recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Äkämäpistiäiset** eli **äkämäpistiäismäiset** (Cynipoidea) on pistiäisten lahkoon ja kapeatyvisten alalahkoon kuuluva yläheimo. Nimi voi myös tarkoittaa siihen kuuluvaa aitoäkämäpistiäisten heimoa.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Äkämäpistiäiset ovat pieniä ja yleensä mustia, mutta osa myös kellertäviä tai punaruskeita. Niiden tuntosarvet ovat lyhyehköt ja suorat. Siipisuonitus on epätäydellinen. Takaruumis on sivuilta lytistynyt.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Äkämäpistiäiset elävät joko kasvien tai eläinten loisina. Kasveihin äkämiä muodostavat lajit kuuluvat aitoäkämäpistiäisten (*Cynipidae*) heimoon. Suurin osa yläheimon lajeista on kuitenkin kärpäs- ja kovakuoriaistoukkien loisia.

Suomessa yläheimoon kuuluvia lajeja tunnetaan noin 165.

### Aitoäkämäpistiäiset

Nimensä yläheimo saa aitoäkämäpistiäisistä, jotka munivat kasvisolukkoon. Äkämät syntyvät toukkien tai munivan yksilön rauhasistaan erittämän kasvuasäätelevän kemikaalin ja kasvin kemikaalien reagoidessa keskenään. Jokaisen lajin tuottama erite on erilaista ja niiden synnyttämä äkämä on aina tietyn muotoinen ja värinen. Äkämä toimii toukan suojana ja ravintona sen kehittyessä.

Luokitus
--------

Yläheimo luetaan joskus kuuluvan kätköpistiäisten (Parasitica) luokaan, joka ei kuitenkaan kuulu varsinaiseen taksonomiaan. Äkämäpistiäisiin kuuluvia heimoja ovat:

* Archaeocynipidae
* Austrocynipidae
* aitoäkämäpistiäiset (Cynipidae)
* kilvekepistiäiset Figitidae
* lapapistiäiset Ibaliidae
* Liopteridae
* Rasnicynipidae

Lähteet
-------

* Reijo Jussila: "Kätköpistiäiset", *Suomen luonto. Selkärangattomat eläimet*. Porvoo: WSOY, 1998. ISBN 951-35-6373-1.

### Viitteet

1. 1 2  Cynipoidea: Taksonomian lähde *Itis Report*.  26.12.2013. Viitattu 26.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Jussila 1998: 187–8
3. ↑  Galls on Oak *Insect Fact Sheets*.  2014. The Pennsylvania State University. Viitattu 28.3.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Äkämäpistiäismäiset (*Cynipoidea*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1492678
* Wikispecies: Cynipoidea
* ADW: Cynipoidea
* AFD: Cynipoidea
* BugGuide: 14738
* CoL: 525
* EoL: 7494
* Fauna Europaea: 11331
* Fauna Europaea (new): ef7cf6f1-0e30-4aea-881b-4c45906436ac
* Fossilworks: 213874
* iNaturalist: 55593
* ITIS: 154025
* NBN: NBNSYS0100002715
* NCBI: 40307
* NZOR: d987c881-4dea-4497-955d-01e819c3c6cc

 |

 |
İmişlin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**İmişlin piirikunta** (azer. *İmişli rayonu*, ven. Имишлинский район, *Imišlinski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1826 neliökilometriä. Asukkaita on 115 100 henkeä (vuonna 2010).

İmişlin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu lännessä Beyləqanin piiriin, pohjoisessa Zərdabin ja Kürdəmirin piireihin, idässä Sabirabadin ja Saatlın piireihin sekä etelässä Biləsuvarin piiriin ja Iraniin. Seudun halki virtaa Araksjoki.

Piirin keskus on İmişlin kaupunki, josta on 230 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen merkittävämpi paikkakunta on Bəhrəmtəpən taajama. Kuntia on yhteensä 49, taajamia 2 ja kyliä 48. Kaupunkiväestön osuus on 32,1 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,8 % asukkaista on azereja.

Piirin kautta kulkee Bakun ja Nahitševanin välinen rautatie. Seudun tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Maatalous tuottaa viljaa, puuvillaa, perunaa ja vihanneksia sekä maitoa, lihaa ja villaa. Teollisuutta edustaa öljyn ja rakennustarvikkeiden tuotanto sekä maataloustuotteiden jalostus.

Nähtävyyksiin kuuluu historiallinen museo. Paikallislehtenä ilmestyy *Xalq sözü* ("Kansan sana").

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 4.3.2011. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 4.3.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* İmişlin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Aleksandr Solovjov.
**Aleksandr Konstantinovitš Solovjov** (ven. Алекса́ндр Константи́нович Соловьёв, 30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1846 Luga – 9. kesäkuuta (J: 28. toukokuuta) 1879 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki, joka yritti murhata keisari Aleksanteri II:n.

Aleksandr Solovjov syntyi virkamiehen perheeseen. Vuosina 1865–1866 hän opiskeli Pietarin yliopistossa, mutta joutui varattomana keskeyttämään opintonsa. Vuonna 1867 hän suoritti opettajan tutkinnon ja työskenteli sen jälkeen opettajana Toropetsin kihlakuntakoulussa. Vuonna 1876 hän liittyi Zemlja i volja -järjestöön. Vuosina 1877–1878 hän levitti vallankumouksellista propagandaa Volgan alueen talonpoikaiston keskuuteen.

Vuoden 1878 lopussa Solovjov saapui Pietariin, jossa hän ehdotti Zemlja i voljan jäsenille Aleksanteri II:n murhaamista. Huhtikuun 21. päivänä 1879 hän yritti omasta aloitteestaan murhata keisarin Palatsiaukiolla, ampui kolmesti ohi ja joutui pidätetyksi. Murhayrityksen jälkeen hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa. Oikeudenkäynnissä Solovjov tuomittiin kuolemaan ja hänet hirtettiin Smolenskin kentällä.

Solovjovin tekemän murhayrityksen jälkeen Venäjän hallitus yritti tukahduttaa vallankumouksellisen liikkeen nimittämällä erityisvaltuuksin toimivat kenraalikuvernöörit Pietariin, Harkovaan ja Odessaan (aikaisempien Moskovan, Kiovan ja Varsovan lisäksi). Samalla muodostui myös liberaalien virkamiesten ryhmä, jonka vaikutusvalta oli aluksi vähäinen. Vallankumouksellisten pidätykset ja heidän käymänsä kiistely tsaarin murhaamisesta lamauttivat Zemlja i voljan toiminnan ja johtivat järjestön hajoamiseen Narodnaja volja ja Tšornyi peredel -ryhmiksi syksyllä 1879.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii *slovari.yandex.ru*. Viitattu 10.7.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 156. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
3. ↑  V. Khoros, I. Pantin, Ye. Plimak: *The Russian Revolutionary Tradition*, s. 288–289. Moscow: Progress Publishers, 1988. ISBN 5-01-001646-X.
4. ↑  Kirkinen, Heikki (päätoimittaja): *Venäjän historia. Uudistettu laitos*, s. 253. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2000. ISBN 951-1-15799-X.
Isomeria
**Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti** (C24H38O4), josta käytetään myös nimiä **DEHP**, **dioktyyliftalaatti** ja **bis(2-etyyliheksyyli)ftalaatti**, kuuluu ftalaattien aineryhmään. Se on huoneenlämmössä olomuodoltaan väritön tai heikosti värillinen viskoosinen neste, jolla tunnusomainen haju. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatin rakennekaava on C6H4(COOC8H17)2, moolimassa 390,6 g/mol, sulamispiste −50 °C, kiehumispiste 385 °C, suhteellinen tiheys 0,986 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 215 °C o.c. itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 117-81-7. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti ei liukene veteen.

Suomessa di(2-etyyliheksyyli)ftalaatistä suurin osa (80–90 %) käytetään muovien pehmittiminä, mutta viime vuosina sen käyttö on vähentynyt ja sitä on korvattu erityisesti di-isononyyliftalaatilla (DINP) ja di-isodekyyliftalaatilla (DIDP).

Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti on luokiteltu EU:ssa lisääntymisterveydelle vaaralliseksi kemikaaliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lisääntymiselle vaaralliset aineet tyosuojelu.fi.  Arkistoitu 15.12.2019. Viitattu 25.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatin kansainvälinen kemikaalikortti
* PubChem: Diethylhexyl Phthalate (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Bis(2-ethylhexyl)phthalate (englanniksi)
* Toxin, Toxin-Target Database (T3DB): Di(2-ethylhexyl)phthalate (englanniksi)
**Computer Graphics Metafile** (CGM) on 2D-vektorigrafiikkaan perustuva kuvatiedostomuoto, joka on standardoitu vuonna 1986 (ANSI X3 122-1986, ISO/IEC 8632),

CGM perustuu Graphical Kernel Systemin (GKS) piirtomalliin, joka oli 1970-luvulla standardoitu grafiikkarajapinta.
Tämä piirtomalli oli käytössä ikkunointijärjestelmissä aina 2000-luvulle (kunnes Windows GDI+, Quartz, Cairo).

CGM-tiedosto voi sisältää piirtokomentoja viivoille, kaarille, ympyröille, ellipseille, polygoneille ja tekstille. Primitiiviin voi liittää tyylejä, kuten täytön, viivan värin, leveyden, jne. Tiedostomuoto tukee myös bittikarttakuvien sisällyttämistä. Version 2 tiedostomuoto mahdollistaa monimutkaisemmat täytetyt kuviot. Versio 3 sisältää Bézier-käyrät, NURBS-käyrät, paraabeli- ja hyperbelikäyrät ja pakatut rasterikuvat.

CGM-tiedosto tukee valmistajan määrittelemiä laajennuksia. Lisäksi monet sitä käyttävät ohjelmat eivät täytä edes standardin määriteltyjä minimivaatimuksia, joten yhteensopivuus ohjelmien välillä voi olla huono.

Lähteet
-------

* 

1. 1 2 3  CGM: Summary from the Encyclopedia of Graphics File Formats *www.fileformat.info*. Viitattu 17.4.2023.
**Eugen Karl Albrecht Gerstenmaier** (25. elokuuta 1906 Kirchheim unter Teck – 13. maaliskuuta 1986 Bonn) oli saksalainen teologi ja kristillisdemokraattinen poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan liittopäivien puhemiehenä 1954–1969.

Gerstenmaier opiskeli filosofiaa, saksan kieltä ja teologiaa Tübingenin yliopistossa, Rostockissa ja Sveitsin Zürichissä. Vuonna 1935 hänestä tuli Theodor Heckelin avustaja Saksan evankelisen kirkon ulkosuhteiden hoidossa. Münchenin konferenssin jälkeen 1938 Gerstenmaier liittyi Kreisaun piiri -nimiseen natsien vastaiseen liikkeeseen. Sodan aikana hän oli kahdesti vangittuna vastarintatoimintansa takia.

Sodan jälkeen Gerstenmaier johti Saksan evankelisen kirkon pakolaisaputyötä. Vuonna 1949 hänet valittiin liittopäiville kristillisdemokraattisen CDU:n edustajana. Vuosina 1953–1954 hän toimi liittopäivien ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 1954–1969 puhemiehenä.

Tammikuun lopussa 1969 Gerstenmaier erosi puhemiehen tehtävästä julkisen kohun takia, joka koski hänelle oikeutetusti kuuluneita korvauksia. Häntä seurasi puhemiehen tehtävässä Kai-Uwe von Hassel.

Gerstenmaierin mukaan tunnettu *Langer Eugen* -tornitalo Bonnissa.
Gerstenmaier toimi aktiivisesti Euroopan yhdentymisen asialla muun muassa Euroopan neuvoston ja Euroopan hiili- ja teräsyhteisön jäsenenä. Hän oli myös puolueensa CDU:n keskeisiä hahmoja ja toimi puolueen puheenjohtajana 1956–1966. Sisäpolitiikassa Gerstenmaier usein vastusti Konrad Adenauerin näkemyksiä ja oli pikemminkin Ludwig Erhardin linjoilla. Vuonna 1959 hän oli mukana toimikunnassa, joka pyysi Erhardia liittopresidenttiehdokkaaksi, mutta tämä kieltäytyi.

Bonnissa sijaitseva 29-kerroksinen tornitalo, jonka rakennuttamisessa Gerstenmaier oli aktiivisesti mukana ja jossa jokaisella liittopäivien edustajalla oli työhuone, tunnetaan Gerstenmaierin mukaan lempinimellä *Langer Eugen*, "Pitkä Eugen". Vuodesta 2006 se on ollut YK:n järjestöjen käytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iloniemi, Jaakko: "Gerstenmaier, Eugen (1906)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 60. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Kirjallisuutta
--------------

* Heck, Bruno (toim.): *Widerstand - Kirche - Staat. Eugen Gerstenmaier zum 70. Geburtstag.* Stuttgart 1976
* Gniss, Daniela: *Der Politiker Eugen Gerstenmaier 1906-1986*, Düsseldorf 2005
* Feldkamp, Michael F. (toim.): *Bundestagspräsident. Amt - Funktion - Person.* 16. Wahlperiode, München 2007, ISBN 978-3-7892-8201-0

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Eugen Gerstenmaier 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo kreikkalaisen mytologian kuninkaasta. Euenos saattaa viitata myös jokeen Kreikassa.*
**Euenos** (lat. *Evenus*) viittaa kahteen eri hahmoon kreikkalaisessa mytologiassa.

Aitolialainen prinssi
---------------------

Euenos oli aitolialainen prinssi. Hesiodos sanoo hänen olleen Okeanoksen ja Tethyksen poika. Muissa lähteissä isäksi mainitaan Ares ja äidiksi Apollodoros mainitsee Demodiken ja Plutarkhos Steropen.

Euenos sai Alkippen kanssa tyttären, Marpessan. Marpessan vartuttua naiseksi Idas ryösti tämän vaimokseen, jolloin Euenos lähti ajamaan heitä vaunuillaan takaa. Idas oli kuitenkin saanut Poseidonilta siivekkäät vaunut, eikä Euenos tavoittanut enää tytärtään. Saavuttuaan Lykormasjoelle Euenos surmasi hevosensa ja heittäytyi jokeen kuolemaan. Euenos muuttui kuitenkin kuolemattomaksi jokijumalaksi, ja Évinosjoki kantaa nykyään hänen nimeään.

Lyrnessoksen kuningas
---------------------

Euenos oli Lyrnessoksen kuningas ja Selepoksen poika. Akilleus surmasi hänen poikansa Myneen ja Epistrofoksen hyökätessään kaupunkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hesiodos, *Theogonia* ('Jumalten synty') 334–345 (engl. käännös).
2. 1 2  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.7.7–8 (engl. käännös).
3. 1 2  Plutarkhos, *Moralia Minora* xl (engl.käännös).
4. ↑  Homeros, *Ilias* 2.681–694 (engl. käännös).
**Eufantos Olynthoslainen** (m.kreik. Εὔφαντος, lat. *Euphantus*; s. ennen 349 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi sekä historioitsija ja tragediakirjailija.

Eufantos oli kotoisin Olynthoksesta Khalkidikeltä. Hän oli Eubulideen oppilas ja Makedonian kuningas Antigonos I:n opettaja. Hän kirjoitti useita tragedioita, jotka saivat näytelmäkilpailuissa hyvän vastaanoton. Hän kirjoitti myös arvostetun teoksen *Kuninkuudesta* (Περὶ βασιλείας, *Peri basileias*), joka oli osoitettu Antigonokselle, sekä omaa aikaansa käsitelleen historiateoksen *Historiat* (Ἱστορίαι, *Historiai*). Eufantoksen kerrotaan eläneen vanhalle iälle.

Sen Eufantoksen, jonka historiateosta Athenaios lainaa, täytyy olla eri henkilö, koska hän mainitsee Egyptin kuninkaan Ptolemaios III Euergeteen. Samoin egyptiläinen Eufantos, jonka eräästä egyptiläisestä rukouksesta tekemää käännöstä Porfyrios lainaa, on eri henkilö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Euphantus", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* II.110, II.141.
3. ↑  Athenaios; *Deipnofistai* VI.251d.
4. ↑  Porphyrios: *Abst.* IV.10.
Eugen Hoffersin panoraamaa Nikolainkirkon tornista länteen vuodelta 1866.
**Carl Eugen Hoffers** (1832 Jēkabpils, Kuurinmaa – 1893 Pietari) oli suomalainen valokuvaaja. Hän oli yksi aikakautensa merkittävimmistä valokuvaajista Suomessa.

Hoffers perusti 1860-luvun alussa valokuvaamon Helsingin keskustaan. Hän saavutti runsaasti mainetta ympäri Suomen dokumentti- ja maisemakuvistaan. Hän kuvasi muun muassa keisari Aleksanteri II:n Helsingin-vierailun valmisteluja vuonna 1863, ja vuodesta 1868 eteenpäin hän käytti keisarin suostumuksella hovikuvaajan titteliä. Vuonna 1873 hän muutti valokuvaamonsa Pietariin, missä hän myös saavutti työllään suurta suosiota.

Hoffers kuvasi panoraamakuvan Nikolainkirkon (myöh.  Helsingin tuomiokirkon) tornista vuonna 1866. Se on vanhin panoraama Helsingistä ja ylipäänsä yksi vanhimpia Helsinki-aiheisia valokuvia.

Useita kymmeniä Hoffersin valokuvia on säilynyt Helsingin kaupunginmuseon arkistoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Järvenpää, Eeva: Eugen Hoffers *Helsingin Sanomat*.  27.11.2003. Viitattu 12.2.2020.
2. ↑  Carl Eugen Hoffers *Danmark Kunstindeks*. Viitattu 12.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  *Helsingin Valitut Palat: Virikeaineisto*, s. 4. Helsingin Kaupunginmuseo. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Hoffers Eugen | Hakutulokset *Helsingin Kaupunginmuseo - Finna*. Viitattu 12.2.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* ULAN

 |

 |
**Kirkon yleisneuvosto** (engl. *Common Council of the Church*) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa elin, jonka vallassa on kirkon presidentin ja hänen neuvonantajiensa kurittaminen uskoa ja kristillistä vaellusta koskevissa kysymyksissä. Kyseinen elin on kokoontunut kirkon historiassa ainoastaan kaksi kertaa. 11. elokuuta 1938 yleisneuvosto käsitteli profeetta Joseph Smithiä vastaan esitettyjä syytteitä taloudellisista väärinkäytöksistä ja totesi tämän syyttömäksi. Toisen kerran yleisneuvosto kokoontui 8. syyskuuta 1844, jolloin se erotti edesmenneen profeetta Joseph Smithin neuvonantajan Sidney Rigdonin poissaolevana. Kirkon yleisneuvoston tosiasiallinen olemassaolo ja sen mahdollisuus puuttua kirkon presidentin opetukseen on erittäin kiistanalaista.

Yleisneuvoston olemassaolo perustuu Opin ja liittojen 107:82-84:ssä annettuun ilmoitukseen. Sen mukaan kahdentoista ylipapin muodostaman neuvoston tulee tutkia kirkon presidentin väärinkäytöksiä. Kirkon historiassa on yleisesti ajateltu, että johtavan piispakunnan jäsenten tulisi muodostaa yleisneuvoston ydin ja että johtavan piispan tulisi johtaa siinä puhetta. Neuvostoon kutsuttavien kahdentoista ylipapin on yleensä ymmärretty tarkoittavan kahdentoista apostolin koorumin jäseniä, vaikka ilmoitus itsessään ei tätä edellytäkään.
**Kirkonkulman koulu** on Humppilan kunnassa sijaitseva oppilaitos. Kirkonkulman ala-aste on Humppilan kunnan ainoa ala-aste. Koulu sijaitsee Humppilan keskustaajamassa Humppilan yläasteen läheisyydessä. Kirkonkulman koulu valmistui vuonna 1986. Oppilaita koulussa on noin 185 ja päätoimisia opettajia 10. Perusopetuksen luokkien lisäksi koulussa on pienryhmä ykslöllistettyä opetusta varten.

Humppilan yläaste aloitti toimintansa lukuvuoden 1995–1996 alussa Kirkonkulman koulun tiloissa. Yläaste siirtyi vuoden 2000 syksyllä uusiin tiloihin, jolloin tilaa vapautui ala-asteelle. Yläasteen alettua Humppilassa Kirkonkulman koulun ala-asteen 1. ja 2. luokan koululaiset siirrettiin Humppilan Koivukummun päiväkodin yhteyteen.*lähde?* Koivukummun ala-aste sulautettiin takaisin Kirkonkulmalle muutaman vuoden aikana, kuitenkin ennen uuden yläasteen käyttöönottoa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Humppilan kunnan verkkosivut *kaupat.gagar.fi*. Viitattu 29.7.2009. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Humppilan kunnan verkkosivut – Peruskoulut
* Humppilan kunnan verkkosivut – Kirkonkulman koulun sivu[vanhentunut linkki]
**Humiriaceae** on pieni trooppinen kasviheimo koppisiemenisiin kuuluvassa, moniheimoisessa Malpighiales-lahkossa.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat ainavihantia puita, joiden nivelten johtojännelieriössä on viisi lehtiaukkoa ja soluissa kalsiumoksalaattikiteitä. Lehdet sijaitsevat usein kahdessa rivissä ja ovat lyhytruotisia sekä tavallisesti hammaslaitaisia; korvakkeet ovat pieniä tai puuttuvat. Kukinto on viuhkomainen, kukat ovat melko pieniä. Verholehdet ovat kasvaneet yhteen ainakin tyveltään. Heteitä on tavallisesti 10–30, joskus enemmän. Palhot ovat myös kasvaneet yhteen ainakin tyveltään ja muodostavat putken; joskus heteet ovat kahtena kiehkurana. Ponnen lokeroside on leveä ja pidentynyt. Mesiäinen ulottuu palhojen tyveltä sikiäimen tyvelle ja on silmiinpistävä kohouma ja rengasmainen. Sikiäin on yhdislehtinen, yksivartaloinen ja luotit ovat pallomaisia tai vaihtelevassa määrässä liuskaisia. Kussakin sikiäimen lokerossa on tavallisesti yksi, joskus kaksi siemenaihetta. Hedelmä on luumarja, jossa on kannellinen ja toisinaan jopa viisisiemeninen kivi, jonka pinnalla on pihkamaista ainetta sisältäviä taskuja. Siemenessä on runsas valkuainen eli endospermi ja niukka ulkovalkuainen eli perispermi sekä hieman käyristynyt vihreä alkio.

Levinneisyys
------------

Valtaosa heimon lajeista kasvaa trooppisessa Amerikassa. Osa suvusta *Sacoglottis* kasvaa myös Länsi-Afrikassa.

Luokittelu
----------

Humiriaceae kuuluu Malpighiales-lahkon evoluutiopuussa kladiin, jossa on sen lisäksi heimot Achariaceae, Goupiaceae, Violaceae (orvokkikasvit), Passifloraceae (passiokasvit), Lacistemataceae ja Salicaceae (pajukasvit). Kladin ominaisuus on siemenen ravintovaraston eli endospermin pysyvyys. Kladi lienee kehittynyt noin 110–101 miljoonaa vuotta sitten.

Humiriaceae käsittää kahdeksan sukua ja 50 lajia. Suurimmat suvut ovat 16-lajinen *Vantanea* ja 12-lajinen *Humiriastrum*. Heimon ikäarvio on 20 miljoonan vuoden paikkeilla.

Heimoon kuuluvat suvut:

* *Duckesia*
* *Endopleura*
* *Humiria*
* *Humiriastrum*
* *Hylocarpa*
* *Sacoglottis*
* *Schistostemon*
* *Vantanea*

Kuvia
-----

* Humiriastrum glaziovii -lajin luumarjoja*Humiriastrum glaziovii* -lajin luumarjoja
* Vantanea guianensis*Vantanea guianensis*
* Vantanea obovata -lajin kukkia*Vantanea obovata* -lajin kukkia
* Humiria balsamifera*Humiria balsamifera*

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001 –, viittaus 10.2.2015
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131349
* Wikispecies: Humiriaceae
* CoL: B6W
* EoL: 2511447
* EPPO: 1HUMF
* Fossilworks: 55714
* GBIF: 3231239
* GRIN: 554
* iNaturalist: 71537
* IPNI: 77126607-1
* IRMNG: 112534
* ITIS: 29192
* NCBI: 4007
* Open Tree of Life: 1000265
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126607-1
* Tropicos: 42000241
* Watson & Dallwitz: humiriac
* WFO: wfo-7000000282

 |

 |
**Juvénal Habyarimana** (8. maaliskuuta 1937 – 6. huhtikuuta 1994) oli Ruandan presidentti vuonna 1973 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen aina vuoteen 1994 asti, jolloin hän kuoli lentokoneen maahansyöksyssä, joka laukaisi Ruandan kansanmurhan.

Elämäkerta
----------

Habyarimana syntyi yläluokkaiseen hutuperheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ennen kuin lähti sotilasuralle. Hän valmistui kadettikoulusta 1961, ylennettiin maavoimien päälliköksi 1963 ja hallitukseen puolustusministeriksi 1965.

5. heinäkuuta 1973 Ruandan armeija kaappasi vallan ja nimitti maahan sotilashallituksen, jonka johtoon tuolloin maan puolustusministerinä toiminut kenraali Juvénal Habyarimana nousi. Sotilastuomioistuin tuomitsi Habyarimanan serkun, presidentti Grégoire Kayibandan ja seitsemän hallituksen ministeriä kuolemaan. Habyarimanasta tuli Ruandan uusi presidentti. Vallankaappauksen toisena vuosipäivänä Habyarimana ilmoitti, että maahan oli perustettu uusi puolue, johon jokaisen ruandalaisen tuli liittyä: Kansallinen vallankumousliike kehityksen puolesta (MRND). Puolueen tarkoituksena oli "alueellisen ja etnisen vihamielisyyden poistaminen sekä maaseudun kehitys". 

Kahdenkymmenen hallintovuotensa aikana Habyarimana suosi voimakkaasti omaa etnistä ryhmäänsä hutuja ja erityisesti Ruandan pohjoisosan merkittäviä hutujohtajia. Hänen valtansa takuumiehinä olivat Pohjois-Ruandan hutusukujen mahtimiehet, osaksi Habyarimanan vaimon Agathe Kazingan kautta, joka oli yhden merkittävimmän suvun jäsen. Tätä pohjoisruandalaisten mahtimiesten joukkoa kutsuttiin *Akazuksi*, eli "pieneksi huoneeksi".

6. huhtikuuta 1994 Habyarimanan Dassault Falcon 50 -lentokone oli laskeutumassa Kigalin lentokentälle hänen palatessaan Tansaniasta kokouksesta, johon oli osallistunut joukko naapurimaiden päämiehiä, kun tuntemattomasta paikasta ammuttu ranskalainen MILAN-ohjus osui presidentin koneeseen. Seuranneessa räjähdyksessä kone tuhoutui täydellisesti ja kaikki matkustajat kuolivat, mukaan lukien Burundin hutu-presidentti Cyprien Ntaryamira. Ruandan yleisradion Radio Rwanda ja yksityinen Radio Télévision Libre des Mille Collines syytti presidentin salamurhasta seuraavana aamuna Ruandan isänmaallista rintamaa ja YK:n UNAMIR-rauhanturvaaja joukkoja. *Akazu* ja hutujärjestöt aloittivat pitkään suunnitellun järjestelmällisen kansanmurhan toteutuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Juvénal Habyarimana Encyclopedia Britannica. Viitattu 19.4.2015.
2. ↑  Juvenal Habyarimana, 57, Ruled Rwanda for 21 Years  1994. NY Times. Viitattu 19.4.2015.
3. ↑  Former Akazu member arrested for crimes against humanity UN ICTR. Viitattu 19.4.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jacques Martin** (25. syyskuuta 1921 Strasbourg, Ranska – 21. tammikuuta 2010 Sveitsi) oli sarjakuvantekijä (piirtäjä ja käsikirjoittaja), joka tunnettiin parhaiten Alix-sarjastaan. Hän oli yksi *Tintin*-sarjakuvalehden kultakauden ligne claire -piirtäjistä Edgar P. Jacobsin ja Hergén ohella. Alixin ohella Martin on luonut useita muitakin menestyneitä hahmoja.

Martinin ura
------------

Opiskeltuaan ensin insinööriksi Martin ryhtyi vuonna 1942 piirtämään sarjakuvia. Sodan jälkeen hän matkasi Belgiaan etsimään julkaisijaa töilleen. Pian sen jälkeen hän tapasi Georges Remin (Hergé), jota hän avusti monessa *Tintti*-albumissa (varsinkin *Tintti Tiibetissä* ja *Seikkailu punaisella merellä*).

Vuonna 1948 Tintin-lehdessä alkoi ilmestyä hänen sarjansa Alix. Sarjan päähenkilö oli gallialainen nuorukainen, jonka seikkailut tapahtuivat antiikin Rooman aikana. Sarjakuvasta tuli pian hyvin suosittu, ja sitä julkaistiin monissa maissa. Suomessa Alixia ovat julkaisseet WSOY (1974–1975) ja Apollo Kustannus (vuodesta 2008). 

Myöhemmin Martin loi muitakin hahmoja. Näitä olivat toimittaja *Lefranc* vuonna 1952, keskiaikainen Alixin vastine *Jhen* vuonna 1978, Napoleonin aikalainen *Arno* vuonna 1983, antiikin kreikkalainen *Orion* vuonna 1990, muinainen egyptiläinen *Keos* vuonna 1992 ja 1600-luvun sankari Loïs vuonna 2000. Martin on käsikirjoittanut tai ideoinut useimmat näistä hahmoista kertovat sarjakuva-albumit, mutta itse hän piirsi vain kolme ensimmäistä Lefranc-albumia ja kaksi ensimmäistä Orion-albumia. Näistä hahmoista kertovia sarjakuvia ei ole suomennettu. Ruotsiksi on julkaistu viisi Lefranc-albumia nimellä Frank.

Heikentyneen näkökykynsä vuoksi Martin antoi vuonna 1998 myös tärkeimmän sarjansa Alixin muille piirtäjille. Hän kuitenkin jatkoi sarjan käsikirjoittamista vuoteen 2005 ja tämän jälkeenkin osallistui tarinoiden kehittelyyn aina kuolemaansa saakka.

Martinin eri hahmoista kertovia sarjakuva-albumeja on käännetty 15 kielelle, ja niitä on myyty noin 20 miljoonaa kappaletta.

Katso myös
----------

* Alix

Lähteet
-------

1. ↑  Alix creator dead at 88 *ABC News*.  22.1.2010. ABC. Viitattu 22.1.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Konstantin Sergejevitš Lopušanski** (ven. Константин Сергеевич Лопушанский, s. 12. kesäkuuta 1947 Dnepropetrovsk, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Lopušanskin syntymäkaupunki sijaitsee nykyisen Ukrainan alueella.

Lopušanski valmistui vuonna 1970 Kazanin konservatoriosta viulunsoittajaksi. Kolme vuotta myöhemmin hän suoritti tohtorin tutkinnon Leningradin konservatoriossa lopputyön aiheena taidekritiikki. Opetettuaan muutamia vuosia entisissä opinahjoissaan Lopušanski ryhtyi opiskelemaan 1970-luvun lopulla käsikirjoittamista ja ohjaamista.

Elokuvaopinnot valmistuivat vuonna 1979, ja Lopušanski pääsi Andrei Tarkovskin avustajaksi ohjaajamestarin kuvatessa *Stalkeria*. Samaan aikaan alkoi myös Lopušanskin oma ohjaajaura. Vuonna 1978 syntyi ensimmäinen lyhytelokuva *Sljozy v vetrenuju pogodu* ja paria vuotta myöhemmin julkaistiin hänen elokuvaopintojensa lopputyö *Solo* (1980), joka kertoo toisen maailmansodan aikaisesta Leningradin piirityksestä.

Kahden lyhytelokuvan jälkeen valmistui ensimmäinen pitkä elokuva *Kuolleen miehen kirjeet* (*Pisma mjortvogo tšeloveka* 1986), joka sijoittuu ydintuhon jälkeiseen maailmaan. Elokuva oli suuri menestys kotimaassa ja nähtiin taajaan myös ulkomailla, muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Toinen ohjaustyö *Posetitel muzeja* (1989) sijoittuu jälleen ydintuhon jälkimaisemiin ja vuonna 1994 valmistunut *Russkaja simfonija* täydensi Lopušanskin ydintuho-trilogian.

Seuraavaa elokuvaa saatiin odottaa aina vuoteen 2002 saakka, vaikka käsikirjoitus oli valmiina jo vuonna 1996. *Vuosisadan loppu* (*Konets veka*) on aikalaisfilmi ja tositarina äidin ja tyttären suhteesta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisellä Venäjällä. Vuonna 2006 Lopušanski palasi scifin pariin ja filmasi Strugatski-veljesten suomentamattoman tarinan *Gadkije lebedi*.

Vuonna 2013 Lopušanski teki venäläis-suomalaisen yhteistyöelokuvan *The Role*, joka sijoittuu vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeiseen Viipuriin ja 1920-luvun Neuvostoliittoon. Pääosaa elokuvassa näytteli Maria Järvenhelmi.

Filmografia
-----------

* *The Role* (2013)
* *Gadkije lebedi* (2006)
* *Vuosisadan loppu* (Konets veka 2002)
* *Russkaja simfonija* (1994)
* *Posetitel muzeja* (1989)
* *Expulsion From Hell* (1988)
* *Kuolleen miehen kirjeet* (Pisma mjortvogo tšeloveka 1986)
* *Solo* (1980), lyhytelokuva
* *Sljozy v vetrenuju pogodu* (1978), lyhytelokuva

Lähteet
-------

1. ↑  Lopušanskin esittely Russia-InfoCentre. Viitattu 3.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  Kolmelle suomalaiselokuvalle Eurimages-tuki  12.3.2012. Suomen elokuvasäätiö. Viitattu 3.7.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee oikeustieteellistä nimitystä. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla Momentti.*
**Momentti** (lyhennetään *mom.*) on lakiin, asetukseen tai sääntöihin sisältyvän pykälän alakohta tai kappale. Laajat momentit jakaantuvat usein *kohtiin* ja kohdat *alakohtiin*.

Suomen lainsäädännössä momentteja ei yleensä eksplisiittisesti numeroida, mutta niihin viitataan numeroin, esimerkiksi: "*Sen estämättä, mitä 1 momentissa säädetään...*" Yleensä saman pykälän eri momentit erotetaan lakitekstissä toisistaan typografisesti samoin kuin kappaleet normaalissa tekstissä. Suomen lainsäädännössä on kuitenkin myös säädöksiä, joissa momentin alussa on muusta tekstistä pisteellä erotettu arabialainen numero selventämässä pitkää ja mutkikasta pykälää.

Valtion talousarviossa johonkin tarkoitukseen osoitettu määräraha käsittää yleensä koko momentin. Momentti saattaa kuitenkin jakaantua useaankin määrärahaan, joiden tarkoitus kerrotaan tarkemmin talousarvion perusteluissa.

Katso myös
----------

* Lainkohta

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  25.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 24.5.2013.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
3. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palsta 538.
4. ↑  Esimerkiksi asetus rehujen ja lannoitteiden tarkastuksesta suoritettavista maksuista ja palkkioista, 115/1969.
5. ↑  *Encyclopædia iuridica fennica,* osa V palsta 658.
Bellanca Citabria 7ECA vuodelta 1980
**AviaBellanca Aircraft Corporation** on lentokonetehdas Yhdysvalloissa. Se toimi vuoteen 1983 asti nimellä **Bellanca Aircraft Company**. Sen perusti vuonna 1927 Giuseppe Mario Bellanca. Sen taustalla oli vuonna 1922 perustettu Roos-Bellanca Aircraft -yhtiö, joka oli yhtynyt Wright Aeronautical'iin, josta tuli Wright-Bellanca. 

Vuonna 1927 Giuseppe Bellanca osti tuoteoikeudet WB-2 Columbia -koneeseen ja perusti Columbia Aircraft Division -osaston Bellanca Aircraft-yhtiöön-

Yhtiö oli jo 1920-luvulla kuuluisa pienistä lentokoneista, joilla saavutettiin ennätyslentomatka. Charles Lindbergh olisi halunnut Bellancan Atlantinlennolleen, mutta Bellanca ei välttämättä olisi sallinut Lindberghiä ohjaajaksi.

Kaupankäynnin kohde 50 vuoden ajan
----------------------------------

1955: Bellanca Aircraft myytiin Northern Aircraftille (josta tuli Downer then International Aircraft eli Inter-Air).

1967: Bellanca nimi tulee esiin Bellanca Sales -myyntiyhtiönä, joka oli Inter-Airin Miller Flying Servicen osa.

1970: Bellanca Sales ostaa Champion Aircraftin ja muuttaa nimensä muotoon Bellanca Aircraft.

1978: Bellanca Aircraft tuli osaksi Anderson Greenwood-yhtiötä

1982: Bellanca Aircraft myytiin Viking Aviationille.

2002: Viking Assets -yhtiön osti Alexandria Aircraft.

Vuonna 1968 Giuseppe Bellanca ja hänen poikansa August perustivat uudelleen Bellanca-yhtiön.

1983 syntyi AviaBellanca Aircraft.

Yhtiön lentokonemallit
----------------------

* CH-200 Pacemaker (1928)
* P C-27 Aircruiser (1930)
* 7 L-16 Citabria (1944), Bellanca Citabria
* 17-30 Viking (1966)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bellanca**.
* AviaBellanca Aircraft Corporation website
* Alexandria Aircraft website (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Bellanca's Big Birds"
**Ausiàs March** (1397 Valencia − 1459 Valencia) oli espanjalainen kirjailija. Hän oli ensimmäinen merkittävä runoilija, joka kirjoitti katalaaniksi. Hän vaikutti suuresti sekä aikalaisiinsa että myöhempiin kirjailijoihin.

March taisteli nuorena Alfonso V:n joukoissa Sisiliassa, Sardiniassa ja Korsikalla. Hänen runoutensa kertoo kaipauksesta, himosta ja muista tunteista hänen rakastettuaan Teresa Bouta kohtaan. Runot on julkaistu 1500-luvulla neljänä kokoelmana, joita kutsutaan yleensä nimillä *Cants d’amor* (Rakkauslauluja), *Cants de mort* (kuoleman lauluja), *Cants morals* (Lauluja moraalista) ja *Cant espiritual* (Hengellisiä lauluja).

Vaikka March tunsi renessanssirunoilija Francesco Petrarcan töitä, häntä pidetään enemmän keskiaikaisena kuin renessanssin runoilijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ausias March Encyclopedia Britannica. Viitattu 16.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ausiàs March**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anna Talma-Parras** (ent. **Tuulos**, s. 1884*lähde?*) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka vaikutti myös Yhdysvalloissa. Hän kuului Tampereen Teatterin ensimmäiseen näyttelijäkuntaan ja oli myöhemmin Felix Hyrskeen sekä Ville Airolan ohella ensimmäisiä Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaisten keskuudessa vaikuttaneita teatterihahmoja.

Ura
---

Talma aloitti näyttelijänuransa Viipurissa toimineessa Suomalaisessa Maaseututeatterissa jo 16-vuotiaana. Syksyllä 1904 Talma seurasi maaseututeatterin johtajaa Kaarle Halmetta vastaperustettuun Tampereen Teatteriin, jossa hän esiintyi kahden näyttämökauden ajan. Vuosina 1906−1908 Talma esiintyi Helsingissä Kansan näyttämöllä sekä Ida Ahlbergin kiertueteatterissa. Syksyllä 1908 Talma aloitti Viipurin Työväen Teatterin johtajaksi, mutta hän erosi jo seuraavana keväänä ja lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.

Pohjois-Amerikassa Talma esiintyi useilla amerikansuomalaisten työväenyhdistysten näyttämöillä ja toimi myös teatterinjohtajana. Hän oli tiettävästi ensimmäinen Pohjois-Amerikkaan muuttanut suomalainen ammattinäyttelijä. 1920-luvun kuluessa Talma lopetti teatteriuransa ja asettui Oregonin Astoriaan, jossa hänen puolisonsa työskenteli toimittajana.

Yksityiselämä
-------------

Anna Talman ensimmäinen puoliso oli näyttelijä Otto Tuulos. Vuonna 1910 hän avioitui Massachusettsissa toimittaja Eemeli Parraksen kanssa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Nimenmuutos.  *Karjala*, 25.3.1909, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
2. 1 2  Pakinaa suomalaisten näyttämäharrastuksista Amerikassa.  *Työväen näyttämötaide*, 1926, nro 7-8, s. 133-134. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
3. ↑  Viipurin työväenteatterin uuden johtajan herratar Anna Talman puheilla.  *Työ*, 24.8.1908, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
4. ↑  Työväen teatteri esittää.  *Wiipuri*, 22.5.1909, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.5.2022.
**Ane Cathrine "Anna" Sterky** (os. **Nielsen**; 18. huhtikuuta 1856 Kööpenhamina, Tanska – 15. toukokuuta 1939 Tukholma, Ruotsi) oli tanskalais-ruotsalainen ammattiyhdistysjohtaja, sosiaalidemokraattinen poliitikko, toimittaja ja naisasianainen.

Sterky syntyi köyhään työläisperheeseen Kööpenhaminassa. Hän oli nuorin kahdeksasta sisaruksesta ja ryhtyi ompelijattareksi. Sterky kiinnostui jo varhain ammattiyhdistystoiminnasta ja liittyi vuonna 1883 ompelijattarain ammattiyhdistykseen, jonka puheenjohtajaksi nousi pari vuotta myöhemmin. Pohjoismaisessa työläiskokouksessa Kristianiassa (nyk. Oslo) vuonna 1890 hän tapasi ruotsalaisen sosiaalidemokraatin Fredrik Sterkyn, josta tuli hänen avomiehensä. Pari muutti seuraavana vuonna Ruotsiin ja Sterky erosi tanskalaisesta miehestään Peter Jensenistä vuonna 1893.

Sterkyt asuivat aluksi Göteborgissa, jossa Fredrik työskenteli *Ny Tid* -lehdelle ja Anna avusti häntä sekä jatkoi ammattiyhdistysliikkeen parissa toimimista. Vuonna 1898 Fredrik valittiin LO:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ja Sterkyt muuttivat Tukholmaan. Fredrik kuitenkin kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1900. Anna siirtyi tämän jälkeen työskentelemään sosiaalidemokraattisen puolueen keskustoimistolle, lisäksi hän oli edelleen mukana naisten ammattiyhdistystoiminnassa. Vuonna 1905 hänen aloitteestaan perustettiin *Morgonbris*-lehti, jota hän toimitti vuoteen 1908.

Erityisen tärkeää Sterkylle oli aviottomien äitien tilanteen parantaminen. Hänen mielestään raskaaksi tulleen naisen jättävä mies olisi tullut työväenliikkeen taholta tuomita yhtä jyrkästi kuin lakkorikkuri. Hän arvosteli muutenkin sosiaalidemokraattien suhtautumista naisasiaan muun muassa silloin, kun puolueen johto päätti lykätä vaatimustaan naisten äänioikeudesta kunnes yleinen äänioikeus olisi toteutunut miehillä.

Sterky on haudattu Norra begravningsplatsen -hautausmaalle Tukholman pohjoispuolelle.

* Anna Sterkyn muistomerkki Norra Bantorgetilla Tukholmassa.Anna Sterkyn muistomerkki Norra Bantorgetilla Tukholmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wetterberg, Christina Carlsson: Anna Sterky *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  8.3.2018. Viitattu 4.4.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anna Sterky** Wikimedia Commonsissa


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Anna Sui** (s. 4. elokuuta 1952 Detroit, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija, joka tunnetaan värikkäistä vaatteista ja kengistä. Hänen tuotantoonsa kuuluvat myös asuste- ja kosmetiikkamallistot, ja etenkin Suin nimeä kantavat hajuvedet ovat tunnettuja maailmanlaajuisesti. Hänen tyyliinsä ovat vaikuttaneet eri aikoina muun muassa vintage, glam rock, Andy Warhol ja suomalaiset printtikankaat.

Sui valmistui Parsons School of Design -koulusta ja perusti omaa nimeänsä kantavan yrityksensä 1980-luvulla. Hän työskenteli uransa alussa muun muassa valokuvaaja Steven Meiselin kanssa. Hän piti ensimmäisen oman muotinäytöksensä vuonna 1991, ja siinä esiintyivät huippumallit Naomi Campbell, Linda Evangelista ja Christy Turlington.

Council of Fashion Designers of America (CFDA) -järjestö palkitsi Suin vuonna 2009 Geoffrey Beenen mukaan nimetyllä elämäntyöpalkinnolla. Lontoolaisessa muotimuseossa Fashion and Textile Museumissa järjestettiin vuonna 2016 Suin uraa esittelevä retrospektiivi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ramakrishnan, P.: Anna Sui has stood the test of time in the fickle world of fashion *South China Morning Post*.  29.8.2012. Viitattu 8.6.2018. (englanniksi)
2. ↑  Marstio, Aurinna: Muoti ajassa: Luksushippien vaatettaja Anna Sui *Anna*.  13.7.2006.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 8.6.2018.
3. ↑  Fury, Alexander: The Technicolor World of Anna Sui *New York Times*.  11.5.2017. Viitattu 8.6.2018. (englanniksi)
4. ↑  Yotka, Steff: Enter the Age of Anna Sui—Take a First Look Inside the Designer’s New Book *Vogue*.  7.11.2016. Viitattu 8.6.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**CGA** (lyhenne sanoista *Color Graphics Adapter*, myyntinimeltään *Color/Graphics Monitor Adapter*) oli IBM:n vuonna 1981 julkaisema, ensimmäinen värejä tukeva näyttökortti ja ensimmäinen värinäyttöstandardi IBM PC:lle. Standardi käytti Motorola MC6845 -piirisarjaa, ja oli liitettävissä joko NTSC-televisioihin RCA-liittimellä tai varta vasten standardille luotuun, RGBI-liittimellä varustettuun CRT-monitoriin.

Tekniset ominaisuudet
---------------------

CGA-korteissa oli 16 kilotavun videomuisti, ja standardin mukaisesti kuudentoista värin paletti. Standardi tuki lisäksi kahta tekstitilaa: 40 × 25 merkkiä ja 80 × 25 merkkiä 16 värillä. Grafiikkatiloista yleisimmät olivat yksivärinen 640 × 200 pikseliä sekä 320 × 200 pikselin neliväritila.

### Väripaletit

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 00 | 01 | 02 | 03 | 04 | 05 | 06 | 07 | 08 | 09 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
|

Standardi CGA:n väripaletti sisälsi 16 perusväriä, jotka olivat käytössä kahdessa tekstitilassa sekä 80 × 25 -merkkisestä tekstitilasta viritetyssä 160×100 pikselin grafiikkatilassa. Yleisimmin grafiikkatiloissa käytettiin kuitenkin neliväripaletteja, joita olivat:

1. neliväripaletti (käytettiin muun muassa Alley Cat -hittipelissä)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 00 | 03 | 05 | 07 |
|

2. neliväripaletti (käytettiin muun muassa Castle Master -pelissä)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 00 | 02 | 04 | 06 |
|

3. neliväripaletti

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 00 | 03 | 04 | 07 |
|

### Liitin


| Pinni | Toiminto |
| --- | --- |
| 1 | Maa |
| 2 | Maa |
| 3 | Punainen |
| 4 | Vihreä |
| 5 | Sininen |
| 6 | Intensiteetti |
| 7 | Varattu |
| 8 | Horisontaalinen synkronointi |
| 9 | Vertikaalinen synkronointi |
|

### Signaali

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | Digitaalinen, TTL |
| Resoluutio | 640h × 200v, 320h × 200v |
| H-frekvenssi | 15,75 kHz |
| V-frekvenssi | 60 Hz |
| Värejä | 16 |
**Kaalimaan kakarat** (*Cabbage Patch Kids*) on yhdysvaltalainen nukkesarja, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1978. Nukeilla on suuri, soikea muovipää ja kankainen painava vartalo. Ne ovat oikean vauvan kokoisia, jokainen nukke oli hiukan eri näköinen, ja niiden mukana toimitettiin adoptiotodistus. Nukkeihin liittyi monia urbaanilegendoja.

Kaalimaan kakaroiden myynti oli suurimmillaan vuonna 1985, jolloin niitä valmistanut Coleco myi nukkeja noin 600 miljoonan Yhdysvaltain dollarin edestä. Tämän jälkeen nukkejen myynti kuitenkin kääntyi nopeaan laskuun: vuonna 1986 nukkejen kokonaismyynti oli tippunut 250 miljoonaan ja vuonna 1987 jo 125 miljoonaan dollariin. Kaalimaan kakaroiden myynnin nopea romahdus johti lopulta siihen, että nukkejen menestyksestä riippuvaiseksi tullut Coleco ajautui nurin.

Nukeilla on ollut useita valmistajia; vuodesta 1995 alkaen niitä on tehnyt Mattel.

Lähteet
-------

1. ↑  Snopes
2. ↑  Coleco Fails To Fend Off Chapter 11 *New York Times*.  13.7.1988. Viitattu 14.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  World Collectors Net (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Cabbage Patch Kids (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)