recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaarlo Heikkinen** (s. 1954 Oulu) on suomalainen entinen kilpauimari, joka edusti urallaan Oulun Lohia ja Suomen Työväen Urheiluliittoa. Heikkisen päämatka oli 100 ja 200 metrin perhosuinti. Uran korkeimpiin saavutuksiin lukeutuvat 100 metrin perhosuinnin vuoden 1977 Suomen mestaruus (1.00,10) ja Pohjoismaiden pronssi (0.59,63).

Vuonna 1975 Lappeenrannassa järjestetyssä Suomi–Norja-maaottelussa Heikkinen rikkoi 200 metrin selkäuinnin TULn silloisen ennätyksen ajalla 2.16,15. Heikkinen oli kilpailujen ainoa suomalaisvoittaja. Samoissa kilpailuissa hän oli Suomen viestijoukkueen aloittaja ja vei Suomen johtoon ensimmäisellä osuudella. Vuoden 1976 TULn uintimestaruuskilpailuissa Helsingissä Heikkinen voitti miesten mestaruuden sekä 200 metrin perhosuinnissa että saman matkan selkäuinnissa.

Uintiuran ohella Heikkinen on valmistunut diplomi-insinööriksi Oulun yliopiston teknillisestä tiedekunnasta. Vuonna 1978 Suomen Työväen Urheiluliitto valitsi Heikkisen vuoden Kansan Tahto -mitaliurheilijaksi.

Lähteet
-------

* TUL:n kilpa- ja huippu-urheilun menestysvuodet Suomen Työväen Urheiluliitto. Viitattu 29.7.2023. suomi

### Viitteet

1. 1 2 3  Vain yksi lajivoitto Suomelle: Norja ui karkuun.  *Helsingin Sanomat*, 9.2.1975, s. 31. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  Hannu Hänninen: Ilkka Lahti ainoa SE-mies : Naiset ennätystuulella.  *Helsingin Sanomat*, 31.7.1977, s. 27. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Ulla Teppo piti ennätysvauhtia.  *Helsingin Sanomat*, 13.1.1975. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2  Kaksi pronssia, neljä SE:tä : Suomalaisuimareilla mainio PM-lataus.  *Helsingin Sanomat*, 27.8.1977, s. 22. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Vähäsaari kahmi mestaruuksia.  *Helsingin Sanomat*, 20.6.1976. Artikkelin verkkoversio.
6. ↑  Kansan Tahdon mitaliurheilijat vuodesta 1948 Suomen Työväen Urheiluliitto. Viitattu 29.7.2023.
**Suomenlinnan Liikenne Oy – Sveaborgs Trafik Ab** (lyhenne **SLL**) on vuonna 1950 perustettu yritys, joka hoitaa Suomenlinnan ja Manner-Helsingin välistä lauttaliikennettä. Yhtiö on Helsingin kaupungin omistaman Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:n tytäryhtiö. Valtio osallistuu huoltoliikenteen kustannusten kattamiseen. Valtionhallinnossa se kuuluu opetusministeriön vastuualueeseen.

Historia
--------

Yhtiötä perustettaessa sen osakkaiksi tulivat

* Helsingin kaupunki; 299 osaketta
* puolustusministeriö; 200 osaketta
* Valtion Metallitehtaat; 100 osaketta
* Suomen Matkailijayhdistys; 1 osake

Yhtiön omistussuhteita järjesteltiin 1970-luvulla niin, että valtio ja kaupunki omistivat sen puoliksi. Valtion osakkeet siirtyivät opetusministeriön hallintaan ja Suomen Matkailijayhdistyksen osake kaupungin omistamalle Suomen Turistiautolle.

Valtio myi omistusosuutensa yhtiössä Helsingin kaupungille vuonna 2010, ja vuoden 2011 alusta yhtiön on omistanut kokonaan Helsingin kaupunki. Yhtiön osakkeet olivat Helsingin kaupungin liikennelaitoksen taseessa, ennen kuin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy perustettiin ja Suomenlinnan Liikenteestä tuli sen tytäryhtiö.

Yrityksen ensimmäinen alus M/S Suomenlinna-Sveaborg aloitti liikennöinnin 1. toukokuuta 1952. Kauppatorin lauttalaituri ja arkkitehti Aarne Hytösen suunnittelema matkustajapaviljonki valmistuivat 1953.

Vuonna 1978 aloitti yhtiön huolto- ja matkustajalautta M/S Ehrensvärd liikennöinnin Katajanokan kärjestä Suomenlinnaan. Korkeasaaren lautta ja liikennöinnin hoitaminen eläintarhaan siirtyi Suomenlinnan Liikenteelle vuonna 1981. Se pysyi yrityksen hoidossa vuoteen 1988 saakka, jolloin kaupunki antoi sen yksityisten yritysten hoitoon. Korkeasaaren lautta myytiin Sun Linesille, joka hoiti apualuksena Suomenlinnan liikennettä vuoteen 1993 asti. Vuonna 1992 Sun Linesin ostama M/S Tor alkoi osallistua Suomenlinnan liikenteen hoitamiseen.

Helmikuussa 1986 yhtiö aloitti vuokraamillaan pikkubusseilla liikennöinnin jäätietä pitkin Olympialaiturista Suomenlinnaan. Liikennettä jatkettiin vielä seuraavana talvena, mutta sitten Särkänsalmi päätettiin pitää talvisin laivaliikenteen käytössä, mikä esti jäätien teon.

Vuodesta 1973 lähtien Suomenlinnan liikenteeseen ovat osallistuneet myös yksityiset vesibussiyrittäjät ajaen lisävuoroja ja iltavuoroja. Matkustajista vesibussit ovat kilpailleet yhtiön kanssa 1960-luvun lopulta saakka.

Uusi lautta M/S Suomenlinna II aloitti liikennöinnin kesäkuussa 2004. Samana vuonna M/S Suomenlinna-Sveaborg myytiin Sun Ferry -yhtiölle, ja alus sai uudeksi nimekseen Suomenlinnan lempinimen mukaan M/S Suokki.

Katso myös
----------

* Sivulla Suomenlinnan lautta on lisää liikennöinnin historiaa.

Lähteet
-------

* Timo Herranen (2000): Suomenlinnan lauttaliikenteen historia. ISBN 952-91-2257-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomenlinnan Liikenne Oy *Finder*. Viitattu 3.1.2023.
2. ↑  Timo Herranen: *Hevosomnibussista metroon, vuosisata Helsingin joukkoliikennettä*, s. 295. Helsingin kaupungin liikennelaitos, 1988. ISBN 951-771-733-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivu
**Henry Haapalainen** (20. kesäkuuta 1945 Parikkala – 1. toukokuuta 2020 Mänttä-Vilppula) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän johti perustamaansa levy-yhtiö Fonovoxia vuosina 1970–1979. 

Haapalaisen sävellyksiä oli mukana usein Syksyn Sävelessä. Näitä olivat muun muassa vuosina 1968 ja 1969 Arto Vilkon esittämät "Miksi leikit vain" ja "Viimein saan nähdä auringon" sekä vuonna 1970 Matti Eskon esittämä "Tietää saat viimeinkin". Vuonna 1975 Syksyn Sävelessä oli mukana Fonovoxin tunnetuin artisti Salomon Haapalaisen sävellyksellä "Unisatu". 

Haapalainen levytti itse Fonovoxille albumin *Jouluyö* (Fonovox, 1972) ja yhteislevyn *Kotimainen sarja 1* Salomonin kanssa (Fonovox, 1973) sekä joitakin yksittäisiä kappaleita. Fonovox kaatui konkurssiin vuoden 1979 alussa. Haapalainen jatkoi muusikonuraansa tekemällä lastenlauluja salanimellä **Sakari Wirta**. Hän on myös laatinut ristikoita ja kustantanut ristikkolehtiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattlar, Mikko: Henry Haapalainen 1945–2020 *HS Muistot*.  24.5.2020. Sanoma company. Viitattu 24.5.2020.
2. ↑  Latva, Tony & Tuunainen, Petri: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 92. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
3. ↑  Henry Haapalaisen laatima lastenristikko (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Haapalainen esittäjänä Äänitearkistossa[vanhentunut linkki]
* Haapalainen sanoittajana Äänitearkistossa[vanhentunut linkki]
* Haapalainen säveltäjänä Äänitearkistossa[vanhentunut linkki]
* Haapalainen sovittajana Äänitearkistossa[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Monique Hennagan** (s. 26. toukokuuta 1976 Columbia, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.

Hennagan osallistui 1992 Soulin nuorten MM-kisoihin, joissa karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 54,27 ja 1994 Lissabonin nuorten MM-kisoihin, joissa voitti 400 metrin hopeaa ajalla 52,25. 1999 hän oli mukana Yhdysvaltain MM-pronssia voittaneessa 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa Maebashin sisäratojen MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 400 metrin henkilökohtaisella matkalla alkuerissä ajalla 51,73. Pitkässä viestissä hän juoksi kilpailun voittaneessa joukkueessa. Hennagan sijoittui vuonna 2001 viidenneksi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa ja karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä ajalla 50,98. 2002 hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden ja sijoittui kauden lopussa GP-finaalissa neljänneksi.

Hennagan voitti maansa sisäratojen mestaruuden 400 metrillä vuonna 2003. Myöhemmin samana vuonna hän oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla viides, ja oli mukana voittamassa pronssia Yhdysvaltain viestijoukkueessa. Vuonna 2004 hän voitti 400 metrillä Yhdysvaltain olympiakarsinnat. Ateenan olympialaisissa hän juoksi henkilökohtaisella matkalla neljänneksi ajalla 49,97 ja oli voittamassa olympiakultaa viestissä. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa toinen. IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2005 Hennagan sijoittui kuudenneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti kultaa 4×400 metrin viestissä kun hän juoksi viestissä alkuerissä ja toisella kokoonpanolla juossut joukkue voitti loppukilpailun.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
* 100 metrin juoksu: 11,26 (2005)
* 200 metrin juoksu: 22,87 (2005)
* 300 metrin juoksu: 36,52 (2001)
* 400 metrin juoksu: 49,56 (2004)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Monique Hennagan Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Sydney 2000 – Naisten 4×400 metrin viestin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive) IAAF (englanniksi)
4. ↑
5. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Yomi Media** oli suomalainen vuosituhannen vaihteen IT-kuplan aikana vaikuttanut uusmediayhtiö. Yhtiöllä oli konttorit Helsingissä, Jyväskylässä ja Turussa. Yomi Median päätuotteita olivat mobiilisovellukset ja verkkosivujen tuotanto. Yhtiön toimitusjohtaja oli Olli Väätäinen.

Yomi Media perustettiin vuonna 1996, kun Kestel (Keski-Suomen Puhelin -konsernin tytäryhtiö) osti Yomi Oy:sta sen uusmediatoiminnot ja perusti uuden yrityksen. 

Yomi Median näkyvin ja käytetyin tuote oli Radiolinja Jukeboksi. Jukeboksi koostui verkkoselaimella käytettävästä matkapuhelimien soittoäänien sävellyskone Jukeboksi Harmoonista sekä kuvapiirturi Iconiumista. Kyseessä oli paljon kansainvälistä huomiota saanut edelläkävijätuote,*lähde?* jonka isänä pidetään sittemmin Microsoftilla vaikuttanutta Vesa-Matti Paanasta.

Keväällä 2000 KSP-konserniin (Keski-Suomen Puhelin Oyj) kuuluvista Yomi Mediasta, Finncommercesta, Relatech Oy:stä ja Yomi Oy:stä muodostettiin Yomi Group, jonka osia olivat Yomi Fusion, Yomi Solution ja Yomi Vision. 

Vuonna 2002 koko KSP-konserni otti nimekseen Yomi Oyj. Tässä vaiheessa alkuperäisestä Yomi Mediasta ei ollut enää paljoa jäljellä. Yomi Oyj sulautui Elisa-konserniin, joka myi eräitä osia edelleen Digialle.

Lähteet
-------

1. ↑  Jarmo Lahti: YOMI MEDIA ON FINNET-YHTIÖIDEN OSAAMISKESKUS *Taloussanomat*.  1.4.1998. Viitattu 17.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Powerpoint-esitys yhtiöstä vuodelta 2000
* Yomi Oyj Pörssitiedon netissä
**José Luis Morales Nogales** (s. 23. heinäkuuta 1987 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia ja on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.

Seurajoukkueura
---------------

1. heinäkuuta 2011 Morales siirtyi valencialaisseura Levanteen, jossa hän liittyi seuran reservijoukkueeseen. 17. huhtikuuta 2013 hän teki uuden kaksivuotisen sopimuksen seuran kanssa, kun samaan aikaan hänet nostettiin edustusjoukkueen kokoonpanoon.

30. heinäkuuta 2013 Morales siirtyi yhden kauden lainasopimuksella Segunda Divisiónissa pelanneeseen Eibariin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa ammattilaisena 13. elokuuta 2013 Real Jaénia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki ammattilaisurallaan 27. lokakuuta 2013 ottelussa Barcelonan reservijoukkuetta vastaan. Kauden päätteeksi baskiseura nousi maan pääsarjaan Primera Divisióniin.

Morales palasi takaisin Levanteen ja pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 30. elokuuta 2014 vieraskentällä Athletic Bilbaota vastaan. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki 4. lokakuuta 2014 ottelussa entistä seuraansa Eibaria vastaan.

29. toukokuuta 2015 Morales teki seuran kanssa jatkosopimuksen, joka ulottui vuoteen 2019 asti. Kaudella 2020–2021 Morales teki 13 maalia ja nousi seurahistorian parhaimmaksi maalintekijäksi maan pääsarjassa.

24. kesäkuuta 2022 Morales jätti pitkäaikaisen seuransa Levanten ja teki kaksivuotisen sopimuksen naapuriseura Villarrealin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  José Luis Morales, ‘El Comandante’ de nuestro fútbol Panenka. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
2. ↑  El canterano Morales, primer 'fichaje' del Levante para la próxima temporada Las Provincias. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
3. ↑  Morales jugará cedido en Eibar Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
4. ↑  El Jaén muere en la orilla Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
5. ↑  El Eibar se aprovecha de cierta apatía del filial azulgrana Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
6. ↑  Levante Morales y el Eibar, amores que matan Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
7. ↑  Morales: debut y Maradona en San Mamés con el Levante Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
8. ↑  En Ipurua, hasta el rabo todo es toro Marca. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
9. ↑  Morales renueva y amplía su contrato para las próximas tres temporadas y lo celebra adquiriendo su abono del Levante UD Levante UD. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)
10. ↑  El mejor Morales acecha el récord de Koné AS. Viitattu 14.8.2022. (espanjaksi)
11. ↑  El Villarreal y José Luis Morales alcanzan un acuerdo por el que el futbolista vestirá la camiseta amarilla hasta 2024 Villarreal CF. Viitattu 13.8.2022. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* José Luis Moralesin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
* José Luis Moralesin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

Villarreal – Primera División
1 Reina |
2 Femenía |
3 Albiol |
4 Pau |
5 Cuenca |
6 Capoue |
7 Gerard |
8 Foyth |
9 Danjuma |
10 Parejo |
11 Chukwueze |
13 Rulli |
14 Trigueros |
15 Jackson |
16 Baena |
17 Lo Celso |
18 Moreno |
19 Coquelin |
20 Morlanes |
21 Pino |
22 Morales |
23 Mandi |
24 Pedraza |
35 Jörgensen |
Valmentaja Setién
**Xavier Espot Zamora** (s. 30. lokakuuta 1979 Escaldes-Engordany, Andorra) on andorralainen poliitikko ja asianajaja, joka valittiin vuonna 2019 Andorran pääministeriksi.

Elämä
-----

Xavier Espot Zamora syntyi vuonna 1979 ja kävi koulua sekä Andorrassa että Sveitsissä. Korkeakoulutuksensa hän hankki Ramon Llull -yliopistosta, mistä hänellä on maisterintutkinto oikeustieteestä ja alempi korkeakoulututkinto humanistisista tieteistä.

Espotin ura Andorran oikeuslaitoksessa alkoi vuonna 2004, kun hänestä tuli haastemiehen lainopillinen avustaja. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2008, jolloin oli avustajana myös Andorran korkeimmassa oikeudessa. Hän oli vuonna 2009 harjoittelijana Toulousen käräjäoikeudessa ja Barcelonan alioikeudessa.

Espotin poliittinen ura alkoi vuonna 2011, kun hänet valittiin Antoni Martín johtaman hallituksen oikeusministeriön valtiosihteeriksi. Seuraavana vuonna hän korvasi Marc Vilan Andorran oikeus- ja sisäministerinä. Hän sai vielä vuonna 2016 Rosa Ferreriltä vapautuneet sosiaaliministerin tehtävät. Espot johdatti puolueensa Demòcrates per Andorran vuoden 2019 parlamenttivaaleissa vaalivoittoon, ja hänet valittiin toukokuussa 2019 Andorran pääministeriksi.

Syyskuussa 2023 Espot kertoi Andorran yleisradion haastattelussa olevansa homoseksuaali.

Lähteet
-------

1. ↑  01. Xavier Espot Zamora DA Andorra.  Arkistoitu 12.12.2019. Viitattu 28.5.2019. (katalaaniksi)
2. 1 2  Xavier Espot, nou cap de Govern d'Andorra  16.5.2019. RàdioSeu. Viitattu 28.5.2019. (katalaaniksi)
3. ↑  Xavier Espot parla públicament de la seva orientació sexual *RTVA*.  11.9.2023. Viitattu 12.9.2023. (katalaaniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Xavier Espot Zamora** Wikimedia Commonsissa
Mattlar kampiliiran kammessa vuonna 2010.
**Tapio Ilari Mattlar** (s. 17. maaliskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko, musiikkitoimittaja ja maaseutuaktivisti. Muusikkona Mattlar on erikoistunut muinaissoittimiin: hänen instrumenttejaan ovat kampiliira, viikinkilyyra, jouhikko, kantele ja šamaanirumpu. Helsinkiläissyntyinen Mattlar viljelee Harjun perinnemaisematilaa Hartolan Vuorenkylässä ja tunnetaan Suomen Kylätoiminta ry:n (SYTY) yhtenä perustajana. Kylätoiminnalle myönnettiin kunniapalkinto vuoden 1992 Right Livelihood -tapahtumassa.

Mattlar kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1972 ja pääsi opiskelemaan Helsingin yliopistossa journalismia ja etnomusikologiaa, haaveenaan musiikkitoimittajan työ. Vuosina 1977–1979 Mattlar toimitti ja juonsi Yleisradiossa ohjelmasarjaa *Rock and rollin villit vuodet*.

Vuonna 1996 Mattlar perusti folkrockyhtyeen Tarujen Saari. Hänen nykyinen yhtyeensä on nimeltään Ancient Bear Cult.

Vuonna 2013 julkaistiin Tapio Mattlarin laulajapuolisostaan Marja Mattlarista toimittama kirja *Marja Mattlar – musiikkiura omin päin*. Heidän poikansa on radiotoimittaja Mikko Mattlar.

Teoksia
-------

* Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: *Maatilan elämää*, lastenkirja,‎ 1985
* Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: *Muuttaisitko maalle*, Otava 1988
* *Marja Mattlar – musiikkiura omin päin*, omakustanne 2013.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattlar, Tapio London:  ISNI International Agency. Viitattu 1.10.2023.
2. ↑  Harjun perinnemaisematila (Arkistoitu – Internet Archive), Nähtävyydet, Hartolan kunta, viitattu 17.3.2015.
3. 1 2  abc, mattlar.fi, viitattu 17.3.2015.
4. ↑  Tapio Mattlar, Co-Founder of the Finish Village Action Network, Right Livelihood Award 1992 (Arkistoitu – Internet Archive), Youth Future Project, viitattu 17.3.2015.
5. ↑  Blues News -lehden & Finnish Blues Society ry:n historia vuodesta 1968. Yli 40 vuotta... ei sittenkään aivan suotta! Blues News, viitattu 17.3.2015.
6. ↑  Tapio Mattlar (toim.) – Marja Mattlar – Musiikkiura omin päin (Arkistoitu – Internet Archive), Keskisuomalainen 12.9.2013, viitattu 17.3.2015.
7. ↑  Kallionpää, Katri: Vanhoja vinyylejä uusin korvin. Iskelmäiltaman Mikko Mattlar soittaa suomalaisen musiikin historian uusiksi joka sunnuntai. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 8.6.2013, viitattu 17.3.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Tapio Mattlar
**Jaycee Don Carroll** (s. 16. huhtikuuta 1983 Laramie, Wyoming, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen azerbaidžanilainen koripalloilija, joka edustaa Espanjan Liga ACB:n Real Madridia ja Azerbaidžanin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 188-senttinen ja 84-kiloinen Carroll on heittävä takamies.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Carroll pelasi yliopistotasolla Utahin osavaltionyliopiston Aggies-joukkueessa vuosina 2004-2008. Jäätyään ilman NBA-varausta Carroll siirtyi Italian Lega Basket Serie A:n Teramo Basketiin. Hän edusti seuraa vuodet 2008-2009 pelaten 30 ottelua, joissa syntyi 492 pistettä. Kaudet 2009-2011 Carroll pelasi Espanjan Liga ACB:n CB Gran Canariassa, jossa hänet valittiin sarjan tähdistöjoukkueeseen vuonna 2011. Hän pelasi seurassa yhteensä 68 liigaottelua.

Vuonna 2011 Carroll siirtyi saman sarjan Real Madridiin. Kaudella 2012-2013 hän voitti Espanjan mestaruuden ja sama toistui myös kahta kautta myöhemmin. Kaudella 2014-2015 Carroll voitti seuran kanssa myös Euroopan arvostetuimman seurajoukkueturnauksen Euroliigan.

### Maajoukkueura

Carroll haki Azerbaidžanin kansalaisuutta jo vuonna 2011, mutta sai sen vasta seuraavana vuonna. Huhujen mukaan hän oli suunnittelemassa myös Montenegron kansalaisuuden hankkimista. Carroll debytoi Azerbaidžanin koripallomaajoukkueessa vuonna 2012.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkuetasolla

**Real Madrid**

* Euroliiga: 2015
* Liga ACB: 2013, 2015

### Henkilökohtainen

* Liga ACB:n tähdistöjoukkueessa: 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Jaycee Carroll *Players*. Eurobasket. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Jaycee Carroll *Players*. Basketball Reference. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)
3. ↑  Jaycee Carroll *Players*. Euroleague. Viitattu 11.9.2015. (englanniksi)
Jääkiekkoilija Janne Pesonen kuului vuoden 2011 maailmanmestarijoukkueeseen.
**Kuhmon Kiva ry** on kuhmolainen urheiluseura, jonka jaostoon kuuluu yleisurheilu, koripallo, painonnosto, salibandy, pesäpallo, lentopallo ja jääkiekko. Lisäksi vuonna 1958 perustettiin jumppaseura Kuhmon Kivattaret ry.

Kuhmon Kiva perustettiin vuonna 1934. Jääkiekkojaosto Kuhmon Kiva HT perustettiin vuonna 1961. Sen miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 II-divisioonaa. KuKi HT:n kasvateista ammattilaisina ovat pelanneet Arttu Heikkinen, Niko Kantelinen, Saku Kinnunen, Aleksi Klemetti, Joonas Komulainen ja Janne Pesonen.

Yleisurheilussa Kivalla on hallussaan miesten seurajoukkueiden 4 × 400 metrin viestijuoksun virallinen Suomen ennätys. 24. heinäkuuta 1983 Jyväskylässä käydyissä SM-kilpailuissa tehdyssä ennätysajassa 3.10,69 joukkueessa juoksivat Risto Heikkinen, Heikki Rusanen, Pekka Rusanen ja Matti Rusanen.

Kuhmon Kiva-Pesis voitti pesäpallossa Suomen neljänneksi korkeimman sarjatason Kainuun maakuntasarjan mestaruuden vuosina 1946, 1955, 1957, 1958 ja 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Tervetuloa Kuhmon Kiva ry. Viitattu 14.2.2015.
2. ↑  Liikuntaseurat Kuhmon kaupunki.  Arkistoitu 2.2.2015. Viitattu 14.2.2015.
3. ↑  Kuhmon Kivattaret
4. ↑  Kuhmon Kiva 80 vuotta  25.4.2014. Radio Kajaus. Viitattu 14.2.2015. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Eliteprospects.com – KuKi HT (englanniksi)
6. ↑  Kemppainen, Jesse: Neljän mestaruuden Kantelinen iski hokkarit naulaan *Jatkoaika.com*.  8.9.2006. Jatkoaika r.y. Viitattu 5.2.2017.
7. ↑  Elite Prospects (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuhmon Kiva ry:n kotisivut
* Kuhmon Kiva HT ry:n kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Stanisław Szymecki
**Stanisław Szymecki** (26. tammikuuta 1924 – 26. syyskuuta 2023) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Emmanuel Célestin Suhard 3. heinäkuuta 1947, ja hänet nimitettiin Kielcen hiippakunnan piispaksi 27. maaliskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Szczepan Wesoły ja Jan Gurda.

15. toukokuuta 1993 Szymecki sai nimityksen Białystokin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 16. marraskuuta 2000.

Lähteet
-------

1. ↑  Zmarł białostocki arcybiskup senior Stanisław Szymecki *Polskie Radio Białystok*.  26.9.2023. Viitattu 27.9.2023. (puolaksi)
2. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Stanislaw Szymecki

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stanisław Szymecki**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Salla Iina Maaria Merikukka** (os. Niemi, syntynyt 10. lokakuuta 1988) on helsinkiläinen valokuvaaja, Helsingin Vihreiden puheenjohtaja, Vihreiden puoluehallituksen jäsen sekä kirkkopäättäjä. Tällä hetkellä Merikukka istuu Paavalin seurakunnan seurakuntaneuvostossa sekä Helsingin seurakuntayhtymän kirkkovaltuustossa. Aiemmin hän on vaikuttanut kirkon luottamustehtävissä Turun Katariinanseurakunnassa sekä Halikon seurakunnassa. 

Merikukka valmistui valokuvaajan ammattitutkintoon Stadin ammattiopistosta 2017 ja hän on sen jälkeen kuvannut lukuisia suomalaisia poliitikkoja. Vuonna 2022 Merikukka työsti Vihreitä miehiä -valokuvateoksen Vihreän Sivistysliiton tukemana. Teoksesta koostuva näyttely oli esillä Vihreiden Joensuun puoluekokouksessa toukokuussa 2022 sekä kesäkuussa 2022 Helsingissä.

Tausta
------

Merikukka on kotoisin Varsinais-Suomen entisestä kunnasta Halikosta, joka kuuluu nykyään Saloon. Hän valmistui ylioppilaaksi Halikon lukiosta 2007 sekä teolliseksi muotoilijaksi Turun ammattikorkeakoulusta 2013. Valokuvausta Merikukka opiskeli 2016–2017 Stadin aikuisopistossa.

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
O little town of Betlehem
**Oi herää, pikku Betlehem** on suomenkielinen käännös englanninkielisestä joululaulusta *O little town of Bethlehem*. Laulu on tunnettu eri puolilla maailmaa erikielisinä käännöksinä.

Laulun sanat runoili 1868 pyhäkoulua varten yhdysvaltalainen Phillips Brooks (1835–1893), episkopaalisen kirkon piispa Massachusettsissa. Innoituksen virteen hän sai käynnistään Betlehemissä jouluna 1865. Englanninkielisen tekstin painopisteitä ovat joulun tapahtumapaikan, Betlehemin kuvailu ja joulun tapahtumien sisällön tulkinta. Hän on kertonut kokemuksestaanː "Muistan, miten seisoin vanhassa kirkossa Betlehemissä, lähellä sitä paikkaa, jossa Jeesus syntyi. Muistan miten koko kirkko kaikui tuntikausia loistavia ylistyshymnejä Jumalalle; jälkeen päin minusta on aina uudelleen tuntunut kun kuulisin nuo äänet ja soinnut, jotka tunsin niin hyvin ja jotka kertovat toinen toisilleen Vapahtajan ihmeellisestä syntymäyöstä"

Forest Green sävelmä
Amerikassa tekstiin liittyi Brooksin seurakunnan urkuri Lewis H. Rednerin kirjoittama sävelmä. Kun teksti tuli 1906 The English Hymnal-kokoelmaan, sen toimittaja, säveltäjä Ralph Vaughan Williams halusi siihen toisen sävelmän, joka pohjautuu englantilaiseen balladiperinteeseen. Sävelmä on vanha englantilainen kansanlaulu, joka tunnetaan nimellä *"Forest Green*". Sen Williams oli itse merkinnyt muistiin 1903.  Myös Suomessa lauluun on liitetty molemmat sävelmät. Rednerin sävelmä on käytössä muun muassa Siionin kanteleessa ja Hengellisessä laulukirjassa.

Brooksin laulussa oli alkuaan viisi säkeistöä, mutta siitä on olemassa säkeistömäärältään erilaisia versioita.

Laulusta on tehty useita suomennoksia, muun muassaː

* Oi herää, pikku Betlehem, et nukkua nyt saa (Suom. tuntem. Uud. suom. Anna-Maija Raittila 1995)
	+ Ruotsin kirkon virsikirja 115
	+ Seurakunta laulaa 130:
	+ Cantemus 68
* Beetlehem, pieni kaupunki, nyt yössä levähdät
	+ Siionin Kannel:28
	+ Laula, kaikki maa 9
* Nyt Beetlehemin seimehen On Jeesus syntynyt.
	+ Hengellinen laulukirja 41

* Oi Beetlehem, sä pienoinen, min peittää tyyni yö (Suom. V. Arti)
	+ Suuri joululaulukirja

Lähteet
-------

1. ↑  [O little town of Betlehem ] Viitattu 4.1.2021.
2. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.

(ruotsiksi)*, s. 303,304. Wessmans musikförlag AB Visby, 2014. ISBN 978-91-8771-034-6. (ruotsiksi)*
3. ↑  [O little town of Betlehem ] Viitattu 4.1.2021. ̺(englanniksi)
4. ↑  *Seurakunta laulaa*. Kirjatoimi, 2001. ISBN 952-629-430-8.
5. ↑  *Cantemus Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja*.. Helsingin hiippakunnan liturginen toimikunta, Katolinen tiedotuskeskus, 2012. ISBN 978-952-9627-71-4.
6. ↑  Elsa Kojo: *Suuri joululaulukirja.*. Wsoy, 1982. ISBN 9510114138.
**Sinfonia nro 6** ("Le matin", Aamu; D-duuri, H. I/6) on Joseph Haydnin vuonna 1761 säveltämä sinfonia.

Sinfonia nro 6 on yksi ensimmäisistä teoksista, jotka Haydn teki Paul II Anton Esterházyn palveluksessa oltuaan aiemmin Carl Joseph von Fürnbergin ja kreivi Morzinin työllistämä. Haydnin kuudes sinfonia on osa sinfonista triptyykkiä, jonka muut teokset ovat "Le midi" ("Iltapäivä", 7. sinfonia) ja "Le soir" ("Ilta", 8. sinfonia). Kaikki kolme sinfoniaa kantaesitettiin samana iltana Palais Esterházyn suuressa salissa. Niiden teemaan viittaavat lisänimet olivat Paul II Anton Esterházyn ehdottamia.

Barokkimusiikin aika oli päättymässä Haydnin säveltäessä kuudetta sinfoniaansa. Teoksessa on vielä paljon barokkimusiikin aineksia, keskeisimmin concerto grosso -muoto. Sinfoniassa on myös parodiseksi tulkittua sisältöä. Teokseen sisältyy huomattavia sooloja, joilla Haydn saattoi tuoda esiin orkesterinsa soittajien kykyjä.

Osat
----

1. Adagio – Allegro
2. Adagio – Andante
3. Menuetto & Trio
4. Finale. Allegro

Orkestraatio
------------

* huilua, 2 oboea, fagotti
* 2 käyrätorvea
* cembalo
* jouset

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Symphony No. 6 in D major ("Le Matin"), H. 1/6 AllMusic, viitattu 23.9.2023
2. 1 2 3 4  Herbert Glass, Symphony No. 6, "Le Matin" LA Phil, viitattu 23.9.2023

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
**Stojan Jankulov** (s. 10. syyskuuta 1966) on bulgarialainen lyömäsoittaja ja rumpali. Hän valmistui Bulgarian kansallisesta musiikkiakatemiasta pääaineena lyömäsoittimet. Hän soitti Bulgarian kansallisen radion big bändissä seitsemän vuotta. Nuo ajat saivat hänet kiinnostumaan jazzista ja hänestä tuli yleinen esiintyjä jazzfestivaaleilla.

Pisimmän uransa Jankulov teki yhtyeessä Zone-C, jossa aloitti vuonna 1994. Hän on duetoinut myös Theodosii Spassovin kanssa ja myöhemmin Anatoly Vapirovin liityttyä he muodostivat trion *Fairy Tale Trio*.

Hän perusti vuonna 2003 Elitsa Todorovan kanssa dueton Elitsa & Stoyan, joka edusti Bulgariaa Eurovision laulukilpailussa vuosina 2007 ja 2013. Vuonna 2007 he sijoittuivat viidenneksi, mikä oli Bulgarian paras saavutus kilpailussa vuoteen 2017 saakka. Vuoden 2013 sijoitus oli semifinaalin 12. eivätkä he päässeet finaaliin. Vuonna 2022 hän osallistui Eurovision laulukilpailuun osana Intelligent Music Project -yhtyettä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Asha Degree** (s. 5. elokuuta 1990 Shelby, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen tyttö, joka katosi kotoaan 9-vuotiaana ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2000. Laajoista etsinnöistä huolimatta häntä ei ole löydetty.

Henkilökuva
-----------

Degree oli ujo, varovainen ja järkevä lapsi. Häntä kuvailtiin urheilulliseksi, jonka lisäksi hän menestyi koulussa hyvin. Hän haaveili aikuisena kirjailijan tai kuvittajan ammatista.

Katoaminen
----------

### Katoamisyön tapahtumat

Degreen isä Harold saapui kotiin töistä noin puoli yhden aikaan yöllä. Hän varmisti tyttärensä sekä hänen veljensä nukkumisen. Lähteestä riippuen hän katsoi joko televisiota tai lähti ostamaan ystävänpäiväherkkuja. Varmaa on kuitenkin se, että hän tarkasti lastensa tilan viimeisen kerran puoli kolmelta, jolloin kaikki oli normaalisti.

Yöllä Degreen veli kuuli tämän sängyn vinkuvan, mutta ei vaivautunut katsomaan mistä se johtui. Uskotaan, että juuri tällöin Degree karkasi.

### Herääminen todellisuuteen

Ensimmäisenä Degreen katoamisen huomasi tämän äiti, joka oli herättämässä lapsiaan kylpyyn. Nopean vaistomaisen tuloksettoman etsinnän jälkeen äiti panikoitui, soitti useille perheenjäsenille, mutta kukaan ei ollut nähnyt Degreetä missään. Poliisi kutsuttiin paikalle ja he toteuttivat yhden läänin historian laajimmista maastoetsinnöistä.

Silminnäkijät
-------------

Tapauksen tulleen laajemmin julkisuuteen, muutama silminnäkijä kertoi nähneensä Degreen kuvausta vastaavan nuoren tytön kävelemässä moottoritiellä katoamisyönä.

Eräs autoilija pysäytti Degreen kohdalle hämmennyksestään, mutta ilmeisesti hän säikähti autoilijaa ja juoksi metsään, minkä jälkeen kukaan ei ole nähnyt häntä.

Myöhemmät löydöt
----------------

### Varasto

Muutamia päiviä katoamisen jälkeen eräs perhe löysi läheltä Degreen katoamispaikkaa sijainneesta varastosta useita esineitä, joista useimmat pystyttiin yhdistämään Degreehen. Tutkinnoista huolimatta katoamisen selvittäminen ei edennyt.

### Reppu

Eräs rakennusurakoitsija löysi mahdollisesti haudatun repun valtatien 18 varrella 41 kilometrin päässä Degreen kodista. Viranomaisten mukaan 99% sen tavaroista kuului hänelle.

Teoriat
-------

Katoaminen on saanut osakseen laajalti spekulaatiota ja teorioita, mutta mikään niistä ei ole johtanut Degreen löytymiseen. Teoriat vaihtelevat kidnappauksesta paranormaaleihin tapahtumiin ja niistä edelleen seikkailuun naapurin ystävien kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  The Baffling Disappearance of Asha Degree *The CrimeWire*. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  WBTV Web Staff, Matthew Chandler: Decades after her disappearance, Asha Degree’s family still seeks answers.  14.2.2023. Viitattu 25.9.2023. (englanniksi)
**Reginald Edgar "Reggie" Walker** (16. maaliskuuta 1889 – 5. marraskuuta 1951) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja 100 metrin juoksussa.

Ura
---

Reggie Walker oli kotoisin Natalin provinssista. Vaikka Walker oli vuoden 1907 Etelä-Afrikan mestari, hän ei ollut suurimpien suosikkien joukossa Lontoon olympialaisten 100 metrin kisassa vuonna 1908. Hänellä oli ongelmia Lontoon matkan rahoittamisessa, kunnes natalilainen urheilutoimittaja keräsi rahaston tukemaan Walkerin matkaa. Englannissa hän oli Harold Abrahamsia myöhemmin valmentaneen Sam Mussabinin valmennettavana.

Muutamat suurista nimistä eivät selviytyneet loppukilpailuun asti, mutta Walker selvisi. Ensimmäisen alkueränsä hän voitti varsin helposti ajalla 11,0 sekuntia. Semifinaalissa Walker pudotti yhdysvaltalaisen William W. Mayn loppukilpailusta juostuaan olympiaennätystä sivunneen ajan 10,8 sekuntia. May jäi toiseksi ajalla 11,0. Loppukilpailussa Walker kohtasi kolme pohjoisamerikkalaista urheilijaa, joista kovin ennakkoon oli olympiaennätystä molemmissa karsintajuoksuissaan sivunnut James Rector. Finaalissa Walker kuitenkin voitti Rectorin vajaan puolen metrin erolla ajalla 10,8.

Walker on edelleen nuorimpana 100 metrin olympiavoiton saavuttanut miesjuoksija. Hän oli voittaessaan 19 vuoden ja 128 päivän ikäinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 15. Otava, 1970.

Miesten 100 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1896: Tom Burke |
1900: Frank Jarvis |
1904: Archie Hahn |
1908: Reggie Walker |
1912: Ralph Craig |
1920: Charlie Paddock |
1924: Harold Abrahams |
1928: Percy Williams |
1932: Eddie Tolan |
1936: Jesse Owens |
1948: Harrison Dillard |
1952: Lindy Remigino |
1956: Bobby Joe Morrow |
1960: Armin Hary |
1964: Bob Hayes |
1968: Jim Hines |
1972: Valeri Borzov  |
1976: Hasely Crawford |
1980: Allan Wells |
1984: Carl Lewis |
1988: Carl Lewis |
1992: Linford Christie |
1996: Donovan Bailey |
2000: Maurice Greene |
2004: Justin Gatlin |
2008: Usain Bolt |
2012: Usain Bolt |
2016: Usain Bolt |
2020: Lamont Marcell Jacobs |
Tiheyskorkeuden määrityskaavio nomogrammina.
**Tiheyskorkeus** on ilmailussa käytetty lentokoneen lentokorkeus, joka vastaa kansainvälisen standardi-ilmakehän (ISA, International Standard Atmosphere) korkeutta, jolla on tietty ilman tiheys. Kyseessä on korjattu painekorkeus, jossa otetaan huomioon standardi-ilmakehästä poikkeava ilman lämpötila.

Sekä ilman lämpötilan kasvu että pienemmässä määrin ilmankosteuden kasvu pienentävät ilman tiheyttä.

Lentoturvallisuutta parantava laskentaparametri
-----------------------------------------------

Ilman tiheys vaikuttaa sekä lentokoneen aerodynaamiseen että sen voimalaitteen suorituskykyyn. 

* ilman tiheyden lasku pienentää siiven nostovoimaa
* potkurin tehokkuus heikkenee tiheyden laskiessa
* voimalaitteen teho laskee ilman hapen määrän laskiessa; ts. korkealla, kuumissa ja kosteissa oloissa voimalaitteen tuottama teho on pienempi kuin matalalla, kylmässä ja kuivassa ilmassa
* suuremmassa tiheyskorkeudessa lentokone kiihtyy hitaammin lähtökiidossa ja lennon aikana
* sakkausnopeus kasvaa tiheyskorkeuden kasvaessa
* lentokoneen nousunopeus on pienempi tiheyskorkeuden kasvaessa

Määritys
--------

Kuivalle ilmalle tiheyskorkeus lasketaan:

{\displaystyle \mathrm {DA} =144745,11628\left[1-\left({\frac {P\_{0}/P\_{SL}}{\mathrm {T} /T\_{SL}}}\right)^{b}\right]}
missä

{\displaystyle \mathrm {DA} =} tiheyskorkeus (jalkaa, ft)
{\displaystyle P\_{0}=} ilmanpaine (staattinen paine)
{\displaystyle P\_{SL}=} merenpinnan standardin mukainen paine eli 1013,25 hPa
{\displaystyle \mathrm {T} =} ilman lämpötila (K)
{\displaystyle T\_{SL}=} merenpinnan standardin mukainen ilman lämpötila eli 288,15 K
{\displaystyle b=} 0,235

Lähteet
-------

1. ↑  AOPA Flight Training, Volume 19, Number 4; April 2007; Aircraft Owners and Pilots Association; ISSN 1047-6415

Aiheesta muualla
----------------

* Density Altitude Calculator
* Density Altitude Calculator (Arkistoitu – Internet Archive)
* Density Altitude influence on aircraft performance
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Juan Francisco Martínez Modesto** eli **Nino** (s. 10. kesäkuuta 1980 Vera, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Nino aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Segunda División B:ssä pelanneesta Elchestä. Joukkue nousi heti kauden 1998–1999 päätteeksi sarjaporrasta ylemmäksi. Kaudella 1999–2000 Segunda Divisiónissa Nino pelasi yhteensä 16 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavilla kausilla hän kuului joukkueensa luottopelaajiin. Kaudella 2004–2005 hän teki 20 maalia ja oli sarjan kolmanneksi paras maalintekijä.

Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa siiryttyään naapuriseura Levanteen kaudeksi 2006–2007. Hän teki ainoan maalinsa kauden aikana 20. joulukuuta 2006 ottelussa Osasunaa vastaan.

Seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 Nino lainattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Tenerifeen. Hän laukoi kaudella 18 maalia ja oli lopulta sarjan toiseksi paras maalintekijä. Lainan päätyttyä Tenerife teki siirrosta pysyvän ja Nino siirtyi joukkueeseen kolmivuotisella sopimuksella.

Kaudella 2008–2009 hän pelasi kaikissa 42 ottelussa ja teki niissä 29 maalia, jolla hän voitti sarjan maalikuninkuuden. Tenerife nousi myös maan pääsarjaan ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen.

Tenerife ei onnistunut säilyttämään kauden 2009–2010 päätteeksi sarjapaikkaansa jääden lopulta sijalle 18. Nino pelasi kaikissa 38 ottelussa ja oli joukkueensa paras maalintekijä 14 maalillaan toista kautta peräkkäin.

Kesäkuussa 2011 hän siirtyi Osasunaan.

Lähteet
-------

* Ninon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Osasuna – Primera División
1 Riesgo |
2 Bertrán |
3 Rubén |
4 M. Flaño |
5 Lolo |
6 Echaide |
7 Sola |
8 Masoud |
9 Armenteros |
10 Puñal |
11 Sisi |
12 Llorente |
13 Andrés |
14 Arribas |
15 Oier |
16 Cejudo |
17 Nino |
18 Onwu |
19 Nano |
20 Lamah |
21 Torres |
22 Timor |
23 Loe |
24 Damià |
25 Annan |
26 Elías |
Valmentaja Mendilibar
**Idalys Ortíz Bocourt** (s. 27. syyskuuta 1989 Pinar del Río) on kuubalainen judon olympiavoittaja, kaksinkertainen maailmanmestari, kaksinkertainen Pan-Amerikan kisojen voittaja ja 13-kertainen Pan-Amerikan-mestari.

Ortíz voitti olympiakultaa yli 78 kg:n sarjassa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa japanilaisen Mika Sugimoton. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai yli 78-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa ranskalaiselle Émilie Andéolille. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai niin ikään hopeaa yli 78-kiloisissa hävittyään loppuottelussa Akira Sonelle. Pekingissä 2008 hän sai samassa painoluokassa pronssia.

Ortíz voitti yli 78-kiloisten maailmanmestaruuden Rio de Janeirossa 2013 ja Tšeljabinskissa 2014 kukistettuaan molemmilla kerroilla loppuottelussa brasilialaisen Maria Suelen Althemanin. Hän sai samassa painoluokassa MM-hopeaa Bakussa 2018 ja Tokiossa 2019 sekä MM-pronssia Rotterdamissa 2009, Tokiossa 2010 ja Astanassa 2015. Avoimessa luokassa hän saavutti MM-pronssia Marrakechissa 2017. Viidenneksi hän sijoittui avoimessa luokassa Rio de Janeirossa 2007 sekä yli 78 kg:n sarjassa Pariisissa 2011 ja Budapestissa 2021. Joukkuekilpailussa hän sai MM-hopeaa Pekingissä 2007 ja pronssia Rio de Janeirossa 2013.

Ortíz voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa yli 78 kg:n painoluokassa Guadalajarassa 2011, Torontossa 2015 ja Limassa 2019. Judon Pan-Amerikan-mestaruuden hän on voittanut yli 78-kiloisissa vuosina 2008–2016, 2018 ja 2019 sekä avoimessa luokassa 2007, 2009 ja 2010.

Ortíz voitti Kazanin universiadeissa 2013 kultaa yli 78 kg:n sarjassa ja avoimessa luokassa. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kymmenen turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja kaksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on neljä turnausvoittoa, yksi kakkossija ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa seitsemän Kuuban-mestaruutta..

Lähteet
-------

1. 1 2  Idalys Ortíz *sports-reference.com*.  Arkistoitu 2.11.2012. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Idalys Ortiz - Judoka *judoinside.com*. Viitattu 14.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Japanese judoka Akira Sone clinches gold in women's over-78-kg class at Tokyo Olympics  30.7.2021. Tokio:  The Mainichi. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)
Vaajakosken työväentalo, yhdistyksen jäseniä kuvassa
**Vaajakosken työväentalo** valmistui 1950-luvun alussa. Se sijaitsee Vaajakosken keskustan tuntumassa urheilukentän laidalla, ja se edustaa 1950-luvun kaupunkimaista työväentalorakentamista ja on rakennushistoriallisesti arvokas. Talon omistaa Vaajakosken Työväentalon Kannatusyhdistys ry. Kiinteistössä toimii tällä hetkellä vakituisina vuokralaisina Ravintola Urkan baari sekä lastenvaate- ja lelukirppis Hippakauppa. Tanssikursseja järjestää Tanssin Taikaa ry.

Historia
--------

Vaajakosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1904. Ensimmäinen työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1908 Haapaniemen talon Heikkilän eli Haapa-Heikin talon maalle, jonka vuokra-oikeus ostettiin August ja Ida Lievoselta. Leppävedeltä yhdistys osti vanhan tuparakennuksen, joka kunnostettiin toimitaloksi. Lisäksi hankittiin hirsiä näyttämön rakentamista varten. Tämä talo sai kuitenkin väistyä tiejärjestelyjen tieltä.

SOK antoi nykyisen työväentalon tontin vuokralle. Työnjohtajana oli urakoitsija Hollanti, ja paikallisten yhdistysten jäsenet Kuohusta, Vesangasta, Tikkakoskelta ja omasta yhdistyksestä olivat talkoissa. Hiekat saatiin lahjoituksena Oravasaaresta, ja tiilet tehtiin talon tontilla. Rakennustyötä varten perustettiin osakeyhtiö, jossa oli osakkaina Vaajakosken työväenyhdistys, Sosialidemokraattinen Puolue, Vaajakosken Kuohu, Jyskän sos.dem. työväenyhdistys ja Vaajakosken sos.dem. nuorisoyhdistys.

Vuosien varrella taloa on vuokrattu erilaisille toimijoille. Nykyiseen kannatusyhdistykseen kuuluvat sos.dem. piiri ja puolue, Jyväskylän Työväenyhdistys, Jyskän sos.dem. työväenyhdistys sekä Vaajakosken työväenyhdistys. Kannatusyhdistys myi lämpöä mm. uimahallille.

Rakennus
--------

Talo on kivirunkoinen, ja sen ulkoseinät ovat rapattuja. Katteena on tiiltä. Sisäseinät ja sisäkatto ovat betonia. Talon puu-keskuslämmitys vaihdettiin öljylämmitykseen. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc:t. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja kahden huoneen ja keittiön asunto. Alakerrassa on muita tiloja. Nykyään talossa on kaukolämpö ja neljä ilmalämpöpumppua. Aula ja wc-tilat on remontoitu.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia, teatteriesityksiä ja juhlia. Osa tiloista on ollut vuokrattuna liiketiloiksi. Välillä talo oli kokonaan vuokrattuna ulkopuoliselle toimijalle. 

Talon vuokralaisina ovat ravintolayrittäjä, urheiluseura Vaajakosken Kuohu sekä Lastenvaate- ja Lelukirpputori Hippakauppa. Salissa on viikoittain tanssitoimintaa ja satunnaisia vuokralaisia eläkeläisistä huonekalukauppiaisiin. Talolla on oma osa-aikainen talonmies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Leskelä, Anssi: *SDP:n työväentalot*. Työväen Sivistysliitto, 2018.
3. ↑  Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Tähtitieteen harrastajain yhdistys Porin Karhunvartijat** on Porissa toimiva tähtitieteellinen yhdistys, joka on perustettu vuonna 1974. Sen tavoitteena on edistää tähtitieteen harrastusta Satakunnassa. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 80. Porin Karhunvartijoiden tähtitorni sijaitsee Ulvilan Vanhakylän Krapistossa, noin 10 kilometriä Porista kaakkoon. Tähtitorni on vuonna 1990 rakennetun vesitornin huipulla.

Havaintolaitteet
----------------

Tähtitornin varustukseen kuuluu kaikkiaan kolme kaukoputkea; vuodesta 2005 lähtien tähtitornin pääasiallinen havaintoväline on ollut 28 cm:n pääpeilillä varustettu katadioptrinen kaukoputki. Tämän lisäksi tornissa on 8 cm linssiputki sekä siirrettävä Newton -tyyppinen peilikaukoputki, jonka pääpeilin halkaisija on 20 cm.

Toiminta
--------

Yhdistyksen toiminta on keskittynyt tähtitornille, jossa järjestetään kerhoiltoja ja tähtinäytäntöjä. Tämän lisäksi yhdistys järjestää jäsenilleen yleisöluentoja ja ekskursioita. Yhdistyksellä on myös pitkät perinteet kaukoputkien- ja muiden harrastuslaitteiden rakentelussa: esimerkiksi 25 cm siirrettävä Newton peiliputki on yhdistyksen jäsenten rakentama. Vuonna 2003 Porin Karhunvartijat järjesti yhdessä Ursan kanssa Cygnus -tapahtuman Porin Reposaaressa. Yhdistyksellä on myös oma lehti, Karhunvartija, jonka viimeisin numero ilmestyi vuonna 1999, jolloin yhdistys täytti 25 vuotta.

Vuodesta 2005 lähtien Porin Karhunvartijat osallistui Karhukamera -sekvenssikuvausprojektiin, jonka tiimoilta kertyi n. 8,3 miljoonaa kuvaa. Projektiin kuului kaikkiaan kymmenen eri kameraa, joista kaksi sijaitsi Ulvilan tähtitornin huipulla. Näiden lisäksi projektiin kuului kaksi liikuteltavaa kameraa.

Vuonna 2020 Porin Karhunvartijat asensivat uuden kokotaivaan kameran tähtitornin katolle ja nimesivät sen "Karhukamera 2.0" vanhan Karhukamera -sekvenssikuvausprojektin kunniaksi. Projektin tarkoitus on havaita erilaisia taivaanilmiöitä pääkohteenaan kuitenkin meteorit, revontulet sekä halot.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen kotisivut
* Karhukamera
* Celestial Sphere (Jäsenen henkilökohtainen blogi)
* Astrohunting (Arkistoitu – Internet Archive) (Jäsenen henkilökohtainen blogi)
**Lapset auringon alla** on Miki Liukkosen vuonna 2013 ilmestynyt romaani. Se on Liukkosen esikoisromaani, jota ennen häneltä oli ilmestynyt kaksi runokokoelmaa. *Lapset auringon alla* oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi.

Romaani koostuu kahdesta osasta. Niistä ensimmäinen keskittyy ökyrikkaan Jonas Auerin elämään, jossa keskeisessä roolissa ovat nautintojen ohella erilaiset taidehankkeet. Hänen vierailullaan Keltaisen värin messuilla on merkittävä vaikutus kirjan tapahtumiin. Teoksen toisessa osassa puolestaan kerrotaan Auerin pojan Henry Guardueci-Auerin kasvutarina. Hän innostuu musiikista ja kiinnostuu lento-onnettomuudessa surmansa saaneen isänsä jättämästä perinnöstä sekä salaperäisestä uuszeniläisyydestä.

*Lapset auringon alla* sisältää viittauksia muun muassa Michel Houellebecqin kirjoihin. Siinä on myös metafiktiivisiä aineksia, joista eräs esimerkki on Auer-kertomuksen käsikirjoitukseen parannuksia peräänkuuluttava kustannustoimittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lapset auringon alla *Jyu.finna.fi*.  2023. Kansalliskirjasto. Viitattu 7.8.2023.
2. ↑  Lapset auringon alla *WSOY.fi*. WSOY. Viitattu 7.8.2023.
3. ↑  Petäjä, Jukka: Haiku-humala kieppuvan avaruuden alla *Helsingin Sanomat*.  10.11.2013. Sanoma Media Finland. Viitattu 7.8.2023.
4. ↑  Salonen, Heljä: "En mene lenkille, menen baariin" – ja sitten Miki Liukkonen, 32, lähes kuoli viinaan *Iltalehti*.  30.9.2021. Alma Media. Viitattu 7.8.2023.
5. 1 2  Komu, Eija: Miki Liukkonen: Lapset auringon alla *Savon Sanomat*.  19.11.2013. Keskisuomalainen Oyj. Viitattu 7.8.2023.
6. ↑  Malinen, Aleksi: Lapset auringon alla *Porin ylioppilaslehti*.  18.12.2013. Porin ylioppilasyhdistys Pointer ry. Viitattu 7.8.2023.