recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maurice Quentin de La Tour** (5. syyskuuta 1704 Saint-Quentin – 17. helmikuuta 1788 Saint-Quentin) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli yksi 1700-luvulla suositun pastellimaalauksen tärkeimmistä edustajista.

Elämä ja ura
------------

Lähdettyään Pariisiin vuonna 1727 hän siirtyi Jean-Jacques Spoeden ateljeehen. La Tour omaksui harvinaisen pastellimaalaustekniikan, joka tuli muotiin vuonna 1720, jolloin italialainen Rosalba Carriera toi sen Pariisin. Vuonna 1737 Pariisin salongissa järjestettiin ensimmäinen La Tourin näyttely. Vuonna 1746 hänet otettiin Ranskan akatemian jäseneksi, ja vuonna 1751, seuraavana vuonna sen jälkeen, kun hän oli saanut kuninkaallisen maalarin arvonimen, akatemia korotti hänet neuvonantajaksi. Hänen työnsä saivat ylistystä sekä hänen muotitietosilta malleiltaan että hänen taiteilijaveljiltään. Tour maalasi "koko aikansa Pariisia", kuninkaasta ja hovista aina porvaristoon asti voimakkaalla ja eloisalla tavalla. Hänen mestariteoksiinsaa kuuluvat hänen muotokuvansa Rousseausta, Voltairesta, Ludvig XV:stä ja Madame de Pompadourin suuri muotokuva, joka oli esillä Pariisin salongissa vuonna 1755. La Tour vetäytyi 80-vuotiaana St Quentiniin, jossa hän kuoli helmikuussa 1788. Pitkän elämänsä aikana kertyneet rikkaudet hän lahjoitti suurelta osin ennen kuolemaansa; hän perusti palkintoja Pariisin kuvataidekouluun ja Amiensin kaupungille ja lahjoitti Saint-Quentinin hyväntekeväisyysjärjestöille. Hän ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hänen suhteensa Marie Feliin, kuuluisaan laulajattareen, oli luonteeltaan voimakas ja syvällinen.

* Jean-Jacques Rousseau*Jean-Jacques Rousseau*
* Ludvig XV*Ludvig XV*
* Madame de Pompadour*Madame de Pompadour*

Lähteet
-------

1. 1 2  Maurice Quentin de La Tour *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 24.10.2022.
2. 1 2  Maurice Quentin de La Tour *Nordisk familjebok*.  1892. Viitattu 24.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Quentin de La Tour** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
	+ 2
* MusicBrainz
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Carl von Otter** (13. elokuuta 1766 – 20. lokakuuta 1813 Länsi-Götanmaa) oli ruotsalainen eversti. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja Suomen sotaan.

Von Otter oli vapaaherrallisen von Otter -suvun jäsen. Hänen vanhempansa olivat Porin rykmentin komentaja eversti Sebastian von Otter ja Maria Margareta Hierta. Vuonna 1800 von Otter avioitui 21. syyskuuta 1806 Vaasassa Katarina Charlotta Krookin (27. heinäkuuta 1785 – 27. heinäkuuta 1839) kanssa. Aviopari oli lapseton.

Ura
---

Carl von Otter aloitti sotilasuransa vapaaehtoisena Skaraborgin rykmentissä 5. syyskuuta 1767. Hänet korotettiin majoitusmestariksi 15. heinäkuuta 1777, kersantiksi 15. elokuuta 1778 ja toiseksi adjutantiksi aliluutnantin palkalla 16. joulukuuta 1779.

Carl von Otter osti vänrikin viran 23. elokuuta 1783 Hämeenlinnan rykmentistä. Hänestä tuli luutnantti 20. joulukuuta 1784 Pohjanmaan rykmentin Pyhäjoen komppaniaan ja hänen virkatalonaan oli Marttila Pohjankylässä Kalajoella. Hänet siirrettiin Närpiön komppanian 20. huhtikuuta 1785 luutnantiksi virkatalonaan Öist Lapväärtissä.

Carl von Otter ylennettiin alikapteeniksi (eli esikuntakapteeniksi) Henkikomppaniaan 23. lokakuuta 1789. Samalla hänen virkatalokseen määrättiin Rökiö Kullaksen kylästä Vöyristä. Hän palveli Henkikomppanian päällikkönä Kustaa III:n sodan aikana ja otti komppanioineen osaa Verelän, Högforsin ja Ahvenkosken taisteluihin. Henkikomppaniassa von Otter palveli, kunnes 26. marraskuuta 1794 saakka siirtyi Hämeen rykmentin värvättyyn jalkaväkipataljoonaan.

Carl von Otter palasi Pohjanmaan rykmenttiin majuriksi 15. marraskuuta 1799 virkatalonaan Ikola Isossakyrössä. Tässä virassa hän palveli 19. syyskuuta 1809 saakka, jolloin hän siirtyi Älvsborgin rykmenttiin. Hänet ylennettiin armeijan everstiksi ja kuninkaan yliadjutantiksi 29. kesäkuuta 1809.

Suomen sodassa von Otter johti Ruotsin joukkoja venäläisiä vastaan esimerkiksi Samelinlakson, tappiolliseen Parjakannevan ja Nummijärven taisteluissa. 

Von Otter kuoli 20. lokakuuta 1813 virka-asunnossaan Länsi-Götanmaalla.

Lähteet
-------

* Ruismäki, Liisa: "Kauhajoen taistelut", *Kauhajoen historia: esihistoriasta vuoteen 1918*. Jyväskylä: Kauhajoen kunta ja seurakunta, 1987. ISBN 951-99888-2-3.
* Elgenstierna, Gustaf: *Den introducerade svenska adelns ättartavlor med tillägg och rättelser*. Tukholma: P A Nordstedt & Söners Förlag, 1930.
* Wirilander, Kaarlo: *Suomen armeijan upseeristo ja aliupseeristo 1718–1810 – virkatalonhaltijain luettelo*. Helsinki: Suomen historiallinen seura, 1953.

### Viitteet

1. 1 2 3  Elgenstierna, Gustaf 1930
2. ↑  Wirilander taulu 805 s. 320
3. ↑  Wirilander taulu 797 s. 316
4. 1 2  Wirilander taulu 767 s. 300
5. 1 2 3  *Svenskt biografiskt handlexikon /II:243*. Runeberg-projekti, 1906. Teoksen verkkoversio (viitattu 30.12.2008). (ruotsiksi)
6. ↑  Wirilander taulu 765 s. 299
7. ↑  Ruismäki, Liisa 1987, s. 393
8. ↑  Ruismäki, Liisa 1987, s. 394
9. ↑  Ruismäki, Liisa 1987, s. 398
**Konsta Ensio Hartikainen** (s. 30. tammikuuta 1941 Outokumpu) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja ja yrittäjä, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Ensio Hartikainen syntyi Konsta Hartikaisen ja Anna Kerosen perheeseen. Hän avioitui 1964 Ritva-Liisa Laatikaisen kanssa. Törisevän kansakoulun käynyt Hartikainen oli puutavaran kuljettaja, Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa suo-ojien kaivajana, maansiirtoliike Soikkelin koneenkuljettaja, lankonsa kanssa oman maansiirtokoneen käyttäjänä 1964 ja sitten yrittäjänä Outokummussa ja vuodesta 1979 Joensuussa E. Hartikainen Ky:ssä, vuodesta 1988 E. Hartikainen Oy. Yrityksen toimitusjohtaja hän oli vuoteen 2005 ja sitten hallituksen puheenjohtaja. Hartikaisella on ollut myös oman alansa- ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2008. Maansiirtoa ja autokauppaa harjoittanut E. Hartikainen Oy myi autokauppaliiketoimintansa Wetterille 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tarma, Heikki: Kauppaneuvos Ensio Hartikainen (1941–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.2.2024.
2. ↑  "Ei mitään pikavoittojen tavoittelua".  *Karjalainen*, 26.9.2021, nro 269, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.2.2024.
3. ↑  Hanna Holopainen, Petri Karvinen: Oululainen Wetteri ostaa Suomessa suurena autonmyyjänä tunnetun Autotalo Hartikaisen *Yle*.  19.12.2022. Viitattu 18.2.2024.
Virallinen demiseksuaalisuus-pride-lippu.
**Demiseksuaalisuus** on seksuaalinen suuntautuminen, jossa seksuaalinen kiinnostus edellyttää kokonaisvaltaista tunnetasoa toista ihmistä kohtaan. Demiseksuaalisuus on yksi seksuaalivähemmistöistä ja osa aseksuaalisuuden spektriä. Demiseksuaalisuutta ei tule sekoittaa demiromanttisuuteen, joka on romanttisen suuntautumisen muoto. 

Demiseksuaali ei tunne seksuaalista halua ihmisiä kohtaan ilman osapuolten välistä vahvaa henkistä yhteyttä ja luottamusta. Tällainen henkinen yhteys voi olla minkälainen tahansa ystävyydestä rakkauteen. Demiseksuaalisuus ei ole riippuvainen kokijan sukupuolesta.

Se, kuinka paljon demiseksuaalin täytyy tietää toisesta henkilöstä, ennen kuin seksuaalisen vetovoiman kokeminen mahdollistuu, vaihtelee täysin henkilöstä toiseen. Ei ole olemassa mitään aikataulua sille, kuinka kauan tämä prosessi kestää, tai että onnistuuko se ylipäätään. Lisäksi ei ole tapaa määrittää, mikä lasketaan läheiseksi tai vahvaksi siteeksi, mikä voi myös aiheuttaa hämmennystä. 

Kuten mikä tahansa seksuaalinen suuntautuminen, myös demiseksuaalit voivat nauttia toisen henkilön läsnäolosta tai tuntea vetoa joihinkin hänen ominaisuuksiinsa ilman kiinnostusta harrastaa seksiä hänen kanssaan. Toisin kuin useimmat muut seksuaaliset suuntautumiset, demiseksuaalisuus ei viittaa siihen, minkä sukupuolen henkilö kokee seksuaalisesti vetovoimaiseksi.

Primaarinen ja sekundaarinen seksuaalinen kiinnostumismalli
-----------------------------------------------------------

* Primaarinen seksuaalinen vetovoima: seksuaalinen vetovoima ihmisiä kohtaan perustuen välittömästi saatavilla oleviin tietoihin (kuten heidän ulkonäköönsä tai hajuunsa). Primaarista seksuaalista vetovoimaa luonnehditaan kokemiseksi ensisilmäyksellä.
* Toissijainen seksuaalinen vetovoima: seksuaalinen vetovoima ihmisiä kohtaan perustuen tietoihin, jotka eivät ole heti saatavilla (kuten persoonallisuus, elämänkokemukset ja lahjakkuudet). Se, kuinka paljon henkilön tarvitsee tietää toisesta ja kuinka kauan heidän täytyy tuntea toinen ennen kuin toissijainen seksuaalinen vetovoima kehittyy, vaihtelee henkilöstä toiseen.

Kun toissijainen seksuaalinen vetovoima on kehittynyt, demiseksuaalit eivät herää pelkästään persoonallisuuden piirteistä.*selvennä* He voivat myös tuntea kiihottumista tai halua perustuen niihin fyysisiin piirteisiin, joita henkilöillä on, joihin he jo tuntevat toissijaista seksuaalista vetovoimaa.

Katso myös
----------

* Aromanttisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Seksuaalisen suuntautumisen, sukupuoli-identiteetin ja seksin sanastoa *Pirkanmaan Seta*.  Arkistoitu 9.7.2021. Viitattu 30.6.2021.
2. ↑  Explore the spectrum: Guide to finding your ace community *GLAAD*.  25.6.2018.  Arkistoitu 1.8.2020. Viitattu 30.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Oletko demiseksuaali? Uusi määritelmä voi sopia romantikoille *www.iltalehti.fi*. Viitattu 30.6.2021.
4. ↑  Seksin uusimmat trendit: demiseksuaalisuus ja monisuhteisuus *Yle Uutiset*. Viitattu 30.6.2021.
5. ↑  Demisexuality: The Gray Area of Asexuality *bloodandmilk.com*.  8.4.2018.
6. ↑  What demisexual means and how to be an ally *newsweek.com*.  24.6.2021.
**Anne Husebekk** (s. 15. joulukuuta 1955) on norjalainen tutkija ja immunologian professori Tromssan yliopistossa. Elokuusta 2013 lähtien hän on työskennellyt myös yliopiston rehtorina.

Husebekk suoritti lääketieteellisen tutinnon UiT:ssa vuonna 1982 ja väitteli samassa yliopistosta vuonna 1989. 
Hän on ollut immunologian ylilääkärinä ja tutkimusjohtajana Pohjois-Norjan yliopistollisessa keskussairaalassa.
Vuonna 2002 hänestä tuli immunologian professori. Husebekk on erityisesti tutkinut transfuusiolääketiedettä (*transfusjonsmedisin*) ja sikiöiden ja vastasyntyneiden alloimmuunista trombocytopenia.

Lähteet
-------

* Anne Husebekk, Professor. *Norges Arktiske Universitet*.  Arkistoitu 18.4.2018. Viitattu 17.6.2023. (norjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID

 |

 |
**Autofagosytoosi** on prosessi, jossa eliön solut kierrättävät vaurioituneita, sairastuneita tai ikääntyneitä osia uusiksi soluelimiksi. Autofagosytoosi on terveyden kannalta oleellisen tärkeää. Kun solut vaurioituvat pysyvästi esimerkiksi tulehduksissa ja ikääntyessään, niin ilman kierrätysprosessia elimistöön kertyisi nopeasti toimimattomia solunosia.

Autofagosytoosi on aitotumaisten soluissa konservoitunut*selvennä* ja tarkasti säädelty tapahtuma, jossa lysosomaaliset entsyymit hajottavat solun omia rakenneosia, solulimaa ja soluelimiä (esim. mitokondrioita), kalvon ympäröimissä autofagosomeiksi kutsutuissa rakenteissa.

On saatu näyttöä siitä, että autofagosytoosin virheellinen toiminta kypsällä iällä on yksi ikääntymisen päätekijöistä, ja tämän virheellisen toiminnan "sammuttaminen" onkin pidentänyt koe-eläinten elinikää huomattavasti.

Historia
--------

Vaikka solujen oli jo aiemmin tiedetty kierrättävän omaa materiaaliaan, vasta Yoshinori Osumi 1990-luvulla määritteli tarkasti geenit ja metaboliareitit, joiden kautta kierrätys tapahtuu. Osumin työstä lähti kokonaan uusi biologian haara, joka selvittää, miten elimistömme käyttää "itse-kannibalismia" terveenä pysymiseen.

Autofagosytoosi ihmisessä
-------------------------

Autofagosytoosi mahdollistaa ihmisen selviytymisen hengissä suhteellisen pitkään nälkiintyneenäkin. Tällöin elimistö "hajottaa itseään" energiaa saadakseen.

Esimerkiksi Parkinsonin tauti ja jotkut syövät aiheutuvat autofagosytoosin puutteellisesta toiminnasta.

Katso myös
----------

* Fagosytoosi
* Endosytoosi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Elimistömme syö itseään – lääketieteen Nobelin palkinto autofagosytoosin tutkijalle.  *T&T*, {{{Vuosi}}}. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  solunetti: Autofagosytoosi *www.solunetti.fi*. Viitattu 8.10.2016.
3. ↑  Why we did not evolve to live forever: Unveiling the mystery of why we age *medicalxpress.com*. Viitattu 15.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Autofagosytoosi** Wikimedia Commonsissa
Osa artikkelisarjaa
 **Teosofia** 

Perustajat 

* Helena Blavatsky
* Henry Steel Olcott
* William Quan Judge


Henkilöitä 

* Annie Besant
* Alfred Percy Sinnett
* Pekka Ervast


Organisaatio 

* Teosofinen Seura
* Kansainvälinen Teosofinen Seura


Teoksia 

* *Hunnuton Isis*
* *Salainen oppi*
* *Teosofian avain*
* *Mahatmakirjeet*


Muuta 

* Ruusu-Risti
* Esoterismi


 

 malline: näytä • keskustele • muokkaa 


**Hunnuton Isis** (engl. *Isis Unveiled*) on Teosofisen Seuran perustajan Helena Blavatskyn pääteoksia. Teos ilmestyi kaksiosaisena vuonna 1877. Ensimmäinen osa käsitteli tiedettä ja toinen uskontoja. Tiedettä käsittelevässä osassa Blavatsky arvosteli oman aikansa tieteitä, ja teologia-osassa hän esitteli etenkin läntisen kulttuuripiirin uskontoja ja esoteerisia oppeja Pythagoraasta gnostikoihin ja ruusuristiläisiin.

Vuosikymmen myöhemmin julkaisemassaan teoksessa *Salainen oppi* Blavatsky pyrki selventämään ja täydentämään Hunnuttomassa Isiksessä esitettyjä asioita.

Lähteet
-------

* www.ruusuristi.net (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Teosofia.net - Poimintoja Hunnuttomasta Isiksestä
**Linda Nyman** (s. 21. tammikuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2024 Åland Unitedia. Aiemmin hän on edustanut Suomessa Gamlakarleby BK:ta, kausina 2014–2018 FC Honkaa ja kausina 2022–2023 Helsingin Jalkapalloklubia, Ruotsissa Kungsbackaa, Italiassa Inter Milanoa, Espanjassa Logroñoa ja Tanskassa AGF:ää. Suomessa hän on kauden 2023 loppuun mennessä pelannut Liigassa 156 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Ruotsin Damallsvenskanissa hän on pelannut 21 ottelua, Italian Serie A:ssa viisi ottelua, Espanjan Primera Divisiónissa 13 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Tanskan Kvindeligaenissa kahdeksan ottelua.

Nyman lähti ulkomaille kaudeksi 2019 Ruotsin Kungsbackaan, ja sieltä hän pääsi italialaisseura Interiin. Nyman kävi koronaviruspandemian aiheuttaman tauon jälkeen kesällä 2020 Interin terveystarkastuksessa, jossa häneltä löydettiin synnynnäinen sydämen läppävika. Tämä esti hänen jatkonsa Interissä, mutta lisätutkimusten jälkeen Nyman sai kuulla, että löydös ei estäisi hänen pelaamistaan tiukempia säännöksiä noudattaneen Italian ulkopuolella. Nyman pelasi seuraavaksi espanjalaisessa Logroñossa mutta ei viihtynyt huonohenkisessä joukkueessa. Hän piti raudanpuutteen ja henkisen väsymyksen vaivatessa vain parin kuukauden tauon eikä päässyt täyteen pelikuntoon syksyllä 2021 tanskalaisessa AGF:ssä. Huhtikuussa 2022 Nyman siirtyi HJK:hon. Heti toisissa harjoituksissa hänen pohkeensa revähti, mikä aiheutti lähes neljän kauukauden tauon. Toipumisensa jälkeen hän pelasi HJK:ssa kauden 2023 loppuun saakka.

Suomen maajoukkueessa Nyman on pelannut vuoden 2020 loppuun mennessä kahdeksan maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2018 Kypros Cupissa Sveitsiä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  L. Nyman *Soccerway*. Viitattu 18.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Linda Nyman Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 11.3.2022. Viitattu 18.2.2021.
3. 1 2  Linda Nymanin ura jatkuu Espanjassa  26.1.2021. Yle. Viitattu 18.2.2021.
4. ↑  20 Linda Nyman Kansallinen Liiga. Viitattu 18.2.2024.
5. 1 2  Vilén, Jan: Väärästä tiedosta alkoi vuosien tuska.  *Helsingin Sanomat*, 18.2.2024, s. A32–A33.
6. ↑  Linda Nyman HJK-paitaan  13.4.2022. HJK. Viitattu 26.5.2022.
7. ↑  Sveitsi kaatoi Helmarit selvin numeroin  2.3.2018. Suomen Palloliitto. Viitattu 18.2.2021.
**Mitä meistä tuli** on vuonna 2009 Suomessa teatterilevityksen Finnkinossa saanut suomalainen harrastelijaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Miika Ullakko. Miika Ullakko näyttelee myös elokuvan yhtä pääosaa. Muissa rooleissa nähdään muun muassa harrastelijanäyttelijät Olli Similä ja Maria Uusikylä, jotka nähtiin myös Miika Ullakon *Graffiti meissä* -elokuvassa. *Mitä meistä tuli* on niin sanottu indie-elokuva, joka on toteutettu tuottajien omalla rahoituksella ja oman markkinointikoneiston voimin. Elokuva on saavuttanut suomalaiseksi indie-elokuvaksi paljon, sillä se on yksi harvoista teatterilevitykseen päätyneistä indie-elokuvista. Elokuvaa levitti teattereihin Black Lion Pictures.

Luokkakokouksesta kertova elokuva on voittanut parhaan elokuvan palkinnon Ranskassa (Culture&Cultures International Film Festival) sekä parhaan eurooppalaisen elokuvan palkinnon Etelä-Afrikassa. Elokuva pääsi lisäksi International Panorama sarjaan Shanghain kansainvälisille elokuvafestivaaleille. Finnkino toi elokuvan ohjelmistoonsa joulukuussa 2009 yhdellä esityskopiolla. Vuoden 2009 Jussi-gaalan yleisöäänestyksessä elokuva nousi toiseksi suosituimmaksi heti Rööperin jälkeen .

Elokuvassa kuullaan Arttu Wiskarin laulamana kappaleet "Huuto hiljainen", "Satamasta satamaan", "Tuhkaa ja ikävää" ja "Mallorcalla". Hän esittää elokuvassa itseään esiintymässä lavalla.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Olli Similä  | … |  Toni
  |
|  Miika Ullakko  | … |  Jake
  |
|  Maria Uusikylä  | … |  Erika
  |
|  Emilia Räisänen  | … |  Valentina
  |
|  Jere Laukkanen  | … |  Pelle
  |
|  Miroslav Laur  | … |  Kiril
  |
|  Jevgeni Haukka  | … |  Oleg
  |
|  Rina Saari  | … |  Nuori Erika
  |
|  Olli Jantunen  | … |  Nuori Toni
  |
|  Tomi Kerminen  | … |  Tauski
  |
|  Akseli Konttas  | … |  Nuori Pelle
  |
|  Anton Kontio  | … |  Nuori Jake
  |
|  Arttu Wiskari  | … |  Arttu
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Mitä meistä tuli (Muut tiedot) Elonet. Viitattu 4.6.2011.
2. ↑  Mukala, Ismo: Kulissien takana - Suursuosikiksi noussut laulajakomeetta Arttu Wiskari.  *Metropoli*, elokuu 2011, nro 8, s. 8–9.  Suomen Metrotuotanto Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.10.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan Internet-sivut
* Leffahullun päiväkirja, blogi elokuvan tuotannosta

### Arvostelut

* Jetro Suni: Mitä meistä tuli (2009)  5.10.2010. Elitisti.
**Allar Raja** (s. 22. kesäkuuta 1983 Sindi, Pärnumaa) on virolainen soudun olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän edustaa Kalev RC -seuraa ja on pituudeltaan 189 cm.

Raja kuului Viron pariaironeloseen, joka saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 sekä sijoittui neljänneksi Lontoossa 2012, kuudenneksi Tokiossa 2021 ja yhdeksänneksi Pekingissä 2008.

Raja on saavuttanut MM-kilpailuissa pariairokaksikossa pronssia 2009 sekä sijoittunut seitsemänneksi 2011 ja kahdeksanneksi 2010. Pariaironelosessa hän on saanut MM-pronssia 2006, 2015 ja 2017 sekä sijoittunut viidenneksi 2013, 2014 ja 2022 sekä kahdeksanneksi 2007 ja 2023.

Raja on saavuttanut EM-kilpailuissa pariairokaksikossa kultaa 2009 ja hopeaa 2010. Pariaironelosessa hän on voittanut Euroopan-mestaruuden 2008, 2012 ja 2016, saanut EM-hopeaa 2011 ja EM-pronssia 2021 sekä sijoittunut neljänneksi 2020, viidenneksi 2007 ja 2022 ja kuudenneksi 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Allar Raja *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 9.9.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Allar RAJA *worldrowing.com*.  Arkistoitu 11.1.2021. Viitattu 27.10.2017. (englanniksi)
Bertha Wegmann
**Bertha Wegmann** (16. joulukuuta 1847 Soglio, Sveitsi – 22. helmikuuta 1926 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen, sveitsiläistaustainen taidemaalari. Häntä pidetään asialleen omistautuneena ja taitavana taiteilijana ja yhtenä Tanskan keskeisistä realistisen suuntauksen taidemaalareista. Vuonna 1909 häntä pidettiin Tanskan parhaana muotokuvamaalarina.

Elämänvaiheita
--------------

Wegmann osoitti kiinnostuksensa kuvataiteeseen jo varhain. Perheen äiti kuoli Wegmaanin ollessa kymmenen, mutta isä kannusti tytärtään ryhtymään taiteilijaksi. Wegmann pääsi opiskelemaan taidetta 19-vuotiaana. Hän pääsi jatkamaan opintojaan Müncheniin, mutta oli pian tyytymätön tapaan, millä siellä opetettiin. Uudet suuntaukset, kuten impressionismi, oli tuloillaan. Wegmann ystävystyi ruotsalaisen Jeanna Bauckin kanssa ja he ryhtyivät maalaamaan ulkona. He tekivät maalausmatkan Italiaan ja muuttivat yhdessä Pariisiin. Wegmann piti ensimmäisen näyttelynsä Pariisin salongissa vuonna 1880 ja sai kunniamaininnan töistään. Seuraavina vuosina hän sai kulta- ja hopeamitalit. Tanskaan hän palasi vuonna 1883. 

Siitä huolimatta, että oli ollut poissa Tanskasta muutaman vuoden, Wegmann oli sen taidemaailmassa tunnettu. Hän oli lähettänyt töitään Tanskaan vuosittaisiin näyttelyihin ja tullut niillä tunnetuiksi. Vuonna 1883 hän julkaisi sisarensa muotokuvan, mikä palkittiin Tanskan taidemaailman korkeimmalla palkinnolla Thorvaldsen-mitalin. Kun muotokuvaa vertaa sisaresta oleviin valokuviin, huomaa, miten tarkasti Wegmann on saanut ikuistettua mallinsa näköisyyden. Vuonna 1887 Wegmann pääsi ensimmäisenä naisena professoriksi Tanskan taideakatemiaan. 

Pariisin salongissa oli usein esillä Wegmannin töitä, samoin muualla Euroopassa. Hän sai useista töistään palkinnoksi mitaleja. Tanskan kuningas antoi hänelle henkilökohtaisesti Ingenio et arti-mitalin, ollen ensimmäisiä naispuoleisia mitalin saajia. Hän edusti usein Tanskan taidetta maailmannäyttelyissä, kuten vuoden 1893 Chicagon näyttelyssä. Hän loi omana aikanaan havinaisen näyttävän uran ja on melko käsittämätöntä, että hänen työnsä olivat pitkään unohduksissa. 

Wegmann kuoli yllättäen ateljeessaan, kesken työskentelyn.

Valikoituja teoksia
-------------------

* Jeanna Bauckin muotokuva 1881Jeanna Bauckin muotokuva 1881
* Ompeleva nainenOmpeleva nainen
* Näkymä HolckenhusistaNäkymä Holckenhusista
* Ystävättäret teellä taiteilijan ateljeessaYstävättäret teellä taiteilijan ateljeessa

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
	+ 2
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Matts Kankkonen, Wladimir Swertschkoffin maalaama muotokuva vuodelta 1856. Kankkosella on kuvassa keisarilta saamansa hopeamitali ja kaksi kivääriä, taustalla Halkokarin varastoja.
**Matts Gustafsson Kankkonen** (1815 – 16. heinäkuuta 1899 Rödsö, Kokkolan maalaiskunta) oli suomalainen, Kokkolan maalaiskunnassa asunut talonpoika ja hylkeenpyytäjä, jolla oli merkittävä osuus Oolannin sodan aikana kesäkuussa 1854 käydyssä Halkokarin kahakassa.

Englannin laivaston uhatessa takavarikoida Kokkolan satamassa olleet kauppalaivat ja hävittää Halkokarilla sijainneet Kokkolan porvarien varastot kauppaneuvos Anders Donner kokosi noin sadan miehen vapaaehtoisjoukon, joka yhdessä venäläisen sotaväen kanssa onnistui torjumaan englantilaisten maihinnousuveneet niin sanotussa Halkokarin kahakassa 7. kesäkuuta 1854. Vapaaehtoisjoukkoon kuulunut talonpoika Kankkonen oli hylkeenpyytäjänä hankkinut tarkat ampumataidot ja juuri hänen on kerrottu ampuneen jo heti ensimmäisessä yhteislaukauksessa maihinnousuyritystä johtaneen luutnantti Carringtonin.

Halkokarin tapaus teki Kokkolan vapaaehtoisista niin maineikkaita, että Venäjän keisari Nikolai I antoi heille useita lahjoja ja kunnianosoituksia. Kankkoselle lahjoitettiin muun muassa Pyhän Yrjön hopeamitali ja kaksi kivääriä. Kankkosesta ja kauppaneuvos Donnerista tilattiin keisarin määräyksestä myös vuonna 1856 valmistuneet Wladimir Swertschkoffin maalaamat muotokuvat, jotka sijoitettiin Helsingin keisarilliseen palatsiin eli nykyiseen Presidentinlinnaan, missä ne ovat tänäkin päivänä. Presidentti Martti Ahtisaari kertoi Kankkosen muotokuvan olleen hänen suosikkinsa Presidentinlinnan taideteoksista.

Lähteet
-------

1. ↑  Dödsfall (ruotsiksi) Finlands Allmänna Tidning 20.7.1899, s. 1. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot. Viitattu 17.10.2019.
2. ↑  *Tietosanakirja* (1912), s. 209 Runeberg.org. Viitattu 24.11.2017.
3. 1 2  Jukka Relas: *Keisarillinen taidekokoelma Suomessa*, s. 26. Otava, Helsinki 2009.
4. 1 2 3  Kokkolan sankarit entistä ehompina Ateneumissa Yle 26.4.2013. Viitattu 23.11.2017.
5. ↑  Oolannin sota ja Halkokarin kahakka (Arkistoitu – Internet Archive) Kokkolan kaupunki. Viitattu 23.11.2017.
**Mariaana Eeva Irja von Knorring** (o.s. **Tammio**; s. 17. heinäkuuta 1933 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija ja vaatesuunnittelija.

Mariaana von Knorring valmistui Taideteollisen oppilaitoksen muotitaiteen osastolta vuonna 1953. Hän jatkoi opintoja tekstiilitaiteen osastolla. Uransa alussa hän suunnitteli painokankaita Tampellalle, kunnes siirtyi 1960-luvun keskivaiheilla OTK:n vaatetusteollisuuden palvelukseen suunnittelemaan Fenno Sport -mallistoja. Sen jälkeen hän suunnitteli naisten ulkovaatteita Piiroselle ja Tiklakselle.

Von Knorring teki merkittävän uran myös alan opettajana, alkaen Kolmirannan ammattikoulusta ja Helsingin leikkuuopistosta. Vuodesta 1965 alkaen hän toimi kaksikymmentä vuotta Taideteollisen korkeakoulun tuntiopettajana ja myöhemmin vaatetussuunnittelun apulaisprofessorina (1988–1996). Vuonna 2003 von Knorring nimitettiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi. Vuonna 1983 hän sai Muotitaiteilijat MTO ry:n kunniakirjan ensimmäisenä yksittäisenä henkilönä, perusteena pitkäaikainen ja korkeatasoinen työ valmisvaateteollisuudessa.

Mariaana von Knorringin isä oli lakitieteen lisensiaatti E. H. I. Tammio, ja hänen puolisonsa oli sisustusarkkitehti Peter von Knorring (1932–2020) vuodesta 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 306. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  Mariaanan maun mukaan.  *Helsingin Sanomat*, 28.8.1983, s. 21. Maksullinen artikkeli.
3. ↑  Kunniajäsenet  2011. Aalto-yliopisto, Taideteollinen korkeakoulu.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 14.9.2018.
4. ↑  "Tammio, Eero Heikki Ilos", *Kuka kukin on 1954*, s. 870. Otava, 1954. Teoksen verkkoversio (viitattu 14.9.2018).
5. ↑  Strömberg, Lena – Holmberg, Kaarle: Nekrolog: Peter von Knorring.  *Hufvudstadsbladet*, 11.10.2020, s. 36.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Heikki Takkinen** (s. n. 1951 Kemi) on suomalainen tuottaja, toimittaja ja käsikirjoittaja, joka on työskennellyt mm. elokuvatuotannoissa sekä Yleisradion lastenohjelmissa. Tunnetuin lastenohjelmista on 1970-luvulla tehty lastenohjelma *Noppa*. Heikki Takkinen on kuullut juontajana *Puoli kuusi* ja *Hiirihäiriö* lastenohjelmissa. Takkinen on tehnyt myös opetusohjelmia, mm. *Opinportti*-sarjaa. Hänet on palkittu Humanismin käsi -palkinnolla vuonna 1991 (elokuvien *Kadunlakaisijat*, *Kiljusen herrasväen uudet seikkailut* sekä *Viiva Vinita* tuottamisesta). Lisäksi hän on saanut Jussi-palkinnon vuonna 1991 elokuvan *Kiljusen herrasväen uudet seikkailut* tuottamisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirja päivässä pitää Heikki Takkisen vauhdissa. *Helsingin Sanomat* 26.10.2011.
2. ↑  Kun kerron olleeni Nopassa, muistojen tulva yllättää paatuneimmankin Yleisradio. Viitattu 1.11.2017.
3. ↑  Heikki Takkinen Elonetissä.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Mustanaamio** oli suomalainen sarjakuvalehti, joka ilmestyi vuosina 1966–2010 säännöllisesti ja myöhemmin erikoisnumeroina. Lehti sai nimensä Lee Falkin luoman Mustanaamio-hahmon mukaan. Sen painos vuonna 2007 oli 3 000 kappaletta, mutta 1980-luvun lopulla lehden suosion ollessa suurimmillaan painos oli yli 100 000 kappaletta. *Mustanaamio*-lehden julkaiseminen lopetettiin Suomessa syksyllä 2010. Viimeiseksi numeroksi jäi 25–26/2010. Egmont Kustannus kuitenkin ilmoitti verkkosivuillaan 18. toukokuuta 2011 alkavansa uudelleen julkaista lehteä erityisnumeroina.

Aluksi *Mustanaamio* ilmestyi kerran kuukaudessa. Vuonna 1966 ehti ilmestyä kaksi numeroa. Lehden saadessa suosiota sen ilmestymistiheys kasvoi; vuodesta 1972 alkaen ilmestyi 16 numeroa vuodessa ja vuonna 1974 siirryttiin lopulliseen julkaisutahtiin 26 numeroa vuodessa. Rautakirjan irtonumeromyynnissä *Mustanaamio* oli kaikista lehdistä vuonna 1973 sijalla 51 ja vuonna 1983 sijalla 27.

*Mustanaamio*-lehden johtosarjana oli uusi Mustanaamio-tarina. Sen lisäksi lehdessä oli Vaeltavan aaveen sunnuntaiklassikkoseikkailu. Lehti tuli tunnetuksi myös laadukkaista kakkossarjoistaan, joita olivat muun muassa Taika-Jim, Piko ja Fantasio, Linda ja Valentin (Valerian ja Laureline), Blueberry, Thorgal sekä Kari Leppäsen Achilles Wiggen.

Lähteet
-------

1. ↑  Aikakauslehtien liitto Egmontin lehtien esittelyt[vanhentunut linkki]
2. ↑  Olavi Suonsyrjä: Vaeltavalla aaveella 70 täyteen
3. ↑  Egmont: Mustanaamio. Viitattu 23.9.2010.
4. ↑  Kastemaa, Matti J.: *Rautakirjalla on puolensa*, s. 50–51. Tilasto perustuu heinä–syyskuun myyntiin kunakin vuonna. Porvoo: Rautakirja, 1985.

Aiheesta muualla
----------------

* Egmont Kustannus: Mustanaamio (Arkistoitu – Internet Archive).
* Juha Tynninen: Mustanaamio -julkaisut Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive).
* S. Santikko: Vaeltava aave, ja nainen presidenttinä (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 19.10.2007.
* Janne Suominen: Mustanaamion kuolema ei aiheuta syytä huoleen (Arkistoitu – Internet Archive). Lumo 31.3.2011.
**Vakka-Suomen Sanomat** on varsinaissuomalainen vuonna 1949 perustettu kolmipäiväinen paikallislehti, joka sisältää uutisia Uudenkaupungin, Kustavin, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Taivassalon, Vehmaan ja Naantalin tapahtumista ja asioista. Lehdessä julkaistaan myös edellä mainittujen kuntien viralliset ilmoitukset. Uutisia on myös Laitilasta, joka ei kuulu julkaisijayhtymään.

Lehti on Euroopan ainoa kuntien omistama lehti, mutta se pyrkii olemaan kunnista riippumaton. Vuoden 2015 alusta omistuspohjaksi tuli osuuskunta.

Lehdellä on päätoimittaja Vesa Penttilän ja julkaisuyhtiön toimitusjohtajan Janne Vuorelan lisäksi 11 työntekijää. Lehden toimitus sijaitsee Uudenkaupungin Rauhankadulla. Toimittajia on kolme vakituista ja kaksi aluetoimittajaa. Aluetoimittajien sijoituspaikat ovat Mynämäki ja Masku. Lehdellä on myös palvelupiste Mynämäen keskustassa. Lehti tekee yhteistyötä alueen muiden paikallislehtien kanssa: lehden osto- ja myyntipalsta Vakka-Makasiini on yhteinen *Uudenkaupungin Sanomien* ja *Laitilan Sanomien* kanssa. Lehti painetaan Kirjapaino Alma ManussaTampereella.

Historia
--------

*Vakka-Suomen Sanomien* ulkoasua uudistettiin lokakuussa 2007, jolloin vuosikymmeniä muuttumattomana ollut kirjaintyyppi vaihdettiin kevyempään ja lehden eri osastojen ulkoasua yhtenäistettiin. Muutoksen tarkoituksena oli keventää lehden vanhahtavaksi ja raskaaksi moitittua yleisilmettä. Muutoksen yhteydessä myös lehden toimitus- ja taittojärjestelmät uusittiin.

Lehti alkoi ilmestyä 2013 myös verkossa. Myös verkkolehti on maksullinen.

Vuonna 2015 uutisoitiin, että lehdessä epäillään tapahtuneen väärinkäytöstä. Sen johdon epäiltiin käyttäneen opetusministeriön rahoja omien yritystensä tukemiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Mediatiedot, Vakka-Suomen Sanomat, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 1.10.2014
2. 1 2  Vakka-Suomen Sanomat Vakka-Suomen Sanomat. Viitattu 21.9.2007.
3. 1 2 3  Rosvall, Minna: Euroopan ainoa kuntien omistama lehti tehdään Vakka-Suomessa. Yle.fi/uutiset. Viitattu 1.10.2014.
4. ↑  Uotila, Jukka: Vakka uudessa mallissa.  *Vakka-Suomen Sanomat*, 18.10.2007, s. 6.
5. ↑  Blomqvist, Sarita: Vakka-Suomen Sanomien johdon epäillään tukeneen omia yrityksiään opetusministeriön rahoilla *Ylen uutiset*.  24.4.2015. Viitattu 24.4.2015.
**Sebastian Münster** (20. tammikuuta 1488 Ingelheim, Pfalz – 26. toukokuuta 1552 Basel) oli saksalainen maantieteilijä, matemaatikko ja orientalisti.

Elämä
-----

Opiskeltuaan Heidelbergissä ja Tübingenissä Münster liittyi fransiskaaneihin, mutta erosi ja kääntyi luterilaiseksi noin vuonna 1529. Pian tämän jälkeen hänet nimitettiin Heidelbergin hovisaarnaajaksi, ja hän myös luennoi hepreasta ja Vanhan testamentin eksegetiikasta. Vuodesta 1536 lähtien hän opetti Baselin yliopistossa, jossa hän julkaisi kuuluisan Cosmographia universalis -teoksensa vuonna 1544. Teos ilmestyi myös saksaksi *Beschreibung alter Länder*. Se oli ensimmäinen yksityiskohtainen, tieteellinen ja kansantajuinen kuvaus maailmasta Münsterin äidinkielellä, ja se oli reformaation ajan maantieteellisen tutkimuksen ja kirjallisuuden huipentuma. Teoksen laadinnassa Münsterin apuna oli yli 120 työtoveria. Arvostetuin painos Cosmographiasta on vuoden 1550 painos erityisesti kuvituksensa vuoksi.

Elias Levitan oppilaana Münster oli ensimmäinen saksalainen, joka julkaisi Vanhan testamentin alkukielellä (1534–1535). Tähän painokseen liitettiin uusi latinankielinen käännös ja suuri määrä huomautuksia. Hän julkaisi useita heprean kielioppeja ja laati ensimmäisenä aramean kieliopin *Grammatica chaldaica* (1527). Hänen leksikografiseen työhönsä kuuluivat *Dictionarium chaldaicum* (1527) ja *Dictionarium trilingue* (1530), joka käsitteli latinaa, kreikkaa ja hepreaa. Edellä mainittujen Münsterin teosten lisäksi voidaan mainita *Germaniae descriptio* (1530), *Novus orbis* (1532), *Mappa Europae* (1536), *Rhaetia* (1538), Gaius Julius Solinuksen, Pomponius Melan ja Klaudios Ptolemaioksen laitokset vuosilta 1538–1540 sekä muista kuin maantieteellisistä tutkielmista *Horologiographia* (1531), joka käsitteli aurinkokelloja, *Organum uranicum* (1536), joka käsitteli planeettojen liikkeitä, ja *Rudimenta mathematica* (1551).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Münster, Sebastian *Encyclopædia Britannica*.  1911. Viitattu 16.12.2022.
2. 1 2 3  Sebastian Münster *Nordisk familjebok*.  1913. Viitattu 16.12.2022.
3. ↑  Sebastian Münster *Historisches Lexikon der Schweiz*.  2008. Viitattu 16.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sebastian Münster** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* Mathematics Genealogy Project

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juha-Matti "Jussi" Ahde** (s. 8. elokuuta 1980 Oulu) on suomalainen kaupallinen tuottaja. Hän oli mukana perustamassa yhden numeron verran ilmestynyttä *Absolute*-ilmaisjakelulehteä.

Toiminta
--------

Ahde on ollut SDP:n kunnallisvaaliehdokkaana. Hän on kilpaillut *Kymppitonnissa* Lastenklinikoiden kummien edustajana sekä *Uutisvuodossa* ja *Taistelevat julkkikset* -ohjelmassa.

Yksityiselämä
-------------

Jussi Ahde on poliitikko Matti ja Hilkka Ahteen poika. Hän teki mallin töitä 1990-luvulla.

Vuonna 2002 julkisuuteen tuli video, jossa Ahde nuuskasi kokaiinia. Hänet tuomittiin huhtikuussa 2003 sataan päiväsakkoon huumausaineen käyttörikoksesta yhdessä silloisen tyttöystävänsä Susanna Tervaniemen kanssa. Kyse oli laajasta huumausaine- ja talousrikosjutusta, jossa oli kaikkiaan lähes 30 syytettyä. Päätekijät olivat kotoisin Lieksasta, mutta toimintaa oli pyöritetty pääkaupunkiseudulla. Suomeen oli salakuljetettu Virosta kokaiinia, amfetamiinia ja hasista, ja osa aineista oli päätynyt helsinkiläisiin julkkispiireihin.

Ahde avioitui laulaja Sara Nunesin kanssa kesällä 2008. Elokuussa 2010 he jättivät avioerohakemuksen.

Joulukuussa 2015 Ahde kertoi Uuden Suomen blogissaan kärsineensä masennuksesta lähes 20 vuotta, syöneensä mielialalääkkeitä 15 vuoden ajan ja käyttäneensä lähes kaikkia paitsi suonensisäisiä huumeita. TV-ohjelmassa marraskuussa 2016 hän kertoi aloittaneensa huumeidenkäyttönsä jo 1990-luvun lopussa, kun hän muutti Espanjaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Goman, Antti: Jussi Ahde jäi julkisuuden koukkuun  24.2.2009. Kaleva Oy. Viitattu 16.5.2015.
2. ↑  Voutilainen, Petri: Jussi Ahde: "En kaipaa julkisuuteen" (Internet Archivessa, tallennettu 19.8.2012)  16.8.2012. Sanoma Media Finland.  Arkistoitu 19.8.2012. Viitattu 16.5.2015.
3. 1 2  Rinne, Jaana: Tuhlaajapoika.  *City*, 2003, nro 17. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.3.2008.
4. ↑  TV.  *Helsingin Sanomat*, 3.9.2005.
5. ↑  TV.  *Helsingin Sanomat*, 24.12.2004.
6. ↑  TV.  *Helsingin Sanomat*, 4.10.2003.
7. ↑  MTV3: Jussi Ahteelle sakkorangaistus
8. ↑  IL: Susanna Tervaniemi tuomittiin huumeista
9. ↑  Jussi Ahde selvisi huumausainerikoksista sakoilla  30.4.2003. Turun Sanomat.
10. ↑  Jussi Ahde ja Sara Nunes saivat toisensa - katso kuvat häistä *Viihdeuutiset*.  24.8.2008. MTV3. Viitattu 16.7.2009.
11. ↑  Jussi Ahde ja Sara Nunes: Avioero! *Ilta-Sanomat*.  25.8.2010.  Arkistoitu 26.8.2010. Viitattu 25.8.2010.
12. ↑  Ahde, Jussi: Kannabis, huumeet ja masennus *Uusi Suomi - puheenvuoro*.  13.12.2015. Uusi Suomi. Viitattu 14.12.2015.
13. ↑  Jussi Ahde avautui huumeista Ylellä: Taustalla oli hyvin pitkä ja syvä masennus *iltalehti.fi*. Viitattu 19.11.2016.
Olof Kolmodin
**Olof Kolmodin** (26. toukokuuta 1690 Nysätran pitäjä, Uppsalan lääni – 8. huhtikuuta 1753 Flo, Länsi-Götanmaa) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Elämä ja työ
------------

Kolmodin oli Visbyn superintendentin Israel Kolmodinin veljenpoika. Kolmodin opiskeli Uppsalassa vuodesta 1698, ja hän toimi yksityisopettajana vuodesta 1711. Hän valmistui maisteriksi 1716, ja hänet vihittiin papiksi 1719. Hän oli Kuninkaallisen henkivartiokaartin pappi, hänet nimitettiin hovisaarnaajaksi ja hovikonsistorin notaariksi 1721. Vuonna 1723 hän sai Flon kirkkoherran viran ja hoiti virkaa kuolemaansa saakka, vaikka häntä pyydettiin palaamaan lähemmäs Tukholmaa.

Kolmodin sai vaikutteita herrnhutismista, vaikkakin hän suhtautui aikansa hengellisiin liikkeisiin kriittisesti. Hänen tunnetuin teoksensa on hartauskirja *Andelig Dufvoröst Eller En Gudelig Själs Ensikdta Sång-Andacht* vuodelta 1734, josta on otettu ainakin 15 painosta. Siinä on 133 virttä, lähinnä saksasta käännettyjen laulujen ohella muutama hänen itsensä kirjoittama virsi. Kolmodin kirjoitti runomittaisen rukouskirjan *Then trogna siälens gyldene rökelse-kar* (1728). Kuningatar Ulriika Eleonoora, joka arvosti häntä suuresti, innoitti Kolmodinin kirjoittamaan kaksiosaisen teoksen *Biblisk qvinno-spegel*, joka käsittelee Raamatun naisia. Kirjaa on kuitenkin pidetty raskaana ja mauttomana.

Olof Kolmodinin virsiä suomeksi
-------------------------------

Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa
* 159 Ken Jumalan tuomion torjua voi (Ur djupen, ur syndenes grundlösa dy/Vart flyr jag för Gud och hans heliga lag 1734). Suom. Julius Krohn 1880, uud. komitea 1937, 1984.
* 185 Herra, annat sanassasi (Ordets Herre, du har givit, 1734), uud. Johan Ludvig Runeberg 1857, suom. Knut Legat Lindström 1860. 1886, uud. komitea 1984.

Ruotsin kirkon virsikirjassa
* 547 Ken Jumalan lakia paeta voi? (Ur djupen, ur syndenes grundlösa dy/Vart flyr jag för Gud 1734) Suom. Julius Krohn 1880, uud. suom. Niilo Rauhala 1998
* 565 Käy valvoen, kristitty (Gack warlig, min Christen/Gå varsamt, min kristen 1742), uud. Anders Frostenson 1977, suom. 1790, Jooseppi Mustakallio 1903, uud. suom. Niilo Rauhala 1995.

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 348. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Olof Kolmodin *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 24.2.2020. (ruotsiksi)
3. ↑  Kolmodin. 1. Olof K. Tietosanakirja osa, 4, palsta 1214, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |

 |
Finsterwalden sijainti Elbe-Elsterin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
**Finsterwalde** on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan itäosassa. Sillä on musiikillinen lempinimi Sängerstadt ja siellä järjestetään joka toinen vuosi tapahtuma Sängerfest.

Maantiede
---------

Finsterwalde sijaitsee osavaltionsa eteläkolkassa noin 100 kilometriä Berliinistä etelään. Se kuuluu Niederlausitzin historialliseen alueeseen.

Historia
--------

Schloss Finsterwalde
Finsterwalde mainitaan asiakirjoissa ensi kerran 1282. Kaupungin historiallista arkkitehtuuria edustaa esimerkiksi renessanssilinna Finsterwalder Schloss ja barokkityylinen raatihuone vuodelta 1739. Finsterwalden rautatieasema avattiin 1871.

Finsterwalden lisänimi on Sängerstadt. Kaupungissa järjestetään Sängerfest-laulujuhla joka toinen vuosi elokuussa. Lisänimen takana on vuonna 1899 ensiesitetty musiikkikappale "Wir sind die Sänger von Finsterwalde".

Talous ja liikenne
------------------

Finsterwaldessa harjoitetaan muun muassa metalli- ja sähköteollisuutta sekä koneenrakennusta. Finsterwalden rautatieasema, Bahnhof Finsterwalde, sijaitsee rataosuudella Halle–Cottbus. Finsterwalden itäpuolitse kulkee moottoritie BAB 13, jolta on yhteys kaupungin keskustaan tien Bundesstraße 96 välityksellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerungsentwicklung und Bevölkerungsstand im Land Brandenburg September 2023 *Statistik-Berlin-Brandenburg.de*. Statistik Berlin-Brandenburg. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Finsterwalde, Deutschland nach Berlin, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)
3. ↑  Finsterwalde: Der historische Ort am Renaissanceschloss *Ortsdienst.de*. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)
4. ↑  Bahnhof Finsterwalde *Kuladig.de*. LVR. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)
5. ↑  Sängerfest in Finsterwalde 2024 *Volksfest-in-deutschland.de*. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)
6. ↑  Wir sind die Sänger von Finsterwalde - Und leben und sterben für den Gesang *Deutsche-digitale-bibliothek.de*. Deutsche Digitale Bibliothek. Viitattu 7.2.2024. (saksaksi)
7. ↑  Wirtschaftsstandort *Finsterwalde.de*. Stadt Finsterwalde. Viitattu 1.2.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Finsterwalde, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Finsterwalde**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Finsterwalde
**Hans Gustaf von Blixen-Finecke** (25. heinäkuuta 1886 Näsbyholmin linna, nyk. Skurupissa – 26. syyskuuta 1917 Malmslätt) oli ruotsalainen upseeri ja kouluratsastuksen olympiamitalisti.

Von Blixen-Finecke voitti kouluratsastuksessa yksilökilpailun olympiapronssia Tukholmassa 1912. Upseerinarvoinen Von Blixen-Finecke kuoli lento-onnettomuudessa Malmslättissä 26. syyskuuta 1917: testilennolla ollut lentokone syttyi palamaan ja syöksyi maahan vieden sekä von Blixen-Finecken että koneen pilotin hengen. Von Blixen-Finecken onnettomuushetkellä yksivuotias poika Hans von Blixen-Finecke voitti kenttäratsastuksessa kaksi olympiakultaa Helsingissä 1952.

Lähteet
-------

* Profiili Ruotsin olympiakomitea (ruotsiksi)
* Hans von Blixen-Finecke (vanhempi) *Olympedia*.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Ruotsin olympiakomitea
4. ↑  Olympedia

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans von Blixen-Finecke (vanhempi)** Wikimedia Commonsissa

* Hans von Blixen-Finecke (vanhempi) Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
**Helsingin Villasukkatehdas Oy** on suomalainen villasukkatehdas, joka valmistaa perinteisiä villasukkia karstavillasta. Tehdas toimii Helsingissä Roihupellossa. Yritys on perustettu 2009, ja se on Suomen ainoa pelkästään villasukkia valmistava sukkatehdas.

Tehtaassa on kuusi Bentley-neulomakonetta, joilla jokaisella on nimi kuten Onni ja Viljo. Siellä valmistuu vuodessa 70 000–90 000 paria sukkia, joita myydään Suomessa ja menee myös vientiin. Tehdas käyttää lampaanvillaa, joka on suurimmaksi osaksi peräisin Uudesta-Seelannista. Kymmenesosa villasta on suomalaista. Villa kehrätään Jämsässä Pirtin Kehräämössä ja se värjätään Kyröskoskella PMK-värjäämössä. Joukkoon tulee hiukan polyamidia joka parantaa kestävyyttä

Villasukkatehtaan toimitusjohtaja eli patruuna kuten häntä nimitetään, on Jukka-Pekka Kumpulainen, joka on myös perustanut yrityksen. Hän oli ennen yrityksen perustamista Pirkkalassa toimineen Hämeen Sukka -nimisen sukkatehtaan edustajana 27 vuotta, ja hän jatkaa pääkaupunkiseudulla sen perustajan Pekka Katajalan elämäntyötä sen koneilla, jotka siirrettiin Pirkkalasta Helsinkiin. Helsingin Villasukkatehdas on ollut mukana Kärsämäen kunnan järjestämässä Villasukkajuoksun MM 2018 -kilpailussa.

Helsingin Villasukkatehtaalla on Avainlippu-tunnus suomalaisen työn merkiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tiina Karppi, Jani Nivala: Tässä tehtaassa valmistetaan perinteisiä villasukkia  23.10.2022. Yle uutiset. Viitattu 23.10.2022.
2. 1 2 3  Timo Kiiski: Villasukkatehdas kuin ikkuna sotien jälkeiseen aikaan  2.4.2018. Iltalehti. Viitattu 23.10.2022.
3. ↑  Ei kiirettä ei kännyköitä
4. ↑  Jukka Hämäläinen: Helsingin villasukkatehdasta johtaa patruuna  3.1.2017. Päivitetty 19.4.2020. Helsingin Uutiset. Viitattu 23.10.2022.
5. ↑  Jenni Koponen: Villasukkapääkaupunki ja villasukkatehdas yhteistyöhön  30.3.2021, päivitetty: 20.12.2021. Orivesi.fi. Viitattu 23.10.2022.
6. 1 2  Villasukkatehdas
7. 1 2  Kauppasuomi.fi
8. ↑  Villasukkajuoksun MM 2018 visitkarsamaki.fi. Viitattu 23.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin villasukkatehdas
* Anna Sillanpää, Miltä kuulostaa työpaikka, jossa käytetään kännykän sijasta lankapuhelinta, vältetään ylitöitä eikä hoputeta työntekijää? Kodin Kuvalehti 3.11.2017
* Villasukkatehtaassa aika pysähtyy