recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gustaf Viktor Toppelius** (23. joulukuuta 1825 Oulu – 25. helmikuuta 1906 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Toppeliuksen vanhemmat olivat Oulun kaupunginlääkäri, lääketieteen tohtori, professori Gustaf Toppelius ja Maria Calamnius ja puoliso vuodesta 1860 Jenny Hedvig Carolina Morsing. Toppelius tuli 1842 oppilaaksi Haminan kadettikouluun ja määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 2. ratsastavan tykistöprikaatiin. Sen mukana hän osallistui Unkarin vallankumouksen kukistamiseen 1849. Vuonna 1850 Toppelius sai siirron Siperian linjakasakkajoukkoihin, mistä hänet komennettiin huhtikuussa 1852 aliluutnanttina tilapäiseksi kertaajaksi Haminan kadettikouluun.

Vakinaiseksi opettajaksi kadettikouluun Toppelius hyväksyttiin vuoden 1853 alussa ja hän toimi tehtävässä peräti 36 vuotta. Toppelius opetti tykistö- ja linnoitusoppia ja tekniikkaa 1853–1889, ruotsia 1856–1865, historiaa 1858–1889, maantiedettä 1864, Venäjän maantiedettä ja historiaa 1868–1878 sekä piirustusta 1880–1889. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1854, alikapteeniksi 1857, kapteeniksi 1861, everstiluutnantiksi 1869 ja everstiksi 1873. Toppelius sai eron kadettikoulun opettajan virasta ja sotapalveluksesta kenraalimajurina keväällä 1889.

Toppelius oli Haminan kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1881 ja 1884–1888 ja osallistui muutenkin aktiivisesti kaupungin ja sen asukkaiden olojen kehittämiseen. Reserviin siirryttyään hän muutti Helsinkiin. Toppelius opiskeli Helena Blavatskyn maailmankatsomusta, kirjoittaen siitä tutkielman *Är en kungsväg till vetande möjlig? En fråga, besvarad af erfarenheten i våra dagar* (1891), joka oli ensimmäisiä Suomessa ilmestyneitä aiheeseen liittyviä teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gustaf Viktor Toppelius *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 3.5.2020)
**Kauno Uusipaikka** (7. maaliskuuta 1920 Vimpeli – 2. heinäkuuta 2007 Turku) oli suomalainen kirjailija, vakuutusvirkailija ja kauppias.

Uusipaikka perusti ensimmäisen kauppansa 1945 kotitalonsa peräkamariin. Hän perusti 1947 kaupan Vimpelin Lakaniemeen ja 1949 toisen kaupan Alajärven Kaartuselle. Vuonna 1954 hän muutti perheineen Lapuan Honkimäelle ja avasi siellä kaupan 1955. Hän suoritti 1954 vakuutustutkinnon ja toimi sitten vakuutusyhtiö Sammon tarkastajana. Hänestä tuli Sammon piiritarkastaja 1962 ja hän oli Sammon Lapuan konttorin johtajana lähes 10 vuotta. Sittemmin Uusipaikka oli Turussa vakuutusyhtiö Verdandin asiamiehenä 1975–1983 sekä vakuutusyhtiö Turvan asiamiehenä. Hän oli vuodesta 1991 alkaen Varsinais-Suomen Lähivakuutuksen asiamiehenä.

Teoksia
-------

* *Santeri Melekosen elämänmuoto*. Alea-kirja, Helsinki 1984
* *Piippumiehen vuodenajat : Santeri Melekosen elämänmuoto 2*. Alea-kirja, Helsinki 1986
* *Juhannushäät : Laka-Harjun kylän elämän kirjoa syksystä kesään* : romaani. Alea-kirja, Helsinki 1988
* *Kotirannan tarinat*. Kauno Uusipaikka, Turku 2007, 2. painos 2012

Lähteet
-------

1. 1 2  Helemi Lapuan historiallinen tietokanta : Kauno Uusipaikka (1920–2007) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Kirjasampo.fi : Kauno Uusipaikka
**Wilho Tikander** (20. huhtikuuta 1904 Biwabik, Minnesota – 16. joulukuuta 1965 Chicago) oli amerikansuomalainen lakimies, joka toimi jatkosodan aikana CIA:n edeltäjän OSS:n Tukholman-toimiston päällikkönä.

Tikander syntyi pohjois-Minnesotan rautakaivosalueella. Hänen isänsä oli tullut Suomesta 1880-luvulla Yhdysvaltoihin ja avannut vuonna 1904 kaivoksissa työskennellyttä suomalaisväestöä palvelleen kaupan Minnesotan Evelethissä. Tikanderin perhe oli mukana muun muassa paikallisen amerikansuomalaisen työväenliikkeen toiminnassa.

Tikander opiskeli työn ohella ja suoritti oikeustutkinnon Chicagon DePaulin yliopistossa 1935. Hän muutti sitten Washingtoniin ja työskenteli liittovaltion Goverment Accounting Officen palveluksessa. Tikander valmistui lakitieteen tohtoriksi Georgetownin yliopistosta 1936. Hän oli sitten Washingtonissa Yhdysvaltain oikeusministeriön antitrustiosaston palveluksessa 1939–1942 ja valmisteli muun muassa tupakkayhtiöitä vastaan nostettuja oikeusjuttuja.

Vuosina 1942–1945 Tikander toimi Yhdysvaltain Ruotsin-suurlähettilään erityisavustajana ja OSS:n Tukholman-toimiston päällikkönä. Hän tapasi jatkosodan aikana 1943–1944 Tukholmassa säännöllisesti muun muassa Urho Kekkosta ja vaihtoi tämän kanssa mielipiteitä ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä. 

Tikander tapasi syksyllä 1944 Tukholmassa salaa everstejä Aladár Paasosta ja Reino Hallamaata. Paasonen ja Hallamaa myivät amerikkalaisille Neuvostoliittoa koskevaa tiedustelumateriaalia, jota oli kuljetettu Ruotsiin Operaatio Stella Polariksen yhteydessä. Joulukuun alussa 1944 OSS osti suomalaisilta 1 500 sivua neuvostomateriaalia ja sotilaallisia sekä diplomaattikoodiavaimia. 

Sodan jälkeen Tikander palasi Yhdysvaltoihin ja oli vuonna 1948 kongressivaaliehdokkaana Minnesotassa. Hän toimi aluksi CIA:n konsulttina, mutta palasi sitten Chicagoon toimien siellä lakimiehenä. 1960-luvun alussa hän oli tuomarina Chicagossa ("magistrate in the Cook County Circuit court’s land title section") ja hän kuoli siellä sydänkohtaukseen joulukuussa 1965.

Lähteet
-------

* Armas Holmio Biographical File, Tikanderin syntymä- ja kuolinvuodet
* Tikanderin muistokirjoitus *Tikander, 61, magistrate, dies in Loop, Served Dept. of Justice and CIA*, Chicago Tribune 17.12.1965 (The Education Forum, Operation Stella Polaris)
* Matthew Aid : Stella Polaris and the Secret Code Battle in Postwar Europe, Intelligence and National Security Volume 17, Issue 3, 2002
* Robert Brantberg : Käärmeenpesä - Suomen sotilastiedustelu ja suurvaltojen salainen sota, 1. luku
**Nagqu Dagringin lentoasema** on suunnitteilla oleva lentoasema, joka rakennetaan Senin kaupunkipiirin lähelle prefektuuritason kaupunki Nagquun Tiibetiin. Rakennustöiden on ilmoitettu alkavan vuonna 2012. Lentoasema rakennetaan 4 436 metrin korkeuteen meren pinnan yläpuolelle, joten siitä tulee korkeimmalla paikalla sijaitseva lentoasema maailmassa. Lentoasema tulee sijaitsemaan noin sata metriä korkeammalla kuin vuoteen 2013 asti korkeimmalla sijaitseva Qamdo Bamdan lentoasema, joka sijaitsee myös Tiibetissä. Vuonna 2013 Daocheng Yadingin lentoasema Sichuanin maakunnassa nousi maailman korkeimmalla sijaitsevaksi lentoasemaksi 4 411 metrin korkeuteen.

Vuonna 2015 on ilmoitettu, että tämän lentoaseman rakentamissuunnitelmat jäädytettiin turvallisuuteen liittyvistä varotoimenpiteistä johtuen, eikä niitä jatketa ennen kuin tekniset standardit on saavutettu tälle tyypilliselle lentoasemalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kiina rakentaa lentokentän maailman katolle *Helsingin Sanomat*.  27.12.2011. Viitattu 27.12.2011.
2. ↑  China opens world's highest civilian airport  16.9.2013. reuters.com. Viitattu 17.11.2015. (englanniksi)
3. ↑  Three new airports for Tibet confirmed  12.6.2018. freetibet.org. Viitattu 5.9.2019. (englanniksi)
**Wilkinsonin katalyytti** eli **klorotris(trifenyylifosfiini)rodium(I)** (C54H45ClP3Rh) on rodiumin kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa erityisesti vedytysreaktioissa. Yhdiste on nimetty kehittäjänsä Geoffrey Wilkinsonin mukaan.

Ominaisuudet
------------

Kiinteää Wilkinsonin katalyyttiä
Wilkinsonin katalyytti on huoneenlämpötilassa punaista kiteistä ainetta. Yhdiste on muodoltaan tasoneliömäinen 16 elektronin kompleksi ja keskusatomina olevaan rodiumiin on sitoutunut yksi kloroligandi ja kolme trifenyylifosfiiniligandia. Yhdiste hapettuu ilmassa hitaasti dimeeriksi ja myös vesi reagoi Wilkinsonin kompleksin kanssa. Yhdiste liukenee kloorattuihin hiilivetyihin, aromaattisiin hiilivetyihin ja hieman niukemmin alkoholeihin ja asetoniin. Rodiumiin liittyneet trifenyylifosfiiniligandit on helposti korvattavissa muilla ligandeilla, mihin perustuu yhdisteen käyttö katalyyttinä. Myös kloroligandi voi korvautua esimerkiksi bromidilla tai jodidilla.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Wilkinsonin katalyyttiä valmistetaan kuumentamalla rodium(III)kloridia ja trifenyylifosfiinia etanoliliuoksessa. Yhdiste kiteytyy liuoksesta ja voidaan erottaa.

Wilkinsonin katalyytti on runsaasti käytetty katalyytti alkeenien ja alkyynien vedytyksissä, hydrosilyloinneissa, hydroformyloinneissa, katekoliboraanin tai pinakoliboraanin kanssa hydroboraatioissa ja alkeenien isomeroinneissa. Vedytyksissä aktiivisessa katalyytissä yksi trifenyylifosfiiniligandeista on korvautunut vedyllä hapettavalla additiolla, jolloin rodium hapettuu hapetusluvulta +I hapetusluvulle +III. Tämän jälkeen alkeeni tai alkyyni koordinoituu rodiumiin ja seuraa protoninsiirtoreaktio. Katalyyttisen syklin viimeinen vaihe on pelkistävä eliminaatio, jossa pelkistynyt hiilivety irtoaa katalyytistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kevin Burgess, Wilhelm A. Van der Donk, Chul-Ho Jun & Young Jun Park: *Chlorotris(triphenylphosphine)-rhodium(I), e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Teoksen verkkoversio Viitattu 30.1.2015
2. 1 2  John Hartwig: *Organotransition Metal Chemistry*, s. 578–580, 682, 695–697. University Science Books, 2010. ISBN 978-1-891389-53-5. (englanniksi)
3. 1 2  Robert H. Crabtree: *The Organometallic Chemistry of The Transition Metals*, s. 242–243. 4th Edition. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-471-66256-9. (englanniksi)
4. 1 2  Hermann Renner, Günthere Schlamp, Ingo Kleinwächter, Ernst Drost, Hans Martin Lüschow, Peter Tews, Peter Panster, Manfred Diehl, Jutta Lang, Thomas Kreuzer, Alfons Knödler, Karl Anton Starz, Klaus Dermann, Josef Rothaut, Ralf Drieselmann, Catrin Peter & Rainer Schiele: *Platinum Group Metals and Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 30.1.2015
5. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 374, 812. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
**Nahalal** on mošav Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 895.

Maantiede
---------

Nahalal sijaitsee Jisreelin tasangon länsiosassa Israelin pohjoisosassa.

Historia
--------

Maanviljelijöitä vuonna 1946.
Nahalal mainitaan paikannimenä Raamatussa esimerkiksi Joosuan kirjassa. Raamatullisen Nahalalin nykyistä sijaintia ei kuitenkaan tunneta. Nykyinen Nahalalin mošav perustettiin vasta vuonna 1921. Ensimmäiset 80 paikalle muuttanutta perhettä saivat 25 eekkeriä maata perhettä kohden. Samalle paikalle olivat aikaisemmin yrittäneet rakentaa asuntoja esimerkiksi arabit, mutta huomattava hankkeet estänyt ongelma alueella oli malaria. Malariasta päästiin kuitenkin eroon kuivattamalla paikalliset suot. Maatalous laajeni, kun alueelle porattiin kaivoja ja se liitettiin alueellisen vesiverkkoon 1930-luvulla. Vuonna 1929 paikalla aloitti puolestaan toimintansa maatalouskoulu.

Nahalalin asemakaavan suunnitteli arkkitehti Richard Kauffman ja monet myöhemmät ennen vuotta 1948 rakennetut mošavat noudattelivat samaa esimerkkiä. Asemakaava perustuu ympyröihin. Keskimmäisen ympyrän sisällä ovat julkiset rakennukset, kuten koulu, hallinnolliset rakennukset ja varastot. Seuraavan ulkoympyrän sisällä ovat kotitalot ja sitä seuraavalla maatalousrakennukset. Niitä seuraa vielä laajempi ympyrä, jolla sijaitsevat pellot ja puutarhat. Nahalal ja Degania ovat olleet Israelin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2000.

Talous
------

Mošavan asukkaat harjoittavat maataloutta. Paikalla kasvatetaan esimerkiksi maitokarjaa, siipikarjaa, hedelmäpuita, viljaa ja kukkia.

Väestö
------

Nahalalin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 895. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 925 ja vuonna 1969 1 020.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 14 Mel-Nas*, s. 735. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Degania & Nahalal *World Heritage Centre - Tentative Lists*. Unesco. Viitattu 11.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 11.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nahalal** Wikimedia Commonsissa
Kelpoisuusmaasto yhden geenin mukaan katsottuna. Evoluutio pyrkii viemään populaatiota kohti kelpoisuusmaaston huippua.
**Kelpoisuusmaasto** on ajatus siitä, että eri geenien yhdistelmät koostavat ikään kuin kartan. Jos geeniyhdistelmä auttaa eliötä sopeutumaan hyvin ympäristöönsä, säilymään hengissä siinä ja tuottamaan jälkeläisiä, geeniyhdistelmä on kelpoisuuskartassa korkealla. Jos geeniyhdistelmä on eliön kannalta huono, se on kelpoisuuskartassa matalalla.

Monien lajien ekologiset lokerot ovat kelpoisuusmaaston huippuja. Yhdensuuntaisevoluutio liittyy lajien sopeutumiseen ympäristöön. Voidaan ajatella, että tavallinen hyppyrotta ja pussihyppyrotta ovat samoissa kelpoisuusmaaston paikoissa, vaikka ovatkin alkujaan hyvin erityyppisiä nisäkkäitä. Pienikokoiselle hyönteissyöjälle ja suurikokoiselle pedolle on laadittava erilainen kelpoisuusmaasto. Ympäristönmuutos muuttaa kelpoisuusmaastoa. Käytännössä kelpoisuusmaastot ovat hyvin moniulotteisia, koska eliöissä on lukuisia geenejä. Näin niitä on vaikea visualisoida.

Kelpoisuusmaastossa on monia kaukana toisistaan olevia huippuja. Lajien kehityksen uskotaan olevan siirtymistä taspainotilasta toiselle.
Uskotaan, että vain suhteellisen pienet populaatiot voivat vaihtaa paikkaa kelpoisuusmaaston huipulta toiselle. Kelpoisuusmaaston ja vaihtuvien taspainotilojen ajatuksen loi Sewall Wright vuonna 1932.

Oletetaan esimerkiksi, että on savanni, jossa kirahvit elävät syömällä puiden lehtiä. Pitkäkaulainen ja pitkäjalkainen kirahvi ylettyy syömään parhaiten puiden lehtiä, ja pysyy parhaiten hengissä, ja tuottaa parhaiten jälkeläisiä. Näin sen kelpoisuus eli sopeutuneisuus ympäristöönsä on suuri. Esimerkissämme kirahvilla on pitkäkaulaisuutta säätelevä geeni ja pitkäjalkaisuutta säätelevä geeni. Kelpoisuushuippu (tai toisessa tarkastelussa laakso) on pitkäkaulaisen, pitkäjalkaisen kirahvin kohdalla. Hyvin lyhytkaulainen kirahvi ei pärjää savannilla ja kuolee pian sukupuuttoon. Mutta tässä geenitarkastelussa on kolmaskin tekijä: jos kirahvi on hyvin suuri, se on vaarassa kuolla nälkään.

Katso myös
----------

* Kelpoisuus
* Luonnonvalinta

Lähteet
-------

1. ↑
Boucle du Baoulé

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Mali |
| Pinta-ala | 
3 330,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1982View and modify data on Wikidata  |
| Luokitus | 
Maailmanperinnön aieluettelon kohde (d) (8. syyskuuta 1999)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Boucle du Baoulé Kayesin alueen kartalla.
**Boucle du Baoulé** on kansallispuisto ja Unescon biosfäärialue Malin länsiosassa. Nimensä mukaisesti se sijaitsee Baouléjoen mutkassa.

Vuonna 1982 perustetun biosfäärialueen pinta-ala on 533 037 hehtaaria, puskurivyöhykkeineen ja siirtymäalueineen 2 500 000 hehtaaria. Sen ydin koostuu kolmesta suojelualueesta, jotka ovat Kongosambougou pohjoisessa (235 115 ha), Fina kaakossa (104 943 ha) ja Badinko lounaassa (192 979 ha). Mandinguen ylängöllä sijaitsevan alueen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensas-, metsä- ja puusavannia sekä jokivarsien galleriametsiä. Eläinkunta on kärsinyt suuresti maanviljelyn, karjanhoidon ja metsästyksen seurauksena. Alueella on myös lukuisia arkeologisia kohteita.

Lähteet
-------

1. ↑  La Boucle du Baoulé *Unesco World Heritage Centre*. Viitattu 11.4.2018.
2. ↑  Boucle du Baoulé *Unesco MAB Biosphere Reserves Directory*. Viitattu 11.4.2018.
3. ↑  Parcs et réserves du Mali *protectedplanet.net*.  Arkistoitu 16.2.2018. Viitattu 11.4.2018.
4. ↑  *Carte Culturelle de Mali: Esquisse d’un Inventaire du Patrimoine Culturel National*, s. 23–24. Bamako: Ministère de la Culture du Mali. Teoksen verkkoversio.
**Basilique Notre-Dame de la Paix de Yamoussoukro** on katolinen kirkko Norsunluurannikon pääkaupungissa Yamoussoukrossa. Kirkko on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan maailman suurin, sillä sen pinta-ala ja kupolin korkeus ylittävät esikuvansa Vatikaanin Pietarinkirkon mittasuhteet. Rakennuksen korkeus kupolin huipulla olevan ristin kärjestä mitattuna on 158 metriä, pinta-ala 30 000 m², ja istumapaikkoja on 7 000 hengelle, minkä lisäksi tilaa on vielä 11 000 sanankuulijalle.

Yamoussoukron kirkko ei ole katedraalikirkko, sillä piispanistuin sijaitsee läheisessä Yamoussoukron Pyhän Augustinuksen katedraalissa.

Historia
--------

Norsunluurannikon pitkäaikainen ensimmäinen presidentti Félix Houphouët-Boigny siirsi maan pääkaupungin Abidjanista syntymäkyläänsä Yamoussoukroon, jonne hän halusi rakentaa maailman suurimman kirkon. Notre Dame de la Paix'n basilika rakennettiin 1985–1989, ja sen suunnitteli libanonilainen arkkitehti Pierre Fakhoury. Paavi Johannes Paavali II vihki kirkon 10. syyskuuta 1990. Rakennusmateriaali, kuten marmori, tuotettiin ulkomailta Italiasta ja Ranskasta. Rakentamisen kalleutta (740 miljoonaa Ranskan frangia) on arvosteltu köyhyydestä ja alikehittyneisyydestä kärsivässä maassa. Kirkon tarpeellisuuskin on kyseenalainen, sillä maan vähälukuisista kristityistä vain 17 prosenttia on katolisia, ja kirkkoa on käytetty vain kahdesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Church Guide: Our Lady of Peace Basilica, Yamoussoukro, haettu 8.9.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)  Kiistanalaista on, onko Vatikaanin Pyhän Pietarin kirkko suurempi, mutta Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Yamoussoukron kirkko pitää ennätystä nimissään maailman suurimpana kirkkona, ja se on valmistuttuaan ohittanut aikaisemman ennätyksenhaltijan, Pyhän Pietarin basilikan.
2. 1 2   Nicolas Janberg's Structurae, haettu 8.9.2007
3. 1 2  Church Guide: Our Lady of Peace Basilica, Yamoussoukro, haettu 8.9.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Juho Takkunen: Aluepolitiikan kauhuesimerkki löytyi Länsi-Afrikasta. Yle uutiset 13.5.2018
5. ↑  Vatican City TravelGuide, haettu 20.9.2007
6. ↑  Cote d'Ivoire. The World Fact Book (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 13.5.2018

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Notre-Dame de la Paix**.
* La Basilique Notre Dame de la Paix(ranskaksi)
Söderöra, yksi Roslagenin saarista.
**Roslagen** on saaristo ja siihen rajautuva rannikkoalue Ruotsin itärannikolla Uplannin edustalla. Sen katsotaan alkavan etelässä Danderydistä ja ulottuvan pohjoisessa Östhammariin. Tukholman saariston pohjoisosa kuuluu Roslageniin, samoin kuin osia Norrtäljen, Vaxholmin, Österåkerin ja Östhammarin kunnista. Sen suurimpia saaria ovat Gräsö, Singö ja Väddö.*lähde?*

Historiallisesti nimeä käytettiin Ruotsissa koko Itämeren rannikosta kuin myös Mälarenin rannoista. Nimi juontuu erään teorian mukaan sanasta *Roden,* jolla tarkoitettiin eräänlaista rannikon ruotulaitosta. Tämä merkitsi sitä, että jokainen tällainen *skeppslag* eli laivakunta oli velvollinen asettamaan tietyn määrän aluksia rannikon puolustamiseen vihollisen uhatessa mereltä. Nimessä Roslagen on siis yhdistetty sanat *Roden* ja *skeppslag*. Suomen ja viron Ruotsia tarkoittavat sanat juontuvat *Roden*-sanan alkuperästä, muinaisruotsin sanasta \**roþs-*, tai todennäköisemmin sen vanhemmasta, kenties muinaisnorjalaisesta, muodosta, joka on mahdollisesti lainattu vielä myöhäiskantasuomeen.

Ruotsalaiset kutsuvat Norrtäljeä joskus Roslagenin "pääkaupungiksi".*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Erkki Itkonen (toim.): *Suomen sanojen alkuperä*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992-2000. ISBN 951-717-692-9.
2. ↑  Petri Kallio (kirj.); Joonas Ahola, Frog (toim.): "The Diversification of Proto-Finnic", *Fibula, Fabula, Fact: The Viking Age in Finland*, s. 155-168. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Yleissivusto (ruotsiksi)
* Veneilijöille sivusto (ruotsiksi)
* Mökkejä alueella (Arkistoitu – Internet Archive)
* Paikallisradio (ruotsiksi)
**Seppo Mikael Keskiruokanen**, aikaisemmin **Keski-Ruokanen** (s. 6. marraskuuta 1951 Rovaniemi) oli Riihimäen kaupunginjohtaja vuodesta 2000 vuoden 2016 marraskuuhun, jolloin hän jäi eläkkeelle.

Keskiruokanen oli Espoon kaupungin suunnitteluinsinööri vuosina 1975–1983, Kouvolan apulaiskaupungininsinööri vuosina 1983 ja 1984 ja Riihimäen apulaiskaupunginjohtaja vuosina 1984–2000. Hän oli Teknillisen korkeakoulun erikoisopettaja vuosina 1989–1991. Koulutukseltaan Keskiruokanen on tekniikan tohtori. Vuodesta 1992 hän on ollut dosentti. Vuonna 2007 hän kieltäytyi, kun häntä pyydettiin hakemaan Hyvinkään kaupunginjohtajan virkaa. Keskiruokanen (silloin vielä Keski-Ruokanen) pääsi ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta vuonna 1970. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1977 lähtien Marjatta Anneli Pullin kanssa, heillä on vuonna 1991 syntynyt poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 369-370. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Sami Sulkko on uusi kaupunginjohtaja. Riihimäki, 6.6.2016. (Arkistoitu – Internet Archive)(Viitattu 28.4.2018)
3. ↑  Harva insinööri päätyy kunnanjohtajaksi (Arkistoitu – Internet Archive). Tekniikka&Talous 8.12.2006 (käyttäjätunnuksella)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Spes Patriae 1970 s. 384
**Boubacar Alpha Bah** (kutsumanimeltään *Bill*, s. 20. maaliskuuta 1941) on malilainen taloustieteilijä ja ministeri.

Bah opiskeli taloustieteitä Pariisin ja Caenin yliopistoissa. Palattuaan Maliin vuonna 1978 hän työskenteli omissa yrityksissään ja kansainvälisten kehitysyhteistyöjärjestöjen konsulttina. Bah on toiminut Malin edustajana Länsi-Afrikan keskuspankissa BCEAO:ssa ja Maailmanpankissa, yksityissektorin edistämisestä vastaavana apulaisministerinä vuosina 1992–1992, Bamakon viidennen kunnan pormestarina vuodesta 2009 ja Malin kuntaliiton puheenjohtajana vuodesta 2010.

Bah on entinen Malin työn puolueen ja ADEMA:n aktivisti. Hänet nimitettiin Boubou Cissén hallituksen aluehallinto- ja desentralisaatioministeriksi toukokuussa 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Boubacar Alpha BAH, Ministre de l’Administration territoriale et de la Décentralisation *Malijet.com*. Viitattu 4.1.2020.
2. ↑  Mali: qui sont les nouveaux ministres? *Malijet.co*. Viitattu 4.1.2020. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Faites connaissance avec les noveaux membres du gouvernement (suite) *Infodebo*. Viitattu 4.1.2020. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Mali: le nouveau gouvernement de Boubou Cissé dévoilé *Jeune Afrique*. Viitattu 4.1.2020.
**Konodimini** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 20 kilometriä Ségousta lounaaseen. Kunnassa on 15 900 asukasta (vuonna 2009).

Konodiminin kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin N’Garan, Massalan, Sama Foulalan ja Farakon, idässä Sébougoun ja Soignébougoun, etelässä Barouélin piirin Sanandon sekä lännessä Barouélin ja Boidién kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnassa sijaitsee Diakan ja osa Diofrongon metsäalueesta.

Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja ja somonoja.

Konodiminin ohi kulkee Bamakon ja Ségoun välinen maantie RN6. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, maapapu, fonio, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Konodimini on tärkeä markkinapaikka. Palveluihin kuuluvat koulut ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Region de Segou - Cercle de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
3. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kondomini 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 23.6.2015. (ranskaksi)
**Piklas Oy** on suomalainen ikkuna- ja ulko-ovivalmistaja, joka toimii Pyhännällä Pohjois-Pohjanmaalla. Piklas valmistaa puualumiini-ikkunoita ja ulko-ovia, joiden kuluttajamyynti tapahtuu yrityksen oman verkkokaupan ja asennuspalvelua tarjoavan PiklasKumppani-verkoston kautta. Piklas valmistaa ikkunoita myös talotehtaille. 

Tuotantokapasiteetti on noin 120 000 ikkunaa ja ovea vuodessa.

Tuotteet
--------

Piklas valmistaa mittatilaustyönä kiinteitä ja sisään avautuvia puualumiini-ikkunoita sekä ulko-ovia. Piklas-ulko-ovien materiaalina on joko massiivipuu tai HDF-puukuitulevy. Kaikista ovimalleista on yhteensopiva ovisarja, joka kattaa talon eri sisäänkäynnit: terassiovet, levikkeet, parvekeovet, umpiovet ja pariovet samalla ulkoasulla. Massiivipuisia ulko-ovia valmistetaan samoilla Piklas-suositusväreillä kuin ikkunoita. Kaikilla Piklas-ikkunoilla ja ulko-ovilla on Avainlippu-tunnus. 

Piklas-ikkunoiden sisäpintoihin ja HDF-ulko-oviin on yli 200 värivaihtoehtoa.

Historia ja omistus
-------------------

Piklas-ikkunoita on valmistettu 1970-luvun alusta Pyhännän Rakennustuote Oy:n osana. Vuoden 2005 lopulla ikkunateollisuus eriytettiin omaksi osakeyhtiöksi. 

Vuonna 2014 Piklas investoi ulko-ovitehtaaseen ja oman ulko-ovimalliston valmistus Pyhännällä käynnistyi vuonna 2015. Piklas Oy avasi ikkuna- ja oviverkkokaupan vuonna 2014. Verkkokaupalle on myönnetty Design from Finland -tunnustus. 

Piklas Oy kuuluu mekaaniseen puunjalostamiseen erikoistuneeseen PRT-Forest-konserniin, jonka omistaa Sydänmetsän perhe. Konsernin liikevaihto vuonna 2017 oli 34 miljoonaa euroa ja sen tytäryhtiöitä ovat Piklaksen lisäksi muun muassa hirsitaloja valmistava Kontiotuote Oy, talotoimittaja Jukkatalo Oy, puutaloja valmistava Lappli-Talot Oy ja Pyhännän Rakennustuote Oy.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ikkunat ja ulko-ovet | Piklas Oy *www.piklas.fi*. Viitattu 13.2.2019.
2. ↑  Etusivu *PRT-Forest Oy*. Viitattu 13.2.2019.
*Tämä artikkeli käsittelee eliöiden luokittelua. EU-taksonomia on Euroopan unionin kestävän rahoituksen asetus.*
 **Tieteellinen luokittelu** 

* Tieteellinen luokittelu
* Taksonomia
* Systematiikka
* Kladistiikka

Luokittelun tasot 

* yläkunta / domeeni
* kunta
	+ alakunta
		- osakunta
			* yläjakso, yläkaari
* pääjakso / kaari
	+ alajakso / alakaari
		- osajakso / osakaari
			* yläluokka
* luokka
* lahko
* heimo
* tribus
* suku
* sektio
* sarja
* laji
	+ alalaji
* muunnos / serotyyppi
* muoto
* erityismuoto
* lajike / rotu

Termejä 

* taksoni
* fenetiikka
* kladistiikka
* tyyppilaji
* binominen nimistö
* holotyyppi
* Luettelo systematiikassa yleisistä latinan- ja kreikankielisistä sanoista
* rengaslajit
* Integrated Taxonomic Information System

Kasvien luokittelu 

* Angiosperm Phylogeny Group
	+ APG II -luokittelu
	+ APG III -luokittelu
* Cronquistin luokittelu
* Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan

**Taksonomia** on tieteenala, joka tutkii eliöiden luokittelua ja luokittelee niitä taksoneihin. Sen synonyyminä esitetään yleensä nimitys tieteellinen luokittelu. Erään kuvauksen mukaan systematiikka tutkii biologisen luokittelun teoriaa ja menetelmiä ja taksonomia käytännön luokittelua.

Taksonomia voi tarkoittaa myös jonkin muun alan luokittelujärjestelmää, jolloin termillä tarkoitetaan erilaisten asioiden hierarkkista luokittelua, luokittelujärjestelmää tai luokittelun periaatteita (esimerkiksi antropologiassa). Melkein mitä tahansa, kuten elollisia ja elottomia objekteja, paikkoja tai tapahtumia voidaan luokitella jonkinlaisen taksonomisen järjestelmän mukaan.

Taksonomia poikkeaa ontologiasta siinä, että ontologia tutkii, mitä kaikkea on, kun taas taksonomia pyrkii luokittelemaan kaiken tunnetun olemassa olevan täydellisen kattavaan luokitukseen – taksonomiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*, s. 73. Helsinki: WSOY oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-29702-X.
2. ↑  Jyrki Muona: Systematiikka, taksonomia, fylogenia ja luokittelu – sisältöä sanoihin  24.3.2004. Luonnontieteellinen keskusmuseo.  Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 14.7.2014.
3. ↑  Kulttuuri- ja sosiaaliantropologian erityistermiluettelo Tampereen yliopisto

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taksonomia**.
* Biologian taksonomian perusteita: Eliöiden ja eliöryhmien tieteelliset nimet ja taksonomian tasot
**Pikkutörmäpääsky** (*Riparia paludicola*) on pienikokoinen pääskylaji, joka on törmäpääskyn vastinlaji eteläisemmillä leveysasteilla.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 12 cm, siipien kärkiväli 26–27 cm ja paino 7–14 g. Pikkutörmäpääsky on läntisen palearktisen alueen pienin pääsky, joka höyhenpuvultaan muistuttaa sekä törmäpääskyä että kalliopääskyjä. Linnun selkäpuoli on ruskea ja vatsapuoli valkeahko. Rinnassa ei ole selvää ruskeaa vyötä kuten törmäpääskyllä, vaan myös kurkku on ruskehtava. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Ääni muistuttaa törmäpääskyn ääntä, mutta on korkeampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen
------------

Pikkutörmäpääskyn esiintymisalue on hyvin laaja. Afrikassa sillä on kymmeniä erillisiä populaatioita, puuttuen Saharan ja Sahelin alueelta, Afrikan sarvesta sekä Kongon altaan sademetsäalueelta. Lähinnä Eurooppaa se pesii paikoin Marokossa. Intian niemimaalla Himalajan eteläpuolella on laaja yhtenäinen esiintymisalue. Laji elää myös Thaimaassa ja paikoin muualla Kaakkois-Aasiassa sekä Filippiineillä ja Taiwanissa. Lajin maantieteellinen muuntelu on laajaa. Osissa esiintymisaluetta se on muuttolintu, mutta esimerkiksi Marokossa se pesii talvella. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Laji asuu samanlaisissa paikoissa kuin törmäpääsky, eli soramontuissa, jokilaaksoissa, tienleikkauksissa, kalliojyrkänteillä ja kaupungeissa.

Lisääntyminen
-------------

*Riparia paludicola*
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Molemmat emot kaivavat hiekkaperäiseen maahan tunnelin 0,8–3 metriä maanpinnan yläpuolelle. Munia on kolme tai neljä. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 20 päivän ikäisinä.

Ravinto
-------

Pikkutörmäpääsky syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Riparia paludicola* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2016. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 19.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Riparia paludicola | 
* Wikidata: Q675850
* Wikispecies: Riparia paludicola
* ADW: Riparia\_paludicola
* Avibase: 031684BAE85E8184
* BirdLife: 103815402
* CoL: 4T4PK
* BOW: plamar1
* eBird: plamar1
* Euring: 9800
* GBIF: 5230750
* iNaturalist: 11945
* IRMNG: 10223013
* ITIS: 562790
* IUCN: 103815402
* NCBI: 317125
* WoRMS: 212694
* Xeno-canto: Riparia-paludicola

 |
|  |
| Hirundo paludicola | 
* Wikidata: Q109563308
* GBIF: 10438299

 |

 |
**Konrad Nikolai Hollo** (12. marraskuuta 1892, Yläne – 5. elokuuta 1974, Hyrynsalmi) oli suomalainen Kainuussa elänyt valokuvaaja ja helmenpyytäjä joka tunnetaan Suomen arvokkaimman jokihelmisimpukan eli raakun helmen löytäjänä. 

Satakunnassa syntynyt Hollo saapui Kainuuseen 1920-luvun alussa ja asettui asumaan vuokralaisena Paltamon Mieslahden kylään Mikkolan taloon. Hän työskenteli valokuvaajana, helmenpyytäjänä ja harrasti myös metsästystä ja kalastusta. Hollo toimi myös välittäjänä ostaen helmiä kainuulaisilta pyytäjiltä ja myyden ne helsinkiläisiin jalokivi- ja kultasepänliikkeisiin tai suoraan yksityishenkilöille. Hollo itse harjoitti helmenpyyntiä Hyrynsalmen Emäjoella ja Seitenoikeankoskella sekä Taivalkosken Korvuanjoella. Hollon kainuulaisia tuttavia olivat muun muassa kirjailija Ilmari Kianto, professori Jaakko Keränen ja taiteilija-metsänhoitaja Einar Reuter.

Kevätkesällä 1925 Hollo löysi Taivalkosken Korvuanjoesta Suomen tiettävästi arvokkaimman tunnetun jokihelmisimpukan helmen jonka läpimitta oli 10,5 millimetriä ja paino 36,6 graania. Hollo myi helmen 18 000 markalla eräälle helsinkiläisrouvalle ja osti rahoilla Alatalo-nimisen talon Mieslahdesta. Hän myi kuitenkin talon ja jatkoi vuokralla asumista Mieslahden taloissa aina siihen saakka kunnes hän muutti Hyrynsalmelle 1959 mentyään samana vuonna naimisiin hyrynsalmelaisen *Maria Elviira Kemppaisen o.s. Pellikaisen* kanssa.

Hollon valokuvakokoelma lahjoitettiin Kainuun museolle ja hänen kuviaan on myös yksityisten kainuulaisten hallussa. Hollon löytämän helmen arvo olisi nykyään noin 100 000 euroa ja helmen uskotaan nykyisin olevan Englannin tai Ruotsin kruununjalokivien joukossa.

Lähteet
-------

* Konrad Hollo helmenpyytäjä ja valokuvaaja (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kalle Juntunen: Helmestys Hyrynsalmen reitillä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Reijo heikkinen: Jokihelmien pyyntiä Kainuun korpimailla (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kainuun tuntemattomat suuruudet, osa 10 : Kondrad Hollo, Yle Kainuu 23.11.2011 (Yle Areena)
**Pikkuviistäjä** (*Pterodroma cookii*) on uhanalainen, vain kolmella Uuden-Seelannin saarella pesivä pieni ulappaliitäjälaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Lintu on maksimissaan 33 cm pitkä. Sukupuolet ovat samannäköiset. Linnulla on ohuet, heikot jalat ja sen nokan päällä ovat putkimaiset sieraimet. Linnun selkäpuolella on selkeästi erottuva vaalea siipikuvio siipien sisäosissa, jota tummemmat siipien ulkoreunojen juovat reunustavat. Siipien kärkiväli on noin 65–66 cm.

Levinneisyys
------------

Lintu pesii vain kolmella pienellä Uuden-Seelannin saarella: Little Barrier, Great Barrier ja Codfish Islands. Little Barrier pesii noin 50 000 paria, Great Barrierilla ehkä vain noin 20 paria ja Codfish Islandsilla noin 100 paria, aiemmin noin 20 000 paria 1900-luvun alussa. Lajia voi kuitenkin tavata laajoilla Tyynenmeren merialueilla aina Aleuteille ja Etelä-Amerikan pohjoisosan länsipuolisille merille saakka. Nykyisin lintu luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Kantaa ovat vähentäneet Uuden-Seelannin saarille tuodut uudet petonisäkkäät, eritoten rotat ja kissat, sekä vekaluhtakanat (*Gallirallus australis*). Kanta on kuitenkin alkanut elpyä, kun sen ei-luonnollisia vihollislajeja on poistettu pesimäsaarilta.

Elinympäristö
-------------

Lintu viettää valtaosan ajastaan merellä, saapuen pesimäpaikoilleen vain munimaan ja hoitamaan poikasiaan.

Lisääntyminen
-------------

Pesäkäytävä kaivetaan korkealle metsäisille rinteille. Lintu saapuu pesimäpaikoilleen vain öisin välttääkseen petoeläimiä.

Ravinto
-------

Ravinto koostuu lähinnä planktonista ja krilleistä. Myös kala ja muut äyriäiset kelpaavat.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Pterodroma cookii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 18.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Colin Harrison ja Alan Greensmith: *Koko maailman linnut*. Helsinki: Helsinki Media, 1995. ISBN 951-875-637-6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q596787
* Wikispecies: Pterodroma cookii
* ABA: coopet
* ADW: Pterodroma\_cookii
* ARKive: pterodroma-cookii
* Avibase: 5C61DD1B6CAD48CE
* BirdLife: 22697975
* BOLD: 95547
* CoL: 4PWKD
* BOW: coopet
* eBird: coopet
* Euring: 310
* Fossilworks: 372495
* GBIF: 2481491
* GNAB: cooks-petrel
* IBC: cooks-petrel-pterodroma-cookii
* iNaturalist: 4027
* IRMNG: 10209659
* ITIS: 554395
* IUCN: 22697975
* NatureServe: 2.101263
* NCBI: 53668
* Neotropical: coopet
* NZBO: cooks-petrel
* NZOR: eeb3101e-efb7-4792-9e9f-6c7e7b629ec6
* SeaLifeBase: 77003
* WoRMS: 225943
* Xeno-canto: Pterodroma-cookii

 |

 |
**Konrad Emil Holm** (15. elokuuta 1843 Pori – 6. maaliskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kustantaja. 

Holmin vanhemmat olivat merikapteeni Konrad Holm ja Emma Lovisa Söderlund. Hän kävi kauppaopiston Tukholmassa ja tuli sitten apulaiseksi Waseniuksen kirjakauppaan Helsinkiin. Ostettuaan liikkeen itselleen 1867 hän alkoi harjoittaa sen yhteydessä myös kustannustoimintaa, mistä syntyi K. E. Holmin kustannusliike ja muodostui vuodesta 1890 alkaen hänen päätyönsä. 1800-luvun loppupuolella kustannusliikkeen toiminta oli huomattavan laajaa, se julkaisi muun muassa Topeliuksen, Cygnaeuksen ja Wecksellin teoksia, kuten myös tieteellisiä tutkimusjulkaisuja. Topeliukselta julkaistujen teosten joukossa oli muun muassa hänen kirjansa *En Resa i Finland*. Kustantamo julkaisi myös suosittuja sävelkokoelmia kuten Taavi Hahlin *Ylioppilaslauluja* ja *Sävelistö* sekä *Det sjungande Finland*, samoin kuin oppikirjoja sekä käännöksinä eurooppalaista kaunokirjallisuutta ja luonnontieteellisiä teoksia. Kustantamon toiminta loppui vuoteen 1925 mennessä.

Holmin puoliso vuodesta 1870 oli Lovisa Wilhelmina Liewendahl (k. 1927).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 302.
**Taksiarkkien luostari** (kreik. Μονή (Ασωμάτων) Ταξιαρχών Πετράκη, *Moní (Asomáton) Taxiarchón Petráki*) eli *Petrákiksen (Ruumiittomien) Taksiarkkien luostari* on bysanttilaisaikainen ortodoksinen luostari Ateenassa Kreikassa. Se on omistettu Pyhille Taksiarkeille eli taivaallisten sotajoukkojen johtajille, toisin sanoen arkkienkeleille Gabriel ja Mikael.

Luostarin ainoa bysanttilaiselta keskiajalta peräisin oleva osa on sen pääkirkko eli *katholikon*. Se on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella mahdollisesti jo 900-luvun lopulla. Pitkän historian vuoksi siihen on tehty usein muutoksia. Myöhäisbysanttilaisella ajalla tai osmanivallan ajan alussa kirkkoon lisättiin nartheks. Kirkko on ollut ajan kuluessa eri luostarien alaisuudessa. Vuosien 1500–1673 välillä se oli hylättynä. Taksiarkkien luostarin perusti vuonna 1673 Parthénios Petrákis, mistä luostari on saanut lisänimensä. Tuolloin kirkkoa laajennettiin ja sen ympärille rakennettiin luostarirakennuksia. Vuonna 1777 luostarista tuli stauropegiaalinen.

Kirkko kunnostettiin vuonna 1804. Tilojen puutteen vuoksi kirkkorakennusta käytettiin vuosina 1834–1858 ruutivarastona ja luostarin keljoja sotilaiden majoitustiloina. Tämän jälkeen luostari jatkoi toimintaansa, ja se on Ateenan harvoja vanhempia edelleen toiminnassa olevia luostareita. Balkanin sotien aikana 1900-luvun alussa luostarin rakennuksia käytettiin hätämajoitukseen ja toisen maailmansodan aikana sotasairaalana. 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla kirkko on palautettu bysanttilaisaikaiseen asuunsa poistamalla myöhemmät lisäykset.

Kirkko sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa I. Gennadíou-kadulla myöhempien rakennusten ympäröimänä. Arkkitehtuuriltaan kirkko on risti neliössä -kirkko, jonka kupolia tukee neljä pylvästä. Kupoli on pieni ja kahdeksankulmainen. Kirkon itäpäässä on kolme apsista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Καθολικό Ιεράς Μονής Ασωμάτων Πετράκη *Βυζαντινός Περίπατος στην Αθήνα*. Viitattu 9.12.2016.
William Ettyn maalaus *Hero ja Leandros* vuodelta 1828.
**Hero ja Leandros** (m.kreik. Ἡρώ, Λέανδρος) on kreikkalaisen mytologian kertomus kahdesta rakastavaisesta: Afroditen papittaresta Herosta, joka asui Sestoksessa Hellespontoksen salmen Euroopan puoleisella rannalla, ja Leandroksesta, salmen vastakkaisella puolella Abydoksessa asuneesta nuorukaisesta. Hero sytytti aina merkkivalon tornin huipulle ohjaamaan perille rakastettunsa, joka ui joka yö salmen yli hänen luokseen. Kesän päätyttyä ja talvimyrskyjen noustessa tuuli sammutti eräänä yönä merkkivalon, jolloin Leandros eksyi salmessa ja hukkui. Heron löydettyä rakkaansa ruumiin rannalta seuraavana aamuna hän itsekin hyppäsi tornistaan alas kuolemaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Ovidius: *Heroides* xviii (engl. käännös).
2. ↑  Statius: *Thebaid* vi.518–549 (engl. käännös).
3. ↑  Vergilius: *Georgica* iii.242–283 (engl. käännös).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hero ja Leandros** Wikimedia Commonsissa
**Taktiili viittomakieli** on viittomakielen variaatio, jota viitotaan kuurosokeiden kanssa kädestä käteen. Taktiilisti viitottaessa kuurosokean kädet ovat viittojan käsien päällä, ja hän voi seurata viittomista omien tuntoaistimustensa ja liikeaistimustensa perusteella. Viittomakielen lisäksi myös viitottua puhetta ja sormiaakkosia voidaan viittoa taktiilisti.

Tavallisessa viittomakielessä osoitetaan ilmeillä ja vartalon liikkeillä esimerkiksi kysymystä ja kieltoa tai vaikkapa tunteita, mutta koska taktiilissa viittomakielessä viestejä ei voi välittää näköaistin kautta, ne ilmaistaan erikseen viittomilla.

Lähteet
-------

* Kuurosokeus
* Suomen kuurosokeat - tuntoaistilla eli taktiilisti vastaanotettavat menetelmät (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kuurosokeat – kädestä käteen viittomisen tunnistaminen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen kuurosokeat - päivä taktiilina[vanhentunut linkki]
* taktiilit sormiaakkoset (Arkistoitu – Internet Archive)
* taktiilit sormiaakkoset (kuvat) (Arkistoitu – Internet Archive)
KPM Musicin logo
**KPM Music** on perinteikäs ja tunnettu tuotantomusiikkiyhtiö. Yhtiön nimi on lyhenne sen perustajien sukunimistä "Keith-Prowse-Maurice". 

KPM Musicin historia ulottuu vuoteen 1780 saakka, jolloin soitinrakentaja Robert Keith perusti Lontoossa pienen puodin. Vähitellen yritys laajeni musiikkikustantamoksi, ja Robert Keithin yhtiökumppaniksi tuli William Prowse. Yritys alkoi myydä teatterilippuja, soittimia ja lopuksi myös levyjä. Musiikkikustantamo eriytettiin omaksi yhtiökseen television yleistyttyä vuonna 1955, ja sen hankki omistukseensa kaupallinen tv-yhtiö Rediffusion. Seuraavana vuonna Patrick Howgill perusti alkuperäisen KP-musiikkikirjaston.

Vuonna 1959 KP-musiikkikirjasto sulautui Peter Maurice Publishing -yritykseen, jolloin syntyi KPM Music Group. KPM:n loistoaikaa oli 1950-luku, tuolloin KPM:n johtaja Robin Phillips perusti KPM 1000 -sarjan, jonka levyt tunnisti niiden tummanvihreistä levynkansista ("Greensleaves"). Sarjassa julkaistiin jazzia, poppia ja muuntyylistä musiikkia. KPM vastasi monista varhaisen television tunnusmelodioista kuten maanantai-iltojen urheiluohjelman tunnussävelmästä *Heavy Action*. Tänä aikana yhtiön katalogi kasvoi erittäin laajaksi.

Levy-yhtiö EMI hankki KPM Music Groupin omistukseensa vuonna 1969. KPM Musicin musiikkikirjasto oli jo niin tunnettu ja arvostettu, että se sai säilyttää KPM-nimensä EMI:n alaisuudessa. KPM siirtyi vuonna 1984 vinyyleistä CD-levyihin ja sittemmin verkkojakeluun. Myöhemmin Sony hankki EMI:n omistukseensa, ja koko KPM Musicin musiikkikirjasto on nykyisin digitoitu. KPM Music ei enää julkaise musiikkia levyinä, vaan kirjaston kappaleiden musiikkilisenssejä eli musiikin käyttölupia myydään EMI:n verkkosivustolla. KPM Musicin kappaleiden lisenssejä voi ostaa myös iTunesin tai Amazonin kaltaisista latauspalveluista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  KPM About *APM Music*. Associated Production Music LLC. Viitattu 21.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Daniel Sanchez: Sony/ATV’s EMI Production Music Completely Digitizes the Iconic KPM Music Library *Digital Music News*. Viitattu 21.2.2023. (englanniksi)
**Nahajärv** (myös *Naha järv*) on Viron Valgamaalla Otepään kunnan Truutan ja Koigun kylissä sijaitseva järvi.

Se kuuluu Koorasten kylän järvialueeseen (vir. *Kooraste järvestik*), johon kuuluu yhteensä 15 järveä.

Maantietoa
----------

Järvi on 315 metriä pitkä, 105 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,4 hehtaaria. Järvi on melko pyöreän muotoinen, mutta siitä työntyy kaakkoon päin luusuamainen lahti. Järvessä ei ole saaria ja sen syvänteessä on 11,3 metriä vettä. Etelärantaan laskeutuu 26 metriä korkeat ja jyrkät rinteet, jotka kasvavat metsää. Pohjoispuolella rinteet ovat metsää ja niittyjä ja eteläisiä rinteitä loivemmat. Truutan kylän asutus sijaitsee näiden rinteiden yläpuolella kahta rakennusta lukuun ottamatta. Kylälle tuleva tie ohittaa järven sen länsipuolelta ja järvelle laskeutuu Truutasta yksi tie.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Aare Mäemets on julkaisussaan *Eesti NSV järved ja nende kaitse* vuodelta 1977 kuvaillut järveä. Hänen mukaansa järven rannat ovat pohjastaan hiekkaa, mutta syvemmällä on mutapohjaa. Järvessä on lähteitä, joiden vesi on rautapitoista. Vedenväri on keltaista, sen näkösyvyys on 1,8 metriä, ja järven vesi on kesäisin ja talvisin lämpötilakerrostunutta. Veden happamuustaso on pH 7,6–7,8. Järvessä elää ainakin lahna, hauki, särki, ahven, suutari, ankerias ja sorva.

Vesistösuhteita
---------------

Nahajärv kuuluu Pühäjõen valuma-alueeseen, koska se on joen läpivirtausjärvi. Pääosa siihen tulevasta vedestä on peräisin Pühäjõesta, joka tulee Lambahanna järvestä ja jatkaa Sinikejärveen. Siihen tulee itäpuolelta laskeva oja pienestä lammesta.

Pühäjõgi on Võhandu jõen sivujoki. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Keskkonnaregister: Nahajärv (VEE2120400) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 19.7.2020. (viroksi)
2. ↑  Kooraste järvestik, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 19.4.2017
3. 1 2  Kooraste järvestik, Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi), viitattu 19.4.2017 (viroksi)
4. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 19.7.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Naha järv (Nahajärv), kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 19.4.2017
TS-11 Iskra.
Iskra edestä katsoen.
TS-11 Iskra.
**PZL TS-11 *Iskra*** (puol. *Iskra - kipinä*) on puolalaisen PZL -lentokonetehtaan valmistama suihkuharjoituskone.

Kehitys
-------

Kone valmistettiin Puolan ilmavoimien spesifikaatioon. Sen suunnitteli Tadeusz Sołtyk, josta tuli tyyppimerkintään TS. Suunnittelu alkoi vuonna 1957. Sen prototyypissä oli Armstrong Siddeley Viper -suihkumoottori, joka antoi noin 8 000 Newtonin työntövoiman. Ensilento tapahtui 5. helmikuuta 1960. Seuraavissa, vuonna 1961 lentäneissä prototyypeissä oli puolalainen WSK HO-10 -suihkumoottori.

Käyttöhistoria
--------------

Vuonna 1964 TS-11-prototyyppi saavutti neljä maailmanennätystä. Iskra kilpaili Varsovan liiton standardikoneen asemasta, mutta hävisi kilvan tšekkiläiselle Aero L-29 Delfinille. Iskraa rakennettiin 424 kappaletta vuoteen 1987 asti. Intia osti noin 80 konetta - se poisti nämä koulukoneet käytöstä vuonna 2004. 

Iskran seuraajakandidaatti PZL I-22 Iryda epäonnistui.

Puolan Ilmavoimien taitolento-osasto Team Iskry käyttää TS-11-koneita.

Tekniset tiedot (TS-11 Iskra bis DF)
------------------------------------

### Yleiset ominaisuudet

* Miehistö: kaksi
* Pituus: 11,15 m
* Kärkiväli: 10,06 m
* Korkeus: 3,5 m
* Siipipinta-ala: 17,50 m²
* Tyhjäpaino: 2 560 kg
* Maksimilentoonlähtöpaino: 3 840 kg
* Moottori: WSK SO-3W, työntövoima 10,8 kN maksimi, 9,8 kN jatkuva

### Suoritusarvot

* Suurin nopeus: 770 km/h
* Lentomatka: 1 260 km
* Lakikorkeus: 11 km
* Nousunopeus: 14,8 m/s

### Aseistus

* 1 kpl 23 mm NR-23 tykki nokassa
* 4 pylonia, joihin jopa 400 kg asekuorma

Lähteet
-------

* Donald, David: *The encyclopedia of world aircraft*. Enderby: Blitz editions, 1997. ISBN 1-85605-375-X.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Donald 1997 s. 720

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **PZL TS-11 Iskra**.
* TS-11 - Cavanaugh Flight Museumin sivusto  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Valokuvia (Arkistoitu – Internet Archive)