recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Albrekt Rohkea, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
**Albrekt Rohkea** (saks. *Albrecht der Beherzte*, myös *Albrekt Animosus*; 27. tai 31. heinäkuuta 1443 Grimma – 12. syyskuuta 1500 Emden) oli Meissenin rajakreivi (nimellä **Albrekt III**) ja Saksin herttua vuosina 1485–1500. Hänestä polveutuu Wettinin hallitsijasuvun albertilainen haara.

Albrekt oli Saksin vaaliruhtinaan Fredrik II:n nuorempi poika. Hän oli lapsena vuonna 1455 yhdessä veljensä Ernstin kanssa niin sanotun "Saksin prinssiryöstön" (*Prinzenraub*) uhreina. Fredrik II:n kuoltua vuonna 1464 Ernst ja Albrekt hallitsivat valtakuntaa yhdessä, mutta Ernst sai vanhempana vaaliruhtinaan arvon. Perittyään pojattomana kuolleelta sedältään Thüringenin alueen vuonna 1485 veljekset jakoivat valtakunnan niin sanotussa Leipzigin jaossa, jossa Albrektille jäi Wettinien historiallinen läänitys Meissenin rajakreivikunta. Jaon seurauksena Albrektista sai alkunsa Wettinien albertilainen haara ja Ernstistä ernestiläinen haara.

Albrekt toimi myöhemmin useilla sotaretkillä keisarillisten joukkojen päällikkönä ja sai Pyhän saksalais-roomalaisen kerisarikunnan marsalkan arvon. Hän toimi vuosina 1488–1493 Alankomaiden käskynhaltijana ja sai vuonna 1498 perinnöllisen Friisinmaan käskynhaltijan viran.

Albrektin puolisona oli vuodesta 1464 Böömin kuninkaan Georg Podiebradin tytär Zedena. Heidän pojistaan Yrjö Parrakas ja Henrik Hurskas olivat molemmat myöhemmin Saksin herttuoina. Albrekt pyrki huonolla menestyksellä Böömin kuninkaaksi appensa kuoltua vuonna 1471.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Albert III, Duke of Saxony (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 24.9.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 498 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 24.9.2017.
3. ↑  Hellmuth Rössler: Albrecht der Beherzte (saksaksi) *Neue Deutsche Biographie* (1953), Deutsche Biographie. Viitattu 24.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Albrekt Rohkea** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
	+ 2
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Theodor Schwann** (7. joulukuuta 1810 Neuss, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 11. tammikuuta 1882 Köln, Saksan keisarikunta) oli saksalainen lääkäri ja fysiologi. Schwann oli eläinorganismien solurakennetta koskevan teorian perustaja.

Elämä
-----

Schwann opiskeli lääketiedettä Bonnissa, jossa yksi hänen opettajistaan oli fysiologi Johannes Peter Müller, sekä Würzburgissa ja Berliinissä, jossa hän suoritti tutkinnon vuonna 1834. Hänen väitöskirjansa kanan alkion hengityksestä munassa *De necessitate æris atmosphærici ad evolutionem pulli in ovo incubato* herätti lääketieteellisen maailman huomion. Valmistuttuaan hän toimi Berliinin anatomisen museon assistenttina. Vuonna 1839 hänestä tuli Leuvenin katolisen yliopiston anatomian professori. Vuonna 1848 Schwannista tuli fysiologian ja vertailevan anatomian professori Liègen yliopistossa. Vuonna 1880 hän jäi eläkkeelle opetustyöstä.

Soluteoria
----------

Schwann osoitti, että eläinsolut ovat morfologialtaan ja fysiologialtaan samankaltaisia kuin kasvien solut ja että kaikki eläinkudokset ovat osittain peräisin soluista ja koostuvat niistä. Hän esitteli tämän teorian pääteoksessaan *Mikroskopische Untersuchungen über die Übereinstimmung in der Struktur und dem Wachstum der Tiere und Pflanzen* (Berliini, 1839). Tätä ennen Jan Evangelista Purkyně (1787-1869) oli jo teorisoinut eläin- ja kasvisolujen ytimien välisestä analogiasta, mutta Schwann ansaitsee kuitenkin kunnian tämän teorian kehittämisestä ja vakiinnuttamisesta. Albert von Köllikerin solufysiologia ja Rudolf Virchowin solupatologia perustuvat Schwannin teoriaan.

Muut fysiologiset tutkimukset
-----------------------------

Leuvenissa Schwann havainnoi hiivan itiöiden muodostumista ja päätteli, että sokerin ja tärkkelyksen käyminen oli seurausta elämän prosesseista. Hän tutki lihassupistusta ja hermojen rakennetta ja löysi aksoneja tukevan myeliinitupen, joka tunnetaan nykyisin Schwannin soluina. Hän keksi termin metabolismi elävässä kudoksessa tapahtuville kemiallisille muutoksille, määritteli mikro-organismien roolin mädäntymisessä ja muotoili embryologian perusperiaatteet havaitsemalla, että munasolu on yksittäinen solu, joka lopulta kehittyy kokonaiseksi organismiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Theodor Schwann *Catholic Encyclopedia*.  1913. Viitattu 29.04.2021.
2. ↑  Schwann, Theodor *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 29.04.2021.
3. ↑  Schwann, Theodor *Encyclopaedia Britannica*.  1911. Viitattu 29.04.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**San Joaquín** oli Espanjan laivaston vuonna 1699 vesille laskettu kaksikantinen 64-tykkinen San José -luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: San José -luokka*
Espanjan kruunu tilasi 23. joulukuuta 1694 aluksen Armada de la Guardia de la Carrera de las Indiasille Mapilin telakalta Usúrbilista. Francisco Antonio Garroten suunnitteleman lippulaivan valmistusta telakalla valvoi baski Pedro de Aróstegui. Alus laskettiin vesille 1699 ja otettiin palvelukseen 1700.

Palvelus
--------

Alus lähti 1699 Pasajesista *San Josén* kanssa Cádiziin päällikkönään Antonio Gaztañeta. Helmikuussa 1700 alus otettiin palvelukseen Cádizissa päällikkönään Sebastián Gijón. Se huollettiin huhtikuussa 1702 Cádizissa. Alus osallistui elokuussa 1702 Cádizin puolustukseen Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali George Rodneyn hyökätessä.

Maaliskuussa 1705 alus osallistui Gibraltarin saartoon. Se saattoi 10. maaliskuuta 1706 Cádizista *San Josén* ja kaappari *Santa Cruzin* kanssa 10 rahtialusta Cartagena de Indiasiin. Saattue saapui 27. huhtikuuta määränpäähänsä. Alus saapui 7. heinäkuuta Limaan ja oli loppuvuoden Cartagena de Indiasissa, mistä se lähti 2. helmikuuta 1708 kohdatakseen Callaosta saapuvan laivaston Portobellossa. Alus saapui 10. helmikuuta laivaston mukana Portobelloon, mistä se kuljetti 22 miljoonaa pesoa Havannaan.

Alus osallistui 8. kesäkuuta 1708 Wagerin kahakkaan Barún saaren edustalla päällikkönään Miguel Agustín Villanueva. Aluksen lastina oli viisi miljoonaa pesoa, kun se pakeni 10. kesäkuuta taistelusta Cartagena de Indiasiin.

Alus lähti 3. elokuuta 1711 Cartagena de Indiasista päällikkönään Pedro García de Asarte. Osaston muut alukset olivat Ranskan laivaston Villeneuven laivueen muut alukset *Saint-Michel*, *Hercule* ja *Griffon*. Myrsky hajoitti 6. elokuuta laivaston, jolloin *San Josén* seuraan jäi ainoastaan 26-tykkinen alus. Seuraavana päivänä Britannian kuninkaallisen laivaston kommodori Littletonin laivue valtasi alukset.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Winfield et al 2023 s. 167-168

*San José* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *San José* - *San Joaquín* |
| Edeltäjä: *Nuestra Señora de Begoña* – Seuraaja: Porta Coeli -luokka |
**Azhi Dahaka** on persialaisen mytologian hirviömäinen lohikäärme. Sillä kerrottiin olevan kolme päätä, kuusi silmää ja kolme siipiparia. Se on väriltään melkein kokonaan punertava, mutta sen selässä ja pitkissä kauloissa on harmaita kilpimäisiä suojuksia. Ainoa haavoittuva paikka on olennon vatsa, mutta jos sen puhkaisee niin sisältä vyöryy ulos myrkyllisiä skorpioneja, hämähäkkejä ja käärmeitä.

Muinaisen persialaisen tarun mukaan Azhi Dahakan loi paha Ahriman-jumala eli Angra Mainyu. Ahrimanin vakaana päämääränä oli tuhota koko maailmankaikkeus, ja Azhi Dahakan avulla hän aikoi murskata vihollisensa. Hän lähetti Azhi Dahakan nielaisemaan auringon, jotta elämä maassa sammuisi. 

Jumala Ahura Mazdan poika, tulen jumala Atar kävi silloin taisteluun Azhi Dahakaa vastaan ja kamppaili hirviötä vastaan maassa, meressä ja ilmassa. Lopulta Atar saa vangittua lohikäärmeen ja sitoo sen kahleilla Damarand-vuoreen. Uskotaan, että aikojen lopussa Azhi Dahaka pääsee irti kahleistaan ja raivoaa jälleen ympäri maailman. Viimein sankari Keresaspa tappaa hirviön.

Lähteet
-------

* Arthur Cotterell & Rachel Storm: Ultimate encyclopedia of mythology. London. Anness Publishing, 2017. ISBN 9781780191881.

### Viitteet

1. ↑  Bane, Theresa: *Encyclopedia of Demons in World Religions and Cultures*, s. 335. McFarland & Company, 2012. ISBN 978-0-7864-8894-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 19.11.2018). (englanniksi)
2. 1 2 3   Cotterell & Storm 2017, s. 270–271
**Lauri Eskil Helanterä**, vuoteen 1934 **Helander** (8. joulukuuta 1891 Hämeenlinna – 8. huhtikuuta 1962 Hämeenlinna) oli yritysjohtaja, pikaluistelija, luisteluvalmentaja ja Hämeenlinnan Tarmon pitkäaikainen aktiivi.

Henkilöhistoria
---------------

Helanterän vanhemmat olivat vaatturimestari Oskari Helander ja Maria Alice Sved ja puoliso vuodesta 1919 Alli Aurora Elo. Seiväshyppääjä Yrjö Helander oli hänen veljensä ja yhtiökumppaninsa. Helanterä kävi teollisuuskoulun Tampereella 1912 ja toimi Huberilla työnjohtajana 1919–1921, kunnes perusti veljensä kanssa vesi- ja lämpöjohtoliikkeen ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi. 

Pikaluistelun piirimestaruuksia Helanterällä oli useita, Suomen mestari hän oli 1923 ja 1925 ja ikämiesten Suomen mestari 1933, 1934, 1938 ja 1939. Helanterä oli Suomen Luisteluliiton valmentaja 1934–1948, pikaluistelun olympiavalmentaja hän oli talviolympialaisissa 1936 ja 1948. Hämeenlinnan Tarmon jäsenenä ja sihteerinä toiminut Helanterä oli seuran johtokunnan puheenjohtaja 1938–1952 ja sitten kunniapuheenjohtaja. Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1946.

Lauri Helanterän poika Aarne Helanterä oli myös urheilu-urallaan pikaluistelija ja kilpaili kansallisella kärkitasolla 1940-luvun lopulla.

Julkaisuja
----------

* *Hämeenlinnan Tarmo 1903–1923*, 1923 (Lauri Helander)
* *Poikien pikaluisteluopas: ohjeita aloitteleville*, 1933 (Lauri Helander)
* *Tarmon tantereilta: Hämeenlinnan Tarmo 1903–1933*, 1933, Väinö Teivaala, Lauri Helanterä
* *Luisteluratojen rakentaminen ja hoito*, 1947

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 198–199 (Viitattu 9.2.2019)
2. 1 2  Lauri Helanterä kuollut. *Helsingin Sanomat*, 9.4.1962, s. 13.
3. ↑  Ahveniston hautausmaan virtuaalipolku, Helanterä Lauri. (Viitattu 9.2.2019)
**Jaakko Sakari Loimaranta**, sukunimi aik. *Lindstedt* (15. heinäkuuta 1885 – 23. elokuuta 1954 Orimattila) oli suomalainen kirkkoherra ja filosofian maisteri sekä teologian tohtori.

Henkilöhistoria
---------------

Loimarannan vanhemmat olivat rovasti Wilhelm Lindstedt (1838–1915) ja Hilma Nyholm (1846–1910). Hän oli naimisissa vuodesta 1911 kirkkotekstiilitaiteilija Hanna Henrika Juliana Reinilän, aik. Rehnbäck (1889–1969) kanssa. Viipurin hiippakunnan piispa ja ministeri Yrjö Loimaranta oli Sakari Loimarannan vanhempi veli, samoin kuin opettaja ja yritysjohtaja Lauri Loimaranta. Opettaja, järjestötyöntekijä Siiri Loimaranta oli heidän sisarensa.

Loimaranta pääsi ylioppilaaksi 1903 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 ja teologian kandidaatiksi 1916. Hänestä tuli teologian lisensiaatti ja tohtori 1940. Loimaranta toimi 1910–1919 Länsi-Suomen kansanopiston johtajana Huittisissa jossa hänen isänsä oli kirkkoherrana. Hänet vihittiin papiksi 1917 ja hän toimi sitten uskonnon ja historian vanhempana lehtorina Mikkelin lyseossa 1920–1925 ja uskonnon ja filosofian vanhempana lehtorina Helsingin tyttölyseossa 1925–1933. Loimaranta työskenteli samalla myös Helsingin pikkukirkkoyhdistyksessä joka järjesti kirkollista toimintaa Helsingin uusilla asuinalueilla. Viimeksi Sakari Loimaranta toimi Orimattilan kirkkoherrana 1933–1954. Hän oli Tampereen tuomiokunnan asessorina 1940–1946 ja litin rovastikunnan lääninrovastina 1942−1949. Loimaranta sai rovastin arvon 1935.

Teoksia
-------

* *Huittisten pitäjän kirkollisista oloista 1600-luvun jälkipuoliskolla*, teoksessa *Satakunta-sarja. Kotiseutututkimuksia I*. 1907
* *Mikkelin lyseo : lyhyt kuvaus 50-vuotisvaiheista sekä kertomus lukuvuodelta 1921 - 1922*. Mikkelin lyseo, Mikkeli 1922
* *Erikssonien mystillis-separatistinen liike vuoteen 1745*, väitöskirja. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 43. Orimattila 1940
* *Eräs kälviäläisen pietistijohtajan Jaakko Erikssonin suomenkielinen rukous*. Historiallinen arkisto 47. Helsinki 1940

Toimitustöitä
-------------

* *Orimattilan seurakunnan 300 vuotismuisto : 1636-1936* ; toim. Sakari Loimaranta. Orimattilan seurakunta, Lahti 1936
* *Suomen kirkon vuosikirja II—XV*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Geni.com : Jaakko Sakari Loimaranta
2. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 407 (Viitattu 21.10.2018)
3. ↑  Naisten ääni : Unohdettu kirkkotekstiilitaiteilija Hanna Loimaranta


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Työllistäminen** tarkoittaa työvoimaviranomaisten, esimerkiksi Työ- ja elinkeinotoimiston, tekemää työttömän työnsaantia edistävää toimenpidettä. 

Työllistämistoimenpiteen kohteeksi joutuvat henkilöt, jotka eivät työllisty omin avuin. Tällaisilla henkilöillä on usein ongelmana laskenut työkyky, joka ei salli heidän työllistyä "vapaille markkinoille". Tässä tapauksessa työvoimatoimisto voi maksaa työnantajalle työllistämistukea korvaukseksi laskeneesta työkyvystä. Työntekijä saa työstään normaalin palkan, joka usein on hieman työttömyysturvaa suurempi. Yleisiä työllistämispaikkoja ovat erilaiset yhdistykset, yhteisöt, kunnan sekä valtion toimipaikat. Yrityksiin ei työllistetä niin paljon, sillä tällainen toiminta voisi vääristää kilpailua. Uutena työllistämiskohteena ovat tulleet sosiaaliset yritykset, joille myönnetään palkkatukea tavallista runsaammin pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työllistämiseen.

Tukityöllistäminen
------------------

Palkkatuen avulla voidaan tukityöllistää. STTK:n Ralf Sundin arvion mukaan Suomessa on 25 000 palkkatuettua työntekijää vuonna 2019. Ruotsissa vastaava luku on 200 000.

Miljardööri Warren Buffett kannattaa tukityöllistämistä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Työllisyys

* Ammatinvalinnanohjaus
* Isyysraha
* Isyysvapaa
* Okunin laki
* Työttömyysturva
* Äitiysraha
* Äitiysvapaa
* Kansalaistyö
* Aktiivinen työvoimapolitiikka
* Työllistäminen
* Vanhempainvapaa
**Ivar Wallgren** (25. elokuuta 1891 Viipuri – 16. syyskuuta 1964) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Wallgrenin vanhemmat olivat filosofian maisteri, lääketieteen lisensiaatti Ivar Alexander Wallgren ja Alice Agnes Helene Rothe. Hänen puolisonsa vuodesta 1922 oli Anna Synnöve Marita Tammelander. Professori, mikrobiologi Veronica Sundman oli heidän tyttärensä. Wallgren tuli ylioppilaaksi 1909, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1918 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1923 aiheesta *Über die Veränderungen des Verdauungskanals bei der perniziösen Anämie*. Hän työskenteli ensin sekä Helsingin yliopistossa että useassa eri sairaalassa, patologisen anatomian dosentti hänestä tuli 1930. Wallgren toimi Helsingin yliopiston ruotsinkielisenä patologisen anatomian professorina vuodesta 1948, jolloin virka perustettiin, vuoteen 1958.

Lähteet
-------

1. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 711-712. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  Johan Edgren: *Finska Läkaresällskapet – 175 år: 1835–2010*, s. 154. Finska Läkaresällskapet 2010, teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Aikalaiskirja 1934, s. 709 (Viitattu 5.1.2019)
4. ↑  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918-2000 Helsingin yliopisto. Viitattu 8.11.2017.
**Nuestra Señora de la Asunción** oli Espanjan laivaston vuonna 1720 palvelukseenotettu kaksikantinen 62/66-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus valmistettiin Genovassa nimellä *Estrella del Mar*

Palvelus
--------

Genovalainen kaappari Giovanni Stefano Sanguinero myi 30. heinäkuuta 1720 Lissabonissa aluksen Espanjalle, joka liitettiin laivastoon nimellä *Nuestra Señora de la Asunción*. Alus saattoi 1. elokuuta 1720 Chaconin laivaston Cádizista, jonne se palasi 13. syyskuuta. Alus lähti 21. kesäkuuta 1721 Cádizista Cartagena de Indiasiin Gueveran laivaston mukana, jonka alukset olivat *Campanela*, fregatit *Hermione* ja *Pingue Volante* sekä yhdeksän kauppalaivaa. Alus saapui 3. elokuuta 1721 saattueen mukana Cartagena de Indiasiin, mistä se lähti 21. toukokuuta 1722 Portobelloon. Alus palasi Cartagena de Indiasiin kaupankäynnin jälkeen.

Alus lähti 30. syyskuuta 1722 Cartagena de Indiasista Havannaan, jonne se saapui 29. lokakuuta. Alus lähti 13. joulukuuta Havannasta Cádiziin Guevaran laivaston mukana, johon kuuluivat *Campanela*, *Hermione* ja *Pingue Volante* sekä 14 rahtialusta. Alus saapui 8. helmikuuta 1723 Cádiziin *Hermionen*, *Pingue Volanten* ja seitsemän rahtialuksen kanssa mukanaan 12 miljoonaa pesoa. Alus lähti 31. joulukuuta 1723 Cádizista Cartagena de Indiasiin Carlos Grillon laivueen mukana, johon kuuluivat *Catalán*, *Hermione*, *Pingue Volante* ja 14 kauppalaivaa. Saattue saapui 17. helmikuuta 1724 Cartagena de Indiasiin, mistä alus lähti *Catalánin* ja *Pingue Volanten* kanssa Portobelloon. Vuonna 1726 alus oli Portobellossa Britannian kuninkaallisen laivaston saartamana. Alus kykeni siirtymään Portobellosta Cartagena de Indiasiin, missä se joutui uudelleen saarretuksi.

Huhtikuussa 1729 alus oli Cartagena de Indiasissa, mistä se teki partiomatkoja fregatti *Incendion* kanssa. Barú saaren edustalla aluksen miehistö havaitsi neljä salakuljetusta harrastavaa hollantilaista kaapparifregattia, joista vallattiin *Adriana Catalina*. Vallattu alus toimitettiin 6. huhtikuuta Cartagena de Indiasiin. Kesäkuussa 1729 alus saapui Cartagena de Indiasiin vaurioituneena ja tarvitsi huoltoa. Alus poistettiin 1730 heikon kunnon vuoksi laivastoluettelosta.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 172


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Nuestra Señora del Pilar*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:***Infante*** |
**Saarikosken ruukki** oli Kuhmoniemen pitäjässä Kuhmoniemen Pajakkajoen varteen Saarikoskeen vuonna 1871 valmistunut ruukki. Sen perusti kauppias ja Sotkamon Petäjäkosken ruukin kirjanpitäjä F. E. Bergström. Vuonna 1878 sulattamon toiminta päättyi tulipaloon, eikä ruukkia enää rakennettu uudelleen.

Ruukki valmisti rautaa lähiseudun järvistä kerätystä järvimalmista, ja ruukin pajassa valmistettiin myös erilaisia rautaesineitä, kuten kirveitä ja auroja. Ruukin valmistamaa rautaa pidettiin hyvälaatuisena, mutta ruukin toimintaa haittasivat sen pääomien puutteesta johtuva pieni koko sekä kehnot liikenneyhteydet. Kesällä tuotteita kuljetettiin tervaveneillä myytäväksi Ouluun, mutta talvisin ei vastaavaa mahdollisuutta ollut. Ruukin yhteydessä oli myös sahalaitos.

Ruukin rakennuksista on jäljellä perustusten jäänteitä, ja itse tuotantolaitos erottuu maastosta kumpareena. Entisen ruukin alueella on myös raudanvalmistuksessa syntyneitä kuonakasoja. Ruukin tilojen myöhemmäksi omistajaksi on muun muassa vuoden 1925 henkikirjoissa merkitty Ab Uleå Oy:n osakas Reinhold Weckman.

Lähteet
-------

* Karjalainen, Tapio: *Puutavarayhtiöiden maanhankinta ja -omistus Pohjois-Suomessa vuosina 1885–1939*, s. 86. Väitöskirja. Oulun yliopisto, historian laitos, 2000. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 27.12.2015).

### Viitteet

1. ↑  Saarikostki, Tietosanakirja osa 8, palsta 469. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916
2. ↑  Karjalainen 2000, s. 86
3. 1 2 3  Saarikosken rautaruukki *Muinaisjäännösrekisteri*.  10.11.2008 (päivitetty). Museovirasto.  Arkistoitu 27.1.2016. Viitattu 27.12.2015.
4. ↑  Karjalainen 2000, s. 91
5. ↑  Karjalainen 2000, s. 93
**Jasmine Flury** (s. 16. syyskuuta 1993) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja syöksylaskun maailmanmestari, joka edustaa Skiclub Rinerhornia.

Flury kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2014 sijoittuen 33:nneksi. Hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä Val d’Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2016 oltuaan 11:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2017 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti Sankt Moritzin supersuurpujottelussa joulukuussa 2017. Seuraavan palkintosijansa hän saavutti tammikuussa 2022 sijoittumalla toiseksi Garmisch-Partenkirchenin syöksylaskussa. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti Val d'Iseren syöksylaskussa joulukuussa 2023. Hän sijoittui toiseksi Crans-Montana ensimmäisessä syöksylaskussa helmikuussa 2024.

Flury sijoittui nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi syöksylaskussa vuosina 2013 ja 2014. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui syöksylaskussa 12:nneksi ja supersuurpujottelussa 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui supersuurpujottelussa 27:nneksi ja keskeytti syöksylaskussa. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui syöksylaskussa 20:nneksi ja keskeytti supersuurpujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 Flury oli supersuurpujottelussa kahdestoista ja syöksylaskussa viidestoista. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Flury voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden ja sijoittui supersuurpujottelussa 22:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jasmine Flury Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jasmine Flury** Wikimedia Commonsissa

* Jasmine Fluryn kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Päivystäjä** on henkilö, joka päivystää. Päivystäjiä käytetään turvaamaan useiden yhteiskunnan palveluiden ja toimintojen (puolustusvoimat, poliisi, pelastuslaitos, hätäkeskuslaitos, terveydenhuolto, energia-ala, kiinteistönhoito...) ympärivuorokautinen toiminta.

Suomen puolustusvoimat
----------------------

Puolustusvoimissa perusyksiköillä ja vartiopaikoilla on ympärivuorokautinen päivystys. Perusyksiköissä päivystäjä ja kaksi apupäivystäjää määrätään yksikön vääpelin antamassa päivystyslistassa kullekin vuorokaudelle. Päivystyksen järjestelyssä voi olla yksikkökohtaisia eroja siltä osin, hoitaako kantahenkilökunta päivystyksen virka-aikana ja varusmiehet virka-ajan ulkopuolella, tai hoitavatko varusmiehet päivystyksen ympäri vuorokauden. Päivystäjän asemasta, oikeuksista ja velvollisuuksista säädetään tarkasti yleisessä palvelusohjesäännössä ja yksikkökohtaisissa päivystäjän ohjeissa. Päivystäjän tehtäviin kuuluu muun muassa huolehtiminen yksikön tiloista sekä varusmies- ja asevahvuuden kirjaamisesta. Päivystäjä on henkilökunnan poissa ollessa yksikön toiseksi vanhin sotilas apuvalvojan jälkeen. Päivystäjä vastaa yksikön tiedottamisesta ja hälyttämisestä poikkeustilanteissa.
**Ludwig von Reuter** (9. helmikuuta 1869 Guben – 18. joulukuuta 1943 Potsdam) oli saksalainen amiraali, joka komensi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Skotlannin Scapa Flow’hun internoitua Saksan avomerilaivastoa ja määräsi sen upotettavaksi kesäkuussa 1919.

Reuter aloitti uransa Saksan keisarikunnan laivastossa vuonna 1885. Hän oli tykistöasiantuntijana laivastoministeriön aseosastolla ja vuosina 1910–1914 taisteluristeilijän kapteenina. Maailmansodan aikana Reuter oli muun muassa taisteluristeilijä *SMS Derfflingerin* kapteeni sekä myöhemmin usean risteilijäryhmän komentaja. Avomerilaivaston komentaja Franz von Hipper nimitti hänet tiedustelualusryhmän komentajaksi. Reuter sai vuonna 1916 kontra-amiraalin arvon.

Marraskuussa 1918 solmittu Compiègnen aselepo määräsi Saksan avomerilaivaston kaikki 74 alusta siirrettäviksi Britannian päälaivastotukikohtaan Scapa Flow’hun, kunnes niiden lopullisesta kohtalosta päätettäisiin rauhansopimuksen yhteydessä. Reuter sai komentaa laivastoa, joka saapui Scapa Flow’hun marraskuun 1918 lopulla ja jäi sen jälkeen odottamaan kohtaloaan. Kun Saksalle Versailles’n rauhansopimuksen allekirjoittamiseen annettu määräaika oli umpeutumassa, Reuter lähetti 21. kesäkuuta 1919 kaikkien alusten päälliköille salaisen koodiviestin, jossa nämä määrättiin upottamaan aluksensa, jotta ne eivät päätyisi sodan voittajien käsiin. Saksan hallitus oli jo päättänyt hyväksyä laivaston luovuttamisen briteille, mutta Reuter sai upotettua 66 laivaa. Britit pitivät tekoa aselepoehtojen rikkomisena, mutta eivät kyenneet estämään sitä.

Kun Reuter palasi Saksaan, häntä juhlittiin kotimaassaan sankarina. Hän erosi palveluksesta elokuussa 1920 ja julkaisi seuraavana vuonna muistelmakirjan *Scapa Flow: Das Grab der Deutschen flotte*. Erotessaan laivastosta Reuter sai vara-amiraalin arvon. Hänet ylennettiin amiraaliksi vuonna 1939.

Ludwig von Reuterin hautakivi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Reuter, Ludwig von (saksaksi) Das Bundesarchiv. Viitattu 1.2.2020.
2. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 1278 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.7.2015.
3. 1 2 3  Ludwig von Reuter (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 4.7.2015.
4. ↑  Reijo Vahtokari: Suurten ruumiiden lahti, *Suomen Kuvalehti* 27/2015, s. 43, 46.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
City Car Clubin logoCity Car Clubin logo
**City Car Club** on vuonna 1999 perustettu suomalainen autojen yhteiskäyttöpalvelu. Palvelu kattaa noin sata nouto- ja palautuspistettä Helsingissä, Espoossa, Vantaalla ja Kauniaisissa, joilta asiakkaat voivat noutaa ja käyttää autoa korvausta vastaan. Yhteiskäyttöpalvelun on marraskuusta 2010 lähtien omistanut *Suomen kaupunkiautot Oy* -niminen helsinkiläinen yritys; tätä ennen omistaja oli *Group 24 H Oy*. City Car Club toimi jonkin aikaa myös Tukholmassa, mutta toiminta on sittemmin lakannut.

Syyskuussa 2009 City Car Clubilla oli 2 500 asiakasta. Tarjolla on sekä kuukausimaksuton jäsenyys sekä eri hintaisia kuukausipaketteja, joiden avulla autojen tuntihintaa voi alentaa. Kaikkien jäsenten käytössä on kaupunkiautoja, tilavampia perheautoja, minibusseja ja pakettiautoja. 

Asiakkaan ei tarvitse huolehtia huolloista, vakuutuksista, pesuista, katsastuksista, renkaiden ja öljyn vaihdoista tai auton pääomakustannuksista ja arvon alenemisesta. Yrityksen omien laskelmien mukaan autojen yhteiskäyttö on taloudellisesti kannattavaa, jos ajokilometrejä kertyy vuodessa alle 12 000. Yrityksen teettämän tutkimuksen mukaan yhteiskäyttöauto korvaa noin kahdeksan yksityiskäytössä olevaa autoa.

Helsingin kaupunki on antanut yhteiskäyttöauojen käyttöön Z-tunnuksen pysäköintilupia, joilla asiakas voi pysäköidä suuressa osassa kantakaupunkia ilmaiseksi. City Car Club tekee yhteistyötä kaupungin liikennelaitoksen kanssa ja antaa HSL:n asiakkaille alennuksia. 

Yritys sai vuonna 2003 Uudenmaan ympäristöpalkinnon. Huhtikuussa 2009 se sai Helsingin kaupungin ympäristöpalkinnon. Palkinnon myöntäneen Pekka Saurin mielestä "toiminta on vähentänyt yksityisautojen määrää Helsingissä ilman että kaupungin on tarvinnut investoida siihen".

Katso myös
----------

* Yhteiskäyttöauto

Aiheesta muualla
----------------

* City Car Clubin verkkosivu
* HS 3.4.2009: City Car Club sai Helsingin ympäristöpalkinnon (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. 1 2  citycarclub.fi: CCC yrityksenä *citycarclub.fi*. Viitattu 21.2.2019.
2. ↑  Noutopaikat kartalla | City Car Club yhteiskäyttöauto *citycarclub.fi*. Viitattu 21.2.2019.
3. ↑  Pekka Pere osti loputkin City Car Clubista *Talouselämä*.  1.12.2010. Viitattu 2.2.2011. [vanhentunut linkki]
4. ↑  City Car Clubille sähköautoja ja uusi omistaja *citycarclub.net*.  Arkistoitu 8.4.2011. Viitattu 2.2.2011.
5. ↑  CityCarClub.net: Clubilaisten lukumäärä *citycarclub.net*.  29.9.2009.  Arkistoitu 5.2.2010. Viitattu 16.1.2010.
6. ↑  Hinnasto 2019 | City Car Club yhteiskäyttöauto *citycarclub.fi*. Viitattu 21.2.2019.
7. ↑  Yhteisautoilu ei kiinnosta suomalaisia *Talentum.com*.  24.5.2004. Viitattu 3.12.2009. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Työmatkaliikkumisen ohjauksen mahdollisuudet Suomessa (sivu 16)  2006. Helsinki:  Liikenne- ja viestintäministeriö. Viitattu 3.12.2009. [vanhentunut linkki]
9. ↑  "Mikä ihmeen yhteiskäyttöauto?" Iltalehti Viikonvaihde 3.3.2007, s. 27
10. ↑  Motiva: Muut tiedotteet 2009 *motiva.fi*.  Arkistoitu 7.10.2010. Viitattu 27.5.2009.
**Maria Kahelin** (20. helmikuuta 1867 Jyväskylä – 21. heinäkuuta 1936 Jyväskylä) oli kuurojen koulun opettaja ja johtaja.

Kahelinin vanhemmat olivat Jyväskylän lyseon rehtori Karl Henrik Kahelin ja Anges Charlotta Aejmelaeus. Kahelin valmistui tyttökoulusta 1883, Jyväskylän opettajaseminaarista 1889 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1897 sekä tietopuoliset ja käytännölliset kokeet kuuromykkäinkoulujen opettajan ja johtajattaren virkoja varten 1897. Hän auskultoi kuurojen opetusta sen jälkeen 1899 Tukholmassa, Gävlessä, Karlskronassa ja Kööpenhaminassa.

Kahelin toimi kansakoulunopettajana Petäjävedellä 1889–1890, valmistavassa koulussa Jyväskylässä 1890–1895, pastori Ernesti Luoman ja Helena Luoman perustamassa valtion Jyväskylän kuuromykkäinkoulussa 1895–1899. Sen jälkeen hän oli Pietarsaaren ruotsinkielisen kuuromykkäinkoulun johtajattaren Anna Heikelin kuoltua vuodesta 1899 koulun johtajatar.

Kahelinilla oli useita luottamustehtäviä. Hän oli Östensön turvakodin johtokunnan jäsen vuodesta 1910, NNKY:n johtokunnan jäsen Jyväskylässä 1897–1909, Pietarsaaressa 1903–1919. Suomen NNKY:n pääjohtokunnan jäsen hän oli 1905–1911. Hän oli Kuuromykkäin Auttajayhdistyksen Pietarsaaren piirin puheenjohtajana sen alusta alkaen, vuodesta 1904. Jäätyään Pietarsaaresta eläkkeelle Kahelin palasi Jyväskylään ja toimi siellä Kuuromykkäin yhdistyksen puheenjohtajana.

Juristi, hallintoneuvos ja oikeusministeri Hjalmar Kahelin oli Maria Kahelinin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1920 s. 204. Helsinki: Otava 1920.
2. 1 2  Johtajatar Maria Kahelin (pdf) (s. 98) *Kuuromykkäin lehti*.  nro 8/ maaliskuu 1936. Viitattu 17.4.2019.
3. 1 2 3  Maria Kahelin 50-vuotias (pdf) (s. 1) *Kuuromykkäin lehti*.  nro 3/ maaliskuu 1917. Viitattu 17.4.2019.
4. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 304. (Runeberg.org)
**Solving Oy Ab** suunnittelee ja valmistaa käsittelyjärjestelmiä, jotka parantavat työturvallisuutta ja ergonomiaa. Vuonna 1977 Pohjanmaalla Pedersöressä perustettu Solving valmistaa räätälöityjä siirtojärjestelmiä, joilla voi siirtää raskaita taakkoja turvallisesti ja tehokkaasti. Tuotevalikoimaan kuuluvat siirtolaitteet ja järjestelmät käsin ohjatuista yksinkertaisemmista tuotteista teknisesti vaativampiin automaattisiin järjestelmiin, joissa hyödynnetään sekä ilmatyynyjä että pyöriä.

Solvingin asiakkaita ovat mm. Airbus, ABB, Volvo, Caterpillar, Alstom, Scania, Rolls-Royce, MAN ja Aker.

Solving Group
-------------

Solving ja Fluid-Bag muodostavat yhdessä Solving Groupin. Fluid-Bagista tuli osa Solving Groupia vuonna 1987.

Solvingilla on ollut aktiivinen rooli Fluid-Bag yhtiön historiassa kehittäessään Fluid-Bagien tuotantotekniikkaa sekä täyttö- ja tyhjennysjärjestelmiä.

Historia
--------

Yritys aloitti toimintansa vuonna 1977, samana vuonna kun ilmatyynytekniikka tuotiin markkinoille. Solvingin ensimmäinen tilaus tehtiin Länsi-Suomessa sijaitsevalle painotalolle.

1980-luvulla yritys suoritti ensimmäiset vientitoimituksensa Ruotsiin, Norjaan, Saksaan ja Hollantiin. Toimitukset tehtiin paperitehtaille, telakoille, moottoritehtaiden asennuslinjoille ja teattereille. 1980-luvulla tehtiin ensimmäisen automaattisesti ohjatun trukin toimitus. Vuonna 1987 perustettiin Solving Group yhdessä Fluid-Bagin kanssa. Vuonna 1988 maailman suurin ilmatyynyperustainen AGV-järjestelmä asennettiin Höganäsissä Ruotsissa.

1990-luvulla Solving perusti tytäryhtiöt Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan, Saksaan ja Britanniaan. Samalla vuosikymmenellä yritys aloitti myynnin Pohjois-Amerikkaan ja Itä-Aasiaan sekä laajensi asiakaskuntaansa lasi- ja kaapeliteollisuuteen ja voimalaitoksiin. Vuonna 1991 alkoi pitkäaikainen yhteistyö Volvon kanssa.

2000-luvulla Solving on laajentanut myyntiään Etelä-Amerikkaan, Intiaan, Venäjälle ja Etelä-Koreaan. Toimituksia tehdään nykyään myös lentokone-, rautatie-, tuulivoima- ja offshore-teollisuuksiin. Vuonna 2006 yritys vastaanotti Innosuomi-palkinnon tasavallan presidentiltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Solving Oy Ab - Pedersöre - Trukit - fonecta.fi *www.fonecta.fi*. Viitattu 26.11.2019.
2. ↑  Fluid-Bag is a member of Solving Group *Fluid-Bag*. Viitattu 26.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Solving Group » Solving.com *www.solving.com*. Viitattu 26.11.2019.
4. ↑  Solving history » Raskaitten taakkojen siirtojärjestelmät *www.solving.com*.  Arkistoitu 1.10.2019. Viitattu 26.11.2019.
5. ↑  Tasavallan presidentin INNOSUOMI 2006 -palkinnot *Yrittajat.fi*.  29.11.2006. Viitattu 26.11.2019.
**Linnean Society of London** (*Lontoon Linné-seura*) on taksonomian ja luonnonhistorian tutkimusseura. Se on perustettu vuonna 1788 ja on maailman vanhin aktiivinen biologian alan tiedeseura. Nimensä se sai ruotsalaiselta luonnonhistorioitsijalta Carl von Linnéltä. Linnean Societyn perustaja oli kasvitieteilijä James Edward Smith.

Seura julkaisee lehtiä *Zoological Journal*, *The Biological Journal*, *The Botanical Journal* ja *The Linnean*, järjestää konferensseja ja ylläpitää Lontoossa yli 90 000 luonnonhistorian alan kirjojen ja julkaisujen kokoelmaa.

Seura jakaa vuosittain yleensä kahdelle ansioituneelle tutkijalle Linné-mitalin, joka vuoteen 1976 tunnettiin Linnean Societyn kultamitalin nimellä. Ennen vuotta 1958 tavallisesti vain yksi tutkija vuodessa palkittiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Smith, James Edward *Dictionary of National Biography, 1885-1900*.  1900. Viitattu 30.12.2022.
2. ↑  Annual Report 2007 The Linnean Society of London. Viitattu 4.5.2008.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Linnean Society**.
* Seuran kotisivu
**Taloustutkimus Oy** on vuonna 1971 perustettu suomalainen markkinatutkimusyritys, jolla on liiketoimintaa Suomessa ja Baltian maissa. Suomessa Taloustutkimus toimii Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Markkinatutkimusliiton tilastojen mukaan Taloustutkimus Oy on Suomen toiseksi suurin markkinatutkimusyritys ja alan suurin suomalaisomisteinen yritys.

Suomessa Taloustutkimus työllistää vakituisesti noin 70 henkilöä ja lisäksi osa-aikaisesti noin 300 tutkimushaastattelijaa eri paikkakunnilla. Taloustutkimus on ollut 1.6.2010 alkaen WIN (Worldwide Independent Network of Market Research) -verkoston jäsen.

Taloustutkimuksen tutkimustuotteet ja -palvelut voidaan jakaa karkeasti kolmeen luokkaan: räätälöityihin tutkimuksiin, tutkimuskonsepteihin sekä valmiisiin tutkimuksiin. Tutkimusten teemoja ovat muun muassa asiakassuhde, mediat ja mainonta, yritys- tai tuotekuva, puolueiden kannatusarviot, yhteiskunnalliset tutkimukset sekä arvo- ja asennetutkimukset. 

Juha Aalto oli Taloustutkimuksen toimitusjohtajana vuosina 1997–2016, minkä jälkeen hänen seuraajanaan aloitti Jari Pajunen. Yhtiön omistaa sen perustaja Eero Lehti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taloustutkimus Oy *Kauppalehti*. Viitattu 7.7.2022.
2. 1 2  Tietoa meistä Taloustutkimus Oy. Viitattu 16.2.2018.
3. ↑  Taloustutkimuksen Juha Aalto lähtee - uusi toimitusjohtaja valittu *marmai.fi*.  3.6.2016. Markkinointi & Mainonta. Viitattu 13.12.2018.
4. ↑  Hiiri, Miia: Pihi miljonääri - Eero Lehti säästää vessapaperissa ja autoissa *is.fi*.  22.12.2012. Ilta-Sanomat. Viitattu 16.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Taloustutkimus Oy
* Kinnunen, Pekka: Katso puolueiden kannatuksen heilahtelut ja löydä vastaukset kannatusmittausten sudenkuoppiin  4.2.2016. Yle.   (Taloustutkimuksen Ylelle tekemät puoluekannatusarviot vuodesta 1994)
**Jouko Kauko Itälä** (21. joulukuuta 1916 Mäntsälä – 20. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja talousneuvos. Hän palveli jatkosodan aikana suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa ja oli mukana 1944–1945 Suomessa toimineessa saksalaismielisessä vastarintaliikkeessä.

Nuoruus
-------

Jouko Itälän vanhemmat olivat maatalousteknikko Juho Artturi Itälä ja Aino Maria Haikkola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1937 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1956.

Waffen-SS
---------

Kesällä 1941 itälä liittyi suomalaiseen SS-vapaaehtoispataljoonaan jossa hän yleni SS-Hauptsturmführeriksi. Hän toimi vuodesta 1942 Saksassa kouluttajana ja hän jäi sinne vielä senkin jälkeen kun suomalainen SS-pataljoona kotiutettiin kesäkuun alussa 1943. Suomen irtauduttua sodasta syyskuussa 1944 Itälä olisi halunnut palata Suomeen, mutta hänet määrettiin SS-Nord-divisioonan yhteysupseeriksi Pohjois-Suomeen.

Lapin sota
----------

Lokakuun alussa 1944 Lapin sodan aikana Itälä ja SS-Untersturmführer Claes Purjo saapuivat Norjan kautta Rovaniemelle värväämään saksalaisten vangeiksi joutuneita suomalaisia sotilaita SS-joukkoihin. Suomalaisia saatiin värvättyä noin 70 ja heitä koulutettiin Kongsvingerin pikkukaupungin linnoituksessa Norjassa. Itälä toimi komppanian vahvuisen joukon johtajana. Osa värvätyistä lähetettiin koulutukseen Saksaan. Saksan antauduttua toukokuussa 1945 Itälä joutui norjalaisten vangiksi.

Sotavankeus
-----------

Sotavankeudessa Jouko Itälä oli vangittuna Norjassa aina kevääseen 1946 saakka, jolloin hän pääsi palaamaan Suomeen. Suomessa hänet tuomittiin oikeudessa 14 kuukaudeksi kuritushuoneeseen, ja tämän rangaistuksen hän suoritti Turun lääninvankilassa.

Sotien jälkeen
--------------

Itälä oli *Vallilan puutavara Oy*:n konttoripäällikkönä 1951–1956, Kosan Oy:n hallinnollisena päällikkönä 1957–1958 sekä Oy Sanitol Ab:ssä varatomitusjohtajana 1958–1968 ja toimitusjohtajana vuodesta 1968. Hän oli myös Cederroth Oy:n (entinen Sanitol) hallituksen jäsenenä vuodesta 1978. Itälä sai talousneuvoksen arvon 1977.

Perhe
-----

Jouko Itälä oli naimisissa vuodesta 1942 Eila Tellervo Juurisen kanssa. Ministeri Jaakko Itälä on Jouko Itälän nuorempi veli. Jouko Itälä on myös kansanedustaja Ville Itälän setä.

Lähteet
-------

* Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
* Kysy.fi (Helsingin kaupunginkirjasto) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lapin sodassa saksalaisten vangiksi jääneen Juho Liljavaaran sotavankipäiväkirja 1944-1945
README-tiedosto curl -ohjelman asennupaketista.
**README-tiedosto** eli **Lueminut-tiedosto** on tietokonejärjestelmässä tekstitiedosto, joka kuvailee sitä lukevalle ihmiselle hakemiston tai arkiston tiedostoja. Tällainen aputiedosto sisältyy usein ohjelmistojen jakelupaketteihin. Se on tyypillisesti tekstitiedosto, jonka nimi on esimerkiksi `LUEMINUT.TXT`, `README.TXT`, `README.1ST`, `READ.ME` tai yksinkertaisesti `README`. Jotkut Microsoft Windows -ohjelmistot saattavat joskus sisältää `README.WRI`, `README.RTF` tai `README.DOC` -nimisenkin tiedoston. Tämä nimi on valittu, jotta käyttäjä huomaisi tiedoston helposti ja avaisi sen luettavakseen. Nimi on perinteisesti kirjoitettu isoilla kirjaimilla, jotta ympäristöt, jotka käyttävät ASCIIbetical -järjestämistä näyttäisivät tiedoston mahdollisimman lähellä hakemistolistauksen alkua (isot kirjaimet näkyvät ASCIIbetical-järjestelyssä ennen pieniä kirjaimia).

Sisältö sisältää yleisimmin jonkun näistä tai useita näistä:

* asetusohjeet
* asentamisohjeet
* käyttöohjeet
* tiedostolistaus
* tekijänoikeustiedot ja lisensointitiedot
* levittäjän tai ohjelmoijan yhteystiedot
* tiedetyt ohjelmointivirheet
* ongelmanratkaisu
* tekijät ja avustajat
* muutosloki

Ilmaus "lue minut -tiedosto" on myös joskus käytetty kuvaavasti ja yleisesti, kun tiedostot eivät ole nimetty "readme"ksi, mutta ovat lueminut -tyyppisiä. lähdekoodilevitykset useilta ilmaisohjelmistopaketeilta, erityisesti Gnits-standardit tai nämä jotka on tuotettu GNU Autotoolsilla, sisältävät yleensä nämä lueminut-tiedostot:

|  |  |
| --- | --- |
| README | Yleistä tietoa |
| AUTHORS | Tekijät |
| THANKS | Avustajat |
| ChangeLog | Tietoja sisältävä muutosloki, erityisesti kehittäjille |
| NEWS | Normaali muutosloki, normaaleille käyttäjille |
| INSTALL | Asennusohjeet |
| COPYING / LICENSE | Tekijänoikeus- ja lisenssitiedot |
| BUGS | Tiedetyt ohjelmointivirheet ja ohjeet uusien ilmoittamiseen |
|

Muut tiedostot yleensä levittävät UKK -tietoja ja TODO -tiedosto joka listaa mahdollisia tulevia muutoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Good READMES from Homework 5 *courses.cs.washington.edu*. Viitattu 22.03.2018.
**Toini Nyström** (17. toukokuuta 1887 Hämeenkyrö – 22. tammikuuta 1967 Ikaalinen) oli suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän suunnitteli muun muassa ryijyjä ja paramentteja. Hän toimi Suomen Käsityön Ystävien taiteilijana 1917–1964.

Toini Nyströmin vanhemmat olivat nimismies Väinö Aleksander Nyström ja Hildur Helena Helsingius. Ylioppilaaksi Nyström tuli 1907 ja kävi Taideteollisen keskuskoulun 1913. Hän oli Oulun suomalaisen yhteiskoulun piirustuksenopettaja 1916–1917 ja sitten Suomen Käsityön Ystävien tekstiilitaiteilija. Nyström oli tuotteliampia suomalaisia kirkkotekstiilien suunnittelijoita. Hän suunnitteli muun muassa messukasukoita. Naantalin kirkossa on kaksi hänen suunnitelmansa mukaan valmistettua kasukkaa. Myös Tampereen tuomiokirkossa ja Säynätsalon kirkossa on hänen kirkkotekstiilejään.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 6, palsta 557
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, Kuolleita (ei sivunumeroa)
3. 1 2  Naantalin seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Kuka kukin on 1954 (Aikalaiskirja), s. 586 (Viitattu 17.11.2018)
5. ↑  Kodin Pellervo
Edwin von Manteuffel noin vuonna 1870.
**Edwin Hans Karl von Manteuffel** (24. helmikuuta 1809 Dresden, Saksi – 17. kesäkuuta 1885 Karlsbad, Böömi) oli preussilainen paroni ja sotamarsalkka, joka toimi komentajana Saksan yhdistymissodissa. Hän toimi välillä myös diplomaattisissa tehtävissä.

Edwin von Manteuffel kuului vanhaan pommerilaiseen Manteuffelin aatelissukuun. Hänen serkkunsa oli Preussin pääministerinä toiminut Otto Theodor von Manteuffel. Edwin von Manteuffel palveli Preussin ratsuväessä vuodesta 1827. Hänestä tuli vallankumousvuoden 1848 aikana kuningas Fredrik Vilhelm IV:n henkilökohtainen adjutantti. Krimin sodan aikana vuonna 1854 Manteuffel kävi diplomaattisella komennuksella Wienissä ja Pietarissa, jossa hän taivutteli keisari Nikolai I:n vetämään Venäjän joukot pois Tonavan ruhtinaskunnista sekä Itävallan olemaan liittymättä sotaan Venäjää vastaan. Manteuffel nimitettiin 1857 Preussin kuninkaallisen sotakabinetin johtoon ja ylennettiin 1861 kenraaliluutnantiksi.

Manteuffel palveli sodassa Tanskaa vastaan vuonna 1864 ja toimi sen jälkeen valloitetun Schleswigin kuvernöörinä sekä jonkin aikaa Schleswigiin ja Holsteiniin sijoitettujen joukkojen komentajana. Sodan puhjettua Itävaltaa vastaan 1866 hän valtasi Itävallan miehittämän Holsteinin, johti hyökkäystä Hannoveria vastaan ja toimi heinäkuusta alkaen Mainin armeijan komentajana, lyöden eteläsaksalaisten valtioiden joukot Hanaun, Helmstedtin, Üttingenin, Rossbrunnin ja Würtzburgin taisteluissa. Saksan–Ranskan sodassa 1870–1871 Manteuffel komensi aluksi ensimmäistä armeijakuntaa ja lokakuusta 1870 alkaen ensimmäistä armeijaa. Hän saavutti voiton Amiensin taistelussa 27. marraskuuta ja miehitti Rouenin 6. joulukuuta. Vuoden 1871 alussa hänet siirrettiin uuden eteläisen armeijan johtoon ja hän nujersi pian ranskalaisten vastarinnan maan eteläosissa. Manteuffelin joukot pakottivat kenraali Bourbakin armeijan perääntymään Sveitsin puolelle. Eteläisen armeijan hajottamisen jälkeen Manteuffel toimi toisen armeijan komentajana. Sodan päätyttyä hänet ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi ja hän oli heinäkuusta 1871 syyskuuhun 1873 Ranskaan sijoitettujen miehitysjoukkojen komentajana.

Manteuffel toimi myöhemmin vielä Berliinin sotilaskuvernöörinä ja eräissä diplomaattisissa tehtävissä, kunnes hänet lokakuussa 1879 nimitettiin Elsass-Lothringenin kuvernööriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edwin, Freiherr von Manteuffel *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.7.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1912), s. 826–827 Runeberg.org. Viitattu 26.7.2013. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edwin von Manteuffel** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Adyge psale** (Адыгэ псалъэ, "Adygen sana") on Venäjällä Kabardi-Balkarian pääkaupungissa Naltšikissa ilmestyvä kabardinkielinen sanomalehti.

Ensimmäinen kabardinkielinen lehti *Adyge mak* ("Adygen ääni") ilmestyi Baksanissa vuosina 1917–1918. Yksityisen kansanvalistuslehden toiminta päättyi Venäjän sisällissotaan.. 

Vuonna 1921 perustettiin venäjänkielinen aluelehti *Krasnaja Kabarda*. Se sai vuonna 1924 nimen *Karahalk* ("Köyhälistö") ja alkoi julkaista aineistoa myös kabardiksi, balkaariksi ja tatiksi. Kabardinkielinen *Lenin guegu* ("Leninin tie") erotettiin omaksi lehdekseen vuonna 1931. Vuonna 1935 se sai nimen *Sotsialistitšeska Keberdei-Balker* ("Sosialistinen Kabardi-Balkaria") ja vuonna 1944 nimen *Keberdei pež* ("Kabardian totuus"). Saksalaismiehityksen aikana vuosina 1942–1943 kabardinkielistä aineistoa julkaistiin *Za Sovetskuju Kabardino-Balkariju* -lehdessä.

Lehti sai jälleen nimen *Lenin guegu* vuonna 1957. Se oli NKP:n Kabardi-Balkarian aluekomitean sekä Kabardi-Balkarian ASNT:n korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun lopulla 21 000 kappaletta. Sen rinnalla julkaistiin venäjänkielistä *Kabardino-Balkarskaja pravdaa*, balkaarinkielistä *Kommunizmge jolia* ja nuorisolehteä *Sovetskaja molodjož*.

Lehti sai nimen *Adyge psale* vuonna 1991. Se on Kabardi-Balkarian tasavallan parlamentin ja hallituksen äänenkannattaja. Tasavallan kolmen päälehden ilmestymistiheyttä harvennettiin taloussyistä viidestä kolmeen kertaan viikossa vuonna 2018. Nelisivuisen ja broadsheet-kokoisen *Adyge psalen* painosmäärä oli 1 500 kappaletta vuonna 2024.

Lähteet
-------

1. ↑  Nomer gazety "Adyge mak" ("Golos Tšerkesii") *Ghuaze*. Viitattu 10.2.2024.
2. ↑  Dygova K. H.: "Obzor pervyh petšatnyh sredstv massovoi informatsii v Kabardino-Balkarskoi respublike", *Fundamentalnaja i prikladnaja nauka: novyje vyzovy i proryvi. Sbornik statei meždunarodnoi nautšno-praktitšeskoi konferentsii, tšast 2*, s. 218–222. Petrozavodsk: Novaja nauka, 2020. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  *Gazety SSSR 1917–1960: Bibliografitšeski spravotšnik, tom 3*, s. 408. Moskva: Kniga, 1978.
4. 1 2  *Petšat KBR za 65 let: 1921–1984*, s. 561–565. Naltšik: Elbrus, 1985. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  *Petšat KBR za 30 let. Tom 1: 1982–1992*, s. 268–269. Naltšik: Gosudarstvennaja natsionalnaja biblioteka Kabardino-Balkarskoi Respubliki, 2016. Teoksen verkkoversio.
6. 1 2  Julkaisutiedot.  *Adyge psale*, 8.2.2024, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Gazety Kabardino-Balkarii sokratili tšislo vypuskov *Kavkazski uzel*.  12.1.2018. Viitattu 10.2.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto