recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carl Robert Slotte** (6. kesäkuuta 1878 Tammisaari – 11. joulukuuta 1946) oli suomalainen koristemaalari. Hänellä oli Helsingissä toiminut maalarinliike Carl Slotte Stuccatur & Måleriaffär.

Slotte työskenteli aluksi Salomo Wuorion maalausliikkeessä ja opiskeli myöhemmin koristemaalausta Ruotsissa sekä Italiassa. Hänestä tuli koristemaalauksen johtava asiantuntija Suomessa, ja hän oli erityisesti tunnettu stukko-ornamenteistaan ja -reliefeistään.

Slotten yritys vastasi vuosina 1902–1907 rakennetun Tampereen tuomiokirkon koristemaalauksista. Sen jälkeen hän jatkoi yhteistyötä arkkitehti Lars Sonckin kanssa ja huolehti koristemaalauksista myös useilla muilla hänen suunnittelemillaan rakennuksilla. Slotte ei kuitenkaan itse maalannut kaikkia töitään, vaan käytti runsaasti apulaisia.

Carl Slotten tyttärentytär on keraamikko Francesca Lindh.

Tunnettuja töitä
----------------

* Pyhän sydämen kappeli (1906)
* Tampereen tuomiokirkko (1907)
* Kallion kirkko (1912)
* Alfred Kordelinin hautakappeli (1921)

Lähteet
-------

1. ↑  Hietaniemen uuden kappelin kolumbaario, alempi taso, vasen pääty, ylin rivi
2. ↑  Carl Slotte. Kirjastot.fi Viitattu 26.8.2013.
3. 1 2  Kallion kirkko. Kirjastot.fi. Viitattu 26.8.2013.
4. ↑  Tampereen tuomiokirkon rakentajat Viitattu 26.8.2013.
5. ↑  Montonen, Pia Maria: En stor men okänd keramikkonstnärinna.  *Hufvudstadsbladet*, 3.8.2021, s. 24–25. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 3.8.2021.
**Carl David Tolmé Runge** (30. elokuuta 1856 Bremen, Saksa – 3. tammikuuta 1927 Göttingen, Saksa) oli saksalainen fyysikko ja matemaatikko, joka työskenteli spektroskopian parissa.

Elämä ja ura
------------

Runge vietti elämänsä ensimmäiset vuodet Havannassa, jossa hänen isänsä toimi konsulina. Myöhemmin perhe muutti Bremeniin, jossa hänen isänsä kuoli vuonna 1864. Runge valmistui lukiosta vuonna 1875 ja aloitti filologian opinnot Münchenin yliopistossa, mutta siirtyi pian matematiikan ja luonnontieteiden pariin. Vuonna 1880 Runge väitteli matematiikan tohtoriksi Berliinissä, jossa hän opiskeli Karl Weierstrassin johdolla. Vuonna 1886 hänestä tuli Hannoverin teknillisen korkeakoulun matematiikan professori. Vuonna 1904 hän sai Felix Kleinin aloitteesta kutsun Göttingenin yliopistoon. Siellä hän pysyi eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1925.

Rungen kiinnostuksen kohteisiin kuuluivat puhdas matematiikka, spektroskopia, geodesia ja astrofysiikka. Puhtaan matematiikan lisäksi hän teki kokeellista tutkimusta, jossa hän tutki eri alkuaineiden spektriviivoja yhdessä Heinrich Kayserin kanssa, ja oli kiinnostunut tämän työn soveltamisesta tähtitieteelliseen spektroskopiaan. Rungen maine englantilaisten ja amerikkalaisten spektroskopian tuntijoiden ja astrofyysikoiden keskuudessa vahvistui Zeeman-ilmiötä käsittelevien tutkimusten myötä, kun taas Saksassa niihin kiinnitettiin vain vähän huomiota. Rungen vuonna 1895 julkaisemassa artikkelissa *Über die numerische Auflösung von Differentialgleichungen* esittelemät ja Martin Wilhelm Kuttan myöhemmin kehittämät numeerisen analyysin Runge–Kutta-menetelmät ovat nykyään matematiikan yliopisto-opetuksen vakiomateriaalia differentiaaliyhtälöiden ratkaisuun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Runge, Carl David Tolmé *Neue Deutsche Biographie*.  2005. Viitattu 03.06.2022.
2. 1 2 3  Runge, Carl David Tolmé *School of Mathematics and Statistics University of St Andrews, Scotland*.  2008. Viitattu 03.06.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carl Runge** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johannes ("Johan") Wikmanson** (28. joulukuuta 1753 Tukholma – 10. tammikuuta 1800 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja urkuri. Hän oli yksi merkittävimmistä maassa toimineista kantaruotsalaisista muusikoista 1700-luvun jälkipuoliskolla. Hän saavutti arvostusta poikkeuksellisena urkurina ja oppineena teoreetikkona. Vuosina 1771–81 hän toimi Alankomaiden reformoidun kirkon urkurina, jonka tehtävistä siirtyi urkuriksi Storkyrkaniin.

Wikmanson opiskeli jonkin aikaa Georg Joseph Voglerin kanssa ja sai opetusta myös säveltäjä Joseph Martin Krausilta, josta tuli hänen läheinen ystävänsä. Vuonna 1788 Wikmansonista tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen, ja vuonna 1797 hän pääsi johtamaan sen opetustoimintoja.

Sävellystyö
-----------

Wikmanson ehti säveltämiselle jääneestä vähäisestä ajastaan huolimatta luomaan rikkaan instrumentaali- ja vokaalimusiikin tuotannon. Tärkeimpiin teoksiin kuuluvat viisi tai kuusi jousikvartettoa, joista kolme säveltäjän ystävä Gustaf Abraham Silverstolpe julkaisi vuonna 1801 tämän jo kuoltua. Joseph Haydnin vaikutus näkyy sävellyksissä monin tavoin. Wikmansonin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa kaksi pianosonaattia. Hän oli Olof Åhlströmin ja Johan Fredrik Palmin tavoin merkittävä laulusäveltäjä; näistä kukin aloitti laulujen säveltämisen vuonna 1789.

Yksityiselämä
-------------

Wikmansonin isä Johan Wikman oli lähtöisin gotlantilaisesta suvusta ja syntyi tuolla saarella. Äidillä, Anna Maria Brinckmannilla, oli saksalainen tausta; hän oli alkujaan kotoisin Hampurista. Säveltäjä-urkuri Wikmanson oli viidestä sisaruksesta pikkusiskonsa Christina Marian lisäksi ainoa aikuiseksi elänyt.

Wikmanson oli arkkitehti Erik Palmstedtin ystävä ja pääsi tämän kautta tutustumaan moniin eturivin kulttuurivaikuttajiin. Hänet hyväksyttiin Utile Dulci -seuran jäseneksi; seura oli jaettu kirjalliseen ja musiikilliseen puoleen ("Areopagus").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Swedish Musical Heritage: Johan Wikmanson


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Léopold Simoneau** (3. toukokuuta 1916 St-Flavien, Québec, Kanada – 24. elokuuta 2006 Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli kanadalainen tenori. Hän aloitti lauluopintonsa Émile Larochellen johdolla Québec Cityssä vuonna 1939 ja jatkoi niitä Salvator Issaurelin johdolla Montrealissa vuosina 1941–1944. Issaurelin studiolla hän tapasi sopraano Pierrette Alarien, josta tuli hänen vaimonsa vuonna 1946.

Simoneau teki lavadebyyttinsä *Lakmé*-oopperan esityksessä 1941. Usein hän esiintyi Alarien vastaparina. Hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja Lakmén lisäksi muiden muassa oopperoissa *Mireille*, *La traviata*, *Taikahuilu* ja *Sevillan parturi*. Hän pääsi esiintymään Yhdysvaltoihin ja teki ensimmäisen esiintymisensä Pariisissa Mireillessa. Pariisissa hän sai valmennusta Berl Lilienfeldiltä ja Wienissä Erik Werbalta. Kriitikot rinnastivat hänet Edmond Clémentiin. Hän niitti mainetta erityisesti Wolfgang Amadeus Mozartin tulkitsijana. Viimeistä kertaa hän esiintyi julkisesti marraskuussa 1970 *Messias*-oratorion tulkinnassa.

Vuodesta 1963 Simoneau opetti Québecin musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1967 hän jätti opinahjon toimiakseen Québecin kulttuuriministeriön musiikkijaoksen johdossa. Hän valmisti ministeriön palveluksessa raportin oopperaelämästä Québecissä; tämä raportti johti Québecin oopperan perustamiseen vuonna 1971. Samana vuonna Simoneau toimi lyhyesti sen taiteellisena johtajana. Vuonna 1972 Simoneau muutti vaimonsa ja kahden tyttärensä kanssa Kaliforniaan, jossa hän jatkoi pedagogista työtään. Vuonna 1982 hän asettui Victoriaan, jossa kuoli 90-vuotiaana. Hän oli Kanadan ritarikunnan upseeri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Léopold Simoneau


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johan Wanaeus** (22. toukokuuta 1680 Orivesi – 5. toukokuuta 1746 Orivesi) oli suomalainen pappi ja latinaksi julkaissut runoilija.

Wanaeuksen vanhemmat olivat kappalainen Johannes Petri Wanaeus ja Margareta Prytz. Wanaeuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1708 oli Anna Flachsenius (k. 1723), toinen vuodesta 1725 Maria Gertrud Arenfelt, rovasti Aron Hoffrenin leski, ja kolmas vuodesta 1732 Margareta Juslenius (k. 1768). Wanaeus vihittiin papiksi 1705 ja maisteriksi 1707. Hän toimi pappina Lappeenrannassa 1706–1710 ja sitten Karjalan rakuunarykmentin pastorina, ottaen osaa suuren Pohjan sodan aikaiseen Norjan retkeen 1718–1719. Vuonna 1722 Wanaeus kutsuttiin Oriveden kirkkoherraksi. Hän oli latinan kielen taitaja, jonka latinaksi julkaisemia runoja painettiin, kuten *Oratio metrica de peccato originis* (1724) ja *Jesu Christi passio cruenta* (1746). Wanaeus avusti Daniel Jusleniusta tämän laatiman suomen kielen sanakirjan Suomalaisen Sana-Lugun Coetus valmistamisessa, sen alussa on hänen kirjoittamansa onnitteluruno.

Lähteet
-------

1. 1 2  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 805. Helsinki: WSOY, 1955.
2. ↑  Kotivuori, Yrjö: Johan Wanaeus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 17.3.2013.
Johan van Hulst
**Johan van Hulst** (28. tammikuuta 1911 – 22. maaliskuuta 2018) oli alankomaalainen poliitikko ja kasvatustieteen professori. Hän vaikutti konservatiivisessa ja protestanttisessa Kristillis-historiallisessa unionissa, joka sittemmin liitettiin Kristillisdemokraatteihin. 

Van Hulst syntyi Amsterdamissa ja opiskeli kotikaupunkinsa Vrije-yliopistossa psykologiaa ja pedagogiikkaa. Hän myös toimi opetustehtävissä Oudewaterissa, Utrechtissä ja Purmerendissä. Vuosina 1942–1960 hän oli Amsterdamin pedagogisen akatemian rehtori. Samalla hän pelasti satoja juutalaislapsia Hollandsche Schouwburgista, mistä hyvästä hänestä tehtiin vuonna 1973 Vanhurskas kansakuntien joukossa. Van Hulst on kirjoittanut useita julkaisuja.

Van Hulst istui vuosina 1956–1981 Alankomaiden senaatissa ja toimi vuosina 1961–1968 Euroopan parlamentin jäsenenä. Vuosina 1969–1972 hän oli Kristillis-historiallisen unionin puheenjohtaja. Vuosina 1972–1977 hän oli senaatissa Kristillis-historiallisen unionin, sitten vuoteen 1981 Kristillisdemokraattisen puolueen ryhmäjohtaja.

Muiden toimiensa ohella van Hulst pelasi myös shakkia; hän voitti (entisille) poliitikoille järjestetyn Corus-shakkiturnauksen 95-vuotiaana ja uudemman kerran 99-vuotiaana vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johan van Hulst. Parlement & Politiek. Viitattu 18.7.2017.(hollanniksi)
2. ↑  Oud-senator Johan van Hulst (107) overleden (hollanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Johan van Hulst
Professori Johann-Dietrich Wörner vuonna 2007.
**Johann-Dietrich Wörner** (usein "**Jan**" **Wörner**) (s. 18. heinäkuuta 1954 Kassel, Länsi-Saksa) on saksalainen rakennusinsinööri. Hän toimi vuosina 2007–2015 Saksan avaruushallinnon DLR-tutkimuslaitoksen pääjohtajana ja 2015–2021 Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajana.

Historia
--------

Wörner opiskeli rakennusinsinööriksi Berliinin teknillisessä korkeakoulussa ja Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa. Hän vietti vuoden 1982 vaihtotutkijana Japanissa. Hän toimi vuoteen 1990 asti "Ingenieurbüro König und Heunisch"-insinööritoimistossa Frankfurtissa. Vuonna 1990 hän alkoi toimia opettajana Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa. Vuodet 1992–1994 Wörner oli rakennustekniikan osaston dekaani. Hän yleni vuonna 1995 statiikan professoriksi. Vuonna 1994 hän perusti oman insinööritoimiston, jonka nimi on Ingenieurbüro Wörner und Partner.

27. kesäkuuta 1995 hänet valittiin Darmstadtin teknillisen korkeakoulun johtajaksi, jossa hän jatkoi 28. helmikuuta 2007 asti.

Vuonna 2007 hänestä tuli Helmholtz-Gemeinschaft Deutscher Forschungszentren-verkoston varapääjohtaja, DLR:n pääjohtaja ja Saksan päädelegaatti Euroopan avaruusjärjestön neuvostoon. 

Wörner toimi Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajana 2015–2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Vallanvaihto ESAssa: Dordain eläkkeelle, Wörner hommiin | Tiedetuubi *www.tiedetuubi.fi*.  Arkistoitu 6.7.2015. Viitattu 6.7.2015.
2. ↑  Jan Wörner The European Space Agency. Viitattu 20.4.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann-Dietrich Wörner** Wikimedia Commonsissa

* Johann-Dietrich Wörner, Vorstandsvorsitzender des DLR

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Wilhelm Malm** (11. joulukuuta 1820 Rantasalmi – 17. kesäkuuta 1900 Riika) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.[1]

Malmin vanhemmat olivat luutnantti, tilanomistaja Johan Henrik Malm ja Karolina von Nandelstadt ja puolisot vuodesta 1852 Adelaide Gerstfeldt (k. 1859) ja vuodesta 1867 Augusta Maria Lovisa Burmeister. Kenraalimajuri August Wilhelm Georg Malm oli Johan Wilhelm Malmin poika ensimmäisestä avioliitosta. Johan Wilhelm Malm tuli palvelukseen 1. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan 1837, jolloin hänet myös ylennettiin aliupseeriksi. Vuonna 1841 hänet siirrettiin vänrikkinä 4. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja määrättiin seuraavana vuonna pataljoonan adjutantiksi, jolloin hän myös yleni aliluutnantiksi. Luutnantiksi Malm ylennettiin 1846. Vuonna 1848 hänet siirrettiin ensin 9. armeijakunnan 1. reservidivisioonaan, ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin sitten 6. Libaun, H.K.K. Preussin Prinssi Karlin jalkaväkirykmenttiin. Siellä hänet määrättiin samana vuonna komppanianpäälliköksi ja ylennettiin kapteeniksi 1849 ja majuriksi 1851. Rykmentissään Malm osallistii Krimin sotaan 1853–1855.[1]

Malm yleni sodan jälkeen everstiluutnantiksi 1857. Vuonna 1862 hänet määrättiin Kronstadtin 1. linjapataljoonan komentajaksi, mutta jo seuraavana vuonna hänet siirrettiin linnoitusrykmentin komentajaksi Brest-Litovskiin Puolaan. Siellä hän osallistui tammikuun kansannousun jälkiselvittelyihin 1863–1864, everstiksi hän yleni kesällä 1863. Malmista tuli Brest-Litovskin kaupungin sotasairaalan päällikkö 1864 ja 32. Kremetšugin jalkaväkirykmentin komentaja Ukrainan alueelle sekä Bedlekin sotasairaalan päällikkö 1866. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi syyskuussa 1874 ja määrättiin 6. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi lokakuussa, mutta siirrettiin jo marraskuussa 8. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Vuonna 1885 Malmista tuli 18. jalkaväkidivisioonan komentaja. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin syyskuussa 1886, eron sotapalveluksesta hän sai lokakuun viimeisenä päivänä.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johan Wilhelm Malm *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 22.3.2020)
**Ritva Johanna Hanski-Pitkäkoski** (s. 13. helmikuuta 1957 Helsinki) on suomalainen ekonomi ja juristi, joka on vuodesta 2001 toiminut Mainostajien liiton toimitusjohtajana.

Ritva Hanski-Pitkäkoski valmistui ekonomiksi Lundin yliopistosta Ruotsissa 1981 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta 1985. Vuosina 1985–1991 Hanski-Pitkäkoski toimi Vähittäiskauppojen liiton lakiasiainpäällikkönä, 1991–1995 Eläkesäätiö Polariksen asiamiehenä ja sitten vuoteen 2001 saakka suurmainostaja Unileverin lakimiehenä.

Hanski-Pitkäkoski on ollut mukana muun muassa ICC:n markkinointivaliokunnassa, Markkinointijohdon ryhmässä (MJR), Levikintarkastuksen, Yhteiskuntaviestinnän yhdistyksen ja Markkinointi-instituutin kannatusyhdistyksen hallituksessa, mainonnan neuvottelukunnassa, tekijänoikeusneuvostossa, tekijänoikeuden käyttäjien neuvottelukunnassa, viestintäkasvatuksen neuvottelukunnassa ja Mainostajien maailmanliiton (WFA, World Federation of Advertisers) hallituksessa.

Vuonna 2014 Suomen Markkinatutkimusliitto myönsi Hanski-Pitkäkoskelle Vuoden Markkinatutkimusteko -palkinnon. Perusteina mainittiin hänen ansionsa markkinatutkimusalan itsesääntelyn edistämisessä, erityisesti tutkimusasiakkaiden näkökulman esillä pitämisestä itsesäätelyssä, sekä arvokkaasta panostuksesta Markkinatutkimuksen eettisen neuvoston käynnistämisessä.

Yksityiselämä
-------------

Myös Hanski-Pitkäkosken isä Pentti Hanski toimi mainostajayritysten yhteistyöjärjestön vetäjänä pari vuotta 1950-luvulla. Mainostajien liittoa edeltävän järjestön nimi oli tuolloin Suomen Ilmoittajat ry.

Ritva Hanski-Pitkäkosken puoliso on Caverion Oyj:n entinen toimitusjohtaja Juhani Pitkäkoski.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laurila, Petri (toim.): *Markkinointi, Mainonta, Media, Myynti – Nimet 2005*. Helsinki: Talentum, 2005. ISBN 952-14-0995-9.
2. ↑  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 164. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
3. 1 2  Vaalama, Anu: Isän esimerkki kannusti töihin mainosmaailmaan (Arkistoitu – Internet Archive), Turun Sanomat 12.2.2007. Viitattu 22.11.2014.
4. ↑  Larros, Heini: Henkkarit: Ritva Hanski-Pitkäkoski (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Laki -sivusto 8.8.20122. Viitattu 22.11.2014.
5. 1 2  Vartia, Arja: Markkinoinnille lisää arvostusta, Ekonomi-lehti, päiväyksetön, viitattu 22.11.2014.
6. ↑  Edustukset, Mainostajien liitto. Viitattu 22.11.2014.
7. ↑  Vuoden Markkinatutkimusteko -palkinto Mainostajien Liiton Ritva Hanski-Pitkäkoskelle, Markkinointi & Mainonta 10.4.2014. Viitattu 22.11.2014.
8. ↑  *Rakennuslehti* 2.8.2017.
**Ritva Rauanheimo Butrum** (o.s. Rauanheimo, s. 30. lokakuuta 1927 Köyliö) on suomalais-yhdysvaltalainen ravitsemustutkija, joka on Yhdysvalloissa tutkinut ruokavalion yhteyttä syöpiin, 1980-luvun alkupuolella myös yhteistyössä Suomen Kansanterveyslaitoksen kanssa.

Ritva Rauanheimo kouluttautui Suomessa kotitalousopettajaksi ja lähti sitten ASLA-Fulbright-stipendiaattina Yhdysvaltoihin opiskelemaan Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, jossa hän suoritti master-tutkinnon biokemiassa ja ravintotieteessä vuonna 1956. Tohtoritutkinnon hän suoritti Marylandin yliopistossa 1977. Hän työskenteli vuosina 1973–1977 Yhdysvaltain maatalousministeriön alaisessa ruoka- ja kotitalousasioiden yksikössä ja vuodesta 1983 ravintotutkimusyksikön johtajana Yhdysvaltain syöpätutkimusinstituutissa (American Institute for Cancer Research) Washingtonissa.

Ritva Butrumin kaksossisar on lääketieteen tohtori Liisa Eränkö.

Julkaisuja
----------

* *Cooking of Finland; Old and New*, yhdessä Liisa Takalan kanssa, omakustanne, 2016. ISBN 9781530782734.
* *The Kepola Village: My Roots in Finland*, omakustanne, 2018. ISBN 9781986504775.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saarivuori, Tarja: Ritva Butrum ja Liisa Eränkö 50 vuotta tänään.  *Helsingin Sanomat*, 30.10.1977, s. 13. Näköislehti (maksullinen).
2. 1 2  Salonen, Eeva: Tutkimus ruokavaliosta ja syövästä.  *Helsingin Sanomat*, 23.12.1982, s. 16. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Butrum, Ritva Rauanheimo. (2020). In K. H. Nemeh (Ed.), *American Men & Women of Science: A Biographical Directory of Today’s Leaders in Physical, Biological and Related Sciences* (38th ed. Vol. 3, pp. 1551-1552). Gale. Artikkelin maksullinen verkkoversio, viitattu 29.4.2022.
**Aasinnahka** (ransk. *Peau d’âne*) on ranskalainen elokuvamusikaali vuodelta 1970. Sen on ohjannut Jacques Demy, ja se perustuu Charles Perraultin samannimiseen runomuotoiseen satuun vuodelta 1694. Elokuvan pääosissa ovat Catherine Deneuve ja Jean Marais, ja elokuvan musiikin on säveltänyt Michel Legrand. Elokuva oli Ranskassa Demyn uran suurin yleisömenestys,*lähde?* sillä sen katsojaluku nousi yli kahden miljoonan.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Kuningas lupaa kuolemaisillaan olevalle kuningattarelle, että menee tämän kuoleman jälkeen naimisiin vain yhtä hyveellisen ja kauniin naisen kanssa. Kuningattaren kuoltua neuvonantajat painostavat kuningasta hankkimaan puolison. Kuningas on sitä mieltä, että ainut tapa, jolla hän voi kunnioittaa lupaustaan, on mennä naimisiin oman tyttärensä, prinsessan, kanssa. Huolestunut prinsessa kysyy neuvoa kummitädiltään, joka neuvoo tätä pyytämään kuninkaalta vaikeasti hankittavia lahjoja. Prinsessa pyytää erilaisia lahjoja, jotka kaikki kuningas hankkii, viimeisenä jalokuvia ulostavan aasin nahka. Prinsessa naamioituu aasinnahkaan ja pakenee valtakunnasta. Pian hän löytää työtä sikalassa, jolloin kohtalo puuttuu peliin.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Peau d'Âne *JP's Box-office*.

Kirjallisuutta
--------------

* Rantanen, Tytti: "Jacques Demyn Aasinnahka – klassisen ja modernin rinnakkaiseloa". *Filmihullu* 3/2020.

Aiheesta muualla
----------------

* *Aasinnahka* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Aasinnahka* Elonetissä.
**Mordino** (ven. Мордино, komiksi Мордiн, *Mordin*) on kylä ja maalaiskunta Komin tasavallan Kortkerosin piirissa Venäjällä. Se sijaitsee Loktšimjoen rannalla 70 kilometriä Kortkerosista kaakkoon. Kylässä on 1 300 ja kunnassa 1 700 asukasta (vuonna 2007).

Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1707. 1700-luvun lopussa ja 1800-luvulla sen lähellä sijaitsi kaivos, josta louhittiin malmia Njuvtšimin tehdasta varten. 1800-luvulla kylään rakennettiin kirkko. Vuonna 1989 asukkaista 79 % oli komeja. Sen jälkeen kylään on yhdistetty Verjun taajama.

Mordinon kuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Veselovkan (ven. ja komiksi Веселовка) maaseututaajama sekä Danin (Дань), Konšan (Конша) ja Tšetdinon (ven. Четдино, komiksi Чöддiн, *Tšöddin*) kylät. Tärkein työnantaja on metsäteollisuus. Palveluihin kuuluvat Mordinon keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lääkärin vastaanotto, Veselovkan alakoulu, Mordinon ja Veselovkan lastentarhat sekä Veselovkan ja Tšetdinon kerhotalot.

Lähteet
-------

1. ↑  L.M. Beznosikova, Je.A. Aibabina, R.I. Kosnyreva: *Komi-russki slovar = Komi-rotš kyvtšukör*, s. 795. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 2000. ISBN 5-7555-0679-5.
2. 1 2  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.
3. ↑  Tšislennost postojannogo naselenija selskih naseljonnyh punktov Respubliki Komi na 1 janvarja 2007 goda *komi.gks.ru*. Viitattu 23.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Administratsija Kortkerosskogo raiona: Munitsipalnoje obrazovanije selskoje poselenije "Mordino" *kortkeros.ru*. Viitattu 23.10.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Ritva Tellervo Lahti** (s. 1. maaliskuuta 1954 Saarijärvi) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti SM-mitaleja varsinkin keskimatkojen juoksuissa 1970-luvun alussa. Hän edusti Suomea maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Saarijärven Pullistusta.

Lahti saavutti Kalevan kisoissa 800 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1971 ja pronssia vuonna 1972. Hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuissa 3 × 800 metrillä Saarijärven Pullistuksen joukkueessa kultaa vuosina 1970, 1971 ja 1972 sekä saavutti hopeaa vuonna 1973. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1972 ja pronssia vuonna 1971 sekä 400 metrin juoksussa pronssia vuosina 1971 ja 1972.

Lahti edusti Suomea maaotteluissa 800 metrin juoksussa Viroa vastaan Tallinnassa kesäkuussa 1971, Isoa-Britanniaa vastaan Helsingissä heinäkuussa 1972 ja Ruotsia vastaan Helsingissä elokuussa 1972 sekä hallimaaottelussa Ruotsia vastaan Göteborgissa helmikuussa 1972.

Lahden omia ennätyksiä ovat 400 metrin juoksussa 58,6 vuodelta 1971, 800 metrin juoksussa 2.08,3 vuodelta 1972 ja 1 500 metrin juoksussa 4.37,8 vuodelta 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ritva Lahti Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 498. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 263. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 454–455, 458–459, 462–463, 467–468. , 1987.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 457–458, 461–462. , 1987.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 243–246. , 1987.
7. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 213. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
MAT Macedonian Airlinesin Bombardier CRJ-900 vuonna 2008.
**MAT (Македонски Авио Транспорт, Makedonski Avro Transport)-Macedonian Airlines** (IATA: **IN**, ICAO: **MAK**, kutsukoodi: **MAKAVIO**) oli Pohjois-Makedonian eli tuolloisen Makedonian tasavallan kansallinen lentoyhtiö. Se operoi lentojansa Skopjen ja Ohridin lentoasemilta. 

Lentoyhtiö perustettiin 16. tammikuuta 1994 ja aloitti ensimmäiset lentonsa 23. kesäkuuta 1994
Skopjesta Zürichiin käyttäen Boeing 737-200-lentokonetta. Yhtiön omistivat Zivko Gruevski ja Zlatko Petrovski (tammikuussa 2005). Vuonna 2000 Makedonian tasavallan hallitus myönsi MAT:lle kansallisen lentoyhtiön statuksen 10 vuodeksi.

MAT lopetti toimintansa 1. syyskuuta 2009.

Reittikohteet
-------------

### Kotimaiset

* Ohrid
* Skopje

### Kansainväliset

* Alankomaat
	+ Amsterdam
* Italia
	+ Rooma
* Itävalta
	+ Wien
* Saksa
	+ Berliini (Schönefeld)
	+ Düsseldorf
	+ Hampuri
* Sveitsi
	+ Zürich

Lähteet
-------

1. ↑  MAT Macedonian Airlines Fleet Details and History Planespotters.net. Viitattu 11.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Macedonian Airlines (Arkistoitu – Internet Archive)
Plemokhoe tai eksaleiptron, n. 550–525 eaa. Louvre.
**Plemokhoe** (m.kreik. πλημοχόη, *plēmokhoē*) on antiikin aikainen keraaminen hajusteastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.

Plemokhoen suhde eksaleiptroniin ja kothoniin on epäselvä. Se saattoi olla synonyymi näille vaasimuodoille, tai nimitys eräällä eksaleiptronin tyypille.

Historia ja käyttö
------------------

Plemokhoea käytettiin hajusteiden ja öljyjen säilyttämiseen sekä henkilökohtaista käyttöä, kuten kylpyjä, sekä uskonnollisia seremonioita varten. Vaasimaalauksissa plemokhoe esiintyy myös yhtenä hautalahjoista, joita naiset toivat haudoille. Muoto tunnetaan viimeistään arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. ja säilyi käytössä ainakin klassiselle kaudelle 400-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle.

Athenaioksen mukaan plemokhoe-nimistä astiaa käytettiin Eleusiin mysteereissä niiden viimeisenä päivänä. Tuolloin yksi plemokhoe laitettiin itäpuolella ja toinen länsipuolelle, ja lopulta ne kaadettiin samalla, kun lausuttiin salaisia sanoja. Muiden antiikin lähteiden mukaan plemokhoea käytettiin myös ateenalaisissa hautausriiteissä, jossa vainajalle tuotiin viiniä, maitoa, öljyä, vettä ja hajusteita. Vaasin nimi tulee sanasta *plēmē* (πλήμη), ’tulva-vuoksi’.

Muoto
-----

Plemokhoe on muodoltaan kannellinen vaasi, jossa on leveä mutta matala maljaosa, sisäänkääntynyt reuna ja korkealla varrella varustettu alaspäin levenevä jalka. Kannessa on varrellinen kahva. Reuna esti oletettavasti nesteiden läikkymisen. Saven lisäksi plemokhoeja tehtiin myös muun muassa marmorista.

* Plemokhoe-eksaleiptronin muoto ulkoa ja sisältä.Plemokhoe-eksaleiptronin muoto ulkoa ja sisältä.
* Plemokhoe-eksaleiptron, n. 550–500 eaa.Plemokhoe-eksaleiptron, n. 550–500 eaa.
* Plemokhoe-eksaleiptron, n. 550–500 eaa.Plemokhoe-eksaleiptron, n. 550–500 eaa.
* Plemokhoe-eksaleiptron, n. 400 eaa.Plemokhoe-eksaleiptron, n. 400 eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πλημοχόη, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Plemochoe *Perseus Encyclopedia*.
3. ↑  Pyxis and Exaleiptron Classical Art Research Center, University of Oxford.  Arkistoitu 16.1.2020. Viitattu 20.1.2020.
4. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 11.496.
5. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πλήμη, ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **eksaleiptronit ja plemokhoet** Wikimedia Commonsissa
**Pikkumerikokki** (*Callionymus maculatus*) on merikokkien (Callionymidae) heimoon kuuluva lauhkeissa merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pikkumerikokki kasvaa yleensä 13–16 senttimetrin mittaiseksi koiraiden ollessa tavanomaisesti suurempia. Lajin ruumiin leveys on korkeutta suurempi ja se kapenee pyrstöä kohden. Silmät sijaitsevät päälaella. Lajilla on kaksi selkäevää, joista ensimmäisessä on neljä piikkiruotoa ja toisessa yhdeksän haarautumatonta nivelruotoa sekä yksi haarautunut nivelruoto. Peräevässä on kahdeksan haarautumatonta nivelruotoa ja yksi haarautunut nivelruoto. Isomerikokista (*Callionymus lyra*) pikkumerikokki eroaa siinä suhteessa, että sen silmän ja kuonon kärjen välinen etäisyys on vain hieman silmän halkaisijaa suurempi isomerikokilla tämän eron ollessa huomattava. Pikkumerikokin tieteellinen lajinimi *maculatus* viittaa sen täplikkäisiin kylkiin.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Pikkumerikokkia tavataan Islannista ja Norjan pohjoisosasta aina Senegaliin saakka sekä Välimerellä. Se elää yleensä alle 450 metrin syvyydessä vedenpinnasta hiekka- ja liejupohjilla.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Pikkumerikokin ravintoa ovat pääosin pohjaeläimet, etenkin madot, äyriäiset ja pienet simpukat. Se kaivautuu usein pehmeään hiekkaan jättäen itsestään näkyviin vain silmät ja selän yläpinnan. Pikkumerikokki tulee sukukypsäksi noin kaksivuotiaana. Lisääntyminen tapahtuu keväällä tai kesällä. Munat kelluvat lähellä vedenpintaa, missä myös niistä kuoriutuvat poikaset elävät 10 millimetrin mittaisiksi asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith-Vaniz, W.F.: *Callionymus maculatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2020-1*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  *Callionymus maculatus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 2.5.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 436–437. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q772858
* Wikispecies: Callionymus maculatus
* ADW: Callionymus\_maculatus
* BOLD: 18260
* CoL: 69889
* FishBase: 1807
* GBIF: 2386887
* iNaturalist: 118718
* IRMNG: 10791838
* ITIS: 171699
* IUCN: 198635
* NBN: NHMSYS0020771697
* NCBI: 508551
* Plazi: D96EF2B6-13F0-0F77-2384-E05C90FA5BDD
* uBio: 2301160
* WoRMS: 126793

 |

 |
**Karl Almus Hesekiel Hagman** (23. huhtikuuta 1877 Vihti – 18. joulukuuta 1941 Kanneljärvi) oli suomalainen lääninagronomi, joka käynnisti 1900-luvun alussa Venäjän Karjalassa Aunuksen maatalouden ja karjanhoidon kehittämisen.

Almus Hagman kävi helsinkiläistä Nya svenska läroverket-poikakoulua ja opiskeli sitten Alnarpsin maatalousinstituutissa Ruotsissa valmistuen sieltä 1898. Hän oli sitten harjoittelijana Hrenovon valtion hevossiittolassa Voronežin kuvernementissa Venäjällä ja sen jälkeen vuoden ajan yksityisen palveluksessa samassa kuvernementissa. Oltuaan välillä työssä Suomessa Hagman palkattiin vuonna 1904 Povenetsin semstvoagronomiksi Aunukseen. Hän käynnisti Aunuksessa karjanjalostuksen Suomesta tuodun karjan avulla, perusti maataloudellisen kokeilu- ja neuvontatalon, opetti talonpojille voinvalmistusta levittämällä heille separaattoreita, perusti osuusmeijerin ja järjesti 1910 Repolassa pienen maatalousnäyttelyn. Hän pyrki myös kehittämään alkeellisella tasolla olleita maanviljelysmenetelmiä ja aloitti rehun viljelyn karjalle. Vuonna 1913 Hagman joutui eroamaan venäläisten viranomaisten epäluuloisuuden ja epäsuosion vuoksi.

Vuonna 1913 Hagman nimitettiin Viipurin läänin lääninagronomiksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1920 saakka, jolloin hän jäi lakkautuspalkalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Karl Almus Hesekiel Hagman
2. 1 2 3  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 23.12.1941, nro 348, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  60 år fyller... Hufvudstadsbladet, 23.04.1937, nro 108, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Suomi Aunusta jalostamassa, Suomen Kuvalehti, 08.12.1934, nro 50, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**198. jalkaväkidivisioona** (saks. *198. Infanterie-Division*) oli Saksan maavoimien jalkaväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Divisioona perustettiin 1. joulukuuta 1939 Prahan/Pilsenin alueen täydennysjoukoista. Siihen liitettiin 17. tammikuuta 1940 Landwehrin 35. jalkaväkirykmentti, jotta sen miesvahvuus saataisiin täydennettyä.

Historia
--------

Divisioona sai tulikasteensa Tanskan valtauksessa, mistä se siirrettiin kesäkuussa 1940 1. armeijaan Epinaliin ja Vesouliin ja edelleen heinäkuussa saman armeijan XII armeijakuntaan itäisen Ranskan miehitysjoukoksi. Syyskuussa divisioona siirrettiin 2. armeijan XIV armeijakuntaan ja lokakuussa edelleen XXXXV armeijakuntaan. Se siirrettiin armeijakunnan mukaan 1. armeijaan marraskuussa ja joulukuussa divisioona siirrettiin XXVII armeijakuntaan.

Divisioona siirrettiin huhtikuussa 1941 12. armeijan XI armeijakunnan mukana Romaniaan, josta se aloitti operaatio Barbarossan alkaessa Etelän armeijaryhmään liitetyn 11. armeijan XXX armeijakunnan osana etenemisen Neuvostoliittoon.

Komentajat
----------

* jalkaväenkenraali Otto Röttig 10. tammikuuta 1940 - 10. huhtikuuta 1942
* kenraalimajuri Albert Buck 10. huhtikuuta - 27. elokuuta 1942
* jalkaväenkenraali Ludwig Müller 27. elokuuta 1942 - 5. helmikuuta 1943
* kenraaliluutnantti Hans-Joachim von Horn 5. helmikuuta 1943 - 1. kesäkuuta 1944
* kenraalimajuri Otto Richter 1. kesäkuuta - 1. elokuuta 1944
* kenraaliluutnantti Kurt Oppenländer 1.-5. elokuuta 1944
* kenraalimajuri Alfred Kuhnert 5. elokuuta - 1. syyskuuta 1944
* kenraalimajuri Otto Schiel 1. syyskuuta 1944 - 18. tammikuuta 1945
* kenraalimajuri Konrad Barde 18. tammikuuta - 26. huhtikuuta 1945
* kenraaliluutnantti Helmuth Städke 26. huhtikuuta 1945 -

Lähteet
-------

1. ↑  lexikon-der-wehrmacht
**Plejada** eli **Plejad** oli Lesja Ukrajinkan ja Myh’ailo Kosatšin Kiovassa 1888 perustama kirjallinen ryhmä. Sen esikuva oli ranskalainen runoilijakoulukunta Pléiade. Kokoukset pidettiin jäsenten kodeissa, ja ryhmä järjesti myös kirjallisia iltoja ja kilpailuja. Jäsenet käänsivät ukrainaksi merkittäviä kirjailijoita, kuten Heinrich Heinea, Dantea, Pierre-Jean de Bérangeria, Molièrea ja Vladimir Korolenkoa. Jäsenet kokosivat julkaistavaksi kolme antologiaa, *Vesna* (Kiova), *Desna* (Tšernihiv) ja *Spilka* (Odessa), mutta Venäjän sensuuri kielsi ne kaikki. Plejada toimi vuoteen 1893.

Ryhmän jäseniä olivat M. Bykovska, Hrytsko Hryhorenko, Myh’ailo Komarov, Ahatanhel Krymsky, Volodymyr Samijlenko, Maksym Slavinskyi, Ljudmyla Starytska-Tšerniahivska, Ivan Stešenko ja Jevhen Tymtšenko. Ryhmän kokouksiin osallistuivat myös muun muassa Mykola Lysenko, Petro Kosatš, Kostjantyn Myh'altšuk ja Myh’ailo Starytskyi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pleiada *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 29.5.2022. (englanniksi)
Saadan maakunnan sijainti
**Saadan maakunta** (arab. ‏صعدة‎ ‎ , Ṣa'dah) on Jemenin maakunta maan pohjoisrajalla. Maakunnan keskus on Sa'dan kaupunki. Saadan pinta-ala on 12 400 neliökilometriä ja sen asukasluku vuonna 2012 oli 862 800. Saadan maakunta jakautuu 15 piirikuntaan.

Saadan maakunnasta on lähtöisin imaamisuku Al-Huthi, jotka aloittivat vuonna 2004 Huthikapinana tunnetun vastarinnan Jemenin hallintoa vastaan. Kapinallisia kutsutaan johtajansa mukaan hutheiksi ja he haluavat Saadan maakunnalle autonomiaa ja suojata alueen perinteistä islamin muotoa zaidilaisuutta alueen valtauskonnolta sunnilaisuudelta.

Lähteet
-------

1. ↑  Yemen *citypopulation.de*. citypopulation.de. Viitattu 22.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Districts of Yemen (Maakunnan tunnus on YE.SD) Statoids. Viitattu 22.1.2015. (englanniksi)
3. ↑  Yemen crisis: Who are the Houthis? BBC Middle East. Viitattu 22.1.2015. (englanniksi)

  

Jemenin maakunnat

* Abyan
* Aden
* Al Bayda
* Al Dali
* Al Hudaydah
* Al Jawf
* Al Mahrah
* Al Mahwit
* Amanat al Asimah
* Amran
* Dhamar
* Hadramaut
* Hajjah
* Ibb
* Lahij
* Ma'rib
* Raymah
* Saada
* Sanaa
* Shabwah
* Suqutra
* Ta'izz
**Saksan 16. armeija** (saks. *16. Armee*) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Armeijan esikunta perustettiin 22. lokakuuta 1939 ryhmitettäessä joukkoja länteen, ja se liitettiin osaksi armeijaryhmä A:ta.

Se osallistui Ranskan valtaukseen, mistä se siirrettiin pohjoiseen armeijaryhmään ryhmitettäessä joukkoja operaatio Barbarossaan. Armeija taisteli itärintamana pohjoisosissa Baltiassa, jossa se joutui tammikuussa 1942 Demjanskissa mottiin. Adolf Hitler kielsi vetäytymisen ja armeijan joukkoja huollettiin ilmasta, kunnes saarto saatiin murrettua huhtikuussa. Se osallistui Leningradin piiritykseen, kunnes neuvostojoukot kykenivät vapauttamaan kaupungin tammikuussa 1944.

Neuvostoliiton 2. Baltian rintama aloitti 19. helmikuuta 1944 hyökkäyksen Holmin ympäristöön ryhmittynyttä 16. armeijaa vastaan. Neuvostoliiton 22. armeijan hyökkäys menestyi kuluttaen saksalaisten voimia. Saksan 16. ja 18. armeija joutuivat saarroksiin Kuurinmaalle Neuvostoliiton aloitettua kesähyökkäyksen 1944. Armeija oli piiritettynä sodan loppuun saakka, jolloin joukot antautuivat Neuvostoliitolle.

Komentajat
----------

Armeijankomentajina olivat:

* marsalkka Ernst Busch 22. lokakuuta 1939 - 11. lokakuuta 1943
* tykistönkenraali Christian Hansen 11. lokakuuta 1943 - 1. heinäkuuta 1944
* jalkaväenkenraali Paul Laux 2. heinäkuuta - 30. elokuuta 1944
* kenraalieversti Carl Hilpert 3. syyskuuta 1944 - 10. maaliskuuta 1945
* jalkaväenkenraali Ernst-Anton von Krosigk 10.-16. maaliskuuta 1945
* vuoristojoukkojen kenraali Friedrich-Jobst Volckamer von Kirchensittenbach 17. maaliskuuta - 10. toukokuuta 1945

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:16th Army (Wehrmacht)

Lähteet
-------

1. ↑  www.lexikon-der-wehrmacht.de

Saksan toisen maailmansodan armeijat

|  |  |
| --- | --- |
| Armeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - 7. - 8. - 9. - 10. - 11. - 12. - 14. - 15. - 16. - 17. - 18. - 19. - 20. - 21. - 24. - 25. - Lappland - Ligurien - Ostpreussen - Norwegen |
| Panssariarmeijat | 1. - 2. - 3. - 4. - 5. - 6. - Afrika - Saksalais-italialainen panssariarmeija |
| Laskuvarjoarmeijat | 1. laskuvarjoarmeija |
Saab 29 Tunnan
**Saab 29 Tunnan** oli ensimmäinen ruotsalainen suihkuhävittäjä. Konetta on kutsuttu sen rungon muodon mukaan "tynnyriksi" tai "lentäväksi tynnyriksi".

Tausta
------

Saab J 29 TunnanSaab J 29B Tunnan
Toisen maailmansodan loputtua Ruotsin ilmavoimat hankki englantilaisia De Havilland Vampire -hävittäjäkoneita. Saab käynnisti oman tutkimuksen suihkuhävittäjästä.

Ruotsi sai Sveitsin kautta saksalaisten sodan aikaista aerodynaamista tietotaitoa, jonka avulla se lähti suunnittelemaan nuolisiipistä konetta. Tietotaitoa toivat myös Saksasta palaavat ruotsalaiset insinöörit ja Saksasta Ruotsiin tulleet saksalaiset insinöörit. Esimerkiksi Yhdysvallat suunnitteli pääasiassa suorasiipisiä koneita, koska saksalaisen Alexander Lippischin suunnittelemaa 45° deltasiipeä pidettiin siellä vielä tuolloin liian erikoisena. Neuvostoliitto otti nuolisiiven nopeasti käyttöön suihkukoneissaan.

Tunnanista tehtiin neljä prototyyppiä. Koneen ensilento tapahtui 1. syyskuuta 1948. Koneita valmistettiin 1951–1956 kaikkiaan 661 kappaletta: 

* 224 kpl versiota J 29A (hävittäjä)
* 361 kpl J/A 29B -versiota (hävittäjäpommittaja)
* 76 kpl S 29C-versiota (tiedustelu)

30 Tunnania myytiin Itävaltaan 1960-luvun alussa. Ruotsin ilmavoimat käyttivät Tunnania vuoteen 1976 asti. Tunnania käytettiin YK:n palveluksessa Kongon kriisin aikana 1961–1963 sotatoimissa.

Lähteet
-------

* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*. Enderby: Blitz editions, 1997. ISBN 1-85605-375-X.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 10.12.2014)
2. ↑   (Viitattu 10.12.2014)
3. 1 2  Donald 1997 s. 810

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saab J 29**.
* Saab 29 Tunnan
* Greg Goebel: SAAB 29 Tunnan
* J 29 - SAAB 29 "Flygande tunnan" (1951-1976)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Enrico Toselli
**Enrico Toselli** (13. maaliskuuta 1883 Firenze – 15. tammikuuta 1926 Firenze) oli italialainen säveltäjä ja pianisti.

Toselli opiskeli Giuseppe Martuccin ja Giovanni Sgambatin johdolla. Hän tuli tunnetuksi laulustaan "Serenata" (1900). Hänet tunnettiin myös epäonnisesta avioliitostaan (1907–1911) Fredrik August III:n entisen vaimon, arkkiherttuatar Luisen kanssa. Toselli sai Luiselta libretot kahteen operettiinsa. Vuonna 1918 hän julkaisi romanssistaan Luisen kanssa suosituksi nousseen muistelmateoksen.

Toselli sävelsi operettien ja "Serenatan" lisäksi muita lauluja, sävelrunon ja kamarimusiikkia. Hän myös konsertoi pianistina ja opetti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Greene's Biographical Encyclopedia of Composers David Mason Greene

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Lapuan junaturma** tapahtui keskiviikkona 29. tammikuuta 1986 kello 13.45 Lapuan rautatieaseman eteläpäässä, kun etelään matkalla ollut henkilöjuna ja pohjoiseen matkalla ollut tavarajuna törmäsivät toisiinsa. Turmassa loukkaantui 15 henkeä.

Ennen turmaa pohjoisesta saapunut henkilöjuna ohjattiin Lapuan liikennepaikalla raiteelle 1, joka oli asemaa lähinnä oleva laituriraide ja jonne saavuttiin ns. hitaiden vaihteiden kautta nopeudella 35 km/h. Lapuaa lähestyi samanaikaisesti etelästä tavarajuna, jonka oli määrä sivuuttaa Lapuan liikennepaikka pysähtymättä pääraidetta eli raidetta 5 pitkin.

Lapuan liikennepaikan liikenteenohjaustoimintoja hoidettiin tuolloin kaukokäytöllä Seinäjoen rautatieasemalla sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Kauko-ohjaaja oli asettanut tavarajunalle kulkutien raiteelle 5, ja opastimet näyttivät punaista eli seis-opastetta henkilöjunalle. Henkilöjuna lähti liikkeelle aikataulunsa mukaisesti ja ohitti seis-opastetta näyttäneen lähtöopastimen. Tämän jälkeen juna ohjautui kohti pääraidetta. Molempien junien veturimiehet näkivät vastaantulevan junan ja ehtivät hypätä pois junastaan ennen törmäystä.

Törmäyshetkellä tavarajunan nopeus oli noin 80 km/h ja henkilöjunan noin 20–30 km/h. Törmäyksen seurauksena molempien junien veturit, Sr1-sarjan sähköveturit nro 3022 ja 3079, suistuivat raiteilta. Raiteilta suistuessaan tavarajunan veturi tuhosi lähes puolet radan varrella sijainneesta omakotitalosta. Lisäksi tavarajunan kolme ensimmäistä sekä pikajunan toinen vaunu suistuivat kiskoilta. Suistunut kalusto vaurioitti lisäksi sähköradan rakenteita. Liikenne oli poikki Lapuan kohdalla kuuden tunnin ajan.

Onnettomuuden syyksi varmistui myöhemmin inhimillinen erehdys. Rautatiehallituksen mukaan junista, turvalaitteista tai radasta ei löytynyt sellaista vikaa, joka olisi voinut aiheuttaa onnettomuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  Timo Palm: Kahden junan yhteenajo Lapualla.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1986, nro 29 (31368), s. 3. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. Vaunut.org: kuva 18146. Viitattu 11.2.2010.
2. ↑  Timo Palm: Kahden junan yhteenajo Lapualla.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1986, nro 29 (31368), s. 3. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. HS Aikakone. Viitattu 9.2.2021.
3. 1 2 3  Timo Palm: Kahden junan yhteenajo Lapualla.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1986, nro 29 (31368), s. 6. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. Vaunut.org: kuva 18147. Viitattu 11.2.2010.
4. 1 2 3  Timo Palm: Kahden junan yhteenajo Lapualla.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.1986, nro 29 (31368), s. 6. Helsinki:  Sanoma Osakeyhtiö. HS Aikakone. Viitattu 9.2.2021.
5. 1 2  TV-uutiset: Lapuan junaturma, 30.1.1986. Yleisradio Oy.
6. ↑  TV-uutiset: Lapuan junaturma, 14.3.1986. Yleisradio Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Lapuan ja Turengin junaturmat
**Saksan 188. reservivuoristodivisioona** (saks. *188.Reserve-Gebirgs-Division*) oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.

Perustaminen
------------

Divisioona perustettiin nimellä divisioona Nr 188 (saks. *Division Nr. 188*) loppuvuodesta 1939, jolloin siihen kuuluivat vuoristojääkärirykmentit 136, 138 ja 139 ja täydennyskenttätykistörykmentti 112 sekä tukevia osia.

Historia
--------

Divisioona oli rajanvartiointi tehtävissä Itävallan ja Jugoslavian välisellä vuoristoalueella tärkeimpänä tehtävänään kouluttaa reserviä ja täydennysmiehiä vuoristodivisioonille. Keväällä 1941 divisioona liitettiin Jugoslavian valtaamiseksi koottuihin joukkoihin ja kolme rykmenttiä saivat tehtäväkseen vallata Carniolan ja Carinthian. Rykmentit saivat tehtävän suoritettua kohdaten vain vähäistä vastarintaa.

Taistelutoimien päätyttyä divisioona oli Innsbruckissa reservinä. Se nimettiin 8. lokakuuta 1943 188. reservivuoristodivisioonaksi ja se organisoitiin uudelleen. Siihen kuuluivat kaksi pataljoonaiset reservivuoristojääkärirykmentit 136, 137, 138 ja 139 sekä kaksi patteristoinen reservivuoristotykistörykmentti 112. Divisioona siirrettiin organisoinnin jälkeen Pohjois-Italiaan.

Se siirrettiin 27. helmikuuta 1944 Istriaan partisaanien torjuntaan ja divisioona nimettiin 1. maaliskuuta 188. vuoristodivisioonaksi (saks. *188.Gebirgs-Division*), jolloin sen rykmentit numeroitiin uudelleen vuoristorykmenteiksi 901, 902, 903 ja 904 sekä vuoristotykistörykmentti 1088:ksi. Divisioona antautui Istriassa Saksan antauduttua toukokuussa 1945.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:188th Reserve Mountain Division (Wehrmacht)

Komentajat
----------

Divisioonankomentajana oli:

* kenraaliluutnantti Hans von Hösslin (20. lokakuuta 1943 - 1. maaliskuuta 1944)

Lähteet
-------

* Mitcham, Samuel W. Jr: *German Order of Battle Volume Two: 291st-999th Infantry Divisions, Named Infantry Divisions, and Special Divisions in WWII*. Stackpole Books, 2007. ISBN 978-0-8117-3437-0. (englanniksi)