recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Irma ja Matti Aaltosen suunnittelema Hailuodon kirkko.
**Matti Johannes Aaltonen** (21. maaliskuuta 1921 Helsinki – 25. syyskuuta 1978 Oulu) oli suomalainen arkkitehti, professori ja kuvanveistäjä.

Elämä ja ura
------------

Matti Aaltosen vanhemmat olivat akateemikko Wäinö Aaltonen ja laulaja Aino A. Pietiläinen. Matti oli heidän esikoisensa. Matti Aaltonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1939 Kallion yhteiskoulusta. Hän opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui vuonna 1952. Matti Aaltonen avioitui vuonna 1945 Irma Väisäsen kanssa. Pariskunta perusti oman arkkitehtitoimiston, joka toimi vuosina 1954–1972. Vuodesta 1972 Matti Aaltosella oli uusi arkkitehtitoimisto yhdessä toisen vaimonsa, arkkitehti Terttu Tenhusen kanssa. Ero Irma Aaltosesta astui virallisesti voimaan 1973. Matti Aaltonen toimi lyhyitä kausia Teknillisen korkeakoulun opettajana sekä vuodesta 1962 Oulun yliopiston arkkitehtiosaston vt. professorina ja vuodesta 1965 kuolemaansa asti varsinaisena professorina. Hän toimi myös yliopiston asemakaavaopin laitoksen esimiehenä. Hän kuului Oulun kaupunkisuunnittelutoimikuntaan ja oli Oulun seutukaavatoimikunnan puheenjohtajana 1972–1975.

Matti Aaltonen avusti 1940- ja 1950-luvuilla isäänsä Wäinö Aaltosta useiden muistomerkkien suunnittelussa. Matti ja Irma Aaltosen suunnittelemia muistomerkkejä ovat esimerkiksi panssarirykmentin muistomerkki Parolassa (1959), Oskari Tokoin muistomerkki Kannuksessa (1967) sekä Karstulan kirkon (1957), Petäjäveden kirkon (1953) ja Reposaaren (1952) sankarihautamuistomerkit. Toimisto suunnitteli myös esimerkiksi Helsingin juutalaisen seurakunnan koulun ja seurakuntatalon (1961), modernin Hailuodon kotakirkon (1972) ja Turussa sijaitsevan Wäinö Aaltosen museon (1967). Myöhemmin Aaltonen myös toimi museon intendenttinä. Matti ja Terttu Aaltosen yhteistä tuotantoa on muun muassa runoilija Aaro Hellaakosken muistomerkki (1976) Oulussa. Matti Aaltonen suunnitteli myös asemakaavat Espoon Karakallioon sekä Oulun Koskelaan ja Tuiraan.

### Valokuvia muistomerkistä

* Reposaaren sankarimuistomerkki (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1951, Pori.*Reposaaren sankarimuistomerkki* (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1951, Pori.
* Petäjäveden sankarimuistomerkki (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1954, Petäjävesi.*Petäjäveden sankarimuistomerkki* (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1954, Petäjävesi.
* Sankarimuistomerkki "Suru" (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1957, Karstula.*Sankarimuistomerkki "Suru"* (yhdessä Irma Aaltosen kanssa), 1957, Karstula.
* R. R. Eklundin muistokivi (yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa), 1962, Uusikaarlepyy.*R. R. Eklundin muistokivi* (yhdessä Wäinö Aaltosen kanssa), 1962, Uusikaarlepyy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Aaltonen Arkkitehtuurimuseo.  Arkistoitu 6.3.2017. Viitattu 10.10.2016.
2. 1 2 3  *Kuka Kukin on 1978*, s. 16 Runeberg.org. Viitattu 10.10.2016.
3. ↑  Matti Johannes Aaltonen taiteilijamatrikkelissa
4. ↑  Aaro Hellaakosken muistomerkki, 1976 Oulun taidemuseo. Viitattu 10.10.2016.
**Reina Isabel II** oli Espanjan laivaston vuonna 1852 vesille laskettu Reina Isabel II -luokan kaksikantinen 84-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Reina Isabel II -luokka*
Alus tilattiin Cádizista La Carracan arsenaalin San Luis telakalta, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1850. Alus laskettiin vesille 13. lokakuuta 1852.

Palvelus
--------

Alus lähti 28. tammikuuta 1857 Cádizista fregatti *Bailénin* ja höyrylaiva *Colónin* kanssa päällikkönään Antonio Arevala y Guerra Máhoniin, jonne ne saapuivat 8. helmikuuta. Alus lähti 21. helmikuuta Máhonista paluumatkalle Cádiziin, mistä se lähti 12. toukokuuta päällikkönään José Manuel Pareja y Septien osastossa, johon kuuluivat *Bailén*, priki *Pelayo*, urcat *Pinta* ja *Santacilia* sekä siipirattain varustettu tykkivene *Francisco de Asís*. Ne saapuivat 25. kesäkuuta mukanaan 1 500 sotilasta Havannaan, jossa alus viipyi vuoteen 1859 partioiden Meksikonlahdella ja ollen seitsemän kuukautta Guantánamossa.

Alus lähti 17. huhtikuuta 1859 Havannasta ja saapui 24. toukokuuta Cádiziin, mistä se lähti 28. elokuuta päällikkönään Blas García de Quesada. Alus saapui 4. syyskuuta Máhoniin, mistä se jatkoi 22. syyskuuta Algeriin. Alus saapui 11. lokakuuta Algeriin. Se osallistui 6. tammikuuta 1860 Tetuánin tulittamiseen ja oli 25. helmikuuta Larachen edustalla, missä siihen rannikkotykistö osui useamman kerran. Aluksella haavoittui kuusi miehistönjäsentä. Alus oli 26. helmikuuta Arcilan edustalla.

Alus korvasi 1860 koululaivana *Rey Francisco de Asísin*. Se oli 8. kesäkuuta 1862 Alicantessa päällikkönään Juan de Dios Ramos Izquierdo y Villavicencio, kun se oli laivastonäyttelyssä ja erilaisissa esityksissä koululaivana. Syyskuussa 1863 alus oli Cartagenassa päällikkönään José Lozano y García. Aluksen mastot poistettiin 18. heinäkuuta 1867 ja siitä tehtiin proomu. Se poistettiin 1870 alusluettelosta. Alus upposi 15. elokuuta 1887 ankkuripaikalleen, mutta hylky nostettiin 10. marraskuuta. Se myytiin 1889 romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 123-124

*Reina Isabel II* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Reina Isabel II* - *Rey Francisco de Asís* |
| Edeltäjä: Neptuno-luokka – Seuraaja: *Príncipe Alfonso* |
**Santa Isabel** oli Espanjan laivaston vuonna 1728 vesille laskettu kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Santoñasta, missä köli laskettiin 1726. Valmistus kuitenkin siirrettiin Guarnizoon. Alus laskettiin vesille 1728 ja otettiin palvelukseen 17. tammikuuta 1730.

Palvelus
--------

Alus oli Cádizissa Francisco Cornejon lippulaivana. Aluksen ensimmäinen tiedossa oleva päällikkö oli 1731 Miguel de Malpica, jolloin alus oli Marqués de Marin lippulaivana. Alus lähti 7. lokakuuta 1731 Barcelonasta kuljettamaan joukkoja Livornoon, mistä se palasi 1732 Cádiziin. Alus oli 1734 huollettavana Cádizissa, mutta siitä huolimatta se oli reservissä vuoteen 1740.

Alus lähti 16. huhtikuuta 1741 Cádizista Francisco Liañon laivueessa ja palasi toukokuun alussa. Se lähti 6. toukokuuta uudelleen yhdeksän sotalaivan osastossa Juan José Navarron, Marqués de la Victorian, lippulaivana Ferroliin, mistä alus palasi 6. kesäkuuta. Alus lähti 15. marraskuuta Cádizista päällikkönään Juan Jordán. Se oli saattuetehtävissä ja etsi brittiläisiä saattueita.

Vuonna 1744 alus oli Navarron Cartagenan laivueen lippulaivana päällikkönään José Ignacio Daureville. Se osallistui 22. helmikuuta 1744 Cape Sicién taisteluun, minkä jälkeen alus palasi 7. maaliskuuta Cartagenaan. Alus oli 1744-1746 toistuvasti Britannian kuninkaallisen laivaston saartamana Cartagenassa. Kuninkaallinen määräys aluksen romuttamisesta annettiin 12. toukokuuta 1746, mikä toteutettiin 1748 Cartagenassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 117


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***San Felipe*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:**Rayo-luokka** |
**Leo Rudolf Ljungberg** (19. tammikuuta 1930 Helsinki - 16. lokakuuta 2012) oli suomalainen kärpässarjan nyrkkeilijä. Hän voitti amatöörien Suomen-mestaruuden ja otteli EM-kisoissa vuonna 1949. Tämän jälkeen hän otteli kaksi vuotta ammattilaisena. Hän edusti Helsingin Tarmoa ja Leppävaaran Sisua.

Leo "Lekkeri" Ljungberg saavutti kärpässarjassa (alle 51 kg) SM-pronssia vuonna 1947, SM-hopeaa vuonna 1948 ja SM-kultaa vuonna 1949. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1948 ja 1949. Vuoden 1949 EM-kisoissa Oslossa hän voitti Tšekkoslovakian František Majdlochin mutta hävisi toisessa ottelussaan Belgian Emile Delplaquelle.

Oslon EM-kisojen jälkeen 19-vuotias Ljungberg siirtyi ammattilaiseksi. Hän lopetti uransa jo vuonna 1951 oteltuaan ammattilaisena 14 ottelua, joista hän voitti kymmenen ja hävisi kolme yhden päätyttyä ratkaisemattomana.

Lähteet
-------

* Rantala, Risto & Siukonen, Markku (toim.): *Urheilumme kasvot 4*, s. 223. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 28.10.2012, s. C11.
2. ↑  Mannerla, Einari: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 331. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
3. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 261. Otava, 1970.
4. ↑  Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 769. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
**Slack** on hajautettujen ryhmien ja organisaatioiden sisäiseen viestintään suunnattu pikaviestintäohjelma.

Historia
--------

Slack on lähtöisin Stewart Butterfieldin Tiny Speck -yhtiön Glitch-pelin kehityksen yhteydessä luomasta viestintätyökalusta. Ohjelma poisti tarpeen sisäisille sähköposteille ja teki kaikki keskustelut ja jaetut tiedostot haettaviksi. 

Salesforce ilmoitti ostavansa Slack Technologiesin 27,7 miljardin dollarin hintaan joulukuussa 2020.

Ominaisuudet
------------

Slack-ryhmän sisällä voi keskustella sekä yksityisesti yksittäisen käyttäjän kanssa että ryhmäviestiä usean käyttäjän kanssa tai perustaa kanavan, jolla keskustelu on tarkoitus suunnata esimerkiksi tietyn aihealueen pariin. Slack tarjoaa useita liitännäisiä ulkoisiin palveluihin kuten Dropboxiin, Twitteriin ja Herokuun. Liittännäisten avulla voi vähentää esimerkiksi automaattisia sähköpostiviestejä erinäisistä palveluista jokaisen käyttäjän sähköpostilaatikkoon.

Slack tarjoaa myös väylän IRC-käyttäjille liittyä Slack-IRC-gatewayn avulla IRC-asiakassovelluksella Slack-ryhmään. Slack muodostaa oman IRC-palvelimen, johon voi liittyä käytännössä millä vain IRC-asiakassovelluksella. Jotkin avoimen lähdekoodin organisaatiot, kuten esimerkiksi Wordpress.org ovat hylänneet IRC käytön ja siirtyneet Slackiin, koska Slackin käytön aloittaminen on huomattavasti helpompaa IRC:n verrattuna. Slack tarjoaa myös VoIP-puhelut ja tiedostonjako-ominaisuudet.

Tilastoja
---------

Aktiivisia käyttäjiä Slackilla on keskimääräisesti päivittäin 4 miljoonaa, viikoittain 5,8 miljoonaa ja maksavia asiakkaita 1,25 miljoonaa. Myös Fortune 100 yrityksistä 77% käyttää Slackia.*milloin?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Flickr founder Stewart Butterfield's new Slack signed up 8,000 companies in 24 hours *venturebeat.com*.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. 1 2  Slack IRC Gateway Authentication with irssi - Tricks of the Trades *www.tricksofthetrades.net*. Viitattu 14.2.2017.
6. ↑  Owen Williams: Slack Is Quietly, Unintentionally Killing IRC *The Next Web*.  24.3.2015. Viitattu 14.2.2017. (englanniksi)
7. ↑  Skype’s time at Slack may be done, service to push its own VOIP tools *Digital Trends*.  2.3.2016. Viitattu 14.2.2017. (englanniksi)
8. ↑  38 Interesting Slack Statistics *DMR*.  16.3.2015. Viitattu 13.2.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pikaviestintäpalvelut ja -ohjelmat |
| --- |
|  |
| Tekstipainotteiset | 
* Element
* IRC (mIRC, Irssi, ircII, Trillian)
* ICQ
* Kik Messenger
* Meetro
* Mercury Messenger
* Miranda IM
* Pidgin
* Psi
* Slack
* Talk
* Xfire

 |
|  |
| Teksti ja puhelut | 
* Telegram
* WhatsApp
* iChat
* Signal
* KakaoTalk
* Wickr Me

 |
|  |
| Multimediapainotteiset | 
* Snapchat

 |
|  |
| Palvelut, joissa on pikaviestin | 
* Facebook Messenger
* Google Hangouts (Google Talk)
* Skype (Skype for Business)
* Zoom
* Microsoft Teams
* Discord

 |
|  |
| Lakkautetut palvelut | 
* Windows Live / MSN Messenger
* TextSecure
* Meebo
* AOL Instant Messenger (AIM)

 |
|  |
| 
* Katso myös:
* Videoneuvottelu

 |

 |
Zeev Sternhell Berliinissä vuonna 2016.
**Zeev Sternhell** (1935 Przemyśl, Puola – 21. kesäkuuta 2020 Jerusalem) oli puolalaissyntyinen israelilainen historioitsija ja politiikantutkija. Sternhell oli politologian professori Heprealaisessa yliopistossa. Sternhell kirjoitti kolme kirjaa: *The Founding Myths of Israel*, *Neither Right nor Left* ja *The Birth of Fascist Ideology.*

Sternhell tutki eurooppalaista fasismia laajalta aatehistorialliselta kannalta. Siten hän kartoitti fasismin ja nationalismin aatehistorian suuria linjoja.

Elämänkulku
-----------

Sternhell syntyi vuonna 1935 Przemyślissä Puolassa. Sternhell menetti koko perheensä silloin käynnissä olleen toisen maailmansodan aikana. Sternhellin isä taisteli aluksi Puolan joukkojen rintamassa, mutta menehtyi myöhemmin luonnollisen syyn seurauksena. Sternhellin äidin ja sisaren tappoivat natsit.

Vuonna 1946 Sternhell otti uuden henkilöllisyyden Ranskaan muutettuaan. 13-vuotiaana Sternhell päätti muuttaa juuri perustettuun Israelin valtioon.

Sternhell palveli Israelin puolustusvoimissa ja osallistui jopa kuuden päivän sotaan ennen akateemista uraansa.

Akateemikkona Sternhell kritisoi Israelin kiivasta nationalismia ja varoitti valtion demokratian heikkenemisestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fasismin ja nationalismin tutkimus menetti yhden suurista – Zeev Sternhell on kuollut *Yle Uutiset*. Viitattu 21.6.2020.
2. ↑  Zeev Sternhell, dovish Israeli expert on fascism, dies at 85 *AP NEWS*.  21.6.2020. Viitattu 21.6.2020.
3. ↑  Zeev Sternhell *press.princeton.edu*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  Zeev Sternhell, dovish Israeli expert on fascism, dies at 85 *ynetnews*.  21.6.2020. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
5. ↑  Sampo Vaarakallio: "Jos tahtoo padota fasismin, täytyy padota nationalismi" – historioitsija Zeev Sternhell muistuttaa Euroopan synkästä perinnöstä *Yle*.  18.10.2018. Viitattu 22.6.2020.
6. ↑  Ofer Aderet: Zeev Sternhell, Leading Voice of Israeli Left and Renowned Political Scientist, Dies at 85 *Haaretz*.  21.6.2020. Viitattu 22.6.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**San Felipe** oli Espanjan laivaston vuonna 1726 vesille laskettu kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Lorenzo Arzuetan valmistama alus tilattiin Guarnizosta, missä köli laskettiin 1724. Töitä valvoi José Campillo, joka oli korvannut Gaztañetan telakan johdossa. Alus laskettiin vesille 24. kesäkuuta 1726 ja otettiin palvelukseen 11. syyskuuta 1726 päällikkönään Gabriel de Medinueta.

Palvelus
--------

Alus lähti Santanderista linjalaiva *San Carlosin* kanssa Coruñaan, mistä se jatkoi 11. maaliskuuta 1727 Rodrigo de Torresin lippulaivana Englannin kanaaliin päällikkönään Diego Álvarez. Kesäkuussa alus palasi Coruñaan ja elokuussa edelleen Cádiziin, mistä se lähti 4. lokakuuta 1728 *San Carlosin* ja fregattien *Nuestra Señora de Atochan* sekä *Nuestra Señora del Pilarin* kanssa Cantabrian rannikolle päällikkönään Andrés Reggio. Alus palasi 16. helmikuuta 1729 Cádiziin.

Alus osallistui 1731 Italian matkaan Marqués de Marin laivastossa päällikkönään Francisco Liaño. Se oli 27. lokakuuta Livornossa päällikkönään Agustin de Iturriaga. Joulukuussa alus lähti Livornosta Cartagenaan. Huhtikuussa 1732 alus oli Javier Cornejon lippulaivana päällikkönään Juan Jordán, kun se laski joukkoja maihin Oranissa. Vuonna 1733 alus oli Cádizissa päällikkönään Francisco Liaño, minkä jälkeen se partioi Välimerellä saapuen Alicanteen.

Huhtikuussa 1737 alus oli Cádizissa. Se lähti 31. heinäkuuta 1740 Ferrolista Rodrigo de Torresin lippulaivana Cartagena de Indiasiin päällikkönään Daniel Huoni. Laivastoon kuului kaikkiaan kymmenen linjalaivaa. Laivasto saapui 23. lokakuuta Cartagena de Indiasiin, mistä se jatkoi Havannaan. *San Felipe* joutui palaamaan Cartagena de Indiasiin menetettyään ison mastonsa. Alus osallistui 20. maaliskuuta 1741 Cartagena de Indiasin taisteluun, jossa se upotettiin sataman suulle estämään Britannian kuninkaallisen laivaston Edward Vernonin johtaman osaston pääsy satamaan.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 116-117


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Gran Princesa de los Cielos y San Nicolás de Tolentino*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***Santa Isabel*** |
Erich Neumann
**Erich Neumann** (hepr. אריך נוימן‎, 23. tammikuuta 1905 – 5. marraskuuta 1960) oli saksalaissyntyinen israelilainen juutalainen jungilainen psykologi.

Elämä, ajattelu ja teokset
--------------------------

Erich Neumann syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Opiskeltuaan Berliinissä hän muutti vuonna 1934 vaimoineen Tel Aviviin. Hän jatkoi vierailuja Sveitsiin, jossa hän luennoi C. G. Jung -instituutissa.

Neumann käsitteli teoksissaan arkkityyppejen ja ihmisen tietoisen psyyken suhteen kehittymistä historiassa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat *The Origins and History of Consciousness* (1949, alkuperäinen nimi *Ursprungsgeschichte des Bewusstseins* tarkoittaa sananmukaisesti "tietoisuuden alkuperän historiaa") ja *The Great Mother* (*Die große Mutter*, 1955).

Vaikutus
--------

Amerikkalainen kulttuurikriitikko Camille Paglia on nimennyt *The Origins and History of Consciousnessin* vaikutteeksi itseensä ja kirjaansa *Sexual Personae*. Paglian mukaan se edustaa "jungilaisuutta oppineena ja parhaimmillaan". Hän harmittelee sitä, että feministinen arkeologi Marija Gimbutas "otti jungilaiseksi mentorikseen skolaarisen Neumannin sijaan popularisoivan Joseph Campbellin" ja tieteellisesti kestämätön ajatus kirjaimellisesta matriarkaatista sai alaa.

### Kritiikki

Walter Kaufmann kirjoittaa Jungia käsittelevässä teoksessaan: "Suurelle osalle arkkityypeistä ja kollektiivisesta piilotajunnasta kertovasta kirjallisuudesta on tyypillistä kertakaikkisen pitkäveteinen, tarkoitukseton oppineisuus yhdistyneenä edes alkeellisen vastaväitteiden ja vaihtoehtojen huomioon ottamisen tyrmäävään poissaoloon". Hän nostaa *The Origins and History of Consciousnessin* esille "täydellisenä esimerkkinä" tästä. Kaufmannin mukaan Neumannin kirja on "pohjimmiltaan dogmaattinen ja sen käsitys todisteista ei ole kaukana teologien traktaateista, jotka 'todistavat' väitteitä lainaamalla joitakin harvoja Raamatun jakeita, jotka eivät läheskään todista sitä, mitä he väittävät. Hän on riemuissaan löytäessään jotain 'Syyriasta, Vähästä-Aasiasta ja jopa Mesopotamiasta'. Leviämistä hän ei koskaan edes käsittele vaihtoehtoisena selityksenä [kollektiivisen piilotajunnan samanlaiselle toiminnalle eri alueilla]."

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Camille Paglia: "Theorist of the Great Mother"
2. ↑  *The Origins and History of Consciousness*, 1949, käänt. R. F. C. Hull 1954
3. ↑  Camille Paglia: *Sex, Art, and American Culture: Essays*, 1993, s. 114
4. ↑  Walter Kaufmann: *Discovering the Mind: Volume Three: Freud, Adler, and Jung*, 1980, s. 353–354


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Avdija Vršajević** (s. 6. maaliskuuta 1986 Tešanj) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edustaa turkkilaista Akhisar Belediyesporia. Oikeajalkainen Vršajević on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelaa myös Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Vršajevićin ensimmäinen seura oli hänen kotikaupunkinsa TOŠK Tešanj, jota hän edusti vuodet 2003–2004.

Vuonna 2004 Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Željezničar Sarajevoon, jossa hän pelasi 24 ottelua ja teki yhden maalin vuosina 2004–2005.

Seuraavaksi Vršajević siirtyi kotimaansa pääsarjan Čelik Zenicaan tammikuussa 2006. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti pelaten 18 ottelua, joissa syntyi kolme osumaa.

Zenicasta hän siirtyi Tšekin Gambrinus ligan AC Sparta Prahaan heinäkuussa 2007. Jo saman vuoden elokuussa Vršajević lähetettiin kauden 2007–2008 mittaiselle lainalle Gambrinus ligan SK Kladnoon, jossa hän pelasi kauden 2007–2008 aikana 11 ottelua. Syyskuussa 2008 Vršajević siirtyi ilman ensimmäistäkään peliä Sparta Prahassa Slovakian pääsarjan Tatran Prešoviin ensin lainasopimuksella ja tammikuusta 2009 pysyvällä sopimuksella. Vršajević pelasi slovakialaisseurassa vuosien 2008–2011 aikana 60 peliä ja teki kolme osumaa.

Elokuussa 2011 Vršajević palasi takaisin vanhaan seuraansa Čelik Zenicaan, jota hän edusti kauden 2011–2012 aikana 21 pelissä. Noissa otteluissa Vršajević osui kolmesti.

Heinäkuussa 2012 Vršajević siirtyi Kroatian pääsarjan 1. HNL:in HNK Hajduk Splitiin. Pääosin oikeana laitapakkina pelaava Vršajević sai seurassa vastuuta myös vasempana laitapakkina ja oikeana laitahyökkääjänä.

### Maajoukkueura

Vršajević pelasi vuonna 2006 Bosnia ja Hertsegovinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun, jossa hän teki yhden maalin. Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa Vršajević debytoi syyskuussa 2012 MM-karsintaottelussa Liechtensteiniä vastaan. Hän kuului päävalmentaja Safet Sušićin lopulliseen joukkueeseen vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Turnauksessa Vršajević pelasi yhdessä ottelussa, Bosnia ja Hertsegovinan viimeisessä ottelussa, lohkovaiheen viimeisen kierroksen ottleussa Irania vastaan. Vršajević onnistui ottelussa myös maalinteossa, tehden maaottelu-uransa avausmaalin.

Lähteet
-------

* Avdija Vršajević Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Seija Kyllikki Ilmakunnas** (o.s. *Mäenpää*, s. 8. heinäkuuta 1958 Vesilahti) on suomalainen taloustieteilijä. Hän toimii työelämäprofessorina Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa. Hänen tutkimuskohteitaan ovat talouspolitiikka, työmarkkinat ja yritystuet.

Aiemmin Ilmakunnas toimi Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen (nyk. Labore) johtajana.

Elämä ja ura
------------

Ilmakunnas valmistui ylioppilaaksi 1977 ja taloustieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1984. Hän valmistui valtiotieteiden lisensiaatiksi 1989 Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1997. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään *Female labour supply and work incentives*. Vuosina 1986–1987 hän opiskeli Britanniassa London School of Economicsissa.

Ilmakunnas on toiminut ETLA:n tutkijana 1983–1988, Helsingin kaupungin tietokeskuksen erikoistutkijana 1988–1993 ja Palkansaajien tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana 1993–1998. VATT:n tutkimusjohtajana hän työskenteli 1999–2001, Eläketurvakeskuksen osastopäällikkönä 2002–2006 ja VATT:n ylijohtajana 2006–2010. Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana Ilmakunnas työskenteli 2011–2018.

Vuodesta 2005 Ilmakunans on ollut Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentti. Kansantaloudellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän oli 2004, varaesimiehenä 2005 ja esimiehenä 2006. Tampereen yliopiston hallituksen varapuheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 2013. Ilmakunnas on ollut talouspolitiikan arviointineuvoston jäsenenä vuodesta 2021.

Ilmakunnas sai Eino H. Laurila -kansantulomitalin vuonna 2021.

Seija Ilmakunnaksen puoliso on Pekka Ilmakunnas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 253. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Seija Ilmakunnas Seija Jyväskylän yliopisto. Viitattu 5.4.2024.
3. ↑  Talouspolitiikan arviointineuvoston jäsenet Talouspolitiikan arviointineuvosto. Viitattu 5.4.2024.
4. 1 2  Antti Suvanto, Seija Ilmakunnas ja Vesa Vihriälä palkittu Eino H. Laurila -kansantulomitalilla  2.12.2021. Tilastokeskus. Viitattu 20.6.2023.
5. ↑  Talouspolitiikan arviointineuvoston kokoonpanon muuttaminen  4.2.2021. Valtioneuvosto. Viitattu 20.6.2023.
6. ↑  Talouspolitiikan arviointineuvosto asetettiin neljän vuoden toimikaudeksi  2.2.2023. Valtioneuvosto. Viitattu 20.6.2023.
7. ↑  Haastateltavana Seija Ilmakunnas.  *Talouselämä*, 22.4.2016, nro 16.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Jäkälätyypin kangasta Hailuodossa.
**Kuiva kangasmetsä** on yksi Suomen metsätyyppioppiin kuuluva metsien kasvupaikkapäätyyppi. Merkittävin kuiva kangastyyppi on *kanervatyyppi* (Calluna-tyyppi, CT). Siihen kuuluu kolme prosenttia Etelä-Suomen metsämaasta. 

Kuivilla kankailla parhaiten menestyvä puulaji on mänty. Niillä voi kasvaa myös kuusia ja useita lehtipuitakin, mutta ne jäävät siellä maaperän karuuden vuoksi yleensä pienikokoisemmiksi.

Pohjoisempana Pohjanmaan ja Kainuun leveysasteilla oleva kuivan kankaan kasvupaikkatyyppi on *variksenmarja-kanervatyyppi* (Empetrum-Calluna-tyyppi, ECT), jonka puusto on samankaltainen kuin kanervatyyppiin kuuluvan metsän.

Peräpohjolassa esiintyy kolmas kuivan kankaan tyyppi, *varpu-jäkälä-tyyppi* (Ericaceae-Cladina-tyyppi, ErCIT). Varpu-jäkälätyyppiin kuuluu 10 prosenttia Suomen pohjoisosan metsistä.

Koko maassa myös karukkokankaaksi kutsuttuun kuivan kankaan päätyyppiin kuuluva *jäkälätyyppi* (Cladinatyyppi, CIT) on samankaltainen kaikkialla Suomessa. Sille on tyypillistä miltei yhtenäinen poronjäkäläkerros.

Lähteet
-------

1. ↑  Henry Väre: *Metsäkasvio*, s. 11. Metsäkustannus, 2016. ISBN 978-952-6612-78-2.
2. ↑  Kasvupaikkatyypin tunnistaminen *Metsänhoidon suositukset*. Maa- ja metsätalousministeriö. Viitattu 13.8.2023. [vanhentunut linkki]

Metsätyyppiopin mukaiset Suomen metsien kasvupaikkatyypit, suotyypit ja suoyhdistymätyypit

|  |  |
| --- | --- |
| Lehtometsätyypit |   lehto |
| Kangasmetsätyypit |   lehtomainen kangas | tuore kangas | kuivahko kangas | kuiva kangas | karukkokangas |
| Suotyypit |   suometsät (korpi | luhta | räme) ja avosuot (neva | letto) |
| Suoyhdistymätyypit |   keidassuo | aapasuo | palsasuo |
**Sardarapatin taistelu** oli Armenian ja Osmanien valtakunnan välillä käyty taistelu 23.−26. toukokuuta 1918. Taistelu päättyi armenialaisten voittoon ja se pysäytti turkkilaisten hyökkäyksen kohti Jerevania, joka oli tuolloin viimeinen vapaa armenialainen suurempi kaupunki. Taistelun jälkeen solmittiin rauhansopimus, joka päätti sodan säilyttäen Armenian itsenäisenä.

Tausta
------

Armenia oli jäänyt kahden turkkilaisen valtion väliin Turkin–Armenian sodassa. Lännessä Turkki oli vallannut läntisen Armenian Kars mukaan luettuna ja idässä Azerbaidžan havitteli Armenian eteläosia. Armenian johtoon nousi Aram Manukian, joka oli johtanut Vanin taistelua.

Taistelu
--------

Armenialaisia johtanut Movses Silikian.
Turkkilaiset alkoivat edetä kohti Jerevania 21. toukokuuta 10 000 sotilaan voimin, joiden tukena oli vielä noin 1 000 miehen kurdeista muodostettu nostoväen joukko. Armenialaisia johti Movses Silikian, jolla oli komennossaan 6 000 armenialaista. Itse taistelu käytiin Sardarapatin erämaassa. Armenialaiset jättivät pienen joukon voimistaan turkkilaisten tielle käymään äänekästä harhautustaistelua. Samaan aikaan he lähetivät kaksi joukkuetta tekemään kiertoliikettä turkkilaisten sivustoihin. Taistelu alkoi aamulla 23. toukokuuta ja armenialaisten onnistui yllättää turkkilaiset. Armenialaiset olivat saaneet paikalle omaa tykistöään, jolla ammuttiin puolen tunnin aikana 480 laukausta. Turkkilaisten rivit menivät sekaisin ja heidän etenemisensä pysähtyi. Iltapäivällä käytiin päätaistelu, jossa kuoli 3 500 turkkilaista ja 1 500 armenialaista. Turkkilaiset kääntyivät pakoon ja heitä ajettiin Gjumrin lähistölle saakka, joka oli aiemmin menetetty turkkilaisille. Armenialaisten eteneminen pysähtyi 26. toukokuuta, kun tieto Tiflisissä solmitusta rauhansopimuksesta saavutti heidät.

Lopputulos
----------

Tiflin neuvotteluissa Turkki lupasi armenialaisille 100 kertaa 100 kilometriä suuren alueen. Kun tieto voitosta saapui neuvotteluihin, turkkilaiset olivat valmiita 19 % korotukseen maa-alueeseen. Rauhansopimus solmittiin 4. kesäkuuta 1918. Sopimus velvoitti Armeniaa sallimaan Turkin joukkojen läpikulun ja takasi Armenian alueen muslimeille täydet oikeudet ja vapaudet. Sardarapatin taistelusta tuli armenialaisten keskuudessa myytti.

Lähteet
-------

* Munkki Serafim: *Araratista itään*. Helsinki: Kirjapaja, 2007. ISBN 978-951-607-567-2.

### Viitteet

1. ↑  Serafim 2007, s. 337
2. ↑  s. 338
3. 1 2  Serafim 2007, s. 339
4. ↑  Serafim 2007, s. 340
**Paramount Pictures** eli **Paramount Pictures Corporation** on yhdysvaltalainen elokuvien tuotanto- ja levitysyhtiö. Yrityksen omistaa Paramount Global, jonka puolestaan omistaa National Amusements. Yhtiö kuuluu Motion Picture Associationiin.

Historia
--------

Vuonna 1912 perustettiin Famous Players Film Company -tuotantoyhtiö, jonka elokuvia levitti Paramount Pictures -yhtiö noin vuodesta 1914 vuoteen 1916. Famous Players Film Companyn hallituksen puheenjohtaja oli Adolph Zukor ja toimitusjohtaja Daniel Frohman. Yrityksen pääkonttori oli New Yorkissa, ja sillä oli studiot New Yorkissa sekä Hollywoodissa. 11. syyskuuta 1915 Famous Playersin elokuvastudio tuhoutui tulipalossa, ja yhtiö fuusioitui Jesse L. Lasky Feature Play Companyn kanssa Famous Players-Lasky Film Companyksi. 28. kesäkuuta 1916 Famous Players-Lasky Film Company, Bosworth, Incorporated, The Oliver Morosco Photoplay Company ja Pallas Pictures fuusioituivat Famous Players-Lasky Corporationiksi. 

Tammikuussa 1918 Famous Players-Lasky alkoi tuottaa elokuvia nimellä Artcraft Pictures. Vuonna 1919 Famous Players-Laskysta tuli myös elokuvien levittäjä, ja Paramount jäi ainoastaan yhtiön tuotemerkiksi. 1920-luvun alussa Paramount alkoi jälleen hoitaa konsernin levitystä. Alkuvuodesta 1927 konsernin tuotantoa alkoi hoitaa Paramount Pictures, ja syyskuussa samana vuonna tuotanto siirrettiin uudelle yritykselle, Paramount Famous Lasky Corporationille.

Vuonna 1994 Viacom osti Paramountin.

Katso myös
----------

* Luettelo Paramount Picturesin elokuvista
* Paramount Television Studios

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paramount Pictures Corporation Hoover's. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)
2. ↑  Paramount Pictures Corporation Viacom.  Arkistoitu 20.3.2012. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  About Us – Corporate National Amusements.  Arkistoitu 2.3.2012. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)
4. ↑  Famous Players Film Company Silent Era. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)
5. ↑  Famous Players-Lasky Corporation Silent Era. Viitattu 22.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paramount Pictures**.
* Virallinen sivusto Paramount Pictures.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz label
* IdRef

 |

 |
**Ritva Talvitie** (s. 5. marraskuuta 1955, Kauhajoki) on suomalainen viulisti ja mestaripelimanni. Hän on yksi kansanmusiikin ammattiorkesteri Tallarin alkuperäisjäsenistä.

Talvitie valmistui Sibelius-Akatemiasta viulistiksi ja viulunsoiton opettajaksi. Hän työskenteli Suomen kansallisoopperassa vuosina 1981–1986. Vuonna 1983 todettu silmäsairaus haittasi kuitenkin työtä orkesterissa. Lapsesta saakka pelimannimusiikkia harrastanut Talvitie kiinnostui kuullessaan Kaustiselle perustettavasta kansanmusiikin ammattiorkesterista. Hänet valittiin Tallarin ensimmäiseen kokopanoon vuonna 1986 ja hän toimi yhtyeessä muusikkona ja taiteellisena johtajana vuoteen 2019 asti.

Talvitie sai mestaripelimannin arvonimen Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 2019. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ritva Talvitie *Pohjalaiset musiikintekijät*. Porstua-kirjastot. Viitattu 8.4.2024.
2. 1 2  Rauhala, Hilkka: Ritva Talvitien soitosta välittyy aito innostus  20.06.2016. Kaustinen Folk Music Festival. Viitattu 8.4.2024.
3. ↑  Historia Tallari. Viitattu 8.4.2024.
4. ↑  Mestaripelimannit Kaustinen Folk Music Festival. Viitattu 8.4.2024.
5. ↑  Taiteilijaeläke Ritva Talvitielle ja Jaakko Pernulle – Taiken johtajan Paula Tuovisen mukaan eläkkeille on tarvetta: "Ansioituneenkin taiteilijan tulot muodostuvat usein satunnaisista pienistä tuloista ja apurahoista" *Perhonjokilaakso*.  27.2.2020. Hilla Group. Viitattu 8.4.2024.
*Tämä artikkeli käsittelee roomalaista jumalaa. Planeetasta kertoo artikkeli Jupiter.*

Jupiter Tonans, Museo del Prado (Madrid, Espanja)
**Juppiter** tai **Jupiter** (lat. *Iuppiter* tai *Iūpiter*) on alun perin roomalaisten taivaan ja sen ilmiöiden, valon ja ukkosen jumala, sittemmin ylijumala. Kohdattuaan kreikkalaiset roomalaiset samaistivat Juppiterin kreikkalaiseen Zeukseen ja Juppiterista tuli Saturnuksen poika ja Junon puoliso.

Juppiter oli Saturnuksen ja Rhean poika. Juppiterin vaimo oli Juno, ja hänellä oli tyttäret Minerva ja Fortuna. Juppiter tunnettiin useilla lisänimillä, jotka kuvaavat jumalan eri osapuolia ja tehtäviä. Näitä olivat mm:

* Taivaaseen ja sen ilmiöihin liittyvät *Caelestis* (taivaallinen), *Fulgurator* (salamoiva), *Tonantis* (jylisevä), *Lucetius* (valon) ja *Pluvius* (sateentekijä).
* sotaan ja sodankäyntiin liittyvät *Stator* (paonpysäyttäjä), *Victor* (voittoisa), *Triumphator* (ks. triumfi), *Praedator* (saaliin kerääjä) ja *Feretrius*, jolloin Juppiterille uhrattiin paras osuus sotasaaliista paareilla (*feretrum*).

Juppiter oli myös Rooman valtion jumala, jota palvottiin Capitolium-kukkulalla olevassa Rooman suurimmassa temppelissä. Juppiterin ohella temppelissä palvottiin tämän vaimoa Junoa ja tytärtä Minervaa, jolloin puhuttiin Capitoliumin kolminaisuudesta.

Juppiterille oli pyhitetty kotka ja tammi sekä Jupiter-planeetta.häneellä on mikro beenis

Juppiterin genetiivimuoto latinassa on *Iovis*. Tästä tulee muun muassa termi *joviaalinen*. Sana *Iuppiter* tulee itaalisen kantakielen sanasta \**djous patēr*, jonka alkuosa merkitsi 'päivää' tai 'taivasta' (vrt. latinan *diēs*) ja jälkiosa 'isää' (vrt. latinan *pater*). \**djous* on samaa alkuperää kuin kreikan *Zeus*; Juppiter olikin roomalaisten Zeus.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: *Antiikin käsikirja*. Helsingissä: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Castren & Pietilä-Castren 2000, s. 244

iso pipeli
**Erlendur Haraldsson** (3. marraskuuta 1931 – 22. marraskuuta 2020) oli islantilainen psykologian professori Islannin yliopistolta. Hän tutki myös parapsykologisia ilmiöitä kuten reinkarnaatioväitteitä, kuolemanrajakokemuksia, kummitteluväitteitä sekä väitettyjä ihmeidentekijöitä. Reinkarnaatiotutkimuksen osalta hän teki yhteistyötä Ian Stevensonin kanssa. Ensimmäisen laajan kuolemanrajakokemusta käsittelevän kirjansa Erlendur julkaisi yhdessä Karlis Osisin kanssa vuonna 1977 nimellä *At the Hour of Death*.

Erlendur opiskeli filosofiaa aluksi Edinburghin yliopistossa ja sittemmin Freiburgin yliopistossa vuosina 1955–1958. Seuraavat neljä vuotta hän työskenteli toimittajana Reykjavíkissa, Berliinissä, Lähi-idässä ja Intiassa. Toimittajan urallaan hän muun muassa tapasi kurdijohtaja Mustafa Barzanin ja valokuvasi hänet valokuvaan, joka saavutti kuuluisuutta kurdien keskuudessa. Hän kirjoitti kokemuksistaan Peshmergan taistelijoiden luona kirjan islanniksi, joka myöhemmin käännettiin saksaksi. Toimittajan työnsä jälkeen Erlendur jatkoi opiskelua Saksassa Freiburgissa ja Münchenin yliopistossa. Hän valmistui psykologian tohtoriksi Freiburgissa vuonna 1972, jonka jälkeen hän siirtyi luennoitsijaksi Islannin yliopistoon. Vuonna 1974 hän teki tutkimuksen islantilaisten uskosta yliluonnollisiin olentoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  And­lát: Er­lend­ur Har­alds­son *Morg­un­blaðið*.  24.11.2020. Viitattu 2.12.2020.
2. ↑  MacIsaac, Tara: Reincarnation and Psychic Research: Dr. Erlendur Haraldsson Discusses *The Epoch Times*.  2.2.2016. Viitattu 22.11.2020.
3. ↑  MacIsaac, Tara: Deathbed Visions: Dr. Erlendur Haraldsson Discusses His Research *The Epoch Times*.  2.2.2016. Viitattu 22.11.2020.
4. 1 2  Haraldsson, Erlendur: Brief curriculum vitae *notendur.hi.is*.  Arkistoitu 21.9.2018. Viitattu 22.11.2020.
5. ↑  Meet the Icelandic journalist who took iconic photo of Kurdish leader *Rudaw*.  20.6.2017. Viitattu 22.11.2020.
6. ↑  Iceland Still Believes in Elves and Ghosts *Iceland Review*.  24.9.2007. Viitattu 22.11.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Ángel Víctor Paz Estenssoro** (2. lokakuuta 1907 Tarija – 7. kesäkuuta 2001 Tarija) oli bolivialainen valtiomies, presidenttinä 1952–1956, 1960–1964 ja 1985–1989. Hän perusti 1941 keskustalais-vasemmistolaisen kansallisvallankumouksellisen liikkeen, *Movimiento Nacionalista Revolucionario* (MRN) yhdessä Hernán Siles Zuazon kanssa.

Hän opiskeli Mayor de San Andrésin yliopistossa ja työskenteli taloushistorian professorina ja valtion neuvonantajana. Vuonna 1939 hänet nimitettiin Bolivian pankin pääjohtajaksi. Hän pääsi 1941 valtiovarainministeriksi, oli Villarroelin hallituksen (1943–1946) tukipylväs, mutta meni 1946 maanpakoon Argentiinaan sotilasvallankaappauksen jälkeen, josta palasi 1952. MRN:sta tuli vähäosaisten ja tyytymättömien edustaja. Puolue nousi valtaan 1952 kansannousun jälkeen, ja Pazista tuli presidentti. Hänen kaudellaan tinakaivokset kansallistettiin, intiaanit saivat äänioikeuden ja suurten kartanoiden tilat hajotettiin ja jaettiin.

Pazia seurasi hänen varapresidenttinsä 1956, jolloin hänet nimitettiin maansa YK-lähettilääksi. Paz valittiin uudelleen presidentiksi kaksi kertaa, 1960 ja 1964, mutta sotilasvallankaappaus pakotti hänet maanpakoon ja asettui asumaan Peruun. Hän palasi Boliviaan 1971 ja toimi yhteistyössä kenraali Hugo Banzerin juntan kanssa. Sotilashallinto luopui vallasta 1982 ja Hernán Siles Zuazoista tuli maan presidentti. Paz valittiin uudelleen 1985 hänen jälkeensä. Hän aloitti liberalisoinnin ja yksityistämisen talouden vakauttamiseksi. Huolimatta tinan maailmanmarkkinahinnan laskusta, Pazin hallitus kesti vuoteen 1989, jolloin häntä seurasi Jaime Paz Zamora. Hän jäi eläkkeelle puolueen johdosta 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 154. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* biografia (espanjaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Nilüfer Göle** (s. 1953) on turkkilainen sosiologi, jota pidetään yhtenä huomattavimmista Turkin nykyaikaistumisen ja naisen aseman muuttumisen (mm. huivin käytön) tutkijoista. Hän on tutkinut myös länsimaisten yhteiskuntien uskonnollisuutta.

Göle syntyi Ankarassa vuonna 1953 poliitikon tyttärenä. Lukion jälkeen hän opiskeli sosiologiaa ODTÜ-yliopistossa, jota pidetään yhtenä maan parhaista. Hän jatkoi opintoja Pariisissa Alain Tourainen johdolla. Palattuaan Turkkiin hän sai professorin viran Istanbulin Boğaziçi-yliopistossa. Nykyisin hän toimii professorina pariisilaisessa École des hautes études en sciences sociales -korkeakoulussa (EHESS). Hän on ollut vierailevana tutkijana muun muassa Berliinissä sekä Yhdysvalloissa Michiganin yliopistossa ja MIT:ssä.

Teoksia
-------

* *Musulmanes et Modernes. Voile et Civilisation en Turquie*, 1993.
* *Interpénétrations, L’Islam et l’Europe*, Galaade, Paris, 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2  Göle, Nilüfer (1953–) (Arkistoitu – Internet Archive), Biographical Encyclopedia of the Modern Middle East and North Africa, Thomson Gale 2008. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 13.12.2015.
2. ↑  Sumiala, Johanna: Piispan virka ja kirkollinen johtajuus mediayhteiskunnassa (Arkistoitu – Internet Archive), Teologia.fi 15.10.2010. Viitattu 13.12.2015.
3. ↑  Curriculum Vitae Nilüfer GÖLE (Arkistoitu – Internet Archive), École des hautes études en sciences sociales. Viitattu 13.12.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**PCLinuxOS** on Mandrivaan pohjautuva GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti, joka käyttää oletuksena KDE-työpöytäympäristöä. PCLinuxOS käyttää pakettienhallintaohjelmanaan Debianista tuttua APT:tä ja sen graafisena käyttöliittymänä Synaptic Package Manageria. Internet-selaimeksi on valittu Mozilla Firefox ja sähköpostiohjelmaksi Mozilla Thunderbird. Toimisto-ohjelmistona PCLinuxOS käyttää OpenOffice.orgia.

PCLinuxOS 2007 Final (tunnettu myös versiona 1.0) julkaistiin 21. toukokuuta 2007. 

PCLinuxOS:sta on nyt saatavilla pclinuxos-kde-2011.09, pclinuxos-lxde-2011.09, pclinuxos-phoenix-xfce-2011.09 ja pclinuxos-openbox.2011.09 versiot.

Historia
--------

Alun perin PCLinuxOS oli vain kokoelma Mandrake Linuxiin (nykyisin Mandriva Linux) perustuvia RPM-paketteja. Nämä paketit olivat nykyisin paremmin Texstarina tunnetun Bill Reynoldsin käsialaa. Vuodesta 2000 vuoteen 2003 Texstar piti yllä omaa pakettilähdettään rinnakkain PCLinuxOnline-sivuston kanssa.

Elokuussa 2006 Texstar julkaisi kolme uutta live-CD:tä, versionumeroiltaan 0.93a: MiniME, Junior ja Big Daddy. 

Toukokuussa 2007 julkaistu PCLinuxOS 2007 oli valtava harppaus edellisestä. Sen sisältämien suurten uudistusten vuoksi päivittäminen 0.93 versiosta uuteen vaati täydellisen uudelleenasennuksen. Uusi versio sisälsi mm. uuden ulkoasun ja 3D työpöytäefektit mahdollistavat Compizin ja Berylin (päivitysten myötä nykyisin Berylin korvaa Compiz Fusion), KDE 3.5.6:n, OpenOffice.org 2.2:n ja Mozilla Firefox 2.0.0.3:n. 2007 version julkaisun yhteydessä julkaistiin myös uusi logo.

Erityistä
---------

PCLinuxOS osaa toistaa automaattisesti useimmat multimediaformaatit kuten ogg, wma, mp3, mpg, rm ja mov, mutta kopiosuojattujen DVD-elokuvien katsomiseen vaadittava libdvdcss ei oletuksena ole asennettuna. Tosin sekin löytyy virallisista asennuslähteistä.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* PCLinuxOS:n kotisivut (englanniksi)
* Texstar (englanniksi)
* PCLinuxOS Gnome Edition (englanniksi)
* PCLinuxOS – Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)
* PCLinuxOS Distrowatchissa (englanniksi)

1. ↑  pclinuxos64-…-2023.05.iso, 2023 (viitattu 14. heinäkuuta 2023). Tieto on haettu Wikidatasta.
*Tämä artikkeli kertoo Boom Technologyn tulevasta siviilitukimuskoneesta. Ensimmäisestä äänen nopeuden ylittäneestä koelentokoneesta kertoo artikkeli Bell X-1.*

**Boom XB-1** (lempinimeltään **Baby Boom**, suom. *vauva boom*) on 1/3-mittasuhteessa oleva 3-moottorinen ääntänopeampi prototyyppilentokone, jonka on suunnitellut yhdysvaltalainen Boom Technology (kauppanimeltään "Boom Supersonic") osana ääntä nopeamman Overture-matkustajakoneen kehitystä. Se on suunniteltu säilyttämään Mach 2.2-nopeus yli 1000 merimailin (1900 km) kantamalla. Koneen moottoreina on kolme General Electric J85-suihkumoottoria. Useiden vuosien myöhästymisten jälkeen XB-1 teki ensilentonsa 22. maaliskuuta 2024.

Projektin tavoitteet
--------------------

Boom Supersonicin tavoitteena on tuoda ääntä nopeammat matkustajakoneet liikennöintiin vuoteen 2030 mennessä. Yhtiö on tehnyt jo 30 esisopimusta Overture-matkustajakoneen toimituksista. Tilaajien joukosta löytyvät muun muassa Japan Airlines ja Virgin Group.

Lähteet
-------

1. ↑  Boom Supersonic to Roll Out Historic XB-1 Demonstrator Oct. 7 *NEWS PROVIDED BY Boom Supersonic*. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)
2. ↑  Boom Sets Date For XB-1 Rollout *avweb.com*. Viitattu 29.11.2020. (englanniksi)
3. ↑  Tim Stevens: Boom’s first test flight could signal the return of supersonic air travel *The Verge*.  22.3.2024. Viitattu 6.4.2024. (englanniksi)
4. ↑  Tältä näyttää uusi XB-1-yliäänikoneen prototyyppi *tekniikanmaailma.fi*. Viitattu 29.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Boom XB-1 Boom Supersonicin nettisivustolla (englanniksi)
* Boom Supersonic Mediumin sivustolla
**Gertrud Elisabeth Mara** (o.s. Schmeling; 23. helmikuuta 1749 Kassel – 20. tammikuuta 1833 Tallinna) oli saksalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli yksi aikansa harvoista huomattavan kansainvälisen maineen saaneista oopperalaulajista Italian ulkopuolelta.

Mara oppi lapsena soittamaan viulua. Hän piti viuluresitaaleja isänsä säestyksellä ja esiintyi jo 10-vuotiaana kuningattarelle. Hovissa saamaansa neuvoa seuraten hän aloitti lauluopinnot Lontoossa Pietro Domenico Paradiesin johdolla. Mara sai opetusta myös Johann Adam Hilleriltä ja lauloi tämän konserteissa Leipzigissä vuonna 1766. Hän esiintyi oopperassa Dresdenissä ennen muuttoaan Berliiniin, jossa hänet kiinnitettiin Fredrik Suuren hovilaulajaksi vuonna 1771. Mara meni naimisiin sellisti Johann Baptist Maran kanssa vuonna 1773 tai 1774. Fredrik Suuri asetti avioliiton ehdoksi elinikäisen jäämisen Berliiniin, mutta pariskunta onnistui poistumaan hovista vuonna 1778 tai 1779. Mara aloitti esiintymisen kiertävänä laulajana ja tuli tunnetuksi Luísa Todin kilpailijana.

Mara lähti Lontooseen vuonna 1784 ja esiintyi muun muassa Cleopatran roolissa Georg Friedrich Händelin oopperassa *Julius Caesar* suurella menestyksellä vuonna 1787. Mara kävi esiintymässä Venetsiassa ja Torinossa vuonna 1788, mutta jatkoi sitten työskentelyä Lontoossa esiintyen pääasiassa Händelin teoksissa, mutta myös esimerkiksi Sebastiano Nasolinin oopperassa *Andromaca*. Mara saavutti arvostusta myös oratoriolaulajana. Poistuttuaan Lontoosta hän kiersi huilisti Florion kanssa Pariisissa, Wienissä ja Saksan kaupungeissa. Vuodesta 1803 Mara asui Moskovassa, mutta hän menetti siellä hankkimansa omaisuuden Napoleonin sotaretkestä johtuneessa Moskovan palossa vuonna 1812. Hän elätti itsensä sittemmin opettamalla Tallinnassa, mutta palasi vielä Lontooseen esiintymään vuonna 1816. Maran avioliitto Johann Baptist Maran kanssa oli osoittautunut onnettomaksi; vaimo oli kokenut siinä kaltoinkohtelua miehensä taholta. Pariskunta oli eronnut vuonna 1799.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mara, Gertrud (1749–1833) Women in World History: A Biographical Encyclopedia, viitattu 4.4.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Gertrud Elisabeth Mara Britannica, viitattu 4.4.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |