recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Moskito Television Oy** on vuonna 1999 perustettu suomalainen televisio-ohjelmia tuottava yhtiö, jonka asiakkaita ovat Yle TV1, Yle TV2, MTV3, Nelonen, Sub sekä TV5. Vuonna 2021 Moskito Television Oy:n omistaa This is Nice Studios Finland Oy. Se taas on kuulunut vuodesta 2021 osaksi Fremantle-konsernia. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2015 noin 11,2 miljoonaa euroa.

Vuonna 2008 pääomasijoitusyhtiö CapMan osti Talentumilta enemmistön Varesvuo Partnersista 11 miljoonalla eurolla. Moskito Televisionin ympärille rakennettiin yritysryhmä nimeltä Nice Entertainment Group, josta syksyllä 2013 myytiin 87 prosenttia ruotsalaiselle Modern Times Groupille hintaan 84 miljoonaa euroa. Nice Entertainment Groupin liikevaihto oli tuolloin noin 121 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 180. Myyjien joukossa olivat CapManin ohella perustaja Roope Lehtinen sekä Liisa Akimof, jonka yritys Production House Oy on vuodesta 2008 ollut osa yritysryhmää. Modern Times Group nousi näin tuotantoyhtiöbisneksen markkinajohtajaksi Suomessa ja Norjassa ja kakkoseksi Ruotsissa. Yhtiön ostivat Roope Lehtinen, Hannu Kalliolahti ja Varesvuo Partners.

Roope Lehtinen ilmoitti vuonna 2016 luopuvansa johtotehtävistään Moskito Televisionissa. Hänen seuraajakseen valittiin vastaajana tuottajana Moskito Televisionissa toiminut Riina Kullas. Roope Lehtinen jatkoi yhtiössä tittelillä *senior advisor / founder*. Oskari Saari siirtyi tammikuussa 2017 MTV:ltä Moskito Televisionin urheilutuotannon johtajaksi vastaamaan Moskiton urheilusisällöistä sekä niiden kehittämisestä.

Moskito Televisionin tuottamia ohjelmia
---------------------------------------

* Runeberginkatu (Nelonen)
* Einstein (Nelonen)
* Ajoneuvos (MTV3)
* Luova luokka (MTV, Subtv)
* Kansakunnan käännekohta (Yle TV2)
* Me Stallarit (MTV3)
* Uudisraivaaja (Yle TV1)
* Helppo elämä (MTV3)
* Miljonääriäidit (Liv)
* Helsingin herra (MTV3)
* Mustat lesket (Nelonen)
* Sukulan suojatit (Nelonen)
* Enbuske, Veitola & Salminen (MTV3)
* Koukussa (Yle TV2)
* Naked Attraction Suomi (Dplay)
* Fitnesspäiväkirjat (AVA)
* Fitnesspäiväkirja (discovery+)
* Kullannuput (Yle)

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppalehti: Moskito Television Oy *Kauppalehti*. Viitattu 16.5.2017.
2. ↑  Olli Harma: CapMan myy tv-luomuksensa.  *Talouselämä*, 27.9.2013, s. 24–25.  Talentum Oyj.
3. ↑  Moskito Televisionin toimitusjohtaja jättää tehtävänsä *kauppalehti.fi*.  1.11.2016. Markkinointi & Mainonta. Viitattu 11.8.2021.
4. ↑  Formulakasvo Oskari Saari jättää MTV:n - vaihtaa Moskito Televisionille *kauppalehti.fi*.  14.12.2016. Markkinointi & Mainonta. Viitattu 11.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Moskito Televisionin verkkosivusto
*Sempervivum calcareum*, eräs mehitähtilaji.
Aaloen haljennut lehti paljastaa paksun vesivaraston.
**Mehikasvi** eli **sukkulentti** on kserofyytti eli pitkäaikaiseen kuivuuteen sopeutunut kasvi, jolla on suuret vesisolukot, pieni haihtumispinta-ala ja paksu päällyskalvo. Mehimäisen osan perusteella mehikasvit voidaan jakaa *mehivartisiin* eli *varsisukkulentteihin* (muun muassa kaktus- ja tyräkkikasvit) ja *mehilehtisiin* eli *lehtisukkulentteihin* (muun muassa maksaruohot ja agaavet) kasveihin.

Vaikka kaikki kasvit pystyvät varastoimaan lehtiinsä vettä tietyssä määrin, ovat mehikasvit erikoistuneet siihen parhaiten, ja niinpä ne selviävät kuivissa olosuhteissa, missä on vain vähän muita kasveja kilpailemassa elintilasta ja vähän kasvinsyöjäeläimiä. Eräillä mehikasveilla lehdet ovat suhteellisen suurikokoiset ja karvan peittämät, jotta ne voivat kerätä mahdollisimman paljon kosteutta aamukasteesta. Etenkin kaktuksilla ja monilla tyräkkikasveilla lehdet ovat kehittyneet piikeiksi, jotka haihduttavat erityisen vähän vettä ja suojaavat kasvia janoisilta eläimiltä. Niille on kehittynyt yhteyttävä mehivarsi.

Monet mehikasvit ovat niin sanottuja CAM-kasveja (CAM = Crassulacean acid metabolism), jotka liiallisen haihtumisen estämiseksi pitävät ilmarakonsa kiinni päivällä. Yöllä ilmaraot avautuvat, jolloin kasvi ottaa sisään hiilidioksidia ja varastoi sen solunesterakkulaan omenahapoksi, josta jälleen päivällä vapautuu hiilidioksidi yhteyttämistä varten. Tämän vuoksi kasvi on öisin hapan ja muuttuu neutraaliin tai jopa emäksiseen suuntaan päivän tullessa. Hiilidioksidimäärä, jonka kasvi pystyy varastoimaan solunesterakkulaan, on kuitenkin suhteellisen pieni. Tästä syystä CAM-kasvien yhteyttämisen määrä jää melko vähäiseksi.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Heimo** | **Mehikasvilajien määrä** | **Mehimäinen osa** | **Mehikasvilajien levinneisyys** | **Esimerkkisukuja ja -lajeja** |
| kaktuskasvit (Cactaceae) | 1860 | varsi | Pohjois-, Väli- ja Etelä-Amerikka | lähes kaikki kaktukset |
| maksaruohokasvit (Crassulaceae) | 1300 | lehti | maailmanlaajuinen | maksaruohot, mehitähdet, paunikot |
| päivikkikasvit (Aizoaceae) | 1200(–1900) | lehti | Afrikan eteläosa | kivikukat, jääpäivikit |
| soihtukasvit (Asphodelaceae) | 500 | lehti | Afrikka, Madagaskar | aaloet |
| tyräkkikasvit (Euphorbiaceae) | 500 | varsi ja/tai lehti | Afrikka, Madagaskar, Intia | jotkin tyräkit, mm. pylvästyräkki |
| oleanterikasvit (Apocynaceae) | 500 | varsi | Afrikka, Arabian niemimaa, Intia | adeniumit, paksujalat |
| parsakasvit (Asparagaceae) | 300 | lehti | Pohjois- ja Väli-Amerikka | agaavet |
| kaktiokasvit (Didiereaceae) | 11 | varsi | Madagaskar (endeeminen) | pensasportulakat |
| portulakkakasvit (Portulacaceae) |  ? | lehti ja varsi | Pohjois-, Väli- ja Etelä-Amerikka |  |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Anna Aho: Mehikasvien hoito *Meillä kotona*.  26.2.2017. A-lehdet Oy. Viitattu 17.8.2023.
2. ↑  Crassulacean hapon aineenvaihdunta (CAM) *Hyperfysiikka, Biologia*. Viitattu 17.8.2023. [vanhentunut linkki]
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

Kriittisesti kapitalistisen järjestelmän hierarkiaa kuvaava pyramidi vuodelta 1911.
**Stratifikaatiolla** tarkoitetaan sosiologiassa yhteiskunnallista kerrostuneisuutta, hierarkiaa tai eriarvoistumista, jossa joillakin yhteiskunnan jäsenillä on etuoikeutettu asema vallan ja vaurauden perusteella. Kerrostuneisuus esiintyy monissa eri muodoissa. Jotkin jaon perusteet ovat hyvin vanhoja, kuten Intian kastijärjestelmä tai säädyt Euroopassa, toiset ovat myöhempää perua, kuten käsite yhteiskuntaluokka, joka alkoi muotoutua vasta kapitalismin myötä.

Moderneissa länsimaisissa yhteiskunnissa kerrostuneisuutta määritellään yleensä tulotason perusteella. Esimerkiksi keskiluokalla tarkoitetaan yleensä hyvin toimeentulevia ihmisiä, jotka kokevat olonsa yhteiskunnassa taloudellisesti turvatuksi. Alaluokan ja yläluokan käsitteitä käytetään tavallisesti halventavassa merkityksessä. Kuitenkin tuloerojen kasvamisen myötä suomalaisessa luokkakeskustelussa on ryhdytty käyttämään termejä köyhät ja rikkaat niistä ihmisryhmistä, jotka eivät kuulu keskiluokkaan.

Työväenluokka on historiallinen käsite, jolla viitataan alemman sosiaaliryhmän jäseniin, jotka tekevät ruumiillista työtä. Nykyisin määritteleväksi stratifikaation piirteeksi on muotoutunut työn pysyvyys; prekariaatti-käsite kuvaa tilapäisissä tai epätyypillisissä työsuhteissa olevien ihmisten luokkaa.

Nykyisin yhteiskunnallista kerrostuneisuutta epätasa-arvoa pyritään selittämään erilaisten konfliktiteorioiden avulla.

Katso myös
----------

* Plutokratia
* Sosiaalinen koheesio
* Sosiaalinen liikkuvuus

Lähteet
-------

1. ↑  Eläkeläisten luokkaerot kasvavat  21.3.2011. YLE Uutiset. Viitattu 15.12.2011.
**A. P. Mäkikylä** (Antti Penjami Mäkikylä) (18. kesäkuuta 1873 Ylöjärvi – 8. huhtikuuta 1918 Ylöjärvi) oli ylöjärveläinen agronomi, jonka traagisen murhan motiivit ja tekijät ovat askarruttaneet ylöjärveläisiä vuodesta 1918 asti.

Antti Penjami Mäkikylä syntyi 1873 Ylöjärvellä Mäkkylän kartanon nuorimpana poikana. Hänet kastettiin Anders Benjamin Mäkkyläksi, mutta myöhemmin hän suomensi nimensä. Mäkikylä opiskeli agronomiksi ja toimi virkatalojen tarkastajana. 

Mäkikylä oli mukana monissa hankkeissa: Hän oli keskeinen hahmo raittiusseurassa, kunnanvaltuustossa, Suomalaisuuden liitossa ja työväenyhdistyksessä. Hän osallistui Ylöjärven Säästöpankin perustamiseen, osti kiinteistön Ylöjärven ensimmäiselle Osuusliike Voimalle ja käynnisti Ylöjärven Raittiusyhdistyksen rakennushankkeen Saurion seurantalon rakentamiseksi. Mäkikylä oli myös ensimmäinen ylöjärveläinen työnantaja, joka ryhtyi soveltamaan palkollisilleen kahdeksan tunnin työaikaa.

Asuinpaikaksi perheelleen Mäkikylä rakennutti Ahveniston tilan pienen Pikku-Ahveniston rannalle. Arkkitehti Paavo Uotila suunnitteli jugendtyylisen rakennuksen, joka valmistui 1906. Rakennusta laajennettiin 1914 arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemalla keittiö-kirjasto-osalla. Päärakennuksen sisustuksen, ornamenttien ja kalusteiden suunnittelussa oli tärkeä rooli professori, taidemaalari Gabriel Engbergillä. Sisustus on osin suvun hallussa, pirtin iso pöytä on alkuperäinen. Antti Mäkikylän kuoltua Ahvenistossa oli maksullisia kesävieraita, joukossa oli myös joitain taiteilijoita. Kaunis kansallisromanttinen kiviaitoineen ja kivipengerryksineen on yhä jäljellä Ylöjärven Pikku-Ahveniston rannalla. Varsinaiset maatalousrakennukset on purettu.

Vuonna 1918 punaisten vetäydyttyä Ylöjärveltä Mäkikylä haettiin valkoisten paikalliseen sotaoikeuteen, mutta vapautettiin kuulustelujen jälkeen syyttömänä. Huhtikuun 7. päivänä kaksi sotilaspukuista miestä haki hänet uudelleen sotaoikeuden istuntoon seuraintalolle ja seuraavana päivänä saattomies lähti kuljettamaan Mäkikylää lisäkuulusteluihin Tampereelle. Samana päivänä 44-vuotias Mäkikylä löydettiin ammuttuna Tohlopin lammen rantametsästä. 

Hänen vaimonsa ja kolme lastaan, joista pienin oli vasta 2-vuotias, jäivät asumaan Ahveniston tilalle.

Lähteet
-------

* Helena Honka-Hallila, Ylöjärvi 1869–1994, Ylöjärven kunta, 1996
* Martti Tyrkkö, Ylöjärven historiaa v. 1866–1965, Ylöjärven kunta 1967
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eija Teivas, Huviloita pyyntimailla, Ketoja kaupungin kupeessa, Ylöjärven kulttuuriympäristöohjelma, Ylöjärven kaupunki
* Juha Mäki-Ketelä: Joku muistaa aina. Murhenäytelmä ylöjärveläiseen tapaan. Ylöjärvi 2013.

Aiheesta lisää
--------------

* Pikku-Ahvenisto

Aiheesta muualla
----------------

* Ahveniston esite  (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Huippuvuorten eteläosan kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HuippuvuoretNorja |
| Pinta-ala | 
5 030 km2 (maa) 8 198 km2 (meri) |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Sør-Spitsbergen |
| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1973 |
| Luokitus | 
Ramsar-alueView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Huippuvuorten eteläosan kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Huippuvuorten suurimman saaren Länsimaan eli Spitsbergenin eteläosassa. Puisto on perustettu vuonna 1973. Sen maa-alueiden pinta-ala on 5 030 km2 ja merialueiden 8 198 km2.

Suuret osat puistosta ovat jäätikköjen peitossa.

Alueella on ollut suuri taloudellinen merkitys vuosisatojen ajan. Gåshamnan entisellä valaanpyydystysasemalla näkee edelleen rasvankeittokattilat ja valaiden luurankoja. Puistossa on myös merkkejä kaivostoiminnasta, ansametsästyksestä ja tutkimuksesta. Hornsundin suulla on edelleen puolalainen tutkimusasema.

Hornsund on jääkarhujen tärkeää elinaluetta ja reitti, jota pitkin ne kulkevat idästä länteen. Kansallispuiston alueella on useita kallionjyrkänteitä, joissa linnut pesivät. Sørkappøyan ympäristö on tärkeä muuttolintujen levähdyspaikka.

Kansallispuiston alueella on useita linnustonsuojelukohteita. BirdLife International on määrittänyt alueen merkittäväksi lintujensuojelualueeksi. Siellä elää satatuhatta pikkukajavaa ja lähes 300 000 pohjankiislaa. Haahkat ja valkoposkihanhet käyttävät sitä pesinnän ja sulkasadon aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Protected Areas in Svalbard *Visit Svalbard*. Viitattu 21.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  South Spitsbergen National Park *encyclopedia Britannica*. Viitattu 21.3.2024.
3. ↑  Important Bird Area factsheet : South Spitsbergen National Park *BirdLife International*.  2024. Viitattu 21.3.2024.

NorjaNorjan kansallispuistot

* Blåfjella–Skjækerfjella
* Breheimen
* Børgefjell
* Dovre
* Dovrefjell–Sunndalsfjella
* Femundsmarka
* Folgefonna
* Forlandet
* Forollhogna
* Fulufjellet
* Færder
* Gutulia
* Hallingskarvet
* Hardangervidda
* Indre Wijdefjorden
* Jomfruland
* Jostedalsbreen
* Jotunheimen
* Junkerdal
* Làhku
* Langsua
* Lierne
* Lofotodden
* Lomsdal–Visten
* Møysalen
* Nordenskiöld Land
* Nordre Isfjorden
* Nordvest-Spitsbergen
* Raet
* Rago
* Reinheimen
* Reisa
* Rohkunborri
* Rondane
* Saltfjellet–Svartisen
* Sassen–Bünsow Land
* Seiland
* Sjunkhatten
* Skarvan og Roltdalen
* Stabbursdalen
* Sør-Spitsbergen
* Varangerhalvøya
* Ytre Hvaler
* Øvre Anárjohka
* Øvre Dividal
* Øvre Pasvik
* Ånderdalen
Sassen–Bünsow Landin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HuippuvuoretNorja |
| Pinta-ala | 
1 157 km2 (maa)73 km2 (meri) |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
2003 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sassen–Bünsow Landin kansallispuisto** on luonnonsuojelualue Huippuvuorilla. Siihen kuuluu Isfjordenin pohjukka, Tempelfjorden ja laaja Sassendalen. Puisto on perustettu vuonna 2003. Sen maa-alueiden pinta-ala on 1 157 km2 ja merialueiden 73 km2.

Sassendalenin laaksossa virtaa Sassenelva-joki, ja sen suulle tunnettu metsästäjä Hilmar Nøis rakensi vuonna 1924 Fredheim-nimisen metsästysmajan, jota hän käytti 38 vuoden ajan. Huippuvuorten oloissa se on harvinaisen suuri ja pitkään asuttu metsästysmaja. Hilmarin molemmat vaimot viettivät siellä talvia hänen kanssaan ja sisustivat sitä verhoilla ja pöytäliinoilla kodikkaammaksi. Eroosio on tuonut rantaviivaa lähemmäksi mökkiä, jota on siirretty pidemmälle sisämaahan jo kaksi kertaa.

Tempelfjorden on tärkeä norppien lisääntymisalue. Gipsdalenissa ja Sassendalenissa pesii hanhia. Kallionjyrkänteillä pesii myrskylintuja. Puistossa elää myös peuroja, riekkoja ja naaleja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Protected Areas in Svalbard (s. 28) *Visit Svalbard*. Viitattu 21.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Hilmar Nøis *Store Norske Leksikon*. Viitattu 21.3.2024. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* BirdLife International (2024) Important Bird Area factsheet: Sassen-Bünsow Land. (englanniksi)

NorjaNorjan kansallispuistot

* Blåfjella–Skjækerfjella
* Breheimen
* Børgefjell
* Dovre
* Dovrefjell–Sunndalsfjella
* Femundsmarka
* Folgefonna
* Forlandet
* Forollhogna
* Fulufjellet
* Færder
* Gutulia
* Hallingskarvet
* Hardangervidda
* Indre Wijdefjorden
* Jomfruland
* Jostedalsbreen
* Jotunheimen
* Junkerdal
* Làhku
* Langsua
* Lierne
* Lofotodden
* Lomsdal–Visten
* Møysalen
* Nordenskiöld Land
* Nordre Isfjorden
* Nordvest-Spitsbergen
* Raet
* Rago
* Reinheimen
* Reisa
* Rohkunborri
* Rondane
* Saltfjellet–Svartisen
* Sassen–Bünsow Land
* Seiland
* Sjunkhatten
* Skarvan og Roltdalen
* Stabbursdalen
* Sør-Spitsbergen
* Varangerhalvøya
* Ytre Hvaler
* Øvre Anárjohka
* Øvre Dividal
* Øvre Pasvik
* Ånderdalen
**Ivan Ivanovitš Sergejev** (7. syyskuuta 1941 – 2024) oli Venäjän federaation ulkoasiainministeriön diplomaattikunnan pääpalveluhallinnon, GlavUPDK:n johtaja, joka toimi Jevgeni Primakovin ulkoasiainministerikautena yhtenä Venäjän varaulkoasiainministereistä. Hän on GlavUPDK:n rakennuttaman Venäjän ensimmäisen kansainväliset vaatimukset täyttävän golf-kentän, Moscow Country Clubn golf-seuran kunniapuheenjohtaja. GlavUPDK toimii kiinteistöyrityksenä Moskovassa ja Moskovan alueella ja sillä on erittäin arvokas kiinteisömassa, johon sisältyy myös loistohotelleja, joissa hotellitoimintaa harjoittavat ulkomaalaiset hotelliketjut.

Muuta
-----

Ivan Sergejev on ulkoasiainhallinnon arvonimeltään täysivaltainen suurlähettiläs (Чрезвычайный и Полномочный Посол), nimitetty 25.5.1998, № 590. Hänen esimiehensä ulkoasiainministeri Jevgeni Primakov sai saman arvon 19.7.1996 ja Pietarin pormestari Valentina Matvienko 12.9.1997. Arvonimi on Venäjän diplomaattikunnan korkein.

Lähteet
-------

1. ↑  Ушел из жизни Иван Иванович Сергеев *golf.ru*.  9.2.2024. Viitattu 5.4.2024.
**Emporis** oli saksalainen, vuosina 1996–2022 toiminut kiinteistötietojen louhintayritys, joka keräsi maailmanlaajuisesti tietoa sekä valokuvia rakennuksista ja rakennelmista, jotka julkaistiin yhtiön verkkopalvelussa olevassa tietokannassa. Aluperin verkkosivusto perustettiin vuonna 1996 joka myöhemmin kantoi nimeä Skyscrapers.com tarkoituksena kerätä tietoa pilvenpiirtäjistä. Sen jälkeen sivustolle oli lisätty lähes kaiken tyyppisiä rakennuksia ja rakennelmia.

Emporis määritteli tornitaloiksi vähintään 12-kerroksiset tai 35 metriä korkeat rakennukset, ja pilvenpiirtäjiksi vähintään 40-kerroksiset tai 100 metriä korkeat rakennukset. Nämä määritelmät ovat osin vakiintuneet käyttöön epävirallisina ainakin Euroopassa.

Emporis ylläpiti omaa vuosittaista Emporis Skyscraper Award- arkkitehtuuripalkintoa, jossa oli ehdokkaina kyseisenä vuonna valmistuneet yli 100 metriä korkeat rakennukset.

Marraskuussa 2020 yhdysvaltalainen kiinteistöjätti CoStar Group osti Emporiksen, ja verkkosivusto suljettiin pysyvästi 14. syyskuuta 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  *Mikä on pilvenpiirtäjä* *hs.fi*.  (suomeksi)
2. ↑  Skyscraper Award *emporis.com*.  Arkistoitu 6.11.2011. Viitattu 13.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  *Emporis community platform has now been retired* *emporis.com*.  Arkistoitu 15.9.2022. Viitattu 13.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  *CoStar plots international push with Emporis buy* *therealdeal.com*.  (englanniksi)
**Mathieu van der Poel** (s. 19. tammikuuta 1995) on alankomaalainen ammattilaispyöräilijä, joka kilpailee cyclocrossissa, maastopyöräilyssä ja maantiepyöräilyssä edustaen UCI World Tour -sarjaan osallistuvaa Alpecin-Deceuninck-joukkuetta. Hän on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2019, 2020, 2021, 2023 ja 2024, Euroopan-mestaruuden 2017, 2018 ja 2019 sekä junioreiden maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2013. Maastopyöräilyn Euroopan-mestaruuden hän voitti 2019. Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden hän voitti 2023, ja junioreiden maailmanmestaruuden hän on voittanut vuonna 2013. Hän voitti maantiepyöräilykilpailut Dwars door Vlaanderenin, Brabanste Pijlin, Amstel Gold Racen ja Britannian ympäriajon 2019, maantieajon Alankomaiden-mestaruuden, BinckBank Tourin ja Flanderin ympäriajon 2020, Strade Bianchen ja Ranskan ympäriajon toisen etapin 2021 sekä Dwars door Vlaanderenin ja Flanderin ympäriajon toistamiseen, Italian ympäriajon avausetapin ja Grand Prix de Wallonien 2022. Hän voitti Milano–San Remon, Pariisi–Roubaix'n, Belgian ympäriajon ja Super 8 Classic -kilpailun 2023 sekä E3 Saxo Classicin, Flanderin ympäriajon ja Pariisi–Roubaix'n 2024.

Mathieu van der Poel on syntynyt Kapellenissa Antwerpenin provinssissa Belgiassa. Hänen isänsä Adri on cyclocrossin kuusinkertainen Alankomaiden-mestari sekä maailmanmestari vuodelta 1996, ja äidinisänsä ranskalainen ammattilaispyöräilijä Raymond Poulidor. Myös hänen veljensä David on lupaava cyclocrosspyöräilijä. Alankomaalaisen nimikäytännön mukaan hänen sukunimensä kirjoitetaan van der Poel, ei siis pelkkä Poel.

Lähteet
-------

1. ↑  Van der Poel revels in unlikely Amstel Gold Race victory *Cycling News*.  21.4.2019. Viitattu 14.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mathieu van der Poel *procyclingstats.com*. Viitattu 1.4.2024. (englanniksi)
3. ↑  Mathieu Van Der Poel *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.3.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat
* Puola

 |

 |
**Kolme muskettikoiraa** (*Dogtanian and the Three Muskehounds*) on Alexandre Dumas'n kirjasarjaan *Kolme muskettisoturia* perustuva animaatioelokuva. Hahmot esiintyivät myös Suomessa aikanaan samalla nimellä esitetyssä Claudio Biern Boydin luomassa piirrossarjassa. Vuonna 2021 valmistuneen animaation on ohjannut Toni Garcia (Agnus & Cheryl).

Synopsis
--------

D'Artagnan on rohkea ja rämäpäinen nuori koira, joka on päättänyt seurata isänsä jalanjälkiä ja ryhtyä muskettikoiraksi! Laiskanpulskea hevosensa Sandy seuranaan D'Artagnan suuntaa kohti Pariisia liittyäkseen kuninkaan vartiokaartiin. Yhdessä uusien tovereidensa, urheiden muskettikoirien Porthosin, Aramisin ja Athoksen kanssa, hän nousee vastustamaan kieroilevaa Kardinaali Richelieuta ja tämän kätyreitä. Kardinaali havittelee Euroopan herruutta, eikä kaihda mitään keinoja katalan suunnitelmansa toteuttamiseksi… Ehtivätkö sankarimme pysäyttämään Kardinaalin ennen täydellistä katastrofia? Tuleeko nuoresta D'Artagnanista ihka oikea muskettikoira ja voittaako hän rakastamansa Julietten sydämen?

Suomenkieliset äänet
--------------------

Valtteri Turunen, Jani Karvinen, Peter Pihlström, Jarmo Mäkinen, Heljä Heikkinen, Paavo Kerosuo, Ilona Chevakova

Lähteet
-------

1. ↑  Finnkino.fi *finnkino.fi*. Viitattu 31.5.2023.
**Kjeld Løwenstein Philip** (3. huhtikuuta 1912 – 27. lokakuuta 1989) oli tanskalainen kansantaloustieteilijä ja poliitikko.

Philip väitteli tohtoriksi Aarhusin yliopistossa 1942 ja nimitettiin yliopiston sosiaalipolitiikan ja finanssiopin professoriksi. Vuosina 1949–1951 hän toimi professorina Tukholman Medborgarhögskolanissa ja sitten Kööpenhaminan yliopiston valtiotieteen professorina. Vuonna 1960 Philip pääsi kansankäräjille radikaalin puolueen edustajana ja istui siellä vuoteen 1964 asti. Jo tätä ennen 1957–1961 Philip toimi kauppaministerinä ensin H. C. Hansenin ja sitten Viggo Kampmannin hallituksessa. Vuonna 1961 hän siirtyi talousministeriksi, jona toimi vuoteen 1964 asti.

Vuodesta 1965 lähtien Philip toimi YK:n erilaisissa kehittyviin talouksiin liittyvissä tehtävissä muun muassa Nairobissa, Teheranissa ja Genevessä. Vuonna 1972 hänet nimitettiin YK:n Afrikan talouskomission johtoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kjeld Philip, Den Store Danske, Gyldendals åbne encyklopædi. Viitattu 5.11.2014.
2. ↑  Möller, Knud: "Philip, Kjeld (1912)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 156. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Kjeld Philip
**Cristuru Secuiesc** (unk. *Székelykeresztúr*) on kaupunki Harghitan piirikunnassa, Romaniassa. Se sijaitsee Székelymaassa, etnokulttuurisella alueella Itä-Transilvaniassa. 

Kaupunki hallinnoi lisäksi kahta kylää:

* Betești (Betfalva), osa Mugenia vuoteen 2004 asti
* Filiaș (Fiatfalva)

Historia
--------

Kaupunki oli osa Székelymaan alueetta historiallisen Transilvanian maakunnassa. Se kuului Udvarhelyszékin hallinnolliseen yksikköön Transilvanian hallinnolliseen uudistukseen saakka vuonna 1876, jossa se määriteltiin kuuluvaksi Udvarhelyn kuntaan, joka taas kuului Unkarin kuningaskunnalle. Trianonin rauhansopimuksen jälkeen vuonna 1920 siitä tuli osa Romaniaa ja kaupunki kuului Odorhein maakuntaan sotien aikana. Vuonna 1940 Wienin toisen välitystuomion myötä Pohjois-Transilvania jäi Unkarille ja Cristuru Secuiesc oli Unkarin hallussa vuoteen 1944 asti. Neuvostoliiton miehityksen jälkeen Romanian hallinto palasi valtaan ja kaupungista tuli virallisesti osa Romaniaa vuonna 1947. Vuosina 1952 ja 1960 kaupunki kuului Magyarin autonomiseen alueeseen, vuosina 1960 ja 1968 Mureș-Magyarin autonomiseen alueeseen. Vuonna 1968 maakunta lakkautettiin ja siitä lähtien kaupunki on ollut osa Harghitan piirikuntaa.

Väestötiedot
------------

Romanian väestönlaskennan (vuodelta 2002) mukaan kaupungin väkiluku on 9672, joista 9201 (95,13 %) on etnisiä unkarilaisia, 2,47 % romaneita, 2,27% romanialaisia ja 0,12 % muita.

46,02 % kaupungin asukkaista on kalvinistejä, 35,99 % unitaristeja, 14,27 % roomalaiskatolisia ja 2,33 % Romanian ortodokseja.

Nähtävyyksiä
------------

Unitaarinen kymnaasi (yläkoulu) perustettiin 1800-luvulla. Katolisessa kirkossa on seinämaalauksia keskiajalta.

Kansainväliset suhteet
----------------------

### Ystävyyskaupungit

* Unkari Ajka, Unkari

Galleria
--------

* Katolinen kirkkoKatolinen kirkko
* Liberty SquareLiberty Square
* River BankRiver Bank

Lähteet
-------

1. ↑  2002 Census

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cristuru Secuiesc**.
* Kaupungin Verkkosivuilla (unkariksi)
* Molnár István Museaum (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
**Lauri Viljo Kaarna** (14. helmikuuta 1911 Nuijamaa – 20. huhtikuuta 1968 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko. Kaarna toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1951–1954 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Kaarna kävi kansakoulun, valmistui maamieskoulusta vuonna 1930 ja pienviljelysneuvojaopistosta vuonna 1935. Politiikan ulkopuolella Kaarna toimi Tuusulan maamiesseuran neuvojana ja sihteerinä 1936–1939, Viipurin läänin maanviljelysseuran järjestöneuvojana 1939–1947, Maataloustuottajain Etelä-Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1947–1968, Maalaisliiton Karjalan piirijärjestön toiminnanjohtajana 1947–1949, Lappeen, Lappeenrannan ja lähikuntien siirtoväen huoltojohtajana sekä maanviljelijänä Nuijamaalla. Kaarnan äiti oli talontytär Hilja Maria Pietarintytär. Kaarnan puoliso vuodesta 1940 oli Rosa Eeva Ruokonen.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Lauri Kaarna *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1951–1954 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(51) | 
* Aittoniemi
* Antila
* Erkkilä
* Eskola
* Haapaniemi
* Hautala
* Heljas
* Häppölä
* Ikonen
* Joukanen
* Jussila
* Kaarna
* Kaasalainen
* Kaasalainen
* Kalliokoski
* Kauppi
* Kekkonen
* Kinnunen
* Kleemola
* Kähönen
* Lahtela
* Lampinen
* Leivonen
* Luostarinen (1951–1953†)
* Luukka
* Mannila (1953–1954)
* Miettunen
* Miikki
* Murtomaa
* Niskala
* Niukkanen
* Pakkanen
* Palovesi
* Rankila
* Rantamaa
* Ryhtä
* Rytinki
* Rönkkö
* Saalasti
* Saari
* Sarjala
* Simonen
* Soininen
* Solla
* Sukselainen
* Tarkkanen
* Tiitu
* Vennamo
* Vilhula
* Virolainen
* Väänänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee asejärjestelmää. Sanan muista merkityksistä katso täsmennyssivua*
USS Ticonderoga oli ensimmäinen AEGIS järjestelmällä varustettu alus.
**AEGIS** on integroitu sotalaivojen asejärjestelmä, jonka on kehittänyt RCA:n Missile and Surface Radar Division Yhdysvaltain laivastolle ilmapuolustusjärjestelmäksi. Nykyään asejärjestelmän kehittämisestä ja ylläpidosta vastaa Lockheed Martin. Järjestelmän nimi on lainattu Kreikan mytologiasta.

Järjestelmä koostuu tehokkaasta 6 megawatin sähköisellä keilanmuodustuksella toimivasta tutkasta, keskimatkan RIM-66 -ilmatorjuntaohjuksista sekä toimintaa valvovasta ja ohjaavasta tehokkaasta tietokonejärjestelmästä. Järjestelmä on suurikokoinen, siten alus on tyypillisesti alusta lähtien suunniteltu sitä silmällä pitäen. Ensimmäinen AEGIS -järjestelmän saanut alus oli ohjushävittäjä USS Ticonderoga, joka ei ole enää palveluksessa.

Alun perin Yhdysvaltain laivaston käytössä ollut järjestelmä on otettu käyttöön myös Japanin, Espanjan, Norjan ja Etelä-Korean laivastoissa. Lisäksi Australia on valinnut AEGIS-järjestelmän asennettavaksi uuteen ilmapuolustushävittäjäänsä. Kaikkiaan maailmalla on runsaat 100 AEGIS-järjestelmällä varustettua alusta. Yhdysvaltain laivastolla on jo pelkästään Arleigh Burke -luokan 77 ohjushävittäjässä AEGIS.

Yleistä
-------

Taistelunjohtokeskus
AEGIS-järjestelmä (engl. *Aegis Combat System, ACS*) on kehittynyt johto- ja valvontajärjestelmä (engl. *Command and Decision, C&D*) sekä tehokkaita tietokoneita ja tutkia hyödyntävä aseohjausjärjestelmä (engl. *Weapon Control System*).

ACS sisältää AEGIS-asejärjestelmän (engl. *Aegis Weapon System, AWS*), joka on ilmapuolustuksen nopeasti reagoiva osa, sekä Phalanx lähitorjuntajärjestelmän, Mk 41 ohjustenlaukaisujärjestelmän, sukellusveneentorjuntajärjestelmän sekä Tomahawk-risteilyohjukset. Järjestelmään on liitetty myös aluksen torpedot ja tykit.

AWS, joka on järjestelmän sydän, käsittää AN/SPY-1 tutkan, Mk 99 tulenjohtojärjestelmän, WCS:n, johto- ja valvontajärjestelmän sekä SM-2 Standard ohjusperheen. ACS:ää valvotaan kehittyneellä automaattisella paikanna- ja seuraa, monitoimisella kolmiulotteisen kuvan muodostavalla sähköisesti keilat muodostavalla AN/SPY-1 tutkalla. Tämä "laivaston kilpenä" tunnettu kuuden megawatin tutka kykenee etsimään ja seuraamaan yli sataa kohdetta samalla kun ohjaa ohjukset maaliin noin 190 kilometrin säteellä.

AEGIS-järjestelmä ohjaa RIM-66 -ohjuksia lennon aikana radiotaajuuksilla käyttäen AN/SPY-1 tutkan antamaa reittitietoa, kunnes ohjus osuu maaliin. Ohjus kuitenkin tarvitsee loppumatkan ohjaukseen AN/SPG-62 tutkan apua. Kahden tutkan yhteistoiminta mahdollistaa usean maalin torjunnan samanaikaisesti.

Tietokoneohjattu johto- ja valvontajärjestelmä on päätöksenteon keskus, joka mahdollistaa AEGIS-järjestelmän samanaikaisen käytön lähes kaikenlaisten uhkien torjuntaan. Aegis Ballistic Missile Defense System -päivitysohjelma luo mahdollisuuden käyttää järjestelmää mereltä laukaistujen ballististen ohjusten torjuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  fas.org: AEGIS Weapon System MK-7

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **AEGIS** Wikimedia Commonsissa
**Aukusti Edvard Korhonen** (10. elokuuta 1890 Uukuniemi – 7. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1950.

Korhonsen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Juho Korhonen ja maanviljelijän tytär Anna Sofia Pennanen ja puoliso vuodesta 1944 luontaissairaanhoitaja Anna Maria Puro. Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta vuonna 1910 ja valmistui agronomiksi vuonna 1915. Hän opetti 1920-luvulla Siikasalmen maamieskoulussa Liperissä, Itä-Karjalan kansanopistossa Impilahdella, Pielisjärven kiertävässä maamieskoulussa ja Ylä-Vuoksen maamieskoulussa Antreassa. Hän toimi samalla maanviljelyskonsulenttina Pohjois-Karjalan maanviljelysseurassa 1916 ja 1917 ja Viipurin läänin maanviljelysseurassa 1920–1923 ja 1931–1934 sekä rajaseutukonsulenttina 1925–1931. Maanviljelysneuvos Uuno Branderin kuoltua vuonna 1934 Korhonen nimitettiin maatalousministeriön alaisen maataloudellisen rajaseututoiminnan johtajaksi. Vuosina 1939–1940 Korhonen toimi toimistosihteerinä kansanhuoltoministeriössä, siirtoväen huollon keskuksessa ja itärajan jälleenrakennuskomiteassa. Sotien jälkeen hän hoiti osaltaan asutuksen ja jälleenrakennuksen, siirtoväen asioiden, rajaseutujen maatalouden ja rajaseuduilla liikkumisen hallintotyötä. Hän toimi useissa valiokunnissa ja komiteoissa.

Korhonen kuului Suomen Rajaseutuyhdistyksen, Rajaseudun Ystäväin Liiton ja Suomen Matkailijayhdistyksen johtokuntiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aukusti Edvard Korhonen *Biografiasampo*. Viitattu 11.8.2022.
**Venäläinen tikka** eli **Duga** (ven. Дуга) oli Neuvostoliiton tutkajärjestelmä, jonka oli tarkoitus antaa varhaisvaroitus mannertenvälisestä ohjusiskusta. Tutkasta tuli kuuluisa nimellä "Tikka" (engl. *Woodpecker* tai *Russian Woodpecker*) sen eri puolilla Eurooppaa aiheuttaman voimakkaan nakuttavan radiohäiriön vuoksi.
Duga-järjestelmää rakennettiin ensin kaksi prototyyppiä, joista käytettiin pelkästään nimeä Duga (ilman numeroa, koodinimi 5H77) Ukrainan Mykolajivissa. Prototyypin perusteella rakennettiin Duga-1 (5H32-West), joka sijaitsi Tšernobylin ydinvoimalan lähellä ja on nyt säteilyn vuoksi suljetulla alueella.  Tšernobylin alueella järjestetään jonkin verran ohjattuja turistikierroksia, joiden yhteydessä voi vierailla Duga-1-asemalla. Toinen, itäinen Duga-2-asema sijaitsi Amurin Komsomolskissa. Populaarikulttuurissa mainitaan virheellisesti usein "Duga-3", mutta sellaista ei koskaan rakennettu johtuen Duga-asemien heikosta suorituskyvystä ja virheellisistä havainnoista.

Häiriöt
-------

Häiritsevä signaali oli maailmanlaajuinen ja häiritsi HF-radiotaajuusaluetta vuosina 1976–1989. Signaalilla ei ollut mitään tiettyä vakiotaajuutta vaan taajuus vaihteli satunnaisesti. Signaali kuulosti lyhytaaltoradion kautta kuultuna kymmenen hertsin taajuiselta tikan rummutukselta. Signaalin uskottiin olevan neuvostoliittolaisen OTH-tutkajärjestelmän signaali – tämä teoria varmistui vasta Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen. Signaali oli Neuvostoliiton mannertenvälisten ohjusten torjuntaan liittyvän Duga-järjestelmän tutkalähete.

Venäläinen tikka aiheutti häiriötä muun muassa radioamatöörien ja lentokoneiden viestinnälle. Yhdysvaltain hallitus valitti asiasta Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ei edes myöntänyt signaalin olevan heidän tuottamansa. Jotkut radioamatöörit suunnittelivat häätävänsä tutkan pois radioamatöörialueilta lähettämällä tutkaheijastuksia häiritseviä signaaleja.

Ääninäyte häiriöstä
Venäläinen tikkaVenäläinen tikkaSignaali häiritsemässä WWVH-aikasignaalia marraskuun 2. päivänä 1984.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. ↑  Isompi kuin Eiffelin torni: näin toimi maailman suurin radioantenni, jonka Neuvostoliitto rakensi salaa vuonna 1976 *Mikrobitti*.  1.10.2023. Viitattu 1.10.2023. suomeksi
2. ↑  Steel Yard OTH
3. ↑  The XXI Century Encyclopaedia, Russia's Arms and Technologies, Vol 5, Space Weapons, pg. 89 - 90.
4. ↑  Dave Finley: Radio hams do battle with 'Russian Woodpecker'.  *The Miami Herald*, 7 July 1982. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Duga-1** Wikimedia Commonsissa

* The Woody Woodpecker Story, Part 3.  2007.  Arkistoitu 24.2.2012. Viitattu 4.12.2010.

Eräs antenneista Tšernobylissä.
**Jalo Sihtolan muotokuva** on taiteilija Sam Vannin maalaama öljyväriteos vuodelta 1952. Maalaus on kooltaan 100×81 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Jalo Sihtola jäi eläkkeelle Enso Gutseit Oy:stä vuonna 1950, ja hän muutti tällöin vaimonsa kanssa takaisin Helsinkiin. Sihtolasta, tuosta tunnetusta suomalaisesta taiteenkeräilijästä, tuli samana vuonna 1950 Nykytaide Oy:n varapuheenjohtaja.

Samana vuonna 1952 Jalo Sihtola täytti 70 vuotta, ja merkkivuoden kunniaksi taiteilija Sam Vanni sai tehtäväksi maalata Sihtolan muotokuvan. Vanni toteutti istuvaa Jalo Sihtolaa esittävän työn värikkäällä puoliabstraktisella tavalla; tavalla, jota hän on käyttänyt mm. Sihtolan kokoelmissa olevissa Metsä-teoksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Riitta Ojanperä, 2003, teoksessa Insinöörin rakkaus - Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, Ateneumin taidemuseo, s.132

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Jalo Sihtolan muotokuva. [vanhentunut linkki]
* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Metsä, 1949  (Arkistoitu – Internet Archive), Metsä,1950  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eino Rafael Murole** (26. maaliskuuta 1901 Karkku – 16. joulukuuta 1966 Vesilahti) oli suomalainen päätoimittaja ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Murolen vanhemmat olivat asemapäällikkö Paul Mattias Murole ja opettaja Matilda Friman ja puoliso vuodesta 1934 toimistovirkailija Lea Kaarina Lehmuskoski. Käytyään maanviljelyslyseon Murole valmistui agronomiksi vuonna 1925, mutta opetti jo opiskeluaikanaan Harjun maatalouskoulussa Virolahdella. Oltuaan *Länsi-Savon* päätoimittaja 1924–1926 hän siirtyi Sortavalaan Itä-Karjalan maanviljelysseuran toiminnanjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoden 1944 loppuun asti. Hän hankki myös viljeltäväkseen oman maatilan 1930-luvun puolivälissä. Talvisotaan osallistunut Murole oli jatkosodan aikana Laatokan Karjalan maanviljelysseuraksi uudelleen nimetyn Itä-Karjalan maanviljelysseuran palveluksessa sotilashallinnon alaisena. Sotien jälkeen hänestä tuli Hämeen-Satakunnan maanviljelysseuran toiminnanjohtaja ja asutustoimikunnan puheenjohtaja. Hän paneutui työssään varsinkin asutustoiminnan johtamiseen. Murole osallistui myös yritystoimintaan ja laajemmin järjestötyöhön. Hän laati historiikin Itä-Karjalan maatalouseuran toiminnasta 1894–1944, joka julkaistiin vuonna 1962. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Murole sai vuonna 1961. Hän oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli (1940).

Julkaisuja
----------

* *Itä-Karjalan maatalous- ja maanviljelyseura 1894–1944*, 1962

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Murole *Biografiasampo*. Viitattu 2.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 539. Viitattu 2.5.2022.
3. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 25.3.1951, s. 8.
*Tämä artikkeli kertoo elintarvikkeesta. Rahka (rahkasuo) on myös suotyyppi.*
Maitorahkaa lautasella.
**Rahka** eli **maitorahka** on kiinteähkö hapatettu maitotuote. Siitä käytetään myös nimityksiä **kvarkki** ja **uunipiimä**. Lainsäädännössä maitorahka luokitellaan juustoksi.

Valmistus
---------

Lämmitetty lehmänmaito hapatetaan. Hapatuksen tuloksena syntynyttä "piimää" valutetaan harsopussissa tai siivilässä, jolloin siitä poistuu suurin osa herasta.

Käyttö
------

Rahkasta voidaan tehdä jälkiruokaa yhdistämällä siihen hedelmiä tai marjoja sekä kermavaahtoa. Nimitystä **rahka** käytetään myös tällaisesta jälkiruoasta (esimerkiksi luumurahka ja mansikkarahka).

Rahkaa käytetään myös muun muassa rahkapiirakan ja pääsiäisherkkuna nautittavan pashan valmistukseen. Karjalaisessa kulttuurissa rahkapiirakasta käytetään nimitystä *piimäpiirakka*.

Maitorahka on tehokas proteiinin lähde. Tämän takia monet kehonrakentajat ja voimanostajat käyttävät sitä osana ruokavaliotaan. Proteiinirahkana mainostetussa tuotteessa ei ole välttämättä sen enempää proteiinia kuin tavallisessa, maustamattomassa maitorahkassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001 osio 10 s. 726
2. ↑  maitorahka Martat. Viitattu 23.8.2020.
3. ↑  Rahka Kemianopettajat
4. ↑  Marjarahka maku.fi
5. ↑  Ortodoksisen paaston ja pääsiäisen ruokakulttuuri Raja-Karjalassa syntyneiden keskuudessa ja Valamon luostarissa (s. 63, 65, 66)
6. ↑  Minkälaisia ruokia kannattaisi syödä ennen treenejä ja treenien jälkeen?[vanhentunut linkki] Asiantuntija vastaa. *Suomen painonnostoliitto*
7. ↑  Kuluttaja: Proteiinirahkojen todellinen koostumus yllättää – katso vertailu *keventajat.fi*. Viitattu 23.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rahka**.
* Maitorahkan koostumustiedot Kansanterveyslaitoksen elintarvikkeiden koostumustietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karl Johan Forsberg** (28. heinäkuuta 1828 Vaasa – 19. syyskuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen maatalouden kehittäjä, joka toimi valtionagronomina ja maataloushallituksen ensimmäisenä yli-insinöörinä.

Forsbergin vanhemmat olivat työnjohtaja, maanviljelijä Anders Forsberg ja Katarina Ulrika Hedenqvist. Hän opiskeli luonnontieteitä yliopistossa vuodesta 1847 alkaen ja toimi sitten maanviljelijänä. Vuonna 1860 hänestä tuli Maaskolan maanviljelyskoulun johtaja ja Viipurin läänin maanviljelysseuran sihteeri. Hänet nimitettiin ensin Kuopion läänin lääninagronomiksi vuonna 1863, sitten itäisen piirin valtionagronomiksi 1867 ja koko maan valtionagronomiksi vuonna 1881, kun toinen virka lakkautettiin. Vuonna 1892 hänestä tuli maataloushallituksen yli-insinööri. Forsberg teki ulkomaanmatkoja, joiden yhteydessä hän vakuuttui, että Suomen on syytä kehittää karjataloutta. Tämän takia hän pyrki muun muassa edistämään rehukasvien viljelyä. Hän laati omakohtaisesti satoja viljelykiertosuunnitelmia, osallistui erilaisiin komiteoihin ja julkaisi muun muassa teoksen *Johdatus pienemmille maanviljelijöille maidon hoidossa ja voin valmistamisessa Holsteinin tavalla* vuonna 1866 sekä teoksen *Ohje Edamerjuuston valmistamiseen*, joka ilmestyi vuonna 1872.

Forsbergin puoliso vuodesta 1854 oli Cecilia Weissman von Weissenstein (k. 1902).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 203.
* A.E. Sandelin, J. Tarnanen, E.S. Tammisto: *Juustonvalmistus*. Valion kirjasto N:o 8. Helsinki: Yhteiskirjapaino Osakeyhtiö, 1938. Sivu 6.

### Viitteet

1. ↑  Valtionagronomi, Otavan Iso tietosanakirja osa 9, palsta 908. Helsinki, Otava, 1967 (viite lähteistää toisen viran lakkauttamisen)

Aiheesta muualla
----------------

* Forsberg, Carl Johan, J. W. Snellmanin Kootut teokset

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Amerikkalaisen supermarketin tavarapaljoutta.
**Konsumerismi** on taloudellinen näkemys, jonka mukaan runsas kulutus on eduksi ihmisille ja taloudelle: että nimenomaan kulutus pitää yhteiskunnan pyörät pyörimässä. Käsitettä kuitenkin käytetään lähinnä ko. näkemystä kritisoitaessa.

Kansantaloustieteessä konsumerismi on oppi, jonka mukaan markkinoiden tulee muotoutua kuluttajien halujen pohjalta ja jossa kulutus on keskiössä. **Kulutusyhteiskunta** on yhteiskunta, jossa mahdollisimman useita kansalaisten tarpeista pystytään kattavasti tyydyttämään kulutuksen kautta.

Kulutusyhteiskunta kehittyi Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla massatuotannon syntymisen avustuksella sekä rautateiden muodostaessa suuren joukon kuluttajista tavoittavan jakeluverkoston. Tähän liittyy myös ihmisten siirtyminen palkkatöihin ja kaupungistuminen. Suomessa kulutusyhteiskuntaan siirryttiin laajemmin 1960-luvulla. Kun aikaisemmin luterilainen eetos korosti säästäväisyyttä, niin siirtyminen teollisen tuotannon runsauden aikaan muutti eetosta. Sodan jälkeisestä säännöstelystä siirtyminen teolliseen tuotannon runsauden aikaan johti esimerkiksi ruuan riittävyysongelmista kasvaviin ylipainon aiheuttamiin ongelmiin.

Varhaisimpana kulutusyhteiskunnan kritisoijana pidetään norjalaissyntyistä sosiologia ja taloustieteilijää Thorstein Vebleniä. Hän toi esille myös sellaisen käsitteen kuin kerskakulutus.

Katso myös
----------

* Kuluttajatutkimuskeskus
* Kulutustavara
* Kertakäyttötuote
* Älä osta mitään -päivä
* Porkkanamafia
* Markkinointi
* Mainonta

Lähteet
-------

1. ↑  Mika Pantzar: Kulutusyhteiskunnan ja akateemisen kulutustutkimuksen muodonmuutos (pdf) *Kansantaloudellinen aikakauskirja – 110. vsk. – 3/2014*. Taloustieteellinen Yhdistys. Viitattu 4.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konsumerismi**.
* AdBusters
* Fifty Possible Ways to Challenge Over-Commercialism, Albert J. Fritsch, SJ, PhD
Guillaume Seignac: *Omakuva*
Guillaume Seignac:*Belgia-1914*
Guillaume Seignac: *Aalto*.
**Guillaume Seignac** (1870–1924) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi paljon vertauskuvallisia aiheita ja antiikin tarukuvastoa. Niissä on paljon idealisoituja alastomia naisia kreikkalaisessa ja roomalaisessa ympäristössä, joissa voi nähdä kreikkalaisen uurnan tai roomalaisen suihkulähteen. Lisäksi hän maalasi isänmaallisia aiheita kuten ensimmäisen maailmansodan tapahtumia kommentoivat maalaukset *Belgia- 1914* ja *Elsass ja Ranska*. Ainakin jälkimmäistä myydään yhä julisteena.

Elämänvaiheita
--------------

Guillaume Seignac aloitti taideopintonsa Académie Julianissa vuonna 1889. Hänen opettajiaan olivat Tony Robert-Fleury ja William-Adolphe Bouguereau. Hänen opettajansa olivat tuolloin aikansa huipputaiteilijoita ja vaikuttivat merkittävästi oppilaansa tyyliin, aiheisiin ja taidekäsitykseen. 

Seignac oli taitava kuvailemaan kangasta ja sen laskoksia ihmisvartalon yllä. Väriharmonioissaan hän piti esikuvanaan Rafaelia. Seignacin teokset kävivät hyvin kaupaksi Belle époque- ajan Pariisissa. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran näytteillä Pariisin Salongissa vuonna 1897 ja hän sai kunniamaininnan vuonna 1902 ja kolmannen luokan mitalin vuonna 1903. Se, että hän osti asunnon Montparnasselta vuonna 1902 on todiste taloudellisesta menestyksestä.

Vaikka Seignacin elinaikana taidekäsitys ja - muoti muuttuivat, hän pysyi loppuun asti uskollisena akateemiselle tyylilleen.

Huutokauppaluettelot todistavat, että Seignacin antiikkiaiheiset maalaukset kävivät ennen ensimmäistä maailmansotaa hyvin kaupaksi New Yorkissa, Lontoossa ja Pariisissa. Sodan jälkeen kaupaksi menivät lapsia ja arkielämää kuvanneet työt. Hänen idealisoiduille alastonmaalauksilleen löytyi markkinoita jälleen 1970- luvulla ja viimeistään 1990-luvulla kun akateeminen taide oli jälleen arvostettua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BIOGRAPHY - Guillaume Seignac (1870 - 1924) *rehs.com*. Viitattu 16.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Reunited - Guillaume Seignac Poster *redbubble.com*. Viitattu 16.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Guillaume Seignac (1870-1924) Academic painter *tuttartpitturasculturapoesiamusica.com*. Viitattu 16.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Biography of Guillaume Seignac ( 1870-1924 ) *galeriearyjan.com*. Viitattu 16.3.2024. (englanniksi)
5. ↑  Guillaume Seignac *artsyforward.com*. Viitattu 16.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Janne Ilmari Hukkinen** (s. 6. lokakuuta 1957 Helsinki) on suomalainen ympäristöpolitiikan professori Helsingin yliopistossa elokuusta 2008. Hän toimi ympäristönsuojelun professorina Teknillisessä korkeakoulussa 1999–2008.

Hukkinen valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta 1984 ja väitteli Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampusyliopistossa 1990. Vuosina 1993–1996 hän toimi apulaisprofessorina Alankomaissa Maastricht School of Managementissa. Vuosina 1996–1998 Hukkinen johti Lapin yliopiston Arktista keskusta ja toimi sen professorina. Hän tutkii muun muassa kestävyyden arvioinnin ja strategioiden sosio-kognitiivisia ulottuvuuksia.

Hukkinen on ollut Korkeimman hallinto-oikeuden ympäristöasiantuntijaneuvos vuodesta 2000. Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2012.

Julkaisuja
----------

* *Institutions in environmental management: constructing mental models in sustainability*. London; New York: Routledge, 1999. ISBN 978-0-203-02974-9.
* *Sustainability networks: cognitive tools for expert collaboration in social-ecological systems*. New York, N.Y.: Routledge, 2008. ISBN 978-0-415-46160-3.

Lähteet
-------

1. 1 2  Curriculum Vitae, Janne I. Hukkinen *Janne Hukkisen verkkosivut*.  Arkistoitu 2.8.2022. Viitattu 2.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Info *Wiseproject.fi*. Viitattu 2.8.2022.
3. ↑  Janne Hukkinen *Korkein hallinto-oikeus*.  30.8.2013. Viitattu 2.8.2022.
4. ↑  Jäsenluettelo Suomen Tiedeseura.  Arkistoitu 15.6.2022. Viitattu 2.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Janne I. Hukkisen verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |