recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hollantilaisia lipuntarkastajia.
Tarkastaja valvomassa kääntöportteja Taipein metrossa Taiwanissa.
**Lipuntarkastajat** ovat kunnallisten liikennelaitosten tai kuntayhtymien palveluksessa työskenteleviä virkamiehiä, joiden tehtävänä on tarkastaa matkaliput ja matkustajien matkustusoikeus julkisessa liikenteessä.

Lipuntarkastajat Suomessa
-------------------------

Helsingin seudun joukkoliikenteessä (raitio-, metro- ja linja-autoliikenteessä) työskentelevät lipuntarkastajat ovat Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymän eli HSL:n palveluksessa. Vuoden 2016 alussa HSL työllisti 116 lipuntarkastajaa ja vuonna 2023 noin 80 tarkastajaa. Tampereella tarkastustoimintaa hoitavat kaupungin omat matkalipun tarkastajat. 

Lipuntarkastajalla on oikeus määrätä liputta matkustavalle henkilölle tarkastusmaksu, jonka lisäksi peritään puuttuvan matkalipun hinta. Kaukojunissa maksun voi määrätä myös konduktööri, ja lähijunien konduktööreillä on oikeus poistaa liputon matkustaja kyydistä.

Turvallisuussyistä tarkastajat työskentelevät vähintään pareittain, ja ryhmässä voi olla peräti kuusi tarkastajaa. Lipuntarkastuksessa voi olla myös mukana järjestyksenvalvojia avustamassa lipuntarkastajia, joskaan heillä ei ole oikeutta tarkastusmaksun määräämiseen, mutta voivat tarkastaa lipun erityisen koulutuksen jälkeen. Lipuntarkastajalla on tarvittaessa oikeus saada virka-apua poliisilta. Tarkastajalla on tarvittaessa kiinniotto-oikeus sekä uhkaavissa tilanteissa oikeus voimakeinoihin, kuten turvasumutteeseen. Tarkastajat voivat tehdä työtään myös siviiliasussa.

Katso myös
----------

* Rahastaja

Lähteet
-------

* Helsingin Seudun Liikenne (Arkistoitu – Internet Archive)
* Finlex: Laki joukkoliikenteen tarkastusmaksusta
* [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  Lehto, Oskari: "On ihmisiä, jotka eivät ikinä osta lippua" – näin lähijunien, metron ja ratikoiden pummit selittävät tekosiaan *Helsingin Uutiset*.  3.10.2016. Viitattu 20.6.2019.
2. 1 2  Harmaala, Minna: Tiesitkö? HSL-lipun voi syynätä myös siviilipukuinen tarkastaja – Pummaajia löytyy heti tuplamäärä *Vantaan Sanomat*.  20.3.2023. Viitattu 20.3.2023.
3. ↑  Lippujen leimaus ja tarkastus sekä tarkastusmaksu *VR*. Viitattu 20.6.2019.
4. ↑  Vuolteenaho, Salla: Tiheät lipuntarkastukset purevat – pummimatkustajien määrä väheni *Yle*.  9.4.2018. Viitattu 20.6.2019.
5. ↑  Hyttinen, Kati: Lipuntarkastaja avautuu värikkäästä arjestaan: Haistattelua, uskomattomia selityksiä ja yksinäisiä vanhuksia *MTV Uutiset*.  26.8.2016. Viitattu 20.6.2019.
6. ↑  Tarkastusmaksu *Tampereen seudun joukkoliikenne Nysse*.  Arkistoitu 20.6.2019. Viitattu 20.6.2019.
7. ↑  Hakkarainen, Kaisa: Lipuntarkastajat joutuivat viime vuonna väkivallan kohteeksi 60 kertaa – viimeksi tarkastaja turvautui turvasumutteeseen eilen *Helsingin Sanomat*.  19.4.2016.  Arkistoitu 20.6.2019. Viitattu 20.6.2019.
**Turkka Tapio Manninen** (22. huhtikuuta 1966 Tampere – 4. lokakuuta 2019 Jyväskylä) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Manninen opiskeli Sibelius-Akatemian solistisella osastolla Jorma Elorinteen ja Matti Tuloiselan johdolla. Hän suoritti laulun A-kurssitutkinnon erinomaisin arvosanoin vuonna 1991, piti ensikonserttinsa Sibelius-Akatemian konserttisarjassa 1992, suoritti oopperalaulajan tutkinnon vuonna 1994 ja valmistui musiikin maisteriksi 1995. Manninen esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla, Ilmajoen Musiikkijuhlilla sekä alueellisissa oopperoissa Tampereella, Porissa, Kotkassa, Jyväskylässä ja Mikkelissä. Kaikkiaan hänen ohjelmistonsa kattoi yli kolmekymmentä roolia yli viidessäkymmenessä ooppera- ja operettiproduktiossa. Manninen esiintyi oopperalaulajana Suomen lisäksi Saksassa, Belgiassa, Tšekissä ja Virossa. Hänen tärkeisiin rooleihinsa kuuluivat Germont (*La traviata*), kreivi Almaviva (*Figaron häät*), *Don Giovannin* nimirooli, Figaro (*Sevillan parturi*), Renato (*Naamiohuvit*), Tonio (*Pajatso*), Jussi (*Pohjalaisia*) ja Topi (*Punainen viiva*). Manninen on myös konsertoinut ympäri Suomea ja esiintynyt sekä Suomessa että Keski-Euroopassa solistina konserttiteosten, kuten *Jouluoratorion* ja *Saksalaisen sielunmessun* esityksissä.

Manninen oli laulun lehtorina vuosina 1996–1997 Savonlinnan musiikkiopistossa, syksystä 1997 Keski-Suomen konservatoriossa ja syksystä 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulussa. Vuonna 1997 hänestä tuli Keski-Suomen alueoopperan (entisen Jyväskylän oopperan) taiteellinen johtaja ja tuottaja. Vuonna 2001 hän aloitti Keski-Suomen alueoopperan puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana. Vuosina 2010–2012 Manninen oli Keski-Suomen taidetoimikunnan puheenjohtaja. Hän toimi lisäksi Suomen oopperaliiton varapuheenjohtajana. Vuonna 2012 Manninen aloitti työskentelyn Sibelius-Akatemian Kuopion-haaran laulutaiteen lehtorina.

Manninen johti uransa aikana monia kuoroja, kuten Mikkelin ja Jyväskylän oopperakuoroja sekä Savonlinnan taidelukion kuoroa. Hän kuoli 53-vuotiaana kärsittyään pitkään vaikeista sairauksista. Manninen oli asunut perheineen Muuramessa. Hän oli oopperaohjaajana uransa luoneen Raimo Mannisen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lehtori Turkka Manninen on kuollut Savon Sanomat 9.10.2019, viitattu 25.12.2022
2. 1 2  Keski-Suomen Alueoopperan pitkäaikainen puheenjohtaja Turkka Manninen on kuollut (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän Ooppera 7.10.2019, viitattu 25.12.2022
3. 1 2  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
4. 1 2 3 4 5  Turkka Manninen Mieskuoro Sirkat, viitattu 25.12.2022
5. ↑  Suomen alueoopperoilta puuttuu yhteistyö Yle 22.12.2010, viitattu 25.12.2022
**P’ibada** (’Verimeri’, kor. 피바다) on pohjoiskorealainen ooppera. Virallisten pohjoiskorealaislähteiden mukaan sen on säveltänyt Kim Jong-il, joka kehitti isänsä Kim Il-sungin japanilaismiehityksen aikaan tekemästä näytelmästä oopperan. Se sai kantaesityksensä Pjongjangin suurteatterissa heinäkuussa 1971. Ensimmäisten 30 esitysvuoden aikana sitä ehdittiin esittää yli 1 500 kertaa, ja se on Pohjois-Korean pisimpään esitetty ooppera.

*P’ibadan* tapahtumat sijoittuvat 1930-luvulle, jolloin Japani miehitti Korean niemimaata. Se kertoo naispuolisesta maatyöläisestä, joka ymmärtää, että ainoa tapa selviytyä miehityksestä on kapinoida, ja nousee vallankumoussankariksi. Sitä pidetään Pohjois-Koreassa korealaisen mielenlaadun täydellisenä edustajana ja juche-aatteen taiteellisena kuvastajana.

Tyyliltään *P’ibada* edustaa korealaista vallankumousoopperaa. Se on tyylilajin edustajista parhaiten tunnettu ja kuuluu viiden "kuolemattomaksi klassikoksi" nimetyn vallankumousoopperan joukkoon. Se oli ensimmäinen ooppera, jossa mukana oli *pangchang*, lavan ulkopuolinen kuoro, jolla on korvattu aarioita ja yksinlauluosuuksia, minkä on katsottu tuovan esiin ryhmäajattelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Revolutionary opera "Sea of Blood" 30 years old  24.8.2001. Pjongjang:  KCNA.  Arkistoitu 12.9.2001. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Gorenfeld, John: Dear Playwright  Tammikuu 2005. Reason.com. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
3. ↑  Malakunas, Karl: It ain't Hollywood, but North Korean cinema only has room for one star  3.4.2005. Pjongjang:  Things Asian. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
4. ↑  Grant, Stan: Will North Korea's end of history finish in a Sea of Blood?  7.7.2017. ABC News. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
5. 1 2  Arlo Brown, Jeffrey: On North Korean Opera  18.2.2016. VAN Magazine.  Arkistoitu 12.11.2017. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
6. ↑  North Korea’s revolutionary operas North Korean Economy Watch. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
**Jane** oli suomalainen tyttöbändi, joka kilpaili Popstars-finaalissa kokoonpanolla Daniela Lainela (s. 1985), Mia Huovila (s. 1987), Eeva-Leena Rautio (s. 1983) sekä Tea Hiilloste (s. 1982) ja sijoittui toiseksi häviten poikabändi Indx:lle. Sunnuntaina 21. marraskuuta 2004 pidetyssä finaalissa Jane sai 45 prosenttia äänistä, eli reilut 45 000 ääntä. Voiton myötä Indx pääsi julkaisemaan albuminsa jo viikon päästä, kun taas Jane keväällä 2005 levy-yhtiö EMI:n kanssa. Jane esitti finaalissa kappaleet "Valvon", "Perhonen" ja "Kaikki tai ei mitään".

Janen ensimmäinen single *Valvon* julkaistiin joulukuun alussa 2004. *Valvon* meni suoraan singlelistan ensimmäiseksi ja oli kärkikolmikossa kuusi viikkoa. Toinen single *Perhonen* julkaistiin helmikuun lopulla ja pysyi seitsemän viikkoa kymmenen myydyimmän singlen joukossa. Debyyttialbumi *Perhonen* ilmestyi 2. maaliskuuta 2005 ja myi 10 000 kappaletta. Jane julkaisi myös kolmannen singlen *Entinen*, jolla on mukana musiikkivideo *Perhonen*. Jane aloitti konserttikiertueen, joka päättyi 11. kesäkuuta 2005. 

Lapsen synnyttänyt Daniela Lainela erosi Janesta syyskuussa 2005 ja Jane jatkoi kolmihenkisenä. Tea Hiilloste aloitti lapsille suunnatun musiikkiohjelman *Kids Top 20* juontamisen, ja myöhemmin marraskuussa 2006 Tea alkoi juontaa yhdessä Kanan kanssa C More Juniori -kanavalla. Jane osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintoihin ja sijoittui viidenneksi.

Toinen albumi, *V.I.P.* julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Se ei enää menestynyt ensialbumin tavalla ja kävi korkeimmillaan listan sijalla 17. Se pysyi Suomen virallisella Top 40 -listalla neljä viikkoa.

Yhtye hajosi keväällä 2007 ja Tea Hiilloste jatkoi soolouralle.

Diskografia
-----------

### Albumit

* Perhonen (2005) #9
* V.I.P. (2006) #17

### Singlet

* *Valvon* (2004) **#1**
* *Perhonen* (2005) #3
* *Entinen* (2005)
* *V.I.P.* (2006) #7
* *Sade sotki parvekkeen* (2006 - *promo*)

### Musiikkivideot

* *Perhonen*
* *V.I.P*

Kokoonpano
----------

### Viimeinen kokoonpano

* Tea Hiilloste, laulu
* Mia Huovila, laulu
* Eeva-Leena Rautio, laulu

### Aiemmat jäsenet

* Daniela Lainela, laulu
* Tapani Tolpaniemi, dj
* Vesa Kess, lyömäsoittimet

Lähteet
-------

1. ↑  Daniela jätti Jane-bändin
2. ↑  Muistathan: Suomen karsinnat 2006
3. ↑  Jane hajosi, Tea soolouralle

Aiheesta muualla
----------------

* Jane Myspacessa (suomeksi)
**Carl Arvid Lindelöf** (22. tammikuuta 1877 Helsinki – 7. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen viulisti, kapellimestari, musiikkipedagogi ja konserttimestari.

Carl Lindelöfin vanhemmat olivat ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Lorenz Leonard Lindelöf ja Gabriella Krogius ja puoliso vuodesta 1906 näyttelijä Helmi Lydia Helenius. Matemaatikko Ernst Lindelöf oli hänen veljensä, samoin kuin professori Uno Lindelöf. Carl Lindelöf tuli ylioppilaaksi 1894 ja harjoitti musiikkiopintoja 1898–1900 Frankfurtissa Hugo Herrmannin johdolla ja 1901–1903 Genevessä Henri Marteaun johdolla. Syksystä 1903 Lindelöf toimi  Helsingin filharmonisen seuran orkesterin konserttimestarina ja Helsingin musiikkiopiston jousikvartetin jäsenenä.  Lindelöf tuli tunnetuksi myös orkesterinjohtajana ja toimi muun muassa Kansallisteatterin ja Ruotsalaisen teatterin kapellimestarina. Hän opetti useissa eri oppilaitoksissa, mukaan lukien Sibelius-Akatemia. Kamarimusiikkia hän esitti vuosikymmeniä jousikvartin alttoviulun soittajana. Lindelöfille myönnettiin Director mucises -arvonimi vuonna 1934.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. (Viitattu 19.9.2018)
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 198. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Musiikkitirehtööri Carl Lindelöf kuollut. *Helsingin Sanomat*, 8.12.1956, s. 19.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Kalle Oskari Mattila** (s. 1991) on suomalainen toimittaja ja markkinoinnin ammattilainen. Hän asuu Yhdysvalloissa. Mattila on PYRY markkinointi ja PR-toimiston perustaja.

Mattila kirjoittaa säännöllisesti amerikkalaisiin julkaisuihin kuten The New York Times, The Washington Post, The Boston Globe, The Atlantic, Vogue, Bloomberg, The Paris Review ja Monocle. 

Mattilan ensimmäinen artikkeli ilmestyi *Helsingin Sanomissa* kun kirjoittaja oli 13-vuotias. Mattila toimi 15-vuotiaana matkailulehti *Mondon* ja *Matkaopas*-lehden avustajana, sekä *Helsingin Sanomien* NYT-liitteen nuorten TV-raadin jäsenenä.

Vuonna 2004 Mattila esiintyi Silvia Modigin toimittamassa, Yle TV2 -kanavalla nähdyssä, liki puolentunnin pituisessa *Kallen maailma* -dokumentissa.. 12-vuotiaan Mattilan elämää kuvaava dokumentti oli vuonna 2005 ehdolla parhaaksi suomalaiseksi nuorten dokumentiksi Oulun kansainvälisillä lasten- ja nuortenelokuvien festivaaleilla. Dokumentin vaikutusta käsiteltiin myös akateemisessa tutkimuksessa..

Mattila on ollut töissä suuressa englanninkielisessä Penguin Books -kustantamossa, jossa hän on ollut ehdolla useaan kansainväliseen markkinoinnin ammattilaisten palkintoon. Hän on myös luennoinut merkittävissä markkinointitapahtumissa ja kommentoi useasti Yhdysvaltojen kulttuuri- ja bisneskenttää suomalaisessa mediassa.

Mattila pitää hallussaan kolmea hopeamitalia streettanssin Suomen mestaruuskilpailuista vuosilta 2006 ja 2009 sekä 8. sijaa streettanssin Euroopan mestaruuskisoista vuodelta 2006.

Kalle Mattila opiskeli kandidaatintutkintonsa Lontoon yliopistossa. Sinne hän päätyi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun IB-linjalta. Hän on myös Suomen Kulttuurirahaston UWC-stipendiaatti vuodelta 2008.
Mattila suoritti stipendiaattina luovan kirjoittamisen tutkinnon Columbian yliopistossa New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Kalle Oskari Mattila: Kalle Oskari Mattila *The Atlantic*. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Condé Nast: Kalle Oskari Mattila *Vogue*. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
5. ↑  Kalle Oskari Mattila - Bloomberg *Bloomberg.com*.  22.8.2022. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
6. ↑  Kalle Oskari Mattila, Author at The Paris Review *The Paris Review*. Viitattu 25.8.2023. (englanniksi)
7. ↑
8. ↑  Venetsia ei petä odotuksia. HS 4.3.2005. Viitattu 28.3.2022.
9. ↑   [vanhentunut linkki]
10. ↑
11. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
12. ↑
13. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
14. ↑
15. ↑
16. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
17. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
18. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja

 |

 |
Puinen apteekkiastia jossa teksti "MUMIÆ" Hampurin museon kokoelmista.
**Muumiojauhe** (lat. *mumia vera* tai lat. *mumia vera aegyptica*) oli erityisesti keskiajalla suosittu uskomuslääke, jota valmistettiin jauhetuista egyptiläisistä muumioista. Muinaisilla muumioilla uskottiin olevan ihmeellisiä parantavia vaikutuksia useisiin sairauksiin. Eläinten ja ihmisten muumioista valmistettu jauhe oli suosittua Lähi-idässä ja Euroopassa aina 1900-luvun alkuvuosiin saakka.

Muumiojauhetta käytettiin esimerkiksi mahahaavan ja päänsäryn hoitoon, ja myös paiseita hoidettiin muumiojauhekääreillä.

Palsamoituja ruumiita saatiin Egyptistä, jossa haudanryöstäjät kaivoivat niitä esiin ja myivät ne. Kaikki muumiot eivät suinkaan olleet faaraoiden ajalta, vaan muumiojauhetta valmistettiin tuoreemmistakin kuolleista, kuten kerjäläisten, spitaalisten ja ruttoihin kuolleiden ruumiista, tai suoraan huijattiin minkä tahansa muun sopivalta näyttävän jauheen sisältävän muumiota. Osan muumiojauheista on kuitenkin modernein analyysimenetelmin todistettu sisältävän aidoista muumioista peräisin olevia ihmisen jäänteitä. Todennäköisesti Suomeen saakka saapuneet muumiojauheet eivät olleet aidoista muumioista, vaan olivat mitä tahansa bitumin kaltaista tahmeaa jauhoa, millä hyväuskoisia sairaita sitten erehdytettiin.

Muumiolääkkeen nimiin vannoivat mm. Francis Bacon, Robert Boyle ja vielä 1800-luvun loppupuolella Leo Tolstoi. Epäilijöitä oli vähemmän. Michel de Montaigne leimasi muumioiden käytön kannibalismiksi. Zedlerin yleistietosanakirja 1730-luvulta melkeinpä väittää muumiojauhoa plaseboksi toteamalla: "Antaa heidän uskoa siihen jotka haluavat ja pystyvät."

Saksalainen lääkeyritys Merck mainosti vuoden 1912 tuoteluettelossaan "*Mumia vera aegypticaa* niin pitkään kuin varastoa on." Vieläkin myöhemmin vuonna 1924 kilogramma muumiojauhetta maksoi 12 kultamarkkaa Firma E. Merck Darmstadtin hinnastossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hanne Leiwo: Historia kietoo apteekit ja pyövelit yhteen – syyttömästi mestattujen kyyneleillä oli kysyntää 1600-luvulla  22.11.2015. Yle. Viitattu 27.2.2019.
2. 1 2 3  Natasja Broström: Vaarallista lääkintää: Hoito saattoi viedä hengen  5.1.2018. Historianet.fi.  Arkistoitu 28.2.2019. Viitattu 27.2.2019.
3. 1 2 3 4  Andreas Weiser: Mekö ihmissyöjiä?.  *Geo-lehti*, marras-joulukuu 2011, 4. vsk, nro 11–12, s. 62–65.  Sanoma Magazines Finland. ISSN 1797-3600.
4. 1 2  Scholz-Böttcher, Barbara M.: 18th century medication "Mumia vera aegyptica" – Fake or authentic?.  *Organic geochemistry*, 2013. ISSN 0146-6380. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.2.2019.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Karl H. Dannenfeldt: Egyptian Mumia: The Sixteenth Century Experience and Debate.  *The Sixteenth Century Journal*, 1985, 16. vsk, nro 2, s. 163–180. doi:10.2307/2540910. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
6. 1 2  Powdered Mummies Used as Medicine Merck Group. Viitattu 27.2.2019. (englanniksi)
**Otto Aksel Syreeni** (vuoteen 1935 asti **Syren**; s. 4. maaliskuuta 1900 Honkilahti – 7. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli teuvalainen liikemies ja kemisti, joka saavutti palkintoja väriteknisillä keksinnöillään.

Honkilahdella syntynyt Syreeni muutti vanhempiensa mukana Teuvalle, Etelä-Pohjanmaalle. Hän kävi Kristiinankaupungin yhteiskoulun, minkä jälkeen hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa. Värialaa hän opiskeli Saksassa IG Farbenin tehtailla ja laboratorioissa.

Syreeni palasi Suomeen vuonna 1922 jatkaakseen vuonna 1916 kuolleen värimestari-isänsä aloittamaa liiketoimintaa.

Syreeni perusti Syreenin Tehtaat Oy:n valmistaakseen kehittelemiään värialan tuotteita. Tehtaan hän rakennutti Teuvan nykyistä kunnantalon vastapäätä sijaitsevalle tontille. Tuolloin nykyinen kunnantalo toimi Syreenin asuntona, hänen perustamansa *Maan Sana* -sanomalehden konttorina (1936–1941), sekatavarakauppana kemikaali-, vaate- ja ruokaosastoineen sekä matkustajakotina ja ravintolana. Talon hän rakennutti vuonna 1928. Hän myös perusti Teuvalle ensimmäisen elokuvateatterin ennen toista maailmansotaa.

Sotien jälkeen Syreeni muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli vuonna 1975.

Syreenin värialan keksintöjä on patentoitu kahdessakymmenessä maassa. Vuonna 1958 hänet palkittiin Brysselin keksintömessuilla vuosia kehittämästään värien määrittely- ja sekoitusjärjestelmästään.

Lähteet
-------

* *Mitä, mihinä, milloon Teuvalla*. Toimittaneet Satu Isoniemi ja Jussi-Pekka Kangas.
* *Teuvan kotiseutukirja*, Vaasa, 1997.

### Viitteet

1. 1 2  Nuorteva, Kristiina: Väritutkija tunnetaan paremmin ulkomailla. (75-vuotishaastattelu) *Helsingin Sanomat*, 4.3.1975, s. 13. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Kultaisia keksintöjä.  *Suomen Kuvalehti*, 1958, nro 31, s. 14. Näköislehti (maksullinen).
**Vesa Palonen** (31. heinäkuuta 1943 Rauma – 30. toukokuuta 2008) oli keskeinen virkamies teletoiminnan kilpailun avaamisessa Suomessa. Palonen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1971 teknillisestä korkeakoulusta ja toimi vuoteen 1985 eri tehtävissä posti- ja telelaitoksessa. Vuodesta 1985 lukien hän johti viestintäpolitiikan valmistelua liikenne- ja viestintäministeriössä, kun Suomeen luotiin viestintämarkkinat uudistamalla maan viestintälainsäädäntö ja -hallinto.

Palonen toimi ministeriön viestintähallinto-osaston (nyk. viestintäpolitiikan osasto) yli-insinöörinä ja apulaisosastopäällikkönä vuoteen 1993 saakka. Tuolloin kokoomusta edustava päätoimittaja Jarmo Virmavirta voitti poliittisesti sitoutumattoman Palosen valtioneuvoston äänestyksessä ylijohtajan virasta. Tasavallan presidentti Mauno Koivisto nimitti kuitenkin Palosen vastoin valtioneuvoston esitystä. Palonen johti viestintäpolitiikan osastoa vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen hän toimi ministeriössä johtajan virassa eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 2007.

Lähteet
-------

* Liikenne- ja viestintäministeriön nimikirja

### Viitteet

1. 1 2  Muistot | Vesa Palonen *Helsingin Sanomat*.  30.5.2008. Viitattu 7.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesa Palosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
**Frithiof Woldemar Göös** (26. huhtikuuta 1839 Savonlinna – 26. lokakuuta 1901 Pietari) oli suomalainen lennätinvirkamies, runoilija ja kääntäjä.

Göösin vanhemmat olivat kelloseppä David Giös ja Hedvig Elisabet Norring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1858 palvellessaan aliupseerina Viipurin ruotuväkipataljoonassa.

Göös meni Venäjän armeijan palvelukseen, osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1863 ja oli luutnanttina Sofian jalkaväkirykmentissä 1864. Hän oli vuodesta 1865 lähtien lennätinvirkamiehenä Venäjällä ja sai kollegiasessorin arvon. Göös julkaisi ruotsin kielellä runoja. Pietarissa asunut Göös kuoli pitkällisen sairauden jälkeen syksyllä 1901. 

Göösin veli oli Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies ja Weilin+Göösin perustajaosakas Karl Gustaf Göös.

Teoksia
-------

* *Dikter* ; af Frithiof Woldemar Göös. Helsingfors 1890
* *Dikter*. Lindeberg, St. Petersburg 1890
* *Dikter. Andra samlingen*. Weilin & Göös, Helsingfors 1894

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Frithiof Woldemar Göös
2. 1 2 3  Kuolleita, Sanomia Turusta 30.10.1901 nro 253, s. 2. Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Gustaf Göös
Alkuperäinen, kolmipyöräinen Velorex.
Nelipyöräinen Velorex vuodelta 1972.
**Velorex** oli tšekkoslovakialainen, Solnicessa sijainnut kääpiöautovalmistaja.

František ja Mojnír Stránský perustivat Velorex-automerkin. He olivat veljeksiä. Stránskýilla oli alkuaan polkupyöräkorjaamo Parníkin kylässä Tšekkoslovakian länsiosassa. Ensimmäisen auton prototyypin veljekset valmistivat vuonna 1943. Tehdas muutti 1951 Solniceen, läheiseen pikkukaupunkiin. Velorex valmisti kolmipyöräisiä autoja ja moottoripyörien sivuvaunuja.

František Stránský kuoli 1954 prototyypin testauksessa. Pian samana vuonna Mojnír Stránský erotettiin perustamastaan, mutta valtion sosialisoimasta Velorex-tehtaasta, koska hän oli kieltäytynyt liittymästä kommunistiseen puolueeseen.

Aikaisemmin moottoripyöriä valmistanut yritys alkoi vuonna 1958 valmistaa putkirunkoista autoa, jossa oli keinonahkainen konepeitto. Voimanlähteenä oli joko 250- tai 350-kuutioinen Jawan moottori. Mallin valmistus jatkui vuoteen 1971 asti.

Jo vuonna 1959 yritys oli valmistanut nelipyöräisen prototyypin, mutta sarjavalmisteinen malli tuli vasta 1972, jolloin aloitettiin 350-kuutioisella moottorilla varustetun kääpiöauton valmistus. Mallin tuotanto päättyi jo seuraavana vuonna, mutta niitä ehdittiin valmistaa 1 200 kappaletta. Samalla Velorex-autojen valmistus päättyi kokonaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Coxhead, Peter (toim.) & Georgano, G.N. (kirj.): "Velorex", *Maailman moottoriajoneuvot*, s. 349–350. 3. osa: Henkilöautomerkit N–Å. Suomentanut Pesonen, Kalle. Turku: Tekninen Kustannusliike Oy, 1988. ISBN 951-9364-33-1.
2. 1 2  Mobilisti 5/2007: Velorex-kolmipyörä

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Velorex** Wikimedia Commonsissa
**Dimbokro** on kunta, departementti ja N’zin alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikolla. Se sijaitsee N’zijoen varrella maan keskiosassa 235 kilometriä Abidjanista luoteeseen. Kunnassa on 63 200 asukasta (vuonna 2014).

Dimbokron kunnan pinta-ala on 141 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bocandan, idässä Bongouanoun, etelässä Tiémélékron ja lännessä Toumoudin ja Yamoussoukron kuntiin.

Seudun kanta-asukkaat ovat bauleja, mutta myöhemmin sinne on muuttanut asukkaita eri puolilta maata.

Abidjanin–Nigerin rautatien varrella sijaitseva Dimbokro oli aikoinaan tärkeän kaakaon- ja kahvinviljelyalueen keskus. Vuonna 1975 sinne perustettiin suuri tekstiilitehdas Utexi. Tehdas suljettiin vuonna 2002, mutta se avattiin uudelleen vuonna 2012 nimellä Sotexi. Paikkakunnalla jalostetaan myös cashewpähkinöitä ja muita maataloustuotteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *ins.ci*. Viitattu 18.6.2018. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Dimbokro *Union des villes et communes de Côte d’Ivoire*.  Arkistoitu 18.6.2018. Viitattu 18.6.2018.
3. ↑  Daddieh, Cyril K.: *Historical Dictionary of Cote d’Ivoire (The Ivory Coast), third edition*, s. 205–206. London: Rowman & Littlefield, 2016. ISBN 978-0-8108-7186-1.
**Hermann Johannes Kolster** (22. lokakuuta 1871 Helsinki – 26. kesäkuuta 1944 Kauniainen) oli suomalainen diplomi-insinööri ja professori.

Kolsterin vanhemmat olivat insinööri, professori Rudolf Kolster vanhempi ja Emma Angelika Ohrt ja puoliso vuodesta 1903 Amalie Sophie Nicoline Ohrt (1873–1919) ja vuodesta 1922 Marianne Müller (1881–1965). Kolster tuli ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1898, valmistui insinööriksi 1894 ja opiskeli Hannoverissa 1895–1896. Työskenneltyään useiden eri yhtiöiden palveluksessa Suomessa ja ulkomailla hän oli Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori 1910–1938. Hän toimi lisäksi sähkötekniikan opettajana Tekniska Läroverket -opistossa Helsingissä.

Patenttineuvos Arne Kolster oli Hermann Kolsterin poika. Lääkäri, professori Rudolf Kolster nuorempi oli Hermann Kolsterin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kolster, Hermann Johannes. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Viitattu 22.8.2021.
2. 1 2  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 133. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.
3. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 888. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
4. ↑  Professori Hermann Kolster 60 vuotta.  *Voima ja valo: Suomen sähkölaitosyhdistyksen ja Suomen sähköinsinööriliiton julkaisu*, 1.10.1931, nro 10, s. 33. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.8.2021.
5. ↑  Kolster, Karl Fredrik Rudolf. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Viitattu 22.8.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Matias Martinius** (2. helmikuuta 1655 Tuulos – 1. syyskuuta 1728 Hauho) oli suomalainen pappi, joka julkaisi 1689 suomen kielen kieliopin.

Henkilöhistoria
---------------

Martiniuksen vanhemmat olivat Tuuloksen Pohjoisten kylän Häppölän ratsutilallinen ja kestikievarin pitäjä Mårten Knutsson ja Brita Larsdotter. Hän kävi koulua Hämeenlinnan pedagogiossa 1665, Helsingin triviaalikoulussa 1669–1676 sekä Viipurin lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi 1678. Martinius vihittiin papiksi 1699. Hän toimi Viipurin lukion kaunopuheisuuden lehtorina vuodesta 1688, logiikan ja fysiikan lehtorina sekä vt. metafysiikan lehtorina vuodesta 1693 sekä 2. teologian lehtorina vuodesta 1697. Hänestä tuli lääninrovasti 1697, ja vuodesta 1699 hän toimi Säkkijärven kirkkoherrana. 

Isovihan aikana Martinius jäi 1710 Viipurin piirityksen aikana venäläisten vangiksi ja oli vapauduttuaan jonkin aikaa Viipurin tuomiokapitulin esimiehenä venäläisten valtaamassa Viipurissa. Martinius pakeni syksyllä 1711 Viipurista ja samana vuonna hänestä tuli Hauhon kirkkoherra. Martinius pakeni venäläismiehitystä uudelleen 1713 Länsipohjan kautta Ruotsiin. Hän palasi Suomeen sodan päätyttyä 1722 ja toimi kuolemaansa saakka Hauhon kirkkoherrana.

Kirjallinen toiminta
--------------------

Martinius julkaisi 1689 suomen kieliopin nimeltä *Hodegus Finnicus eli Suomen kieleen Tien Johdattaja*. Suurelta osin tämä kielioppi oli kuitenkin Eskil Petraeuksen vuonna 1649 painetun suomen kielen kieliopin *Linguae Finnicae brevis institutio* mukaelma. Martiniuksen teoksesta on julkaistu näköispainos vuonna 1968. Näköispainos sisältyy myös SKS:n julkaisemaan kolmen kieliopin kokoelmaan *Vanhat kielioppimme* vuodelta 1968.

### Julkaisut

* *Hodegus finnicus*, omnibus hanc linguam discere cupientibus valdè utilis. Eller finsk wägwijsare, allom dem, som finska tunmåhlet ex fundamento declinera, conjugera, construera och elliest lära willia, ganska nyttig. Cum analysi grammaticâ, ut & tab Martinius, Matthias Martini, 1655-1728. Holmiae : excusus ab Joh. Georg. Eberdt, anno 1689.
* *Hodegus Finnicus*, omnibus hanc linguam discere cupientibus valdè utilis = Eller finsk wägwijsare, allom dem, som finska tunmåhlet ex fundamento declinera, conjugera, construera och elliest lära villia, ganska nyttig / Cum analysi grammaticâ... â Martinius, Matthias Martini, 1655-1728. Hki : SKS, 1968 (näköispainos)
* *Vanhat kielioppimme* : Petraeus 1649 : Martinius 1689 : Vhael 1733. Julkaistu: Hki : Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1968 (Näköispainokset.)

Lähteet
-------

* Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Matias Martinius. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 8.12.2019)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Signe Pamela Strömborg** (23. maaliskuuta 1880 Lebjäsche, Inkerinmaa – 19. joulukuuta 1945 Kruunupyy) oli suomalainen koulunjohtaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Signe Strömborgin vanhemmat olivat majakkamestari Solon Strömborg ja Amanda Matilda Wallin. Isä Solon Strömborg oli Pietarissa Venäjän luotsilaitoksen palveluksessa vuoteen 1885 saakka jolloin hän palasi Suomeen Sälgrundin majakan majakkamestariksi Kaskisiin. Signe pääsi ylioppilaaksi 1899 yksityistodistuksella Ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja filosofian maisteriksi 1932. Hän toimi Breidablickin kiertävän kansankorkeakoulun johtajana 1909–1922 ja sen jälkeen Kruunupyyn kansankorkeakoulun johtajana 1922–1945. Strömborg kirjoitti kertomuksia, Anders Svedbergin elämäkerran ja muistelmateoksen.

Teoksia
-------

* *Fyrväpplingen utgiven av folkhögskolan Breidablicks elevförbund till sommarmötet i Västerhankmo 11-12 juni 1916*. Wasa 1916
* *Läsebok för övningar i välläsning* ; tekijät Signe Strömborg ja Ester Salin. Söderström, Helsingfors 1917, 3. painos 1938
* *Anders Svedberg, en folkets man*. Wasa 1932
* *Från bygd och by : österbottniska tidsbilder*. Söderström, Helsingfors 1932
* *Signe Strömborg : en minnesbok* ; toim. Arne Söderström. Söderström, Helsingfors 1948

Lähteet
-------

1. 1 2  Uppslagsverket Finland : Strömborg, Signe
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. ↑  Torgare sommarteater återupptar sin verksamhet Mitt hjärtas hem

Aiheesta muualla
----------------

* Ester Cygnel : Signe Strömborg, 1offe.net

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Ernst John Mikael (Mikko) Höckert** (1. lokakuuta 1882 Helsinki – 1966) oli suomalainen konsuli ja pankkiiriliike Mikael Höckert & Co:n omistaja.

Mikael Höckertin vanhemmat olivat valtiokonttorin johtaja, valtioneuvos John Höckert (1849–1914) ja Hulda Sigrid Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900, valmistui Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1906 ja opiskeli sitten kieliä Tallinnassa, Englannissa ja Ranskassa.

Höckert oli aluksi työssä valtiokonttorissa ja 1906–1909 Kansallis-Osake-Pankissa. Hän toimi sitten prokuristina pankkiiriliike E. Winckelmann & Co:n palveluksessa 1909-1912 ja arvopaperiosaston päällikkönä Helsingin Osakepankissa 1913. Vuonna 1914 hänestä tuli yksi pankkiiriliike Viktor Tavaststjerna & Co:n osakkaista ja johtajista ja vuonna 1917 hän perusti pankkiiriliike Mikael Höckert & Co:n. Höckert omisti Fabianinkatu 27:ssa toimineen pankkiiriliikkeen vuoteen 1961 saakka.

Höckert oli mukana perustamassa Tampereen Trikootehdas Oy:tä vuonna 1907 ja oli mukana sen johtotehtävissä vuoteen 1917 saakka. Hän oli mukana osakkaana Ab Granitissa, Keravan tiilitehtaassa (Aktiebolaget Kervo Tegelbruk) ja Oy Hultmanin panimoissa sekä oli tilintarkastajana useissa muissa yhtiöissä. Höckert oli Helsingin pörssin jäsenenä vuodesta 1912 ja jäsenenä pörssikomiteassa 1920–1938. Hän toimi Helsingin kaupungin inventoimismiehenä 1912–1918. Hän oli myös Bolivian kunniakonsulina Suomessa vuodesta 1924 alkaen.

Höckert kuului Helsingin suojeluskunnan Old Boys-osastoon, Pelikanerna-voimistelukerhoon ja Espoon purjehdusseuraan.

Mikael Höckert oli naimisissa Walborg Emilia Lindegrénin kanssa. Heidän poikansa oli talvisodassa kaatunut kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja Gunnar Höckert. Toinen heidän pojistaan Lars Mikael Höckert (1910–1944) kaatui jatkosodan aikana 26. kesäkuuta 1944. Mikko Höckertin veli oli jääkärieläinlääkintäluutnantti Oskar Arne Höckert (1890-1918).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Femtioåring. Konsul Mikael Höckert, Hufvudstadsbladet, 02.10.1932, nro 267 (2. painos), s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Pankkiiriliikkeet pörssivälittäjinä, sekä niiden leimoja, Pörssitieto G. Kock
3. ↑  Hautahaku.fi : Höckert Ernst John Mikael
4. 1 2  Sextioåring, Svenska Pressen, 30.09.1942, nro 225, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3 4  50-vuotias. Konsuli Mikael Höckert, Helsingin Sanomat, 01.10.1932, nro 266, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : John Höckert
7. ↑  Boliviens konsul, bankiren Mikael Höckert, Garm, 15.09.1924, nro 18, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  För fosterlandet, Hufvudstadsbladet, 04.07.1944, nro 176 (2. painos), s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
9. ↑  Stupad olympiahjälte hyllad, Hufvudstadsbladet, 12.02.1941, nro 41, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
10. ↑  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 26.10.1918, nro 211, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Gustaf Ferdinand Snellman** (18. huhtikuuta 1851 Oulu – 3. toukokuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.

Gustaf Ferdinand Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Wilhelm Snellman ja Johanna Enbom ja puoliso vuodesta 1885 Anna Maria Åhlen. Snellman tuli ylioppilaaksi 1868 ja valmistui filosofian maisteriksi 1873 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1883. Snellman toimi Raahen kaupunginlääkärinä 1885–1889 ja sitten piirilääkärinä Rovaniemellä. Hän edusti porvarissäädyssä Raahen kaupunkia valtiopäivillä 1888.

Gustaf Ferdinand Snellmanin sisaruksia olivat kauppaneuvokset Albert Oskar Snellman ja Karl August Snellman sekä diakonissalaitoksen johtaja Lina Snellman.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Gustaf Ferdinand Snellman Viitattu 14.11.2020.
2. ↑  Kuolleita. *Päivälehti*, 5.5.1903, s. 3.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 313. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Kauko Kouvalainen: Stiftelsen Alma och K.A.Snellman Säätiö 1921-2004 Viitattu 14.11.2020.
**Henrik Corte** (k. 1680) oli virkamies, Raahen kaupungin ensimmäinen pormestari ja menestyksekäs liikemies.

Saksalaista syntyperää oleva Corte tuli Pohjois-Pohjanmaalle 1640-luvun alussa, toimien ensin tukholmalaisen kauppiaan edustajana, sitten Oulussa voutina vuodesta 1647 ja lääninhaltijana Pietari Brahen palveluksessa. Vuonna 1650 hänet määrättiin muuttamaan silloiseen Salon kaupunkiin. Siellä Corte paneutui tarmokkaasti Raaheksi myöhemmin nimetyn ja laajentuvan kaupungin kehittämiseen voutina ja pormestarina. Raahen olot järjestettiin hänen johdollaan. Veroja hän keräsi kruunulle, kreivikunnalle ja kaupungille. Samalla Corte harjoitti itse menestyksellistä liiketoimintaa kaupungin porvarina, samoin kuin tervakauppaa Tukholmaan. Pormestariksi ryhtyessään hän oli saanut itselleen 12 vuoden verovapauden. Corte oli myös mukana perustamassa Kajaanin vapaaherrakuntaan suolankeittimöä ja potaskatehdasta ja omisti useita Pietari Brahen hänelle lahjoittamia maatiloja. Raahen valtiopäivämies Corte oli vuonna 1672. Raahen vanhaan kirkkoon hän lahjoitti muun muassa saarnatuolin ja epitafin. Corten ensimmäinen puoliso oli Kristina Forbus (k. 1661) ja toinen Elisabet Root. Corten poika ensimmäisestä avioliitosta Henrik Corte nuorempi (1647–1708) seurasi isäänsä Raahen toisena pormestarina 26 vuoden ajan ja vielä tämän poika Gabriel Corte oli Raahen pormestari 1708–1728.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta s. 791. Viitattu 22.12.2019.
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Corte. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 22.12.2019)
3. ↑  Henrik Corte vanhempi. Raahen museo. (Viitattu 22.12.2019)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Barzan** on kaupunki Pohjois-Irakissa. Kaupunki on syrjäinen ja taloudellisesti vähäpätöinen ja se tunnetaankin parhaiten barzanien kurdiheimon kotiseutuna.

Maantiede
---------

Barza sijaitsee Pohjois-Irakissa lähellä maan Turkin vastaista rajaa Shirinvuoren ja ylisen Zabjoen välissä. Alue on vuoristoista ja koostuu metsäisistä laaksoista. Alueelle on ehdotettu muodostettavan kansallispuisto. Lähialueen vuoret ovat tärkeitä paikallisille lajeille, joista lähistöllä tavataan esimerkiksi besoaarivuohia. Alue on yksi harvoista paikoista Irakin Kurdistanissa, joissa villivuohet ovat vielä melko yleisiä. Barzani heimo on pitänyt pitkään yllä vuohien metsästyskieltoa. Paikallisten mukaan alueella on havaittu myös leopardeja.

Historia
--------

Sharaf Khan Bidlisi mainitsi nykyisen Barzanin kirjassaan Sharafnama nimellä *Baziran* ja kirjoitti sen kuuluvan Bahdinanin mireille. 1840-luvulla suufilaiseen Naqshbandi-veljeskuntaan kuulunut šeikki Abdul Rahman asettui Barzaniin ja hänestä tuli Barzanien suvun ja heimon ensimmäinen edustaja. Barzaniin pyrittiin luomaan eräänlainen utopistinen yhteiskunta, jonne toivotettiin tervetulleeksi pakolaisia muilta alueilta. Barzanin barzanit joutuivat kuitenkin nopeasti yhteenottoihin lähiseudun voimakkaan zibarien heimon kanssa. Barzanin šeikit tulivat tunnetuiksi sotiessaan osittamastaan kyvykkyydestään ja uskonnollisina johtajina. Yksi heistä oli Mustafa Barzani, jonka vaatimaton hauta sijaitsee Barzanissa. Ennen vuotta 1991 kylä tuhoutui kaikkiaan 16 kertaa paikallisten ja keskushallinnon yhteenotoissa. Sittemmin se on jälleenrakennettu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Michael M. Gunter: *Historical Dictionary of the Kurds*, s. 52. Toinen painos. The Scarecrow Press, 2011. (englanniksi)
2. ↑  Barzan area & Gali Balnda (iq004) (pdf) Nature Iraq. Viitattu 25.9.2017. (englanniksi)
**Johan Vilhelm Ronimus** (3. syyskuuta 1865 Viipuri – 22. helmikuuta 1909 Viipuri) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja päätoimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä *J. V. R*.

Ronimuksen vanhemmat olivat lukkari Filip Ronimus ja Maria Pullinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1884 ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineinaan Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historia. Ronimus valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1887 ja maisteriksi vuonna 1904. Vuonna 1889 hän teki opintomatkat Saksaan, Sveitsiin ja Pietariin, joiden tuloksena syntyi väitöskirja Voltairesta Pietari Suuren historioitsijana ja pieni tutkielma Maria Stuartista Viipurilaisen osakunnan albumissa. Hoidettuaan vähän aikaa latinan ja kreikan kielten opetusta Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa Ronimus nimitettiin vuonna 1893 Joensuun lyseon historian, maantieteen ja suomen kielen lehtoriksi. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.

Ronimus julkaisi vuonna 1894 historiallisen romaanin *Antonio Bröijer* ja toimi sanomalehti *Karjalattaren* päätoimittajana vuosina 1898–1905. Hänen väitöskirjansa *Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus* ilmestyi vuonna 1906. Samana vuonna Ronimus valmistui lisensiaatiksi ja sai tohtorin arvon.

Ronimus oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuosina 1900–1901 ja 1909. Hän toimi kaupungin koulujen, kirjaston, työväenyhdistyksen ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hänet tunnettiin myös etevänä juhlapuhujana.

Ronimus oli naimisissa vuodesta 1896 ruotsalaissyntyisen Matilda Nicolayn kanssa. Hän kuoli munuaistautiin. Ronimus haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.

Teoksia
-------

* *Voltaire som Peter den stores historieskrifvare*, väitöskirja. Wiborg, 1890.
* *Sininen torni Kyöpenhaminassa: kertomus eräästä vangitusta prinsessasta*, suomentanut J. Ronimus. Viipuri: G. A. Ekholm, 1892.
* *Antonio Bröijer: historiallis-romantillinen kertomus vuodelta 1599*. Porvoo: WSOY, 1894.
* *Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus*. Joensuu, Suomen Historiallinen seura, 1906 (*Historiallinen arkisto*, 20, 1).
* *Asiakirjoja, jotka valaisevat Suomen kameralisia oloja osa 6: Novgorodin vatjalaisen viidenneksen henki- ja verokirja v. 1500*, suomentanut J. V. Ronimus. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1908.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ronimus Johan Wilhelm *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 8.2.2020.
2. 1 2 3 4 5  J. V. Ronimus (muistokirjoitus).  *Karjalan Sanomat*, 25.2.1909, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  T:ri J. V. Ronimuksen hautaus.  *Karjalan Sanomat*, 2.3.1909, s. 2. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Johan Vilhelm Ronimuksen e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Eero Arvid Magnus "Manu" Forsblom** (10. huhtikuuta 1926 Jyväskylä – 27. joulukuuta 2002 Benalmádena, Espanja) oli keskisuomalainen taidemaalari. 

Forsblomin vanhemmat olivat jyväskyläläinen kauppias Eero Forsblom ja turkulainen Signe Sofia Forsblom o.s. Lindholm. Forsblomien suku kuului Jyväskylän perustajasukuihin, ja molempien vanhempien yrittäjyys leimasi vahvasti perhe-elämää. Äitinsä muotiliikkeessä Manu Forsblom tutustui jo varhain runsaaseen värimaailmaan, ja voimakkaat sävyt ovat olleet keskeisiä koko hänen tuotannossaan.

Forsblom opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1944–1947. Suomen Taideakatemian koulussa hän opiskeli vuosina 1947–1950, alkuun yhtäaikaisesti myös Taideteollisessa keskuskoulussa. Hän sai oppia myös muun muassa Académie André Lhotessa Pariisissa.

Nuorena taiteilijana Forsblom kuvasi suomalaista maaseutua ja luontoa. Myöhemmässä tuotannossaan hän keskittyi yhä enemmän maalaamaan etelässä, jossa tärkeitä hänelle olivat voimakas valo ja värikkyys. Hän teki myös muotokuvia, erityisesti oma perhe innosti häntä tekemään henkilökuvia. Omiin teoksiinsa Forsblom suhtautui hyvin kriittisesti ja omistavasti, kokien ne vahvasti osaksi itseään.*lähde?*

Forsblomin ensimmäinen näyttely oli Helsingissä 1947. Hänen viimeinen näyttelynsä oli laaja retrospektiivinen näyttely Keski-Suomen museossa Jyväskylässä 2002.

Forsblom oli Taidemaalariliiton, Jyväskylän Taiteilijaseuran ja Kuvataiteilijasenioreiden jäsen. Hän toimi kolmen vuosikymmenen aikana kuvaamataidon opettajana Jyväskylän ja Laukaan kouluissa ja Jyväskylän työväenopistossa.

Forsblom asui viimeiset vuotensa Laukaassa ja talvet Espanjassa. Hän kuoli Benalmádenassa 27. joulukuuta 2002.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Valtion taiteilijaeläke 1987

Lähteet
-------

1. 1 2 3  
Manu Forsblom taiteilijamatrikkelissa, cv, viitattu 15.7.2019
2. 1 2 3  manuforsblom.info
3. 1 2  Manu Forsblom | Ehtiihän sinne Pariisiin myöhemminkin *ehtiihanpariisiin.keskisuomentaide.fi*.  Arkistoitu 20.7.2019. Viitattu 20.7.2019.
**Amasya** on Amasyan maakunnan pääkaupunki Turkin pohjoisosassa, Yeşil-joen varrella. Ottomaanien aikana se oli Anatolian oppineisuuden keskus. Nykyisin kaupungissa on noin 90 000 asukasta.

Historia
--------

Edessä ottomaaniajan taloja, taustalla yksi Pontoksen kuninkaallisista haudoista.
Amasyan asutus on peräisin 6500-luvulta eaa. Kaupungin yläpuolelle kallioseinämään on louhittu hautakammiot Pontoksen kuninkaille.

Joen pohjoisranalla on ottomaanien aikaisia puurunkoisia taloja, etelärannan rakennuskanta on modernimpaa. Joen eri rantoja yhdistää viisi siltaa. Monet vanhat rakennukset vaurioituivat maanjäristyksissä vuosina 1734, 1825 ja 1939. Antiikinaikainen linna on raunioina lähellä vuoren huippua. Keskiajalta on säilynyt useita moskeijoita ja kirjasto.

Ilmasto
-------

Amasyassa on talvella kylmää ja kesällä kuumaa. Heinä- ja elokuun keskimääräinnen ylin lämpötila on yli 30 astetta, ja ennätyshelle kaudella 1961-2017 oli 45 astetta. Tammi- ja helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on nollan vaiheilla, ja pakkasennätys -21 astetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amasya *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 3.11.2018.
2. ↑  Amasya *Turkey Home*. Viitattu 3.11.2018.
3. ↑  A Guide To The Beautiful City Of Amasya In Turkey *The Culture Trip*. Viitattu 3.11.2018.
4. ↑  Welcome to Amasya *Lonely Planet*. Viitattu 3.11.2018.
5. ↑  Amasya *Meteoroloji*. Viitattu 3.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amasya**.
* Amasyan museo (englanniksi)
**Dorval** on kaupunki Montrealinsaarella lounaisessa Quebecin provinssissa, Kanadassa, se kuuluu Montrealin suur-kaupunkialueeseen. Vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa kaupungissa oli 18 088 asukasta, väkiluku kasvoi vuodesta 2001 2,2 %. Kaupungin alueella sijaitseva Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema kattaa noin 60 % pinta-alasta, mahdollistaen asuinrakentamisen ainoastaan pienehkölle kaistaleelle kaupungin eteläpuolelle.

Dorval perustettiin vuonna 1667 ja on saaren läntisistä kaupungeista vanhin sekä yksi Pohjois-Amerikan vanhimmista kaupungeista.

Historia
--------

Dorvalin historia juontaa yli 300 vuoden taakse, 1667 Sulpician-jesuiitta papit perustivat lähetysaseman Ville-Marien kylän ulkopuolelle. Lähetyasemaa kutsuttiin alun perin nimellä "Gentilly", myöhemmin muutettiin "La Présentation de la Vierge Marie"ksi ja lopulta "Dorval"iksi. Dorval virallistettiin kyläksi vuonna 1892, kaupunkioikeudet se sai 1903 ja luokiteltiin suurkaupungiksi 1956. Vuonna 2002 kaupunki liitettiin Montrealin Boroughiksi. Kaupunki itsenäistyi jälleen vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  History  2009. City of Dorval.  Arkistoitu 6.5.2013. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi),(ranskaksi)
2. 1 2  2006 Community profiles  8.7.2009. Statistics Canada. Viitattu 15.7.2009. (englanniksi),(ranskaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dorval**.