recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hotelli Villa vuonna 2022.
**Hotelli Villa** (markkinointinimeltään *Original Sokos Hotel Villa*) on vuonna 1991 valmistunut Sokos-ketjun hotelli, joka sijaitsee Tampereella kauppakeskus Tullintorin yhteydessä. Hotelli on rakennettu Osuusliike Voiman entiseen keskusvarastoon. Viisikerroksinen, harmaaksi rapattu talo muistuttaa linnaa, ja se on suojeltu rakennustaiteellisin ja maisemallisin perustein.

Hotellirakennuksen eli entisen varastomakasiinin vanhin, pohjoisen puoleinen osa on peräisin vuodelta 1926. Sen on suunnitellut Frans Jousi. 1930-luvulla rakennusta jatkettiin etelän suuntaan Jaakko Tähtisen suunnittelemalla samannäköisella laajennusosalla. Kun keskusvarastosta tehtiin 1990-luvun taitteessa hotelli, talon muutostyöt suunnitteli Erkki Karvala.

Osuusliike Voiman keskusvarasto vuonna 1936.
Hotellin sisätilat on uusittu 2010-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Original Sokos Hotel Villa *sokoshotels.fi*. Viitattu 9.6.2022.
2. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 13, 188. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
3. 1 2  Tullin alueen yleissuunnitelma: Analyysiraportti (PDF)  s. 16, 24, 53. Tampere:  Tampereen kaupunki, Sito & Arkkitehdit MY, 2015. Viitattu 9.6.2022.
4. ↑  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 188.
5. ↑  Sokos Hotel Villa sulkeutuu remontin ajaksi *Yle Uutiset*. Viitattu 9.6.2022.
6. ↑  *Tullin alueen yleissuunnitelma: Analyysiraportti*, s. 53.
**Ukrajinske radio** (ukr. Українське радіо, ’ukrainalainen radio’) on Ukrainan valtion julkisrahoitteinen radioyhtiö.

Vuoteen 2015 asti radiotoiminta oli itsenäistä ja suurilta osin oligarkkien hallussa. Verh’ovna Rada sääti kuitenkin tuolloin lain, jonka nojalla paikalliset valtion omistamat radio- ja televisioasemat organisoitiin uudelleen yhden valtionyhtiön alaisuuteen. Keskustelua tällaisen yrityksen perustamisesta oli käyty jo 1990-luvun lopulta alkaen, mutta asialle ei juurikaan ollut tehty mitään. Yleisradioyhtiö koostuu televisio-, radio- ja tuotantoyhtiöstä. Lakimuutos astui voimaan tammikuussa 2017. Laissa on myös määrätty, että koko yrityksen budjetti on 0,2 prosenttia valtion budjetista.

Ukrainassa on vuodesta 1994 lähtien vietetty Radio-, televisio- ja viestintätyöntekijöiden päivää 16. marraskuuta sen kunniaksi, että tuona päivänä, vuonna 1924, Harkovassa kuultiin ensimmäinen Ukrajinske radion lähetys.

Vuodesta 1929 lähtien radion alaisuudessa on toiminut oma sinfoniaorkesteri, jonka kuuntelijaluvut lasketaan tuhansissa. Alkuvaiheessa sen muusikot tulivat lähes yksinomaan Harkovasta.

Yhtiön kanavia on voinut vuodesta 2018 lähtien voinut kuunnella sekä iOS- että Android-käyttöjärjestelmille saatavien älypuhelinsovellusten kautta.

Kanavat ja organisaatio
-----------------------

Kotimaiselle yleisölle kanavia yhtiöllä on yhteensä kolme. Näiden lisäksi on myös erillinen ulkomaisille suunnattu monikielinen kanava.

| Logo | Nimi | Lyhenne | Aihealue |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Ukrajinske radio | UR-1 | uutiset ja ajankohtaisohjelmat |
|  | Radio Promin | UR-2 | musiikki ja puheohjelmat |
|  | Radio Kultura | UR-3 | kulttuuri |

Vuodesta 2017 lähtien yhtiön johdossa on toiminut Dmytro H’orkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ukraine’s Oligarchs Still Control the Media. Will Anyone Ever Challenge Them? *ukraineworld.org*. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Congratulations on Radio, Television and Communication Day *The Department of Microprocessor Technologies and Systems*.  2023. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ukrainian Radio Symphony Orchestra *Українське радіо*.  2023. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Суспільне запускає мобільні додатки для Українського радіо *Національна суспільна телерадіокомпанія України*.  Arkistoitu 2018. Viitattu 15.3.2023. (ukrainaksi)
5. ↑  Інформація *Національна суспільна телерадіокомпанія України*.  2023. Viitattu 14.3.2023. (ukrainaksi)
6. ↑  Radio Ukraine International *Українське радіо*.  2023. Viitattu 14.3.2023. (englanniksi)
**Toonika** tarkoittaa sävellajin tai sävelasteikon perussäveltä eli ensimmäistä säveltä. Duuri- ja mollisävellajeja nimitetään toonikasävelen mukaan: esimerkiksi C-duurin toonika on C, a-mollin a. Toonikaa vastaa duurissa solmisaatiotavu *do* ja mollissa *la*.

Väli toonikasta toonikaan on yksi (puhdas) oktaavi. Tonaalisessa musiikissa melodia loppuu usein toonikaan.

Toonikasointu
-------------

*Toonikasointu* eli peruskolmisointu on kussakin sävellajissa kolmisointu, jonka pohjasävelenä on toonika ja johon kuuluvat lisäksi sävelasteikon kolmas ja viides sävel. Duuri- ja mollisävellajien I asteen soinnusta käytetään nimitystä toonikasointu. 

Esimerkiksi C-duurin toonikasoinnun eli C-duurisoinnun muodostavat sävelet C, E ja G, ja vastaavasti c-mollin toonikasoinnun eli c-mollisoinnun muodostavat C, Es ja G.
Normaalisti kadenssi päättyy toonikasointuun.

**Diatonisen asteikon sävelet**   

| toonika | supertoonika | mediantti | subdominantti | dominantti | submediantti | johtosävel |
**Stade Pierre de Coubertin** on urheiluhalli Pariisissa Ranskassa. Se on Paris Saint-Germain -käsipallojoukkueen kotihalli. Tällä hetkellä areenalla on kapasiteettia 4 000 katsojalle.

Historia
--------

Stade Pierre de Coubertin avattiin vuonna 1937 maailmannäyttelyä varten, ja se rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan aikana tapahtuneen pommituksen jälkeen. Hallia käytettiin pidätyskeskuksena Pariisin verilöylyn aikana vuonna 1961. Vuonna 1990 halliin tehtiin peruskorjaus, joka sisälsi uuden julkisivun, istumakapasiteetin lisäämisen 4 000 katselijaan ja useiden palveluiden lisäämisen.

Kesäparalympialaisissa 2024 halli toimii maalipalloturnauksen näyttämönä, jolloin istumakapasiteetti on 3 466.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PIERRE DE COUBERTIN STADIUM (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Le 17 octobre 1961 à Paris : une démonstration algérienne, un massacre colonial
3. ↑  Stade Pierre-de-Coubertin - Paris

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stade Pierre de Coubertin** Wikimedia Commonsissa

* Stade Pierre de Coubertin
**Sibelius Festival Golfo del Tigullio e Riviera** on Italiassa syys-lokakuussa järjestettävä musiikkijuhla, joka on nimetty säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan. Juhla kunnioittaa paitsi Sibeliusta, myös yleisesti pohjoismaista musiikkia.

Sibelius asettui helmikuussa 1901 perheineen Liguriaan Tigullionlahdella sijaitsevaan Rapalloon ja sävelsi siellä toista sinfoniaansa. Hänen oleskelunsa siellä on ollut herätteenä tälle hänen nimeään kantavalle musiikkijuhlalle, jonka italialainen säveltäjä Federico Ermirio on perustanut vuonna 2015. Juhlapaikkoina on kaksi kaupunkia, Chiavari ja Santa Margherita Ligure.

Ohjelmiston pääosa koostuu Sibeliuksen musiikista, mutta ohjelmistossa on ollut muutakin pohjoismaista Sibelius-henkistä musiikkia. Ohjelmassa on myös seminaareja, joiden aiheina on Liguriasta innoituksensa saaneita muiden alojen taiteilijoita.

Juhla on ollut tauolla koronaviruspandemian vuoksi, mutta suunnitelmana on järjestää se jälleen syksyllä 2023. Rapallossa toimii Orchestra di Rapallo "Jean Sibelius".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ertomaa, Rene: Sibeliuksen Italia.  *Suomen Kuvalehti*, 25.2.2022, nro 8. Artikkelin verkkoversio.
**Lukas Greiderer** (s. 8. heinäkuuta 1993) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä, olympiamitalisti sekä parisprintin maailmanmestari. Seuratasolla Greiderer edustaa HSV Absam Bergiseliä.

Greiderer sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksanneksi ja suurmäessä 13:nneksi. Joukkuekilpailussa hän saavutti pronssia. Parisprintissä hän voitti maailmanmestaruuden Johannes Lamparterin kanssa. Pekingin olympialaisissa 2022 Greiderer saavutti pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja oli suurmäen vastaavassa kilpailussa viides. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi.

Greiderer debytoi yhdistetyn maailmancupissa tammikuussa 2013 Seefeldin normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa ja sijoittui sijalle 42. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tšaikovskin kilpailussa tammikuussa 2014 11. sijallaan. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Hakubassa helmikuussa 2018 oltuaan kuudes. Kuukautta myöhemmin hän sijoittui Lahdessa kahdeksanneksi. Hän sijoittui viidenneksi kauden 2017–2018 viimeisessä osakilpailussa Schonachissa. Kaudella 2018–2019 hän saavutti samassa paikassa ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa oltuaan toinen. Joulukuussa 2020 hän sijoittui Ramsaun ensimmäisessä kilpailussa kolmanneksi. Helmikuussa 2021 hän sijoittui kolmanneksi Klingentahlin toisessa kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.

Continental Cupissa Greiderer on voittanut kolme osakilpailua: Rukalla maaliskuussa 2015, Planicassa helmikuussa 2016 ja Rukalla tammikuussa 2017. Hän voitti Continental Cupin kokonaiskilpailun kaudella 2014–2015 sekä oli kolmas kausilla 2013–2014 ja 2015–2016.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
**Sibirila** on maalaiskunta Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Manankoro sijaitsee lähellä Norsunluurannikon rajaa 125 kilometriä Bougounista etelään. Kunnassa on 30 800 ja keskuskylässä 6 500 asukasta (vuonna 2009).

Sibirilan kunta rajoituu pohjoisessa Bougounin piirin Yiridougoun ja Garalon, lännessä Yinindougoun ja idässä Kolondiéban piirin Fakolan kuntiin sekä etelässä Norsunluurannikkoon. Kunnan rajalla virtaa Baoulén sivujoki Degou.

Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaista 85 % on bambaroita. Lisäksi on fulbeja, senufoja, miniankoja, dogoneja ja boboja.

Manankoron kautta kulkee Bougounista Norsunluurannikon Odiennéen johtava maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Manankorossa pidetään viikoittain suuret markkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 11.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 11.6.2018.
3. 1 2  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Sibirila 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2005.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 11.6.2018.
Kartta Sibuyaninmerestä
**Sibuyaninmeri** on pieni epävirallinen merialue Filippiineillä, joka erottaa Visayasin saariryhmän Pohjois-Filippiinien Luzonin saaresta.

Sibuyaninmerta rajaavat etelässä Panayn saari, lännessä on Mindoro, itäpuolella on Masbate sekä pohjoisessa Marinduque ja Luzonin saaren Bicolin niemimaa.

Sibuyaninmeri on yhteydessä Tablasinsalmen kautta Sulunmereen lännestä, Isla Verden väylän kautta Etelä-Kiinan mereen luoteessa ja Jintotolon kanaalin kautta Visayaninmereen kaakossa. Rombloninsaaret ovat Sibuyaninmeressä.

Historia
--------

Sibuyaninmeressä sijaitseva Sibuyan.
Osa Leytenlahden taistelusta käytiin Sibuyaninmerellä 24. lokakuuta 1944, jossa japanilainen taistelulaiva Musashi upposi taistelussa ja muita vahingoittui.

Lähteet
-------

1. ↑  Sibuyan Sea: Philippines *Geographical Names*. Geographic.org. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Wukovits, John: Battle of Sibuyan Sea *Daily - WWII*.  14.10.2018. Warfare History Network.  Arkistoitu 24.10.2017. Viitattu 10.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sibuyaninmeri** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sibuyan Sea
Mahdollisuuksien tori -tapahtuman logo.
Tapahtuma 2010 Tampereella
**Mahdollisuuksien torit** ovat ilmaisia yleisötapahtumia, joiden tavoitteena on lisätä tietoisuutta globaaleista kysymyksistä. Mahdollisuuksien toreilla kansalaisjärjestöt esittelevät toimintaansa ja tarjoavat kävijöille osallistumis- ja vaikuttamiskeinoja.

Mahdollisuuksien toreja järjestetään vuosittain noin 20 paikkakunnalla ympäri Suomea. Paikkakunnat muodostavat Mahdollisuuksien tori -verkoston, jota koordinoi Fingo ry. Tapahtumiin osallistuu vuosittain noin 600 järjestöä ja noin 30 000 kävijää.*lähde?*

Vuodesta 2005 lähtien Helsingin Mahdollisuuksien tori on järjestetty Maailma kylässä -festivaaliin yhteydessä. Mahdollisuuksien toreilla on vuosittain teema, jolla halutaan nostaa esiin jokin globaaleihin kehityskysymyksiin ja yhteisvastuuseen liittyvää aihe. Teemoina on ollut esimerkiksi lasten oikeudet, oikeudenmukainen kauppa ja ilmastonmuutos.

Teemat
------

* 2012: Muuttoliikkeet ja pakolaisuus
* 2013: Ihmisoikeudet
* 2014: Nuoret ja työ
* 2015: Yhteisöllisyys

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä tori? *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 13.9.2015.
2. ↑  Historia *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry.  Arkistoitu 11.10.2013. Viitattu 13.9.2015.
3. ↑  Teema vuonna 2012: Muuttoliikkeet ja pakolaisuus *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 13.9.2015.
4. ↑  Teema vuonna 2013: Ihmisoikeudet *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry. Viitattu 13.9.2015. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Teema vuonna 2014: Nuoret ja työ *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry. Viitattu 13.9.2015. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Teema vuonna 2015: yhteisöllisyys *Mahdollisuuksientori.fi*. Kepa ry.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 13.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Mahdollisuuksien torin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Musiikkinäytteet"Saleel al-Sawarim"Ääninäyte kappaleesta "Saleel al-Sawarim".Äänitiedostojen kuunteluohjeet

**Maher Meshaal**, joka tunnetaan myös nimellä **Abu Hajar al-Hadrami**, oli saudiarabialainen Isis-järjestöön kuulunut laulaja ja lauluntekijä. Meshaalin säveltämää musiikkia käytettiin usein järjestön julkaisemilla videoilla taisteluista ja teloituksista. 

Saudi Gazette lehden mukaan Meshaal oli ennen liittymistään Isis-järjestöön huhtikuussa 2013 työskennellyt laulajana ja imaamina saudiarabialaisessa moskeijassa maan pääkaupunki Riadissa. Järjestön kannattajien Twitter-tilien mukaan hän kuoli Yhdysvaltojen tekemässä ilma-iskussa Syyrian Hasakassa. Toisten tietojen mukaan iskut tapahtuivat Deir ez-Zorin kaupungissa.

Meshaalin luomiin jihadistisiin kappaleisiin kuului esimerkiksi *Saleel al-Sawarem* tai *Saleel al-Sawarim*. Kappaleet tehtiin yksinomaan laulamalla, eikä niissä käytetty soittimia. Soittimien uskotaan olevan islamin mukaan haram eli kiellettyjä. Tyyliä kutsutaan nimellä nashid. Laulajan ääntä on muunnettu digitaalisesti siten, että kappaleeseen on saatu aikaan kuoromainen vaikutelma. Isis-järjestön nashidien julkaisija on vuonna 2013 perustettu Ajnad Media Foundation.

Lähteet
-------

1. ↑  Jay Akbar: His biggest hit! Song-writer who composed anthems for evil ISIS execution videos is blown up in a drone strike *Mail Online*.  14.7.2015. Viitattu 15.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Khaled Wassef: ISIS' chief singer and songwriter killed in Syria, activists say *CBS News*.  13.7.2015. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  The Islamic State's Head Songwriter Has Reportedly Been Killed in an Airstrike *VICE News*.  14.7.2015. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  Bryan Schatz: Inside the World of ISIS Propaganda Music *Mother Jones*.  9.2.2015. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)
**Tekopyhyys** tarkoittaa yleismerkityksessä viattomaksi tekeytymistä, vilpillisyyttä ja teeskentelyä tai myös tekohurskautta.

Kreikan kielen sana *hypokrisis*, suomeksi hypokrisia eli tekopyhyys, on alun perin tarkoittanut näyttelemistä näyttämöllä. Tekopyhyyden lailla näyttelijän ammattia on aikoinaan pidetty likaisena ja paheellisena, sillä näyttelijät esittävät jotakin muuta kuin todellisuudessa ovat. La Rochefoucauldin aforismin mukaan "tekopyhyys on paheen osoittamaa kunnioitusta hyveelle", millä hän tarkoitti, että teot, jotka vaikuttimiensa vuoksi ovat paheellisia, esitetään ikään kuin ne olisivat jotakin muuta.

Tekopyhyyteen on eri kulttuureissa ja moraalifilosofisissa suuntauksissa suhtauduttu varsin eri tavoin. Esimerkiksi juutalais-kristillisessä perinteessä tekopyhyys ja teeskentely kuuluvat tuomittavimpiin eettisiin rikkeisiin, kun taas esimerkiksi Machiavellin mukaan tekopyhyys on usein jopa toivottavaa, koska ruhtinaalle on hyödyksi näytellä vilpitöntä ja hurskasta ja muiden ihmisten tulee luulla ruhtinaan olevan sellainen. Filosofi Hannah Arendt on luonnehtinut tekopyhyyttä vakavaksi eettiseksi ongelmaksi ja on katsonut sen edustavan jopa ihmisen läpikotaista turmelusta. Arendtin mielestä tekopyhyys on paheiden pahe ja nimenomaan siksi, että kaikkien muiden paheiden paitsi tekopyhyyden alta voi vielä löytyä vilpittömyys. Tekopyhä ihminen on siten suorastaan juuriaan myöten turmeltunut.

Suomalaisista yhteiskuntatieteilijöistä muun muassa valtio-opin professori Pertti Ahonen on omaksunut Hannah Arendtin ajatukset tekopyhyyden syvästä pahuudesta. Ahosen mukaan tekopyhyyden torjunta vaatii tavoitetta kohti määrätietoisesti askeltavan inhimillisen pyrkimyksen, jonka prototyyppinä on filosofia, "rakkaus viisauteen". Hänen mukaansa tekopyhän ihmisen ideaalityyppiin liittyy silti myös muissa yhteyksissä ihailtuja ominaisuuksia, kuten vapaus herkkäuskoisuudesta ja sentimentalismista.

Katso myös
----------

* Kaksinaismoraali

Lähteet
-------

1. ↑  Kielitoimiston sanakirja (Artikkeli *Tekopyhä*. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0) Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy. Viitattu 26.1.2017.
2. 1 2 3 4  Ahonen, Pertti: Elämän työ epävarmuuksien maailmassa. Tampere: Tampere University Press, 2003. ISBN 951-44-5623-8. Viitattu 25.1.2017
3. ↑  Kastemaa, Heikki: Hypeä ja hypokrisiaa puolin jos toisinkin. Kulttuurinavigaattori 21.8.2006. Viitattu 25.1.2017
4. ↑  Simpson, Ruth: *Dirty Work: Concepts and Identities.* Identity Studies in the Social Sciences. Palgrave Macmillan, 2012. ISBN 9780230277137. S. 24.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Sitaatteja aiheesta **Tekopyhyys** Wikisitaateissa
**Väinö "Isi" Luutonen** (9. huhtikuuta 1889 Ruovesi – 22. elokuuta 1974 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa raittiusseura Taiston näyttämöllä, josta Luutonen siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin vuonna 1911. Lisäksi hän esiintyi useana kesänä Pyynikin kesäteatterissa. Luutonen jäi eläkkeelle Tampereen Työväen Teatterista vuonna 1955.

Luutosella oli pieni rooli seitsemässä elokuvassa. Luutonen näytteli muun muassa Tuomas-isäntää Wilho Ilmarin elokuvassa *Pitkäjärveläiset*. Hän näytteli myös laivapoikaa elokuvassa *Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta*, Salmista *Niskavuoren Hetassa* sekä Väinö Länsilehtoa viimeiseksi jääneessä elokuvassaan *Elokuu*.

Luutonen kuoli 85-vuotiaana vuonna 1974.

Filmografia
-----------

* *Paimen, piika ja emäntä*, 1938 (Ruuhiniemen isäntä)
* *Yrjänän emännän synti*, 1943 (tukkilainen)
* *Pikku-Matti maailmalla*, 1947 (renki-Kustaa)
* *Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta*, 1950 (Jantsu, laivapoika)
* *Pitkäjärveläiset*, 1951 (Tuomas, entinen talollinen)
* *Niskavuoren Heta*, 1952 (Salminen)
* *Elokuu*, 1956 (Väinö Länsilehto)

Lähteet
-------

1. ↑  Väinö Luutonen Elonetissä.
2. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 28.8.1974, s. 13. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 4.10.2018.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ukrajinska trybuna**, ukr. Українська трибуна, oli luetuimpia sanomalehtiä ukrainalaisten pakolaisen keskuudessa toisen maailmansodan jälkeisessä Saksassa. Lehti ilmestyi Münchenissä kerran viikossa vuosina 1946–1948 ja sen jälkeen kaksi kertaa viikossa elokuulle 1949 (yhteensä 219 numeroa). Julkaisija oli V. Pasitšnyk Yhdysvaltojen sotilasviranomaisten luvalla.

Ukrajinska trybuna käsitteli tapahtumia neuvosto-Ukrainassa, kansainvälistä politiikkaa ja ukrainalaisten emigranttien asioita. Se kertoi elämästä pakolaisleireillä ja julkaisi Ukrainan vastarintaliikkeen asiakirjoja. Toisinaan siinä oli liitteitä, joissa käsiteltiin kirjallisuutta ja taidetta, emigranttien opiskelijaliikettä ja Ukrainan nuorisoliikettä. Ensimmäiset päätoimittajat olivat Zenon Tarnavskyi ja Zenon Pelenskyi, ja lehteä avustivat muun muassa Mykola Hlobenko, Oleh Lysjak, O. Pytljar, Volodymyr Stah'iv, Danylo Tšaikovskyi, Bohdan Nyžankivskyi. Ajan oloon lehti päätyi Ukrainalaisten nationalistien järjestön (OUN, Bandera-ryhmittymä) vaikutuspiiriin, ja sen laatu heikkeni. Julkaisuyhtiö Ukrainska Trybuna julkaisi 1947–1948 kulttuurilehteä *Arka* yhdessä taiteellis-kirjallisen organisaation MURin julkaisukomitean kanssa.

Saman niminen lehti ilmestyi Puolassa Varsovassa 1921–1922.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ukraïns’ka trybuna *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 15.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Arka *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1984. Viitattu 15.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Ukraïns’ka trybuna (Warsaw) *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 15.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
Lukas Hagen
**Lukas Hagen** (s. 1962 Salzburg) on itävaltalainen viulisti.

Hagen opiskeli Mozarteumissa Helmut Zehetmairin johdolla ja valmistui vuonna 1983. Tämän jälkeen hän sai vuoden ajan täydentävää opetusta Gidon Kremeriltä. Lisäksi häntä opettivat Nikolaus Harnoncourt ja Walter Levin. Hagen perusti sisarustensa kanssa Hagen-kvartetin, jonka ensiviulisti hänestä tuli. Kvartetti solmi Deutsche Grammophonin kanssa eksklusiivisen levytyssopimuksen vuonna 1985.

Hagen on esiintynyt solistina Salzburgin Mozart-viikolla ja Salzburger Festspielessä. Hän on konsertoinut myös Italiassa, Saksassa, Englannissa ja Japanissa. Hän on toiminut Chamber Orchestra of Europen konserttimestarina. Vuonna 1999 Hagen sai nimityksen Mozarteumin professoriksi. Hän on usein pitänyt mestarikursseja ja tullut kutsutuksi kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisers Klassik: 100 Meisterwerke der Musik Joachim Kaiser
2. 1 2 3 4  LUKAS HAGEN, O.UNIV.PROF. (Arkistoitu – Internet Archive) Mozarteum
3. ↑  Hagen Quartett spielt Bartoks Sechstes Doris Kösterke


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Päivi Sinikka Heikinheimo** (o.s. **Kaivola**; s. 1. heinäkuuta 1938 Tampere) on suomalainen laulaja (mezzosopraano). Hän työskenteli pitkään lehtorina Sibelius-Akatemiassa.

Päivi Heikinheimo opiskeli pianonsoittoa Lahden musiikkiopistossa sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti siellä humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1962. Yksinlaulua hän opiskeli Antti Koskisen ja isänsä Tauno Kaivolan (1912–1995) johdolla. Hän on suorittanut lisäopintoja Italiassa ja Länsi-Saksassa Erik Werban ja Hermann Reutterin johdolla.

Heikinheimo piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1970 ja debytoi samana vuonna Suomen Kansallisoopperassa. Hänet tunnetaan lied- ja oratoriolaulajana sekä Suomessa että ulkomailla. Hän työskenteli lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1984 ja toimi laulun koulutuslinjan johtajana 1990–1996. Hän on myös suomentanut musiikkiaiheista kirjallisuutta.

Päivi Heikinheimon puoliso oli musiikkiarvostelija Seppo Heikinheimo.

Diskografia
-----------

* Lieder recital (1973)
* Oi muistatko vielä sen virren (1977)
* Lauluja rakkaudesta ja kuolemasta (2008)

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja* 2, s. 571. Otava, Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto*, s. 135. Otava, Helsinki 1997. ISBN 951-1-14518-5

Aiheesta muualla
----------------

* Päivi Heikinheimon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
**Päivi Tuulikki Björkenheim** (o.s. **Määttä**; s. 20. tammikuuta 1955 Hamina) on suomalainen taidemaalari.

Björkenheim on opiskellut TAIKissa 1987–1988, Vapaassa taidekoulussa 1988–1992. Lisäksi hän on opiskellut Suomessa ja ulkomailla arkeologiaa, dramaturgiaa ja tiedotusoppia. 

Björkenheimin töitä oli ensi kerran esillä 1992. Hän pitänyt näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän ollut Kuvataideakatemiassa tuntiopettajana sekä Vapaassa Taidekoulussa ensin maalauksen opettajana ja rehtorina 1995–1998.

Päivi Björkenheimin puoliso on muusikko Raoul Björkenheim.

Diskografia
-----------

* *Second Site.* Paul Schützen musiikkia, vokalisti. Virgin Records, Lontoo 1997.
* *Smart Symphony.* Omaa musiikkia, myös Raul Björkenheim ja Teemu Mäki. Helsinki 1997.

Julkaisuja
----------

* *Kivusta ja taiteesta: Kivunhoito.* Tammi 2000.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli.

### Viitteet

1. ↑  *Finlands ridderskaps och adels kalender 1992*, s. 93. Esbo 1991. ISBN 951-9417-26-5


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Usko Väinö Maukonen** (5. huhtikuuta 1877 Liperi – 4. lokakuuta 1929 New York) oli suomalainen kelloseppä.

Väinö Maukosen vanhemmat olivat opettaja Johannes Maukonen ja Maria Lovisa Auranen ja puoliso vuodesta 1907 Fanny Fribom. Maukonen alkoi kellosepän oppiin jo 12-vuotiaana Turussa. Sieltä hän siirtyi Loimaalle ja myöhemmin Tampereelle ja edelleen Helsinkiin. Ensimmäisen kerran Maukonen sai palkinnon valmistamastaan kellosta Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900. Hän siirtyi 1905 työskentelmään Hampuriin W. Bröckingin liikkeeseen, teki opintomatkan Lontooseen ja oltuaan vielä töissä Pariisissa ja Berliinissä palasi Helsinkiin K. Kallion kelloliikkeeseen 1906. Kokeiltuaan lyhyen aikaa oman kelloliikkeen pitämistä Maukonen meni Pietariin August Erikssonin palvelukseen. Maukonen asui ja työskenteli vuodesta 1916 pääasiassa Yhdysvalloissa. Hän lahjoitti 1927 tasavallan presidentin linnaan laivakronometrin, jonka hän oli valmistanut.

Lähteet
-------

1. 1 2  Blomstedt, Kaarlo, ym. (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto, IV osa: Malmström, K. R.–R.*, s. 48–49. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1932.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 5, p. 1425

Aiheesta muualla
----------------

* / Väinö Maukonen *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Stanley Lord
**Stanley Lord** (13. syyskuuta 1877 Bolton, Lancashire – 24. tammikuuta 1962) oli brittiläinen henkilö, joka tunnetaan parhaiten RMS Titanicin lähistöllä sen upotessa olleen SS Californianin kapteenina.

Ura
---

Lord aloitti uransa jo 13-vuotiaana pikkualuksilla. Vuonna 1906 hän sai kapteenin arvonimen. Vuonna 1911 hänestä tuli SS Californianin päällikkö. 14. huhtikuuta välisenä yönä klo 22.21 Californian oli pysähtyneenä kymmenen kilometrin päässä Titanicista havaittuaan kolme suurta jäävuorta saavuttuaan jääkenttäalueelle. Lord määräsi aluksen radistin Cyril Evansin varoittamaan muita alueella liikkuvia laivoja. Evansin lähetettyä varoituksen Titanicille hän sai Jack Phillipsiltä töykeän vastauksen viestiinsä, minkä seurauksena hän sammutti laitteistonsa ja meni nukkumaan.

Californianin miehistö huomasi myöhemmin Titanicin hätäraketit ja yritti raportoida niistä kapteenille, joka epäili rakettien olleen juhlaraketteja. Lord ei myöskään käskenyt herättää Evansia ja ottamaan yhteyttä Titaniciin, mitä on pidetty pääsyynä siihen, ettei Californian voinut pelastaa ajoissa Titanicin matkustajia. Californian lähti liikkeelle vasta kello 5.30 aamulla, jolloin Titanic oli jo uponnut tunteja aikaisemmin.

Aamulla Lord sai tiedon Titanicin uppoamisesta Frankfurt-nimiseltä laivalta. Klo 8.30 Californian saapui Carparthian luo ja pysytteli etäällä yrittäen turhaan etsiä eloonjääneitä ruumiiden joukosta. Lord joutui myöhemmin yhdessä Cyril Evansin kanssa kuulusteluihin, joissa heitä syytettiin välinpitämättömyydestä Titanicia kohtaan. Lord ja Evans kuitenkin vapautettiin kaikista syytteistä.

Lord jatkoi myöhemmin laivayhtiöiden palveluksessa vuoteen 1927 saakka. Hän kuoli 84-vuotiaana vuonna 1962. Hänet haudattiin Wallaseyn hautausmaalle Merseysideen.

Vuoden 1958 elokuvassa *Titanicin kohtalonyö* Stanley Lordia esitti Russell Napier.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee toisen maailmansodan aikaista kuorma-autoa. Muista samannimisistä malleista katso täsmennyssivu.* 

**Opel Blitz** on saksalaisvalmisteinen kuorma-auto. Automallin kehitti 1930-luvulla Adam Opel AG. Malli on ollut sikäli merkittävä, että se avulla pyrittiin standardisoimaan tietty perusversio. Saksassa oli käytössä noin sata erilaista automallia ennen toisen maailmansodan alkua, mistä seurasi huomattavia logistiikkapulmia.

Saksalaisia sotilaita Opel Blitzin kyydissä Italiassa.
Saksan armeijan Wehrmachtin kaikilla sotanäyttämöillä palvelleesta autosta kehiteltiin erilaisia versioita, kuten Allrad, joka oli nelivetoinen. Monet autot palvelivat erilaisissa käyttötarkoituksissa, kuten paloautoina, vielä sodan jälkeenkin. Tavallisesti Opel Blitz oli aseistamaton ja panssaroimaton kuljetusajoneuvo. Sodanaikaisia käyttötarkoituksia olivat olleet muiden muassa toimiminen kenttäambulanssina, korjaamoajoneuvona ja komentoajoneuvona.

Opel Blitzin toimintamatka oli 480 kilometriä, kahlauskyky 0,5 metriä ja maksiminopeus maantiellä 80 km/h. Moottori oli 73,5 hevosvoiman (55 kW) tehoinen kuusisylinterinen bensiinimoottori, ja miehistöksi riitti yksi henkilö, kuljettaja. Auton omamassa oli 3 290 kiloa.

Lähteet
-------

* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot*. Suom. Petri Kortesuo. Karisto Oy, 2009 ISBN 978-951-23-5145-9

### Viitteet

1. ↑  Trewhitt 2009, s. 279.
**Opava** (saks. *Troppau*, puol. *Opawa*) on Tšekissä Määrin-Sleesian läänissä sijaitseva kaupunki, jonka läpi virtaa Opava-joki. Aiemmin kaupunki oli Sleesian pääkaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan kaupungissa asui 56 450 asukasta.

Historia
--------

Ensimmäiset tiedot Opavasta ovat vuodelta 1195. Kaupunkioikeudet (Magdeburgin kaupunginoikeudet) sille myönnettiin vuonna 1224.

Talous ja kulttuuri
-------------------

Sijaintinsa vuoksi Opava palvelee keskuksena monille ympäröiville kylille ja kaupungeille sekä talouden että kulttuurin aloilla. Tšekin tasavallan vanhin museo sijaitsee Opavassa. Se avattiin yleisölle vuonna 1814. Perinnettä jatkaa myös Sleesian maakuntamuseo Opavassa, joka rakennettiin vuosien 1893–1895 aikana. Lisäksi kaupungissa on muun muassa Tiedeakatemian Sleesian instituutti ja Sleesian yliopisto.

Matkailu ja kielet
------------------

Kaupungissa ei puhuta joitakin palvelualojen paikkoja lukuun ottamatta juuri lainkaan englantia. Osa paikallisista puhuu kuitenkin jonkin verran saksaa. Noin parinkymmenen minuutin ajomatkan päässä sijaitsee Ostravan kaupunki, jossa on lentokenttä.

Lähteet
-------

* Title page *Statutary City Opava*. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Opava *citypopulation.de*. Viitattu 14.10.2020. (englanniksi)
Chan rotkoChan rotkon toinen pää.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Ierápetra, Lasíthi, Kreeta, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι Χα |
| Tyyppi | 
KanjoniView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Chan rotko** (kreik. Φαράγγι Χα, *Farángi Cha*, usein *Han rotko*) on rotko Thryptí-vuorilla Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren itäosassa Ierápetran kunnassa Lasíthin alueyksikössä lähellä saaren pohjoisrannikkoa ja Pacheiá Ámmoksen ja Vasilikín kyliä, noin 25 kilometriä kaakkoon Ágios Nikólaoksesta.

Chan rotkoa.
Rotkon pituus on noin 1,6 kilometriä ja korkeusero rotkon päiden välillä noin 230 metriä. Rotko on kapeimmillaan vain noin 30 senttimetrin levyinen ja leveämmissäkin kohdissa sen leveys on vain noin kolme metriä. Sen seinämien korkeus on noin 200–300 metriä. Rotko on hyvin vaikeakulkuinen ja sen läpi kulkeminen vaatii kiipeilyvarusteita. Rotkossa on yli 200 metriä korkea vesiputous, joka on Kreikan korkein.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ha Gorge *Cretan Beaches*. Viitattu 8.5.2017.
2. 1 2  Ha Gorge *Greeka.com*. Viitattu 8.5.2017.
3. ↑  Ha gorge *Destination Crete*. Viitattu 8.5.2017.
4. ↑  The Ha Gorge in East Crete, Climbing in Crete *Explore Crete*. Viitattu 8.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chan rotko** Wikimedia Commonsissa
Tverin kuvernementin kartta vuodelta 1800
Kuvernementin vaakuna
**Tverin kuvernementti** (myös *lääni*, ven. Тверская губерния, *Tverskaja gubernija*) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1929. Sen pinta-ala oli 62 375 neliökilometriä. Asukkaita oli 1 769 100 henkeä (vuonna 1897). Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Tverin kaupunki.

Vuonna 1775 perustettu Tverin käskynhaltijakunta korvattiin kuvernementilla vuonna 1796. Vuodesta 1803 lähtien se jakaantui 12 kihlakuntaan, joiden keskuksina toimivat Bežetsk, Kaljazin, Kašin, Kortševa, Ostaškov, Ržev, Staritsa, Toržok (Novotoržskin kihlakunta), Tver, Vesjegonsk, Vyšni Volotšok ja Zubtsov.

Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kuvernementin asukkaista 92,8 % oli venäläisiä ja 6,7 % karjalaisia. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja teollisuus.

Vuonna 1918 muodostettiin Kimryn ja Krasnyi Holmin kihlakunnat. Kaljazinin, Kortševan ja Zubtsovin kihlakunnat lakkautettiin vuonna 1922. Samalla Krasnyi Holmin ja Vesjegonskin kihlakunnat siirrettiin Rybinskin kuvernementtiin, josta ne jo seuraavana vuonna palautettiin takaisin Tverin kuvernementin yhteyteen. Vuonna 1924 lakkautettiin Krasnyi Holmin ja Staritsan kihlakunnat ja vuonna 1927 Kašinin kihlakunta. Kuvernementti lakkautettiin vuonna 1929 ja sen alue jaettiin Moskovan ja Läntisen alueen kesken.

Entistä kuvernementtiä vastaa pääpiirteissään nykyinen Tverin alue.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Entsiklopedija Brokgauza i Jefrona *brocgaus.ru*. Viitattu 25.12.2011. (venäjäksi)
2. 1 2  Demoskop Weekly *demoscope.ru*. Viitattu 24.12.2011. (venäjäksi)
3. ↑  Starinnyje karty Rossijskoi imperii *raremaps.ru*. Viitattu 24.12.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Venäjän keisarikunnan hallinnollinen jako |
| --- |
|  |
| Kuvernementit | 
* Arkangel
* Astrahan
* Aunus
* Baku
* Bessarabia
* Grodno
* Harkova
* Herson
* Holm
* Irkutsk
* Jaroslavl
* Jekaterinoslav
* Jelizavetpol
* Jeniseisk
* Jerevan
* Kaluga
* Kaunas
* Kazan
* Kiova
* Kostroma
* Kursk
* Kutaisi
* Kuurinmaa
* Liivinmaa
* Minsk
* Mogiljov
* Moskova
* Nižni Novgorod
* Novgorod
* Orenburg
* Orjol
* Penza
* Perm
* Pietari
* Pihkova
* Podolia
* Pultava
* Rjazan
* Samara
* Saratov
* Simbirsk
* Smolensk
* Stavropol
* Tambov
* Tauria
* Tbilisi
* Tobolsk
* Tomsk
* Tšernigov
* Tšernomorskaja
* Tula
* Tver
* Ufa
* Vilna
* Viro
* Vironmaa
* Vitsebsk
* Vjatka
* Vladimir
* Vologda
* Volynia
* Voronež

 |  |
|  |
| Oblastit (alueet) | 
* Akmolinsk
* Amur
* Batum
* Dagestan
* Don
* Fergana
* Jakutsk
* Kamtšatka
* Kars
* Kuban
* Primorje
* Sahalin
* Samarkand
* Semipalatinsk
* Semiretšje
* Syrdarja
* Taka-Baikal
* Taka-Kaspia
* Terek
* Turgai
* Uralsk

 |
|  |
| Kongressi-Puolan kuvernementit | 
* Kalisz
* Kielce
* Łomża
* Lublin
* Piotrków
* Płock
* Radom
* Siedlce
* Suwałki
* Varsova

 |
|  |
| Suomen suuriruhtinaskunta | 
* Hämeen lääni
* Kuopion lääni
* Mikkelin lääni
* Oulun lääni
* Turun ja Porin lääni
* Uudenmaan lääni
* Vaasan lääni
* Viipurin lääni

 |

 |
Japanilaisen NHK-televisioyhtiön tv-studion ohjaamo. Kuvattu 1987.**Tv-ohjaamo** (engl.  *Production Control Room* tai engl. *Master Control Room*) on television monikameratuotannossa tila, missä ohjaaja työskentelee kameraharjoituksen, nauhoituksen tai suoran lähetyksen aikana. Ohjaamo sijaitsee joko tv-studiossa tai ulkotuotantoautossa. Erikoistapauksissa tv-ohjaamo voidaan rakentaa muuallekin, kuten stadioneille tai jäähalleihin.

Tv-ohjaamossa sijaitsee ohjaamon pöytä, minkä ääressä istuvat ohjaaja, kuvaussihteeri (uusi yleistynyt nimike: tuotantokoordinaattori ) ja mikseri, usein myös tuottaja. Heidän edessään on monitoripaneeli, missä näkyvät kaikkien ohjelmassa käytettävien kuvalähteitten kuvat kuten kameroitten tai videoinserttien. Paneelissa sijaitsevat myös uloslähtevä kuva ja esikatselumonitori. Monitorilla tarkoitetaan tässä tv-ruutua. Ohjaajalla ja kuvaussihteerillä on mikrofonit, joitten avulla he ovat komentoyhteydessä kameramiehiin, studio-ohjaajaan ja muihin tv-studion tarkkaamotiloihin kuten kuva- ja äänitarkkaamoon. Kuvaussihteeri varoittaa tulevista kuvista, äänistä ja muista ohjelman tapahtumista. Tv-ohjaaja ohjaa kameramiesten työskentelyä, valitsee ohjelmassa käytettävät kuvat, komentaa, ja mikseri leikkaa kuvat ohjelmaan.

Joissakin tv-studioissa kaikki tarkkaamot sijaitsevat samassa tilassa. Ohjaamossa ovat siis myös kuva- ja valaistustarkkaamo sekä äänitarkaamo ja kuvanauhoituskoneet tai muut tallennusvälineet .

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Watts, Harris: *On Camera*. London: BBC Books, 1984.  ss. 112-115
3. ↑  Millerson, Gerald: *The Technique of TV Production*. London and Boston: Focal Press, 1982.  ss. 18-23
4. ↑  Korvenoja, Pekka:: *TV-kameratyön perusteet*. Helsinki: Helsingin Ammattikorkeakoulu Stadia, 2004.
5. ↑  Millerson, Gerald: *The Technique of TV Production*. London and Boston: Focal Press, 1982.  s. 20
**Tuzlan kantoni** (bosn. *Tuzlanski kanton*, serb. Тузлански кантон, kroatiaksi *Tuzlanska županija*) on yksi Bosnia ja Hertsegovinan valtioon kuuluvan Bosnia-Hertsegovinan federaation kymmenestä kantonista. Se sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan koillisosassa ja rajautuu Serbitasavaltaan, Brčkon piirikuntaan ja Zenica-Doboj’n kantoniin. Tuzlan kantonin pinta-ala on 2 649 neliökilometriä ja siellä on 477 278 asukasta (vuonna 2013). Kantoni jakautuu 13 kuntaan: Banovići, Čelić, Doboj Istok, Gradačac, Gračanica, Kladanj, Kalesija, Lukavac, Sapna, Srebrenik, Teočak, Tuzla ja Živinice. Pääkaupunkina toimii Tuzla.

Enemmistönä ovat bosniakit (60 %), seuraavaksi eniten on serbejä (29 %) ja kroaatteja (9 %). Serbejä asuu enimmäkseen Tuzlassa, kroaatteja lisäksi Živinicessa ja Srebrenikissä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Bosnia and Hercegovina Citypopulation.de. Viitattu 22.8.2015.
2. ↑  Posavina Canton Citypopulation.de. Viitattu 22.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuzlan kantoni** Wikimedia Commonsissa

Bosnia ja HertsegovinaBosnia ja Hertsegovinan federaation kantonit

* Una-Sana
* Posavina
* Tuzla
* Zenica-Doboj
* Bosnian Podrinje
* Keski-Bosnia
* Hertsegovina-Neretva
* Länsi-Hertsegovina
* Sarajevo
* Kantoni 10
**Torinon papyrus** (myös **Torinon kaanon** tai **Torinon kuningasluettelo**) on hieraattisilla hieroglyfeillä kirjoitettu papyrus. Se laadittiin mahdollisesti Ramses II:n hallituskauden aikana. Papyrus on saanut nimensä Torinon egyptiläisestä museosta, jossa sitä säilytetään nykyään. Papyruksen löysi Bernardino Drovetti Theban nekropoliista vuonna 1822. Tuolloin papyrus oli ilmeisesti melko hyvässä kunnossa, mutta sen siirtyessä Torinon museon kokoelmiin se oli hajonnut jo yli 160 osaan. Nykyään se on 170 cm pitkä ja 41 cm leveä.

Piirros Torinon papyruksesta
Torinon papyruksen merkitystä ei aiemmin ymmärretty, kunnes Jean-François Champollion aloitti sen tutkimisen. Vaikka hän sai kappaleet järjesteltyä, oli papyrus huonon kuntonsa takia hyvin puutteellinen. Papyruksesta on saatu kuitenkin luettua huomattavasti tietoa. Pääosa siitä on luetteloa ihmisten ja instituutioiden nimistä sekä näiden verotiedoista. Mielenkiintoisin osa papyruksesta on kuitenkin sen kääntöpuolella. Siellä on listattuna mm. jumalia, esi-isien henkiä sekä myyttisiä ja todellisia kuninkaita hallitusaikoineen. Papyruksen alku ja loppu on kuitenkin tuhoutunut, joten se kattaa vain osan kuninkaista. Papyruksessa on mahdollisesti ollut johdanto, joka on nykyisin kadonnut. Loppuosa on katkennut 17. dynastian ajalta, joten sen tarkkaa laatimisajankohtaa ei voida tietää. 

Koska kuningasluettelon alkuperästä ei ole tietoa, ei voida tietää, oliko luettelo sen kirjoittaman kirjurin itse laatima vai pelkkä kopio jo valmiista luettelosta. Luettelon kirjoittaminen veroraportin kääntöpuolelle on myös erikoista, sillä yleensä asiakirjat kirjoitettiin puhtaalle papyrukselle.

Torinon papyrus on merkittävä myös siksi, että se luettelee kaikki hallinneet kuninkaat. Monet faaraot (mm. Seti I ja Ramses II) laativat luetteloita "esi-isistään". Näillä luetteloilla oli kuitenkin enemmänkin poliittinen merkitys, sillä niihin valittiin vain vahvat ja kuuluisat kuninkaat ja vähemmän merkittävät tai muuten "epämieluisat" jätettiin kokonaan pois (mm. Akhenaten ja Tutankhamon). Torinon papyruksessa on mainittu jopa hyksokuninkaat, joita yleisesti vihattiin muinaisessa Egyptissä. Papyrus eroaa muista luetteloista myös siten, että siinä kuninkaat on ryhmitelty ja heidän hallitusaikansa on mainittu. Ryhmittely perustuu kuninkaiden hallituskaupunkeihin, eivätkä ryhmät vastaa Manethon käyttämiä dynastioita. Hallitusajat on ajoittain mainittu jopa kuukausien ja päivien tarkkuudella. 1. ja 2. dynastian kuninkaille on tosin annettu niin pitkiä hallitusaikoja, että ne tuskin pitävät paikkaansa.

Torinon papyrus on huonosta kunnostaan huolimatta yksi tärkeimmistä lähteistä muinaisen Egyptin kronologiaa tutkittaessa.
**Abu Qir** (arab. أبو قير‎, joskus myös **Abukir**) on pikkukaupunki Egyptissä Välimeren rannikolla Aleksandrian itäpuolella.

Maantiede
---------

Paikallinen moskeija.
Abu Qir sijaitsee Egyptissä Välimeren rannikolla noin 15 kilometriä Aleksandrian kaupungista itään. Jonkin matkaa länteen sijaitsee puolestaan Rosetta. Rannikolla sijaitsee Abu Qiristä Rosettan suuhaaran suulle jatkuva Abu Qirin lahti.

Historia
--------

Paikallisen linnoituksen vanhoja tykkejä.
Monet Abu Qirin mainitsevat historialliset lähteet ovat eurooppalaisten tai arabitaustaisten matkailijoiden matkakertomuksia heidän kulkiessaan rannikon reitillä Aleksandriasta Rosettaan. Eutykhios Aleksandrialainen mainitsee Abu Qirille Egyptiä fatimideilta suojelemaan lähetetyn laivaston. Arabeista sen mainitsee ensimmäisenä al-Idrisi. Paikkakunta mainitaan useissa eri kirjoitusasuissa. Joissakin lähteissä mainitaan ilmeisesti muinaisen Egyptin kaudella rakennettuja majakoita reitin varrella ja matkalla oli ilmeisesti maamerkkeinä käytettyjen tornien raunioita.

Abu Qir tuli kuuluisaksi Napoleonin Egyptin-sotaretken myötä. Horatio Nelsonin johtama brittilaivasto voitti ranskalaisen laivaston Abu Qirin taistelussa 1. elokuuta 1798. Maaliskuussa 1801 paikalla nousi maihin Egyptiin saapuva brittiarmeija. Abu Qir tunnettiin näihin aikoihin erinomaisena ankkuripaikkana, mutta Abu Qir oli vielä vain hyvin köyhä. Vieressä sijainnut Abu Qirin järvi kuivatettiin kokonaan vuoteen 1887 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 168. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
2. ↑  Abū Qīr Bay Encyclopaedia Britannica. Viitattu 8.7.2020. (englanniksi)
**Teollisuuskoulut** olivat vuosina 1885–1941 Suomessa toimineita teknillisiä oppilaitoksia, joissa koulutettiin työnjohtajia ja mestareita teollisuuden ja rakennustoiminnan palvelukseen.

Vuonna 1885 Suomen senaatti antoi asetuksen jolla perustettiin Suomeen kolme suomenkielistä ja kolme ruotsinkielistä teollisuuskoulua. Koulut olivat kaksivuotisia ja oppilailta vaadittiin vähintään 17 vuoden ikä, kansakoulun tiedot ja työskentely vähintään parin vuoden ajan jossain teknillisessä ammatissa. Kouluja perustettiin Helsinkiin, Turkuun, Viipuriin, Tampereelle, Vaasaan ja Kuopioon. Opetuskielenä oli suomi Tampereella, Viipurissa ja Kuopiossa; muissa kouluissa opetuskieli oli ruotsi. Taloudellisten syiden vuoksi koulujen perustaminen päätettiin porrastaa tapahtumaan vaiheittain ja viimeiseksi jäänyt Viipurin teollisuuskoulu aloitti toimintansa vasta 1898.

Teollisuuskouluissa järjestettiin myös iltaopetuksena erilaisia muun muassa sähköalaan ja höyrykoneiden käyttöön liittyviä erikoiskursseja. Kouluissa oli aluksi yleensä kaksi osastoa kone- ja rakennusosastot, mutta myöhemmin niihin perustettiin uusia osastoja esim. 1906 Tampereen teollisuuskoulussa alkoivat toimia kutomoteollisuuden, paperiteollisuuden ja teknokemiallisen teollisuuden osastot.

Vuonna 1911 teollisuuskouluista tuli kolmivuotisia. Samana vuonna perustettiin Tampereelle ylempää teollista koulutusta antava oppikoulupohjainen tekninen opisto joka toimi vuodesta 1915 samassa rakennuksessa kuin Tampereen teollisuuskoulu. Vuodesta 1923 lähtien riittävän hyvin arvosanoin teknisen opiston suorittanut oli oikeutettu pyrkimään Teknilliseen korkeakouluun. 

Vuonna 1941 voimaan tullut asetus muutti teollisuuskoulut teknillisiksi oppilaitoksiksi. Näissä oppilaitoksissa saattoi olla 2-vuotinen teknillinen koulu tai 3-vuotinen teknillinen opisto tai molemmat. Vuodesta 1943 lähtien teknillinen koulun tai teollisuuskoulun suorittaneet olivat teknikoita ja teknillisen opiston suorittaneet insinöörejä.

Lähteet
-------

* Savonia-ammattikorkekoulu: 120 vuotta tekniikan opetusta
* Erkki Ojanen: Merenkulun opetus 130 vuotta ja tekniikan opetus 100 vuotta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Teollisuusneuvos** on Suomessa sekä valtionhallinnossa esiintyvä virkanimike että henkilölle myönnettävä arvonimi.

Teollisuusneuvoksen arvonimi
----------------------------

*Teollisuusneuvos* on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 2. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.

Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1930 ylitarkastaja Lauri Kuoppamäelle. Vuosien 1918–2013 aikana teollisuusneuvoksen arvonimi on myönnetty 446 henkilölle.

Teollisuusneuvoksen virkanimike
-------------------------------

Teollisuusneuvos on myös virkanimike kauppa- ja teollisuusministeriössä sekä työ- ja elinkeinoministeriössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Seppo: *Valtionhoitajan ja tasavallan presidenttien 1918–2005 myöntämät arvonimet*, s. 258. Alavus: Aholis Oy, 2006. ISBN 952-91-9535-4.
2. ↑  Teollisuusneuvokset (Talouselämän vaikuttajat) *Biografiakeskus*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Luettelot myönnetyistä arvonimistä vuoteen 2012 saakka. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.
4. ↑  Myönnetyt arvonimet 1993–2013. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2014.