recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hans Kundt
**Hans Kundt** (28. helmikuuta 1869 Neu Strelitz, Mecklenburg – 30. elokuuta 1939 Lugano, Sveitsi) oli saksalainen upseeri, joka komensi Bolivian asevoimia Chacon sodan alkuvaiheessa.

Kundt saapui Boliviaan vuonna 1911 majurin arvoisena saksalaisen sotilasneuvonantajalähetystön päällikkönä. Ensimmäisessä maailmansodassa Kundt palveli Saksan itärintamalla yleten kenraalimajuriksi. Sodan jälkeen hän palasi Boliviaan palvellen vuosina 1921–1926 asevoimien yleisesikuntapäällikkönä. Vuonna 1927 hän oli Bolivian puolustusministeri. Sekaantuminen poliittisiin vehkeilyihin johti siihen, että Kundt karkotettiin Boliviasta vuonna 1930. Tämän jälkeen Kundt palveli Chilen armeijassa kouluttajana ja suunnittelijana, kunnes hänet vuonna 1932 kutsuttiin takaisin Boliviaan hieman ennen sodan puhkeamista. Sodan alussa hän komensi Bolivian asevoimia. Kundtin sodanjohdossa oli puutteita, ja häntä pidettiin syyllisenä Bolivian armeijan joulukuussa 1933 kärsimiin raskaisiin takaiskuihin. Hänet erotettiin armeijasta, ja hän palasi Saksaan 1934.

Lähteet
-------

* A. de Quesada, P. Jowett & R. Bujeiro: *The Chaco War 1932 - 35. South America's Greatest Modern Conflict.* Osprey Publishing 2011.

### Viitteet

1. ↑   The Chaco War: Bolivia and Paraguay, 1932-1935
2. ↑   The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Guido Malatesta** (2. lokakuuta 1918 Gallarate – 14. kesäkuuta 1970 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Malatesta työskenteli aluksi toimittajana. Muutettuaan Roomaan hän siirtyi elokuva-alalle toimien käsikirjoittajana ja apulaisohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen ohjaustyönsä oli *I miliardari* ("Miljonäärit") vuonna 1956. Myöhemmin Malatesta ohjasi muun muassa peplum-elokuvia ja spagettiwesternejä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä *James Reed*.

Elokuvia
--------

* *Goliath contro i giganti*, 1961
* *Maciste contro i mostri*, 1962
* *Simson ja orjakuningatar*, 1963
* *Le calde notti di Poppea*, 1969

Lähteet
-------

1. ↑  Westerns... All’Italiana *westernsallitaliana.blogspot.fi*. Viitattu 29.3.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Guido Malatesta
* Internet Movie Database: Guido Malatesta (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tuulenpesäsieni** eli **koivuntuulenpesä** (*Taphrina betulina*) on kotelosieni, joka aiheuttaa tuulenpesiksi kutsuttuja kasvannaisia useimpiin koivulajeihin koko maassa. Se on ehdoton loinen, eikä tule toimeen ilman isäntäpuuta. Siltä puuttuu itiöemä tyystin; mikroskooppiset itiökotelot kehittyvät suoraan loisitun kasvin kuoren pinnalle. Koivuntuulenpesän rihmasto kasvaa puun solujen väleissä aiheuttaen syöpämäistä kasvua. Itse tuulenpesä on pääasiassa koivun solukkoa. Tuulenpesien läpimitta vaihtelee kymmenestä sentistä metriin. Niitä näkee eniten vanhoissa ja huonokuntoisissa puissa, jotka ovat esimerkiksi tautien tai toisten loisten vaivaamia. Koivuntuulenpesä ei vaikuta kovin haitallisesti isäntäpuuhun, joka voi kasvaa vielä vuosien ajan. Tuulenpesien poisto ei myöskään vaikuta taudin etenemiseen. Tuulenpesäsienten sukuun kuuluu useita muitakin lajeja, joista useimmat ovat isäntäspesifejä. Tuulenpesien lisäksi ne aiheuttavat lehtien käpristymistä tai hedelmien mutaatioita.

Lähteet
-------

1. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 01.03.2011
2. ↑  tuulenpesäsieni – *Taphrina betulina* *laji.fi*. Viitattu 12.1.2020.
3. ↑  Halkka A. Koskimies P. ym.; Kotimaan luonto-opas, WSOY 1999, 6. painos, 550 s.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsäntutkimuslaitos (Metla): Koivuntuulenpesä (*Taphrina betulina*) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1950448
* Wikispecies: Taphrina betulina
* CoL: 54S7G
* EoL: 188002
* EPPO: TAPHBE
* Fungorum: 233990
* GBIF: 2593105
* iNaturalist: 384484
* IRMNG: 11358319
* MycoBank: 233990
* NatureServe: 2.1086181
* NBN: NHMSYS0001499373
* NCBI: 203079
* NZOR: 6b01e547-5a82-4065-bdc5-a7a1c8d06e6d
* Open Tree of Life: 733508
* PPE: taphrina-betulina

 |

 |
**Guidime** on maalaiskunta Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Yélimané sijaitsee lähellä Mauritanian rajaa 178 Kayesista koilliseen. Yélimané on samalla myös piirin hallinnollinen keskus. Kunnassa on 39 800 ja keskuskylässä 4 300 asukasta.

Guidimen kunnan pinta-ala on 670 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kremisin, idässä Fangan ja Soumpoun, etelässä Goryn ja lännessä Toyan kuntiin. Vesistöjä ovat ajoittain kuivuvat Térekolé ja Babassangué -joet sekä Goumbokho ja Hontokholo -järvet. Kasvillisuus on pensasaroa. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 22 kylää. Niistä suurimmat ovat 7 700 asukkaan Dioncoulane ja 5 100 asukkaan Bandiougoula. Asukkaista 90 % soninkeja. Vallitseva uskonto on islam.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maapähkinä, lehmänpapu, maissi, riisi, durra ja hirssi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.

Yélimanén kautta kulkee Nioron ja Kayesin välinen tie. Kunnassa toimii 12 alakoulua ja 5 yläkoulua. Terveyspalveluihin kuuluu piirin poliklinikka ja neljä terveyskeskusta. Keskuskylässä on sähkö-, puhelin- ja vesijohtoverkko.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.7.2016.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Guidime 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2006. Viitattu 23.7.2016. [vanhentunut linkki]
**Poikilassos** (m.kreik. Ποικιλασσός) eli **Poikilasion** (Ποικιλάσιον) (lat. *Poecilassus/Poecilasium*) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Sfakián kunnassa Kreetan etelärannikolla Soúgian ja Agía Roumélin kylien puolessa välissä nykyisin nimellä Voukelási tunnetulla alueella.

Poikilassos perustettiin viimeistään arkaaisella kaudella ja se kukoisti klassisella ja hellenistisellä kaudella. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Elyros, Hyrtakina, Lissos, Syia ja Tarrha. Kaupunki hylättiin roomalaisella kaudella.

Poikilassoksen akropolis eli yläkaupunki sijaitsi noin 400 metriä korkealla kukkulalla. Rannikolta on löydetty kahden rakennuksen, todennäköisesti temppelin, jäänteet. Kaupungin oletetaan toimineen Elyroksen kaupungin satamana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ποικιλάσιον ή Ποικίλασσος *Περιήγηση στην Κρήτη*.  Arkistoitu 13.10.2017. Viitattu 23.11.2015.
2. ↑  Ancient Tarra *Cretan Beaches*. Viitattu 23.11.2015.
**Richard Barthelmess** (1895–1963) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän aloitti pikkuosista ja nousi mykkäfilmin merkittäväksi tähdeksi. Alkuaikojen menestyselokuvia olivat *Katkenneita kukkasia* (1919) ja *Way Down East* (1920).

Äänielokuvan aikakaudella Barthelmessin ura jatkui mutta suosio kääntyi laskusuuntaan. Epäonnistuneen kauneusleikkauksen jälkeen hänen kasvonpiirteistään tuli rujot. Howard Hawks hyödynsi niitä elokuvassa *Vain enkeleillä on siivet* (1939).

Kun Oscar-palkintoja alettiin jakaa 1927, Barthelmess oli ehdokkaana kahdesta elokuvastaan, *Isänmaaton mies* (1927) ja *Kuolemaan tuomittu* (1928).

Lähteet
-------

1. 1 2  Richard Barthelmess *Classic Movie Guide*. TCM. Viitattu 6.4.2013.
2. ↑  Richard Barthelmess Elonetissä.
3. ↑  Richard Barthelmess (1895–1963) *Golden Silents*. Viitattu 6.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Richard Barthelmess** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Tomtning Bjuröklubbin niemellä Skellefteåssa Ruotsissa.
Tomtningin ennallistus Skellefteåssa Ruotsissa.
**Tomtning** on Suomessa Suomenlahden, Ahvenanmaan ja Pohjanlahden väli- ja ulkosaaristossa sekä Ruotsissa ainakin Länsipohjan ja Norrlannin rannikolla tavattu historiallisen ajan muinaisjäännöstyyppi.

Tomtningit ovat olleet kalastajien kausiasumuksia ja niitä on päätelty esiintyneen keskiajalta 1900-luvulle. Nimitys *tomtning* on ruotsia, eikä sille ole löytynyt hyvää suomenkielistä käännöstä.

Erotuksena kokonaan puurakenteisista kalamajoista tomtningit muodostuvat kylmämuuratuista kiviseinistä, jotka on usein sijoitettu niin, että yhtenä tai kahtena seinänä on kallio tai siirtolohkare. Ainakin Ruotsissa jotkin tomtningeista on yhdistetty hylkeenpyyntiin, ja näin on arveltu voineen olla Suomessakin. 1600-luvulta alkaen tomtningit enimmäkseen korvautuivat puisilla kalatuvilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomtning *Arkeologisen kulttuuriperinnön opas*. Museovirasto. Viitattu 20.2.2020.
Hotelli Leikari
**Rantahaka** on Kotkassa lähellä Haminan rajaa sijaitseva asuinalue. Lähimmät naapurikaupunginosat ovat Kotkan puolella Saksala ja Haminassa Neuvoton. Palveluihin ja alueella toimiviin yrityksiin kuuluvat Hotelli Leikari sekä Kyösti Suutari Oy:n ja V. A. Suutarin puutarhat.

Liikenne
--------

Rantahaassa on osittain Haminan puolella sijaitseva tieliikenteen liittymä, jossa risteävät Helsingin ja Vaalimaan välinen valtatie 7, Helsingin ja Haminan välinen seututie 170 sekä Kotkan keskustan, Kouvolan ja Mikkelin välinen valtatie 15. Kotkan Kyminlinnan ja Rantahaan välillä valtatie 15 kulkee samassa väylässä valtatie 7:n kanssa moottoritienä.

Rantahaan pikavuoropysäkin kautta ajetaan Helsingin, Haminan, Lappeenrannan ja Joensuun välisiä vuoroja, yhteyksiä Kotkasta ja Haminasta Kouvolaan ja Lahteen sekä Kotkan ja Haminan välisiä seutulinjoja.

Kouvolan ja Kotkan sataman väliset taajamajunat pysähtyvät Tavastilan seisakkeella, josta on Rantahakaan noin viisi kilometriä matkaa. Noin 500 metriä Rantahaasta länteen sijaitsee Tavastilan tienhaara eli seututie 170:n ja Tavastilantien risteys, josta on paikallisbussilla yhteys Tavastilan seisakkelle.
Kulttuurikeskus Skantzin rakennuksia helmikuussa 2021
Kulttuurikeskus Skantzin pääportti.
**Kulttuurikeskus Skantz** on vuonna 2019 valmistunut Karvian Kantinkylässä sijaitseva Karvian kunnan tapahtumapaikka. Kulttuurikeskus Skantzin keskeisin osa on puurakenteinen katsomokokonaisuus, jossa on istumapaikat noin 400 katsojalle. Katsomo on saanut inspiraationsa kulttuurikeskuksen lähellä 1600-luvulla sijainneesta Kyrön skanssin linnakkeesta. Katsomon vieressä sijaitsee entinen Kantin kyläkoulu, nykyään kulttuurikeskuksen Leiritupa.

Kulttuurikeskus Skantzin katsomon suunnittelusta vastasi Arkkitehti- ja insinööritoimisto Motiivi Oy. Katsomo rakennettiin suurelta osalta talkoovoimin. Talkootuntien määrä oli noin 9 000. Katsomon rakentamiseen Karvian kunta sai myös ELY-keskuksen myöntämää avustusta. Kulttuurikeskus Skantzin avajaiset pidettiin 25.–26. toukokuuta 2019.

Kulttuurikeskus Skantz on osa Taiteiden reittiä Kammista Skantziin, joka sai virallisen matkailutiestatuksen helmikuussa 2021.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talkootyö kukoistaa taas Karviassa: Kantin kylä saa oman katsomon *yle.fi*. Viitattu 9.2.2021.
2. ↑  Väylävirasto hyväksyi Kammista Skantziin -taidereitin matkailutieksi *ylasatakunta.fi*. Viitattu 9.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Matkailuyhtiö Willi Karvian kotisivut
**The Lord’s Airline** (IATA: **5Q**, ICAO: **–**) oli yhdysvaltalainen lentoyhtiö. Sen oli tarkoitus luoda lennoilleen "lämpimän hengellinen ilmapiiri" ja houkutella siten matkustajiksi uskovaisia juutalaisia ja kristittyjä, joita se aikoi kuljettaa Miamin ja Tel Avivin välillä.

Historia
--------

Yhtiön perusti uskoon tullut yhdysvaltalainen Ari Marshall vuonna 1985. Suunnitelmissa oli lentää loppuvuodesta 1985 alkaen Miamista Luxemburgin kautta Tel Aviviin kolmesti viikossa Douglas DC-8 -koneella. Jokaiseen istuimeen oli tarkoitus kiinnittää kyltti, johon oli kirjattu kymmenen käskyä. Yhtiö aikoi tarjota lennoillaan pyhäkoulutunteja lapsille ja esittää uskonnollisia elokuvia. Alkoholitarjoilua lennoilla ei ollut. Marshall suunnitteli lahjoittavansa kaikki yhtiön tuottamat voitot hyväntekeväisyyteen.

Marshall keräsi The Lord’s Airlinea varten kolmen miljoonan dollarin pääoman yksityisiltä sijoittajilta. Lentojen aloittaminen viivästyi FAA:n vaadittua yhtiön toimilupahakemukseen 16 kohdan lisäselvityksen muun muassa yhtiön rahoituksesta ja avainhenkilöstöstä. Kun yhtiö ei vielä vuoteen 1987 mennessäkään ollut aloittanut lentojaan, Marshallin entiset liikekumppanit syyttivät häntä muun muassa "vallanhimoiseksi kulttijohtajaksi" ja "ammattimaiseksi huijariksi", ja väittivät hänen saavan apua paholaiselta. Rahojen loputtua The Lord’s Airline lopetti toimintansa vuonna 1987.

Laivasto
--------

The Lord’s Airlinen Douglas DC-8-52 seisoi Miamissa yhtiön väreihin maalattuna vielä vuonna 1988.
The Lord’s Airline hankki syyskuussa 1985 lentojaan varten 24 vuotta vanhan Douglas DC-8-52 -koneen. Konetta kunnostettiin ja päivitettiin melu- ja turvallisuussäädöksien mukaiseksi. Yhtiön lopetettua toimintansa kone myytiin eteenpäin toukokuussa 1987. Se ei enää palannut liikenteeseen, vaan vaihtoi omistajaa vielä kahdesti, ennen kuin se romutettiin vuonna 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Novak, Matt: Failed Airlines That Were Too Weird for This World  29.4.2019. Gizmodo. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  The Lord's Airline Fleet Details and History Planespotters.net. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Peterson, Barbara: 10 Airlines That Actually Existed in the 1980s  29.8.2017. Condé Nast Traveler. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Lord's Airline Will Offer Flights To Holy Land  9.11.1985. The Orlando Sentinel.  Arkistoitu 6.3.2019. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
5. ↑  N893AF The Lord's Airline Douglas DC-8-50 Planespotters.net. Viitattu 9.3.2020. (englanniksi)
Stephen Kovacevich (1970)
**Stephen Kovacevich** (s. 17. joulukuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari.

Kovacevich syntyi Stephen Bishop -nimisenä, mutta lisäsi nimeensä kroatialaisen äitinsä sukunimen Kovacevich vuonna 1975. Myöhemmin hän päätti käyttää pelkkää kroatialaista sukunimeään. Kovacevich piti ensimmäisen konserttinsa San Franciscossa 11-vuotiaana. 14-vuotiaana hän esitti San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa Maurice Ravelin G-duuripianokonserton ja Robert Schumannin pianokonserton a-mollissa. Vuonna 1959 Kovacevich lähti Lontooseen, jossa hänen opettajanaan toimi Myra Hess. Hän piti Euroopan-debyyttinsä Wigmore Hallissa vuonna 1961, jolloin hän tulkitsi Ludwig van Beethovenin *Diabelli-muunnelmat*.

Kovacevich on tehnyt pitkäaikaista yhteistyötä duoesiintyjänä Martha Argerichin kanssa. Hänen muihin yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikin parissa ovat kuuluneet Lynn Harrell, Jacqueline du Pré, Nicola Benedetti, Renaud Capuçon, Alina Ibragimova, Gautier Capuçon, Steven Isserlis, Truls Mørk ja Emmanuel Pahud. Orkesterien kanssa Kovacevich on esiintynyt muiden muassa Hans Grafin, Bernard Haitinkin, Kurt Masurin, Yannick Nézet-Séguinin, Simon Rattlen, Georg Soltin ja Colin Davisin johdolla. Davisin kanssa hän teki tunnetun levytyksen Béla Bartókin toisesta pianokonsertosta. Davis on esittänyt myös aikansa musiikkia, kuten Michael Tippettin pianokonserton ja Richard Rodney Bennettin hänelle omistaman konserton. Hän tilasi Stephen Montaguelta teoksen *Southern Lament* ja kantaesitti sen Cheltenhamin musiikkijuhlilla vuonna 1997.

Kovacevich aloitti vuonna 1984 rinnakkaisen orkesterinjohtouran. Hän on toiminut Australian Chamber Orchestran ja Irish Chamber Orchestran kapellimestarina. Hän on tehnyt myös opetustyötä ja julkaissut tutkimusedition Franz Schubertin pianomusiikista. Kovacevich oli edustettuna Philips Recordsin *Great Pianists of the 20th Century* -levysarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stephen Kovacevich Colburn School
2. 1 2 3 4 5  Stephen Kovacevich AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**William King** (1786 Ipswich, Ison-Britannian kuningaskunta – 1865 Brighton Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen lääkäri, joka tunnetaan osuustoiminnan varhaisena kannattajana.

William King syntyi Ipswichissä 1786. Hänen isänsä oli pastori. William King valmistui 1819 lääketieteen tohtoriksi. Lääkärin työnsä hän aloitti Brightonissa.

King alkoi lääkärinä kiinnostua Brightonin työläisväestön hyvinvoinnin kehittämisestä. Hän oli mukana perustamassa lastenkoulua, mekaniikan instituuttia ja kirjastoa. Hän myös kustansi vuosina 1828–1830 *The Co-Operator* -nimistä lehteä, joka levisi ympäri Englantia. Lehdessä käsiteltiin osuustoimintaa. King oli hieman eri mieltä osuuskuntatoiminnan filosofiasta kuin Robert Owen. Kingin mukaan osuuskuntien pitäisi aloittaa pienimuotoisella toiminnalla, johon rahat saataisiin osakkailta. Hänen ajatuksiaan ohjasi myös vakaumuksellinen kristinusko, ja hän uskoi, että osuuskuntatoiminnan tulisi perustua raamatulliseen etiikkaan.

King toimi myös hetken aikaa Ada Lovelacen opettajana. Lady Byron oli palkannut Kingin erityisesti Adan moraalioppaaksi, mutta hänen piti opettaa myös matematiikkaa.

Lähteet
-------

1. ↑  D. G. James: Medical Anniversary.  *Postgraduate Medical Journal*, 4/2000, 76. vsk, nro 894, s. 194.  BMJ Group. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 7.9.2017.  (englanniksi)
2. ↑  Kimberly A. Zeuli & Robert Cropp: Cooperatives: Principles and practices in the 21st century (pdf) *learningstore.uwex.edu*. Viitattu 7.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  James Essinger: *Adan algoritmi: Kuinka lordi Byronin tytär Ada Lovelace käynnisti digiajan*, s. 134–135. Suomentanut Kilpeläinen, Tapani. Tampere: Vastapaino, 2016. ISBN 978-951-768-544-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**The Madcap Laughs** on ensimmäinen Pink Floyd -yhtyeessä tunnetuksi tulleen Syd Barrettin sooloalbumeista. Vuonna 1970 julkaistu albumi koostuu kahtena edeltävänä vuotena työstetyistä kappaleista.

Vaikka Barrettin mahdollisesti huumeiden käytöstä johtunut käyttäytyminen ajoi muut Pink Floydin jäsenet erottamaan hänet yhtyeestä, toimivat vanhat soittajakumppanit Roger Waters ja David Gilmour *The Madcap Laughsin* tuottajina. Levyn tekeminen oli hankalaa, sillä Barrettilla oli vaikeuksia pysyä rytmissä ja toimia yhteistyössä muiden albumilla esiintyvien muusikkojen kanssa. Monet albumilla kuultavista lauluista nauhoitettiin etukäteen pelkällä Barrett ja kitara -yhdistelmällä.

Kappale "Octopus" julkaistiin singlenä vuoden 1969 lopulla. Albumin kappaleita pidettiin yleisesti melko hyvinä, vaikka kriitikot kiinnittivätkin huomiota niiden niin kutsuttuun paljauteen. Kuten albumin nimikin viestii, sen sisältö käsittelee osaksi Barrettin tuolloista omaa henkistä tilaa.

Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen *1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään*.

Kappaleet
---------

1. Terrapin – 5.01
2. No Good Trying – 3.21
3. Love You – 2.24
4. No Man's Land – 2.58
5. Dark Globe – 2.02
6. Here I Go – 3.13
7. Octopus – 3.43
8. Golden Hair – 2.00
9. Long Gone – 2.46
10. She Took a Long Gold Look – 1.54
11. Feel – 2.36
12. If It's In You – 1.57
13. Late Night – 3.12

Kokoonpano
----------

* Syd Barrett – kitara, laulu
* David Gilmour – bassokitara, kitara
* Hugh Hopper – bassokitara
* Mike Ratledge – kosketinsoittimet
* Vic Seywell – torvet
* Jerry Shirley – rummut
* Roger Waters – bassokitara
* John Wilson – rummut
* Robert Wyatt – rummut

Lähteet
-------

1. ↑  Dimery, Robert (toim.): *1001 Albums You Must Hear Before You Die*. Cassell Illustrated, 2005. ISBN 1-84403-392-9.
Tampereen valoviikot 2020 - tanssivat vedet valoshow.
**Tampereen Valoviikot** on jokavuotinen tapahtuma, jossa Tampereen keskustan katuja valaistaan valokoristein ja -teoksin. Valoviikot järjestää Tampereen kaupunki.

Ensimmäiset Valoviikot järjestettiin syksyllä 1966, ja ne kestivät runsaat kolme viikkoa. Idea Valoviikoista saatiin Tampereen ystävyyskaupungista Essenistä. Valoviikot koostuivat lukuisista valokuviosta, jotka ripustettiin pääosin keskustan katujen ylle sekä toisinaan myös muihin paikkoihin. Valoviikkojen historiaan kuuluu myös Valon Neito -kilpailu. Valon neidoksi valittiin lämminhenkinen nainen, joka toi talveen kaivattua valoa ja lämpöä ja loisti ympärilleen hyvää mieltä. Nykyään Valoviikot kestävät lokakuun lopusta maaliskuun puoliväliin. Ripustettujen valokuvioiden lisäksi Valoviikkoihin kuuluu nykyään myös valoverhoja, valopalloja, heijastettuja valogallerioita ja muita valaistuja kohteita.

Lähteet
-------

1. ↑  Tampereen Valoviikot Tampereen kaupunki. Viitattu 13.10.2022.
2. ↑  Tampereen Valoviikkojen historia Tampereen kaupunki. Viitattu 13.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Tampereen Valoviikkojen verkkosivusto
**Kulttuurisen kansanmurhan** tarkka määritelmä ei ole vakiintunut, mutta käytännössä se tapahtuu hävittämällä kulttuurisia artefakteja ja historiaa, kuten kirjoja, taideteoksia ja rakennuksia sekä tukahduttamalla kulttuuria kuten kieltä, uskontoa ja muita sellaisia kulttuurisia instituutioita, jotka eivät mukaudu hävittäjän käsitykseen siitä, mikä on asianmukaista.*lähde?*

Yhdysvaltalaisen Foreign Policy -aikakauslehden käyttämän määritelmän mukaan kulttuurinen kansanmurha tarkoittaa "ryhmän identiteetin tuhoamista esimerkiksi erottamalla lapset vanhemmistaan pakolla, kansallisen kielen käytön rajoittamista, kulttuuristen aktiviteettien kieltämistä ja koulujen, uskonnollisten instituutioiden tai tärkeiden paikkojen tuhoamista.". Foreign Policyn käyttämä määritelmä on keskeisiltä osiltaan yhdenmukainen YK:n alkuperäiskansojen oikeuksien julistuksen kanssa.

Esimerkkejä
-----------

Julfan hautausmaan ja muualla Nakhitševanissa tapahtunut armenialaisen kulttuuriperinnön häviäminen Azerbaidžanin valtion toimesta. Azerbaidžan on kiistänyt, että hautausmaata olisi koskaan ollut olemassa.

Inkeriläisten kansanmurhan yhteydessä Neuvostoliitto tuhosi järjestelmällisesti myös inkeriläisen kulttuurin ja uskonnon.

Toinen esimerkki on Kiinan uiguureihin kohdistamat vainot ja sulkeminen keskitysleirille, joita Kiina väittää uudelleenkoulutusleireiksi, joissa kitketään "ääriajattelu" pois.

Katso myös
----------

* Kansanmurha

Lähteet
-------

1. ↑  China Has Chosen Cultural Genocide in Xinjiang—For Now Foreign Policy 19.9.2018 (englanniksi)
2. ↑  United Nations Declaration on the Rights of Indigenous Peoples United Nations (englanniksi)
3. ↑  Serafim Seppälä: Hajoavan muistin monumentit: Julfan hautakivien transformaatio.  *Thanatos*, 2/2018.  Suomalaisen Kuolemantutkimuksen Seura Ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.7.2019.
4. ↑  Anni Reuter: Neuvostovaltaa vastaan – Inkerinsuomalaisten hiljaista vastarintaa 1930-luvulla.  *Tampere University Press*, 2019, s. 131–162. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
5. ↑  BBC: Kiina erottaa uiguurilapsia vanhemmistaan *Yle Uutiset*. Viitattu 5.7.2019.
6. ↑  Kiina kohtelee muslimilapsia tavalla, joka vertautuu "kulttuuriseen kansanmurhaan", sanoo tutkija BBC:lle (digilehden tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.7.2019. Viitattu 5.7.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cultural genocide
The Times of Indian rakennus Mumbaissa.
**The Times of India** (monesti käytetään vain lyhennettä TOI) on yksi Intian johtavista sanomalehdistä. Se on levikiltään Intian ja maailman suurin päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Sitä myytiin vuoden 2016 toisella puoliskolla keskimäärin 3,185 miljoonaa kappaletta päivittäin. Broadsheet-koossa julkaistulla sanomalehdellä oli vuoden 2014 arvion mukaan päivittäin keskimäärin 7,590 miljoonaa lukijaa. Saman kustantajan The Economic Times on maailman toiseksi luetuin päivittäin julkaistu talouselämän sanomalehti. Lehtiä kustantaa Bennett, Coleman & Co. (BCCL), joka tunnetaan myös nimellä The Times (of India) Group.

Historia
--------

Lehti perustettiin 3. marraskuuta 1838 nimellä *The Bombay Times and Journal of Commerce* ja se oli suunnattu Länsi-Intian brittiläisille asukkaille. The Bombay Times and Journal of Commerce -lehteä julkaistiin sunnuntaisin ja keskiviikkoisin. Lehti sisälsi uutisia Euroopasta, Amerikasta ja Intiasta, ja sitä toimitettiin Intian ja Euroopan välillä säännöllisten höyrylaivareittien avulla. 1860 lehteä alettiin julkaista joka päivä ja vuotta myöhemmin 1861 se otti käyttöön nykyisen nimensä. 1800-luvulla lehdellä oli 800 työntekijää ja suuri levikki Intiassa ja Euroopassa. Alun perin lehti oli brittien omistama ja valvoma. Viimeinen brittiläinen päätoimittaja Ivor S. Jehu erosi tehtävästään vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arindam Majumder: Times group profit up 44%  9.2.2016. business-standard.com. Viitattu 11.7.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Highest Circulated amongst ABC Member Publications (across languages) (pdf) (levikin tarkastelujakso heinä-joulukuu 2016) Auditbureau of Circulations, auditbureau.org. Viitattu 11.7.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  About Us Times School of Journalism, timesmediastudies.com. Viitattu 11.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  IRS 2014 Topline Findings (pdf) Media Research Users Council, mruc.net. Viitattu 11.7.2017. (englanniksi)
**Perusluottokortti** oli suomalainen luottokortti. Kortin takana olivat Elanto ja Suomen Työväen Säästöpankki. Ne perustivat yhteisen luottokorttiyhtiön, *Perusluotto oy*:n, joka ryhtyi maaliskuussa 1986 rahoittamaan asiakkaiden Elannosta ja muista Perusluottokortin hyväksyvistä liikkeistä velaksi tekemiä ostoksia.

Perusluottokortti korvasi STS:n liiketoiminnassa sen asiakkailleen aiemmin myöntämät OK-kortit.

Perusluotto oy:n liiketoiminta tuotti tappiota, vaikka korttikanta lisääntyikin "kohtuullisesti". Elannon jäsenkunta ei ollut tottunut muovirahaan, vaan suosi vanhakantaista vastakirjakauppaa, josta myyjä ei saanut korkotuloja. Perusluotto oy:n toimintaa ei kehitetty, vaan Elanto ja STS ajoivat kumpikin omia etujaan. Perusluoton toiminnot siirrettiin vuonna 1991 STS-pankin, Elannon ja Ekan vasta perustamalle yhtiölle *Suomen Tilirahoitus Oy*. Suomen Tilirahoitus myytiin Postipankille 1997 ja sulautui 1998 *Suomen Tililuottoon*, jonka nimeksi vaihtui *Leonia kortti Oy*.

Lähteet
-------

* Soukola, Timo: *Sallitun riskinoton rajat. STS-pankki ja sen edeltäjä 1980–1992*, s. 55–563 327–373. Vantaa: Kellastupa Oy, 2008. ISBN 978-952-5787-03-0.
**Massimiliana Landini Aleotti** (s. 1942, Italia) on italialainen, yli 17 000 henkeä työllistävän ja yli 100 maassa toimivan Menarini -lääkekonsernin perijätär ja miljardööri.

Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 196. rikkaimmaksi ihmiseksi (tai 15. rikkaimmaksi naiseksi). Tuolloin hänen ja häen kolmen lapsensa yhteiseksi varallisuudeksi arvioitiin 7,9 miljardia dollaria.

Varallisuus oli peräisin hänen edesmenneen miehensä Dr. Alberto Sergio Aleottin (k. 2014) työpaikan (vuodesta 1964) eli firenzeläisen Menarini -lääkeyhtiön (A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl) omistusosuudesta. Alberto Aleotti osti yhtiön sen aiemmilta omistajilta 1990-luvun alkupuolella. Vuonna 2011 yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi johtoon nousi tytär Dr. Lucia Aleotti ja varapuheenjohtajaksi poika Alberto Giovanni Aleotti. Maaliskuussa 2018 yhtiö kertoi nostavansa hallituksen puheenjohtajaksi omistajaperheen ulkopuolisen henkilön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  196. Massimiliana Landini Aleotti & family (Maailman (dollari)miljardöörien listan sija 196)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
2. ↑  Our Group menarini.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2  Massimiliana Landini Aleotti Net Worth: $10.6 Billion The Richest, therichest.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  The World's Billionaires List (Maailman (dollari)miljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Company Overview of A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite Srl (Myös valikko People henkilölinkkeineen) bloomberg.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  Menarini announces new governance (Kesällä 2018 uusi hallituksen puheenjohtaja)  22.3.2018. menarini.com. Viitattu 5.4.2018. (englanniksi)
**Odd-Bjørn Hjelmeset** (s. 6. joulukuuta 1971 Nordfjordeid, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä, joka tunnetaan erityisesti perinteisen hiihtotavan taitajana. Vapaalla hiihtotavalla hän ei ole yltänyt vastaaviin saavutuksiin.

Vuoden 1999 MM-hiihdoissa Ramsaussa Hjelmeset saavutti pronssia kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-hiihdoissa hän voitti viestikultaa yhdessä Frode Estilin, Thomas Alsgaardin ja Tor Arne Hetlandin kanssa sekä henkilökohtaisessa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia.

Vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Hjelmeset hiihti pronssille 50 kilometrin perinteisen tyylin kisassa. Vuoden 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoissa hän saavutti toisen viestimaailmanmestaruutensa Estilin, Lars Bergerin ja Tore Ruud Hofstadin kanssa sekä saavutti 50 kilometrillä pronssia. Vuoden 2007 Sapporon MM-kisoissa Hjelmeset voitti 50 kilometrin perinteisen tyylin kisan loppukirikamppailussa Estiliä vastaan. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Hjelmeset hiihti toisen osuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa.

Maailmancupissa Hjelmeset on voittanut kahdeksan osakilpailua, ollut viisi kertaa toinen ja kuusi kertaa kolmas (1. joulukuuta 2014). Kaudella 1999–2000 hän sijoittui sprintticupissa toiseksi ja kokonaiskilpailussa kolmanneksi.

Seuratasolla Hjelmeset edustaa Fjellhug/Vereide IL:ää.

Lähteet
-------

* Odd-Bjørn Hjelmeset Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Kaarila** (aiemmin *Kaarela*) on Tampereen läntinen kaupunginosa, joka sijaitsee 6,3 kilometrin päässä Tampereen keskustasta. Kaarila rajoittuu pohjoisessa Epilään, idässä Hyhkyyn, etelässä Pyhäjärveen ja lännessä Raholaan. Kaupunginosaa palvelee Tampereen Kaupunkiliikenteen bussilinja 26. Kaarilan ja Epilän välimaastossa sijaitsee Vaakkolammi-niminen järvi. Järven ympäristö on suojeltu. Kaarilan asutus on omakotivaltaista.

Pirkkalan pitäjän vuoden 1510 kevätkäräjillä mainittiin Kankaantaan ja Viikin kylien kalavesiriidan todistajana *Hinzze Karletainen*, joka oli todennäköisesti Kaarilan kylästä. Kaarila-nimen vanhempi muoto on *Kaarlela*, ja myöhemmästä Kaarilan rusthollista käytettiin asiakirjoissa nimeä *Karlberg*. Henkilö, jonka mukaan tila nimettiin, on siten todennäköisesti kuulunut Suomen ruotsalaisväestöön. Vuosina 1728–1800 Kaarilan tila kuului Gaddin suvulle, jonka tunnetuin jäsen oli taloustieteilijä, Turun akatemian kemian professori Pehr Adrian Gadd. Gadd-suvun hautakappeli Raholan kaupunginosassa Nokiantien varrella on Tampereen vanhimpia rakennuksia. Kaarilan tila mainitaan vuoden 1540 maakirjassa.

Vuonna 1838 Kaarilan tila siirtyi Thunebergin (myöh. Tuurna) suvulle, jolta sen maa- ja metsäalueet osti vuonna 1963 Tampereen kaupunki. Kartanon pihapiiri ja siinä olevat rakennukset eivät kuuluneet kauppaan. Thuneberg–Tuurna-suvun jäseniin kuuluu muun muassa Viipurin viimeinen kaupunginjohtaja Arno Tuurna. Kaarilan alue siirrettiin muiden Tampereen läntisten esikaupunkialueiden mukana Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Kaarilan, Hyhkyn ja Epilän kaupunginosien yhteinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1953 ja Kaarilaan rakennettiin 1960-luvulla puistomainen pientaloalue. Kaarilan kadunnimistöön kuuluu ryhmänimiä, joiden aihepiiri liittyy Kaarilan kartanon puutarhaan (mm. *Hedelmäkatu, Köynnöskatu, Pensaskatu*); muilta osin katuja on pyritty nimeämään historiallisten nimiaiheiden pohjalta (mm. *Simolankatu*).

Vaakkolammin nimen taustalla on järven rannalla aikanaan sijainnut Vaakkola-niminen talo, joka yhdistettiin Kaarilan kartanoon. Vaakkolammi mainitaan isonjaon pöytäkirjoissa vuonna 1767 nimellä *Waackojerwi*. Vaakkolammin länsipuolella sijaitsee Liittokallio, joka on tunnettu myös nimillä Sopimusvuori ja Likomäki. Nimet Liittokallio ja Sopimusvuori viittaavat kalliolla aikoinaan käytyihin käräjiin, Likomäki puolestaan pellavien liottamiseen Vaakkolammissa.

Kaarilan rakennuksia
--------------------

* Simolan talo
* Kaarilan kartano

Lähteet
-------

* Maija Louhivaara: *Tampereen kadunnimet*. Tampereen museoiden julkaisuja 51, 1999, Tampere. ISBN 951-609-105-9.

### Viitteet

1. 1 2  Louhivaara 1999, s. 229–230.
2. ↑  Louhivaara 1999, s. 234.
3. ↑  Louhivaara 1999, s. 232.
**CapCut** (Kiinassa tunnetaan nimellä **Jianying**) on ilmainen Androidille, iOS:lle, Microsoft Windowsille ja MacOS:ille saatava ByteDancen suunnittelema ja julkaisema videonmuokkausohjelma.  Sovellusta voi käyttää myös useimmilla selaimilla, kuten Google Chromessa ja Microsoft Edgessä. CapCut julkaistiin maailmanlaajuisesti vuoden 2020 huhtikuussa, lähes 11 kuukautta Jianying julkaisemisen jälkeen.

Sovellus on suunniteltu helpoksi aloittelijoille, koska se tarjoaa helposti mahdollisuuden lisätä esimerkiksi tarroja ja ääniraitoja. Sovellus on myös yhteydessä videopalvelu Tiktokkiin.

Toimintaperiaate
----------------

CapCutissa käyttäjä voi joko muokata Tiktok-videon tai muun videon. Aluksi käyttäjä lataa videon sovellukseen. Videoihin voi lisätä efekteiksi tekstiä ja tarroja, sekä lisäksi niihin voi lisätä musiikkia CapCutin musiikkikirjastosta. Sovelluksessa on myös lisätä videoon suodattimia ja tehosteita. CapCut tarjoaa myös mahdollisuuden lisätä 3D -tai 2D-malleja. Sovellus tukee myös yli 500 video - ja äänitiedostomuotoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  CapCut Online -videoeditointiohjelmisto [Yleiskatsaus] *Anymp4.com*. Viitattu 29.6.2023.
2. 1 2 3 4  How to Use CapCut on Windows and macOS Without an Emulator *makeuseof.com*. Viitattu 29.6.2023.
3. 1 2  Mikä on Capcut? *trucoteca.com*. Viitattu 29.6.2023.
4. 1 2 3  Mikä on CapCut? *Celebrity.fm*. Viitattu 29.6.2023.
5. ↑  How ByteDance Is Expanding Its Reach Beyond TikTok With CapCut—One of the Most Popular Apps in America *Time.com*. Viitattu 29.6.2023.
**Ture Waldemar Lindeberg** (6. joulukuuta 1850 Väderstad, Ruotsi – 17. joulukuuta 1932 Siuntio) oli suomalainen tilanomistaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Ture Waldemar Lindeberg syntyi ruotsalaisen kruununvoudin perheeseen, Suomeen hän tuli 1870-luvulla. Hänen puolisonsa 1888–1921 oli Selma Sofia Mathilda Adlercreutz. Lindeberg oli Ängsholmin tilan vuokraaja Siuntiossa vuodesta 1877, harjoittaen siellä erityisesti meijeritaloutta, Pikkalan kartanon omistaja vuodesta 1888 ja vaimonsa saaman perinnön kautta Sjundbyn kartanon omistaja 1892–1915. Hän oli myös maatalouskonekauppias. Maatilojaan Lindeberg kehitti tarmokkaasti, mukaan lukien vuoroviljely, salaojitus sekä viljan, maidon, kalojen ja puutarhatuotteiden myynti. Lindeberg myös ruoppautti Pikkalanjoen ja rakensi Pikkalaan sataman, joka oli käytössä 1900-luvun alkuun saakka. Maanviljelysneuvoksen arvonimen 1908 saaneella Lindebergillä oli lisäksi luottamustoimia, kuten Siuntion kunnanvaltuuston jäsenyys.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ture Waldemar Lindeberg *Biografiasampo*. Viitattu 22.6.2022.
2. ↑  Ture W. Lindeberg död.  *Hufvudstadsbladet*, 20.2.1932, nro 50 (2. painos), s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.6.2022.
**Tiikerikissa** (*Il gattopardo*) on Giuseppe Tomasi di Lampedusan kirjoittama romaani. Käsikirjoitus löytyi sattumalta kirjailijan kuoleman jälkeen, ja kirja julkaistiin postuumisti.

Teoksen ensimmäinen versio ilmestyi Feltrinellin julkaisemana vuonna 1958, kun se oli jo joissakin kustantamoissa ehditty hylätä. Kirjailijan serkku alkoi kymmenen vuotta teoksen ilmestymisen jälkeen ajaa uutta versiota, ja se ilmestyi vuonna 1969 paremmin käsikirjoitusta vastaavana versiona. Vuonna 2002 ilmestyi kolmas versio, johon on liitetty Tomasin jäämistöstä löytyneitä käsikirjoituksen osia.

Teoksen on suomentanut Tyyni Tuulio, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1959. Suomennoksen esipuheen on kirjoittanut Roberto Wis.

Kirjan tapahtumat sijoittuvat Sisiliaan 1860-luvulle Garibaldin vapaustaistelujen aikaan. Kirjan ruhtinas on todellinen historiallinen henkilö, oikealta nimeltään Giulio Tomasi, joka oli kirjailijan isoisän isä. Teos sai huomattavan italialaisen kirjallisuuspalkinnon Premio Stregan.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Sarkki, Tiikerikissa elää. Parnasso 2/2019 s. 9–10 (lukijankirje, parempi lähde etsinnässä)
2. ↑  Petri Liukkonen: Giuseppe Tomasi di Lampedusa (1896-1957) *Books and Writers, Authors' Calendar*. Viitattu 4.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Tiikerikissa, Kirjasampo, viitattu 4.4.2019

Aiheesta muualla
----------------

* Tiikerikissa, Arvosteleva kirjaluettelo 4/1960
**Tomu** (1924 – kuolinaika ei tiedossa) oli musta suomenhevostamma, jonka isä oli Nuoli, emä Reksu ja emänisä Villi. Tomu kilpaili menestyksekkäästi ravurina voittaen neljä ravikuninkuutta (1930–1933). Tamma juoksi useita Suomen ennätysaikoja parantaen sekä 3000 metrin että mailin ennätystä kerran, ja se oli ensimmäinen kilometriajan 1.30 virallisesti alittanut suomenhevonen. Sen ennätys (paras kilometriaika) oli 29,8.

Kilpaura
--------

Tomun kasvattaja, omistaja, valmentaja ja ohjastaja oli porilainen tilanomistaja Frans Vanhatalo. Tamma aloitti kilpauransa Tampereella tammikuussa 1929 ja saavutti saman vuoden syksyllä samoin Tampereen raviradalla 2000 metrin kilpailussa ajan 3.02,8. Neljänä seuraavana vuonna se voitti ravikuninkuuden, josta oriit ja tammat tuolloin kilpailivat samassa sarjassa. Viimeisissä kuninkuusraveissaan se saavutti mailin Suomen ennätysajan 2.24,6 (kilometriaika 29,9), samana kesänä 1933 myös 3000 metrin Suomen ennätysajan 4.40,8. Kaikkiaan se osallistui kuusivuotisen kilpauransa aikana 74 kilpailuun ja saavutti 62 voittoa; kaudella 1930 se voitti kaikki 19 lähtöään. Lama-aika vähensi tuolloin kaiken aikaa kilpailutoimintaa. Tomua pidetään sotavuosia edeltäneen ajan ylivoimaisimpana suomalaisjuoksijana, ja sen merkitys Satakunnan raviurheilun nousulle oli valtava.

Kantakirjaus ja jälkeläiset
---------------------------

Tomu kantakirjattiin vuonna 1929. Lausunto oli seuraava: "Rotutyyppi jotenkin tyydyttävä, pitkä kaula, korkea säkä, suora selkä, pitkä lanne, jyrkkä tasaleveä lautanen, hennot tyydyttävän kuivat jalat. Luonne ja askel hyvät." Sen säkäkorkeudeksi mitattiin 160 cm.

Tomu sai ainakin kaksi varsaa, joista vuonna 1940 syntynyt ori Tomuri (i. Lohdutus) ravasi huippujuoksijaksi (kilometriaika 30,8) ja jatkoi sukuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Antero Raevuori (toim.): "Tomu - kuninkaallinen tamma", *Suuri suomalainen ravikirja*, s. 38–39. Porvoo: WSOY, 1982. ISBN 951-0-11192-9. fi
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tomu yh 745 Sukuposti.net. Viitattu 9.12.2014.
3. ↑  Tomuri Sukuposti.net. Viitattu 9.12.2014.
**Odd Christian Eiking** (s. 28. joulukuuta 1994 Stord) on norjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Joker -joukkueessa 2014–2015, edusti seuraavat kaksi vuotta FDJ:tä, vuodet 2018–2021 Wanty-Gobert-tallia sekä vuoden 2022 alusta EF Education–EasyPostia.

Eiking johti 2021 Espanjan ympäriajoa etappien 10–16 jälkeen.

Saavutuksia
-----------

2015
Norjan ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Maantieajon alle 23-v. Norjan-mestaruus
Giro Ciclistico della Valle d'Aosta Mont Blanc, 2. etapin voitto
2016
Norjan ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2017
Boucles de l'Aulne - Chateaulin, voitto
2018
Grand Prix Cycliste la Marseillaise, toinen
Tour de Wallonie, 3. etapin voitto
2019
Arctic Race of Norway, mäkikirikilpailun ja 3. etapin voitto
2021
Arctic Race of Norway, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11:s, kokonaiskilpailun johdossa etappien 10–16 jälkeen
2022
Coppa Sabatini, toinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Odd Christian Eiking *procyclingstats.com*. Viitattu 20.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Odd Christian Eiking *cyclingarchives.com*. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
Kaarilan lukio.
**Kaarilan lukio** oli Tampereen Epilässä toiminut lukio, jonka toiminta siirrettiin Sampolan kampukselle vuonna 2012.

Kaarilan lukion historia alkoi vuonna 1956, jolloin perustettiin Epilän Vaakkolammen partaalle Harjun yhteiskoulu. Koulu toimi kyseisen nimisenä aina vuoteen 1976 asti, jolloin nimi vaihtui Kaarilan yläasteeksi ja Kaarilan lukioksi. Harjun yhteiskoulun rakennus valmistui vuonna 1958. Kun tilat alkoivat käydä ahtaaksi, sai Kaarilan koulu viimein kaivatun lisärakennuksen vuonna 1973. Vuonna 1995 koulua laajennettiin vielä lisää.

Kaarilan lukiossa opiskelijat olivat voineet suorittaa ympäristöopintojen kokonaisuuden lukiossa ollessaan ja saada siitä erillisen todistuksen. Lukion rehtorina ovat toimineet Virpi Laine, Jaakko Isosävi sekä Antti Keskinen vuoteen 2011 asti. Vastaavana rehtorina vuoden 2011 ajan toimi Tuija Ylöniemi. Vuonna 2012 Kaarilan lukio yhdistyi Tammerkosken lukion kanssa, mitkä siirtyivät uuteen Sampolan kampusrakennukseen. Ympäristöopintolinjan jatkajana voidaan pitää Tampereen klassillisen lukion syksyllä 2013 aloittanutta luonnontiedelinjaa. Kaarilan kiinteistöön jäi yläaste, jossa toimii myös alakoulun 5.–6. luokat sekä erityisopetusta. Rehtorina toimii Jari Ikola.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot - Kaarilan koulu *kaarilankoulu.nettisivut.fi*.  Arkistoitu 14.4.2018. Viitattu 10.11.2011.
**Tholos** (m.kreik. Θόλος) eli **Prytanikon** (Πρυτανικόν) oli pyöreä rakennus eli *tholos*, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran länsilaidalla Buleuterionin eteläpuolella. Rakennus oli Ateenan prytanien käytössä.

Historia
--------

Tholoksen on perinteisesti ajateltu olleen Ateenan prytaneion eli prytanien pääasiallinen kokoontumispaikka, mutta uudemman tutkimuksen perusteella Ateenan varsinainen, vanha Prytaneion sijaitsi toisaalla kaupungissa. Tholoksen tulkitaan olleen sen sijaan *Prytanikon* eli eräänlainen Prytaneionin liitännäisrakennus.

Paikalla oli varhaisempi Prytanikon-rakennus arkaaisella kaudella noin 550–525 eaa. Se toimi alun perin mahdollisesti Peisistratoksen suvun tyrannien asuntona. Demokratian kaudella se otettiin prytanien käyttöön. Pyöreä Tholos rakennettiin samalle paikalle varhaisella klassisella kaudella noin vuonna 470–465 eaa. Sitä käytettiin ilmeisesti yhdessä Prytaneionin kanssa niihin käyttötarkoituksiin, joihin muissa kaupungeissa käytettiin pelkästään yhtä prytaneionia. Prytanit nauttivat rakennuksessa julkisin varoin kustannetut ateriansa. Kolmasosa heistä päivysti siellä vuorollaan jatkuvasti valmiina hoitamaan virkatehtäviään mihin aikaan päivästä tahansa ja myös yöpyi rakennuksessa.

Rakennus
--------

Pyöreän rakennuksen halkaisija oli noin 18,3 metriä. Siinä oli ulkoseinä, jossa oli yksi ovi ja joitakin ikkunoita, sekä sisäpuolella kuusi pylvästä, jotka tukivat kartiomaista kattoa. Rakennuksen pohjoispuolella oli pieni siipirakennus, joka toimi keittiönä. Yksinkertainen rakennus oli tehty kalkkikivestä ja savitiilestä. Rakennusta kutsuttiin usein aurinkohattuun viittaavalla nimellä *Skias*, koska sen kartiomainen katto muistutti tällaista hattua. Rakennus ei ollut muotonsa puolesta erityisen sopiva ruokasaliksi, ja siksi on mahdollista, että siellä ei ruokailtu perinteiseen kreikkalaiseen tapaan sohvilla maaten, vaan yksinkertaisemmin.

Rakennuksesta on säilynyt lähinnä sen perustuksia, joista näkee sen pyöreän muodon. Rakennuksen raunioista on löydetty muun muassa julkiseksi omaisuudeksi merkittyjä astioita ja viiniruukkuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agora Monument: Tholos *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3 4  Athens, Tholos *Perseus*. Viitattu 9.3.2015.
3. 1 2  Miller, Stephen G.: "Athens: The Prytaneion and the Tholos", *The Prytaneion: Its Function and Architectural Form*, s. 38–. University of California Press, 1978. ISBN 0520033167. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Schmalz, Geoffrey C. R.: The Athenian Prytaneion Discovered?.  *Hesperia: The Journal of the American School of Classical Studies at Athens*, Jan.–Mar. 2006, 75. vsk, nro 1, s. 33–81. Artikkelin verkkoversio.
5. ↑  Vanderpool, Eugene: Tholos and Prytanikon The American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 11.4.2016.
6. ↑  Athens, Prytanikon *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
7. ↑  The Agora: Archaic Period *Ancient Athens 3D*. Viitattu 11.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tholos** Wikimedia Commonsissa
**Thomas Alexander Scott** (28. joulukuuta 1823 – 21. toukokuuta 1881) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän johti Pennsylvania Railroadia, joka oli maailman suurin liikeyritys 1880-luvulla. Hänellä oli merkittävä rooli vuoden 1877 kompromississa, joka päätti rekonstruktion aikakauden Yhdysvaltain historiassa. Andrew Carnegie työskenteli nuorena Scottin alaisuudessa, ja Scottilla oli suuri vaikutus hänen uraansa. 

Yhdysvaltain sisällissodan aikana presidentti Abraham Lincoln nimitti Scottin apulaisministeriksi sotaministeriöön. Scott järjesti joukkojen kuljetuksia ja huoltoyhteyksiä rautateillä, ja toimitti 25 000 miestä yhden vuorokauden aikana Chattanoogan taisteluun, joka päättyi Pohjoisvaltioiden voittoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Pennsylvania Railroad History (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Justin Lee Tuck** (s. 29. maaliskuuta 1983 Kellyton, Alabama) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Tuck edusti 11 kauden pituisella NFL-urallaan New York Giantsia ja Oakland Raidersia.

Tuck on kaksinkertainen Super Bowl -voittaja. Hänet valittiin urallaan kahdesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin ja kerran All Pro -miehistöön.

NFL-ura
-------

New York Giants varasi Notre Damen yliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Tuckin vuoden 2005 NFL:n varaustilaisuudessa kolmannella kierroksella, 74. pelaajana. Tuck voitti Giantsissa Super Bowlin kahdesti, vuosina 2007 ja 2011. Tuck ei hyväksynyt Giantsin sopimustarjousta keväällä 2014, vaan siirtyi Oakland Raidersiin. Hän pelasi Raidersissa kaksi kautta. Keväällä 2016 Tuck ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Justin Tuck ESPN. Viitattu 25.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Justin Tuck Stats *pro-football-reference.com*. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)
3. ↑  Mike Garafolo: Exclusive: Justin Tuck is retiring after 11 seasons with Giants, Raiders Fox Sports. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)