recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pentti Johannes Järvi** (5. joulukuuta 1928 Kauhava – 26. toukokuuta 2020 Seinäjoki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Pentti Järven vanhemmat olivat Johannes Järvi ja Amanda Saarela. Hän avioitui 1948 Maija-Liisa Fagerholmin kanssa. Järvi kävi keskikoulun Kauhavan yhteiskoulussa. Hän oli harjoittelija, myyjä ja myymälänhoitaja eri osuuskaupoissa Etelä-Pohjanmaalla 1945–1957, Maanviljelijäin Oy:n toimitusjohtaja Lapualla 1957–1961 ja Ville ja Maija Isosaaren perustaman Maaseudun Kone Oy:n kaupallinen johtaja Ylihärmässä 1961–1973, toimitusjohtaja 1973–1988 ja hallituksen jäsen 1988–1994. Yhtiön toimitusjohtajan tehtävässä Järveä seurasi Ville ja Maija Isosaaren poika, myös teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Jaakko Isosaari. Järvellä oli työuransa aikana useita teollisuuden, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1990.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Ilkka-Pohjalainen* 28.5.2020, s. 36
2. 1 2  Mäkinen, Riitta: Teollisuusneuvos Pentti Järvi (1928–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 23.11.2023.
3. ↑  Pikkukeikkojen muulina henkilöautojen peräkärry.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 2.12.1976, nro 141, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.11.2023.  (ei-vapaa)
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Äidinkieli**. 
**Äidinkieli ja kirjallisuus** on oppiaine suomalaisessa koulujärjestelmässä. Siinä perehdytään oppilaan äidinkielen suulliseen ja kirjalliseen käyttöön sekä ihmiskielen olemukseen ja käyttöön yleensä. Tavoitteena on saada oppija huomaamaan, miten olennainen osa kieli on jokapäiväistä elämää ja kaikkea toimintaa.*lähde?*

Äidinkielen ja kirjallisuuden oppiaine on laaja, sillä se on tieto-, taito- ja taideaine. Kirjallisuuden kautta käsitellään moninaisia aiheita. Myös mediakasvatus on nähty osana äidinkielen opetusta. Opetussuunnitelman lisäksi opettaja määrää paljon sitä, mitä tunneilla opetetaan.

Peruskoulussa
-------------

Äidinkieltä ja kirjallisuutta opetetaan peruskoulussa 42 vuosiviikkotuntia (vuosiviikkotunti vastaa 38 oppituntia). Opetus vähenee asteittain siten, että 14 vuosiviikkotuntia jaetaan ensin 1–2 vuosiluokalle, sitten luokille 3–5 ja lopulta luokille 6–9.

Ensimmäisillä luokilla äidinkielen tunteja käytetään lähinnä kirjoittamisen ja lukemisen opetteluun. Peruskoulussa olennaiseksi jää usein sen varmistaminen, että kaikki oppilaat osaavat lukea ja kirjoittaa riittävän hyvin selviytyäkseen tietoyhteiskunnan arkipäivässä.*lähde?*

Äidinkielen ja kirjallisuuden tunneilla opiskellaan perinteisesti esimerkiksi kielioppia, mutta hyvin keskeisiä ovat myös 1990-luvulla*lähde?* oppiaineen nimeenkin tulleet kirjallisuus ja medialukutaito. Kirjallisuuden opiskelu keskittyy peruskoulussa nuorten- ja kotimaiseen kirjallisuuteen.

Lukiossa
--------

Äidinkieli on ainoa pakollinen oppiaine ylioppilastutkinnossa. Lukion oppimäärään kuuluu kuusi pakollista äidinkielen ja kirjallisuuden kurssia:

* ÄI1: Kieli, tekstit ja vuorovaikutus
* ÄI2: Tekstien rakenteita ja merkityksiä
* ÄI3: Kirjallisuuden keinoja ja tulkintaa
* ÄI4: Tekstit ja vaikuttaminen
* ÄI5: Teksti, tyyli ja konteksti
* ÄI6: Kieli, kirjallisuus ja identiteetti

Lisäksi on kolme valtakunnallista syventävää kurssia:

* ÄI7: Puheviestinnän taitojen syventäminen
* ÄI8: Tekstitaitojen syventäminen
* ÄI9: Kirjoittaminen ja nykykulttuuri

Katso myös
----------

* Äidinkielen opetuksen historia

Lähteet
-------

1. ↑  Äidinkieli ja kirjallisuus *Edu.fi*.  Arkistoitu 17.12.2013. Viitattu 17.12.2013.
2. ↑  Perusopetuksen tuntijako Opetushallitus.  Arkistoitu 11.9.2013. Viitattu 17.12.2013.
3. ↑  Lukion opetussuunnitelman perusteet 2003 (s. 33–36) Opetushallitus.  Arkistoitu 12.3.2013. Viitattu 17.12.2013.
4. ↑  Lukion opetussuunnitelman perusteet 2003 (s. 37–38) Opetushallitus.  Arkistoitu 12.3.2013. Viitattu 17.12.2013.

Kirjallisuutta
--------------

* Grünthal, Satu & Pentikäinen, Johanna (toim.): *Kulmakivi: Luokanopettajan äidinkieli ja kirjallisuus*. Helsingissä: Otava, 2006. ISBN 978-951-1-21419-9.
**Enontekiön Sanomat** ("Esari") on Enontekiön kunnan paikallislehti, jonka ensimmäisen numero ilmestyi 25. tammikuuta 2006. Sen sivumääräksi valittiin 12, mutta teemanumeroissa sivumäärä on ollut suurempi. Lehden ilmestyminen aloitettiin keskiviikkoisin, mutta ilmestymispäivä siirtyi torstaihin. Sittemmin jakelu on toteutettu joka toinen torstai. Alusta pitäen lehti on jaettu ilmaiseksi kaikkiin Enontekiön talouksiin, minkä lisäksi tilaajia on ollut Enontekiön ulkopuolisessa Suomessa lähes 400 (2021).

*Enontekiön Sanomat* on keskittynyt uutisoinnissaan etenkin enontekiöläisiin ja heidän asioihinsa, mutta myös muu Tunturi-Lappi ja maan laajemmat pohjoisalueet ovat korostuneet aiheiden käsittelyssä. Lehden sisarlehtiä ovat *Luoteis-Lappi* ja *Kittilälehti*.

Lehden perusti Heikki Peura. *Enontekiön Sanomien* alkuperäinen kustantaja oli Heikki Peura Oy, josta vastuu siirtyi SLP Kustannukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Esarilla on "traktorikortti takataskussa" (Arkistoitu – Internet Archive) Enontekiön Sanomat


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hilla Group Oyj |
| --- |
|  |
| Tytäryhtiöt | 
* Kosila
* Hilla Logistiikka
* Jopox
* RegiOnline
* Rohki Events

 |
|  |
| Lehdet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Maakuntalehdet | 
* Kainuun Sanomat
* Keskipohjanmaa

 |
|  |
| Kaupunkilehdet | 
* Enontekiön Sanomat
* Kalajaska
* Kokkola
* Koti-Kajaani
* Koti-Lappi
* Pietarsaaren Sanomat

 |
|  |
| Paikallislehdet | 
* Haapavesi-lehti
* Inarilainen
* Kalajokiseutu
* Kalajokilaakso
* Kittilälehti
* Kuhmolainen
* Lestijoki
* Luoteis-Lappi
* Meän Tornionlaakso
* Nivala
* Perhonjokilaakso
* Sompio
* Sotkamo-lehti
* Ylä-Kainuu

 |
|  |
| Matkailulehdet | 
* Aalto
* Erä-Kainuu
* Levi Nyt!
* Kemijärvi News
* Kulta-Lapin kesä
* Saariselän Sanomat
* Talvi-Kuhmo & Kesä-Kuhmo
* Vuokatti News

 |

 |

 |
Paul Gautsch von Frankenthurn vuonna 1905.
**Paul Gautsch von Frankenthurn** (26. helmikuuta 1851 Döbling – 20. huhtikuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen valtiomies, joka toimi kolmesti Itävallan pääministerinä vuosina 1897–1898, 1904–1906 ja 1911.

Gautsch von Frankenthurn opiskeli Wienin yliopistossa ja aloitti uransa vuonna 1874 Itävallan opetusministeriössä. Hän toimi opetusministerinä 1885–1893 Eduard Taaffen ja 1895–1897 Kasimir Badenin hallituksessa. Hän sai 1890 paronin aatelisarvon ja 1895 elinikäisen jäsenyyden parlamentin ylähuoneessa. Gautsch von Fankenthurn nimitettiin Badenin eron jälkeen uudeksi pääministeriksi marraskuussa 1897, mutta epäonnistuttuaan Böömin kielilainsäädännön uudistamisessa hän erosi jo seuraavan vuoden maaliskuussa. Sen jälkeen hän toimi valtion tiliviraston päällikkönä, kunnes hänet kutsuttiin uudelleen pääministeriksi 1. tammikuuta 1905. Gautschin toinen hallitus esitti yleisen äänioikeuden käyttöönottoa, mikä herätti vastustusta etuoikeutetuissa säädyissä. Tämä johti hallituksen kaatumiseen huhtikuussa 1906, mutta alullepantu äänioikeusreformi toteutui kaikesta huolimatta seuraavana vuonna. Gautsch von Frankenthurmin kolmas pääministerikausi vuonna 1911 jäi vain muutaman kuukauden mittaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paul, Baron Gautsch von Frankenthurn (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.7.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1908), s. 820 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 13.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Paul Gautsch von Frankenthurn** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johan Vindician Tranér** (11. maaliskuuta 1770 Torpa, Östergötland – 8. heinäkuuta 1835 Porla) oli ruotsalainen pappi, yliopistonopettaja ja kääntäjä.

Elämäkerta
----------

Tranér oli talonpoikaissukua. Hän tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1793 ja filosofian maisteriksi 1800. Väiteltyään aiheesta *De diversis latinæ linguæ ætatibus* (1797, 1802) hän sai 1802 nimityksen dosentiksi, 1812 latinan opettajaksi, sai 1815 professorin arvonimen, mutta professorin virkaa hän ei useista yrityksistä huolimatta saanut. Hänet nimitettiin 1825 Söderköpingiin kirkkoherraksi, mutta hän oleskeli senkin jälkeen pääasiassa Uppsalassa.

Tranér sai vuosina 1805, 1806 ja 1807 Ruotsin akatemian toisen palkinnon Ovidiuksen mitallisesta kääntämisestä, ja sen jälkeen hän työskenteli kreikan ja latinan kääntämisen parissa. Tärkeimpiä hänen käännöksistään ovat 12 ensimmäistä Iliadin laulua (1807–1822), *Batrachomyomachia* (1822), "seitsemän kreikkalaista runoilijatarta" (*Novem græcarum poëtridum, quæ supersunt carmina*, 1821–1827) sekä Anakreonin laulut (1824–1832).

Anakreonin käännökset ovat hänen töistään säilyneet pisimpään ja tuoneet hänelle mainetta yliopistomaailman ulkopuolella. Hänen latinasta kääntämiään runoja on ihailtu niiden hienon rytmiikan, runsaan fraseologian, upean kuvauksen ja kielen hallinnan vuoksi. Mestarina sekä tulkinnan että käännöksen suhteen pidetään *Juventus eucharisticaa*, joka on mukaelma Esaias Tegnérin *Nattvardsbarnenista* (1833–1835).

Tranér kirjoitti myös runoja ruotsiksi, mutta siinä suhteessa häntä ei pidetä kovin merkittävänä. Filologi sanan varsinaisessa merkityksessä hän ei ollut, vaikkakin monet hänen väitöskirjansa sivuavat alaa. Hän julkaisi kokoelman *Corpus auctorum latinorum*, jossa huomautukset tosin ovat koosteita muualta ja tekstikritiikki jokseenkin pinnallista. Hän testamenttasi omaisuutensa hoitolaitokselle synnyinpitäjäänsä, kahteen apurahaan, jotka oli tarkoitettu nuorille latinankielisen runouden harjoittajille sekä dosenttistipendiin.

Huomautuksia
------------

1. ↑  toisen etunimensä hän otti nimestä, joka oli kalenterissa hänen syntymäpäivänänsä

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Traner, Johan Vindician, Nordisk familjebok 29. 1919 (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Crispus
**Flavius Julius Valerius Crispus** (kuoli 326) oli Konstantinus Suuren vanhin poika. Hänen äitinsä oli Konstantinuksen ensimmäinen vaimo Minervina, josta tämä erosi mennäkseen uusiin naimisiin vuonna 307. Oletettavasti Crispus syntyi ennen vuotta 307.

1. maaliskuuta 317 Konstantinus nimitti Crispuksen ja hänen nuoremman velipuolen Konstantinuksen *caesareiksi*, eli kruununperilliseksi. Crispus oli myös konsuli vuosina 318, 321 ja 324. Crispus sai hallittavakseen Gallian ja taisteli siellä menestyksekkäästi frankkeja ja allemanneja vastaan.

Crispus meni naimisiin Helena nimisen naisen kanssa, pari sai yhden lapsen vuonna lokakuussa 322.

Crispus johti laivastoa, joka kukisti Liciniuksen laivaston 18. syyskuuta 323 käydyssä taistelussa. On väitetty, että Crispus olisi ollut kansan keskuudessa jopa isäänsä suositumpi.

Jostain tuntemattomasta syystä hänen isänsä antoi teloittaa hänet vuonna 326. Myöhemmin kirjoitettujen lähteiden mukaan Crispuksella ja Konstantinuksen uudella vaimolla Faustalla olisi ollut suhde. Konstantinus tosiaankin antoi myös teloittaa Faustan vain vähän myöhemmin.
**Aarne Robert Castrén** (3. toukokuuta 1892 Helsinki – 5. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen liikejuristi, joka toimi muun muassa asianajajana, Helsingin Osakepankin pääjohtajana ja useiden suuryhtiöiden hallintoneuvostoissa, johtokunnissa ja hallituksissa. Sanoman johtokunnassa hän oli jäsenenä vuodesta 1957 ja puheenjohtajana vuosina 1959–1972.

Aarne Robert Castrénin vanhemmat olivat pääministeri Kaarlo Castrén ja Elin Tamelander. Castrénin puoliso vuodesta 1921 oli Saskia Leclerq, pianisti Fanny Flodin-Gustavsonin ja runoilija Julien Leclercqin tytär. Asianajaja Aarne Frithiof Louis Castrén oli heidän poikansa. Aarne Robert Castrén tuli ylioppilaaksi 1910, suoritti oikeustutkinnon 1915 ja sai varatuomarin arvon 1918. Hän toimi asianajajana ja osakkaana Castrén & Snellman -lakiasiantoimistossa 1917–1946, Helsingin Osakepankin pääjohtajana 1946–1948 ja lukuisten eri yhtiöiden hallintoelimissä, mukaan lukien Wärtsilä, Pohjoismaiden Yhdyspankki, Ab Julius Tallberg Oy, Kymi, Ericsson ja Sanoma. Suomen Lainopillisen Yhdistyksen hallituksen jäsen Castrén oli yli 30 vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 90 (Viitattu 20.1.2019)
2. 1 2 3  Aarne Castrén kuollut. *Helsingin Sanomat*, 6.3.1973, s. 11.
**Oseanian esihistoria** kertoo Oseanian esihistorian aikana esiintyneistä ilmiöistä. Papua-Uuden-Guinean alueella Sepikijoen laaksossa varhaisimmat asuinpaikat syntyivät 35 000 vuotta sitten. Melanesiassa Lachitussa ja Taorassa saviesineitä alettiin valmistaa 5600-5400 vuotta sitten. Papua-Uuden-Guinean ylängöillä alettiin viljellä maata noin 9000 vuotta sitten. Papua-Uudessa-Guineassa, Tongassa, Samoalla ja Salomonsaarilla syntyi 3300 vuotta sitten lapita-kulttuuri, joka levisi ympäri Oseaniaa. Noihin aikoihin ihmisasutus levisi Oseanian syrjäisille saarille. Lapitan aikana tehtiin keramiikka- ja kiviesineisiin kaiverruksia. 

Australiasta Arnheminmaallta on löytynyt kalliomaalauksia, jotka ovat vähintään 18 000 vuotta vanhoja. Kimberleyn rannikolla Widgingarrin ja Koolanin luolissa on merkkejä asutuksesta 28 000 vuotta sitten. Rannikon edustalla oleville saarille asutus levisi noin 6000 vuotta sitten. Joitakin tuhansia vuosia sitten Australiassa syntyi taidemuoto, jota kutsutaan röntgentaiteeksi ja jota tehdään vielä nykyäänkin. Tässä taidemuodossa kuvataan eläinten sisärakenteita.

Maanviljely levisi Bismarckinsaarille noin 4000 ekr. Ihmisasutus levisi Polynesiasta Fidzille 1500 ekr. Samoihin aikoihin asutuettiin Samoasaaret. Vanuatussa valmistettiin Mangaasikeramiikkaa 600-500 ekr. Asutus levisi Marquesasaarille 500 jkr, itäiseen Polynesiaan 500-1000 jkr, Mikronesiaan 1100 jkr ja Uuteen-Seelantiin 1200 jkr.

Lähteet
-------

1. ↑  Weeldon Owen: *Ihmisen suku, Kivikauden ihmiset*, s. 147-155 218-227. Suomentanut Jukka Jääskeläinen, Jyri Kokkonen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18780-1.
2. ↑  Sheena Coupe: *Ihmisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 146. Suomentanut Ritva Forslund, Eija Kämäräinen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1995. ISBN 951-0-18782-4.
**Axel Sigurd Salingre** (2. syyskuuta 1882 Turku – 13. syyskuuta 1960 Berliini) oli suomalainen hammaslääkäri ja kauppaneuvos.

Salingren vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Gabriel Werner Salingre (1842–1913) ja Anna Helena Oldenburg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 (Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta hammaslääketieteen kandidaatiksi 1905 sekä hammaslääketieteen tohtoriksi Tukholmassa 1907.

Salingre oli hammaslääkärinä Helsingissä vuodesta 1908 alkaen ja toimi hammaslääketieteellisten instrumenttien maahantuontia ja tukkukauppaa harjoittaneen Dentaldepot Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1910 alkaen. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1952. Salingre oli muun muassa Suomen Hammaslääkäriseuran sihteerinä 1917–1919 ja seuran puheenjohtajana 1920. Salingre oli myös ranskalaisten, ruotsalaisten ja tanskalaisten hammaslääkäriseurojen jäsenenä ja kirjeenvaihtojäsenenä. 

Salingre oli naimisissa 1912–1949 Märta Sofia Wreden (k. 1949) kanssa.

Teoksia
-------

* *Intryck från en studieresa i Nordamerikas förenta stater*. Helsingfors 1913
* *Föredrag i Helsingfors rotaryklubb den 13 november 1951*. Helsingfors rotaryklubb, Helsingfors 1951
* *Föredrag i frimurarelogen St. Henrik i Åbo 15 december och Helsingfors rotaryklubb 20 december 1955*. Helsingfors 1955

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1903, numero 28662
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Gabriel Werner Salingre

Aiheesta muualla
----------------

* SKS Biografiakeskus : Talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Axel Salingre (1882–1960)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Hirsalan piiritystilanne** tapahtui marras-joulukuussa 1994 Kirkkonummella, kun 27-vuotias Jorma Huohvanainen uhkaili poliisiksi luulemaansa taksikuskia aseella ja linnoittautui sen jälkeen vuokrahuvilaansa Hirsalassa.

Linnoittautumista seurasi piiritys, joka kesti lopulta yli kaksi vuorokautta. Piirityksen aikana Huohvanainen ampui yli sata laukausta poliisia, rajavartiolaitoksen helikopteria ja viranomaisten valonheittimiä kohti. Rajavartiolaitoksen helikopteri joutui ampumisen takia tekemään pakkolaskun.

Piirityksen loppuvaiheessa poliisi ampui Huohvanaista reiteen, jotta tilanne saataisiin päättymään. Huohvanainen sytytti huvilan tuleen ja pakeni noin puoli tuntia haavoittumisen jälkeen palavan huvilan ikkunasta kahden kiväärin kanssa.

Huvilan ulkopuolella Karhu-erikoisyksikön kaksi konstaapelia ampui Huohvanaista lähes yhtä aikaa haulikolla Pasi-miehistönkuljetusvaunun kyydistä. Huohvanainen sai osuman päähänsä ja kuoli saamiinsa vammoihin.

Poliisin toimintaa Hirsalan piirityksessä käsiteltiin myöhemmin myös oikeudessa. Huohvanaisen omaiset vaativat oikeudessa Huohvanaisen ampuneille konstaapeleille sekä ampumiskäskyn antaneelle esimiehelle tuomioita muun muassa taposta. Asia vietiin aina Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen saakka, joka vuonna 2007 katsoi poliisien toimineen tapauksessa oikein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Susanna Reinboth: Hirsalan piiritys poiki syytteitä neljälle poliisille Virallinen syyttäjä ei yhtynyt omaisten vaatimuksiin *Helsingin Sanomat*.  24.9.1996. Viitattu 27.10.2023.
2. 1 2 3 4 5  Jukka Harju: EIT: Poliisin aseenkäyttö välttämätöntä Hirsalassa 1994 *Helsingin Sanomat*.  14.3.2007. Viitattu 27.10.2023.
**Viljo Mauri Benjamin Turunen** (10. tammikuuta 1900 Kotka – 19. marraskuuta 1976 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti viestiaselajissa. 

Vuonna 1918 ylioppilaaksi valmistunut Turunen palveli Viipurin suojeluskuntapiirissä adjutanttina ja viestikouluttajana. Hän kävi sotateknisen kurssin 1933–1934 sekä Sotakorkeakoulun 1939 siten, että suoritti sen loppuun vuonna 1946. Talvisodassa Turunen toimi Ryhmä Talvelan viesti- ja pioneerikomentajana Tolvajärven taisteluissa. V.Armeijakunnan viestikomentajana hän toimi 1940–1941. Jatkosodassa hän oli III Armeijakunnan ja Pohjois-Suomen ryhmän viestikomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän toimi Pääesikunnan viestiosaston päällikkönä 1947–1954. Hän oli Viestirykmentin komentajana 1954–1959.

Ylennykset: reservinvänrikki 1920, reservinluutnantti 1925, luutnantti 1928, kapteeni 1929, majuri 1940, everstiluutnantti 1941, eversti 1948.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 28.11.1976, s. 15. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 12.2.2018.
Seltterivesi kaupassa
**Seltterivesi** eli Selters-merkkinen kivennäisvesi on alkujaan Saksassa Hessenin osavaltiossa Seltersin Niederseltersissä pullotettu terveyslähteen hiilihappopitoinen kivennäisvesi, soodavesi, jossa on muun muassa soodaa (natriumbikarbonaattia). Keinotekoista "seltterivettä" voidaan valmistaa liuottamalla veteen samoja suoloja ja puristamalla siihen hiilihappoa. Sitä on käytetty monta sataa vuotta pöytä- ja terveysjuomana.

Lähde sijaitsee Seltersissä Niederseltersin (Selters) osa-alueella (ortsteil). Samanlaista kivennäisvettä saadaan lähellä olevan Ober-Seltersin ja Hessenin Oberliessenin kaakkoisosassa olevan Seltersin lähteistä. Vesi virtaa maan sisältä noin 12 celsiusasteisena. Se sisältää litraa kohden ruokasuolaa 2,3 grammaa, natriumhydrokarbonaattia 1,2 g, kalsiumhydrokarbonaattia 0,4 g, magnesiumhydrokarbonaattia 0,3 g, kaliumsulfaattia 0,05 g ja pieniä määriä muita suoloja. Muihin kivennäisvesiin verrattuna veden hiilihaponpitoisuus on melko suuri.

Nimestä on tullut Keski-Euroopassa samanlainen mineraalivettä tarkoittava yleiskäsite kuin Suomessa vichyvesi, jonka nimi johtuu Vichyn kaupungista.

Lähteet
-------

1. ↑  Selters, Tietosanakirja, osa 8, palsta 1074, Tietosanakirja-osakeyhtiö 2016
2. ↑  Seltterivesi, Tietosanakirja osa 8, palsta 1074, Tietosanakirja-osakeyhtiö 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Nordisk familjebok (Uggleupplagan. 25. Sekt - Slöjskifling, palsta 43 (Projekt Runeberg))  (1917). Nordisk familjeboks förlags aktiebolag.  (ruotsiksi)
* Seltteriveden valmistaja
**Isagoras** (m.kreik. Ἰσαγόρας; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja edusti oligarkkista puoluekuntaa aikansa valtakamppailuissa kotikaupungissaan.

Isagoras oli Teisandroksen poika ja Herodotoksen mukaan merkittävää sukua. Herodotos sanoo olevansa tietämätön Isagoraan suvun taustoista, mutta lisää, että hänen sukulaisensa uhrasivat kaarialaiselle Zeukselle. Kun Kleomenes I:n johtamat spartalaiset tulivat Ateenaan vuonna 510 eaa. ajamaan pois tyranni Hippiaan, hän muodosti kestiystävyyssuhteen Isagoraaseen.

Myöhemmin Isagoraan kerrotaan olleen Ateenan oligarkkisen puoluekunnan johdossa ja vastustaneen kansanpuolueen johtoon noussutta Kleisthenestä. Kun Isagoras totesi Kleistheneen liian vahvaksi vastustajaksi, hän pyysi apua Kleomeneeltä. Niin spartalaiset yrittivät auttaa häntä perustamaan Ateenaan oligarkkisen hallinnon, mutta yritys epäonnistui. Kun kostoa halunnut Kleomenes sitten hyökkäsi Attikaan uudelleen nostaakseen Isagoraan valtaan, yritys epäonnistui jälleen korinttilaisten ja Demaratoksen vaihdettua puolta.

Isagoras tulkitaan yleensä samaksi henkilöksi kuin Isagoras, joka toimi Ateenan arkonttina vuonna 508/507 eaa. mutta tästä ei ole varmuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Isagoras", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3  Herodotos: *Historiateos* 5.66, 5.70–72, 5.74–75; Plutarkhos: *Herodotoksen pahanilkisyydestä* (*De malignitate Herodoti*) 23 ; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 3.4, 6.8.
3. ↑  McCargar, David J.: Isagoras, son of Teisandros, and Isagoras, Eponymous Archon of 508/7: A Case of Mistaken Identity.  *Phoenix*, Autumn, 1974, 28. vsk, nro 3, s. 275–281. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
Kaarlo Lausti
**Kaarlo Noak Lausti**, vuoteen 1927 **Lagerström** (16. elokuuta 1907 Perniö – 26. toukokuuta 2002 Helsinki) oli kirjastoneuvos, joka toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston johtajana 1940-luvun alusta vuoteen 1969 saakka.

Henkilöhistoria
---------------

Laustin vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Vilhelm Lagerström ja Matilda Sofia Karlsson ja puoliso vuodesta 1937 Päivi Salolampi. Toimittaja Tapani Lausti on heidän poikansa. Kaarlo Lausti tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1934. Hän toimi uransa alkuvaiheessa sekä historianopettajana että kirjastoamanuenssina, vuonna 1942 hänestä tuli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston johtaja. Lausti paitsi kehitti kirjaston toimintaa, myös esimerkiksi vaikutti vahvasti kirjaston uuden vuonna 1954 valmistuneen rakennuksen toteuttamiseen sekä osallistui kirjastoalan järjestötoimintaan ja kirjastojen perustamiseen. Hän sai kirjastoneuvoksen arvon vuonna 1961.

Julkaisuja
----------

* *The Library of Student Body of the University of Helsinki*, 1956
* *Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjaston vaiheista vv. 1858–1958*, 1964, julkaisussa *Juhlakirja Eero K. Neuvosen täyttäessä 60 vuotta 31. päivänä heinäkuuta 1964*, ss. 89–93

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 456 (Viitattu 21.3.2019)
2. 1 2  Kaisa Sinikara: Johtaja kampanjoi uuden kirjastorakennuksen. Kirjastoneuvos Kaarlo Lausti. HS 13.6.2002. (Tilaajille)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Matti Juhani Karvonen** (s. 11. heinäkuuta 1951 Halsua) on suomalainen metsänhoitaja, järjestöjohtaja ja päätoimittaja, joka työskenteli myös pankkialalla ja sai metsäneuvoksen arvonimen.

Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijät Matti Karvonen ja Lilja Maria Karhulahti. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on agronomi Virve Tuula Maria Mäkelä. Karvonen kirjoitti ylioppilaaksi Vetelin yhteislukiosta 1971 ja valmistui metsänhoitajksi Helsingin yliopistosta 1976. Säästöpankkiryhmän esimies- eli pankinjohtajatutkinnon hän suoritti 1989.

Karvonen oli Keski-Pohjanmaan piirimetsälautakunnan metsänhoitaja 1976–1977 ja piirimetsänhoitaja 1977–1980, Pirkka-Hämeen piirimetsälautakunnan piirimetsänhoitaja 1980–1984 ja koulutuspäällikkö 1984–1985, Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin kouluttaja 1986–1989, Samerka Oy:n, vuodesta1991 Sp-palvelu Oy, jaostopäällikkö 1989–1991 ja Suomen Metsäyhdistyksen toiminnanjohtaja 1991–2014.

Hän oli myös metsänhoitoyhdistysten kehittämisohjelman osa-aikainen konsultti 1988–1991 ja *Metsä ja Puu* -lehden päätoimittaja 1991–1992 ja *Puun Aika* -lehden päätoimittaja 1996–2000. Karvosella oli lisäksi useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henttinen, Annastiina: Metsäneuvos Juhani Karvonen (1951–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 21.1.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 11.5.2023.
**Tetjana Viktorivna Tereštšuk-Antypova** (ukr. Тетяна Вікторівна Терещук-Антипова, s. 11. lokakuuta 1969) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija.

Tereštšuk-Antypova kilpaili Göteborgin MM-kisoissa 1995, joissa sijoittui 400 metrin aidoissa viidenneksi ajalla 54,94. Seuraavana vuonna hän karsiutui Atlantan olympialaisissa välierissä. 1997 hän juoksi neljä Ukrainan ennätystä peräkkäisissä kilpailuissa 12 päivän sisällä. Samana vuonna hän voitti Universiadit, sijoittui neljänneksi Ateenan MM-kisoissa ajalla 53,81 ja kolmanneksi GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja EM-pronssia Budapestin EM-kisoissa. Vuonna 1999 hän oli seitsemäs Sevillan MM-kisoissa ja neljäs GP-finaalissa.

Tereštšuk-Antypova voitti vuonna 2000 Euroopan cupin. Samana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän juoksi viidenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi GP-finaalissa. 2003 hän oli Pariisin MM-kisoissa viides ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa neljäs. Ateenan olympialaisissa 2004 Tereštšuk-Antypova voitti olympiapronssia ajalla 53,44. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2004 hän oli toinen. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi sekä Helsingin MM-kisoissa että IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2006 hän oli kolmas Euroopan cupin superliigassa, Göteborgin EM-kisoissa sekä IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Kauden lopussa yleisurheilun maailmancupissa hän oli neljäs.

Ennätykset
----------

* 200 metrin juoksu: 24,03 (1997)
* 100 metrin aitajuoksu: 13,12 (1998)
* 400 metrin aitajuoksu: 53,37 (2004)

Lähteet
-------

* Tetjana Tereštšuk-Antypova Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tetjana Tereštšuk-Antypova *Olympedia*.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Börje Alf Aulis Korhonen** (25. tammikuuta 1911 Kuopio – 18. helmikuuta 2010 Perniö) oli suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Korhosen vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Heikki Korhonen ja Tekla Katarina Petterson ja puoliso 1941–2004 Tela Miriam Lautsia. Merille Korhonen lähti vanhemmiltaan salaa vuonna 1929. Yliperämiehen tutkinnon hän suoritti vuonna 1934 ja merikapteenin tutkinnon Rauman merikoulussa vuonna 1941. Korhonen osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan, minkä jälkeen hän toimi 1945–1947 kansanhuoltoministeriön palveluksessa. Valmistuttuaan vielä ekonomiksi vuonna 1947, kun oli tullut ylioppilaaksi varttuneella iällä, Korhonen siirtyi John Nurmisen palvelukseen ja sieltä vuonna 1950 Finnlinesille. Vaasan Laivan toimitusjohtaja Korhosesta tuli vuonna 1953 Paul Erikssonin jälkeen. Hän toimi samalla Kouran Laiva Oy:n toimitusjohtajana. Vuonna 1958 Korhonen hankki Vaasan Laivan osake-enemmistön itselleen. Yhtiön ja Suomen Tankkilaivan perustettua vuonna 1964 yhteisen Vaasa Line -liikennöintiyhtiön Korhosesta tuli tämän yrityksen toimitusjohtaja. Eläkkeelle Korhonen jäi vuonna 1978 ja muutti puolisoineen Sveitsiin. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alf Korhonen *Biografiasampo*. Viitattu 24.5.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 418. Viitattu 24.5.2022.
3. ↑  Muistot. Alf Korhonen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  18.2.2010. Viitattu 24.5.2022.
**Risto Antero Vasara** (27. marraskuuta 1908 Lavia – 14. lokakuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos, virkamies ja Valtion viljavaraston pitkäaikainen toimitusjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Vasaran vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Oskari Malakias Vasara ja Aino Johanna Ollari ja puoliso vuodesta 1936 filosofian maisteri, suomentaja Helvi Jaakkola. Risto Vasara tuli ylioppilaaksi 1927 Kokemäellä ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1935. Vasara toimi jo ennen valmistumistaan MTK:n apulaissihteerinä. Talvisodan jälkeen hän siirtyi MTK:sta kansanhuoltoministeriöön,  jatkosodan jälkeen 1945 Vasarasta tuli ministeriön elintarvikeosaston toimistopäällikkö ja 1946 koko elintarvikeosaston päällikkö. Vuonna 1949 hänet nimitettiin Valtion viljavaraston toimitusjohtajaksi. Vasaran aloittaessa tehtävässä viljavaraston kapasiteetti oli noin 56 tuhatta tonnia, 1960-luvun loppuun mennessä se oli kasvanut yli neljäänsataan tuhanteen tonniin. Vasarasta tuli 1952 myös viljavaraston johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen ja Neuvostoliiton kauppavaltuuskunnan pitkäaikainen jäsen. Vasara sai maanviljelysneuvoksen arvon 1968. Hän jäi eläkkeelle 1973, Valtion viljavaraston johtajana häntä seurasi Urpo Hoikkala.

Julkaisuja
----------

* *Laviasta eikä ahtaasta*, 1974
* *Mouhijärven emäpitäjän ja Selkeen virkatalon vaiheita*, 1975
* *Selkeen neljänneksen ja everstin virkatalon vaiheita*, 1975

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Risto Vasara Viitattu 26.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 950. Viitattu 26.9.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 18.10.1975, s. 13.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Laasonportti** on kaupunki Suomessa. Laasonportin laajemmalla metropolialueella asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä.

Historia
--------

Laasonportin pitäjä perustettiin Turun piispan käskystä 1100-luvulla. Alueen ensimmäinen kirkko valmistui 1400-luvulla. Nykyisin se kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.

Tampere sai itsehallinnon Laasonportista 1960.

Aluejako
--------

Merkittävimmät asutuskeskukset: Kupittaa, Pori, Hakunila, Samppalinna, Urjala, Kylmäkosken tutkimusasema, Tampereen autonominen erityishallintovyöhyke, Hämeenkyrö, Vammala, Valkeakosken teollisuushallintoalue

Vir. kaupunginosat: Toijala, Kokemäki, Harjavalta, Yyteri, Kuortane.

Palvelut
--------

Laasonportissa on kansainvälinen lentoasema, rautatieasema, World Trade Center, Suomen pinta-alaltaan suurin kauppakeskus, Ristinmäen katedraali sekä 30000-paikkainen stadion, jossa on järjestetty olympialaiset.

Elinkeinot
----------

Laasonportin varsinainen vaurastuminen alkoi 1800-luvulla, kun Wärtsilä perusti telakan Ahtialanmeren rannalle. 2000-luvulla metropolista on tullut kansainvälisen rahaliikenteen keskus. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat uhkapelitoiminta (kasinot), luonnonvarat (malmiesiintymät, öljy, maakaasu) sekä strippiklubit.

Laasonportissa tuotetaan Jännä Slendermanhaaste -nimistä kokoillan elokuvaa, jonka budjetti on maailman suurin. Elokuva saapunee valkokankaille vuonna 2026.

Lähteet
-------

1. ↑  Muilu, Toivo; Mäntysalo, Raine; Vihinen, Hilkka; Kotavaara, Niina; Hytönen, Jonne; Akkila, Ilona; Kitti, Laura: [ Paikallispolitiikan, asumispreferenssien ja 
kestävyyden tasapainottaminen maaseutu kaupunki -välivyöhykkeiden uusilla asuinalueilla] *Oulun yliopisto, Maantieteen laitos, Aalto-yliopisto, Yhdyskuntasuunnittelun tutkimus- ja koulutusryhmä (YTK), Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT, Taloustutkimus*. Viitattu 2.4.2023.
2. ↑  Väestönlasku vuonna 2024 (Laasonportin alueen hallinto)
3. ↑  *Juna Turkuun ja muita sanomia Suomesta.*, s. 3. , 1990.
4. ↑  Mummi: "Laasonportin laivanrakennuksen historiaa", *Laasonportti 500v. 1530-2030*, s. 240. Laasonportti World Trade Center (104. kerros): Paperisilpputehdas Salo Oy, 2070. lempäälä
5. ↑  Vitsimaa, L.: Laasonportti WTC - kansainvälisen kaupan lintukoto.  *Lasohnport Today*, 2100.  Käsinkirjoitettu..
6. ↑  Rauha Räppääjä: *Laasonportti ajan hermoilla*. .
**Sadri Hamid** (صدرى حميد, synt. S*adretdin Badretdinov*; 11. lokakuuta 1905 Nižni Novgorodin kuvernementti – 14. joulukuuta 1987 Helsinki) oli Suomessa vaikuttanut tataarikirjailija-, runoilija- ja julkaisija. Hän oli serkkunsa Hasan Hamidullan lisäksi aktiivisimpia yhteisönsä tekijöitä. Sadretdin "Sadri" Bädretdininpoika oli kotoisin Aktukin kylästä.

Kirjallinen työ
---------------

Hamidin Exlibris.
Hamidin ensimmäinen julkaisu oli sarja runokokoelmia nimeltään *Defter* (1945−1946). Hamidin erikoisuus oli humoristiset ja riimitellyt kronikat. Hän myös keräsi tataarilaisia sananlaskuja ja sanontoja. Hamid julkaisi kaksi kokoelmaa tataarin kielen sanoja ja lauseita valokopioituina vihkoina; *Qušïmlï süzlär* (1968) ja *Tugan ildäge* *süzler* (1973). Ne sisältävät noin 1,700 misääriläistä kansankielen fraasia.

Hamid vastusti yhteisönsä keskuudessa tapahtuvaa muutosta, joka pyrki korvaamaan Arabian kirjamiston uudella latinan kirjaimistolla. Hän julkaisi vuosina 1972−1974 valokopioita, jotka esittivät "Arabian aakkosten rikkaan maailman". Ne olivat nimetty seuraavasti; *Ğäühär häreflär, İzge häreflär, Altïn häreflär, Aräp härefläre, Brilyant häreflär, Enğe häreflär, Nurlï häreflär, Qur’an härefläre*.

Hamid julkaisi kahta lehteä vuodesta 1967. Ensimmäinen oli lyhytikäiseksi jäänyt *Taviš.* Seuraavaa lehteä, *Ak yul,* julkaistiin ainakin 63 numeroa, aina vuoteen 1977. Molemmissa lehdissä oli piirustuksilla kuvitettuja tarinoita, jotka käsittelivät turkkilaisten kansojen historiaa ja etnologiaa, riimikronikoita, sanaleikkejä, jne.

Hamid oli mukana kulttuurityöntekijä Ymär Daherin ja kielitieteilijä Martti Räsäsen kanssa perustamassa Abdulla Tukain kulttuuriseuraa, jonka kautta järjestettiin yhteyksiä Suomen- ja Venäjän tataarien kesken Neuvostoaikana.

*Runoesimerkki*: (suomeksi käännetty)

> »Syntejä meillä on lukemattomia, joillakin ulottuen polviin asti. Kohta kun kuolon hetkemme koittaa, ruumiimme lojuu pitkin pituuttaan, se hautaan, maan poveen kaivetaan. Siellä ei ole meillä mitään kerrottavaa. Jos enkelit sinne kohta tulevat, ja kysymyksiään meille sanelevat, ja vihaisina meitä raipoillaan ruokkivat, mitä vastaamme? - Sadri Hamid.» 
> 
>

Lähteet
-------

1. ↑  Hautakivi, Helsingin islamilainen hautausmaa
2. ↑  "Tataarin kielen aakkoset" (venäjäksi) *marefa.org*.
3. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 15.12.1987, s. 4
4. ↑  ТАТАР ИР-АТ ИСЕМНӘРЕ *magarif-uku.ru*.  Arkistoitu 27.10.2022. Viitattu 7.1.2023.
5. 1 2 3 4  Kadriye Bedretdin / Sabira Stahlberg: Journal of Endangered Languages *dergipark.org.tr*.  2021. Viitattu 12.6.2022.
6. 1 2  Leitzinger, Antero: Mishäärit - Suomen vanha islamilainen yhteisö. (Sisältää Hasan Hamidullan "Yañaparin historian". Suomentanut ja kommentoinut Fazile Nasretdin). Helsinki: Kirja-Leitzinger, 1996.  ISBN 952-9752-08-3. (s. 83, 93)
7. ↑  Juha Janhunen: Daher, Ymär (1910 - 1999)  2010. Kansallisbiografia. Viitattu 12.6.2022.
Pauliina Lerche.
**Pauliina Lerche** (o.s. **Luukkanen**, s. 1974 Imatra) on suomalainen muusikko, jonka pääinstrumentti on harmonikka. Lerche on ollut Mimmit-lastenmusiikkiyhtyeen sanoittaja ja johtaja vuodesta 2007. Lerche on Mimmit Music Oy:n toimitusjohtaja. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastolta vuonna 2002. Lerche on soittanut muun muassa Värttinässä, Burlakat- ja Mimmit-yhtyeissä sekä Hectorin ja Vesa-Matti Loirin yhtyeissä. Hän on työskennellyt myös Kihaus Folkin taiteellisena johtajana.

Yksityiselämä
-------------

Pauliina Lerche viettin lapsuutensa Rääkkylässä. Hänen aviomiehensä on Peter Lerche, jonka kanssa hän on esiintynyt duona sekä Kriya-yhtyeessä. Heillä on kaksi lasta.

Levytyksiä
----------

* *Katrilli* (2002)
* *Malanja* (2006)

Tunnustuksia
------------

* Vuoden lastenmusiikkilevy 2017

* Vuoden lastenmusiikintekijä 2022

Aiheesta muualla
----------------

* Pauliina Lerchen kotisivut
* Pauliina Lerche lauluntekijänä - Fono.fi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |



1. 1 2 3 4 5  50-vuotias | Lastenmusiikin vähäinen arvostus huolettaa Mimmit-yhtyeen Pauliina Lercheä *Helsingin Sanomat*.  16.3.2024. Viitattu 16.3.2024.
**Eino Johannes Lähteenmäki** (21. joulukuuta 1889 Nokia – 31. lokakuuta 1978 Tampere) oli suomalainen filosofian maisteri ja rehtori.

Eino Lähteenmäen vanhemmat olivat Vesilahdessa vuodesta 1892 poliisikonstaapelina toiminut Juha Erland Lähteenmäki (1857–1918) ja Iida Vilhelmiina Vilenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914.

Lähteenmäki oli rautatievirkamiehenä Tampereella 1915–1920. Hän oli matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Haapamäen yhteiskoulussa 1920–1923 ja Toijalan yhteiskoulussa 1923–1925. Lähteenmäki toimi Haapamäen yhteiskoulussa opettajana ja koulun johtajana 1925–1927. Hän oli Tampereen klassillisen lyseon matematiikan, fysiikan ja kemian lehtorina 1927–1956 ja toimi lyseon rehtorina 1934–1956. Tampereen kaupunginvaltuutettuna Lähteenmäki oli 1939–1944.

Tampereen rautatieasemalla junanlähettäjänä ja sähköttäjänä toiminut Eino Lähteenmäki ja aseman pakaasiesimies Erik Tuomi pelastivat hieman ennen Suomen sisällissodan alkamista 18. tammikuuta 1918 väärillä henkilöpapereilla Helsingistä Vaasaan yöjunalla matkalla olleen Gustaf Mannerheimin hengen. Kauppias Gustav Malmbergin nimellä esiintynyt Mannerheim joutui junan pysähdyttyä Tampereella kolmen matkustajien papereita tarkastaneen venäläisen sotilaan pidättämäksi. Sotilaat epäilivät sujavasti venäjää puhunutta Malmbergia pakoilevaksi tsaarin upseeriksi ja käskivät Erik Tuomen hakemaan asemapäällikön paikalle. Tuomi huomasi tukalan tilanteen ja kutsui paikalle sen sijaan junanlähettäjä Eino Lähteenmäen, joka esiintyi asemapäällikkönä vakuuttaen Malmbergin paperien olevan kunnossa. Hän lähetti junan sitten liikkeelle, jolloin sotilaat joutuivat poistumaan junasta. Asemalla on tapauksen muistona Tampereen Klassikot ry:n vuonna 2008 lahjoittama reliefi, jonka on suunnitellut graafikko Pertti Ollikka.

Eino Lähteenmäki oli naimisissa vuodesta 1917 Iida Johanna Melasen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
2. 1 2  Jukka Manninen : Mysteeri ei ota ratketakseen – Miten yli 100-vuotias lappu päätyi lätäkköön Rantaperkiössä? Aamulehti Moro 9.5.2020
3. ↑  Jussi Nieminen : Päiväretkellä Tampereelle voi tutustua sisällissodan synkkään historiaan, Iltasanomat 29.4.2018
4. ↑  Jyrki Pönkkä : Mannerheim oli jäädä venäläisten kynsiin Tampereen rautatieasemalla – nuoret rautatievirkailijat muuttivat nopealla toiminnallaan Suomen historiaa, KMV-lehti 17.1.2018
**SM-sarjakausi 1970-71** oli historiallinen kausi, sillä ensimmäistä kertaa Suomalaisessa pääsarjan jääkiekossa pelattiin runkosarja ja jatkosarja. Jatkosarjaan pääsi runkosarjan kuusi parasta joukkuetta. Runkosarjassa Tappara pelasi vahvasti, kerryttäen 22 ottelussa 14 voittoa ja 6 häviötä, jolloin pisteitä kertyi 30. Runkosarjassa pisteet riitti 4 sijalle ja ensimmäinen sija jäi vain 6 pisteen päähän. Jatkosarjassa pelattiin 10 ottelua joista Tappara voitti kolme, pelasi tasapelin kolmessa ja hävisi neljässä. Kun jatkosarjan ja runkosarjan pisteet laskettiin yhteen Tappara sijoittui 4 sijalle, 39 pisteellä, kun pronssia saanut HIFK oli parempi yhdellä pisteellä. Pronssi ratkesi viimeisessä pelissä. Tappara pelasi Ässiä vastaan ja Tapparalle olisi riittänyt tasapelipiste voittaakseen pronssia, mutta 6 sekunttia ennen pelin loppua Ässät iskivät voittomaalin ja voittivat 5-4, kun samaan aikaa HIFK voitti oman pelinsä nousten vain yhdellä pisteellä Tapparan ohitse. Tapparan paras tehomies kaudella oli Seppo I. Mäkinen 23+13=36. Tappara osallistui myös Suomen Cupin viimeiseen kauteen. Ensimmäisellä kierroksella Tappara voitti HPK 8-3, mutta hävisi toisella kierroksella Mäntän KiePolle 6-4.

Sarjataulukko
-------------

Runkosarja:


| # |  Joukkue  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jokerit | 22 | 17 | 2 | 3 | 118 | 65 | +53 | 36 |
| 2 | HIFK | 22 | 16 | 1 | 5 | 126 | 64 | +62 | 33 |
| 3 | Ässät | 22 | 14 | 3 | 5 | 100 | 64 | +36 | 31 |
| 4 | Tappara | 22 | 14 | 2 | 6 | 121 | 64 | +57 | 30 |
| 5 | HJK | 22 | 11 | 4 | 7 | 112 | 82 | +30 | 26 |
| 6 | Ilves | 22 | 11 | 4 | 7 | 98 | 70 | +28 | 26 |
| 7 | TuTo | 22 | 9 | 2 | 11 | 90 | 112 | -22 | 20 |
| 8 | Koo-Vee | 22 | 7 | 3 | 12 | 92 | 95 | -3 | 17 |
| 9 | TPS | 22 | 6 | 2 | 14 | 71 | 101 | -30 | 14 |
| 10 | Lukko | 22 | 6 | 1 | 15 | 75 | 106 | -31 | 13 |
| 11 | SaPKo | 22 | 5 | 2 | 15 | 61 | 125 | -64 | 12 |
| 12 | Kiekko-67 | 22 | 3 | 0 | 19 | 60 | 176 | -116 | 6 |

Jatkosarjassa:


| # |  Joukkue  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ässät | 32 | 22 | 4 | 6 | 140 | 88 | +52 | 48 |
| 2 | Jokerit | 32 | 20 | 3 | 9 | 145 | 97 | +48 | 43 |
| 3 | HIFK | 32 | 19 | 2 | 11 | 159 | 105 | +54 | 40 |
| 4 | Tappara | 32 | 17 | 5 | 10 | 157 | 94 | +63 | 39 |
| 5 | HJK | 32 | 16 | 4 | 12 | 147 | 119 | +28 | 36 |
| 6 | Ilves | 32 | 15 | 6 | 11 | 135 | 114 | +21 | 36 |

(6 parhaan järjestys tulee, kun lasketaan runkosarjan ja jatkosarjan tilastot yhteensä)

Lähteet
-------

1. ↑  Kausikertomus 1970-71 *www.tappara.fi*. Viitattu 8.6.2023.
2. ↑  TAPPARAN VALMENTAJAT *www.tappara.fi*. Viitattu 8.6.2023.
3. ↑  TAPPARAN KAPTEENIT *www.tappara.fi*. Viitattu 8.6.2023.
4. ↑  Championnat de Finlande de hockey sur glace 1970/71 *www.hockeyarchives.info*. Viitattu 8.6.2023.
**Tanttari** on Kouvolan kaupungin pienalue Keskustan suuralueella, Korjalan kaupunginosassa. Se sijaitsee Valtatie 6:n pohjoispuolella, 2 kilometrin päässä Kouvolan keskustasta.

Tanttari on asemakaavoittamaton pientaloalue, mutta alueelle luodaan asemakaava suunnitteilla olevan Katajaharjun ja Ravikylän välisen tieyhteyden sekä Tanttariin rakennettavan eritasoliittymän johdosta. Aiemmin ainoa tieyhteys Tanttariin kulki kolmen tasoristeyksen kautta. Tanttariin rakennetaan suunnitelmien mukaan myös uusi Savon radan, Kouvola–Kuusankoski-radan ja yhden sivuraiteen ylittävä ylikulkusilta, joka korvaa Tanttarintien tasoristeykset. Myös Tanttarin itäpuolelta rakennetaan uusi tieyhteys Kouvolan ydinkeskustaan, Kymenlaaksontien risteykseen. Näiden tiehankkeiden lisäksi Valtatie 6 muutetaan suunnitelmien mukaan nelikaistaiseksi moottoritieksi Kouvolan kohdalla.*lähde?*

Tanttarin tasoristeykset suljettiin maanantaina 7.6.2021. Tieyhteys Savonradan tasoristeyksen yli poistuu pysyvästi tässä yhteydessä. Tasoristeysten poistumisen jälkeen kulku Tanttariin tapahtuu Katajaharjun kautta. Tasoristeysten poistamisesta päätettiin Väyläviraston hakemuksesta Maanmittauslaitoksen järjestämässä yksityistietoimituksessa. Tasoristeysten poistojen tavoitteena on liikenneturvallisuuden parantaminen.

Lähteet
-------

* Kouvolan karttapalvelu

### Viitteet

1. 1 2 3  Tanttarin tasoristeys suljetaan maanantaina 7.6. *kouvola.fi*.
2. ↑  Tanttarin tasoristeys menee ensi maanantaina pysyvästi kiinni – Korvaava tie lähtee Katajaharjusta *kouvolansanomat.fi*.
*Tämä artikkeli käsittelee 700-luvun keisarinnaa. 1300-luvun keisarista katso Kōmyō.*
Kōmyōn kalligrafiaa ja allekirjoitus teoksessa *Gakkiron*
**Keisarinna Kōmyō** (jap. 光明皇后, *Kōmyō kōgō*; 701–760) oli Japanin keisari Shōmun puoliso Nara-kaudella 700-luvulla. Hän kuului voimakkaaseen Fujiwara-klaaniin. Kōmyō ja Shōmu tunnetaan hurskaina buddhalaisina, jotka aloittivat useita merkittäviä rakennushankkeita.

Elämäkerta
----------

Kōmyō oli Fujiwara no Fuhiton ja Agata Inukai no Michiyon tytär. Fujiwara no Muchimaro, Fusasaki, Umakai ja Maro olivat hänen velipuoliaan. Hänen henkilönimensä (*imina*) oli Asukahime tai Asukabehime (jap. 安宿媛). Vuonna 740 häntä alettiin kutsua nimellä Kōmyōshi (jap. 光明子), myöhemmin keisarinna Kōmyōksi.

Kōmyō meni naimisiin prinssi Shōmun kanssa 16-vuotiaana ja synnytti kahden vuoden kuluttua, vuonna 718, prinsessa Aben. Shōmu nousi Japanin valtaistuimelle vuonna 724. Pari sai vuonna 727 kruununprinssin, joka kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna. Neljä velipuoltaan Kōmyō menetti kulkutaudille vuonna 737. Shōmu luopui keisariudesta tyttärensä Aben hyväksi vuonna 749, jolloin Abesta tuli keisarinna Kōken. Shōmu kuoli vuonna 756 ja keisarinna Kōmyō muutamaa vuotta myöhemmin sairauteen vuonna 760. Keisari ja keisarinna on haudattu vierekkäin Naraan: heidän hautapaikkansa nimi on Sahoyama-no-misasagi (jap. 佐保山陵).

Kōmyō ja keisari Shōmu muistetaan buddhalaisuuden tukijoina. Keisarinna aloitti esimerkiksi Shin-Yakushi-jin temppelin ja Kōfuku-jin temppelin pagodin rakennustyöt; hänen kerrotaan myös ehdottaneen miehelleen Tōdai-jin suuren Buddhan rakentamista. Shōmun kuoltua hän lahjoitti keisarin esineistöä Tōdai-jille, mikä merkitsi temppelin aarrehuoneen Shōsō-inin perustamista. Häntä varten luotiin vuonna 729 Kōgōgūshiki-virasto, josta tuli hänen toimintansa keskipiste. Keisarinna Kōmyōsta on kirjoitettu lukuisia elämäkertoja ja anekdootteja, joissa kerrotaan muiden muassa hänen kauneudestaan, viisaudestaan ja seksuaalisuudestaan.

Runoilijana
-----------

Kolme Kōmyōn kirjoittamaa runoa on otettu 700-luvun *Man’yōshū*-runoantologiaan ja yksi *Shūi-wakashū*-antologiaan.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 朝霧の
たなびく田居に
鳴く雁を
留め得むかも
我がやどの萩
*Man’yōshūn* runo 19-4224 | *Asagiri no*
*tanabiku tanu ni*
*naku kari o*
*todome emu kamo*
*wa ga yado no hagi* | "Pidättelevätköhän
pihani pensasapilat
hanhia, jotka
laulavat aamu-usvan
peittämällä pellolla" |

Seuraava runo on omistettu keisari Shōmulle:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 我が背子と
二人見ませば
いくばくか
この降る雪の
嬉しからまし
*Man’yōshūn* runo 8-1658 | *Wa ga seko to*
*futari mimaseba*
*ikubaku ka*
*kono furu yuki no*
*ureshikaramashi* | "Vaikka kuinka
sataisi lunta,
jos saan nähdä sen 
sinun kanssasi,
olen siitä onnellinen" |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  水垣久: 藤原朝臣光明子 *asahi-net.or.jp*. Viitattu 10.2.2016.
2. 1 2  水垣久: 光明皇后 *asahi-net.or.jp*. Viitattu 10.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* 林 陸朗: *光明皇后*. 吉川弘文館 (新装版), 1986. ISBN 978-4642050364.