**Partitiivi** eli **osanto** on itämerensuomalaisille kielille tyypillinen sijamuoto. Sillä ilmaistaan partiaalista eli osaobjektia tai imperfektiivistä aspektia: toiminta ei koske koko objektia tai sen kohdetta ei ole rajattu (*syön **leipää*** = määräämättömän osan leivästä), toimintaa ei saateta loppuun tai se ei ylipäätään tapahdu (*en osta **autoa***), tai toiminta on inherentisti imperfektiivistä, ts. se ei voi johtaa konkreettiseen tulokseen tai muutokseen kohteen tilassa, joten tiettyjen verbien objekti on aina partitiivissa (*katselen **televisiota**, rakastan **sinua**, odotat **minua***).

Itämerensuomalaisissa kielissä partitiivi on tyypillisesti myös prepositioiden pääsanan sijamuoto (*ennen **kesää**, ympäri **korvia***).

Suomessa partitiivi on laajentanut tehtäviään yleiseksi epämääräisyyden tai rajaamattoman määrän ilmaisimeksi. Ns. eksistentiaalilauseissa myös kieliopillinen subjekti voi olla partitiivissa: ***Autoja** seisoo pihalla.*

Partitiivin pääte on suomessa *-a, -ä, -ta, -tä*. Sanan alkuperäinen konsonanttiloppuisuus voi tuottaa partitiivimuodossa sanan lopuksi *-tta/-ttä*, ja nykykielessä sanatyypin "sade/tuote" partitiivin päätteeksi onkin mahdollista hahmottaa myös *-tta/ttä.* Se on alkuaan ollut erosijan, ns. separatiivin pääte. Vanha paikallissijamerkitys näkyy yhä esimerkiksi adverbeissa *ulkoa, kotoa*. Tästä syystä partitiivi luetaan joskus ns. yleisiin paikallissijoihin. 

Samantapaisia kehityksiä erosijaisuudesta ("jostakin pois") osaobjektin tai rajaamattoman määrän ilmaisutavaksi tunnetaan muissakin kielissä, esimerkiksi ranskan *de*-preposition käytössä: *Je mange du pain* ’syön leipää’.

Suomen kielessä partitiivilla on varsin monitahoinen käyttöala, mikä tuottaa vaikeuksia kielenoppijoille. Partitiivin käyttöä on tutkinut erityisesti professori Terho Itkonen. 

Esimerkkejä partitiivin käytöstä:

* kielteisen tai epäilevän lauseen objektina: En näe *sinua*. Etkö syö *tätä voileipää*? Tuskin jaksat lukea näin *paksua kirjaa.* Mahtaako hän edes avata *kirjettäsi*?
* objektin sijana, kun tulosta ei synny tai siitä ei tiedetä: Etsin *kenkiä* sängyn alta. (Jos tiedän, että ne ovat siellä ja tulos siis syntyy, etsin kengät sängyn alta.)
* objektina, kun verbistä ei voi syntyä tulosta, esimerkiksi tunneverbit: Rakastan *sinua*. Inhoan *matematiikkaa*. Katselen *televisiota*. Silitän *kissaa*. (Huom. merkitys muuttuu jos silitän vaikkapa paidan.)
* osaobjektin sijana: Syön *ruokaa*. Luen *kirjaa*.
* eksistentiaalilauseen subjektina: Kattilassa on *vettä*. *Rahaa* on kadonnut kassasta. *Isää* ei enää ole.
* predikatiivina osoittamassa, että jokin on jotain kauttaaltaan: Olkaamme *ystäviä*! He ovat *sisaruksia*. Vesi on *kylmää*. Tämä on *inhottavaa*!
* määrää ilmaisevan sanan tai lukusanan jälkeen: paljon *makkaraa*, valtavasti *ihmisiä*, joukko *hulttioita*, hiukan *voita*, liikaa *suolaa*, täynnä *vettä*, kilo *jauhoja*, kuppi *kahvia*, kolme *henkeä*, seitsemän *veljestä*, pari *kappaletta*
* syytä ilmaisemassa: Hän kuoli *vanhuuttaan*. Hän teki sen hyvän *hyvyyttään*. *Mitä* se sinulle kuuluu? *Hittoako* minä siitä välitän? *Mitäs* menit?
* ilmaisemassa tapaa: *hiljaa, hiljempaa, tasajalkaa, salaa, suoraa päätä, täyttä ravia*
* ilmaisemassa aikaa, lähinnä sanonnoissa: Se on jo *aikaa* kuollut. *Nykyään, tätä nykyä, tuota pikaa*
* ilmaisemassa suhdetta: Vesi ulottui *poikaa* polviin. Hän tarttui *minua* kädestä. Olen *sinua* pitempi. Ei siitä tule *hullua* hurskaammaksi. *Kaikkia muita* ovelampi. *Viimeistä* edellinen.
* preposition jälkeen: keskellä *kaupunkia*, ympäri *huonetta*, ennen Kristuksen *syntymää*.
* joskus myös ennen postpositiota: *Päivää* ennen hänen kuolemaansa. *Viittä* vaille kuusi. *Tietä* pitkin.
* pronominiin liittyen sanontatavoissa: sillä *aikaa*, tällä *kertaa*, tällä *tapaa*, samalla *kertaa*
* partitivus absolutus, irrallinen partitiivi: Älä puhu *ruokaa* suussa. Ei ole kiva kävellä *kiviä* kengässä.
* muita: *tottahan* toki, *näköjään, vähintään, ylipäätään*.
* irrallisissa sanonnoissa: Voi *sitä pikku ressukkaa*! Hyi *sinua*! Tuuti *lasta*.
* paikan ilmaisut *kaukaa, kauempaa, ulkoa, kotoa, vastapäätä* luetaan joskus partitiiviksi, mutta kielihistoriallisesti kysymyksessä on jäänne uralilaisen kantakielen separatiivi-nimisestä paikallissijasta.

Partitiivi muissa kielissä
--------------------------

### Ersä

Ersän kielessä, joka kuuluu uralilaisten kielten volgalaiseen haaraan, partitiivi ei esiinny sijamuotona, mutta ablatiivi voi toimia lauseissa paljolti samoin kuin suomen partitiivi (ablatiivin päätteet ovat *-do, -de* ja *-ďe*): *lamo lomań**d́e*** 'paljon ihmisiä', *śiman* *ved́**t́e*** 'juon vettä', *kize t́eĺe**d́e** paro* 'kesä on talvea parempi', *kuloma**do** ikeĺe* 'ennen kuolemaa', *peĺems kiska**do*** 'pelätä koiraa' jne.

Lähteet
-------

1. ↑  Iso suomen kielioppi *kaino.kotus.fi*. Viitattu 12.3.2014.

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi