recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Raadi-Kruusamäe**, usein lyhyesti **Raadi** on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Sen väkiluku on 4 498 (31. joulukuuta 2013), ja sen pinta-ala on 2,83 neliökilometriä.

Kaupunginosa on saanut nimensä Raadin kartanon (saks. *Ratshof*) mukaan, joka keskiajalla kuului Tarton kaupungin valtuustolle eli raadille. Kartanossa oli vuosina 1922–1944 Viron kansallismuseo, mutta se vahingoittui pahasti toisessa maailmansodassa.

Kaupunginosaa ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään seuraavat kaupunginosat: Vahi (Tarton kunta), Tila (Tarton kunta), Jaamamõisa, Ülejõe ja Annelinn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Statistiline ülevaade Tartu 2013 Tartu linn.  (viroksi)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Tarton kaupunginosat |
| --- |
|  |
| 
* Annelinn
* Ihaste
* Jaamamõisa
* Kesklinn
* Karlova
* Maarjamõisa
* Raadi-Kruusamäe
* Ropka
* Ropkan teollisuusalue
* Ränilinn
* Supilinn
* Tammelinn
* Tähtvere
* Vaksali
* Variku
* Veeriku
* Ülejõe

 | Tarton vaaakuna |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Raadi-Kruusamäe
Kairamaa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°28′10.4″N, 21°48′27.2″E, NaantaliVarsinais-SuomiSuomi |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
0,76 km²  |

Väestö| Asukasluku | 
1 (2009) |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kairamaa** on saari entisen Merimaskun kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin alueella. Saaren pinta-ala on noin 0,76 neliökilometriä. Vuonna 2009 saarella oli vakituisia asukkaita yksi, ja vapaa-ajan asuntoja saarella oli 18, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.

Saari on enimmäkseen kallioista metsämaata, korkeimman kohdan ollessa yli 32,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Alavimmilla kohdilla on peltoja, joista osa on jo niittyyntynyt. Saarella on ajopolkuja sekä polkuja, ja saareen tulee sähköt. Kairamaa sijaitsee Otavan saaren luoteispuolella, lähimmillään noin 180 metrin etäisyydellä. Saari on lounas–koillissuunnassa pitkulainen, ja sen suurin pituus on noin 1,6 kilometriä. 1960- ja 1970-lukujen peruskartoissa saarella oli useita tiloja ja peltomaata kymmenisen hehtaaria. 70-luvulla saaren rannoilla oli kymmenkunta mökkiä.
Kairamaa kuului Finnilän ja Killaisten kyliin sekä hyvin pieneltä osin Pappilaan.

Saaren itärannalla on laaja ja vanha rantaniittyalue. Vaikka niitty on päässyt laajalti ruovikoitumaan laidunnuksen loputtua, on siellä vielä rantaniittyjen kasvilajistoa kuten: suolavihvilä, ketohanhikki, keltamatara, syysmaitiainen, hiirenvirna, alsikeapila, punanata ja mesiangervo. Kallioisissa ja avoimissa saarekkeissa kasvaa muun muassa ketoneilikka, keltamatara, metsäapila, isomaksaruoho, kissankello, pukinjuuri, kannusruoho, ahomansikka, puna-apila ja kalliokielo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Liite 1", *Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret*, s. 109. Alueiden kehittäminen 26/2010. Työ- ja elinkeinoministeriö, 2010. ISSN 1797-3562 ISBN 978-952-227-374-1. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 20.7.2016).
2. ↑  Kairamaa Karttapaikassa *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 24.3.2019.
3. ↑  Laurila, Paavo et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Merimasku N:o 1043 03.  (kartoitus 1964–1965) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1968.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 24.3.2019)
4. ↑  Laurila, Paavo et al.: *Peruskartta* 1:20 000. Merimasku N:o 1043 03.  (kartoitus 1978) Helsinki: Maanmittaushallitus, 1981.  Peruskartta Maanmittauslaitoksen Vanhat painetut kartat -verkkopalvelussa (jpg) (viitattu 24.3.2019)
5. ↑  Ajosenpää, Terhi et al.: "Kohdekuvaukset, 185.", *Rymättylän ja Merimaskun yleissuunnitelma: Rantojen monikäyttö, luonnon monimuotoisuus, kosteikot ja suojavyöhykkeet*, s. 72. julkaisusarja: Raportteja 822015. Turku: Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2015. ISBN (PDF) 978-952-314-317-3. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 24.3.2019).
**Savitaipaleen lentokenttä** oli 19 kilometrin päässä Savitaipaleen kirkonkylästä Niinimäen Kupulankankaalla sijainnut vuonna 1940 valmistunut lentokenttä. Kentän 100 x 825 metrin kokoisella laskualueella sijaitsi neljä kiitorataa. Kentällä oli 13 lentokoneiden sirpalesuojaa, korjauspaja, miehistörakennus sekä keittiö ja ruokala. Lentorykmentti 2:n alaisuuteen kuulunut kenttä jäi jatkosodan alettua käyttöön ainoastaan varakenttänä. 

Jatkosodan päätyttyä Neuvostoliiton valvontakomissio tarkasti kentän 12. lokakuuta 1944. Sotavuosien jälkeen Lappeenrannan ilmailuyhdistys käytti kenttää purjelentotoimintaan 1960-luvun alkuun saakka. Ilmavoimat käytti Savitaipaleen kenttää viimeisen kerran sotaharjoitusten yhteydessä 2. lokakuuta 1959, koneina olivat Hävittäjälentolaivue 31:n VL Viima yhteyskoneet VI-22 ja VI-15. Kentälle jouduttiin tätä varten raivaamaan kulottamalla 400 metrin pituinen kapea kiitotie. Purjelentotoiminta päättyi kentällä 1963 mutta vielä 21. toukokuuta 1970 kentän silloin jo männyntaimia kasvaneelta 200-250 metriä pitkältä kiitotieltä ja metsäautotieltä lennettiin kolmisenkymmentä pölytyslentoa Let Z-37 Cmelak OH-CMB-koneella. Nykyisin kenttäalue on täysin metsittynyt. Alueella sijaitsee puolustusvoimien varikko.

Lähteet
-------

1. 1 2  FlightForum 8.10.2019 : Valvontakomission vierailu Savitaipaleella 1944
**Ana Brnabić** (serb. Ана Брнабић, s. 28. syyskuuta 1975) on serbialainen poliitikko. Hän on toiminut Serbian pääministerinä 29. kesäkuuta 2017 alkaen. Brnabić on Serbian ensimmäinen naispuolinen ja avoimesti homoseksuaali pääministeri.

Joulukuussa 2019 Serbian pääministeri Ana Brnabić sai perheenlisäystä, kun hänen samaa sukupuolta oleva puolisonsa Milica Đurđić synnytti poikalapsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Surk, Barbara. "Serbia Gets Its First Female, and First Openly Gay, Premier", *The New York Times*, 2017-06-28. (en-US)
2. ↑  Serbian pääministeri sai vauvan samaa sukupuolta olevan puolison kanssa, tiettävästi ensimmäisenä pääministerinä maailmassa *Helsingin Sanomat*.  21.2.2019. Viitattu 24.3.2020.

Serbian lippuSerbian pääministerit
Zelenović (1991) | Božović (1991–1993) | Šainović (1993–1994) | Marjanović (1994–2000) | Minić (2000–2001) | Đinđić (2001–2003) | Živković (2003–2004) | Koštunica (2004–2008) | Cvetković (2008–2012) | Dačić (2012–2014) | Aleksandar Vučić (2014–2017) | Ana Brnabić (2017–)
**Rai Vloet** (s. 8. toukokuuta 1995 Schijndel) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa PSV Eindhovenia. Pelipaikaltaan Vloet on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Vloet on PSV Eindhovenin kasvatti. Hän on pelannut seuran kakkosjoukkueessa 39 ottelua tehden niissä yhdeksän maalia. Debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa Eredivisiessä Vloet teki elokuussa 2014 NAC Bredaa vastaan. Hän pelasi kauden aikana kahdeksassa Eredivisie-ottelussa ja myös yhdessä Eurooppa-liigan ottelussa sekä juhli kauden päätteeksi Alankomaiden mestaruutta. Kaudella 2015–2016 Vloet debytoi PSV:n paidassa Mestarien liigassa.

### Maajoukkueura

Vloet on edustanut Alankomaita monilla eri nuorten maajoukkuetasoilla. Vuonna 2012 hän oli mukana voittamassa EM-kultaa alle 17-vuotiaiden kanssa. Vuodesta 2015 alkaen Vloet on kuulunut Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen.

Muuta
-----

Vloetin isä Wiljan Vloet on myös entinen jalkapalloilija. Hän on toiminut myös valmentajana muun muassa Eredivisiessä.

Saavutukset
-----------

* **PSV Eindhoven**
	+ Eredivisie (2014-2015)

* **Alankomaat**
	+ Alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruus (2012)

Lähteet
-------

1. 1 2
**Ana Fidelia Quirot** (s. 23. maaliskuuta 1963 Palma Soriano) on kuubalainen entinen 800 metrin juoksija.

Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Rooman MM-kisoissa 1987, Quirot sijoittui neljänneksi. Vuoden 1989 yleisurheilun maailmancupissa Barcelonassa hän voitti 800 metrin matkan. Tokion MM-kisoissa 1991 hän saavutti hopeaa neuvostoliittolaisen Lilija Nurutdinovan takana. Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa hän saavutti pronssia.

Tammikuussa 1993 Quirot oli raskaana, kun pesukoneen räjähdys hänen kotonaan aiheutti hänelle vakavia palovammoja ja ennenaikaisen synnytyksen. Keskosena syntynyt lapsi kuoli muutaman päivän kuluttua. Onnettomuudesta jäi Quirotille pysyviä arpia muun muassa kasvoihin.

Quirot palasi kuitenkin kilparadoille kauden 1993 loppupuolella ja saavutti Keski-Amerikan kisoissa hopeaa surinamelaisen Letitia Vriesden takana. Göteborgin MM-kisoissa 1995 Quirot saavutti viimein kultamitalin. Seuraavana vuonna Atlantan olympiakisoissa hän jäi hopealle kultamitalin mentyä Venäjän Svetlana Masterkovalle. Ateenan MM-kisoissa 1997 Quirot puolusti menestyksekkäästi MM-kultaansa.

Quirotin ennätykseksi jäi Barcelonan maailmancupissa 1989 juostu 1.54,44, mikä on yhä kaikkien aikojen maailmantilaston neljänneksi paras aika. 400 metriä Quirot on juossut aikaan 49,61.

Lähteet
-------

* Ana Fidelia Quirot Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kultaketju napsahti poikki *Turun Sanomat*.  9.8.1997. Viitattu 30.8.2008. [vanhentunut linkki]
2. ↑

  

Naisten 800 metrin juoksun maailmanmestarit
1983: Jarmila Kratochvílová |
1987: Sigrun Wodars |
1991: Lilija Nurutdinova |
1993: Maria Mutola |
1995: Ana Fidelia Quirot |
1997: Ana Fidelia Quirot |
1999: Ludmila Formanová |
2001: Maria Mutola |
2003: Maria Mutola |
2005: Zulia Calatayud |
2007: Janeth Jepkosgei |
2009: Caster Semenya |
2011: Caster Semenya |
2013: Eunice Jepkoech Sum |
2015: Maryna Arzamasava |
2017: Caster Semenya |
2019: Halimah Nakaayi |
2022: Athing Mu



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Pentti Juhani Helin** (s. 20. huhtikuuta 1962 Tampere) on suomalainen näyttelijä.

Ura
---

Helin on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän opiskeli näyttelemistä Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella ja valmistui vuonna 1985. Vuosina 1985–1987 Helin näytteli Vaasan kaupunginteatterissa. Hänellä on ollut vuodesta 1988 kiinnitys Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hänen rooleihinsa ovat lukeutuneet muun muassa Edmund *Kuningas Learissa*, Gary *Gagarin Wayssä*, Lauri Viita *Putoavissa enkeleissä* ja Sakari Koskinen *Komisario Koskisessa*.

Helin on näytellyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän on muun muassa näytellyt Ilmari Salmista Rauni Mollbergin elokuvassa *Paratiisin lapset* (1994), Rami Rantaa televisiosarjassa *Ota ja omista* (1997), Pertti Härköstä televisiosarjassa *Lehmän vuosi* (2006–2010) ja trukkikuski Marmista televisiosarjassa *Tehdas* (esitetty vuodesta 2012).

Tunnustuksia
------------

Vuonna 2007 Helin palkittiin Veikko Sinisalo -palkinnolla. Palkinnon jakaa Kansan Sivistysrahaston Jenny Matinahon rahasto.

Yksityiselämä
-------------

Helin on ollut vuodesta 1988 naimisissa näyttelijä Jaana Oraviston kanssa. Heillä on kolme lasta, vuonna 1988 syntynyt poika ja vuosina 1994 ja 1997 syntyneet tyttäret.

Lähteet
-------

1. ↑  *Teatterit ja teatterintekijät 2005*, s. 195. Helsinki: Like, 2005. ISBN 952-471-629-1.
2. 1 2 3 4  Pentti Helin Tampereen Työväen Teatterin verkkosivuilla
3. 1 2  palkitut | Näyttelijä Pentti Helinille Veikko Sinisalo -palkinto *Helsingin Sanomat*.  31.5.2007. Viitattu 27.4.2022.
4. ↑  *Paratiisin lapset* Elonetissä.
5. ↑  Pari sarjaa hukassa – Halleluja, Ota ja omista, Kuka minä olen jne *Yle/Muistikuvaputki – Kysykää Rouva Ruudulta*.  7.4.2008. Viitattu 1.10.2021.
6. ↑  *Lehmän vuoden* henkilöt Yleisradion verkkosivuilla
7. ↑  Lehtinen, Lauri: Työelämän meno.  *TV-maailma*, 2012, nro 6, s. 2–3.

Aiheesta muualla
----------------

* Pentti Helin Elonetissä.
* Pentti Helin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Kairossa vuonna 1921 järjestetystä konferenssista. Muista merkityksistä, katso täsmennyssivu.*
Kairon konferenssin osallistujat valokuvattuna maaliskuussa 1921.
**Kairon konferenssi** järjestettiin vuonna 1921 Kairossa. Siirtomaista ja merentakaisista alueista vastannut ministeri (Colonial Secretary) Winston Churchill kutsui Iso-Britannian siviili- ja sotilasjohdon Lähi-idässä Kairossa järjestettyyn konferenssiin, jonka tarkoitus oli yhdenmukaistaa Iso-Britannian politiikkaa Lähi-idässä.

Konferenssissa sovittiin muun muassa Irakin muuttamisesta kuningaskunnaksi, jonka kuninkaaksi tulisi Faisal I. Lisäksi Iso-Britannia vahvisti tukensa Hijazin kuningaskunnan kuninkaalle Husain ibn Alille ja samaan aikaan antoi tukensa Ibn Sa’udin vaikutusvallalle sisämaassa. Palestiinan brittiläiseen mandaattiin kuuluvasta Transjordanian alueesta tehtiin kuningaskunta, jonka kuninkaaksi tuli Abdullah I.

Osallistujia
------------

* Winston Churchill
* T. E. Lawrence
* Hubert Young
* Herbert Samuel
* Percy Cox
* Gertrude Bell
* Ja'afar al'Askari
* Hugh Trenchard
* Geoffrey Salmond
* Sasun Hasqail
* Geoffrey Francis Archer
* Edmund Allenby

Lähteet
-------

1. ↑  Anderson, Scott: *Lawrence in Arabia: War, Deceit, Imperial Folly and the Making of the Modern Middle East*, s. 492. Doubleday, 2013. ISBN 978-0-385-53293-8. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Korda, Michael: *Hero: The Life and Legend of Lawrence of Arabia*, s. 512–517. Harper, 2010. ISBN 978-0-06-171261-6. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cairo Conference (1921)
**Rai rai!** on lappeenrantaislähtöisestä rock-yhtyeestä Kotiteollisuudesta kertova suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2005. Dokumentin käsikirjoituksesta, ohjauksesta ja kuvauksesta vastasivat Sami Parkkinen ja Jaakko Kilpiäinen, ja sen tuotti Raja Production. Kestoltaan dokumentti on 52 minuuttia.

Dokumentissa seurataan yhtyettä ja sen jäseniä Jouni Hynystä, Janne Hongistoa ja Jari Sinkkosta kiertueilla ja arkielämässä vuosina 2004–2005. Lisäksi dokumentti sisältää arkistomateriaalia.

Dokumentin ensi-ilta oli Oulun musiikkivideofestivaaleilla 25. elokuuta 2005, ja se esitettiin samana vuonna myös Rokumentti-festivaalilla Joensuussa. DVD-levitykseen dokumentti tuli vuonna 2006, ja vuodesta 2007 lähtien sitä on esitetty Yle TV2:n *Dokumenttiprojekti*-ohjelmapaikalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Tuotanto. Raja Production.  Arkistoitu 16.2.2007. Viitattu 29.12.2009.
2. 1 2  *Rai rai!* Elonetissä. Viitattu 29.12.2009.
3. ↑  Media. Raja Production.  Arkistoitu 16.2.2007. Viitattu 29.12.2009.
4. ↑  Rai rai!. Raja Production.  Arkistoitu 11.2.2007. Viitattu 29.12.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Rai rai *Yle Vintti*. Viitattu 9.11.2021.
ULTra-raidetaksi testiradalla.
**Raidetaksi** (Personal Rapid Transport (PRT), Kabinenbahn, Spårtaxi, APGM) on joukkoliikenteen järjestämiskonsepti, jossa pienet, automatisoidut vaunut kuljettavat muutaman matkustajan ryhmiä muusta liikenteestä tasoerotetulla rataverkolla. Järjestelmän tärkeänä perusajatuksena on, että matkustajat voivat valita itselleen määränpään vapaasti ja kulkevat muilla pysäkeillä pysähtymättä suoraan määränpäähän. Raidetaksin kannattajien ja kehittäjien ajatuksena on, että tällainen järjestelmä olisi kilpailukykyisempi yksityisauton kanssa kuin linja-autot ja kaupunkiraideliikenteen eri muodot.

Raidetaksijärjestelmiä on kehitetty 1970-luvulta alkaen Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja Ruotsissa. Suomessa Hyvinkäällä toimiva teknologian kehittämiskeskus TechVilla on suunnittelemassa raidetaksijärjestelmää Vantaan Aviapolista ja Tampereen Hervantaa varten. Eero Paloheimo esitti 1990-luvulla autoliikenteen ja joukkoliikenteen korvaamista raidetaksityyppisellä "kupla"-järjestelmällä kirjassaan *Syntymättömien sukupolvien Eurooppa* (1996). Vaunujen ja asemien prototyyppejä on toteutettu, mutta toimivaa raidetaksijärjestelmää ei ole käytössä missään. Toteutetut raidetaksin tyyppiset järjestelmät ovat käytännössä muuttuneet pienimuotoisiksi automaattimetroiksi (Morgantown, Länsi-Virginia, Düsseldorfin lentokenttä). Toimivia raidetaksijärjestelmiä ei ole saatu toteutettua korkeiden kustannusten ja teknisten ongelmien takia.

Raidetaksijärjestelmien arvostelijat ovat esittäneet, että raidetaksikonseptissa on vaikea perusongelma. Niissä yhdistetään taksijärjestelmän yksikkökapasiteetti metron hintaiseen infrastruktuuriin. Vastustajat ovat myös esittäneet, että raidetaksihankkeet ovat vain keino hidastaa tai estää investointeja perinteiseen kaupunkiraideliikenteeseen. Raidetaksin kannattajat väittävät usein, että raidetaksi on toimiva teknologia. Teknologiaa ei ole kuitenkaan käytössä missään, joten se ei ole samalla tavalla toimivuutensa osoittanut teknologia kuin linja-auto, kaupunkiraideliikenne tai monorail eri muodoissaan.

Lähteitä
--------

* Innovative Transport Technologies
* TechVillan raidetaksihanke
* Keskustelua raidetaksijärjestelmistä
* Professori Vukan Vuchicin analyysi raidetaksista Osa2
* Personal Rapid Transit – Cyberspace Dream Keeps Colliding With Reality
* SkyTaxi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eero Palonheimo: Syntymättömien sukupolvien Eurooppa (1996) ISBN 951-0-20480-3
**Ana Carolina Reston Macan** (4. kesäkuuta 1985 São Paulo, Brasilia – 15. marraskuuta 2006) oli brasilialainen malli.

Reston syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Jundiaissa São Paulon lähistöllä. Hän aloitti mallintyöt 13-vuotiaana voitettuaan paikallisen kauneuskilpailun. Urallaan hän työskenteli muun muassa Fordille, Elitelle ja L'Équipelle Kiinassa, Turkissa, Meksikossa ja Japanissa. Hän toimi mallina myös mm. Giorgio Armanin mainoskampanjassa.

25. lokakuuta 2006 174 senttimetrin mittainen ja 40 kilogrammaa painanut Reston joutui sairaalaan anoreksiasta ja bulimiasta johtuneiden munuaisvaivojen takia. Hänen ruokavalionsa oli koostunut omenoista ja tomaateista. Hän kuoli vaivoihinsa 15. marraskuuta vain 21-vuotiaana. Restonin kerrotaan sairastuneen anoreksiaan vuonna 2004, kun häntä oli haukuttu liian lihavaksi kiinalaisessa muotinäytöksessä. Kolme kuukautta ennen Restonin kuolemaa uruguaylainen malli Luisel Ramos oli kuollut anoreksiaan. Myös Ramosin pikkusisko Eliana kuoli tammikuussa 2007 anoreksiasta johtuneeseen aliravitsemukseen. Näiden tapausten herättäminä monet muotitalot ovat kieltäneet anorektisten mallien käytön muotinäytöksissä.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*
**Päivi Aulikki Aaltonen** (o.s. **Meriluoto**, s. 12. joulukuuta 1952 Tampere) on suomalainen jousiampuja ja olympiamitalisti.

Meriluoto saavutti jousiammunnassa olympiapronssia Moskovan 1980 olympialaisissa. Seuraavissa kesäolympialaisissa Los Angelesissa 1984 hän sijoittui viidenneksi ja Soulissa 1988 Päivi Aaltonen -nimisenä 20:nneksi. MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilvassa hän sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1981, kymmenenneksi vuonna 1983, 32:nneksi vuonna 1985, 17:nneksi vuonna 1987, 39:nneksi vuonna 1989 ja 36:nneksi vuonna 1991. MM-kilpailujen joukkuekilpailussa paras saavutus oli seitsemäs sija vuonna 1983.

EM-kilpailuissa Meriluoto saavutti useita mitaleja. Vuonna 1978 Coventryssa hän saavutti joukkuepronssia ja oli henkilökohtaisessa kisassa kuudes. Vuonna 1980 Compiégnessa hän saavutti joukkuehopeaa ja oli henkilökohtaisessa kisassa 12:s. Vuonna 1982 Kecskemétissa hän saavutti hopeaa sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. EM-hallikilpailuissa hän saavutti joukkuehopeaa Falunissa 1983 ja joukkuepronssia Odensessa 1985.

Tauluammunnan Suomen mestaruuden Aaltonen voitti vuosina 1977–1988 kahdeksan kertaa eli useammin kuin kukaan toinen nainen vuoteen 2008 mennessä. Vuonna 1982 hän ampui 50 metrin matkalta maailmanennätyksen 331 pistettä. Hän edusti turkulaista Arcus-seuraa.

Saavutuksia
-----------

* Olympiapronssia Moskovassa 1980
* Viides tila olympialaisissa Los Angelesissa 1984
* EM-hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1982 sekä joukkuekilpailussa 1980 ja 1982
* EM-pronssia joukkuekilpailussa 1978
* EM-hallihopeaa joukkuekilpailussa 1983
* EM-hallipronssia joukkuekilpailussa 1985
* PM-kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1978, 1984 ja 1986
* SM-kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1977–1982 ja 1987–1988

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 10. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
PHMS yhdistys
**Päijät-Hämeen neuroyhdistys ry** (entinen Päijät-Hämeen MS-yhdistys) toimii MS-tautia ja harvinaisia neurologisia sairauksia (harnes) sairastavien henkilöiden sekä läheistensä tukena ja vertaisverkostona. Yhdistyksen jäseneksi voivat liittyä sairastuneet ja heidän läheiset tai muuten yhdistyksen toimintaa kannattavat ihmiset ja yhteisöt. Yhdistyksen tarkoitus on jakaa tietoa, edistää kuntoutusta ja sosiaalisia oikeuksia. Yhdistys on Neuroliiton alueellinen jäsenyhdistys.

Historia
--------

Päijät-Hämeen neuroyhdistys on perustettu 24.1.1979 Lahdessa. MS-yhdistystoiminta on kuitenkin alkanut seudulla ensimmäisen kerran jo vuonna 1974 Lahden MS-kerhona, joka toimi Helsingin MS-yhdistyksen alaisena. Lahden MS-kerhon perustavassa kokouksessa Risto ja Saara Mäki-Ketelän kotona oli toiminnanjohtaja Liisa Leiva MS-liitosta, ylihoitaja Soile Hemmi Lahden kaupungin avosairaanhoidosta, Juhani Siikander Inva-keskuksesta ja 13 MS-tautia sairastavaa henkilöä. Vuodesta 1979 yhdistys toimi nimellä Päijät-Hämeen MS-yhdistys. Vuoden 2016 alusta yhdistyksen nimi muuttui ja nykyinen nimi on Päijät-Hämeen neuroyhdistys.

Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen puheenjohtajat: 

* Esa Toivanen 1979-1983
* Simo Hieta 1984-1985
* Soile Helenius (Kinni) 1986-1999
* Eero Keto 2000-2005
* Pauli Hermunen 2006-2010
* Eero Keto 2011-2014
* Mikko Virtanen 2015 ->

Lähde: Yhdistyksen historiikki ja toimintakertomukset.

Toimialue
---------

Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toimialue on Päijät-Hämeen keskussairaalan piiri. Toiminta-alueen paikkakuntia ovat Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Hämeenkoski, Iitti, Kärkölä, Lahti, Myrskylä, Nastola, Orimattila, Padasjoki, Pukkila ja Sysmä. Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toimisto sijaitsee Lahdessa.

Toiminta
--------

Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toiminta sisältää mm. jäseniltoja, kerhomuotoisia tapaamisia, liikuntaryhmiä, retkiä, tapahtumia ja tukihenkilötoimintaa. Jäseniltoja on noin kerran kuukaudessa vaihtuvin teemoin, samoin kerhot kokoontuvat myös noin kerran kuussa. Yhdistyksen päätapahtuma on vuosittainen KesäMäsä, joka järjestetään Lahden satamassa yhteistyössä Invalidiliitto ry:n kanssa. 

Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen toiminnan tarkoitus on:

* vertaistuen antaminen
* kuntouttavan liikunnan järjestäminen
* virkistystoiminnan järjestäminen.

Näiden lisäksi yhdistyksellä on:

* edunvalvontatoimintaa
* tiedotustoimintaa
* hallintotoimintaa.

Yhdistystoiminta on vapaaehtoistoimintaa.

Kerhot
------

* Asikkalan MS-kerho
* Harnes-tukiryhmä
* Heinolan MS-Oma-apu-kerho
* Hollolan MS-kerho
* Kässäkerho
* Miestenkerho
* Nuorten kerho NUORA
* Omaisten kerho

Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen kerhot kokoontuvat noin kerran kuukaudessa.

Aiheesta muualla
----------------

* Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen kotisivut
* Päijät-Hämeen neuroyhdistyksen Facebook-sivut
**Vénus** (runkonumero Q187) oli Ranskan merivoimien vuonna 1935 vesillelaskettu Minerve-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Minerve-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 1930 Chantiers Wormsilta Rouenista, missä köli laskettiin 27. kesäkuuta 1932. Se laskettiin vesille 6. huhtikuuta 1935 ja valmistui 15. marraskuuta 1936.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Touloniin sijoitettuun 5. laivueeseen (ransk. *5e escadrille*), joka nimettiin 1937 15e DSM:ksi. Alus lähti 10. tammikuuta 1940 Toulonista Oranin kautta Antilleille, mistä se lähti 3. kesäkuuta paluumatkalle. Alus oli helmikuusta 1941 Casablancassa ja kesäkuusta 1941 helmikuuhun 1942 Dakarissa, mistä se palasi Touloniin.

Saksan hyökätessä Vichyn Ranskaan 27. marraskuuta 1942, alus oli yksi viidestä sukellusveneestä, joka ei totellut upottamiskäskyä. Alus pyrki satamasta merelle vältellen miinakenttiä ja Saksan ilmavoimien pommittajia. Muiden sukellusveneiden onnistuessa pakenemaan, *Vénus* upotettiin Toulonin sataman sisäänkäynnille. Alus nostettiin 1951 romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Q187 La Vénus 1
2. ↑  netmarine.net

Minerve-luokan sukellusveneet

|  |  |
| --- | --- |
| 1. tilaus | *Minerve* - *Junon* - *Vénus* - *Iris* - *Pallas* - *Céres* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Orion-luokka – Seuraaja: ? |
László Tóth vuonna 2022
**László Tóth** (s. 2. kesäkuuta 2000 Telki, Pest, Unkari) on unkarilainen autourheilija. Hän on polyglotti ja puhuu sujuvasti äidinkielensä lisäksi montaa muuta eri kieltä kuten englantia, ranskaa, saksaa ja hollantia.

Ura
---

Tóth aloitti uransa vuonna 2013 karting-sarjoissa ja sijoittui vuonna 2016 Rotax Max Wintercup — Rotax Max Junior ja Unkarin International Open Championship — Junior -luokissa kolmanneksi.

Vuonna 2017 Tóth siirtyi formulaluokkiin ja ajoi Formula 4 UAE -sarjassa. Vuonna 2018 Tóth kilpaili Italian Formula 4 ja Espanjan Formula 4 -sarjoissa. Espanjan F4 -sarjassa hän keräsi 47 pistettä ja oli sarjan yhdestoista. Vuonna 2019 Tóth ajoi Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen kauden aikana kaksi pistettä ja oli sarjan 20:s. Samaisena vuonna Tóth osallistui FIA Motorsport Games Formula 4 Cup tapahtumaan edustaen Unkarin tiimiä ja sijoittui kilpailussa seitsemänneksi.

Vuonna 2020 Tóth ajoi Formula Renault Eurocup -sarjassa ja keräsi kauden aikana 14 pistettä sijoittuen sarjan 16:ksi. Vuonna 2021 Tóth siirtyi FIA Formula 3 Championship -sarjaan ajaen Campos Racing -tallissa. Hän ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä sijoittuen parhaimmillaan kilpailussa 19:ksi. Vuonna 2022 Tóth jatkoi F3-sarjassa ja siirtyi Charouz Racing System -tallin kuljettajaksi. Hän ei saavuttanut pisteitä. Parhaaksi sijoituksesksi jäi 19:s sija ja hän sijoittui sarjataulukoissa 37:ksi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Kápsala** (kreik. Κάψαλα) on kykladisen kulttuurin aikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Amorgóksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla Chozoviótissan luostarin ja Potamóksen kylän välisellä alueella.

Kápsala-tyypin kykladinen idoli, n. 2800–2300 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Hautausmaa on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) eli Kéros-Sýros-kulttuurin ajalle noin 2800–2300 eaa. Sieltä on löydetty lukuisia kykladisia idoleita, ja siitä ovat saaneet nimensä Kápsala-tyypin idolit, joita on löydetty paitsi Amorgókselta myös muilta saarilta. Kápsalan löytöihin kuuluu muun muassa suurin tunnettu kykladinen idoli, joka on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  "Amorgos", *Greek Island Hopping 2008*, s. 299, 307. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2. (englanniksi)
2. ↑  Μονοπάτια της Αμοργού Σύλλογος Επαγγελματιών Αμοργού.  Arkistoitu 16.8.2017. Viitattu 21.8.2017. (kreikaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kápsala-tyypin kykladiset idolit** Wikimedia Commonsissa
Handley Page O/400 laskeutuu 1918 RAF Andoverissa.
**Handley Page Type O** on ensimmäisen maailmansodan aikaan Iso-Britanniassa käytetty kaksimoottorinen pommikone, joista on tehty kaksi versiota: **Handley Page O/100** (100 tarkoittaa koneen siipiväliä jalkoina) (H.P.11) ja **Handley Page O/400** (H.P.12). Konetyyppi suunniteltin kuljettamaan länsirintaman lentokentiltä, kuten eteläisestä Englannista pommikuorma Berliiniin. Ensilento koitti 18. joulukuuta 1915. Aktiivi sotilaspalveluskäyttö aloitettiin marraskuussa 1916.

Valmistuessaan Handley Page Type O oli suurin Englannissa valmistettu lentokone. Konetyyppi oli omana käyttöaikakautenaan myös kaikkein raskaimpia luokassaan, ja sitä voitiin luonnehtia strategisena kantamansa (1 120 km) puolesta. Kone saattoi kuljettaa enintään 908 kg pommeja. Tavanomainen pommiaseistus saattoi olla joko 16 × 51 kg tai 8 × 113 kg, sekä myöhemmin 1 × 750 kg pommeja. Siinä oli neljän hengen miehistö, sekä puolustusaseistuksena enintään 5 × 7,7 mm *Lewis*-konekiväärejä kolmessa liikuteltavassa erillisampumossa. Huippunopeus oli 157 km/h. Koneessa käytettiin erilaisia ja eritehoisia moottorityyppejä, jotka vaikuttivat suoritusarvoihin. Ainakin Sunbeamin *Cossack*- tai *Maori*-, Fiatin *A-12*- ja Rolls-Roycen *Eagle*-sarjan moottoreita käytettiin. Toisin kuten jotkin muut vastaavat konetyypit, Handey Pagen Series O -koneet eivät saaneet juurikaan käyttöä siviili-ilmailun puolella (matkustajakoneiksi muunnettuina) sodan jälkeen.

Handley Page O/100.
Konetyypin seuraaja on V/1500.

Lähteet
-------

* Munson, Kenneth: *Ensimmäisen maailmansodan pommittajat, sekä partio- ja tiedustelukoneet*. Otava, Helsinki, 1969. Alkuteos englanniksi: *The Pocket Ensyklopedia of World Aircraft in Colour - Bombers, Patrol and Reconnaisance*. Suom. Eero Mänttäri. s. 72–73 & 160–162.

### Viitteet

1. ↑  Munson, K. 1969: s. 160
2. ↑  Munson, K. 1969: s. 161-162

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Handley Page Type O** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Näkymä Elswick Roadilta lauantaiaamuna lokakuussa 2005.
**Elswick** on alue Newcastle upon Tynen kaupungissa Englannissa. Se sijaitsee kaupungin länsiosassa ja rajoittuu Tynejokeen. Koillisen hiilikaivosteollisuudesta on ensimmäinen maininta vuodelta 1330, jolloin kirjattiin, että Tynemouthin priori antoi "Elstewykeen" luvan Heygrove-nimiselle hiilikaivokselle viiden punnan vuosivuokralla. Elswickin nimi tunnetaan William Armstrongin suurista sotatarvike- ja meriteollisuustehtaista *Mitchell & Co. Elswick Park*, jotka liittyvät samannimiseen vanhaan kartanoon, joka nyt on virkistysaluetta.

Alueen väkiluku on 11 325, mikä on 4,4 prosenttia Newcastlen koko väestöstä. Alueen väestöstä 33 prosentilla on auto, kun kaupungissa keskimäärin auton omistajia västöstä on 54,7 prosenttia.

Koulutus
--------

Elswickissä on kaksi alakoulua, St Michael’s RC ja Canning Street ja yksi esikoulu. Alueella on myös Newcastle College.

Virkistys ja vapaa-aika
-----------------------

Elswickissä on Cruddas Parkin kirjasto. Elswickin puisto ja uima-allas sijaitsevat myös alueella, ja siellä on tenniskenttiä ja sateelta suojattuja 5 A Side -pelipaikkoja.

Tilastot
--------

| Ikäryhmä | Määrä |
| --- | --- |
| alle 16 | 2 419 |
| 16–24 | 1 808 |
| 25–44 | 3 246 |
| 45–64 | 2 277 |
| 65–74 | 846 |
| 75+ | 734 |

| Etninen ryhmä | Määrä |  % |
| --- | --- | --- |
| Valkoisia | 9 055 | 80 |
| afrokaribialaisia | 68 | 0,6 |
| eteläaasialaisia | 1 850 | 16,3 |
| kiinalaisia | 61 | 0,5 |
| muita | 283 | 2,5 |

Alueen 5 886 rakennuspaikasta 12,9 % on rakentamattomia, mikä on yli kaksinkertainen luku verrattuna kaupungin keskimääräiseen 5,3 prosenttiin. Omistaja asuu 28,6 % asunnoista, mikä on paljon vähemmän kuin kaupungissa keskimäärin: 53,3 %.

Lähteet
-------

* Newcastle Council 2001 väestötilasto, Elswick

### Viitteet

1. ↑  Encyclopaedia Britannica 1911 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Newcastle Council Ward Info: Elswick
**Smaragdilurikki** (*Neopsittacus pullicauda*) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Smaragdilurikin pituus on noin 18 cm ja paino 28–40 g. Sen höyhenpuvun pääväri on vihreä, alapuolelta kellanvihreä. Päälaki, naama ja posket ovat keltaviiruiset. Alapuoli on laajalti punainen, samoin siiven alapeitinhöyhenet ja kyynärsulkien alapinnalla oleva leveä juova. Pitkähkö pyrstö on vihreä. Nokka on oranssi, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen ja sen iiris on ruskehtava.

Esiintyminen
------------

Smaragdilurikki elää Papua-Uusi-Guinean vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on yli 30 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: *pullicauda*, *alpinus* ja *socialis*.

Elinympäristö
-------------

Smaragdilurikit elävät korkealla vuoristometsissä 1 750–3 800 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai äänekkäinä pikku parvina. Ne ovat usein hyvin kesyjä. Smaragdilurikki on harvinainen lemmikkilintuna.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneiden lintujen osalta. Munia on tavallisesti kaksi.

Ravinto
-------

Smaragdilurikit syövät kukkia ja niiden siitepölyä ja mettä sekä hedelmiä, marjoja ja siemeniä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Neopsittacus pullicauda* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.5.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1263416
* Wikispecies: Neopsittacus pullicauda
* BirdLife: 22684720
* CoL: 46RCT
* BOW: orblor1
* eBird: orblor1
* GBIF: 2480070
* iNaturalist: 19308
* IRMNG: 10192289
* ITIS: 177475
* IUCN: 22684720
* NCBI: 176068
* Species+: 5551
* Xeno-canto: Neopsittacus-pullicauda

 |

 |
**Handley Page Victor** oli brittiläinen kylmän sodan aikainen pommikone. Sen ensilento tapahtui vuonna 1952 ja se esiteltiin huhtikuussa 1958. Koneen pääasiallinen käyttötapa olisi sodan aikana ollut kuljettaa ydinpommi syvälle vihollisen alueelle lentäen niin korkealla ja nopeasti että vihollisen hävittäjät eivät saavuttaisi sitä. Konetyyppi kuului Britannian ydinasepelotetta varten luomaan kolmen pommikonetyypin V-pommittajien sarjaan. Muut kaksi olivat Vickers Valiant sekä Avro Vulcan. Osa tämän tyypin lentokoneista käytti Rolls-Royce Conway -suihkumoottoreita.

Ohjusteknologian myöhemmin kehittyessä ydinasepelote voitiin luoda ydinkärjin varustetuin pitkänkantaman ohjuksin jolloin ydinpommia kantavan lentokoneen merkitys väheni. Toisaalta nopeastikin lentävä lentokone kyettiin jo ampumaan ilmataisteluohjuksella alas. Royal Navyn saatua käyttöönsä Polaris-ohjukset, useat jäljellä olevat pommikoneet muutettiin ilmatankkauskoneiksi. Palveluksesta viimeinen Handley Page Victor jäi pois 1993. Vuonna 2007 oli jäljellä viisi koneyksilöä eri ilmailumuseoissa Englannissa.

Tekniset tiedot (Handley-Page Victor B.1)
-----------------------------------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 5
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&035.05000035,05 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&036.058000036,58 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&08.05700008,57 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&0223.0500000223,5 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&040370.&&&&0040 370 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&075000.&&&&0075 000 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&083900.&&&&0083 900 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Armstrong Siddeley Sapphire A.S.Sa.7 -suihkuturbiinia; &&&&&&&&&&&&&049.&&&&0049 kN per moottori

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&01050.&&&&001 050 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&02400.&&&&002 400 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&014900.&&&&0014 900 m

**Aseistus**  

* 35 × 450 kg pommeja
* Blue Steel -ydinase (B.2RS)

Lähteet
-------

* Andrew Langley: *The Armed Forces: The Royal Air Force*, Wayland Publishers Ltd. 1986 (s. 5, 7–8 & 30)

### Viitteet

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Handley Page Victor**.
* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
* (englanniksi)
* (englanniksi)
**Oy Suomen Ilmoituskeskus - Finlands Annonscentral Ab**, toimi aluksi nimellä *Teollisuuden Ilmoituskeskus* oli suomalainen 1. huhtikuuta 1923 toimintansa aloittanut mainostoimisto, joka oli Suomen ensimmäinen varsinainen mainostoimisto. Toimisto muutettiin osakeyhtiöksi 1925. Se toimi myöhemmin nimillä *Suomen Ilmoituskeskus Oy Ilmo* (1981–1986), *Oy Acilmo Ab, AC-ILMO* (1986–1988) ja *Oy Ilmo* (1988–1991). Yhtiön toiminta päättyi konkurssiin 1992. Suomen Ilmoituskeskus perustettiin alunperin hoitamaan Suomen Teollisuusliiton jäsenyritysten ilmoittelua. Ilmoituskeskuksella oli kirjapaino ja toimisto Fabianinkatu 14:ssa. Mainostoimiston omistivat vuoteen 1949 saakka Suomen Teollisuusliitto ja sen jäsenyritykset. Vuonna 1968 Klaus Wuorenjuuren perikunta myi yhtiön Yrjö Turkamalle.

Suomen Ilmoituskeskuksen toimitusjohtajina olivat:

* 1923 Mikael Koroleff
* arkkitehti O. J. A. Viljanen
* everstiluutnantti Werner Mandelin
* 1932–1949 majuri Gunnar Waselius (1894–1968)
* 1949–1961 Klaus Wuorenjuuri (1916–1961)

Erva-Latvala Oy, Mainostoimisto Oy SEK Ab, Oy Liikemainonta Ab ja Oy Suomen Ilmoituskeskus – Finlands Annonscentral Ab perustivat Mainostajien liiton 18. marraskuuta 1942.

Lähteet
-------

1. 1 2  Täydentäviä yhtiötietoja : Oy Suomen Ilmoituskeskus - Finlands Annonscentral Ab, Pörssitieto G. Kock
2. ↑  Adpro täytti komeat 45 vuotta!, Adpro uutinen 21.11.2022
3. 1 2  Oy. Suomen Ilmoituskeskus. Tänään 15 vuotta toiminnassa, Helsingin Sanomat, 01.04.1938, nro 88, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Mainostoimiston on vaikea vanheta, Taloussanomat 18.11.2002

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Ilmoituskeskus Oy:n henkilökunnan juhlat, todennäköisesti yrityksen konttorilla, Fabianinkatu 14, valokuva vuodelta 1953. Helsingin kaupunginmuseo (Finna)
**Masmalokirva** (*Aphis klimeschi*) on kirvoihin kuuluva pieni hyönteislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN).

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siivettömät yksilöt ovat väriltään harmaanvihreästä tumman vihertävänruskeaan. Takaruumiin selkäpuolella on tummaa kuviointia. Kirvat eivät ole vahapeitteisiä. Tuntosarvet ovat vaaleat, samoin raajat, mutta reiden, säären ja nilkan kärkiosat ovat tummat. Takaruumiin kärjen cauda ja vaharauhasputket ovat tummat. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,2–2,3 mm.

Levinneisyys
------------

Masmalokirva esiintyy Euroopassa Italiaa ja Iberian niemimaata lukuun ottamatta. Suomessa lajia on tavattu ainoastaan Varsinais-Suomesta

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Masmalokirvan elinkierto on holosyklinen eli kesän ajan naaraat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia ja syksyllä muodostuu koiraista ja naaraista muodostuva suvullisesti lisääntyvä sukupolvi. Kirvat elävät ainoana ravintokasvina toimivan masmalon alalehdillä muurahaisten rakentamissa suojissa.

Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 masmalokirva on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Elinympäristöiksi ilmoitetaan järvien ja jokien niitty- ja luhtarannat. Uhkatekijöitä ovat avoimien paikkojen umpeenkasvu sekä rakentamisen vaikutukset. Vuoden 2000 arvioinnissa laji oli silmälläpidettävä.

Ravintokasvit
-------------

Ravintokasvi on masmalo (*Anthyllis vulneraria*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Anders Albrecht, Keijo Mattila, Veikko Rinne, Teemu Rintala & Guy Söderman 2010. Nivelkärsäiset. Julk.: Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Aphids on Worlds Plants (englanniksi)
3. ↑  Ole E. Heie. The Aphidoidea (Hemiptera) of Fennoscandia and Denmark: Family Aphididae - Subfamily Pterocommatinae and Tribe Aphidini of Subfamily Aphidinae v. 3. Brill 1986. ISBN 978-9004080881 s. 182
4. ↑  Suomen kirva-atlas (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Masmalokirva (*Aphis klimeschi*)
* Aphid Species File

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10414999
* CoL: 5VN67
* EUNIS: 66778
* Fauna Europaea: 54558
* Fauna Europaea (new): 16aceb75-3206-4abc-be67-567bbf3cf24e
* GBIF: 2072814
* iNaturalist: 768486
* PPE: aphis-klimeschi

 |

 |
Viipurin valtaajat ja suurmotin tekijät kenraaliluutnantti Lennart Oesch (oikealla) ja hänen esikuntapäällikkönsä eversti Valo Nihtilä. Taustalla sotasaalista.
**Suomen jatkosodan IV armeijakunta** muodostettiin välirauhan ajan II armeijakunnasta laajentamalla siihen kuuluneet prikaatit divisiooniksi. Armeijakunnan komentajana toimi hyökkäysvaiheen alussa kenraaliluutnantti Lennart Oesch. Armeijakuntaan kuuluivat 12. 8. ja 4. divisioona sekä armeijakuntajoukkoja. 

IV armeijakunta lakkautettiin 2. syyskuuta 1941.

Keskittäminen
-------------

V armeijakunta lakkautettiin 23. kesäkuuta, jolloin siihen kuulunut 10. divisioona alistettiin 30. kesäkuuta IV armeijakunnalle. Divisioona jäi kuitenkin aiempiin asemiinsa 4. divisioonan vasemmalle puolelle puolustukseen ryhmittyneenä.

Armeijakunnan joukkojen siirrosta käskettiin 27. kesäkuuta. Käskyn mukaan se keskitettiin viivytykseen rajan läheisyyteen heikosti kenttävarustettuihin asemiin. Päämaja antoi seuraavana päivänä armeijakunnalle käskyn valmistautua hyökkäykseen, jolloin sen tulisi edetä rajan yli kaksi divisioona rinnan kolmannen jäädessä reserviin. Hyökkäyksessä 8. divisioona olisi oikealla ja 4. divisioona vasemmalla välirajanaan linja Ylijärveltä Pukalusjärveen.

Armeijakunta siirsi heinäkuun alussa reservinä toimineen 12. divisioonan 10. divisioonan asemien taakse alueelle Suokumaa–Ruokola–Lauritsala–Joutseno, jossa se muodosti vasemmalle sivustalleen iskuryhmän. Samalla armeijakunnan vasen raja siirrettiin Vuoksen vesistölinjalle. Näin muodostuneelle Suokumaanjärven ja Vuoksen väliselle alueelle perustettiin Osasto Kääriäinen, jonka muodostivat 10. divisioonasta siirretyt vajaa Jalkaväkirykmentti 2 ja Kevyt osasto 12.

Hyökkäys
--------

Armeijakunta sai 11. heinäkuuta hyökkäyskäskyn. Armeijakunnasta irrotettiin 25. heinäkuuta panssaripataljoona sekä 10. divisioona, jolloin armeijakunnan suunnitelmia ja ryhmitystä jouduttiin muuttamaan. Armeijakunnan komentaja antoi 9. elokuuta oman esikäskynsä hyökkäyksestä. Päämaja käski kuitenkin armeijakunnan pysyä puolustuksessa. Se pyysi ainoastaan täydennyksiä II armeijakunnalle.

Armeijakunta sai 13. elokuuta luvan hyökätä, jolloin sen tehtäväksi määrättiin vihollisvoimien työntäminen Vuoksen ja sen länsipuolista kapeikkoa vasten. Tämän jälkeen armeijakunnan tuli valmistautua etenemään joko kaakkoon tai etelään. Seuraavana päivänä armeijakunnan hyökkäysvalmistelut peruttiin.

Armeijakunta oli käskyn mukaan aloitettava hyökkäyksensä 22. elokuuta Vuokseen tukeutuvalla vasemmalla siivellään, mutta vihollisen irtaantuminen edellisenä päivänä aiheutti hyökkäyksen alkamisen jo edellisenä päivänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Joukko-osaston lakkauttaminen 02.09.1941 Sotasampo.fi
Monimutkaisesti värjätty ikat-huivi.
**Ikat** ("solmia") eli **ikkat**, **ikatti** on värjäysmenetelmä, jossa kudokseen käytettävät langat värjätään etukäteen niin, että ne kudottaessa muodostavat tietynlaisia kuvioita Nimitystä käytetään myös kudonnaistyypistä, johon käytetään solmuvärjäyksen tyylisellä menetelmällä ennen kudontaa värjättyä kudetta tai lointa. Japanissa tekniikka tunnetaan nimellä **kasuri** tai **egasuri**, suomalaisessa kansanperinteessä **flammuvärjäys** tai **täplävärjäys**.

Kaksoisikat syntyy, kun sekä kude että loimi värjätään ennen kudontaa.

Värjäys suoritetaan tietyn laskelman mukaan niin, että loimi tai kudelangat sidotaan siten, että vain tarkoin määrätyt osat langoista värjäytyvät. Prosessia toistetaan niin kauan, että langat ovat halutulla tavalla värjäytyneet. Tyypillisessä ikattivärjäyksellä tehdyssä työssä, esimerkiksi matossa kuvioiden ääriviivat eivät ole täysin selkeät, vaan näyttävät aivan kuin läikehtivän.

Ikattia on kahta tyyppiä:

* I) Ns. kudeikatti, joka on tyypillinen läntiselle Aasialle.
* II) Ns. loimi-ikatti, joka on nimenomaan Indonesiassa yleinen

Näiden kahden yhdistelmä ns. kaksoisikatti on käytössä Indonesiassa, Japanissa ja Intiassa ja jonkin verran myös Euroopassa.

Patolu-kangas
-------------

Gujaratin silkkistä patolu-kangasta on valmistettu ainakin 1500-luvulta alkaen. Sitä pidetään kaksoisikateista taidokkaimpana. Intiasta tuotiin paljon patolu-kankaita Indonesiaan ja niitä jäljiteltiin erityisesti Jaavalla. Intiassa tehtiin vientiä varten sekä materiaalinsa että laatunsa, kokonsa ja jopa kuviointinsakin puolesta erilaisia kankaita kuin kotimaassa käytetyt.

Ns. gringsing-kaksoisikatit
---------------------------

Indonesian ikateista ovat kuuluisimpia puuvillaiset ns. gringsing-kaksoisikatit, joita valmistetaan Balin Tengananin kylässä. Ne eivät ilmeisesti ole saaneet vaikutteita Intian patolu-kankaista. Kankaan nimi gringsing tarkoittaa "ei sairas". Kudonnaisten uskottiin suojelevan pahalta ja niitä käytettiin rituaaleissa.

Balilainen ikatti
Merkittäviä ikatti-perinteitä on Balin lisäksi Sumballa, Floresissa,Timorilla, Sulawesissa, Sumatralla sekä useilla Nusatenggaran saarilla. Muilla saarilla ikatit ovat arvostettuja tuontikankaita. Indonesissa ikatteja käytetään sekä arkipukeutumisessa että juhla-asuissa. Hienoimmat ikatit ovat perintökalleuksia. Myös hautauskankaina on käytetty ikatteja.

Lähteet
-------

* *Indonesia – saarien kulttuurit*. Museovirasto, 1993. ISBN 951-9075-59-3.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Indonesia, s. 32
2. ↑  Sanasto Suomen kansallispukukeskus.  Arkistoitu 17.9.2011. Viitattu 11.8.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ikat** Wikimedia Commonsissa
**Eltynia** (m.kreik. Ἐλτυνία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Kounávoin kylää.

Eltynian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Eltynieus* (Ἐλτυνιεύς), *Eltynaieus* (Ἐλτυναιεύς) ja *Eltynios* (Ἐλτύνιος).

Eltynian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin paikalta on tehty joitakin hajanaisia löytöjä, joihin kuuluu muun muassa osia, joiden oletetaan liittyvän arkaaisella kaudella rakennettuun doorilaista tyyliä edustaneeseen temppeliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "958 Eltynia", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Eltynia *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
**Suomen Kalakirjasto** on Muoniossa sijaitseva yksityinen erikoiskirjasto. Kirjasto on syntynyt yksityisen keräilijän Ari Savikon kokoelmien pohjalta. Kala-alalla työskennellyt Savikko keräsi harrastuksekseen alan kirjoja. Myöhemmin sinne on siirretty tutkimuslaitoksista ja yliopistojen organisaatioista hävitysuhan alla ollutta aineistoa.

Kirjasto syntyi virallisesti 2016, jolloin Savikko perusti Suomen kalakirjasto -yhdistyksen ja avautui 25. elokuuta 2018. Kirjastorakennuksen rakentamista varten antoi Leader Tunturi-Lappi 150 000 euroa, talkootyö kattoi omavastuuosuuden. Kirjasto sai 2019 Koneen Säätiön tuella kirjastonhoitajan kymmeneksi kuukaudeksi kehittämään tietokantaa.

Kalakirjaston kokoelman pohjalta on julkaistu Suomen kalabibliografia 1–3.

Kirjasto on avoinna yleisölle, mutta sieltä ei lainata mitään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pekka Juntti: Ari Savikko perusti kalakirjaston.  *Helsingin Sanomat*, 2.2.2020, s. A 18.
2. ↑  Suomen Kalakirjasto

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kalakirjaston kotisivu
* Metsäradio vieraili kalakirjastossa, Yle Areena
* Minna Pyykön maailma: Kalakirjamies Ari Savikko, Yle Areena
* Annu Passoja, Inarilaisen kalamiehen kulttuuriteko – keräsi Suomessa vuosisatojen aikana julkaistut kalakirjat ja rakentaa niille kirjaston Muonioon. Yle Uutiset 26.9.2017
* Tapani Leisti, Suomen ensimmäinen kalakirjasto Muoniossa on tutkijoiden ja harrastajien aarreaitta Yle Uutiset 24.8.2018
* Petra Kannisto, Kalakirjasto on kalastushistorian aarteaitta, Lapinkeino.fi 20.11.2018
* Kalakirjaston 360-esitys.