recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hentiivuoret** (mongoliaksi: Хэнтийн нуруу, *Hentiyn nuruu*) ovat vuoristo koillis-Mongoliassa, Tövin ja Hentiin provinsseissa. Ne alkavat Ulan Batorin koillispuolelta ja kulkevat koilliseen Venäjän rajaa kohti.

Maantiede
---------

Mongolien pyhä vuori, Burhan Haldun, ja sitä ympäröivä suojelualue ovat Hentiivuorilla. Vuoristo muodostaa vedenjakajan Jäämeren ja Tyynen valtameren valuma-alueiden välille. Tärkeimpiä vuoristosta alkunsa saavia jokia ovat Onon, Kerulen, Ingoda, Menza ja Tuul.

Hentiivuorten korkein kohta on Asralt Hairhan, joka on yksi mongolien pyhistä vuorista. Sen korkeus on 2800 m.

Vuoriston jatke ulottuu Venäjän puolelle Taka-Baikalian aluepiirin alueelle. Jablonovyivuoristo on samaa geologista kokonaisuutta Hentiivuorten kanssa.

Historiaa
---------

Legendaarisen mongolivalloittaja Tsingis-kaanin uskotaan valinneen hautapaikkansa Hentiivuorilta. Vaikka varmuutta asiasta ei ole, osa vuoristoa on ollut tabu vuosisatojen ajan ja mongolit uskovat kaanin haudan sijaitsevan siellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Khentey*, Small Encyclopedia of Transbaikalia
2. ↑  Hentiyn Mountains *global.britannica.com*. Viitattu 6 August 2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Why Genghis Khan's tomb can't be found *bbc.com*.  19 July 2017. Viitattu 6 August 2020.
Quinn Allman esiintymässä vuonna 2009.
**Quinn Allman** (s. 18. tammikuuta 1982) on yhdysvaltalaisen The Used -rockyhtyeen kitaristi ja taustalaulaja.

Historia
--------

Allman kasvoi Provossa Utahissa. Hänen vanhempansa olivat poikkeuksellisen liberaaleja tiukan konservatiivisessa ympäristössä. Allman on todennut: "Isäni piti minulle pikakurssin uskonnosta, joten olen aina tuntenut uskonnon vieraaksi. En ole koskaan tavannut ketään, joka olisi saanut samanlaisen kasvatuksen – pikemmin jotain vastaan kuin johonkin kuulumista". 

Hänen vanhempansa majoittivat perheen kotiin Utah Valleyn kodittomia. Eräs heistä oli huumeongelmainen Bert McCracken, jonka kanssa Allmann musisoi The Usedissa. 

Uransa alussa Allman soitti Dumb Luck -yhtyeessä, joka useiden jäsen- ja nimivaihdosten jälkeen tarvitsi laulajan. Allman järjesti McCrackenin koe-esiintymiseen. McCracken pääsi yhtyeeseen, ja näin The Usedin lopullinen kokoonpano muodostui. Allman on kertonut haastattelussa, että: "McCracken on minulle kuin kaksoisveli. Olemme kuin alter egoja". Kappaleen *Blue and Yellow* ensimmäiset sanat kertovat heidän suhteestaan: "It’s all in how you mix the two."

Lähteet
-------

* Blender: I'm Out of My Head. Lokakuu 2004. Web.archive.org (luettu 22.11.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Henschel P.75** oli suunniteltu saksalainen yksimoottorinen hävittäjä.

Konetyypin kehitys
------------------

Työt Henschel P.75 parissa käynnistyivät 1941. Yhtiön suunnittelijat valitsivat koneelle erittäin epätavallisen canard-siipikonfiguraation, minkä lisäksi koneen moottori ja potkuri päätettiin sijoittaa ajalle tyypillisistä hävittäjistä poiketen koneen peräosaan. Erikoinen rakenne tarjosi P.75:lle merkittäviä etuja, kuten tilaa aseistukselle koneen nokassa.

P.75:ssä suunniteltiin käytettävän 24-sylinteristä Daimler-Benz DB 613 A/B -rivimoottoria, joka oli rakennettu yhdistämällä kaksi pienempää DB 603 -moottoria yhdeksi suuremmaksi. Moottori oli suunniteltu sijoitettavaksi P.75:n ohjaamon taakse, ja sen oli tarkoitus pyörittää kahta koneen perään asennettua vastakkainpyörivää potkuria.

P.75:n ohjaamo oli ajateltu sijoittaa koneen pääsiiven eteen, korkeusperäsin koneen nokkaan ja sivuperäsin ajan muista koneista poiketen rungon alle. Rungon alle asennettu peräsin esti kahta potkuria osumasta vahingossa maahan tai muihin esteisiin nousun ja laskun aikana. P.75:ssä oli tarkoitus käyttää kolmipyörälaskutelinettä.

Projekti pääsi laajoihin tuulitunnelikokeisiin, joista se suoriutui hyvin tuloksin. Tämä teki koneen viimeistelystä prototyyppiä varten helppoa. P.75 jäi lopulta kesken, kun OKL peruutti projektin Henscelin suunnitellessa ensimmäisen prototyypin rakentamista. Viralliseksi syyksi peruutukseen kerrottiin Luftwaffen epäilevä suhtautuminen koneen erikoisiin rakenteellisiin ratkaisuihin. Projektin peruutuksen takana olivat tosin enemmänkin muut syyt. Vuonna 1941 Saksan ilmailuministeriössä (RLM) vallitsi esimerkiksi edelleen luulo siitä, että jo käytössä olevat hävittäjät riittäisivät sodan voittamiseen. Toisena syynä oli todennäköisesti myös Messerschmittin Bf 109:n ympärille rakentunut hävittäjämonopoli, jota RLM suojeli.

Henschel palasi vielä 1943 canard-koneiden pariin yhtiön kehittäessä Argus As 014 -sysäysputkimoottoria voimanlähteenään käyttävää P.87-hävittäjää. Tämäkään projekti ei tosin ehtinyt piirustuksia pidemmälle ennen sodan päättymistä.

Tekniset tiedot (P.75)
----------------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&011.030000011,30 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&012.020000012,20 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&04.03000004,30 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&028.040000028,40 m²
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&0-301.010000007 200−7 500 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Daimler-Benz DB 613 A/B -kahdesta V12-moottorista yhdistetty voimalaite; &&&&&&&&&&&02610.&&&&002 610 kW (&&&&&&&&&&&03500.&&&&003 500 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0790.&&&&00790 km/h 7 000 metrissä
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&012000.&&&&0012 000 m

**Aseistus**  

* 4 × 30 mm MK 108 -tykkiä nokassa

Katso myös
----------

* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945

Lähteet
-------

* Ryś, Marek: *German Air Projects vol. 2 - Fighters*. Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2004. 83-89450-07-0.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Ryś 2004: 21–22

Aiheesta muualla
----------------

* Military Factory (englanniksi)
**Otakar Vejvoda** (s. 18. kesäkuuta 1972 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka pelasi hyökkääjänä.

Vejvoda pelasi urallaan 106 ottelua Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa ja 118 ottelua Tšekin Extraligassa vuosina 1990–1996. Näissä hän teki yhteensä tehopisteet 74+100=174. Kotimaassaan hän edusti koko uransa Rytíři Kladnoa ja voitti seurassa pronssia kaudella 1993–1994. Vejvoda pelasi myös kaksi kautta Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä, jossa hän edusti AIK IF:ta vuosina 1996–1998.

Vejvoda edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuosina 1995 ja 1996. Jälkimmäisissä kisoissa Tšekki voitti maailmanmestaruuden ja Vejvoda nimettiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän edusti Tšekkiä myös vuoden 1996 maailmancupissa. Yhteensä Vejvoda pelasi 71 maaottelua tehopistein 23+8=31.

Pelaajauransa jälkeen Vejvoda on toiminut valmentajana Tšekissä ja Ruotsissa. Hänen veljensä Martin ja isänsä Otakar ovat myös jääkiekkoilijoita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otakar Vejvoda *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB. Viitattu 3.3.2022. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijää. Teollisuusneuvos Esko Mattilasta on eri artikkeli.*
Esko Mattila (vasemmalla) ja Heikki Savolainen vuonna 1972.
**Esko Väinö Kalervo Mattila** (15. elokuuta 1920 Ii – 23. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä-ohjaaja.

Esko Mattila oli kiinnitettynä Oulun Näyttämöllä 1946–1948, Joensuun kaupunginteatterissa 1948–1950, Lahden kaupunginteatterissa 1950–1951 ja Jyväskylän Työväen Teatterissa 1951–1955. Vuosina 1955–1961 Mattila toimi Kotkan kaupunginteatterin ohjaaja-näyttelijänä ja sitten Joensuun kaupunginteatterin johtajana vuoteen 1965, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi MTV-teatteriin. Mattila näytteli paljon Pyynikin kesäteatterissa, esimerkiksi Niskavuoren Aarnea ja Jussi Koskelaa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla. Hän näytteli pitkään myös Intimiteatterissa. Vuonna 1983 Mattilalle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen ansiomerkki.

Mattila on näytellyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat punapäällikkö Kalle Ylöstalo elokuvissa *Täällä Pohjantähden alla* ja *Pohjantähti*, kirkkoherran rooli elokuvassa *Mies joka ei osannut sanoa ei* sekä Vorošilovin rooli minisarjassa *Sodan ja rauhan miehet*. Hän oli aviossa Raija Järvisen kanssa vuodesta 1950 alkaen.

Mattila on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

Filmografia
-----------

* Täällä Pohjantähden alla (1968)
* Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja (1968) (tv-sarja)
* Mummoni ja Mannerheim (1971-1973) (tv-sarja)
* Se on sitten kevät (1972) (tv-elokuva)
* Pohjantähti (1973)
* Mies joka ei osannut sanoa ei (1975)
* Sodan ja rauhan miehet (1978–1979) (minitv-sarja)
* Natalia (1979)
* Poltettu oranssi (1980) (tv-elokuva)
* Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)
* Jousiampuja (1982)
* Valtuuskunta (1986) (tv-elokuva)
* Poliisijuttu (1988) (tv-sarja)
* Sokko (1989)
* Kuolleita unelmia (1991)

Lähteet
-------

1. 1 2  Uusitalo, Kari & Huhtamo, Erkki: "Riveistä vuonna 1993 poistuneet", *Elävän kuvan vuosikirja 1994*, s. 105. Suomen elokuvasäätiö. ISBN 951-37-1245-1.
2. 1 2 3  Verneri Veistäjä (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 279. Helsinki: Tammi, 1965.
3. ↑  Kultaiset ansiomerkit (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive), Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliitto. Viitattu 19.11.2016.
4. ↑  Esko Mattila Elonetissä.
5. ↑  Esko Väinö Kalervo Mattila 1920-1993 *Hautahaku*.  Arkistoitu 8.3.2023. Viitattu 4.6.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Otalammen työväentalo** on Vihdin Otalammella, osoitteessa Ratatie 13 sijaitseva työväentalo. 

Vihdin Otalammen Työväenyhdistys perustettiin marraskuussa 1906. Jäseniä oli 60, joista 20 oli naisia. Toiminta aloitettiin vaihdemies K. Vikmanilta vuokratussa huoneessa. Myöhemmin yhdistys osti Vikmanin huvilan ja laajensi sitä useaan otteeseen. 1. marraskuuta 1928 yhdistys osti omaksi vuokratontin, jolla talo sijaitsi. Vuonna 1932 asetettiin rakennustoimikunta johtamaan uuden työväentalon suunnittelua ja rakentamista. Perustustyöt tehtiin vuonna 1933. Rakennusurakan voitti itselleen Kustaa Suomi 10 700 markan tarjouksellaan. Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1934 ja avajaisia vietettiin jo saman vuoden syyskuun lopulla. Avajaisissa väkeä oli ahtautunut juhlasaliin yli 500 henkeä.

Toiminta oli vilkasta 1930-luvun loppupuolella, pidettiin iltamia ja esitettiin näytelmiä. Sota-aikanakaan toiminta ei loppunut täysin ja sotien jälkeen yhdistys järjesti iltamia sitäkin ahkerammin: vuonna 1945 oli 29 erilaista iltamaa. Työväentaloa kunnostettiin keväällä 1939, jolloin ravintolatila uusittiin kokonaan. Muiden tilojen ovet ja ikkunat uusittiin ja saliin teetettiin uudet taittuvat istuimet. 1960-luvulla toiminta hiljeni ja työväentalo pääsi huonoon kuntoon. Seuraavan vuosikymmenen alussa yhdistys aloitti rakennuksen kohentamisen ja 1980-luvulla koko talo kunnostettiin ja saatettiin ajan vaatimusten mukaiseen kuntoon.

Nykyään talo toimii Otalammen työväenyhdistys r.y:n kokous- ja juhlatilana. Työväentalo on myös vapaasti vuokrattavissa kokous ja juhlakäyttöön. Se onkin suosittu hääpaikka ja kyläläisten kokoontumispaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Työn ja aatteen talot: työväentalojen historiaa Uudellamaalla, Olavi Hurri, Vuokko Marttala-Hurri. Uudenmaan sosialidemokraattinen piiri, 1997 ISBN 952-90-8468-4
2. ↑  Otalammen työväentalon kotisivu

Aiheesta muualla
----------------

* Otalammen työväentalon Facebooksivut
* Otalammen työväenyhdistyksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Otanmäen rata** on Suomen rataverkon osuus, joka haarautuu Iisalmen–Kontiomäen radasta Murtomäen asemalla, ja jatkuu Kajaanin kaupungin Otanmäkeen. Rataosan pituus on 25,7 kilometriä eikä sitä ole sähköistetty. Rataosuus luokitellaan vähäliikenteiseksi sivuradaksi, ja nykyisin sillä on ainoastaan satunnaista tavara- ja virkatarveliikennettä.

Historia
--------

Otanmäen rata rakennettiin Otanmäen kaivoksen kuljetustarpeisiin. Radan rakentamista oli mietitty jo vuonna 1942, mutta sodan takia suunnitelma viivästyi. Radan rakentaminen aloitettiin heinäkuussa 1951 ja se pyrittiin saamaan liikennekuntoon mahdollisimman nopeasti, jotta kaivoksen rautatiekuljetukset voitaisiin aloittaa. Väliaikainen liikenne aloitettiin jo toukokuussa 1952, mutta yleiselle liikenteelle rata avattiin 1. marraskuuta 1953. Radan rakennystyöt päättyivät lopullisesti vasta syyskuussa 1955. Rataosalle rakennettiin tieliikenteelle neljä ylikulkusiltaa, ja liikennepaikkoja tuli kolme, Alava, Humpinmäki ja Otanmäki. Rata kiskotettiin 30 kilon (30 kg/m) kiskoilla. Otanmäen radan rakentamiseen oli käytetty vuoden 1956 loppuun mennessä noin miljardi markkaa.

Myöhemmin Murtomäelle rakennettiin kolmioraide, jotta junia ja vetureita voitiin kääntää helpommin. 1950-luvulla ehdotettiin Otanmäen radan jatkamista joko Oulu–Kontiomäki-radalle Nuojuaan tai Pohjanmaan radalle Tuomiojaan, mutta kumpaakaan suunnitelmaa ei toteutettu.

Kaivokselta lähti useita junakuormia viikossa, ja ne kuljetettiin pääasiassa Oulun satamaan, josta ne laivattiin maailmalle.*lähde?*

Kaivoksen toiminnan päättyminen vuonna 1985 vähensi radan liikennettä huomattavasti. Kaivoksen tilalle perustettiin vaunutehdas. Radan kunnossapitoa on jatkettu yksinomaan Transtechin Otanmäen vaunutehtaan takia, koska tehtaalla valmistettavan rautatieliikennekaluston kuljetukseen ei ole vaihtoehtoista kuljetusmuotoa. Radalla on myös Fingridin muuntajankuormauspaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Voutilainen, Jarkko & Peni-Nyman, Anniina: Vähäliikenteiset radat (PDF) (s. 110–114)  2018. Helsinki:  Liikennevirasto.  Arkistoitu 26.9.2018. Viitattu 10.5.2020.
2. 1 2 3  Iltanen, Jussi: *Radan varrella*, s. 307. Karttakeskus, 2009. ISBN 978-951-593-214-3.
3. ↑  *Valtionrautatiet 1937–1962*, s. 96–97. Helsinki: Rautatiehallitus, 1962.
*Tämä artikkeli kertoo taajamasta. Entisestä valtionyhtiöstä kerrotaan artikkelissa Otanmäki (yritys).*

**Otanmäki** on taajama Kajaanin kaupungissa. Se kuului entiseen Vuolijoen kuntaan vuoteen 2007 asti, jolloin Vuolijoki liittyi Kajaaniin. Vuoden 2018 lopussa Otanmäessä asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 626 henkilöä.

Otanmäki syntyi 1950-luvulla rautamalmikaivoksen ympärille. Kaivos oli toiminnassa 1953–1985. Sen omisti alkujaan valtionyhtiö Otanmäki Oy, jolta se siirtyi toiselle valtionyhtiölle Rautaruukki Oyj:lle 1968. Kaivoksen yhteydessä toimivat rikastamo ja vanadiinitehdas. 

Otanmäessä toimii Škoda Transtech Oy:n vaunutehdas, jonka perusti alkujaan Rautaruukki 1980-luvun puolivälissä. Myöhemmin se tunnettiin nimellä Transtech. Tehdas rakennettiin korvaamaan kaivoksen lopettamisen johdosta menetettyjä työpaikkoja. Otanmäkeen johtaa tavaraliikenteen käytössä oleva vähäliikenteinen Otanmäen rata, joka erkanee Iisalmen–Kontiomäen radalta Murtomäen asemalla.

Otanmäen palvelutarjontaan kuuluvat muun muassa peruskoulu, kirjasto, kauppa, apteekki, posti, hammashoitola, maauimala, baari ja huoltoasema. Otanmäen etäisyys Kajaanin kaupungin keskustasta on 37 kilometriä ja Vuolijoen taajamasta 12 kilometriä. Otanmäessä sijaitsee yhtenäiskoulu, jossa on luokat 1-9, ja vuoteen 2008 asti siellä oli myös lukio.

Katso myös
----------

* Otanmäen vaunutehdas

Lähteet
-------

1. 1 2  Taajamat väkiluvun ja väestöntiheyden mukaan 31.12.2018 (valitaan väkiluku 31.12. (2018) ja taajamaksi Otanmäki) *Tilastokeskuksen PxWeb-tietokannat*. Tilastokeskus.  Arkistoitu 19.10.2021. Viitattu 31.7.2020.
2. ↑  Arto Loukasmäki: Transtech muuttui Škodaksi, ja Kajaani pääsee mukaan Saksan ratikkabuumiin – "Tarjouspyyntöjä tulee lähivuosina iso määrä *yle.fi*.  7.9.2018. Viitattu 31.7.2020.
3. ↑  Otanmäen koulu Kajaanin kaupunki, kajaani.fi. Viitattu 31.7.2020.
4. ↑  Otanmäen kirjasto Kajaanin kaupunki, kajaani.fi. Viitattu 31.7.2020.
5. ↑  Otanmäen koulu *kajaani.fi*.
6. ↑  Kuulkaa korpeimme kuiskintaa on vain "imago-kysymys" Kainuulle – missä ovat Murtomäen raiteille aikoinaan hylätyt junanvaunut? – onko varaa enää nykyisessä työvoimapulassa edes lakkoilla! *erkkiaimistelee.wordpress.com*. Viitattu 21.7.2022.
Otakar Ševčík (1901)
**Otakar Ševčík** (22. maaliskuuta 1852 Horažďovice – 18. tammikuuta 1934 Písek) oli tšekkiläinen viulisti ja viulupedagogi.

Ševčík sai varhaisimman musiikkikasvatuksen isältään, joka opetti hänet sekä laulamaan että soittamaan pianoa ja viulua. 14-vuotiaana hän pääsi Prahan konservatorioon, jossa häntä opetti ensin Antonín Sitt ja sitten Antonín Bennewitz. Vamlistuttuaan vuonna 1870 Ševčík sai työpaikan Mozarteumin opettajana Salzburgissa, jossa hän vietti kolme vuotta. Hän työskenteli myös konserttimestarina Wienin koomisessa oopperassa. Vuonna 1875 Ševčík pääsi professoriksi Kiovaan, jossa toimi seitsemäntoista vuoden ajan.

Vuonna 1901 Ševčíkistä tuli Prahan konservatorion professori. Oppilaitosta johti Antonín Dvořák, joka asetti Ševčíkin opetusmetodin pakolliseksi kaikille viulunsoiton opiskelijoille. Vuonna 1909 Ševčík nimitettiin wieniläisen mestarikoulun johtajaksi, jona toimi vuoteen 1918. Maineensa avulla hän sai toistuvasti kutsuja Yhdysvaltoihin, jossa piti oppitunteja Chicagossa, New Yorkissa ja Bostonissa.

Ševčíkin johdolla opiskelivat muiden muassa Jan Kubelík, Emanuel Ondříček, Jaroslav Kocian, Bohuslav Lhotský, Marie Hall, Erika Morini, Nora Duesberg-Baranowski ja Zlatko Baloković.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  OTAKAR ŠEVČÍK Ševčík Academy

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* IdRef

 |

 |
Kapellimestari Tuomas Turriago harjoituksissa Vanhalla kirjastotalolla Tampereella.
**Tampereen Kamarioopperayhdistys ry** perustettiin vuonna 2007 tarjoamaan Tampereelle ja Pirkanmaan ympäristöön pienimuotoista ja helposti lähetyttävää oopperakulttuuria. Sen ensiesiintyminen yleisölle oli Oopperakonsertti 11. toukokuuta 2008 Tampereen Vanhalla kirjastotalolla. Ensimmäinen varsinainen näyttämöprojekti, Gian-Carlo Menottin Vanhapiika ja varas, toteutettiin syksyllä 2008.

Musiikkitarjonnan monipuolistamisen lisäksi Tampereen Kamarioopperayhdistyksen tavoitteena on tarjota esiintymis- ja työmahdollisuuksia uransa alussa oleville nuorille musiikkiteatterin tekijöille ja muusikoille. Yhdistyksen musiikillinen johtaja on kapellimestari ja pianisti Tuomas Turriago.

Tampereen Kulttuuriyhdistys myönsi Kamarioopperayhdistykselle Kulttuurikukkanen-kunniakirjan vuonna 2008. Palkinnon on aikaisemmin saanut mm. Tanssiteatteri Mobita Dansco sekä Komediateatterin perustajapariskunta Esko ja Maija Raipia.

Tuotantoja
----------

* Engelbert Humperdinck: Hannu ja Kerttu 2011 (yhteistyössä Tampereen Konservatorion kanssa)

- Ohjaus Juulia Tapola

* Marko Autio: Adalminan helmi 2009

- Ohjaus Niko Suominen

* Gian-Carlo Menotti: Vanhapiika ja varas 2008

- Ohjaus Janne Hannula

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Löydetty sukellusvene
**Töölönlahden sukellusvene** oli joulukuussa 1972 tapahtunut pienimuotoinen ulkopoliittinen kriisi, jossa Helsingin Töölönlahdelta löytyi yhden hengen pienoissukellusvene. Vene löytyi Linnunlaulun alueelta, läheltä kirjailijatalo Villa Kiveä, rantaveden tuntumasta. Veneen löysi vihjeen perusteella toimittaja Hannes Markkula.

Vene oli ulkoisesti jämäkkää tekoa metallikuorineen, mutta sen yleisvaikutelma oli lelumainen. Laitteessa oli yksi istumapaikka ohjaajalle. Tiettävästi laitteella ei pystynyt ajamaan, vaikka se ulkoisesti näyttikin ehjältä.

Tapaus julistettiin silloisen tavan mukaisesti salaiseksi, mutta toimittaja Markkula teki siitä etusivun jutun *Ilta-Sanomiin* otsikolla *"Hylätty sukellusvene löytyi Töölönlahdelta"*.

Kylmän sodan aikana Suomesta löytynyt sukellusvene aiheutti ulkopoliittista säpinää, koska Pariisin rauhansopimus 1947 kielsi Suomelta sukellusveneet. "Löytynyt vedenalainen on jonkun harrastelijan laite", kommentoi Helsingin poliisista komisario Emil Rosenberg. Samalla linjalla oli merivoimien silloinen kommodori Jorma Haapkylä, joka totesi: "Löytynyt kone ei ole mikään sotilaallinen laite. Se ei ole mikään sukellusvene, vaan lähinnä sukelluslaite." Merivoimien esikunta tiettävästi otti sukellusveneen haltuunsa, mutta sen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Poliisi on kertonut saaneensa sukellusveneen tekijäksi ilmoittautuneelta mieheltä viestin *"Älkää pelästykö laitetta"*, mutta häntä tai heitä ei tiettävästi koskaan tavoitettu. On arveltu, että laitteen tekijä tai tekijät olivat silloisia teekkareita, eli kyseessä olisi ollut teekkarijäynä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Markkula, Hannes: *Murha rikostoimittajan silmin – Suomalaisia rikoksia Kyllikki Saaresta Bodomiin*, s. 87–89. Minerva kustannus, 2007. ISBN 978-952-492-015-5.
2. 1 2  Vedenalainen kohde Töölönlahdella *Helsingin Sanomat*.  3.5.2015. Viitattu 9.10.2018.
Ouluhalli.
**Raksilan urheilukeskus** on pääosin kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä liikuntapaikkojen keskittymä Raksilan kaupunginosassa Oulussa. Urheilukeskus sijaitsee aivan Raksilan market-alueen vieressä, joten pysäköintipaikoista ei yleensä ole puutetta.

Urheilukeskuksen liikuntapaikat
-------------------------------

### Uimahalli

*Pääartikkeli: Oulun uimahalli*
Oulun uimahalli on yksi Suomen suurimpia uimahalleja. Sen altaiden pinta-ala on 1 853 neliömetriä ja tilavuus 3 545 kuutiometriä. Itse hallin pinta-ala on 12 239 neliömetriä.

Uimahallissa on kahdeksanratainen 50 metrin allas, joka voidaan jakaa välisillalla. Kuntouintialtaassa on kuusi 25 metrin rataa. Lisäksi hallissa on lasten uimaopetusaltaat, 35-metrinen liukumäkiallas sekä monitoimiallas (mm. vesihierontapisteitä, invanostin, pyörätuoliluiska).

Hallissa on kaksi yhden ja kolmen metrin ponnahduslautaa sekä uimahyppytorni, jonka hyppytasot ovat kolme, viisi, seitsemän ja kymmenen metriä.

Allasosaston lisäksi uimahallissa on kuntosali, liikuntasali, judo- ja nyrkkeilysalit, kahvio, kokoustilat ja liikuntainfopiste.

Uimahallin edustalla on esillä kuvanveistäjä Kari Huhtamon veistos *Polskis*.

Uimahalli on huonokuntoinen, ja Oulun kaupunki suunnittelee sen purkamista ja korvaamista uudella hallilla.

### Ouluhalli

*Pääartikkeli: Ouluhalli*
Monitoimihalliksi rakennetun Ouluhallin sisäpinta-ala on 12 000 m² ja tilavuus 161 000 m³. Katsomossa on 830 kiinteää istumapaikkaa, lisäkatsomossa 700 istumapaikkaa sekä lisäksi 4 500 tuolia.

### Pesäpallostadion

*Pääartikkeli: Raksilan pesäpallostadion*
Raksilan pesäpallostadion vihittiin käyttöön 1997. Kenttänä on hiekkatekonurmi. Stadion on suurin kotimaiselle pesäpallolle rakennettu stadion.

Stadionin katsomossa on 4 204 istumapaikkaa, joista katettuja on 1 460. Aitiopaikkoja on 162 ja lisäkatsomoissa 2 000 paikkaa.

Stadionilla järjestetään vuosittain myös konsertteja.

### Jäähalli

*Pääartikkeli: Oulun jäähalli*
* lisäksi pienempi harjoitusjäähalli

### Tekojääkenttä

*Pääartikkeli: Pakkalan kenttä*
Tekojääkenttä on avattu vuonna 1997. Vuonna 2008 valmistuneessa katsomorakennuksessa on 1 200  katettua istumapaikkaa. Jääpallokentän koko on 70 m × 120 m. Kenttään on asennettu jäähdytysjärjestelmä, ja se on valaistu valomastoilla.

### Muut urheilukeskuksen liikuntapaikat

* kuntorata/hiihtolatu (1 065 m) rata on valaistu klo 5.30–23.00
* palolaitoksen liikuntasali
* palolaitoksen sisäampumarata

Lähteet
-------

1. ↑  Korhonen, Jussi: Sarjakakkaajan tyyssija tuhotaan – Oululaiset ja uimaseurat tyrmistyivät *Iltalehti*.  11.8.2023. Viitattu 24.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raksilan urheilukeskus** Wikimedia Commonsissa

* Raksilan liikuntapuisto
**Almirante Antequera** (kylkitunnus AA) oli Espanjan laivaston vuonna 1934 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty laivastoministerin ja vara-amiraali Juan Bautista Antequera y Bobadillan mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Churruca-luokka*
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1930 ja otettiin palvelukseen koeajoja varten heinäkuussa 1936.

Palvelus
--------

Espanjan sisällissodan alussa alus osallistui Gibraltarin salmen sulkemiseen, millä estettiin kapinallisten joukkojen siirrot Marokosta Etelä-Espanjaan. Alus liitettiin tasavallan laivasto-osastoon, jonka johdossa oli taistelulaiva *Jaime I*. Osaston muut alukset olivat risteilijät *Libertad* ja *Miguel Cervantes* sekä hävittäjät *José Luis Díez*, *Almirante Valdés*, *Almirante Miranda*, *Alsedo*, *Sánchez Barcáiztegui*, *Lepanto*, *Lazaga* ja kolme C-luokan sukellusvenettä. Osasto tunkeutui Cantabrianmerelle, jossa tasavallan armeijan osasto oli joutunut erilleen tasavaltalaisten hallinnoimista alueista. Pääosa laivastosta palasi operaation jälkeen Välimerelle.

Alus poistettiin 8. lokakuuta 1965 palveluksesta ja romutettiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: es:Almirante Antequera (AA)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 244

*Churruca*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| I erä | *Churruca* - *Alcalá Galiano* - *Sánchez Barcáiztegui* - *Almirante Ferrándiz* - *José Luis Díez* - *Lepanto* - *Almirante Valdés* - *Churruca* - *Alcalá Galiano* |
| II erä | *Almirante Antequera* - *Almirante Miranda* - *Gravina* - *Escaño* - *Ulloa* - *Jorge Juan* - *Císcar* |
| III erä eli Liniers-luokka | *Liniers* - *Álava* |
| Argentiinan laivasto | *ARA Cervantes* - *ARA Juan de Garay* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Alsedo-luokka – Seuraaja: Melilla-luokka |
**Pel Maoudé** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 25 kilometriä Korosta länteen. Kunnassa on 13 700 asukasta (vuonna 2009).

Pel Maoudén kunnan pinta-ala on 283,85 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Koron piirin Koporokendié Nân, idässä Koron, etelässä Dougouténé I:n ja Dougouténé II:n sekä lännessä Bankassin piirin Bankassin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä tai metsiä ei ole.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää ja 20 pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Vähemmistönä on fulbeja ja moseja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maapähkinä, lehmänpapu, fonio, teehibiskus ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Pel Maoudéssa ja Baragongoléssa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnan läpi kulkee Moptin, Bandiagaran, Bankassin, Koron ja Burkina Fason rajan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat kolme alakoulua, yläkoulu ja yksityinen klinikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Pel-Maoude 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.11.2014. (ranskaksi)
**Margit Marjatta Margareetta Eskman** (o.s. **Helin**, 29. huhtikuuta 1925 Hattula – 15. syyskuuta 1990 Pori) oli suomalainen poliitikko ja sosionomi, joka toimi SDP:n kansanedustajana ja ministerinä 1960–1970-luvuilla. Hän oli aikautensa keskeisiä sosiaalidemokraattisia naispoliitikkoja, toimi 1970–1980-luvuilla myös Kansaneläkelaitoksen johtajana ja sosiaalihallituksen pääjohtajana. Vuosina 1972–1975 Eskman oli myös SDP:n toinen varapuheenjohtaja.

Elämä ja ura
------------

Eskmanin vanhemmat olivat autonkuljettaja Väinö Johannes Helin ja Ida Judit Lylynperä. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli Työväen Akatemiassa sekä suoritti Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallistutkinnon 1947 ja verovirkamiestutkinnon 1962. Eskman toimi Hämeenkyrön kunnan kirjanpitäjänä 1947–1949, Mellilän kunnansihteerinä 1949–1951, Helsingin maalaiskunnan kirjanpitäjänä 1951–1952, Kalvolan kunnansihteerinä 1952–1963, Porin työvoimatoimiston neuvojana 1963, Aitolahden kunnansihteerinä 1963–1964 ja Porin kaupungin sosiaalisihteerinä 1964–1972.

Eskman oli SDP:n kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1966–1975. Hän toimi kansliaministerinä Koiviston I hallituksessa 1970 ja toisena valtiovarainministerinä Paasion toisessa vähemmistöhallituksessa 1972. Eskman oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1968 ja 1982 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen. Vuosina 1972–1976 Eskman toimi Kansaneläkelaitoksen johtajana ja 1976–1984 sosiaalihallituksen pääjohtajana. Hän joutui jäämään ennenaikaiselle eläkkeelle terveydellisistä syistä.

Eskman oli naimisissa sosiaalijohtaja Martti Eskmanin (s. 1930) kanssa vuodesta 1956 lähtien. Hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen kansallisbiografia 2*, s. 664. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-74644-3-6.
2. ↑  .aspx Margit Eskman *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.   Viitattu 5.6.2007.
3. ↑   Margit Eskman *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.   Viitattu 5.6.2007.
4. 1 2 3 4 5  Marjomaa, Ulpu: / Eskman, Margit (1925–1990) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  22.5.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.9.2007.
5. ↑  Kangosjärvi, Jaakko: Elämä joka oli yhteiskunnalle omistettu (vain tilaajille)  19.9.1990. Helsingin Sanomat. Viitattu 9.12.2019.
6. ↑  Käppärän merkkihenkilöhaudat (PDF)  17.11.2017. Porin evankelisluterilainen seurakuntayhtymä. Viitattu 11.4.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Eduskunta
* Valtioneuvosto
* Biografiasampo

 |

 |
**Hidemasa Morita** (jap. 守田 英正, *Morita Hidemasa*; s. 10. toukokuuta 1995 Takatsuki) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Morita debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2018. Hän on pelannut kolme maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  National Football Teams

Sporting CP – Primeira Liga
1 Adán |
2 Reis |
3 St. Juste |
4 Coates |
5 Morita |
6 Alexandropoulos |
10 Edwards |
11 Santos |
12 Israel |
13 Neto |
15 Ugarte |
16 Rochinha |
17 Trincão |
18 Fatawu |
20 Paulinho |
22 Paulo |
23 Bragança |
24 Porro |
25 Inácio |
28 Pote |
32 Tanlongo |
33 Arthur |
41 Callai |
46 Esteves |
47 Esgaio |
63 Marsà |
71 Nazinho |
73 Lamba |
77 Cabral |
79 Chermiti |
82 Fernandes |
84 Essugo |
91 Ribeiro |
Valmentaja Amorim

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Kawashima |
2 Yamane |
3 Taniguchi |
4 Itakura |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Dōan |
9 Mitoma |
10 Minamino |
11 Kubo |
12 Gonda |
13 Morita |
14 J. Itō |
15 Kamada |
16 Tomiyasu |
17 Tanaka |
18 Asano |
19 Sakai |
20 Machino |
21 Ueda |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
24 Sōma |
25 Maeda |
26 H. Itō |
Valmentaja Moriyasu



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Sámi soga lávlla.Sámi soga lávlla.
**Säämi suuvâ laavlâ** (pohjoissaameksi *Sámi soga lávlla*) on saamelaisten kansallislaulu, jonka on sanoittanut Isak Saba. Matti Morottaja on kääntänyt laulun tekstin inarinsaameksi.

1.
Tääbbin tavveen Távgái vyelni
mist lii stuorrâ Säämieennâm.
Tuodâr liäbbáá tuoddâr tyehin,
jävri šiärráá jäävri alda.
Čoheh čielgijn, čoroh čuumâin
alanedeh alme vuástá.
Šäävvih juuvah, šuveh vyevdih,
cäähih ciägu stälinjaargah
meendu muávroo meerâ siis.
2.
Tälviv tääbbin puolâšpiegah,
muotâpuurgah merettemeh.
Säämi suuhâ siäloin mieláin
iäccá kuittâg enâmijdis.
Máđháliist láá mánutteveh,
kiđordeijee kuovsâkkâsah,
ruoškâs, ruovgâš roođoin kulloo,
juucâ jaavrijn, jolgâdâsâin,
kerrisskaalâ maađij mield.
3.
Já ko kesipiäiváš páštá
meecijn, meerâin, merâriddoin,
kole siste kuálásteijeeh
suiloh meerâin, suiloh jaavrijn.
Kollen čyevih čäcilodeh,
silbân kolgeh Säämi juuvah,
šiälguh čyeimih, šaleh ááiruh,
lyeštih almaah lávlustâlân
kiävŋáid, kuoškâid, kuánilijd.
4.
Säämieennâm suhâkodde
tot lii killám toijuuhánnáá
koddee čuuđijd, karokaavpijd,
viehis veriviäru väldeid.
Tiervâ tunjin, siđhes suuhâ!
Tiervâ tunjin, ráávhu ruotâs!
Tust láá suáđih sođâhánnáá,
viiljâin vorrâ vardehánnáá.
Sijvo suuhâ sämmilâš!
5.
Madâräijiheh láá tovle
vuáittâm verrušeijee vievâid.
Vuástálistup viiljah mij-uv
siđhesvuođáin suárdálâsâid
Peeivi parnij noonâ nääli,
iä tuu vyeiti vajaliihkin,
jis tun toolah kollekielâd,
muštáh maddârijdâd sääni:
Säämieennâm sämmiláid!

Lähteet
-------

1. ↑  Saamelaistietoa opetukseen Saamelaiset Suomessa Inari Saamelaiskäräjät *oktavuohta*. Viitattu 22.7.2020.
Sámi soga lávlla.Sámi soga lávlla.
**Sääʹmsooǥǥ laull** (pohjoissaameksi *Sámi soga lávlla*) on saamelaisten kansallislaulu, jonka on sanoittanut Isak Saba. Anni Feodoroff on kääntänyt laulun tekstin koltansaameksi.

1.
Kuʹǩǩen tâʹvven Juuʹse vueʹlnn,
Sääʹm čiõkk, Sääʹmjânnam.
Tuõddâr kuâsttai tuõddâr tueʹǩǩen,
jääuʹr špelkka jääuʹr veâlgga.
Ceägg tuõddâr čokk laaǥǥ,
pajjnaʹdde ââʹlm vuâstta.
Šuâlee jooǥǥ, šuuvee väär,
ceägg njaarǥ ruʹvddrââʹdd
cäkkâʹtte šuârm miâr vuâstta.
2.
Vaččai tääiʹb lie täʹlvv fiõlli,
piõgg da porgg lie meäʹrteʹmes.
Sääʹm sokk siõlin miõlin
tõndiõtt väimstes rääʹǩǩast jânnmes.
Joođjid, määtklaid mään čuâvad,
tâʹvven pueʹlle kuuskõõzz ââʹlmest.
Ruåčkâs, ruõvggâs rååđain kollai,
groom teâudd jääuʹrid, jieʹğğid.
Čeʹrres kuâlkkân täʹlvvǩeäiʹn mieʹldd.
3.
Na ǥo ǩieʹss peeivaž kållad,
mieʹccid, miârid, jäuʹrr’reeddaid,
kåʹllǩimaldõõzzâst kueʹllšiiʹlli
soʹǩǩe miârin, soʹǩǩe jääuʹrin.
Koʹllen čueʹvve čääʹcclåådda,
silbbân čueʹvve Sääʹmveerd,
čuâlmma čuâlmain, leädggad ääirain,
soʹǩǩe, lueʹštte oumma lääuʹleeʹl
kuõškid, ǩeâuŋsid, sâvvnid.
4.
Sääʹmjânnam sokk’kåʹdd
tät lij ǩeârddam koddjireeisaid,
koʹddičuuđid, kårrkaauʹpid,
smuuđ veäʹreld piiđvaʹlddjid.
Tiõrv Tuʹnne, siʹtǩǩes sokk
tiõrv, rääʹǩǩes rääuh maadd!
Jeäla tuäraid tuärrvuättam,
jeäla viilljeez võõr vuârdtama
saaʹmi sijvâs sooǥǥ seʹst.
5.
Maaddârääʹjj meeʹst lie tuuʹl
vuäittam veäʹreld tueʹjjeei pâʹjjel.
Vuâsttlâʹsttep viillj, mij še,
sitkkâdvuõđin suäʹrddeejeem!
Sokk rääʹves Peiʹvvpäärnai
ij tuu vueiʹt vâjjlažžad
jõs veâl määttak kåʹllǩiõlad,
mooštak maaddâr maddji saaʹnid:
Sääʹmjânnam saaʹmi lij!
**Calouste Gulbenkian -säätiö** (port. *Fundação Calouste Gulbenkian*) on yksityinen mutta yleishyödyllinen portugalilainen säätiö. Sen tavoitteet ovat taiteiden, hyväntekeväisyyden, koulutuksen ja tieteiden alalla. Armenialaista alkuperää olleen öljyalan liikemiehen Calouste Sarkis Gulbenkianin testamentin määräyksestä perustetun säätiön säännöt on hyväksytty 1956.

Säätiön keskuspaikka on Lissabonissa ja toimipisteitä lisäksi Britanniassa sekä Pariisissa. Vuonna 1969 käyttöön otetut tilat muodostuvat itse pääkonttorista ja museosta, ja niiden suunnittelijat ovat Ruy Athouguia, Pedro Cid ja Alberto Pessoa. Lisäksi alueella on säätiön hallinnon ja osastojen käytössä olevia tiloja, suuri auditorio, vaihtuvien näyttelyiden tila, kongressialue, jossa on auditorioita ja muita tiloja, sekä suuri rakennus, jossa ovat Calouste Gulbenkianin museo ja taidekirjasto. Rakennuskompleksi sijaitsee Gulbenkianin puistossa, jonka on suunnitellut Ribeiro Telles. Puiston toiseen päähän avattiin vuonna 1983 Nykytaiteen keskus, joka koostuu museosta ja opetuskeskuksesta. Tiedeinstituutti *Instituto Gulbenkian de Ciência* sijaitsee usean rakennuksen kompleksissa Oeirasissa Lissabonin laitamilla, lähellä Pombalin markiisin palatsia.

Fundação Calouste Gulbenkian omistaa kokonaan portugalilaisen öljy-yhtiön Partexin.

Katso myös
----------

* Calouste Gulbenkian
* Calouste Gulbenkianin museo
* Gulbenkian -palkinto
* Gulbenkianin tiedeinstituutti

Lähteet
-------

1. 1 2  The Calouste Gulbenkian Foundation *Creativity*. UNESCO Diversity of Cultural Expressions. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  ICC publishes Calouste Gulbenkian Foundation report into civic role of arts organisations *Cultural*.  10.7.2017. King´s College London.  Arkistoitu 24.11.2018. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  Anheier, Helmut K. & Toepler, Stefan: "C – Calouste Gulbenkian Foundation (by Raquel Campos Franco)", *International Encyclopedia of Civil Society*, s. 95–96. Springer Science & Business Media, 2009. ISBN 978-038-793-996-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.11.2018). (englanniksi)
4. ↑  Calouste Gulbenkian Foundation *Organisation*. Citizens for Europe. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
5. ↑  Gulbenkian Foundation – Partex sale scrapped *News*.  13.4.2018. Algarve Daily News. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Calouste Gulbenkian -säätiö**.
* Calouste Gulbenkian Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)
* Calouste Gulbenkian Foundation 3D Model (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mirabeau** oli Ranskan laivaston vuonna 1911 valmistunut Danton-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Danton-luokka*
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 4. toukokuuta 1908. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1911.

Palvelus
--------

Alus liitettiin Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 2. viirikköön. Se osallistui yhdessä neljän sisaraluksensa kanssa Ranskan presidentti Armand Fallièresin laivastokatselmukseen Cap Brunin edustalla 4. syyskuuta 1911. Se osallistui touko-kesäkuussa 1913 Provencen ja Tunisian välisellä merialueella järjestettyihin sotaharjoituksiin ja niiden yhteydessä järjestettyyn presidentti Raymond Poincarén laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Myöhemmin loka-joulukuussa alus risteili laivueensa mukana itäisellä Välimerellä vieraillen Egyptissä, Syyriassa ja Kreikassa. Alus osallistui toukokuussa 1914 läntisellä Välimerellä järjestettyyn suureen laivastoharjoitukseen.

Alus siirrettiin huhtikuussa 1919 majoituslaivaksi. Se poistettiin alusluettelosta 1921 ja romutettiin 1928.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Mirabeau

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Hore, Peter: *Battleships of World War I*. Lontoo, Englanti: Anness Publishing Ltd, 2006. ISBN 1-84476-377-3. (englanniksi)
* Jordan, John: The 'Semi-Dreadnoughts' of the Danton Class.  *Conway's Warship*, 2013, XXXV. vsk, s. 46-66. Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Jordan, John s. 53

*Danton*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Condorcet* – *Danton* - *Diderot* - *Mirabeau* - *Vergniaud* - *Voltaire* |
| Edeltäjä: *Liberté*-luokka – Seuraaja: *Courbet*-luokka |
**Ida Charlotta Meller** (22. joulukuuta 1856 Helsinki – 7. lokakuuta 1896 Helsinki) oli yksi Suomen varhaisista naispuolisista kuvanveistäjistä.

Mellerin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Fredrik Meller ja Charlotta Albertina Löfgren. Virkamieskodin lapsi Meller kävi Sahlbergin tyttökoulun ja aloitti vuonna 1871 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun kurssin, jonka hän päätti vuonna 1875, ja meni sitten Berniin Sveitsiin opiskelemaan maalaustaidetta ja kuvanveistoa. Palattuaan Suomeen vuonna 1877 hän kirjoittautui uudelleen piirustuskouluun, mutta opiskeli kuitenkin käytännössä maalausta Adolf von Beckerin yksityisessä akatemiassa vuosina 1877–1881 ja muovailua Polyteknillisessä opistossa useita vuosia Carl Eneas Sjöstrandin ohjauksessa. Hän sai myös yksityisopetusta maalauksessa Hjalmar Munsterhjelmilta vuosina 1885–1886 ja muovailussa Carl Jahnilta vuosina 1886–1891. Meller debytoi Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä vuonna 1883 ja esiintyi sitten useissa näyttelyissä, mutta sai huomiota vasta vähitellen, ja osin myös kritiikkiä. Meller käytti veistostensa materiaalina lähinnä kipsiä ja savea eikä niitä ole tiettävästi valettu pronssiin. Hänen tuotannostaan tiedetään kirjallisia lähteitä lukuun ottamatta varsin vähän eikä sitä ole varsinaisesti tutkittu. Mellerin veistosten ja korkokuvien aiheina oli usein henkilöhahmoja, joskin varsinaisia muotokuvia hän teki hyvin vähän. Jotkin teostensa aiheet Meller lienee ottanut mytologiasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konttinen, Riitta: "Ida Meller", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 641–642. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Pato vuonna 2021.
**Belo Monten pato** on Xingujokeen rakenteilla oleva suuri pato.

Valmistuessaan tämä Amazonin sivujoen pato olisi maailman kolmanneksi suurin. Sitä suurempia olisivat vain Kiinassa oleva Kolmen rotkon pato ja Brasilian ja Paraguayn rajalla oleva Itaipun pato. Patoon liittyvän voimalaitoksen on tarkoitus tuottaa sähköä 11 000 megawattia, joka tekee siitä teholtaan maailman viidenneksi suurimman vesivoimalaitoksen.

Historia
--------

Kayapo-päällikkö Raoni Metuktire patoa vastustavan vetoomuksen kanssa Pariisissa.
Ensimmäisen kerran Xingujoen patoamista suunnitteli 1970-luvulla Brasilian sotilasdiktatuuri, joka aikoi rakentaa jokeen jopa viisi patoa. Hanke jäi kuitenkin toteutumatta. Vuonna 2005 Brasilian parlamentti hyväksyi Belo Monten rakennusprojektin, ja sen rakentaminen aloitettiin. Brasilian tuomioistuin keskeytti rakennustyöt vuonna 2012, koska joen varren alkuperäiskansoja ei ollut kuultu lainmukaisesti. Pian keskeytyksen jälkeen Brasilian korkein oikeus antoi kuitenkin luvan jatkaa töitä.

Padon on tarkoitus olla toimintavalmis vuonna 2019.

Padon vaikutukset
-----------------

Joen patoamista on vastustettu yhtä kauan kuin sitä on suunniteltukin. Belo Monten pato nostaisi joen pintaa niin, että vesi peittäisi 500 neliökilometriä maata. Kymmeniä tuhansia ihmisiä jouduttaisiin siirtämään pois asuinseudultaan, ja monien alkuperäiskansojen elämäntavat vaarantuisivat. Lisäksi luonto saattaa tuhoutua paikoin pahoin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alkuperäiskansat voittivat Brasiliassa.  *Aamulehti*, 16.8.2012, s. A11.
2. ↑  Marianna Birmoser Ferreira-Aulu, Is There A Future After The Belo Monte Dam? Turun yliopisto 2017 (pro gradu)
3. 1 2  Jättipadon rakennustyöt saavat jatkua.  *Aamulehti*, 29.8.2012, s. A09.
4. ↑  Belo Monte dam operations delayed by Brazil court ruling on indigenous people Theguardian.com 15.1.2016. Viitattu 13.3.2016. (englanniksi)
**Svengijengi vauhdissa jälleen** (engl. *Diner*) on vuonna 1982 julkaistu Barry Levinsonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva. Se on samalla myös hänen debyyttiohjauksensa. Elokuva sijoittuu Baltimoreen vuonna 1959. Tarina kertoo viidestä nuoresta miehestä, jotka viettävät ystävänsä viimeisiä poikamiespäiviä ennen häitä. Pääosissa ovat Steve Guttenberg, Daniel Stern, Mickey Rourke, Kevin Bacon, Tim Daly, Ellen Barkin ja Paul Reiser. Keskeinen tapahtumapaikka on diner-ravintola, johon myös elokuvan englanninikielinen nimi viittaa.

*Svengijengi vauhdissa jälleen* sai inspiraationsa George Lucasin vuonna 1973 ohjaamasta elokuvasta *Svengijengi ’62*. Suomenkielisestä nimestään huolimatta kyseessä ei ole jatko-osa, vaan Barry Levinsonin oma näkemys Lucasin svengijengistä. Pääosanäyttelijöistä Guttenberg, Stern, Rourke, Bacon ja Daly olivat elokuvan valmistumisen aikoihin vielä liki tuntemattomia.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Dinerin* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 4.7.2016. (englanniksi)
**Bhubaneswar** (orijaksi ଭୁବନେଶ୍ୱର, *Bhubaneśwar* Bhubaneshwar.ogg kuuntele ääntämys**(ohje)**) on Odishan osavaltion pääkaupunki Intiassa. Kaupungilla on pitkä historia, se oli jo antiikin ajalla Kalingan valtakunnan pääkaupunki. Bhubaneswarista tuli Orissan osavaltion pääkaupunki 1948, vuosi Intian itsenäistymisen jälkeen. Kaupungissa asui 885 363 ihmistä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan.

Kaupungin lempinimi on **temppelikaupunki**, koska kaupungissa on sadoittain erilaisia temppeleitä; arviot temppeleiden määrästä vaihtelevat 500–700 välillä.

Vuonna 2013 trooppinen sykloni Phailin aiheutti laajoja tuhoja, ja Bhubaneswarissa satoi 130 millimetriä vuorokaudessa.

Biju Patnaikin lentoasema kaupungin lähellä on osavaltion tärkein lentoasema. Usealla intialaisella lentoyhtiöllä on säännöllisiä maan sisäisiä reittilentoja asemalta.

Lähteet
-------

1. ↑  India: Orissa *citypopulation.de*. Viitattu 23.5.2020. (englanniksi)
2. ↑  Did you know why Bhubaneswar is called the Temple City of India? *The Times of India*.  9.4.2023. Viitattu 9.8.2023.
3. ↑  Ekamra Kshetra – The Temple City, Bhubaneswar *UNESCO World Heritage Centre*.  2023. Viitattu 9.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Cyclone Phailin hit land near Gopalpur in Odisha on Saturday night with a windspeed of around 200kmph Times of India. Viitattu 13.10.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bhubaneswar** Wikimedia Commonsissa

* 

* Matkaopas aiheesta Bhubaneswar Wikivoyagessa (englanniksi)

Hahmo Lingarajin temppelin seinustalla
Dimităr Blagoev.
**Dimităr Blagoev** (bulg. Димитър Благоев, 14. kesäkuuta 1856 Zagoritšanin kylä nykyisessä Kreikassa – 7. toukokuuta 1924 Sofia) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko.

Blagoev syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Hän kävi Odessan reaalikoulua vuosina 1878-1880. Vuodesta 1881 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1883 hän perusti yhden Venäjän ensimmäisistä marksilaisista ryhmistä (ns. Blagojevin ryhmä). Vuonna 1885 Blagoev pidätettiin ja karkotettiin Bulgariaan.

Vuonna 1891 Blagoev perusti Bulgarian sosiaalidemokraattisen puolueen. Hän johti sen marksilaista ryhmää, josta vuonna 1903 tuli Bulgarian sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (vuodesta 1919 Bulgarian kommunistinen puolue). Blagoev toimi puolueen pääideologina ja toimitti sen teoreettista aikakauslehteä *Novo vreme*. Hän kirjoitti myös sosialismin historiaa Bulgariassa käsittelevän kirjan, joka julkaistiin vuonna 1906. Blagoev oli Bulgarian kansalliskokouksen edustaja.

Bulgarialainen Gorna-Džumajan kaupunki nimettiin Blagoevgradiksi vuonna 1950. Venäjällä Komin tasavallassa on Blagoevin mukaan nimetty taajama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 3*, s. 406. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
2. 1 2  Dimitar Blagoev *encyclopedia2.thefreedictionary.com*.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 89. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |