Majan historiaa Suomessa
------------------------

Majat tulivat Suomeen ilmeisesti nuorakeraamisen kulttuurin aikana, kuten myös niitä tarkoittava sana "maja". Tällaisen majan seinät oli punottu riu'uista ja vahvistettu savella. Nurkissa oli maahan upotetut paalut. Majojen rakenne on päätelty tulipalojen yhteydessä palaneista, ja siten säilyneistä savenpaloista, sekä kulmissa olleiden paalujen kuopista. *lähde?* Majat olivat yleensä suhteellisen pieniä. Maja ei välttämättä ollut edistystä jo aiemmin tunnettuun kotaan verrattuna, ja jo aiemmin kivikaudella Suomessa on rakennettu myös paljon isompia taloja hirsi- ja salvostekniikkaa hyödyntäen. Myöhemmin, kun siirryttiin uudelleen salvottuihin taloihin, majoja on käytetty lähinnä enää metsästäjien ja kalastajien tilapäisasumuksina. 

Hylätty kalastus- ja metsästysmaja Parikkalan Simpelejärven rannalla.

Majat nykyään
-------------

Metsästäjien tai ulkoilijoiden tukikohtaa voidaan edelleen kutsua metsästysmajaksi tai ulkoilumajaksi, vaikka se olisikin teknisesti talo. Pihapiirissä on sen sijaan säilynyt kota, jossa ruokaa valmistetaan varsinkin kesällä. Nykyisin majat ovat lähinnä lasten leikeissä käytettäviä karkeatekoisia tai sivistyneitä leikkimökin tapaisia rakennelmia, jotka voidaan rakentaa myös esimerkiksi puuhun.

Maja on kuitenkin säilynyt käytössä majoittumista tai olemista tarkoittavana terminä, kuten vaikkapa sanat päämaja, majapaikka ja majatalo osoittavat.
Maj Kuhlefelt 1960-luvun keskivaiheilla.
**Maj-Britt Kuhlefelt** (o.s. **Lindfors**; 1. toukokuuta 1931 Helsinki – 14. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen muotitaiteilija. Hän perusti yhdessä sisustusarkkitehti Pi Sarpanevan kanssa vuonna 1970 P & M Design Ab:n.

Kuhlefelt pääsi ylioppilaaksi 1949 ja hän opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen muoti- ja tekstiililinjalla 1950–1953. Hän tutustui opiskeluaikana tulevaan yhtiökumppaniinsa ja ystäväänsä Pi Sarpanevaan.

Kuhlefelt suunnitteli muun muassa Suomen Trikoolle kirkkaita värejä käyttäneen modernin lastenvaatemalliston nimeltä Maj. Hän oli vuosina 1963–1969 vaatevalmistaja Finn-Flare Oy:n suunnittelijana ja suunnitteli kansainvälistä tunnustusta saaneita vaatteita Marjatta Metsovaaran kankaista.

Kuhlefelt ja Sarpaneva perustivat vuonna 1970 yhteisen yrityksen P&M Design Ab:n. He suunnittelivat nykyaikaisia työvaatteita ja Kuhlefelt suunnitteli myös sisustuksia muun muassa Hotelli Hesperiaan ja Hotelli Kämpiin sekä Finnairin lentokoneisiin. Kuhlefelt piti vakinaista "Bara Hon" -palstaa *Hufvudstadsbladetissa* ja kirjoitti pakinoita myös suomeksi *Me Naiset*- ja *Anna*-lehteen.

Vuonna 1995 Muotitaiteilijat MTO myönsi Kuhlefeltille Vuoden vaatesuunnittelija-kunniamaininnan, ja hänelle myönnettiin 1996 Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki ansioista vaatesuunnittelun ja muodin alalla.

Maj Kuhlefeltin isä oli metsäneuvos Jarl Lindfors. Kuhlefeltin aviomies oli osastopäällikkö Lars-Olof Kuhlefelt vuosina 1953–1971 ja avomies valokuvaaja Kaius Hedenström vuodesta 1973.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Työvaate: Lähin työympäristö.* Studio Pi Sarpaneva – Maj Kuhlefelt & Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahasto, Helsinki 1979. ISBN 951-9251-89-8
* *Työvaatetus maatilalla.* Työtehoseura r.y. Kotitalousosasto, Valtion teknillinen tutkimuskeskus. Tekstiililaboratorio, Studio Pi Sarpaneva – Maj Kuhlefelt. Työtehoseuran julkaisuja, 239. Helsinki 1981. ISSN 0355-0710. ISBN 951-788-062-6
* *Käsi kädessä.* Pakinakokoelma. Piirrokset P.-O. Nyström. Kirjayhtymä, Helsinki 1982. ISBN 951-26-2190-8

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kuka kukin on 2003*, s. 447. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
2. 1 2 3 4 5  Maj Kuhlefelt 1931–2018. *Helsingin Sanomat*, Muistot 12.8.2018.
3. ↑  *Vem och vad 1996*, s. 287. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X

Aiheesta muualla
----------------

* Kuhlefelt, Maj hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
La Roque-Gageacin läpi virtaa Dordogne.
**La Roque-Gageac** [la.ʁɔk.ɡa.ʒak] on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Dordognen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 458. La Roque-Gageac kuuluu departementissaan Sarlat-la-Canédan kantoniin Sarlat-la-Canédan arrondissementissa. Sen naapurikuntia ovat koillisessa Vitrac, kaakossa Domme, lounaassa Cénac-et-Saint-Julien ja luoteessa Vézac.

Dordogne-joen varrella sijaitseva La Roque-Gageac kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön *Les Plus Beaux Villages de France*. Siihen kuuluu yhdeksän muutakin Dordognen kylää, muun muassa naapurikunta Domme.

La Roque-Gageacin suojainen ja etelään avautuva sijainti tekee sen ilmastosta lähes välimerellisen, ja kunnassa onkin trooppinen puutarha. Muita nähtävyyksiä ovat renessanssiajalta periytyvä Tarden kartano sekä jokiristeilyihin käytettävät vanhat rahtiproomut (ransk. *gabares*).

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 19.7.2017.
2. ↑  Kunta alueen matkailusivustolla. Viitattu 23.7.2017. (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Roque-Gageac** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:La Roque-Gageac
**Harmaajuurekas** (*Rhodocollybia asema*) on Omphalotaceae-heimoon kuuluva sienilaji. Sitä on vaihtelevasti pidetty joko omana lajinaan tai valkoviirujuurekkaan (*Rhodocollybia butyracea*) muotona tai muunnoksena (*Rhodocollybia butyracea* f. *asema* tai *Rhodocollybia butyracea* var. *asema*). Harmaajurekkaan ja valkoviirujuurekkaan välillä on kuitenkin useita morfologisia ja ekologisia eroja. Vuonna 2021 julkaistun molekyylifylogeneettisen tutkimuksen mukaan harmaa- ja valkoviirujuurekas ovat selkeästi kaksi eri lajia.

Harmaajuurekas kasvaa alkutalveen saakka. Se on usein valkoviirujuurekasta pienempi, matalampi ja sen lakki on vaaleanharmaa ja kosteusmuuntuva. Harmaajuurekas voi harvoin olla myös albiino. Ruokasieneksi käytettäessä se on osattava erottaa syötäväksi kelpaamattomasta isojuurekkaasta (*Clitocybula platyphylla*), joka on sitä kookkaampi, rusehtavan harmaa ja voimakkaasti säikeinen. Toinen näköislaji on kalpeajuurekas (*Gymnopus dryophilus*), joka on harmaajuurekkaan tavoin syötävä.

Lähteet
-------

1. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 27.12.2022
2. ↑  Dima, Bálint et al.: Fungal Systematics and Evolution: FUSE 7.  *Sydowia*, 14.6.2021, 73. vsk, s. 271–340. doi:10.12905/0380.sydowia73-2021-0271. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 27.12.2022.  (englanniksi)
3. ↑  Luontoportti.com: Valkoviirujuurekas


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q97340918
* Fungorum: 839703
* GBIF: 11378863

 |

 |
**Mårten Anders Segercrantz** (29. marraskuuta 1941 Helsinki – 15. lokakuuta 2018) oli suomalainen sulkapalloilija ja hammaslääkäri.

Segercrantz aloitti sulkapalloharrastuksensa kymmenvuotiaana ja osallistui Suomen-mestaruuskisoihin 33 vuotena 1955–1987. Hän voitti mestaruuden kahdesti kaksinpelissä, yhdeksän kertaa nelinpelissä ja neljästi sekanelinpelissä. Hän edusti Suomea 32 kertaa kansainvälisissä turnauksissa sekä toimi valmentajana ja maajoukkueen kapteenina parikymmentä vuotta. Hänellä on toiseksi eniten Suomen-mestaruuksia, kun nuorten ja seniorien luokan voitot lasketaan mukaan. Hän sai Suomen Sulkapalloliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 2004.

Työuransa Segercrantz teki hammaslääkärinä. Hän valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Hän piti yksityisvastaanottoa Helsingissä sekä työskenteli Helsingin keskusvankilan hammaslääkärinä 1969–1974 ja opetti Valtion hammasteknikko-opistossa 1972–1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stenholm, Ilse – Tennilä, Tuomo – Tallroth, Kaj: Nekrolog: Mårten Segercrantz.  *Hufvudstadsbladet*, 23.12.2018, s. 41.
2. ↑  Suomen sulkapallon Hall of Fame.
3. ↑  Sulkapalloliiton ansiomerkit. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mårten Johan (Martti Juhana) Lindforss** (25. syyskuuta 1800 Tuusula – 12. tammikuuta 1869 Kuopio) oli suomalainen eläinlääkäri, lääkäri ja aloitteiden tekijä.

Lindforssin vanhemmat olivat kirkkoherra Mårten Kristofer Lindfors ja Katarina Borgström. Lindforssin puoliso vuodesta 1833 oli Maria Aurora Bygdén (1812–1894). Heidän poikansa oli opettaja ja oppikirjojen tekijä Carl Mårten Lindforss.

Mårten Johan Lindforss valmistui maisteriksi 1823 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1825. Collegium medicumin eli myöhemmän lääkintöhallituksen eläinlääkäriksi hänet nimitettiin 1829, ainoana alallaan. Lindforss väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832, väitöskirjan aiheenaan *Dissertatio physiologica assimilationis legem generalem exponens*. Myös Lindforssin seuraavana vuonna julkaisema tutkimus *De abscessu lymphatico* herätti huomiota.

Lindforss kuului Lauantaiseuraan ja oli mukana tekemässä aloitteet muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Helsingin yksityislyseon perustamisesta. Hän muutti 1836 piirilääkäriksi Kuopioon mutta erosi virastaan 1845 ja toimi Kuopion lukion apulaisena ja opetti muun muassa suomen kieltä. Uudestaan lääkäriksi hän ryhtyi 1855, toimi ensin lääkärinä Kuopion ruotuväkipataljoonassa ja sitten Pielisjärven piirilääkärinä, kunnes jäi eläkkeelle 1866.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 465. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Mäkelä-Alitalo, Anneli: "Lindforss, Mårten Johan (1800–1869)", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 189–191. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: Mårten Johan Lindforss. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 17.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Lindforssin väitöskirja. (Viitattu 17.4.2014.)
* De abscessu lymphatico. (Viitattu 17.4.2014.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Médine** on Hawa Dembayan kunnan keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee Senegaljoen rannalla 12 kilometriä Kayesista kaakkoon. Kylässä on 1 100 asukasta (vuonna 2009).

Louis Faidherben johtamat ranskalaiset perustivat vuonna 1855 Médineen linnoituksen, josta tuli sittemmin siirtomaavallan tärkein tukikohta Ranskan Sudanissa. Alue kuului tuolloin Khasson kuningaskuntaan. Umar Tallin johtamat tukulorit piirittivät linnoitusta kolmen kuukauden ajan vuonna 1857. Alueen hallinto siirrettiin vuonna 1881 Médinestä Kayesiin.

Korkean kivimuurin ympäröimä linnoitus käsittää kaksikerroksisen upseerimessin, asevaraston, vankilan ja panttivangeiksi otettujen päälliköiden poikien koulun. Sen ulkopuolella sijaitsevat kahdeksan metriä korkea vartiotorni, sotilashautausmaa, khasonkakuningas Hawa Demba Diallon hauta, pienen kivimoskeijan rauniot ja vedensaannin turvaamista varten kaivettu lampi.

Médinen kautta kulkee Dakarin–Nigerin rautatie ja Bafoulabéen johtava maantie. Kylässä on ylä- ja alkoulu sekä lähistöllä sijaitsevasta Féloun vesivoimalasta saatava sähkö.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 17.2.2018.
2. 1 2  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 22. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Le Fort de Médine *whc.unesco.org*. Viitattu 17.2.2018.
4. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. lxxxii. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
5. ↑  Programme de développement économique, social et culturel de la commune de Hawa Dembaya *wordpress.developpementlocal-sahel.org*. Viitattu 17.2.2018.
6. ↑  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Diokéli 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 17.2.2018. [vanhentunut linkki]
Nobutake Kondō
**Nobutake Kondō** (25. syyskuuta 1886 Osakan prefektuuri, Japani – 19. helmikuuta 1953) oli japanilainen amiraali, joka toimi komentajana toisen maailmansodan aikana.

Kondō valmistui keisarillisesta laivastoakatemiasta vuonna 1907 ja laivaston esikuntakoulusta vuonna 1919. Hän opiskeli 1920-luvun alussa muutaman vuoden Saksassa ja häntä pidettiin myöhemmin mielipiteiltään saksalaismielisenä ja brittiläisvastaisena. Vuosina 1924–1926 
Kondō oli kruununprinssi Hirohiton adjutanttina ja sen jälkeen pääasiassa esikunta- ja opetustehtävissä. Lisäksi hän oli vuosina 1929–1930 risteilijä *Kakon* ja 1932–1933 taistelulaiva *Kongōn* päällikkönä. Hänet ylennettiin 1933 kontra-amiraaliksi ja 1937 vara-amiraaliksi. Kondō oli 1938–1939 Japanin 5. laivaston komentajana, 1939–1941 laivaston pääesikunnan apulaispäällikkönä ja syyskuusta 1941 alkaen 2. laivaston komentajana, missä tehtävässä hän jatkoi Tyynenmeren sodan puhjettua. Hän oli Isoroku Yamamoton tavoin sitä mieltä, että Japanin ei pitäisi ryhtyä sotaan Yhdysvaltoja vastaan.

Kondōn laivasto tuki Malaijan valtausta joulukuussa 1941. Hänen lentokoneensa upottivat 10. joulukuuta 1941 brittien sotalaivat *Prince of Walesin* ja *Repulsen*. Hän osallistui keväällä 1942 Chūichi Nagumon komentamaan hyökkäykseen Intian valtamerelle. Kondō osallistui kesäkuun 1942 alussa tappiolliseen Midwayn taisteluun, jossa hänen oli tarkoitus suojata maihinnousua Midwaylle. Hän piti itse operaatiota varomattomasti suunniteltuna. Elokuussa 1942 hän johti Japanin ensimmäistä vastahyökkäystä Guadalcanalilla ja osallistui Itäisten Salomonsaarten taisteluun. Lokakuussa 1942 hän kohtasi uudelleen Thomas C. Kinkaidin yhdysvaltalaisen laivaston Santa Cruzin saarten taistelussa. Kondō johti japanilaisten hyökkäystä marraskuussa 1942 Guadalcanalin meritaistelussa, jossa hän menetti lippulaivansa *Kirishiman* ja joutui perääntymään, mikä osaltaan ratkaisi kamppailun Guadalcanalin saaresta Yhdysvaltain hyväksi.

Kondō ylennettiin huhtikuussa 1943 amiraaliksi ja hänet nimitettiin elokuussa ylimmän sotaneuvoston jäseneksi. Hän oli joulukuusta 1943 toukokuuhun 1945 Japanin Kiinan-alueen laivaston komentajana ja sen jälkeen taas sotaneuvostossa. Hän jätti palveluksen sodan päätyttyä syyskuussa 1945. Sodan jälkeen 
Kondō toimi liike-elämässä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kondo Nobutake (1886-1953) (englanniksi) The Pacific War Online Encyclopedia (Kent G. Budge). Viitattu 10.11.2019.
2. 1 2  Nobutake Kondo (englanniksi) Spartacus Educational (John Simkin). Viitattu 10.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nobutake Kondō** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jättiläisnaisen hyökkäys** on vuonna 1993 ilmestynyt yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka perustuu vuonna 1958 ensi-iltansa saaneeseen samannimiseen tieteiselokuvaan. Christopher Guestin ohjaaman uusintaversion pääosia esittivät Daryl Hannah ja Daniel Baldwin. Elokuva sai ensiesityksensä HBO:lla 11. joulukuuta 1993. Se pääsi myöhemmin teatterilevitykseen Britanniassa, Ranskassa ja Saksassa.

Juoni
-----

Miljonääriäitinsä omaisuuden perinyt Nancy Archer (Hannah) elää onnettomassa avioliitossa Harryn (Baldwin) kanssa. Nancyn kiinteistökeinottelija-isä (William Windom) allekirjoituttaa Nancylla päivittäin asiakirjoja, joilla Nancyn omaisuus siirtyy vähän kerrallaan isälle, joka pyrkii valtaamaan kotikaupungin rakennushankkeille.

Eräänä iltana Nancy on etsinyt Harrya motellista, jossa tämä on rakastajattarensa Honeyn (Cristi Conaway) kanssa. Nancy on matkalla kotiin, kun avaruusalus laskeutuu taivaalta ja ampuu Nancya valosäteellä. Pelästynyt Nancy hakee apua, mutta hänellä ei ole tapahtuneesta todisteita eikä kukaan usko häntä.

Harry yrittää hyödyntää Nancyn mielenterveyden järkkymiseksi epäilemäänsä tapausta saadakseen tämän suljettuun laitokseen, ja suostuu Nancyn kanssa autiomaahan etsimään avaruusalusta. Harryn yllätykseksi avaruusalus laskeutuukin taivaasta ja ampuu jälleen Nancya säteellä. Nancy katoaa säteen vaikutuksesta ja Harry pakenee.

Nancy ilmestyy kaupungissa Honeyn liikkeen katolle, ja hänet viedään kotiin. Nancyn isän ja Harryn riidellessä Nancy menettää malttinsa, jolloin hän alkaa kasvaa kunnes hänen päänsä menee sisäkaton lävitse.

Nancy majoitetaan talliin. Harry tuo paikalle lääkärin (Paul Benedict) vastoin Nancyn terapeutin (Frances Fisher) ohjeita. Lääkäri on huolissaan Nancyn sydämen jaksamisesta, ja Harry huomaa välittömästi tilaisuutensa: Nancyn järjestämällä romanttisella illallisella Harry solvaa Nancya ja rehvastelee avioliiton ulkopuolisilla suhteillaan, jolloin Nancy kiihtyy niin että pyörtyy.

Harry luulee Nancyn sydämen pettäneen, ja lähtee Honeyn luokse juhlistamaan luvassa olevaa perintöä. Nancy kuitenkin herää vihaisena ja entistäkin suurempana. Hän kävelee kaupunkiin pakokauhua aiheuttaen ja saapuu Honeyn liikkeen eteen. Nancy kehottaa Honeya pyrkimään nykyistä parempaan ennen kuin poimii Harryn käteensä ja lähtee autiomaahan uteliaat kaupunkilaiset, viranomaiset ja kansalliskaartin helikopterit perässään.

Nancy pysähtyy voimalinjojen eteen, ja hänen isänsä yrittää nuhdella häntä. Nancy torjuu isän nuhtelut ja halveksuu ääneen tämän rahanahneita hankkeita. Helikopteri avaa tulen, minkä seurauksena Nancy kaatuu voimalinjoille ja saa sähköiskun. Avaruusalus ilmestyy paikalle ja ampuu jälleen säteellä Nancya niin että tämä katoaa.

Sisällä avaruusaluksessa Nancy ja kaksi muuta jättiläisnaista katselevat pikkuruisia miehiään, jotka on suljettu säiliöön. Säiliössä miehet yrittävät keskinäisellä terapialla parantua asenteistaan.
Näkymä Susquehannalle.
**Susquehanna** on joki Yhdysvaltain koillisosassa. Se on 747 kilometriä pitkä ja Yhdysvaltain itärannikon joista kolmanneksi pisin Atlanttiin laskeva. Susquehannan valuma-alue on Yhdysvaltain kuudenneksitoista suurin Se virtaa New Yorkin, Pennsylvanian ja Marylandin osavaltioiden läpi. Muun muassa Pennsylvanian pääkaupunki Harrisburg sijaitsee joen varrella. Se muodostuu kahdesta haarasta, joista päähaarana pidetty pohjoishaara alkaa New Yorkin puolelta. Lyhyempi Pennsylvaniasta alkava länsihaara liittyy jokeen lähellä Northumberlandia Pennsylvanian keskiosassa.

Susquehannan valuma-alue on 71 000 neliökilometriä ja käsittää melkein puolet Pennsylvaniasta ja osia Appalakkien vuoriston Alleghenyn laakiosta, jossa se kulkee mutkitellen uurtamassaan laaksossa. Joki laskee Chesapeakenlahden pohjoisosaan ja vastaa puolta lahden makean veden virtaamasta. Chesapeakenlahti on Susquehannan ria.

Lähteet
-------

1. ↑  U.S. Geological Survey. National Hydrography Dataset high-resolution flowline data. The National Map, viitattu 8. elokuu 2011
2. ↑  Susquehanna River Trail (Arkistoitu – Internet Archive) Pennsylvania Fish and Boat Commission, viitattu 25 maaliskuu 2010.
3. ↑  Susquehanna River (Arkistoitu – Internet Archive), Green Works Radio, viitattu 25 maaliskuu 2010
4. ↑  U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Susquehanna River

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Susquehanna** Wikimedia Commonsissa
**Viktor Emanuel Jansson** (31. joulukuuta 1919 Viipuri – 25. syyskuuta 2006 Seinäjoki) oli suomalainen esteratsastaja.

"Janne" Jansson edusti Suomea esteratsastuksessa Helsingin olympialaisissa 1952. Hän kilpaili Jessa-hevosella, ja hänen suorituksensa hylättiin. Lontoon vuoden 1948 olympialaisiin hänet valittiin varamieheksi. Tukholmassa järjestetyissä vuoden 1956 olympialaisten ratsastuskilpailuissa hän toimi Suomen valmentajana.

Jansson sijoittui pohjoismaisissa kisoissa esteratsastuksessa toiseksi vuonna 1949 ja edusti Suomea myös vuosina 1947, 1951, 1953 ja 1959. Hän voitti esteratsastuksessa Suomen-mestaruuden vuonna 1958.

Jansson toimi Suomen Ratsastajainliiton hallituksessa yli 30 vuotta, muun muassa puheenjohtajana vuosina 1975–1979. Hän oli liiton sihteeri ja toiminnanjohtaja vuosina 1947–1961 ja myöhemmin kunniapuheenjohtaja. Hän oli Tampereen Ratsastusseuran puheenjohtaja vuosina 1964–1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 92–93. Graface, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. 1 2  In Memoriam: Viktor Jansson  1.6.2010. Suomen Ratsastajainliitto. Viitattu 14.5.2020.
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 28*, s. 155, 346. Minerva Kustannus, 2007. ISBN 978-952-492-013-1.
4. ↑  Wegelius, Christopher Finnderby, maailman konstikkain ja helpoin standardirata, Hippos 5/2010 s. 39
5. ↑  Peltola, Vesa-Matti: Yhtä ja toista urheilukunniamme puolustajista, osa 9.  *Urheilutietäjän joulu*, 2005, s. 33.
Karinkannanmatala

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
64°55.209′N, 024°53.084′E, SiikajokiPohjois-PohjanmaaSuomi |
| Merialue | 
Perämeri |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Karinkannanmatala** on matala asumaton saari Siikajoen kunnassa mannermaan ja Hailuodon välisessä salmessa lähellä Hailuodon kunnanrajaa. Saari on osa Säärenperän ja Karinkannanmatalan Natura-aluetta (FI1105201) ja se sisältyy valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan.

Saari on maannousun myötä veden pinnan yläpuolelle noussutta matalikkoa, jonka korkeimmat kohdat ovat muutamia kymmeniä senttimetrejä merenpinnan yläpuolella. Saarta ympäröi matalikkoalue sekä karikko. Saarella ei ole tavanomaisten merilintujen lisäksi eritystä pesimälinnustoa, mutta sieltä tavataan valtakunnallisesti uhanalaisia upossarpiota sekä ruijanesikkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  
Natura 2000 -alueet: Säärenperä ja Karinkannanmatala  17.9.2013. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus. Viitattu 21.9.2014.
Christopher Hogwood helmikuussa 2014.
**Christopher Jarvis Haley Hogwood** (10. syyskuuta 1941 Nottingham – 24. syyskuuta 2014 Cambridge) oli brittiläinen kapellimestari ja cembalisti, joka tunnetaan erityisesti Academy of Ancient Musicin perustajana. Vuodesta 1992 Hogwood toimi varhaisen musiikin esittämisen professorina Royal Academy of Musicissa ja vierailevana professorina Lontoon King’s Collegessa.

Hogwood opiskeli aluksi klassista kirjallisuutta Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa ja suoritti myöhemmin kapellimestariopintoja Raymond Leppardin, Thurston Dartin sekä Rafael Puyanan ja Gustav Leonhardtin johdolla. Vuonna 1967 hän perusti David Munrow’n kanssa Early Music Consortin ja vuonna 1973 Academy of Ancient Musicin, jotka molemmat esittävät varhaisklassismin ja barokin musiikkia periodisoittimin.

Lähteet
-------

1. ↑  Millington, Barry: Christopher Hogwood obituary *The Guardian*.  24.9.2014. Viitattu 25.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Conductor Christopher Hogwood dies aged 73 *BBC News*.  24.9.2014. Viitattu 25.9.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christopher Hogwood** Wikimedia Commonsissa

* Hogwoodin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kosmotras** (venäjäksi ЗАО Международная космическая компания "Космотрас") on vuonna 1997 perustettu rakettitekniikkayhtiö. Se on venäläis-ukrainalais-kazakstanilainen yhteisyritys. Se myy Dnepr-kantoraketteja, joita se kehittää START-ydinaseriisuntasopimuksen mukaan romutettaviksi tuomituista R-36 eli SS-19-ohjuksista. Se tekee laukaisuja Baikonurin kosmodromilta ja Jasnystä. Vuoden 2010 lopulla Venäjällä alettiin puhua siitä, että Dnepr-laukaisut lopetetaan, joka merkitsisi parin laukaisun peruuntumista vuonna 2011 ja sitä, että mahdollisesti 70-80 laukaisua pitää tehdä jollain muulla kantoraketilla seuraavien 20 vuoden aikana. Iridium Next on vuonna 2011 pohtinut Dneprin käyttöä Falcon 9-raketin vararakettina. 

Kosmotrasin omistus

* Venäjä (50% osakkeista)
	+ Venäjän avaruusjärjestö - johtaa toimintaa Baikonurissa
	+ Venäjän puolustusministeriö – toimittaa SS-18 ohjuksia Kosmotrasille muutettaviksi kantoraketeiksi
	+ JSC ASKOND – Hallintoyhtiö
	+ JSC Rosobschemash - yhtiö joka koordinoi SS-18-ohjusten tuhoamista
	+ FSUE konetekniikan suunnittelitoimisto - huoltaa laukaisutorneja jne. FSUE konetekniikan instituutti - tekninen tuki jne.
* Ukraina (50% osakkeista)
	+ Ukrainan avaruusjärjestö - johtaa toimintaa Ukrainassa
	+ Južnoje - raketin kokoonpanotehdas
* Kazakstan
	+ Energiaministeriö
	+ "INFRAKOS" - Baikonurin hallinto

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) | title = On Dnepr LV Next Launch | publisher = ISC Kosmotras
2. ↑  DNEPR User's guide  November 2001. MIT.

Aiheesta muualla
----------------

* Kosmotras-yhtiön sivusto
**Valtteri Tammi** (s. 13. helmikuuta 1996 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.

Ura
---

Tammi on Porin Ässien kasvatti. Hän oli kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten kakkosjoukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton Santeri Aron kanssa C-nuorten II-divisioonan runkosarjassa tehoilla 17+29=46. Kaudella 2013–2014 Tammi oli Ässien B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 21+33=54.

Kaudella 2016–2017 Tammi nousi Ässien A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 13+27=40 joukkueen toiseksi paras pistemies Julius Harttusen jälkeen. Tammi voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Hän debytoi kauden aikana myös Ässien SM-liigajoukkueessa, jossa Tammi pelasi kaksi runkosarjaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 14. joulukuuta 2016 Turun Palloseuraa vastaan. Tammi sai ottelussa jääaikaa 4.55 minuuttia.

Jäätyään yli-ikäiseksi Ässien A-nuorissa Tammi teki try-out -sopimuksen seuran SM-liigajoukkueen kanssa huhtikuussa 2017. Hän pelasi alkukauden 2017–2018 suurimmaksi osaksi edelleen yli-ikäisenä A-nuorissa, kunnes lokakuussa Tammi sai Ässiin loppukauden kattavan jatkosopimuksen. Hän pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua ja jatkoi pääasiassa seuran A-nuorissa.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |
| 2016–2017 | Ässät | SM-liiga | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 2017–2018 | Ässät | SM-liiga | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |
| 2 kautta | yhteensä | SM-liiga | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | – |

Lähteet
-------

* Valtteri Tammi The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Valtteri Tammi *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tilastot *liiga.fi*. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 14.12.2016.
2. 1 2 3 4  Valtteri Tammi *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Ottelutilastot *liiga.fi*.  14.12.2016. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 14.12.2016.
4. ↑  Ässille nippu uusia sopimuspelaajia *Jatkoaika.com*.  18.4.2017. Jatkoaika r.y. Viitattu 19.4.2017.
5. ↑  Viljanen, Markus: Ässät kiinnitti kaksi hyökkääjäänsä loppukaudeksi *Jatkoaika.com*.  20.10.2017. Jatkoaika r.y. Viitattu 20.10.2017.
**Tuvalun parlamenttivaalit 2010** järjestettiin Tuvalussa 16. syyskuuta 2010. Niissä valittiin viisitoista edustajaa neljävuotiskaudelle parlamenttiin. Uusi parlamentti valitsi puolestaan pääministeriksi äänin 8–7 Maatia Toafan.

Tuvalun parlamentti hajotettiin noin kuukautta ennen äänestystä. Pääministeri Apisai Ielemia johti siirtymäkauden ajan toimitusministeristöä. Rekisteröityminen vaaleihin alkoi 28. elokuuta. Tuvalussa ei ole poliittisia puolueita, joten kaikki ehdokkaat kävivät henkilökohtaisen vaalikampanjan.

Vaaleissa oli 26 ehdokasta kahdeksassa vaalipiirissä. Ehdokkaista 15 valittiin parlamenttiin. Eniten ääniä sai Vaitupusta Apisai Ielemia, jota äänesti yhteensä 597 henkilöä. Parlamenttiin pääsi viisi uutta ehdokasta, ja kymmenen ehdokasta säilyi vanhasta parlamentista.

Parlamentti äänesti uudesta pääministeristä 29. syyskuuta. Vuosina 2004–2006 pääministerinä toiminut Maatia Toafa sai kahdeksan ääntä viidestätoista, ja hänet valittiin toistamiseen virkaan. Toafa voitti äänestyksessä yhdellä äänellä Kausea Natanon.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuvalu Parliament to be dissolved tomorrow ahead of elections in five weeks  12.8.2010. Wellington:  Radio New Zealand International. Viitattu 30.9.2010. (englanniksi)
2. ↑  Matau, Robert: Politics: Changing leadership? Islands Business International. Viitattu 30.9.2010. (englanniksi)
3. ↑  Cannon, Brian: Tuvalu Election Results  16.9.2010. Tuvalu News. Viitattu 30.9.2010. (englanniksi)
4. 1 2  New-look government for Tuvalu  29.9.2010. Wellington:  Radio New Zealand International. Viitattu 30.9.2010. (englanniksi)
Tuvan tasavallan lippu
**Tuvan lippu** on Venäjälle kuuluvan Tuvan tasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 18. syyskuuta 1992. Lipun on suunnitellut Oyun-ool Sat. Tuvan lippu koostuu kahdesta vaaleansinisestä vaakatasossa olevasta puolisuunnikkaasta ja vaaleansinisestä viivasta, jota ympäröivät valkoiset viivat. Lipun vasemmassa päässä on keltainen kolmio.

Värien merkitys
---------------

Tuvan lipun väreillä on omat merkityksensä, jotka ovat tärkeitä Tuvan asukkaille ja heidän kulttuurilleen. Valkoiset viivat kuvaavat hopeaa ja hyvyyttä. Keltainen väri kuvaa kultaa ja buddhalaisuutta. Vaaleansiniset kentät kuvaavat moraalia ja paimentolaisia sekä Tuvan taivasta. Sininen viiva puolestaan kuvaa kahden joen Bii-Khemin ja Kaa-Khemin yhtymistä Ulug-Khemiksi (*Jenisei*) maan pääkaupungin Kyzylin luona.

Tuvan aiemmat liput
-------------------

Tuvaanien kansantasavallan vuosina 1926–1930 käytössä ollut lippu.
Tuvaanien kansantasavallan vuosina 1933–1941 käytössä ollut lippu.
Tuvan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu vuosina 1978–1992.
Tuvalla on ollut kaikkiaan seitsemän erilaista lippua, joita on käytetty Tuvan historian eri vaiheissa vuosina 1921–1991. 

Itsenäisyyden ajan liput:

* Vallankumouksellisen kansanpuolueen lippu, 1921
* Tuvaanien kansantasavallan lippu, 1926–1930
* Tuvaanien kansantasavallan lippu, 1933–1941
* Tuvaanien kansantasavallan lippu, 1941–1943
* Tuvaanien kansantasavallan lippu, 1943–1944

Neuvostoliiton ajan liput:

* Tuvan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu, 1961–1978
* Tuvan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu, 1978–1992

Aiheesta muualla
----------------

* OUTLINE OF TUVINIAN FLAGS (Arkistoitu – Internet Archive)
**Antti Vilhelm Ääri** (1. kesäkuuta 1876 Pöytyä – 31. heinäkuuta 1953) oli suomalainen rakennusmestari.

Vilho Ääri valmistui Turun teollisuuskoulun tie- ja vesirakennusosastolta 1899 ja hän teki sittemmin opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan ja Norjaan.

Ääri toimi rakennusmestarina Tornion ratarakennuksella ja sitten liike- ja asuinrakennustyömailla Helsingissä, työnjohtajana Helsingin päärautatieaseman työmaalla ja rakennustöiden valvojana Heimolan talon työmaalla. Ääri perusti yhdessä rakennusmestari Akseli W. Malmin kanssa vuonna 1910 *Rakennustoimisto Rakentaja*-nimisen rakennusliikkeen. Liike rakensi eri puolille Suomea yli 60 rakennusta, niiden joukossa Kansallis-Osake-Pankin Helsingin, Hämeenlinnan ja Jyväskylän konttorirakennukset, Hämeenlinnan Säästöpankin rakennus ja Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan rakennusryhmä.

Vilho Ääri kuului useiden yhtiöiden johtokuntiin. Hän oli mukana perustamassa Asfaltti Oy. Lemminkäistä ja Repola Wood Ltd. Oy:tä, kuului niiden johtokuntiin ja oli Repola Woodin toimitusjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin seurakuntayhtymä: Ääri Antti Vilhelm (hautakivessä kirjoitettu Ääri Antti Wilhelm, talousneuvos, rak. mest.), Hietaniemen hautausmaa, Helsinki, alue 03, kortteli 026, rivi 12, paikka 00230 *hautahaku.fi*. Viitattu 21.8.2022.
2. 1 2 3  Rakennusmestari Vilho Ääri 60-vuotias, Rakennustaito : Suomen rakennusmestariliiton ammattilehti, 06.06.1936, nro 12, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot