recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hadži Murat. Vuoden 1851 litografiaan perustuva kaiverrus.
**Hadži Murat** (ven. Хаджи-Мурат, avaariksi XIажи Мурад; 1790-luvun lopulla Dagestanin Hunzahissa – 5. toukokuuta 1852 Nuhan lähellä Azerbaidžanissa) oli yksi Dagestanin vuoristokansojen johtajista heidän taistelussaan venäläisiä valloittajia vastaan 1800-luvun puolivälissä.

Hadži Murat kasvoi Avarian kaaniperheessä. Hän osallistui veljensä Osmanin kanssa imaami Gamzat-bekin vastaiseen salaliittoon vuonna 1834 ja hallitsi sen jälkeen Avariaa yhdessä venäläisten asettaman Ahmedhanin kanssa. Vuonna 1836 venäläiset syyttivät Hadži Muratia yhteyksistä Šamiliin ja pidättivät hänet. Hadži Murat pakeni Tselmesin kylään ja liittyi Šamilin joukkohin. Vuonna 1843 Šamil teki hänestä Avarian käskynhaltijan (*naib*). Vuonna 1851 Hadži Muratin välit Šamiliin rikkoutuivat ja hän pakeni Tšetšeniaan siirtyen venäläisten puolelle. Sittemmin hän pakeni jälleen vuorille ja sai surmansa tulitaistelussa.

Hadži Muratin tarina on suosittu aihe Kaukasian kansanperinteessä. Leo Tolstoi on kirjoittanut hänestä samannimisen pienoisromaanin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bolšaja Sovetskaja entsiklopedija  1969–1978. Moskva:  Sovetskaja entsiklopedija. Viitattu 27.1.2014. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
*Tämä artikkeli on Saksan kaupungista. Samannimisestä piirikunnasta katso Göttingenin piirikunta*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Göttingen** on Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 115 843 asukasta, Se on osavaltionsa viidenneksi suurin kaupunki. Pinta-alaltaan Göttingen on 117,2 neliökilometrin suuruinen. Väestötiheys kaupungissa on 1 040 asukasta neliökilometriä kohti. Kaupungin läpi virtaa Leine-joki.

Göttingenin tienoilla on ollut kylä nimeltä Gutingi, joka on mainittu teksteissä ensimmäisen kerran vuonna 953. Kaupunki perustettiin noin 1150–1200 kylän luoteispuolelle, ja omaksui kylän nimen. Varakas kaupunki kuului Keskiajalla Hansaliittoon. Se kääntyi protestanttiseksi 1531 ja kärsi seuraavien parinsadan vuoden ajan uskonsodista.

Göttingenissä on vuonna 1737 perustettu Georg-Augustin yliopisto. 

Göttingenissä vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,2 °C, mutta heinäkuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on tammi- ja helmikuussa –1,5 °C ja joulukuussa nollan vaiheilla.

Ystävyyskaupungit
-----------------

Göttingenillä on yhteistyösuhteet seuraaviin kaupunkeihin:

* Cheltenham, Englanti, vuodesta 1951
* Toruń, Puola, vuodesta 1978
* Pau, Ranska, vuodesta 1962
* Wittenberg, Saksa, vuodesta 1988

Lähteet
-------

1. ↑  Germany: Census population citypopulation.de. Viitattu 4.10.2013.
2. ↑  Göttingen Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.10.2013.
3. ↑  Statistics for Göttingen, Lower Saxony (Germany) yr.no.  Arkistoitu 24.7.2016. Viitattu 5.10.2013.
4. ↑  Städtepartnerschaften und Internationale Beziehungen der Stadt Göttingen (Arkistoitu – Internet Archive) Gottingenin kaupunki, viitattu 14.5.2018 (pdf) (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
* Georg-Augustin yliopiston sivut

Göttingenin vanha kaupungintalo.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Göttingen**.
**Svetloje** (ven. Светлое) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä. Järven nimessä osa *svetlo* tarkoittaa *kirkkaasti* tai *valoisasti* se antaa yhdyssanoissa merkityksen *vaalea-* tai *kirkas-*. Järven nimi *Ozero Svetloje* voidaan silloin suomentaa vapaasti *Valkeajärvi*. Suomessa tämän nimiset järvet ovat yleensä kirkkaita tai niiden vesi on väritöntä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 69 hehtaaria. Järvellä ei ole varsinaista selkää, koska sen kaksi saarta rikkovat sen. Saarien yhteispinta-ala on 1,4 hehtaaria ja ne ovat lähes samankokoiset. Järven länsiosa jää etelärannasta työntyvän niemen suojaan ja sen pohjoisosa työntyy edelleen pohjoiseen päin. Järven ympäristö on metsämaata, mutta osa rannoista on soistunutta hetteikköä. Ainoa asuttu kulmakunta on sen koillispuolella sijaitseva Serpuniha (ven. Серпуниха), mutta sekään ei ulotu järven rantaan asti. Lounaispuolella sijaitsevan Notšlegovon kylän (ven. Ночлегово) läpi kulkee Pustoškan ja Opotškan välinen pikatie (M-22 eli E-95). Pikatieltä haarautuu kaksi pikkutietä järven eri puolille.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin hauki, ahven, lahna, muikku, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, salakka, ruutana ja kuha, sekä joitakin *Rutilus*-suvun kaloja. Järven pohja on hiekkapohja, jonka päällä on paikoin liejua.

Vesistösuhteita
---------------

Svetloje sijaitsee Aloljan sivujoen Mjasovskin valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.

Järven valuma-alueen koko on 6,9 neliökilometriä. Sen laskuoja yhtyy idässä ohittavaan Bolšoje Kolpinon laskuojaan Kolpinka (ven. Колпинка) lähtee kaakkoispään lahdesta ja se laskee Alolin pohjoispäähän. Alolin laskuoja on lyhyt Mjasovskij (ven. Мясовский), joka yhtyy heti vieressä virtaavaan Aloljaan sen alajuoksulla.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pihkovan alueen järviä (Excel) (arkistoitu, 22.5.2014)  luotu 7.9.2013. pskov.ru:  Pihkovan alueen valtion lupa- ja ympäristöhallintokomitea.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 8.5.2020. (venäjäksi)
2. 1 2 3  Svetloje (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 8.5.2020. (venäjäksi)
3. ↑  Kuusinen, M. & Ollikainen, V.: *Venäläis-suomalainen suursanakirja*. Werner Söderström Oy, 1978. ISBN 951-0-00150-3.
4. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000, viitattu 8.5.2020
5. 1 2  Pihkovan alueen kartta: sivu 35 (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 8.5.2020
**Svetlana Igorevna Mironova** (ven. Светлана И́горевна Миронова; s. 22. helmikuuta 1994 Morjakovka Saton) on venäläinen ampumahiihtäjä.

Ura
---

Svetlana Mironova on saavuttanut urallaan kaksi nuorten mm-mitalia ampumahiihdosta, joista toinen on viestikulta. Lisäksi hän on saavuttanut kaksi nuorten em-mitalia, joista toinen on kultainen. IBU-Cup-tasolla Mironova debytoi kaudella 2016–2017 Val Martellossa. Tuolloin hän sijoittui kaikilla kolmella henkilökohtaisella matkalla kymmenen parhaan joukkoon. Vielä saman kauden aikana hän pääsi debytoimaan myös maailmancupissa Pyeongchangissa. Hän oli pikakilpailun 64:s, eikä päässyt takaa-ajoon. Viestissä hän sijoittui Venäjän joukkueessa 12:nneksi.

Kaudella 2017–2018 Mironova ei onnistunut vielä vakiinnuttamaan paikkaansa maailmancupissa, vaan joutui kilpailemaan vielä useasti IBU-Cupissa. Hän kuitenkin saavutti Hochfilzenin pikakilpailusta yhdeksännen sijan. Hänet palkittiin myös kauden päätteeksi vuoden tulokkaana.

Kaudella 2018–2019 Mironova sai vakiinnutettua paikkansa Venäjän maailmancupin joukkueessa vuodenvaihteen jälkeen. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Mironova sijoittui parhaimmillaan 25:nneksi takaa-ajossa. Hän oli myös osa Venäjän viidenneksi sijoittunutta viestijoukkuetta. Kokonaiscupissa hän sijoittui 31:ksi.

Kaudella 2019–2020 Mironova saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen palkintokorokesijansa sijoituttuaan kolmanneksi Hochfilzenin pikakilpailussa. Seuraavan päivän viestikilpailussa hän oli toiseksi sijoittuneessa Venäjän joukkueessa kolmannella osuudella. Tämä oli Mironovan ensimmäinen viestin palkintokorokesija maailmancup-tasolla.

Kaudella 2020–2021 Mironova oli voittamassa sekaviestiä Oberhofissa ja naisten viestiä Anterselvassa. Kaudella 2021–2022 hän saavutti Pekingin olympialaisissa hopeaa viestissä.

Lähteet
-------

* Svetlana Mironovan profiili kansainvälisen ampumahiihtoliiton tulospalvelussa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Successors to Oeberg and Samuelsson: Emilien Jacquelin and Svetlana Mironova  28.3.2018. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto. Viitattu 16.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Svetlana Mironova (ampumahiihtäjä)** Wikimedia Commonsissa
**Ohrajauho** on ohran jyvistä valmistettua harmaata täysjyväjauhoa, jossa on runsaasti kivennäisaineita, ravintokuitua ja vitamiineja. Sitä käytetään muihin jauhoihin sekoitettuna blinien, krokettien, ohukaisten, pannukakkujen, perunalimppujen, rieskojen, sekaleipien, vanukkaiden ja vellien valmistuksessa sekä sakeuttamiseen.

Ohrajauhoa käytetään monien leipätuotteiden jauhoseoksissa voimakkaan makunsa vuoksi ja siksi, että se on Suomessa kasvatetuista viljoista eniten rautaa sisältävä.

Ohrajauhoja on käytetty rieskojen leivontaan eri puolilla Suomea vallitsevien vaihtelevien perinteiden mukaan. Rieskalla voidaan tarkoittaa happamatonta, ohutta leipää, tai limppumaista hiivalla kohotettua leipää. Joidenkin rieskojen leivontaan ei ole käytetty muita jauhoja kuin ohrajauhoja.

*Lestyohrajauhoa* käytetään ruokaleipiin, ohukaisiin ja puuroihin. Sen koostumus vastaa ydinvehnäjauhoa. Lestyjauho tarkoittaa jyvän sisäosasta jauhettua hienoa jauhoa.

*Rieskaohrajauho* on rieskojen ja muiden leipien leipomiseen tarkoitettu voimakasarominen jauhotyyppi, jossa on mukana tavallista enemmän jyvien kuorikerroksia, jotka tekevät siitä tavallista ohrajauhoa tummempaa.

*Ohratärkkelys* on suurustamiseen käytettävää ohran jyvistä erotettua tärkkelystä, joka tekee ruoan kuohkeaksi, mutta ei venyväksi. Koska se samentaa seoksen, sitä ei lisätä kirkkaisiin ruokiin, vaan maitopohjaisiin kastikkeisiin ja keittoihin. Leivontaan sitä voi käyttää joko muiden jauhojen seassa tai sellaisenaan esimerkiksi kuivakakkuihin, kääretorttuihin ja pikkuleipiin.

Katso myös
----------

* Ohrasuurimo
* Talkkuna

Lähteet
-------

* Lehmusoksa, Ritva & Muurinen, Pirjo: *Ruokasanakirja*. Jyväskylä Helsinki: Gummerus, 1998. ISBN 951-20-5156-7.
* Turtia, Kaarina: *Gastronomian sanakirja*. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-18546-8.

### Viitteet

1. 1 2  Turtia s. 383.
2. ↑  Lehmusoksa s. 168.
3. ↑  Minkä muotoista rieskaa teillä syödään? Perinneruokien "oikeat" valmistustavat jaksavat aiheuttaa hyväntahtoisia vääntöjä *Yle Uutiset*.  31.1.2018. Viitattu 24.12.2021.
4. ↑  Tietoa leivästä  2008. Helsinki:  Leipätiedotus ry. Viitattu 24.6.2019.
5. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana lestyjauhot. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
6. ↑  Turtia s. 383–384.
**Johan Martin Holst** (23. kesäkuuta 1892 Kristiania, Norja – 1953) oli norjalainen lääkäri ja professori. 

Johan Holst kiinnostui opiskeluissaan kirurgiasta aikaisessa vaiheessa. Hänen työpaikkansa olivat Ullevålin sairaala ja Rikshospitalet Norjan pääkaupungissa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kohdistui patologisiin muutoksiin kilpirauhasessa ja sen kirurgiseen parantamiseen. Vuonna 1930 hänestä tuli professori. 

Suomen sisällissodassa hän oli Vaasan krenatööripataljoonan lääkärinä. Hän osallistui myös talvisotaan, ja Saksan hyökättyä Norjaan oli lääkäri Norjan puolustusvoimissa. Antautumisen jälkeen Holst oli Nasjonalhjelpenin johtajana. Hän oli Milorgin jäsen sodan aikana. Vuonna 1941 Holst siirtyi Iso-Britanniaan, missä hän jatkoi työtään Norjan vapauden puolesta. 

Hän oli professori Peter Holstin poika.

Lähteet
-------

* Tom Kristiansen, "Nøytralismen, isolasjonisme og vestvending. Norge, Finland og Baltikum 1918–20", *Norden och krigen i Finland och Baltikum 1918–1919*. Red: Lars Westerlund. Helsingfors 2004, s. 178–180[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* In Memoriam: Johan Martin Holst

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
**Svetlopoljansk** (ven. Светлополянск) on kaupunkimainen taajama Venäjällä Kirovin alueen Ylä-Kaman piirissä. Se sijaitsee 12 kilometriä Kirsin kaupungista koilliseen. Taajaman kautta kulkee Jarin ja Lesnoin välinen rautatie. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2010).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1964 aletusta turvesuon hyödyntämisestä. Turpeentuotantoyrityksen yhteyteen syntynyt Dymnojen asutus sai nykyisen nimensä vuonna 1970 ja vuonna 1982 siitä tuli kaupunkimainen taajama. Svetlopoljanskin kaupunkikuntaan kuuluu myös Fosforitnajan asemataajama.

Nykyään turpeen tuotantoa harjoittaa Vjatkatorf-niminen yritys. Lähistöllä sijaitsee myös äskettäin*milloin?* avattu puunjalostuslaitos.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 28.8.2009. Viitattu 15.10.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Verhnekamje: Krai skazotšnyh, potšti netronutyh bogatstv *verhnekamje.ru*. Viitattu 15.10.2010. (venäjäksi)
**Johan Ismaël Tamsén** (8. toukokuuta 1837 Tampere – 5. joulukuuta 1898 Pori) oli suomalainen opettaja ja päätoimittaja.

Tamsénin äiti oli Johanna Rosengren, jonka aviomies, satulaseppä Fredrik Tamsén, oli kuollut jo 1833. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1865, opettajakandidaatiksi 1866 ja filosofian maisteriksi 1869.

Tamsén toimi Porin yläalkeiskoulussa ja ruotsalaisessa lyseossa latinan kielen kollegana 1878–1893 jääden sitten lakkautuspalkalle. Hän oli myös koulun vt. rehtorina ja toimi lisäksi säästöpankin johtajana ja painoasiamiehenä Porissa. Tamsén oli *Satakunta*-lehden (Satakunnan Kansa-lehden edeltäjä) ensimmäinen päätoimittaja 1873–1879.

Teoksia
-------

* *Muutama sana maamme metsä- ja vesilintujen suuresta hyödystä*. Palander, Pori 1873, 2. painos 1887

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Ismael Tamsén. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Tampereen tuomiokirkkoseurakunta rippikirja 1832-1838 (AP I Aa:7)  Sivu 69 N:o 19.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan Erik Daniel Holmqvist** (s. 24. toukokuuta 1978 Tierp, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti ja maailmanmestari. Hän pelasi ammattilaisurallaan 16 kautta Ruotsin pääsarjassa ja kahdeksan kautta NHL- ja AHL-liigoissa. Holmqvist edusti Ruotsia kolmissa MM-kilpailuissa, joista vuonna 2006 tuli kultaa ja 2009 pronssia.

Ura
---

Tierp HK:n kasvatti Holmqvist debytoi Elitserienissä Brynäsin joukkueessa kaudella 1996–1997. Hän torjui Brynäsille mestaruuden vuonna 1999. Vuotta aiemmin hänet oli valittu Ruotsin vuoden junioripelaajaksi. New York Rangers varasi Holmqvistin seitsemännellä kierroksella vuonna 1997, ja hän siirtyi Rangersin organisaatioon kaudeksi 2000–2001. Kaudella 2002–2003 hän siirtyi Minnesota Wildin organisaatioon ja torjui Calder Cupin farmijoukkue Houston Aerosille sekä valittiin AHL:n pudotuspelien parhaaksi pelaajaksi, mutta hän pelasi vain farmissa seuraavankin kauden.

Kaudeksi 2004–2005 Holmqvist palasi Brynäsiin, ja hänet valittiin seuraavalla kaudella Elitserienin parhaaksi maalivahdiksi ja palkittiin Honken Trophyllä. Holmqvist pelasi myös vuonna 2005 ensimmäiset MM-kilpailunsa. Holmqvist palasi NHL:ään kaudeksi 2006–2007 ja siirtyi Tampa Bay Lightningiin. Hän pelasi ensimmäisellä Lightning-kaudellaan 48 ottelua, ja hänet kaupattiin seuraavalla kaudella Dallas Starsiin yhdessä hyökkääjä Brad Richardsin kanssa. Vaihdossa Tampa Bay sai puolestaan Dallasin kakkosvahdin, Mike Smithin sekä hyökkääjät Jeff Halpernin ja Jussi Jokisen.

Kaudeksi 2008-2009 Holmqvist palasi Ruotsiin ja siirtyi Frölunda HC:hen. Hän voitti kauden aikana toistamiseen Honken Trophyn Elitserienin parhaana maalivahtina. Kaksi seuraavaa kautta Frölundassa eivät olleet niin hyviä, ja Frölunda halusi kaudeksi 2011–2012 uudistaa maalivahtiosastonsa. Holmqvist tekikin keväällä 2011 kahden vuoden sopimuksen Brynäsin kanssa.

Lähteet
-------

* Johan Holmqvist *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Pettersson, Robert: "Får ett av elitseriens bästa målvaktspar" *Hockeysverige.se*.  15.4.2011. Viitattu 24.6.2011. (ruotsiksi)
Rovin D2
**Rovin** oli ranskalainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1946-1953. Vuonna 1921 perustettu Rovin-yritys toimi aluksi moottoripyörien kauppiaana. Tehdas sijaitsi Pariisissa. [1]

Rovin-autot olivat pieniä ja alkeellisia. Ensimmäisissä malleissa D1 ja D2 ei ollut edes ovia ja niissä oli vain etuistuin. Mallit olivat avoautoja. Rovineissa oli hyvin pieni iskutilavuudeltaan alle puolen litran moottori. Ensimmäinen malli oli Rovin D1, joka esiteltiin vuonna 1946. Siinä oli nelitahtinen ilmajäähdytteinen 260 cm³ moottori, teho 4,8 kilowattia (6,5 hv). Rovin D2 esiteltiin vuonna 1949 ja se oli vain 2,8 metriä pitkä.[1]

Rovin D4
Rovin D3:n ponttoonikorissa oli etuovet. 315 senttimetriä pitkässä Rovin D4:ssä oli 462 cm³ moottori, teho 9,5 kilowattia (13 hv). Mallin huippunopeus oli 85 km/t.[1]

Valmistusmäärät jäivät pieniksi: Rovin D2 700 yksilöä, Rovin D3 800 yksilöä ja Rovin D4 1200 yksilöä. Tuotanto hiipui vuonna 1953.[1]

Rovin D3

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Klassikot 6/2014, sivu 57
*Tämä artikkeli kertoo sääilmiöstä. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*
**Halla** tarkoittaa tilannetta, jossa lämpötila laskee maan kasvillisuuskerroksessa kasvukauden aikana niin alas, että kasvit, etenkin viljelyskasvit tai sato, vaurioituvat tai tuhoutuvat. Suomen olosuhteissa tämä tarkoittaa pakkasta. Jos tavanomaisella sääaseman lämpötilanmittauskorkeudella eli kahdessa metrissä on myös pakkasta, puhutaan yöpakkasista.

Jos lämpötila laskee maanpinnan läheisyydessä alle −4 °C:n, on kysymyksessä *ankara halla*. Tällöin kasvillisuus ja marjasato kärsivät pahoin.

Hallan karkotusta Kolarissa vuonna 1956.
Muualla maailmassa, esimerkiksi kahvinviljelyalueilla, vahinkoa sadolle saattaa tulla myös lämpötiloissa, jotka eivät mene nollan alapuolelle. Brasiliassa puhutaan kahdenlaisesta hallasta, valkoisesta (*geadas brancas*) ja mustasta (*geadas negras*). Lievät hallat (*brancas*) vahingoittavat ainoastaan kahvipuiden ylimpiä oksia, kun taas ankarat hallat (*negras*) saattavat tappaa koko puun. Ankarakin halla tosin voi tappaa kahvipuun ainoastaan, mikäli se seuraa sateista säätä ja puunrungot ovat vielä märkiä hallan sattuessa. Tuolloin puun solut jäätyvät ja halkeavat, ja lopulta itse puukin halkeaa. Mustia halloja on sattunut Brasiliassa muun muassa vuosina 1870, 1902, 1918, 1943, 1955, 1963 ja 1969.

Hallan syntyminen
-----------------

Kylmä ilma painuu lämmintä ilmaa raskaampana alaspäin, ja erityisesti hallanarkoja paikkoja ovat laaksot, joihin kylmä ilma laskeutuu. Vähiten hallanarkoja ovat kukkulat, koska kylmä ilma ei pääse nousemaan kukkulan päälle vaan ympäröi sen. Halla johtuu poikkeuksetta ilman alhaisesta lämpötilasta, koska kylvöä ei suoriteta ennen roudan sulamista. Erityisesti yöaikaan keväällä voi olla hallanvaara, koska tavallisesti vuorokauden alhaisin lämpötila koetaan yöaikaan. Suomessa hallaa aiheuttavat pohjoissuunnasta puhaltavat tuulet, jotka tuovat pohjoisia kylmiä ilmamassoja, mutta myös pilvettömät yöt, jolloin maaperän ja ilmakehän varastoima lämpösäteily karkaa avaruuteen ja alentaa maanpinnan lämpötilaa.*lähde?*

Hallan estäminen
----------------

Turvemaalla esiintyy hallaa herkemmin kuin mineraalimaalla, sillä turve johtaa lämpöä huonosti varsinkin kuivana. Hallaa voidaan torjua vesisadettimilla (hallantorjuntakastelu) ja viljelmien ylle levitettävillä harsokankailla. Hallalle vähemmän alttiita paikkoja ovat kukkulat ja vesistöjen ja merien rannat. Sen sijaan laaksot ovat hallalle altteimpia.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja, osa 2*, s. 442. Weilin + Göös. ISBN 951-35-4473-7.
2. ↑  Matti Sadeniemi (päätoim.): *Nykysuomen sanakirja, osa 1*, s. 337. WSOY, 1951.
3. ↑  Helle ja halla haitaksi – luonnolle fmi.fi
4. ↑  Maxine Margolis: "Green Gold and Ice: The Impact of Frost on the Coffee Growing Region of Northern Paraná, Brazil", *Mass Emergencies*, s. 135–144. Amsterdam: Elsevier Scientific Publishing Company, 1979. Arkistolinkki (pdf). (englanniksi)
5. ↑  Valitse oikea kasvi oikealle kasvuvyöhykkeelle *Ilmatieteen laitos*. Viitattu 22.1.2016.
**Pettävä varjo** on yhdysvaltalainen rikos-/komediaelokuvasarja. Sarjan ensimmäinen osa sai ensi-iltansa vuonna 1934 ja viimeisin vuonna 1947.

Sarjan neljä ensimmäistä elokuvaa on ohjannut W. S. Van Dyke, viidennen Richard Thorpe ja kuudennen Edward Buzzell. Käsikirjoituksen elokuvaan on laatinut kolmessa ensimmäisessä osassa Albert Hackett ja Frances Goodrich. Neljänteen käsikirjoituksen laativat Irving Brecher ja Harry Kurnitz, viidenteen Robert Riskin ja Dwight Taylor ja kuudenteen Steve Fisher ja Nat Perrin. Hunt Stromberg tuotti neljä ensimmäistä elokuvaa, Everett Riskin viidennen ja Nat Perrin kuudennen.

Sarjan kaikissa elokuvissa pääosissa nähdään William Powell (Nick Charles) ja Myrna Loy (Nora Charles). Muita sarjan tärkeitä näyttelijöitä ovat Maureen O'Sullivan, Edward Ellis, James Stewart, C. Aubrey Smith, Donna Reed, Barry Nelson, Gloria DeHaven, Keenan Wynn ja Dean Stockwell. Skippy-koirallakin on iso rooli Astana.

*Pettävä varjo* -sarjan ensimmäinen elokuva *Pettävä varjo* julkaistiin 23. toukokuuta vuonna 1934 ja on sarjan eniten tuottanut elokuva. Ensimmäisen elokuvan yllätyksellisen menestyksen johdosta se sai vielä viisi jatko-osaa vuosina 1936, 1939, 1941, 1945 ja 1947.

Elokuvat
--------

| Elokuva | Pääosat | Sivuosat | Julkaisupäivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. *Pettävä varjo* | William PowellMyrna Loy | SkippyMaureen O'SullivanEdward Ellis | 23. toukokuuta 1934 |
| 2. *Pettävän varjon seuraaja* | SkippyJames StewartElissa Landi | 25. joulukuuta 1936 |
| 3. *Pettävän varjon uudet seikkailut* | Virginia GreyOtto KrugerC. Aubrey Smith | 17. marraskuuta 1939 |
| 4. *Pettävä varjo kummittelee* | Barry NelsonDonna ReedSam Levene | 21. marraskuuta 1941 |
| 5. *Pettävä varjo voittaa pelin* | Lucile WatsonGloria DeHavenAnne Revere | 25. tammikuuta 1945 |
| 6. *Pettävän varjon laulu* | Keenan WynnDean StockwellPhillip Reed | 28. elokuuta 1947 |
|
**Rhodes-stipendi** on maailman vanhimpiin ja arvostetuimpiin kuuluva opiskelijoiden stipendijärjestelmä. 

Stipendi perustettiin Cecil Rhodesin testamentin määräysten mukaisesti ja niitä on myönnetty vuodesta 1902 alkaen. Stipendi kustantaa kahden vuoden (joissain tapauksissa kolmen) opiskelun Oxfordin yliopistossa Englannissa.

Stipendi myönnetään opiskelijalle, jonka opilliset saavutukset ovat korkeatasoiset. Lisäksi edellytetään, että opiskelija on riittävän energinen käyttääkseen lahjojaan täydellä teholla (urheilullisuutta käytetään usein indikaattorina), on omistautunut velvollisuuksilleen, toimii yhteisössään rakentavasti ja on moraaliltaan korkeatasoinen sekä osoittaa riittäviä johtajanominaisuuksia.

Vuosittain valitaan noin 90 stipendiaattia. Alun perin stipendiaatit valittiin testamentin ohjeiden mukaisesti Britannian siirtomaista, Yhdysvalloista ja Saksasta kaikkien ollessa miehiä. Saksalaiset olivat poissuljettuja molempien maailmansotien aikana sekä jonkin aikaa kummankin jälkeen. Nykyään stipendejä myönnetään edelleen samojen maiden opiskelijoille, joskin suurin osa siirtomaista on itsenäistynyt. Naiset hyväksyttiin stipendiaateiksi vasta vuodesta 1977 alkaen.

Stipendiaateista on tullut menestyneitä tiedemiehiä ja poliitikkoja, tunnetuin kaikista lienee Bill Clinton.

Lähteet
-------

1. ↑  The Rhodes Scholarship *Rhodes Trust*. Viitattu 7.2.2021.
**John Charles Bigham, 1. Merseyn varakreivi** (3. elokuuta 1840 – 3. syyskuuta 1929) oli brittiläinen juristi ja poliitikko. Toimittuaan aluksi menestyvänä lakimiehenä, ja sittemmin vähemmän menestyvänä poliitikkona, hänet nimitettiin tuomariksi, erikoisalanaan markkinaoikeus.

Eläkkeelle jäämisen jälkeen Mersey toimi edelleen aktiivisena julkisissa asioissa, ja hänet muistetaan parhaiten Board of Traden virallisista tutkimuksista höyrylaivojen, erityisesti RMS *Titanicin*, RMS *Lusitanian*, ja RMS *Empress of Irelandin*, onnettomuuksien syiden selvittämiseen.

### *Titanic* -tutkinta

Vuonna 1912 Mersey sai suurimman kunniansa, kun Herbert Henry Asquithin hallituksen lordikansleri lordi Loreburn nimitti hänet RMS *Titanicin* uppoamisen syitä selvittävän komission johtoon. Hänen toimintaansa tehtävässä kritisoitiin sanomalla, että hän oli puolueellinen Board of Tradea ja suuria laiva-yhtiöitä kohtaan ja vähemmän kiinnostunut selvittämään turman syitä.

Seuraavana vuonna Mersey toimi SOLAS-sopimuksen luoneen kansainvälisen kokouksen puheenjohtajana. Vuosina 1914-1915 hän toimi vielä kolmen laivan – RMS *Empress of Irelandin*, *Falaban* ja *RMS Lusitanian* – onnettomuustutkintalautakuntien puheenjohtajana. Viimeksi mainitussa tapauksessa Mersey on niiden joukossa, joita salaliittoteoreetikot pitävät osallisena salailuun turman oikeasta syystä. Merseyn elämäkerran kirjoittajan Hugh Mooneyn mukaan nämä epäillyt ovat vain otaksumia, mutta että "tutkinnan tulos (joka asetti turman syyn täysin Saksalle) oli epäilemättä poliittisesti motivoitunut. Mersey kohotettiin Ison-Britannian aateliskalenterissa paronista varakreiviksi vuonna 1916.

Lähteet
-------

1. ↑  Mooney, Hugh. "Bigham, John Charles, first Viscount Mersey (1840–1929)", *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford University Press, 2004; online edition, toukokuu 2006, luettu 28. huhtikuuta 2011

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John Bigham, 1st Viscount Mersey
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Rovaniemi** oli Rovaniemellä vuosina 1921–1955 ilmestynyt sanomalehti.

*Rovaniemen* perustaja oli Kemistä *Perä-Pohjolaisen* kirjapainon ostanut liikemies E. A. Tuisku. Maalaisliittolaisen *Lapin Kansan* ilmestyttyä markkinoille vuonna 1928 lehdestä tuli jyrkän oikeistolainen. Omistajaksi tullut Pietari Autti myi sen vuonna 1930 kokoomuslaisille.

Rovaniemen hävityksen jälkeen vuonna 1944 lehti siirtyi ensin Kokkolaan ja ilmestyi vuosina 1945–1946 Kemissä *Pohjois-Pohjan* rinnakkaispainoksena. *Rovaniemi* hävisi kilpailun *Lapin Kansalle* jo 1940-luvulla. Vuonna 1955 se "yhdistettiin" *Pohjois-Pohjan* seuraajaan *Pohjois-Suomeen*, joka lakkasi vuonna 1957.

Lehti ilmestyi vuosina 1922–1940 ja 1944–1946 kolmesti ja vuosina 1940–1944 ja 1946–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli jatkosodan vuosina yli 7 000 kappaletta, mutta laski sen jälkeen muutamaan tuhtanteen. Päätoimittajina työskentelivät Karl Petrus Mannelin (Ainamo, 1922–1923), Hjalmar Räisänen (1923–1924), Lauri Kaijalainen (1924–1927 ja 1940–1945), Erkki Ilmari-Lehtonen (1927–1928), Pietari Autti (1928–1931), Arvo Alanne (1931–1932), Ale Rivinoja (1932–1935), Erkki Tervo (1935–1939), Matti Pekkala (1946–1948 ja vastaava toimittaja 1954–1955), Viljo Vierimaa (1949–1950), Matti Suontila (1950–1952), Antti Laakso (1952–1954) ja Walter Jokinen (1954–1955).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 318–319. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Rovaniemi* digitoituna kansalliskirjastossa
**Frötunan kirkko** (ruots. *Frötuna kyrka*) on kirkkorakennus Ruotsin Frötunassa lähellä Norrtäljeä. Se kuuluu Frötunan seurakunnalle, joka kuuluu Uppsalan hiippakuntaan.

Keskiaikainen kirkko on rakennettu puhdistamattomasta harmaakivestä. Se on suorakaiteen muotoinen yksilaivainen pitkäkirkko, jonka itäpäässä on täysilevyinen kuori. Pohjoisosassa on laaja sakaristo ja etelässä suurehko asehuone. Rakennuksen eteläosassa on myös hautakuori 1600-luvun puolivälistä. Kirkkoon on kaksi sisäänkäyntiä, länsipäädyssä ja asehuoneen puolella. Pohjoismuurin tuntumassa on yhä jäänteitä vanhasta romanistisesta sakaristosta.

Kirkon vanhimmat osat ovat peräisin 1100-luvulta, ja muodostavat kirkon pitkälaivan kaksi keskimmäistä osaa. Jo keskiajalla kirkkoa pidennettiin sekä itään että länteen. Ensimmäinen pidennys tehtiin itään päin vuosina 1250–1275.

Norrtäljeläisen puusepän N. J. Dahlström valmistamat alttari ja alttarikaide ovat peräisin vuodelta 1773. Ne maalattiin ja kullattiin vuonna 1788 ja entisöitiin 1932 vihreämarmorilla ja kullalla, sitä ennen ne oli maalattu valkoisiksi.

Triumfikrusifiksi on peräisin vuodelta 1275. Kastemalja on 1200-luvun jälkipuoliskolta. Monien keskiaikaisten veistosten joukossa on Pyhä Olavi II:n muotokuva 1300-luvun alusta. Veistokseen kuuluu kruunu, kirves ja valtakunnanomena, ja se polkee "pakanallista minäänsä". Kirkossa oleva patsas on kopio, alkuperäiskappaletta säilytetään Ruotsin historiallisessa museossa.

Saarnastuoli on 1640-luvulta. Hopeisen alttarikrusifiksin lahjoitti vuonna 1732 paroni Axel Löwen.

Kirkon yhteyteen rakennettiin kellotapuli vuonna 1812. Kirkon lounaispuolella sijaitsee pappilarakennus.

Lähteet
-------

* *Våra kyrkor*, sivu 36, Klarkullens förlag, Västervik, 1990, ISBN 91-971561-0-8
* *Vägvisare till kyrkorna i Stockholms län*, sivut 118 - 119, Ulf Boëthius (Text), Monica Eriksson (Teckningar), Tukholman lääninhallitus, 1980, ISBN 91-38-04976-7

### Internet

* Uppgifter från Riksantikvarieämbetets byggnadsregister, Anna-Karin Ericson 1996; reviderat av Boel Almqvist 1999-03-24[vanhentunut linkki] (Fritt material varifrån delar av denna artikel är hämtad)
* www.roslagen.se (Arkistoitu – Internet Archive)
* Stockholms läns museum[vanhentunut linkki]
* Mer från Stockholms läns museum

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frötunan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Kirkon esittely Norrtäljen kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Frötuna kyrka
**Rover-luokka** oli Royal Fleet Auxiliaryn viiden aluksen muodostama tankkeriluokka.

Suunnittelu
-----------

Luokan alukset suunniteltiin toimimaan fregattien tai pienten laivasto-osastojen mukana. Aluksilla oli dieselöljyä, lentokonepolttoainetta,voiteluöljyjä ja vettä. Lisäksi aluksilla oli varastoituna rajallinen määrä kuiva-aineita ja kylmiä elintarvikkeita. Kaikilla aluksilla oli ilman hangaaria oleva lentokansi, mikä mahdollisti helikopterein toteutettavan täydennyksen.

Kolmen ensimmäisen aluksen propulsiojärjestelmänä oli kaksi 16-sylinteristä Ruston & Hornsby -dieselmoottoria, jotka tuottivat 16 000 hevosvoimaa. Moottorit osoittautuivat kuitenkin heikoiksi, joten ne vaihdettiin kahteen 16-sylinteriseen Crossley-Pielstickin moottoriin. Moottorit tuottivat 15 360 hevosvoimaa. Ensimmäinen moottori asennettiin maaliskuussa 1973 *RFA Blue Roverille* ja viimeinen syyskuussa 1975 *RFA Grey Roverille*.

Alukset
-------

Ensimmäiset kolme alusta tilattiin tammikuussa 1968 ja loput kaksi marraskuussa 1971.

**Rover-luokan tankkerit**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RFA Green Rover | Swan Hunter | 28. helmikuuta 1968 | 19. joulukuuta 1968 | 15. elokuuta 1969 |  |
| RFA Grey Rover | Swan Hunter | 28. helmikuuta 1968 | 17. huhtikuuta 1969 | 10. huhtikuuta 1970 |  |
| RFA Blue Rover | Swan Hunter | 30. joulukuuta 1968 | 11. marraskuuta 1969 | 15. heinäkuuta 1970 |  |
| RFA Gold Rover | Swan Hunter |  | 7. maaliskuuta 1973 | 22. maaliskuuta 1974 |
| RFA Black Rover | Swan Hunter |  | 30. maaliskuuta 1973 | 22. elokuuta 1974 |  |
|

Lähteet
-------

* Puddefoot, Geoff: *The Fouth Force The Untold Story of the Royal Fleet Auxiliary since 1945*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2009. ISBN 978-1-84832-046-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Puddefoot, Geoff s. 196–197
**Bezirksliga** oli Itä-Saksan jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso lukuun ottamatta vuosia 1955–1963, jolloin II. DDR-Liga oli kolmanneksi korkein. Sarja jaettiin viiteentoista alueeseen. Bezirksliga perustettiin vuonna 1952 ja sitä pelattiin aina vuoteen 1991 saakka.

Eniten mestaruuksia alueittain
------------------------------

| Alue | Joukkue | Mestaruudet |
| --- | --- | --- |
| Rostock | Motor Stralsund | 6 |
| Schwerin | Veritas Wittenberge | 9 |
| Neubrandenburg | Empor/TSG Neustrelitz | 9 |
| Potsdam | Motor Hennigsdorf | 8 |
| Frankfurt (Oder) | Motor Eberswalde | 18 |
| Cottbus | Aktivist Brieske-Senftenberg | 7 |
| Magdeburg | Lok Halberstadt | 7 |
| Halle | Chemie Wolfen | 6 |
| Erfurt | Motor Rudisleben, Motor/Robotron Sömmerda | 6 |
| Gera | Wismut Gera II | 6 |
| Suhl | Empor/Chemie Ilmenau | 8 |
| Dresden | TSG Gröditz | 6 |
| Leipzig | Motor Altenburg | 5 |
| Chemnitz/Karl-Marx-Stadt | FC Karl-Marx-Stadt II | 6 |
| Ost-Berlin | Lichtenberg 47 | 8 |

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot (saksaksi)

Itä-SaksaSaksan demokraattisen tasavallan jalkapallo
Lajiliitto: Saksan demokraattisen tasavallan jalkapalloliitto  

Sarjat: DDR-Oberliga | DDR-Liga | II. DDR-Liga | Bezirksliga  

Cup-kilpailut: FDGB-Pokal | DFV-Supercup   

Maajoukkueet: DDR:n maajoukkue (luettelo pelaajista) | Alle 21-vuotiaiden maajoukkue
**Kuutamo** on Fanny Churbergin (1845–1892) öljyvärein kankaalle maalaama harjoitelma, joka on liimattu pahville. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin ja se on 37,5×55,5 cm kokoinen.

Maalaus
-------

*Kuutamo*-harjoitelma on yksi Churbergin iskevimmistä vimmaisen tunnetilan maalauksista. Kuutamoaihe toistui useissa düsseldorfilaisten taiteilijoiden teoksissa, mutta niissä ei usein nähty tällaista siveltimen paljautta ja kiihkoa. Churberg pyrki ilmaisussaan runolliseen ilmaisuun, joka kuitenkin poikkesi suoruudessaan ja rajuudessaan ajankohdan odotuksista. Maalauksen kohokohta on dramaattinen öinen taivas repaleisine pilvineen, kuun valoineen ja preussinsinisine läikkineen. Teoksesta aistii spontaanin kiihkeän maalaustapahtuman.

Fanny Churberg: *Kuutamomaisema*, 1878.
*Kuutamo* on merkitty maalatuksi Pariisissa 19.6.1878, vaikka maisema veden partaalla olevine rakennuksineen ja puineen onkin suomalainen. Churberg oli matkustanut tuolloin toistamiseen Pariisiin kesäkuussa 1878, pääasiassa katsomaan maailmannäyttelyä. Harjoitelman pohjalta valmistui myöhemmin vuoden 1878 aikana lopullinen maalaus *Kuutamomaisema*, josta Churberg sai kahden muun maalauksen kanssa Suomen Taideyhdistyksen ensimmäisen dukaattipalkinnon vuonna 1879. Fanny Churbergin taide nousi silti arvoonsa vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1919, kun Gösta Stenman järjesti tuolloin hänen töidensä yksityisnäyttelyn Helsinkiin. Maalauksen Ateneumiin vuonna 1919 lahjoittaneella varatuomari Arvid Souranderilla oli suuri kokoelma taiteilijan teoksia.

Lopullinen maalaus *Kuutamomaisema* kuuluu nykyään Fortumin Taidesäätiön kokoelmiin.

Lähteet
-------

* Leena Ahtola-Moorhouse: Fanny Churberg: Kuutamo, harjoitelma. Teoksessa *Ateneum-opas*. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 27.
* Tuija Tervo: *Taiteen valo – juuret perinteessä, katse tulevassa*, s. 83. Fortumin Taidesäätiö 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian kokoelmissa: Kuutamo (harjoitelma).
**Layshia Clarendon** (s. 2. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on maailmanmestari vuodelta 2018.

Clarendon voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana maailmanmestaruuden Espanjassa 2018. Vuonna 2009 hän voitti kultaa alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa.

Clarendon edusti yliopistosarja NCAA:ssa Kalifornian yliopistoa ja pelasi Final Fourissa 2013, kun yliopiston Golden Bears -joukkue ylsi ensi kertaa historiansa aikana lopputurnaukseen. Indiana Fever varasi Clarendonin yhdeksännellä varausvuorolla vuonna 2013. Hän on edustanut WNBA:ssa Indiana Feveriä kausina 2013–2015, Atlanta Dreamiä 2016–2018 ja Connecticut Sunia heinäkuusta 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Layshia Clarendon WNBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
2. ↑  Layshia Clarendon *Women's Basketball World Cup – Tenerife Spain 2018*. FIBA. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Layshia Clarendon  12.2.2019. USA Basketball. Viitattu 21.4.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 40*, s. 245. Urheilumuseo, 2019. ISBN 978-952-6644-14-1.
Kolapähkinät ovat koolapuiden siemeniä.
**Kolapähkinät** eli **gurupähkinät** ovat ruokana käytettäviä kahden koolapuulajin (*Cola*) siemeniä. Niitä saadaan koolapuusta (*Cola acuminata*) ja lajista *Cola nitida*. Siemeninä kolapähkinät eivät nimestään huolimatta ole kasvitieteellisesti pähkinöitä.

Käyttö
------

Kolapähkinöitä torilla Ouagadougoussa.
Kolapähkinät sisältävät keskimäärin 2,8 prosenttia kofeiinia, mikä on suhteellisesti enemmän kuin kahvipavuissa. Kolapähkinät sisältävät myös keskimäärin 0,05 prosenttia teobromiinia.

Kolapähkinöitä käytetään useiden ruokien ja juomien valmistusaineena. Niistä myös erotetaan kofeiinia teollisesti. Kolapähkinöitä on aiemmin viety suuria määriä Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan niiden mukaan nimettyjen kolajuomien maustamiseen. Monissa kolajuomissa, kuten Coca-Colassa, ei kuitenkaan enää nykyään käytetä aitoa kolapähkinää.

Kolapähkinöitä pureskellaan varsinkin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sellaisenaan suun raikastamiseksi ja niiden piristävän vaikutuksen vuoksi. Kolapähkinöiden pureskelua yhdessä on pidetty teen- ja kahvinjuontiin verrattavana sosiaalisena tapahtumana. Lisäksi niitä on käytetty uskonnollisissa menoissa ja annettu lahjoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 357
2. 1 2 3 4  Emmanuel Tachie-Obeng & Nick Brown: Cola nitida & Cola acuminata Central Africa Regional Program for the Environment.  Arkistoitu 9.11.2013. Viitattu 18.12.2012. (englanniksi)
3. ↑  ScienceShot: How Natural Is Your Cola? *Science*. Viitattu 18.12.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Afrikkanet: Cola nitida - koolapuu
**Stheneboia** (m.kreik. Σθενέβοια, lat. *Stheneboea*), Homeroksen mukaan **Anteia** (m.kreik. Ἄντεια), oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykian kuninkaan Iobateen tytär. Hänen puolisonsa Proitos oli Argoliin kuningas yhdessä Akrisioksen kanssa, joka piti valtaistuinta Tirynsissä.

Bellerofonin saavuttua Stheneboian miehen luokse hakiessaan sovitusta veljensä murhaan Stheneboia iski häneen silmänsä. Tultuaan torjutuksi hän kertoi kostoksi miehelleen Bellerofonin yrittäneen maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin appensa kuningas Iobateen puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Iobates kuitenkin kestitsi vierastaan vieraanvaraisuussäännösten mukaisesti, ja avattuaan vihdoin kirjeen hän tappamisen sijaan lähetti Bellerofonin mahdottomiin tehtäviin. Bellerofon kuitenkin selvisi niistä, ja tarinan mukaan Stheneboia teki itsemurhan kuultuaan isänsä antaneen sisarensa tälle vaimoksi.

Proitoksella ja Stheneboialla oli kolme tytärtä, Lysippe, Ifinoe ja Ifianassa, ja poika Megapenthes. Vartuttuaan heidän tyttärensä tulivat hulluiksi, mihin syyllinen oli joko Dionysos heidän kieltäydyttyään palvomasta häntä, tai vaihtoehtoisesti Hera kosti, kun he olivat pilkanneet hänen puista kuvaansa. Seurauksena oli Argoksen valtakunnan hallinnan jakaminen Melampuksen ja Biaksen kanssa. On tosin huomattava, että Pausaniaan mukaan vallan jakaminen tapahtui vasta Anaksagoraan aikana, eikä Argoksen naisten hulluutta tässä tapauksessa yksilöity Proitoksen tyttäriin.

Apollodoros nimeää Stheneboian isäksi myös Afidaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Homeros, *Ilias* 6.156–170 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.2.1 (engl. käännös)
3. ↑  Diodoros Sisilialainen, *Bibliotheka historika* vi.9 (engl. käännös)
4. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.3.1 (engl. käännös)
5. ↑  Hesiodos, *Gynaikon katalogos* ('Naisten luettelo') frag. 7 (engl. käännös)
6. ↑  Hyginus, *Fabulae* lvii (engl. käännös)
7. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.2.2 (engl. käännös)
8. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.18.4 (engl. käännös)
9. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.9.1 (engl. käännös)
**HAL HPT-32 Deepak** on Intian ilmavoimien käyttämä Hindustan Aeronauticsin koulutuskone, joita on valmistettu vuodesta 1977. Koneita käytetään myös yksityisessä käytössä.

Elokuussa 2009 kokonainen laivasto HPT 32 Deepak -koneita laitettiin lentokieltoon, kun sattui useita onnettomuuksia, joista yhdessä kuoli kaksi kokenutta lentäjää.  Onnettomuudet johtuivat koneiden kahdesta teknisestä heikkoudesta joista toinen aiheutti moottorin sammumisen kun kone käännettiin ylösalaisin, ja sen liitoluku on alhainen, joten moottorin sammuttua törmäys maahan on melkein väistämätöntä.

Kuolonuhrien välttämiseksi on harkittu pelastusvarjon asentamista. 17 Deepak-onnettomuudessa 19 ohjaajaa on kuollut. Tämä on Intian ilmavoimien kokoiselle organisaatiolle vähän, paljon vähemmän kuin Suomen ilmavoimien 1950-luvun Vihuri- tai 1970-luvun Fouga -onnettomuuksien kuolonuhrit.

Tekniset tiedot (HPT-32)
------------------------

* miehistö: 2
* pituus: 7,7 m
* siipien kärkiväli: 9,5 m
* korkeus: 2,9 m
* siipien pinta-ala: 15.0 m²
* lentopaino: 1 322 kg
* voimalaite: Lycoming AEO-540-D4B5, 260 hv eli 194 kW
* lentonopeus: 281 km/h
* kantama: 1 400 km
* aseistus: 4 ripustuspistettä siivissä

Lähteet
-------

1. ↑  Sharma, Ritu: Crashes, engine failures ground IAF trainer aircraft *Thaindian News*.  30.8.2009.  Arkistoitu 30.4.2018. Viitattu 29.04.2018.
2. ↑  Sharma, Ravi: IAF gives nod for HPT-32 revival *The Hindu*.  16.5.2010. Viitattu 29.04.2018.
3. 1 2  Shukla, Ajai: Scrabbling for solutions *Business Standard News*.  21.1.2013. Viitattu 29.04.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Taylor, M.J.H. (ed,). *Brassey's World Aircraft Systems Directory 1999/2000 Edition*. London: Brassey's, 1999. ISBN 1 85753 245 7.
Sortavalasta Petroskoihin johtava johtava R21-tie ylittää Kolatselässä Kollasjoen.
**Kolatselkä** (karjalaksi *Kolatselgy*, ven. Колатсельга, *Kolatselga*) on Vieljärven maalaiskuntaan kuuluva kylä ja entinen erillinen kylähallintoalue Prääsän piirin länsiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä noin 100 kilometriä Prääsästä länteen Petroskoi-Värtsilä-tien (R21) varrella. Tie tunnetaan myös kansainvälisenä matkailutienä, ns. Sinisenä tienä, joka johtaa Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta aina Puudožiin saakka.

Kylä
----

Kolatselän kylä sijaitsee Tulemajärven länsirannalla. Kolatselän kylä kuuluu nykyisin Vieljärven maalaiskuntaan, mutta vuoteen 2005 se oli Kolatselän kylähallintoalueen keskuskylä. Aikoinaan Venäjän keisarikunnassa se oli Aunuksen kuvernementtiin kuuluneen Tulemajärven kunnan keskuskylä.

Alueen elinkeinoja ovat maa- ja metsätalous sekä kaivosteollisuus. 1800-luvulla alueelle perustettiin rautavalimo, mikä edisti kylän kasvua. Tästä on jäljellä enää rauniot. Alueella on myös sotilaiden hautauspaikka.

Kylähallintoalue
----------------

Vuonna 2006 lakkautettu Kolatselän kylähallintoalue sijaitsi Prääsän piirin länsiosassa Pitkärannan ja Suojärven piirien rajoilla. Se rajoittui idässä Pultsoilan ja Vieljärven kylähallintoalueisiin. Alueella oli 206 asukasta (1996). Kylähallintoalueeseen kuului myös alueita entisestä Suomen Salmin kunnasta (muun muassa Käsnäselkä): Suomen ja Venäjän entinen raja kulki kylähallintoalueen läpi.

Kylähallintoalueen kyliä olivat Kolatselkä (keskuskylä), Gilkoža, Kohtuselkä, Käsnäselkä (4 asukasta vuonna 1996), Lahti, Mandera ja Palalahti.

Lähteet
-------

* Karjalan tasavalta vuonna 1997, Yrityspalvelu Karelski. Jyväskylä 1997. ISBN 952-90-8324-6
**Sthenelos** oli kreikkalaisessa mytologiassa Perseuksen ja Andromedan poika.

Stheneloksen isän kuoltua hänen veljistään Alkaios sai hallittavakseen Tirynsin ja Elektryon Mideian ja Mykenen. Amfitryon, Stheneloksen sisarentyttären Alkmenen rakastaja, seurasi isäänsä Alkaiosta Tirynsin hallitsijana, mutta kun tämä surmasi vahingossa Elektryonin, Sthenelos karkotti tämän maanpakoon ja nousi itse Mykenen ja Tirynsin kuninkaaksi.

Sthenelos nai Nikippen, Pelopsin tyttären, joka synnytti hänelle Alkyonen, Medusan ja Eurystheuksen, joka tuli myöhemmin kuuluisaksi Herakleen hänelle suorittamasta kymmenestä urotyöstä. Hyginuksen mukaan Sthenloksen tappoi Hyllos, Herakleen poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.4.5 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.4.6 (engl. käännös)
3. ↑  Strabon: *Geografia* viii.6.19 engl. käännös
4. ↑  Hyginus: *Fabulae* cclxxiii (engl. käännös)
5. ↑  Homeros: *Ilias* 19.114–133 (engl. käännös)

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Amfitryon** | **Mykenen kuningas**1300-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Eurystheus** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Amfitryon** | **Tirynsin kuningas**1300-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Eurystheus** |
**Näkövammaisten jalkapallossa** kilpailtiin **Tokion paralympialaisissa 2020** 5. kertaa. Ottelut pelattiin Aomi Urban Sports Parkissa. Ottelut pelattiin 29. elokuuta – 4. syyskuuta 2021. Jalkapallossa pelattiin vain miesten turnaus, johon osallistui kahdeksan joukkuetta. Turnauksen voitti Brasilia, joka voitti loppuottelussa Argentiinan.

Karsinnat
---------

Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan yksi joukkue. Vuoden 2018 MM-kilpailujen voittaja sai paikan paralympialaisissa. Kuusi joukkuetta valittiin alueellisista karsintaturnauksista. Afrikasta ja Amerikasta pääsi yksi joukkue, Euroopasta ja Aasiasta kaksi. Isäntämaa Japani sai joukkueen paralympialaisiin ilman karsintoja.

Aikataulu
---------

Lähde:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | Alkulohko | VE | Välierät | PO | Pronssiottelu | LO | Loppuottelu |

| Su 29 | Ma 30 | Ti 31 | Ke 1 | To 2 | Pe 3 | La 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AL | AL | AL |  | VE |  | PO | LO |
|

Sijoitukset
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  Brasilia |
|  |  Argentiina |
|  |  Marokko |
| 4. |  Kiina |
| 5. |  Japani |
| 6. |  Espanja |
| 7. |  Thaimaa |
| 8. |  Ranska |
|

Lähteet
-------

1. 1 2  Tokyo 2020 Paralympic Games - Qualification Regulations (pdf)  heinäkuu 2019. International Paralympic Committee.  Arkistoitu 19.7.2019. Viitattu 5.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Paralympic Competition Schedule Tokyo 2020. Viitattu 5.8.2019. (englanniksi)
**Kokélé** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Bougounista pohjoiseen. Kunnassa on 6 500 ja kylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).

Kokélén kunta rajoittuu pohjoisessa Bougounin piirin Dogon, idässä Zantiébougoun ja Bougounin, etelässä Faradiélén ja lännessä Sidon kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Vesistöistä tärkein on Baoulén sivujoki Mono. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinä- ja pensassavannia sekä galleriametsiä.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja fulbeja. Lisäksi on jonkin verran dogoneja.

Kokélén kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, seesami, maapähkinä ja viljakasvit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Paikallinen nähtävyys ovat Dissanin kylän lammessa elävät satakunta pyhää krokotiilia.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 14.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 14.6.2018.
3. 1 2 3  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Kokélé 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 14.6.2018.
4. ↑  Curiosities a voir *Sikasso, la verdoyante*. Viitattu 15.6.2018.