recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dietrich Becker** (26. helmikuuta 1623 Hampuri – 12. toukokuuta 1679) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja viulisti. Hän vaikutti aikana, jona Dietrich Buxtehuden vaikutus pohjoissaksalaisessa musiikkielämässä oli vallitseva.

Beckerin ensimmäinen tunnettu työtehtävä oli urkurin asema Rantzaun kreivin palveluksessa Ahrensburgissa. Alun perin hänet nimitettiin urkuriksi, mutta tunnetumpi hän oli viulistina. Juuri viulistina hän soitti Magnus Gabriel De la Gardien (1654–1655) ja herttua Christian Ludwigin (vuodesta 1656, Cellessä) hovikokoonpanoissa. Vuonna 1662 hän sai jälkimmäisestä hovista luvan lähteä kehittämään taitojaan todennäköiseen synnyinkaupunkiinsa Hampuriin. Hän ei kuitenkaan enää palannut Celleen vaan jatkoi uraa Hampurissa. Siellä hänestä tuli kaupungin muusikkojen ja pääkirkkojen kuorojen johtaja.

Becker sävelsi kirkollisten tehtävien ohessa suositun passion Johanneksen mukaan. Teos on sittemmin kadonnut. Säveltäjän soitinmusiikista suurimmassa osassa on mukana viulu. Sooloviuluteoksia häneltä ei kuitenkaan ole säilynyt. Häneltä julkaistiin muun muassa sävellyskokoelma *Musicalishe Frülings-Früchte* (1668) sekä kaksi kirjaa niin sonaatteja kuin sarjojakin (1674, 1679). Osassa Beckerin sävellyksistä on mukana osuus viola da gamballe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic: Dietrich Becker

Aiheesta muualla
----------------

* Dietrich Becker: nuotteja IMSLP

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Dietrich Fischer-Dieskau** (28. toukokuuta 1925 Berliini – 18. toukokuuta 2012 Berg, Starnberg) oli yksi 1900-luvun arvostetuimmista laulajista. Hänen äänialansa oli baritoni.

Lied-laulajana Dietrich Fischer-Dieskau kunnostautui erityisesti Franz Schubertin yksinlaulujen esittäjänä. Varsinkin *Winterreise*- ja *Die schöne Müllerin* -laulusarjojen levytykset pianisteinaan Jörg Demus ja Gerald Moore ovat saaneet paikan klassisen musiikin historiassa. Dietrich Fischer-Dieskau onkin ollut yksi ahkerimmista taidemusiikin esittäjistä runsaalla 400 levytyksellään, ja hänen repertoaariaan on sanottu laajemmaksi kuin kellään muulla laulajalla.

Dietrich Fischer-Dieskau vieraili useita kertoja myös Suomessa. Useimmat levytyksensä hän teki Deutsche Grammophon -levymerkille. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat niin Jeesuksen rooli Johann Sebastian Bachin *Matteus-passiossa*, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin oopperoiden keskeiset osat kuin Franz Schubertin ja Robert Schumannin yksinlaulut.

Elämä ja ura
------------

Fischer-Dieskau laulaa Gustav Mahlerin "Kindertotenlieder"-laulusarjan.Wenn Dein MütterleinNun seh' ich wohl, warum so dunkle FlammenOft denk' ich, sie sind nur ausgegangenIn diesem Wetter, in diesem BrausÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Fischer-Dieskau syntyi Berliinissä rehtorin ja opettajan perheeseen. Hän alkoi ottaa laulutunteja 16-vuotiaana. Vuonna 1943 Fischer-Dieskau joutui sotaan. Hän jäi vangiksi 1945 ja oli kaksi vuotta amerikkalaisten sotavankina. 

Ammattilaisura musiikin parissa alkoi vuonna 1947, jolloin hän palasi Saksaan. Seuraavina vuosikymmeninä Fischer-Dieskau esiintyi lukuisissa eri maissa ja teki monia oopperarooleja. Vuonna 1951 hän levytti ensimmäiset liedinsä. Vanhojen oopperoiden ja liedien lisäksi Fischer-Dieskau esitti 1900-luvun musiikkia. Hän vetäytyi konserttilaulajan urasta vuonna 1992, jonka jälkeen hän toimi kapellimestarina, opetti laulamista, kirjoitti kirjoja ja maalasi.

Lähteet
-------

1. ↑  Sänger Dietrich Fischer-Dieskau gestorben. *Der Tagesspiegel* 18.5.2012.
2. ↑  Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto* (2. painos), s. 104. Helsinki: Otava, 1997.

Aiheesta muualla
----------------

* Dietrich Fischer-Dieskaun muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Dieter "Rubi" Rubach** (s. 28. huhtikuuta 1955, Solingen, Länsi-Saksa) on saksalainen basisti ja ääniteknikko.

Rubach liittyi 17-vuotiaana Udo Dirkschneiderin perustamaan yhtyeeseen Band-X, josta myöhemmin muodostui heavy metal -yhtye Accept. Aluksi Rubach oli kosketinsoittaja ja vasta myöhemmin basisti. Hän oli yhtyeen basistina viisi vuotta, minkä jälkeen Rubach liittyi basistiksi yhtyeeseen Lichtblick. Yhtye esiintyi vuonna 1983 Rockpalastissa.  Näihin aikoihin hän perusti muiden entisten Accept-jäsenten, Frank Friedrichin ja Jan Koemmetin kanssa yhtyeen Bad Steve.

Vuonna 1985 Bad Steve julkaisi debyyttialbuminsa *Killing The Night* ja kiersi vähän aikaa Acceptin lämppärinä. Vuonna 1987 bändi hajosi ja Rubach liittyi basistiksi U.D.O.n Animal House kiertueelle. Kiertueella he soittivat Guns N 'Rosesin, Lita Fordin ja Zodiac Mindwarpin kanssa.

Ääniteknikkona hän on työskennellyt studiossa lukuisien eri artistien kanssa kuten Ace of Base, Andre Heller, Anne Haigis, Art Garfunkel, Baden Powell, Billy Cobham, Beverley Craven, Chris Rea, Kelly Family, Elton John, ELO II, Angelika Milster, Luiciano Pavarotti, Lionel Ritchie, Bonnie Tyler, Grobschnitt, Whitney Houston, Pet Shop Boys, Joe Cocker, Paul Young, Leningrad Cowboys, Gilbert Becaud, United Jazz & Rock Ensemble, Muddy Waters, Helge Schneider, Iggy Pop, Milva, Rednex, Supermax, Chris de Burgh, Andre´Heller, Vaja con Dios.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografie als Musiker *www.concertpower.de*. Viitattu 10.1.2019.
2. ↑  Rockpalast Archiv - Lichtblick 1983 *www.rockpalastarchiv.de*. Viitattu 10.1.2019.
3. 1 2  Bad Steve | Biography & History *AllMusic*. Viitattu 10.1.2019. (englanniksi)
4. ↑  Bad Steve - Killing the Night - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives *www.metal-archives.com*. Viitattu 10.1.2019.
5. ↑  referenzen *concertpower.de*. Viitattu 10.1.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Dieter Speer** (s. 24. helmikuuta 1942 Liegnitz) on itäsaksalainen ampumahiihdon maailmanmestari.

Kestävyysjuoksua harrastanut ja maastohiihdossa Itä-Saksan mestaruuskilpailuissa 30 kilometrin hopeaa vuonna 1966 saavuttanut Speer sijoittui ampumahiihtäjänä Grenoblen olympialaisissa 1968 viestissä kuudenneksi ja 20 kilometrillä 18:nneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 1970 hän saavutti viestissä pronssia ja sijoittui 20 kilometrillä neljänneksi saatuaan viimeisessä ammunnassa kolme sakkominuuttia. Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 1971 hän voitti 20 kilometrillä kultaa yli 28 sekunnin erolla neuvostoliittolaiseen Aleksandr Tihonoviin. Sapporon olympialaisissa 1972 hän saavutti viestissä pronssia ja sijoittui 20 kilometrillä 13:nneksi. Lake Placidin MM-kilpailuissa 1973 hän saavutti vielä viestissä pronssia.

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto; & Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 419, 424. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Dieter Speerin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 12.8.2011. Viitattu 22.7.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Arponen, ym.s. 419
2. 1 2  Sports reference LLC
3. 1 2  Arponen, ym. s. 425
4. ↑  Arponen, ym. s. 419, 424
Etruskien kaupungit. Etruskien ydinalue merkitty karttaan tummemmalla.
**Clusium**, etruskin kielellä **Clevsin**, nykyinen Chiusi, oli etruskien kaupunki ja Etrurian pohjoisosien tärkeimpiä kaupunkeja. Se oli rakennettu Chiana-joen laaksosta kohoavalle kukkulalle Trasimenusjärven länsipuolelle. Clusiumissa oli asutusta jo pronssikaudella, mutta kaupunki alkoi todella kukoistaa vasta Villanova-kaudella 800-luvulla eaa. Polttohautaus oli Clusiumissa yleistä, ja se on kuuluisa ihmisenmuotoisista kanooppiuurnistaan.
Clusium kuului etruskien 12 kaupungin liittoon.

Tarujen mukaan Rooman valloittanut kuningas Lars Porsenna oli alun perin Clusiumista. Roomalaiset kukistivat Clusiumin lopullisesti vuonna 295 eaa. Vuonna 87 eaa. kaupungista tuli roomalainen municipium.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. 1 2  Castrén ja Pietilä-Castrén 2000, s. 106
2. ↑  Castrén ja Pietilä-Castrén 2000, s. 156
Cluster-satelliitti FM2 testivaiheessa 1995
ESAn **Cluster**-missio on Maan magnetosfääriä tutkiva avaruuslento. Englannin sana *cluster* on suomeksi parvi. Cluster-missio koostuukin neljästä satelliitista, jotka kiertävät Maata parvessa tehden samanaikaisesti mittauksia eripuolella magnestosfääriä. 

Cluster-missio on osa kansainvälistä Aurinko-Maa-ohjelmaa (*ISTP, International Solar-Terrestrial Programme*), jossa yhteistyötä tekevät mm. ESA ja NASA. 

Ensimmäisen kerran Cluster-satelliitit yritettiin laukaista Ariane 5-kantoraketin ensilennolla (Ariane-501) Kourousta 4. kesäkuuta 1996. Laukaisu päätyi raketin ohjausjärjestelmän virhetoiminnon takia tilanteeseen, jossa raketti räjäytettiin turvallisuussyistä. 
Adalla ohjelmoitu toiminto yritti muuntaa 64-bittisen liukuluvun 16-bittiseen kokonaislukuun, johon arvo ei mahtunut.

ESA rakensi satelliitit uudelleen ja ne laukaistiin 16. heinäkuuta 2000 ja 9. elokuuta 2000 
Baikonurin kosmodromilta kahdella Sojuz Fregat-kantoraketilla. Tätä missiota kutsutaan nimellä *Cluster II*. Sen toiminta päättynee vuonna 2009.

Laukaisut veivät satelliitit hyvin ellipisille radoille (apogeum 18000 km, perigeum 200 km). Kussakin satelliitissa oli 600 kg ajoainetta, jolla ne siirtyivät 19000 km - 119000 km korkeille kiertoradoille. Vuonna 2007 satelliitit lentävät alle 20 km:n etäisyydellä toistaan.

Satelliitit
-----------

Kunkin satelliitin muoto on kiekkomainen: korkeus 1,3 m, ja halkaisija 2,9 m. Satelliitit ovat spin-stabiloituja, ne pyörivät 15 rpm. Lankapuomien, joiden päissä tieteellisiä mittalaitteita pituus jopa 50 m. Tieteellisiä mittalaitteita 72 kg.

Satelliitin laukaisumassa oli 1200 kg, josta 650 kg oli ajoainetta. Sähkötehon kulutus 250 W. Tietoliikenne maahan 2000–262000 bittiä sekunnissa.

Satelliitit valmisti Dornier-yhtiö Baijerissa. Se on nykyisin nimeltään EADS Astrium GmBH.

Instrumentit
------------

Kussakin satelliitissa on 11 tieteellistä mittalaitetta, jotka mittaavat varautuneita hiukkasia, sähkökenttiä ja magneettikenttiä. 

Oulun yliopisto osallistui EWF- ja RAPID-instrumenttien rakentamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  A Floating Point Error That Caused A Damage Worth Half A Billion *itsfoss.com*. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Cluster 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 *Gunter's Space Page*. Viitattu 20.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cluster (avaruuslento)**.
* http://clusterlaunch.esa.int/science-e/www/area/index.cfm?fareaid=8 ESAn Cluster-sivut[vanhentunut linkki]
* Oulun yliopiston suomenkielinen Cluster-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Flight 501 Failure (englanniksi)
**Emek-Muovi Oy** on muovisia leikkirekkoja valmistava yritys. Se aloitti vuonna 1983 valmistamalla autoja, joissa malleina käytettiin Volvoja ja Saab 9000:a. Kahden vuoden kuluttua yritys siirtyi muovisiin kuorma-autoihin, joiden malleina olivat Scania ja Volvo. Vuonna 2012 Emek valmisti Scanian ja Volvon sivussa myös MAN-kuorma-autoja. Malleja on erilaisia aina pienistä maansiirtoautoista isoihin puoliperävaunuihin. Tehdas valmistaa myös leluversiota Ponssen metsäkoneesta ja Lännen kaivurista.

Emekin valmistama Volvo-tukkirekka *FH16* Globetrotter-ohjaamolla. Nosturina Cargotec Finland Oy:n Hiab *Loglift 95*. Mittakaava 1:25. Tehty muovista.
Yrityksen tehdas sijaitsee Nummi-Pusulan Saukkolassa, Lohjalla. Vuosituotanto on noin 70 000 rekkaa ja kuorma-autoa. Turun museon kokoelmissa on kaksi Emekin tuotetta, rekka ja Lännen OY:n kaivuri, Metsämuseossa on neljä rekka-autoa ja työkonetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä *ytj.fi*. Patentti- ja rekisterihallitus ja Verohallitus. Viitattu 25.6.2016.
2. ↑  EMEK-muovirekoissa yhdistyy lelujen kestävyys ja pienoismallien tarkkuus (Arkistoitu versio) Tekniikan maailma, 1.12.2010.
3. ↑  Museovirasto (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen verkkosivut
* Tehdasvierailu-artikkeli Pienoismalli.netissä
* Artikkeli EMEK:istä Nummi-Pusulan sivuilla[vanhentunut linkki]
*Tämä artikkeli kertoo taidegraafikosta. Muista samannimisistä katso Kaarlo Hildén.*
**Kaarlo Emerik Hildén** (20. huhtikuuta 1886 Kymi – 5. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1917.

Hildén syntyi Kymissä ja eli nuoruusvuotensa Karjalan Kurkijoella ja Impilahdessa. Hänen isänsä oli lääninagronomi, ja perheen sukulaispiiriin kuuluivat muun muassa Järnefeltit, Liliukset ja Melartinit.

Hilden opiskeli 1900-luvun alussa lyhyen aikaa Taideteollisessa keskuskoulussa sekä myöhemmin A. W. Finchin oppilaana. Työskennellessään Lilius & Hertzbergin kirjapainossa hän teki opinto- ja työmatkoja Englantiin, Pohjoismaihin, Ranskaan, Espanjaan ja Sveitsiin.

Hildénin taidegrafiikka oli pääosin metalligrafiikkaa ja esitystavaltaan realistista. Hänen teoksensa olivat aiheiltaan ja tyyliltään enimmäkseen perinteisiä maisemia ja kaupunkikuvia, joissa hänellä oli taipumusta romantiikkaan. Grafiikan lisäksi Hildén maalasi runsaasti akvarelleja, joita hän ei kuitenkaan juuri asettanut näytteille. Hän käytti vesiväreillä tehtyä luonnosta usein grafiikan töittensä pohjana. Hildénin tuottelian kausi sijoittui 1940-luvulle, jolloin hän teki runsaasti Helsinki-aiheisia kaupunkikuvia ja näkymiä. Helsinkiä kuvaavista grafiikan töistä suuri osa on Punavuoresta, jossa Hildén myös asui. Hildénin töiden kohteena olivat toisaalta myös asetelmat.

Hildénillä oli hänen teostensa sovinnaisuudesta huolimatta huomattava merkitys suomalaiselle taidegrafiikalle, sillä hän hankki ja välitti grafiikan tekemiseen liittyviä tietoja ja taitoja muille suomalaisille taiteilijoille. Monet aloittelevat graafikot saivat teknistä oppia Hildénin työhuoneessa, jota kutsuttiin *Hildénin akatemiaksi*. Aikana, jolloin alan opetusta oli vielä niukasti, Hildénin yksityisellä opetustoiminnalla oli suuri merkitys suomalaisen taidegrafiikan kehitykseen. Hänet palkittiin vuonna 1956 Pro Finlandia -mitalilla juuri elämäntyöstään taidegrafiikan edistäjänä. Vuonna 1960 hän sai valtion taiteilijaeläkkeen.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Kaarlo Hildén (1886–1963). Jyväskylän taidemuseo
* Biografiakeskus

### Viitteet

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10 (ei sivunumeroa)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo Ilmari Halme** (7. marraskuuta 1902 Kotka – 1. syyskuuta 1961 Lahti) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Halmeen vanhemmat olivat raamisahuri Salomon Halme ja Ida Halme ja puoliso Elina Määttänen. Sistusarkkitehti, huonekalusuunnittelija Risto Halme oli heidän poikansa. Kaarlo Halme kävi kansakoulun 1909–1915 ja Kotkassa ammattikoulun 1915–1917 ja kauppakoulun 1920–1922. Hän suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton kirjeopiston osuuskauppakoulun kurssin 1925. Halme oli Kyminlaakson Osuusliikkeen myyjä ja hinnoittelija Kotkassa 1919–1926, Keski-Karjalan Osuusliikkeen myymäläintarkastaja Hiitolassa 1926–1928, Kalajokilaakson Osuusliikkeen toimitusjohtaja Ylivieskassa 1929–1932 ja Lahden Osuuskaupan toimitusjohtaja vuodesta 1932. Halme oli myös Asuntokeskuskunta Lahden Hakan toimitusjohtaja 1941–1956 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä, kuten Lahden kaupunginhallituksen jäsenyys 1940–1945, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvoston jäsenyys 1932–1935 ja edelleen vuodesta 1948 sekä Osuustukkukaupan hallintoneuvoston jäsenyys vuodesta 1944 ja puheenjohtajuus vuodesta 1949. Kauppaneuvoksen arvonimen Halme sai 1953.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaarlo Halme *Biografiasampo*. Viitattu 14.9.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Kaarlo Halme kuollut.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 2.9.1961, nro 236, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 14.9.2022.
**Kenttätykistöpatteriston** määrävahvuus talvisodan aikana oli riippuvainen lähinnä siitä millainen tykkikalusto patteristolla oli käytettävissään.

Pääsääntöisesti pyrittiin siihen, että kaksi alayksikköä (eli patteria, joka vastasi lähinnä jalkaväen komppaniaa) olisi varustettu kanuuna-kalustolla (yleensä 76,2 mm) ja yksi alayksikkö haupitsi-kalustolla (yleensä 122 mm).

Patteristo vastasi lähinnä jalkaväkipataljoonaa määrävahvuuksiltaan.

Aivan kaikkien patteristojen osalta kyseiseen kalustotavoitteeseen ei päästy. Muun kaluston osalta ongelmana oli myös kaluston riittävyys, jota puolustusvoimilla ei ollut kylliksi.

Vahvuus
-------

Määrävahvuuteen kuului:

* 12 tykkiä
* noin 780 henkilöä
* noin 430 hevosta

Organisaatio
------------

Kenttätykistöpatteristo oli organisoitu siten, että siihen kuuluivat muun muassa:

* Esikunta
	+ Komentotoimisto
	+ Huoltotoimisto
	+ Esikuntapatteri (vastasi siis esikuntakomppaniaa)
		- Viestijaos
		- Asemajaos (valmisteli tuliasemia)
		- Toimitusjaos (talous-, lääkintä- ja eläinlääkintä)
* Patteriston kolonna
	+ Ampumatarvikekolonna
	+ 2 elintarvikekolonnaa
* 1. patteri
	+ Komentoryhmä
	+ Toimitusjaos
	+ Tulenjohtue
		- 2 tulenjohtoryhmää
	+ Tulipatteri (yhteensä 4 tykkiä)
		- Asemajaos
		- 1. tulijaos (2 tykkiä)
		- 2. tulijaos (2 tykkiä)
* 2. patteri
	+ kuten edellä
* 3. patteri
	+ kuten edellä

Numerointi perustui samaan menetelmään kuin jalkaväessä. Esimerkiksi KTR 13:n ensimmäisen patteriston toinen patteri numeroitiin 2.(/I)/KTR 13 ja KTR:n kolmannen patteriston ensimmäinen patteri numeroitiin 9.(/III)/KTR 13.

Katso myös
----------

* Suomalaisen kenttätykistön kalusto talvisodassa
* Luettelo talvisodan tykistöyksiköistä

Lähteet
-------

* Sotatieteen laitos: *Talvisodan historia 1*. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1991. ISBN 951-0-08715-7.
Johan Charles Hasselblatt
**Johan Charles Hasselblatt** (5. marraskuuta 1895 Vaasa – 28. maaliskuuta 1918, Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Ivar Hasselblatt ja Hilma Alexandra Eklund. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna1915 ja kirjoittautui Vaasalaiseen osakuntaan. 

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin edelleen Altonan työosastoon, mistä hän palasi 10. elokuuta 1917 takaisin 1. komppaniaan.

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkuealiupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 6. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vaasassa ja hänet on haudattu Vaasan sankarihautaan.

Lähteet
-------

* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni ja A. Jaatinen: Suomen jääkärit osa I, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
* *Suomen sotasurmat 1914–1922* © 2001– Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
3. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Kalle Kehveli** (engl. *Snuffy Smith*, alkujaan *Take Barney Google, F'rinstance*, myöhemmin *Barney Google and Snuffy Smith*) on Billy DeBeckin vuonna 1919 luoma, myöhemmin Fred Lasswellin ja nykyään John Rosen piirtämä yhdysvaltalainen strippisarjakuva, joka kuuluu King Features Syndicaten yhtiöön.

Sarjan päähenkilönä oleva Kalle Kehveli (engl. *Snuffy Smith*) on vuoristolainen (engl. *hillbilly*) ja asuu vaimonsa Loviisan ja poikansa Tatun kanssa maatilalla jossakin Appalakeilla ja heillä on koira Luoti. Kalle Kehvelin paras kaveri on hänen naapurinsa Luukas, jolla on vaimo nimeltä Elviira. Miehet käyttävät haalareita ja isoja hattuja. Ajankulukseen he enimmäkseen juovat pontikkaa tai laiskottelevat. Loviisa ja Elviira vaihtavat usein kuulumisia erityisellä juoruaidalla.

1960-luvun alussa tehtiin sarjakuvan pohjalta lyhytanimaatioita, jotka on ohjannut Seymour Kneitel. Niitä julkaistiin Suomessa 3 × 60 minuutin VHS-kokoelmana nimeltä *Kalle Kehveli*, mutta ne eivät *Video-oppaan* mukaan yllä sarjakuvien tasolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Barney Google And Snuffy Smith
2. ↑  Kaukoranta, Heikki & Kemppinen, Jukka: *Sarjakuvat*, s. 51. Otava, 1982. ISBN 951-1-06710-9.
3. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.  (suomeksi)
**Kalle Koskinen** (21. maaliskuuta 1891 Kärkölä – 30. joulukuuta 1976) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Koskisen vanhemmat olivat pienviljelijä Antti Koskinen ja Mathilda Räntty ja puoliso 1922–1961 karjankasvattaja Alina Rantala. Koskinen ryhtyi liikemieheksi jo nuorena. Lahdessa hänellä oli kodinkoneliike, joka myi muun muassa polkupyöriä ja separaattoreita, jälkimmäisiä eräänä vuonna eniten koko Suomessa. Saha-alalle Koskinen alkoi tultuaan 1909 puunjalostusosuuskunnan jäseneksi. Liiketoimintansa ohessa Koskinen harrasti painia, voittaen raskaassa sarjassa Suomen mestaruudenkin.

Vuokrattuaan osuuskunnan sahan kumppanin kanssa 1912 Koskinen perusti Lappilan Saha -osakeyhtiön ja toimi sahan metsäpäällikkönä. Saha lopetti toimintansa pula-aikana, mutta Koskinen perusti silti samaan aikaan 1931 yhdessä toisten kanssa Puutavaraliike K. Koskisen. "Konjunktuuri-Koskisen" -nimellä tunnetuksi tullut Koskinen laajensi sahausliiketoimintaansa useilla yrityskaupoilla 1932–1935. Sahaustuotantoa kehitettiin samalla ja yhtiön tuotteita meni vientiin. 1950-luvun alussa K. Koskisen Saha -yhtiöksi muuttuneen yrityksen sahoilla työskenteli jo yli 300 henkilöä, minkä lisäksi oli suuri määrä kausittaista metsä- ja uittotyöväkeä. Sahayrityksen toimitusjohtajaksi tuli 1958 Kalle Koskisen poika Kalevi Koskinen, mutta isä oli yrityksen hallituksen jäsen aina vuoteen 1973 asti. Tätä nykyä yritys on monipuolinen puutuoteteollisuuden Koskisen konserni. Myös maanviljelyä 1923–1972 omistamallaan tilalla Lappilassa harjoittanut Koskinen sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalle Koskinen *Biografiasampo*. Viitattu 24.1.2022.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 31.12.1976, s. 11.

Aiheesta muualla
----------------

* Koskisen. Tietoa meistä.
Kirjalansaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Kirjalaön |
| Sijainti | 
ParainenVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turunmaan saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
49 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kirjalansaari** (ruots. *Kirjalaön*) on yksi Paraisten saarista. Kirjalansaari on kasvanut yhteen naapurisaaren Lielahdensaaren kanssa, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 49 neliökilometriä.

Kirjalansaari sijaitsee Kuusiston ja Kirkkosaaren välissä. Kirjalansalmen silta yhdistää saaren pohjoisesta Kaarinan kuntaan. Hessundinsalmen silta yhdistää saaren etelästä Paraisten keskustaan. Kirjalansaaren länsipuolella on Vappari ja itäpuolella Lielahdensaari.

Lähteet
-------

1. ↑  Saaristoasiain neuvottelukunta: Suomi - Saarten ja vetten maa (pdf) (s. 6) Työ- ja Elinkeinoministeriö. Viitattu 6.2.2015.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 6.2.2015. [vanhentunut linkki]
Henry Walter Bates
**Henry Walter Bates** (1825–1892) oli brittiläinen biologi. Vuosina 1825–1859 hän teki tutkimusmatkoja ennestään tuntemattomilla seuduilla Amazonin alueella. Hän selvitteli ansiokkaasti Amazonin laakson hyönteistöä perehtyen mm. eläinten, mm. Etelä-Amerikassa elävien täpläperhosten (*Nymphalidae*) *Ithominae*-alaheimon lajien varoitusväritykseen. Bates kuvaili mimikryä vaelleltuaan 11 vuotta Amazonian alueella Hänen mukaansa on nimetty Batesin mimikry, jossa vaarallista tai pahanmakuista lajia jäljittelee laji, joka itse ei ole sellainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Factum, osa 1 vuodelta 2003, s. 213
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 1 vuodelta 1960, palstat 1077–1078
3. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 1916
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4355


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Scientific illustrators
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Henry Tracey Coxwell
**Henry Tracey Coxwell** (2. maaliskuuta 1819 – 5. tammikuuta 1900) oli englantilainen ilmailija. Hänen isänsä oli meriupseeri.

Jo pienenä poikana Coxwell tunsi mielenkiintoa ilmapalloja ja erityisesti niillä lentämistä kohtaan. Hän teki ensimmäisen nousunsa 1844. Vuonna 1848 hänestä tuli ammatti-ilmailija tehden useita julkisia nousuja. Vuoteen 1861 mennessä hän oli tehnyt jo yli 400 ilmapallolentoa.

Vuonna 1862 hän teki meteorologi James Glaisherin kanssa nousuennätyksen kohoamalla 11 887 metrin korkeuteen. Ennätys oli voimassa pitkään tämän jälkeenkin.

Hän teki viimeisen nousunsa vuonna 1885.

Hänen elämästään voi lukea kirjasta *My Life and Balloon Experiences*.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Kenneth "Ken" Joseph Matthews** (21. kesäkuuta 1934 Birmingham, Englanti – 2. kesäkuuta 2019) oli brittiläinen kilpakävelijä, jonka kilpailumatkana oli 20 kilometriä.

Matthews voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 1964 20 kilometrillä. Tuolloin hän teki uuden silloisen olympiaennätyksen 1.29.34. Pari vuotta aikaisemmin (1962) hän voitti Euroopan-mestaruuskilpailuissa Belgradissa 20 kilometrillä, joten hän oli yksi ennakkosuosikeista voittamaan olympialaisissa. Hän voitti kahdesti 20 kilometrin kävelyn maailmancupin: Luganossa 1961 ajalla 1.30.55 ja Varesessa 1963 ajalla 1.30.11 .

Hänelle myönnettiin olympiamenestyksestään 14 vuotta myöhemmin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimi MBE (Brittiläisen imperiumin jäsen).

Lähteet
-------

* Kenneth Matthews sporting-heroes sivustolla (arkistoitu versio).

### Viitteet

1. ↑  1964 Olympic 20KM Race Walk Champion Matthews Dies(englanniksi)
2. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 244–245. IAAF, 2005. (englanniksi)
Laulun säe "Seis, on tässä musta käsi!" viittaa vuosina 1957–1971 käytössä olleeseen, pakollista pysäyttämistä tarkoittavaan liikennemerkkiin, jonka korvasi nykyinen STOP-merkki.
**Kielletyt käskyt** on Lasse Mårtensonin säveltämä ja Jukka Virtasen sanoittama kappale, jonka levytti ensimmäisenä Kristina Hautala vuonna 1968. Sen teksti alkaa sanoilla "Ei, ei saa uskaltaa...". Yhteiskunnan sääntöjä, kehotuksia ja määräyksiä karrikoiva sanoitus kannustaa itsenäiseen ajatteluun.

Kristina Hautala esittää kappaleen Jörn Donnerin elokuvan *Mustaa valkoisella* (1968) tanssiravintolakohtauksessa. Laulun tekijät Lasse Mårtenson ja Jukka Virtanen olivat elokuvassa mukana myös näyttelijöinä, jääkaappitehtaan mainosmiehiä esittäen.

Kristina Hautala levytti laulun tuoreeltaan myös ruotsiksi elokuvasta otetulla nimellä "Svart på vitt". Ruotsinkielisen sanoituksen teki Bengt Haslum, ja levytys julkaistiin singlellä Suomen euroviisukappaleen "Kun kello käy" ruotsinnoksen "Vänta och se" B-puolena. "Kielletyt käskyt" on mukana myös Hautalan ja Mårtensonin yhteisellä albumilla *Kristina & Lasse* (1968).

Kappaleen ovat levyttäneet myös Taiska vuonna 1981, Himo-yhtye 1987, Ona Kamu vuonna 1994, Jean S. -yhtye vuonna 2000 ja Irina vuonna 2010. Instrumentaaliversion "No!" levytti suomalainen rautalankayhtye The Dangermen vuonna 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Kris­tii­na Hautala levytti 30 vuoden tauon jälkeen *Kaleva*.  2.7.2003. Viitattu 26.2.2023.
2. 1 2  Hänninen, Harto: Malliperheen arki rakoilee elokuvassa Mustaa valkoisella, joka on 1960-lukulaisen cool *Yle*.  17.04.2018. Viitattu 26.2.2023.
3. ↑  *Mustaa valkoisella* Elonetissä.
4. ↑  Kristina Hautala – Vänta Och Se *Discogs.com*. Viitattu 26.2.2023.
5. ↑  Kristina\* & Lasse\* – Kristina & Lasse *Discogs.com*. Viitattu 26.2.2023.
6. ↑  Kappalehaku "Kielletyt käskyt", Fenno-musiikkiarkisto. Viitattu 26.2.2023.
7. ↑  Kappalehaku "Kielletyt käskyt", Fono.fi. Viitattu 26.2.2023.
**Kongponkoira** (*Kong-kyi*) on tiibetiläinen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Kongponkoira on suomenpystykorvaa huomattavasti raskasrakenteisempi, ja toisin kuin tällä sillä on karkea snautserimainen karvapeite. Sillä on pienet pystyt korvat. Väriltään se on punaruskea.

Alkuperä
--------

Kongponkoira on kotoisin Nyingchi-prefektuurin Kongpo-alueelta, missä sitä käytetään metsästyskoirana. 1930-luvulla tutkimusmatkailija Frederick Marshman Baileyn vaimo Irma vieraili alueella ja huomasi paikallisen rodun. Hänellä itsellään oli mukana matkalla suomenpystykorva, jonka nähdessään tiibetiläiset osoittivat sitä hämmästyneinä ja kutsuivat sitä nimellä "kong-kyi". Kiinalaiset kommunistit osallistuivat tiibetiläisten koirien joukkoteurastukseen, mutta tästä huolimatta jossain syrjäisemmillä alueilla saattaa edelleen olla jäljellä muutamia rodunedustajia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 328. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Kenneth Newton Walker** (17. heinäkuuta 1898 Los Cerrillos, New Mexico – 5. tammikuuta 1943 Rabaul) oli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien kenraali. Hän sai surmansa, kun hänen päiväpommituslennolla ollut koneensa ammuttiin alas tammikuussa 1943.

Walker ylennettiin prikaatikenraaliksi heinäkuussa 1942 ja hän sai siirron lounaiselle Tyynellemerelle. Syyskuussa hänet nimitettiin 5. ilma-armeijan pommitusjoukkojen komentajaksi.

Walker ilmoitettiin kadonneeksi taistelutehtävissä 5. tammikuuta 1943 sen jälkeen kun hänen johtamansa Boeing B-17 Flying Fortress -lentue oli Rabauliin suuntautuneen pommituslennon jälkeen joutunut taisteluun japanilaishävittäjien kanssa. Lennon aikana pommit osuivat yhdeksään vihollislaivaan. Presidentti Roosevelt myönsi hänelle postuumisti Medal of Honor -mitalin. Ote mitalin myöntöperusteesta:

> »Huomiota herättävästä johtajuudesta, mihin liittyi henkilökohtaista urheutta ja pelottomuutta äärimmäisessä hengenvaarassa. 5th Bomber Commandin komentajana 5. syyskuuta 1942 ja 5. tammikuuta 1943 välisenä aikana kenr. Walker toistuvasti osallistui yksiköidensä pommitustehtäviin syvälle vihollisten hallussa olleille alueille. Henkilökohtaisesti taistelutilanteissa oppimistaan asioista hän kehitti erittäin tehokkaan tekniikkan pommituksiin vihollisen hävittäjäkoneiden ja ilmatorjuntatulen häiritessä. 5. tammikuuta 1943 huolimatta äärimmäisen raskaasta ilmatorjuntatulesta ja vihollisen hävittäjien määrätietoisesta vastarinnasta hän johti tuloksellista pommituslentoa päiväsaikaan Uuden Britannian Rabaulin sataman meriliikennettä vastaan, mikä aiheutti suoria osumia yhdeksässä vihollisen aluksessa. Lennon aikana hänen koneensa tuli toimintakyvyttömäksi ja putosi määrältään ylivoimaisten vihollishävittäjien hyökkäyksessä. »   
> ()
> 
> 

Eloon jääneitä tai koneen hylkyä ei löydetty. Hänen hautamuistomerkkinsä on pystytetty Arlingtonin sotilashautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brigadier General Kenneth Newton Walker United States Air Force.  Arkistoitu 13.6.2009. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Kenneth Newton Walker *arlingtoncemetery.net*. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
3. ↑  Medal of Honor recipients World War II (T–Z) United States Army.  Arkistoitu 31.12.2009. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Khen** (m.kreik. Χήν, *Khēn*, myös Χῆναι, *Khēnai*; lat. *Chen, Chenae*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Lakoniassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Myöskään Khenin historiasta ei tiedetä mitään. Se mainitaan lähinnä Kreikan seitsemän viisaan joukkoon luetun Mysonin yhteydessä. Jo antiikin aikana oli epäselvää, oliko hän kotoisin Khenistä Lakoniasta vai toisesta Khenistä, joka olisi sijainnut Thessaliassa Oita-vuoren juurella; lisäksi Mysonin kotipaikaksi esitettiin joskus myös Arkadia tai Kreeta. Khenin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Khēneus* (Χηνεύς) ja *Khēnieus* (Χηνιεύς).

Monet Diogenes Lartioksen käyttämät lähteet sekä Stefanos Byzantionlainen sijoittivat Mysonin kotipaikan Khenin Lakoniaan. Stefanos on ainoa, joka kutsuu paikkaa polikseksi. Pausanias sen sijaan kutsuu Kheniä kyläksi Oita-vuorella. Samoin Diodoros Sisilialainen kuvaa Mysonin malislaiseksi, joka asui Khenain kylässä. On ehdotettu, että sekaannus olisi ollut seurausta spartalaisten Thessaliaan perustamasta siirtokunnasta, Herakleia Trakhiniasta.

Vaikka Khen on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Etnonyymin olemassaolo viittaisi siihen, että kyseessä oli polis, mutta toisaalta Mysonin sanottiin olleen kotoisin kylästä, ei mistään poliksesta; jos Khen oli kylä, ei tiedetä, minkä poliksen alaisuuteen se kuului.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "328. Chen", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Chen", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Chen *Pleiades*. Viitattu 4.10.2021.
4. ↑  "58 Chen", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Platon: *Protagagoras* 343a.
6. 1 2  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* 1.106–107.
7. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Χῆναι.
8. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.24.1.
9. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto*, katkelmat teoksessa *Excerpta de virtutibus et vitiis* s. 235
10. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 3.92.
11. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* 1.108.
**Khersonesoksen teatteri** oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Khersonesoksen kaupungissa Taurien Khersonesoksella nykyisen Ukrainan alueella. Sen rauniot ovat osa Sevastopolin lähellä sijaitsevaa Khersonesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Historia
--------

Khersonesoksen teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. Sitä käytettiin paitsi näytelmien esityksiin myös muihin kulttuuritapahtumiin sekä oletettavasti myös julkisiin kokoontumisiin. Roomalaisella kaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sitä muutettiin niin, että sitä voitiin käyttää myös gladiaattoriesityksiin.

Teatterin katsomoa.
Teatteri säilyi käytössä 300-luvulle jaa. saakka, mutta sen käyttö loppui kristinuskon vakiintumisen myötä. Tämän jälkeen sen kiviä käytettiin uudelleen muihin rakennuksiin. Varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla paikalle rakennettiin kirkko, joka tunnetaan tutkimuksessa "Pyhäinjäännöslipaskirkkona" sieltä tehdyn löydön mukaan.

Bysanttilaisen kirkon rauniot teatterin katsomon päällä.

Rakennus
--------

Teatteri sijaitsi luonnonrinteessä kaupungin agorasta ja pääkadusta etelään. Siinä oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, joka avautui kaakkoon päin, ja jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomossa oli tilaa noin 1 800–2 000 hengelle. Kahdeksan pystysuuntaista porraskäytävää jakoi katsomon seitsemään lohkoon, ja jokaisessa oli 12 penkkiriviä. Orkhestran halkaisija oli noin 23 metriä. Proskenion nousi noin 1,5–2 metriä orkhestraa korkeammalle. Orkhestralla oli alttari. Skene- eli näyttämörakennuksessa oli kolme huonetta.

Paikalla myöhemmin ollut kirkko oli ristinmuotoinen. Sen rauniot ovat teatterin katsomon pohjoisosan päällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "CHERSONESOS Crimea", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Frederiksen, Rune: "The Greek Theatre. A Typical Building in the Urban Centre of the Polis?". Teoksessa Heine Nielsen, T. (ed.): *Even More Studies in the Ancient Greek Polis*, s. 65–124. Papers from the Copenhagen Polis Centre 6. Historia Einzelschriften 162. Stuttgart: Franz Steiner Verlag, 2002.
3. 1 2 3 4  Theatre *Chersonesos Taurica and All That is Related*. Viitattu 1.11.2022.
4. 1 2 3  CHERSONESOS TAURIKA, Χερσόνησος Ταυρική, Херсоне́с, bei Sebastopol *Theatrum*. Viitattu 1.11.2022.
5. ↑  Reliquary church *Chersonesos Taurica and All That is Related*. Viitattu 1.11.2022.
6. 1 2  Plan of the theatre (Arkeologisen kohteen opastaulu) *Wikimedia Commons*. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Khersonesoksen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Nuoruustango** on Reijo Mäen kirjoittama jännitysromaani, joka sijoittuu osittain Jussi Vareksen nuoruuteen 1970-luvulle. Se on Vares-kirjasarjan 16. romaani.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ensimmäisessä persoonassa kerrotun romaanin prologissa kerrotaan nuoren Jussi Vareksen matkasta kotoaan Merikarvialta tansseihin Siikaisiin. Mustasukkaisuuskohtaus johtaa henkirikokseen. Romaanin muissa osissa Vares oppii yllättäviä asioita nuoruudenystävistään, jotka ovat päätyneet eri teitä rikollisuuden pariin.

I osassa Vares jäljittää uskottomaksi epäillyn aviomiehen yhteyttä salaperäiseen Susannaan. Aviomies paljastuu Vareksen nuoruudenystäväksi, jolla on huonoa seuraa. Hänen kumppaneistaan toisella on mielestään Varekselle kostettavaa.

II osassa Vares tapaa naisen, puhuu tälle harkitsemattomia ja löytää naisen asunnolta nuoruudenrakastettunsa Emilian. Vareksen varjostama nuoruudenystävä katoaa.

III osassa Vares jäljittää kadonnutta ystäväänsä, joutuu ansaan, pelastetaan ja kätkeytyy Pastorin antikvariaattiin.

IV osassa Vares aseistautuu ja yrittää omaksua kovan kundin imagoa. Pieni mies löytää ruumiita ja saa kohtelustaan hyvityksen. Vares käy vakavan keskustelun Emilian kanssa. Loppuluvussa Vares kohottaa maljan vähiin käyneille ystäville.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Yhteydet kirjailijan nuoruuteen
-------------------------------

Mäki on lapsuudessaan ja nuoruudessaan asunut Siikaisten Saarikoskella, joka on tunnistettavissa kirjan prologin tapahtumapaikaksi. Hän on kertonut jalkapalloharrastuksestaan, jolla on myös merkittävä osa Jussi Vareksen tarinassa.

Vastaanotto
-----------

Helsingin Sanomien Antti Majanderin mukaan kirjassa parasta on menneisyyden vihlomisen kuvaus. Siitä syntyy enemmän kuin rikosliemen taustamauste. Muuten kirja tarjoaa lisää samaa, joten fanit eivät pety. *Nuoruustango* oli ilmestymisvuonnaan neljänneksi myydyin kotimainen kirja ja sitä myytiin 68 700 kappaletta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nuoruustango*. Helsinki: Otava, 2005. ISBN 951-1-20486-6. (suomeksi)
2. ↑  Kolsi, Eeva-Kaarina: Reijo Mäki kasvoi maalla *Ilta-Sanomat*.  24.4.2008. Viitattu 1.9.2018.
3. ↑  Majander, Antti: Kirjat: Kun Vares oli veres Viimeinen nousee ensimmäiseksi Reijo Mäen kesäkasassa *Helsingin Sanomat*.  21.6.2005. Viitattu 9.12.2018.
4. ↑  Myydyimmät kirjat 2005 *kustantajat.fi*.  Arkistoitu 9.12.2018.
**Jagdgeschwader 72** (JG 72), oli Saksan ilmavoimien hävittäjälennosto.

Historia
--------

Ilmavoimien määräyksen No. 118 määräsi perustettavaksi hävittäjälennoston Oldenburgin lentotukikohdassa. Se muodostettiin Waffenschule 10 der Luftwaffe:sta 1. huhtikuuta 1959 varustettuna Canadair Sabre Mk.6 -koneilla. Lennoston 1. laivue sai nimen Vikings ja sen koneiden tunnuksina olivat JB-101 - JB-126. Lennoston 2. laivue sai nimen Foxes ja sen koneiden tunnuksina olivat JB-231 - JB-257. Lennoston komentajaksi määrättiin 1. syyskuuta alkaen majuri Erich Hohagen. Perustamisen päättyessä marraskuun alussa lennostoon kuului 52 Sabre Mk.6, neljä Lockheed T-33 ja viisi Piaggio P.149 -konetta. Lennosto siirrettiin Pohjois-Saksaan Leckin lentotukikohtaan, jossa se virallisesti otettiin palvelukseen 11. marraskuuta. 

Everstiluutnantti Hohagen luovutti lennoston komentajan tehtävät majuri Oblesenille 11. marraskuuta 1961. Lennosto asetettiin Naton alaisuuteen kesäkuussa 1962. Naton tiikeriyhteisöä muodostettaessa siihen liitettiin Foxes-laivue, jonka kone JB-363 osallistui ensimmäiseen tapaamiseen 1962 RAF Woodbridgessä. 

Leckin lentotukikohtaan sijoitettu lennosto siirrettiin 4. Luftverteidigungsdivisionista 7. Luftwaffendivisioniin. Samassa yhteydessä prikaatikenraali Wehnelt luovutti lennostolle kilven, jossa oli ilmavoimia kuvaavalla vaalean sinisellä (Luftwaffenblau) pohjalla viikinkialuksen keula kuvaamassa pohjoista sidosta ja kaksi tyyliteltyä lentokonetta kuvaamassa lennostoa. Kompassiruusu kuvasi lennoston Natokytköstä.

Ilmavoimat ilmoitti 15. heinäkuuta 1964 lennoston muuttamisesta hävittäjäpommittajalennostoksi nimellä Jagdbombergeschwader 43 (JaboG 43). Samalla lennosto siirretään Leckistä Oldenburgiin, jossa lennostoon liitettiin Aufklärungsgeschwader 54:n kalusto ja henkilöstö. Lennosto piti avoimien ovien päivän Leckissä ja siirtyi Oldenburgiin 19. syyskuuta.

Onnettomuudet
-------------

* JB-250 putosi Balkjärveen, jolloin lentäjä sotilasmestari Hermann sai surmansa.
* JB-105 ja JB-121 törmäsivät 9. toukokuuta 1961 ilmassa Eckernförden yllä. Kumpikin lentäjä hyppäsi onnistuneesti, mutta koneet tuhoutuivat.
* JB-235 ja JB-362 törmäsivät 9. elokuuta 1961 lähestyttäessä Leckin lentotukikohtaa. Toinen koneista laskeutui onnistuneesti jälkimmäisen tuhoutuessa lentäjän lennettyä ulos koneesta ja pelastautuessa laskuvarjolla.
* JB-110 tuhoutui 5. joulukuuta 1963 nousussa, jolloin lentäjä sai surmansa.

Komentajat
----------

Lennostonkomentajina olivat:

* everstiluutnantti Erich Hohagen marraskuu 1959 - lokakuu 1961
* everstiluutnantti Friedrich Obleser marraskuu 1961 - joulukuu 1963
* everstiluutnantti Benno Schmieder joulukuu 1963 - lokakuu 1964

Aiheesta muualla
----------------

* Jagdgeschwader 72 (1959 bis 1964)[vanhentunut linkki]
Puiston koilliskolkasta alkava Matinkartanonsilta yhdistää Matinniityn Matinkylän urheilupuistoon.
**Matinniitty** (ruots. *Mattängen*) on puisto Matinkylän pohjoisosassa eteläisessä Espoossa. Se on myös Matinkylän osa-alueen nimi. Puisto rajautuu lännessä Piispansiltaan ja idässä Matinkartanontiehen. Pohjoisessa on Nelikkotie ja etelässä asuinrakennuksia. Matinniityn itäosassa sijaitsee Matinkylän kartano.

Matinniitty annettiin vuonna 1971 suurkorttelin nimeksi. Puistonnimeksi Matinniitty vahvistettiin 1998. Nimen taustalla on niittyalue, jonka suomenkielisenä nimenä oli Kotoniittu ja ruotsinkielisenä nimenä Hemängen. Matinniityn halki kulkee Matinniitynpolku, joka on noin puoli kilometriä pitkä lounais–koillissuuntainen pyörätie ja kävelytie. Se rakennettiin 2020-luvun alussa "baanalevyiseksi". Väylä on osa Länsibaanaa, joka on määrä rakentaa Länsi-Espoon Kivenlahdesta Helsingin keskustaan.

Matinniitynpolku alittaa Piispansillan, jonka länsipuolelta on kulku Matinkylän metroasemalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matinkylän nimistö : Matinniitty *espoo.fi*. Viitattu 11.7.2023.
2. 1 2 3  Espoon karttapalvelu : Matinniitty *kartat.espoo.fi*. Viitattu 11.7.2023.
3. ↑  Länsibaana välillä Piispansilta - Matinkartanontie *hankintailmoitukset.fi*. Viitattu 11.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Länsiväylä: Päiväkotilapset ja koululaiset istuttivat 5 000 kukkasipulia odottamaan kevään lämpöä Espoossa