recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Barfi -makeisia lautasella.
**Barfi** on intialainen makeinen.

Nimi *barfi* tarkoittaa urdussa ja persiassa lunta. Barfi valmistetaan sokerista ja maidosta valmistettavasta khoasta. Khoaa ja sokeria keitetään hitaasti samalla jatkuvasti sekoittaen. Lopulta seoksesta tulee tarpeeksi paksua ja se levitetään astialle. Seoksen jäähdyttyä se leikellään esimerkiksi neliön tai ympyrän muotoisiksi paloiksi.

Barfin perusraaka-aineiden lisäksi saatetaan käyttää esimerkiksi meloninsiemeniä, guavaa, porkkanaa ja kookosta. Maustamiseen voidaan käyttää esimerkiksi sahramia, ruusuvettä, vaniljaa, mangoa tai kardemummaa.

Barfi on erityisen suosittua Pohjois-Intiassa ja etenkin hindulaisen valonjuhla diwalin aikana. *Mysore pak* on barfin muoto Etelä-intiassa. Barfia tarjoillaan joskus myös muiden juhlallisuuksien, kuten häiden yhteydessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 49. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Barfi** Wikimedia Commonsissa
**Faragouaran** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Bougounin piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Bougounista länteen. Kunnassa on 10 500 ja kylässä 2 900 asukasta (vuonna 2009).

Faragouaranin kunta rajoittuu pohjoisessa ja idässä Bougounin piirin Kouroulaminin, lännessä Danoun ja etelässä Yanfolilan piirin Wassoulou-Ballén ja Bolo-Foutan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on avointa metsää ja metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja fulbeja. Lisäksi on dogoneja ja soninkeja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.

Faragouaranin kautta kulkee Bougounin ja Yanfolilan välinen maantie RN8. Kunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja osin transhumanssiin perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi, riisi ja fonio sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, bataatti, jamssi, maapähkinä ja lehmänpapu. Puutarhaviljely tuottaa sipulia, tomaattia, salaattia, kurpitsaa, munakoisoa, chiliä ja okraa sekä hedelmiä kuten mangoja, appelsiineja, munuaispuun hedelmiä, guavaa ja sitruunoita. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Muiden elinkeinojen kuten metsästyksen, mehiläistenhoidon ja käsityöammattien merkitys on vähäinen. Kaupankäynti keskittyy puuvillaan ja elintarvikkeisiin.

Kunnassa toimii neljä julkista alakoulua, seitsemän kyläkoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus, yhdeksän koraanikoulua ja 12 lukutaitokeskusta. Terveyspalveluja ovat Faragouaranin terveyskeskus ja apteekki sekä Djonkalan sairastupa. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Keskuskylässä on Sotelman lankapuhelin, mutta ei sähköverkkoa. Mitään kulttuuripalveluja ei ole.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 15.6.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 15.6.2018.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Bengaly, Souleymane: Problématique de la culture du coton biologique dans le cercle de Bougouni, commune rurale de Faragouaran *memoireonline.com*.  2010. Viitattu 15.6.2018.
4. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Faragouaran 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 15.6.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee jalkapallon Viking Cupia. Samannimisestä jääkiekkoturnauksesta kertoo artikkeli Jääkiekon Viking Cup.*
**Viking Cup** oli suomalaisille jalkapallojoukkueille tarkoitettu kilpailu. Kilpailun järjestivät Suomen Palloliitto ja Oy Vikingline Ab. (Vuonna 1974 kilpailun nimi oli silloisen kolmannen järjestäjäosapuolen mukaisesti Viking-line Osuuspankki Cup.) Kilpailu pelattiin 16 joukkueen cupina. Mestarin piti siis voittaa 4 ottelua. Kilpailu pelattiin viidellä peräkkäisellä kaudella 1970-luvulla.

Kilpailuun osallistumisoikeus oli ensimmäisenä vuonna ko. kauden Mestaruussarjan 7 parhaalla ja II divisioonan kolmesta lohkosta kustakin kolmella eniten maaleja tehneellä joukkueella. Seuraavina vuosina mukaan tulivat myös I divisioonan joukkueet. Esim. 1973 kilpailussa osallistumisoikeus oli Mestaruussarjan 8 parhaalla, I divisioonan 5 parhaalla ja II divisioonan kolmella lohkovoittajilla. Palkintorahoina kilpailussa loppuottelijoille jaettiin yhteensä 9000 – 15000 mk (ensimmäinen ja viimeinen vuosi, kolmena välivuonna summa oli 13000 mk).

Finaalit
--------

* 1972 TPS–GBK 2–1
* 1973 Lahden Reipas – GBK 3–1 ja (1-1).
* 1974 HJK–SePS 1–0
* 1975 MP – MiPK 3–0
* 1976 KPV – Lahden Reipas 1–0 ja. (0-0)

Lähteet
-------

1. ↑  Björkstrand, Olav & Frilund, Roy. Föregångare (Edelläkävijä), GBK 85 vuotta, s.500. 2009
2. ↑  Piipponen, Esko – Helikari, Torsti – Heinonen, Raimo: *Jalkapallokirja 1973*, s. 97. Turku: Suomen Palloliitto, 1973.
3. ↑  Piipponen, Esko – Helikari, Torsti: *Jalkapallokirja 1974*, s. 85. Turku: Suomen Palloliitto, 1974.
4. ↑  Piipponen, Esko – Järviö, Timo: *Jalkapallokirja 1975*, s. 79. Vaasa: Suomen Palloliitto, 1975.
5. ↑  Lahtinen, Esko S. – Lahti, Markku – Meri, Heikki – Piipponen, Esko: *Jalkapallokirja 1976*, s. 71. Vaasa: Suomen Palloliitto, 1976.
6. ↑  Lahtinen, Esko S. – Lahti, Markku – Meri, Heikki – Piipponen, Esko: *Jalkapallokirja 1977*, s. 127. Vaasa: Suomen Palloliitto, 1977.
**Viktor Vladimirovitš Glušenkov** (ven. Виктор Владимирович Глушенков, 4. syyskuuta 1960 – 24. joulukuuta 2005) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan 257 ottelua Neuvostoliiton pääsarjassa.

Seurajoukkueura
---------------

Glušenkov aloitti ammattilaisuransa Neuvostoliiton pääsarjassa Moskovan Dynamon joukkueessa vuonna 1978. Ennen debyyttiään hän oli edustanut Neuvostoliittoa alle 18-vuotiaiden poikien EM-turnauksessa. Kahdella ensimmäisellä kaudellaan Glušenkov pelasi 15 pääsarjaottelua ja kävi lainalla alemmalla sarjatasolla Dizel Penzan joukkueessa. Kauden 1981–1982 hän pelasi kokonaan Neuvostoliiton toisella sarjatasolla Dinamo Minskin joukkueessa. Vuosina 1982–1986 hän pelasi yhtäjaksoisesi Neuvostoliiton pääsarjassa Dinamo Moskovan joukkueessa. Kaudelle 1986–1987 hän siirtyi Dynamo Harkovaan pelaamaan toisella sarjatasolla ja oli nostamassa seuraa pääsarjatasolle keväällä 1988. Kauden 1988–1989 Glušenkov pelasi pääsarjatasolla Harkovassa ennen paluutaan takaisin Moskovaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi 48 ottelua Dynamon 1-joukkueessa ja yhden pelin kolmannella sarjatasolla Dynamon 2-joukkueessa. Kauden 1990–1991 Glušenkov aloitti Moskovan Dynamossa mutta siirtyi pian pelaamaan Suomeen Ilvekseen. Ilveksessä Glušenkov pelasi kahden kauden aikana 88 ottelua ja jatkoi sitten matkaansa Ruotsin 2. divisioonaan Östersunds IK:n joukkueeseen. 10 Ruotsissa pelatun pelin jälkeen Glušenkov palasi Moskovaan pelaamaan Dinamon 2-joukkueessa. Seuraavalla kaudella Glušenkov pelasi kolme runkosarjaottelua ja 13 playoff-ottelua Dinamon 1-joukkueessa Venäjän Superliigassa. Kausi 1996–1997 oli Glušenkovin viimeinen Moskovassa ja hän pelasi kaudella 45 runkosarjaottelua ja 11 playoff-ottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Dynamo Energija Jekaterinburgiin, jossa pelejä kertyi vain viisi kappaletta ennen siirtymistä neljännelle sarjatasolle Vitjaz Tšehovin joukkueeseen. Kauden päätteeksi joukkue nousi seuraavalle sarjaportaalle ja Glušenkov pelasi joukkueessa vielä yhden kauden ennen kuin päätti uransa.

Maajoukkueura
-------------

Glušenkov edusti Neuvostoliittoa 1978 alle 18-vuotiaiden poikien EM-turnauksessa tehden turnauksen viidessä ottelussa tehot 1+1. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-turnauksissa 1979 ja 1980 yhteensä 11 ottelua tehoin 0+3.

Lähteet
-------

* Viktor Glušenkov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Viktor Glušenkov Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hockey deaths – December 2005 *Society for International Hockey Research*. Viitattu 4.4.2019 (englanniksi).
**Robson Green** (s. 18. joulukuuta 1964 Dudley, Northumberland, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä, laulaja, lauluntekijä ja juontaja. 

Green tunnetaan parhaiten Dave Tuckerin roolista sarjassa *Soldier Soldier* (1991–1995), tohtori Tony Hillin roolista sarjassa *Murha mielessä* (*Wire in the Blood*, 2002–2008), Jimmy Powellin roolista sarjassa *Sairaalaelämää* (*Casualty*, 1989–1992) sekä komisario Geordie Keatingin roolista sarjassa *Grantchester* (2014–). Vuosina 2013–2015 hän näytteli sotadraamassa *Strike Back*.

Lisäksi hän on toiminut juontajana luonto-ohjelmissa *Extreme Fishing with Robson Green*, *Robson's Extreme Fishing Challenge*, sekä *Tales from Northumberland with Robson Green*.

Green lauloi 1990-luvulla yhtyeessä Robson & Jerome.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Vesakin juhlintaan Münchenissä vuonna 2012.
**Buddhalaisuus** alkoi nousta valtavirran tietoisuuteen Saksassa 2010-luvun alussa, ja syyksi tähän on katsottu olevan buddhalaisuuden maine rauhallisena ja ääripäitä välttelevänä uskontona. Myös dalai-laman vierailut Saksassa ovat auttaneet tuomaan uskontoa esiin positiivisessa valossa.

Historia
--------

Buddhalaisuudella on Saksassa hieman yli 150 vuoden mittainen historia: buddhalaisuus on vaikuttanut mm. Arthur Schopenhauerin ajatteluun.

Saksalainen Anton Gueth (1878–1957) oli yksi ensimmäisistä mannereurooppalaisista, jotka ovat antaneet täyden munkkilupauksen. Hänet vihittiin theravada-munkiksi vuonna 1903 ja hän käänsi mm. Milinda Panhan saksaksi.

Vuonna 1924 Berliiniin perustettu Das Buddhistische Haus on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli.

Saksan buddhalainen unioni (saks. *Deutsche Buddhistische Union*) perustettiin vuonna 1955, kun Berliinin, Hampurin ja Münchenin buddhalaiset perustivat yhteisen järjestön. Nykyisen nimensä unioni sai vuonna 1958, ja tätä ennen se toimi nimellä "Saksan buddhalainen yhteisö" (saks. *Deutsche Buddhistische Gesellschaft*).

Nykytilanne
-----------

Saksan buddhalainen unioni toimii maan eri koulukuntiin kuuluvien buddhalaisten yhdyskuntien edustajana koko maan tasolla. Unioni tunnustettiin vuonna 1981 voittoatavoittelemattomaksi järjestöksi.

Valtio ei kerää tietoa kansalaisten uskonnollisesta vakaumuksesta. Vuonna 2004 buddhalaisten määräksi arvioitiin 220 000, joista 100 000 on taustaltaan saksalaisia ja 120 000 ulkomaalaistaustaisia. Näkyviä buddhalaisia ovat Saksassa asuvat thaimaalaiset ja vietnamilaiset. Buddhalaisten järjestöjen määrä on myös ollut kasvussa, mikä kertoo uskonnon suosiosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Buddhism in Germany Finding New Adherents  10.10.2007. Deutsche Welle. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
2. ↑  Great Philosophers: Schopenhauer *oregonstate.edu*. Viitattu 9.6.2021.
3. ↑  Profile - Ven. Nyanatiloka *www.buddhistelibrary.org*.  2008. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  Buddhistisches Haus *www.visitberlin.de*. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
5. 1 2  Deutsche Buddhistische Union e.V. – Buddhistische Religionsgemeinschaft *buddhismus-deutschland.de*. Viitattu 9.6.2021.
6. ↑  Buddha Enjoys Boom in Germany *Deutsche Welle*.  10.06.2004. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
*Zadok the Priest* esitettynä Rod Laver Arenassa, Melbournessa 2005Zadok The PriestÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**Zadok the Priest** on Georg Friedrich Händelin säveltämä kruunajaishymni, jonka sanat ovat kuningas Jaakko I:n mukaan nimetystä raamatunkäännöksestä. Se on yksi neljästä hymnistä, jotka Händel sävelsi kuningas Yrjö II:n kruunajaisia varten 1727. *Zadok the Priest* on siitä lähtien laulettu aina Ison-Britannian, myöhemmin Yhdistyneen kuningaskunnan kruunajaisjumalanpalveluksessa. Se on perinteisesti esitetty hallitsijan voitelun yhteydessä.

*Zadok the Priest* on sävelletty SSAATBB-kuorolle ja orkesterille, jossa on kaksi oboeta, kaksi fagottia, kolme trumpettia, patarummut, jouset ja continuo. Vaikka kaikki neljä hymniä ovat perinteinen osa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan kruunajaisia, niiden sanat ovat Händelin valitsemia, mikä tyrmistytti Yrjön kruunajaisiin osallistunutta papistoa. Vaikka teksti pohjautuu Ensimmäisen kuninkaiden kirjan 1. luvun jakeisiin 38–40, jossa kerrotaan Salomonin voitelemisesta Israelin kuninkaaksi, se ei ole suora lainaus vaan vertaus.

Kolme muuta Händelin säveltämää kruunajaishymniä ovat *The King Shall Rejoice*, *My Heart is Inditing* ja *Let thy Hand be Strengthened*.

UEFA:n Mestarien liigan hymni, jota soitetaan liigan TV-lähetysten reportaaseissa ja otteluiden alkuseremonioissa, on sovitettu versio *Zadok the Priestistä*.

*Zadok the Priestin* sanat
--------------------------

| Englanniksi | Käännös suomeksi |
| --- | --- |
| Zadok the Priest and Nathan the Prophet anointed Solomon King
And all the people rejoic'd, and said:
God save the King, long live the King, may the King live for ever!
Amen Alleluia! | Pappi Sadok ja profeetta Natan voitelivat Salomonin kuninkaaksi
Ja kaikki kansa riemuitsi, ja sanoi:
Jumala suojatkoon kuningasta, eläköön kuningas kauan, voikoon hän elää iäti!
Aamen, halleluja! |

Lähteet
-------

1. ↑  Zadok the Priest | work by Handel *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 11.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  UEFA Champions League theme is an adaption of George Händel's royal coronation anthem | Music Tales *musictales.club*. Viitattu 11.7.2020.
**Viktor Gertler** (myös: *Viktor Gáth*; 24. elokuuta 1901 Budapest – 5. heinäkuuta 1969 Budapest) oli unkarilainen elokuvaleikkaaja, elokuvaohjaaja ja tietokirjailija.

Elämä
-----

Gertler aloitti uransa 1920-luvulla Berliinissä Ufassa. 1930-luvun alussa hän leikkasi kaksi tuon ajan menestyksellisintä elokuvaa, *Die Drei von der Tankstelle* ja *Tanssiva kongressi*. Maaliskuussa 1933, pian kansallissosialistien valtaannousun jälkeen Ufa lopetti yhteistyön Gertlerin kanssa, joka oli juutalainen. Gertler palasi kotimaahan ja työskenteli siellä vuoteen 1938 ja jälleen vuodesta 1946 ohjaajana.

Filmografia (valikoima)
-----------------------

* 1930: *Die Drei von der Tankstelle*
* 1931: *Tanssiva kongressi*
* 1931: *Voruntersuchung*
* 1931: *Der Mann, der seinen Mörder sucht*
* 1932: *Stürme der Leidenschaft*
* 1932: *Ich bei Tag und Du bei Nacht*
* 1932: *Quick*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Viktor Gertler
**Viktor Vladimirovitš Hrjapа** (ven. Виктор Владимирович Хряпа, s. 3. elokuuta 1982 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija.

Ura
---

Hrjapa aloitti koripallon ukrainalaisen H’imik Južnyin juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1999–2000. Hän pelasi samalla pelejä venäläisessä BK Avtodor Saratovissa ja kaudesta 2000–2001 lähtien hän edusti ainoastaan Saratovia. Hrjapa edusti seuraa vuoteen 2002 asti, jolloin hän siirtyi TsSKA Moskovaan. Hän voitti seuran paidassa vuosien 2003 ja 2004 Venäjän-mestaruuden. Lisäksi hän pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigassa. Vuonna 2004 Hrjapa siirtyi Portland Trail Blazersiin, jota hän edusti kaksi kautta. Kausi 2005–2006 oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 5,8 pistettä ottelua kohden. Kahden Portland-kauden jälkeen Hrjapa siirtyi Chicago Bullsiin. Hän pelasi joukkueessa myös kaudella 2007–2008, mutta siirtyi helmikuussa takaisin TsSKA Moskovaan vähäisen peliajan takia. Moskovan kanssa hän voitti Euroliiga-mestaruuden kaudella 2007–2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Khryapa, Viktor Euroliiga. Viitattu 9.11.2011. (englanniksi)
2. ↑  Viktor Khryapa comes back to CSKA  12.2.2008. Euroliiga. Viitattu 9.11.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
* NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)

Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2007
4 Šаbаlkin |
5 Holden |
6 Bykov |
7 Kirilenko |
8 Morgunov |
9 Samoilenko |
10 Hrjapa |
11 Pаšutin |
12 Monja |
13 Ponkrašov |
14 Savrasenko |
15 Padius |
Valmentaja Blatt

Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2011
4 Vorontsevitš |
5 Mozgov |
6 Bykov |
7 Fridzon |
8 Šved |
9 Šаbаlkin |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt

Venäjän joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Šved |
5 Mozgov |
6 Karasjov |
7 Fridzon |
8 Kaun |
9 Voronov |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
**Viktor Mihailovitš Igumenov** (s. 10. maaliskuuta 1943 Omsk) on neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.

Igumenov voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta. 78 kilogramman painoluokassa hän voitti MM-kultaa 1966 Toledossa, missä loppuottelussa oli vastassa romanialainen Florea Ciorcila, ja 1967 Bukarestissa (loppuotteluvastustaja DDR:n Rudolf Vesper). 74 kilogramman painoluokassa Igumenov voitti maailmanmestaruuden 1969 Mar del Platassa kukistettuaan loppuottelussa Suomen Eero Tapion, 1970 Edmontonissa, finaalissa vastassa oli Saksan liittotasavallan Werner Schröter, ja 1971 Sofiassa, missä finaalissa oli vastassa Jugoslavian Momir Kecman. Euroopan-mestaruuden Igumenov voitti 1970 Berliinissä. Igumenovin kaikki kuusi arvokisamitalia ovat kultaisia.

Aktiiviuransa jälkeen Igumenov jatkoi toimintaa painin parissa. Hän julkaisi lukuisia painiin ja kamppailu-urheiluun liittyviä teoksia ja toimi valmennustehtävissä. Vuonna 1992 Igumenov suoritti tohtorintutkinnon pedagogiikan alalta.

Lähteet
-------

* Viktor Igumenov FILA:n tietokannassa
*
Hypoteettinen planeetta Vulkanus litografisessa kartassa vuodelta 1846.
**Vulkanus** oli hypoteettinen planeetta, jonka olemassaolo pääteltiin epäsuorasti 1800-luvun alussa Merkuriuksen rataliikkeen omituisuuksien takia. Nimensä tämä oletettu planeetta sai roomalaisten tulen­jumala Vulkanuksen mukaan. Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selitti Merkuriuksen liikkeet ilman Vulkanusta, ja myöhempi tutkimus on osoittanut, ettei Merkuriuksen radan sisä­puolella voi olla planeettaa.

Etsintä
-------

Vulkanuksen etsintä sai alkunsa, kun Pariisin observatorion johtaja Urbain Le Verrier totesi laskemalla, että Merkuriuksen radan aikojen kuluessa havaittu perihelikiertymä vuosisataa kohti oli noin 43 kaari­sekuntia suurempi kuin minkä tunnettujen planeettojen gravitaatiovoimat olisivat Newtonin lakien mukaan aiheuttaneet.

Selitykseksi poikkeamalle hän esitti, että Merkuriuksen ja Auringon välissä olisi vielä yksi planeetta. Samaan tapaan hän itse oli Uranuksen liikkeitä tutkimalla ja lasku­toimitusten avulla päätellyt Neptunuksen olemassaolon, ennen kuin se oli löydetty.

Koska tämä oletettu planeetta olisi ollut niin lähellä Aurinkoa, se olisi käytännössä ollut nähtävissä vain täydellisen auringon­pimennyksen aikana. Aina sellaisen sattuessa joukko tähti­tieteilijöitä yrittikin etsiä sitä. Ensimmäisenä sen väitti löytäneensä eräs ranskalainen amatööri­tähti­tieteilijä omatekoisella kaukoputkellaan, ja myöhemmin väitettyjä havaintoja saatiin lisää. Toden­näköisemmin nämä havainnot kuitenkin aiheutuivat joko eri­laisista Maan ilmakehän ilmiöistä tai kyseessä olivat kaukaiset tähdet, jotka vain sattuivat olemaan Maasta katsottuna samalla suunnalla.

Yleinen suhteellisuusteoria
---------------------------

Vulkanuksen etsintäyritykset päättyivät vasta, kun Einstein oli esittänyt yleisen suhteellisuus­teorian.

Nykyaika
--------

Myöhemminkin jotkut tähti­tieteilijät ovat kuitenkin väittäneet löytäneensä sen. Yksi heistä oli yhdysvaltalainen Henry C. Courten, joka tutki vuoden 1970 auringon­pimennyksestä otettuja valokuvia.*lähde tarkemmin?* Hän päätteli, että kuvista ainakin seitsemässä esiintyvät kohteet olivat todellisia ja että kyseessä olisi Merkuriuksen radan sisäpuolella, 0,1 tähti­tieteellisen yksikön etäisyydellä Auringosta oleva pikkuplaneetta. Sen läpimitaksi hän arvioi vähintään 130 ja enintään 800 kilometriä. Sellaista ei kuitenkaan ole myöhemmin kyetty havaitsemaan. Mikäli kyseessä oli jokin todellinen kohde, kyseessä saattaa olla hetkellisesti lähelle Aurinkoa tullut, ennestään tuntematon komeetta tai pieni asteroidi, joka läpimitta tuskin ylittää 60 kilometriä.*lähde?*

Lähteet
-------

* Richard Baum & William Sheehan: *Vulkanus - suuri planeetanmetsästys*. Art House, 1998. ISBN 951-884-235-3.

### Viitteet

1. ↑  Baum-Sheehan s.151-152
2. ↑  Baum-Sheehan s.255-256
3. ↑  Miami Herald, 15. heinäkuuta 1970
**Kunnarlantie** (ruots. *Gunnarsvägen*) on noin 6,5 kilometriä pitkä etelä–pohjoissuuntainen tie Pohjois-Espoossa. Sen numero on 11337. Tien nimi johtuu siitä, että se kulkee Kunnarlan kaupunginosan läpi. 

Tie alkaa Bembölestä seututie 110:n risteyksestä, johon päättyy etelästä tuleva Espoontie. Risteyksen itäpuolella seututien 110 nimi on Turuntie ja länsipuolella Nupurintie.

Pian risteyksen jälkeen Kunnarlantie ylittää Kehä III:n ja jatkuu sen jälkeen kohti pohjoista. Tie on mutkainen mutta hyväkuntoinen, koska se on kunnostettu välillä Kalmari–Kunnarla vuosina 2018–2019 ja välillä Bemböle–Kalmari vuonna 2020. Aikaisemmin tie oli huonokuntoinen. 

Suurimman osan matkasta tie kulkee Bodominjärven länsireunalla. Tien varrella sijaitsevat muun muassa Oittaan ulkoilualue, Oittaan kartano ja Pirttimäen ulkoilualue. Myös Kellonummen hautausmaa sijaitsee lähellä Kunnarlantietä.

Tiellä kulkee HSL-liikenteeseen kuuluva linja-autolinja 246 (Espoon keskus – Röylä).

Tie päättyy Kunnarlaan Velskolantien risteykseen, josta eteenpäin jatkuu Bodomintie.

Rakennuksia ja paikkoja tien varrella
-------------------------------------

* Oittaan ulkoilualue
* Oittaan kartano
* Pirttimäki

Risteykset etelästä pohjoiseen
------------------------------

* Turuntie (itään) ja Nupurintie (länteen); samasta risteyksestä etelään jatkuu Espoontie.
* Kehä III (Bembölen liittymä)
* Alamyllynpolku (länteen)
* Torpanmäki (itään)
* Vesirattaanmäki (länteen)
* Kornnäs (länteen)
* Lehtokuja (itään)
* Rantaojantie (koilliseen)
* Lukkarinojantie (lounaaseen)
* Oittaantie (itään)
* Kellonummentie (länteen)
* Aurinkoniityntie (länteen)
* Kalmarinranta (koilliseen)
* Kalmarintie (lounaaseen)
* Pihapirtintie (luoteeseen)
* Savupirtintie (länteen) ja Savupirtinkuja (etelään)
* Velskolantie (luoteeseen); samasta risteyksestä pohjoiseen jatkuu Bodomintie.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑
**Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila** (31. lokakuuta 1867 Aral-järven alue, Venäjä – 11. marraskuuta 1929 Tallinna, Viro) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkilan vanhemmat olivat kontra-amiraali Alexander Munck af Fulkila ja Helena Fredrika Catharina Juliana Helmcke ja puoliso vuodesta 1898 Rosa Langhammer. Munck toimi sotilasuransa alussa konduktöörinä Venäjän laivaston teknillisessä opistossa. Opiston jälkeen vuonna 1888 hänet ylennettiin aliluutnantiksi laivaston tykistöön. Luutnantiksi hän yleni 1893 ja palveli avomeritykkivene Otvažnyin tykistöupseerina matkalla Kronstadtista Tyynellemerelle 1894. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1896 ja hän toimi 1897 vanhempana tykistöupseerina panssarilaiva Imperator Nikolai I:llä Välimerellä. Jäseneksi merivoimien tykistökokeiden suunnittelukomiteaan Munck valittiin 1898, missä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1906 saakka. Kapteeniksi Munck ylennettiin 1904 ja määrättiin vanhemmaksi tykistöupseeriksi panssaripatterilaiva Pervenetsille 1906 ja edelleen samanan vuonna koulutuspäällikön apulaiseksi Itämeren laivaston tykistökoulutusosastoon. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1913. Vuonna 1907 Munck ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin lippukomentajan tykistöupseeriksi tykistöharjoituseskaaderin esikuntaan. Everstiksi hän yleni 1911. Munck toimi loppuvuodesta 1913 vuoteen 1914 Itämeren laivanrakennustöiden tykistöosaston vastaavana johtajana, merkittynä 2. Baltian meriekipaasin upseeriluetteloihin. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1917.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viktor Ernst Fredrik Munck af Fulkila *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 10.4.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
**Mika Savolainen** (s. 13. huhtikuuta 1978) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudella 2012–2013 hän edusti Classicia, joka pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla salibandyliigassa. Savolaisen pelipaikka on puolustaja. Hän on jääkiekkoilija Hannu Savolaisen poika.

Savolainen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta. Hän oli mukana voittamassa kultaa Suomelle vuoden 2008 MM-kilpailuissa. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti vuoden 2010 MM-kotikisoissa. Savolainen on pelannut yhteensä 46 maaottelua tehoilla 1+14=15.

Lähteet
-------

1. ↑  Mika Savolainen  5.6.2012. YLE Urheilu. Viitattu 28.1.2013. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Maajoukkueen pelaajatilastot  7.1.2013. Salibandyliiga.  Arkistoitu 30.1.2013. Viitattu 28.1.2013.

Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2008
6 Järvinen |
7 Vehkaoja |
8 Kivilehto |
9 Forsten |
15 Jussila |
17 Mikko Kohonen |
18 Kirjonen |
19 Punkari |
22 Kukkola |
23 Järvi |
24 Koskelainen |
25 Savolainen |
26 Lehti |
27 Hyvärinen |
29 Mika Kohonen |
31 Toivoniemi |
33 Kavekari |
40 Vänttinen |
46 Naumanen |
50 Tiitu |
52 Manner |
Valmentaja Nykky

Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2010
7 Vehkaoja |
8 Kivilehto |
9 Forsten |
11 Moilanen |
12 Bollström |
15 Jussila |
16 Hänninen |
17 Mikko Kohonen |
19 Toivonen |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
23 Järvi |
25 Savolainen |
27 Hyvärinen |
29 Mika Kohonen |
31 Toivoniemi |
40 Vänttinen |
42 Johansson |
46 Naumanen |
50 Tiitu |
Valmentaja Nykky


Suomen joukkue – Salibandyn MM-kilpailut 2012
7 Forsten |
8 Kivilehto |
9 Koski |
11 Moilanen |
15 Jussila |
16 Hänninen |
17 Mikko Kohonen |
18 Kapanen |
19 Wardi |
21 Väänänen |
22 Kukkola |
23 Järvi |
24 Koskelainen |
25 Savolainen |
29 Mika Kohonen |
30 Kosonen |
31 Toivoniemi |
40 Vänttinen |
42 Johansson |
50 Tiitu |
Valmentaja Kettunen
**Fidžin maantiede** kertoo eteläisellä Tyynellämerellä sijaitsevan Fidžin maantieteestä. Fidžiin kuuluu 332 saarta ja atollia. Saaristo muodostaa hevosenkengän muotoisen ringin Koromeren ympärille. Saarten ympärillä on koralliriuttoja. Suurimmilla saarilla on jyrkkäseinäisiä tulivuoria. Kaksi pääsaarta ovat Viti Levu ja Vanua Levu, jotka ovat itse asiassa enimmäkseen meren alla sijaitsevien tulivuoriryhmien huippuja. Pääsaarten sisäosissa on joitakin 1 000 metrin korkeuden ylittäviä vuoria, ja niiden välissä on syviä laaksoja. Fidžin korkein vuorenhuippu on 1 323 metriä korkea. Tomanivi, joka on Viti Levun saarella. Saariston itäosassa on paljon koralliriutasta muodostuneita atolleja. Atollit ovat muutaman metrin korkeudessa meren pinnasta. Muita saaria ovat matkailukohteina olevatYasawan ja Mamanucan korallisaaret sekä Taveuni ja Kadavu. Fidžin itäosassa sijaitsevat Lausaaret, joista useiden kallioperä koostuu kalkkikivestä ja vulkaanisista kivilajeista.*lähde?*

Fidžissä vallitsee trooppinen meri-ilmasto, johon kuuluvat kaakon suunnasta tulevat pasaatituulet. Nämä pasaatituulet puhaltavat lähes ympäri vuoden. Pääsaarten tuulenpuolella vuotuinen sademäärä on 6 000 mm, mutta saarten toisella puolella vuotuinen sademäärä on vain 2 000 mm. Saaristossa tuulensuojanpuolella sateita tulee marraskuun ja huhtikuun välisenä aikana.*lähde?*

  

Fidžin sateisimmilla alueilla sademetsissä esiintyy palmuja, jalopuita, bambua ja orkideoja. Vuoristoseuduilla on savannia, missä esiintyy kasuaaripuita ja akaasioita. Saarilla eläviä matelijoita ovat siniharmaaraidallinen leguaani sekä jotkut gekko- ja käärmelajit. Harvinaisia nisäkkäitä ovat lepakot. Lintulajeja saarilla on 60.

Lähteet
-------

1. ↑  Detlef Wieneke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 288–289. Suomentanut Elina Eichhorn ym.. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
Uuden-Kaledonian lippu
Ranskan lippu, Uuden-Kaledonian toinen virallinen lippu.
Vuoteen 2010 mennessä ainoa virallinen Uudessa-Kaledoniassa käytetty lippu oli Ranskan trikolori. Heinäkuussa 2010 Uuden-Kaledonian kongressi äänesti Kanak-lipun käyttöönottamisesta Ranskan lipun ohella.

Yleiskatsaus
------------

Vuonna 2008 Uuden-Kaledonian hallitus keskusteli virallisen lipun ja kansallislaulun käyttöönottamisesta. Ranskan lippu jäi kuitenkin ainoaksi viralliseksi lipuksi. 

Heinäkuussa 2010 Uuden-Kaledonian kongressi äänesti Kanak-lipun käyttämisestä Ranskan lipun ohella. 17. heinäkuuta 2010 Ranskan pääministeri François Fillon osallistui seremoniaan Nouméassa, jossa Kanak-lippu nostettiin salkoon Ranskan lipun viereen. 

Kanak-lipun käyttöönotosta tuli kiistanalainen. Jotkut halusivat Uuden-Kaledonian lipuksi kokonaan uuden lipun, jossa olisi piirteitä Ranskan lipusta sekä Kanak-lipusta.

Provinssien liput
-----------------

* Etelä provinssin lippuEtelä provinssin lippu
* Pohjois provinssin lippuPohjois provinssin lippu
* Loyalty islandsin lippuLoyalty islandsin lippu

Muut liput
----------

* Uuden-Kaledonian tiimiä kuvaava Tyynenmeren kisoissa käytetty lippu.Uuden-Kaledonian tiimiä kuvaava Tyynenmeren kisoissa käytetty lippu.
* Ranskan trikolori Uuden-Kaledonian symbolilla.Ranskan trikolori Uuden-Kaledonian symbolilla.
* Uutta-Kaledoniaa FIFA:ssa kuvaamaan käytetty lippu.Uutta-Kaledoniaa FIFA:ssa kuvaamaan käytetty lippu.

Oseanian liput

* Amerikan Samoa
* Australia
* Cookinsaaret
* Fidži
* Guam
* Havaiji
* Kiribati
* Marshallinsaaret
* Mikronesia
* Nauru
* Niue
* Norfolkinsaari
* Palau
* Papua-Uusi-Guinea
* Pitcairn
* Pohjois-Mariaanit
* Ranskan Polynesia
* Salomonsaaret
* Samoa
* Tokelau
* Tonga
* Tuvalu
* Uusi-Kaledonia
* Uusi-Seelanti
* Vanuatu
* Wallis ja Futuna
**Uuden-Englannin konfederaatio** (Uuden-Englannin yhdistyneet siirtokunnat, engl. *New England Confederation*) oli Massachusettsin, Plymouthin, Connecticutin ja New Havenin englantilaisten siirtokuntien muodostama lyhytikäinen sotilaallinen liittouma. Se perustiin 19. toukokuuta 1643, ja sen ensisijaisena tarkoituksena oli liittää puritaanisia siirtomaita yhteen intiaanien ja muiden siirtomaavaltojen mahdollisia hyökkäyksiä vastaan. Liitto perustettiin 1643 mohegaanien ja narragansettien välillä käydyn sodan seurauksena.

Liitto heikentyi vuonna 1654, kun Massachusetts oli kieltäytynyt liittymästä sotaan Uusia-Alankomaita vastaan ensimmäisen Englannin–Hollannin sodan aikana. Liitto vahvistui uudelleen kuningas Philipin sodan aikana vuosina 1675–1676. Englannin kuningas Kaarle II kumosi Massachusettsin perustamiskirjan vuonna 1684 siirtomaa-aikana esiintyneestä tottelemattomuudesta kauppa-, tariffi- ja navigointilakien suhteen. Tämä johti liiton hajoamiseen.

Lähteet
-------

* Oberg, Michael Leroy: *Uncas, First of the Mohegans*. Cornell Univ Press, 2003. ISBN 0801438772. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Oberg 2003, s. 102.
2. ↑  New England Confederation *princeton.edu*. Viitattu 1.5.2013. (englanniksi)
Alice & Ellen Kessler italialaisessa *Sorrisi e canzoni* -lehdessä vuonna 1965
Alice & Ellen Kessler vuonna 2005
**Alice & Ellen Kessler** (s. 20. elokuuta 1936 Nerchau, Saksi, Saksa) ovat saksalainen kaksosduo, joka on toiminut laulu-, tanssija- ja näyttelijäduona. Kesslerit aloittivat 11-vuotiaana Leipzigin oopperan lasten balettiohjelmassa. Kesslerit perheineen loikkasivat Länsi-Saksaan vuonna 1953, ja essintyivät Düsseldorfin Palladiumissa. myöhemmin Kesslerit esiintyivät Le Lidossa Pariisissa vuosina 1955-1960.

Kesslerit edustivat Saksaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *Heute Abend wollen wir tanzen geh’n* ja sijoittuivat kilpailussa kahdeksanneksi.

Kesslerit muuttivat Italiaan vuonna 1960 ja jatkoivat laulajina ja näyttelijöinä. Kaksoset poseerasivat Italian Playboyn kannessa tammikuussa 1975. Kesslerit muuttivat takaisin Saksaan vuonna 1986.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Der Bettelstudent* (1956)
* *Der Graf von Luxemburg* (1957)
* *Gräfin Mariza* (1958)
* *Les Magiciennes* (1960)
* *La française et l'amour* (1960)
* *Gli invasori* (1961)
* *Der Vogelhändler* (1962)
* *Sodom and Gomorrah* (1962)
* *Hochzeitsnacht im Paradies* (1962)
* *Il giovedì* (1963)
* *Die Tote von Beverly Hills* (1964)

Lähteet
-------

* Saksa 1959: Alice & Ellen Kessler – Heute abend woll'n wir tanzen geh'n *viisukuppila.fi*. Viitattu 18.3.2022.

### Viitteet

1. ↑  Alice and Ellen Kessler *eurovision.tv*. Viitattu 18.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alice & Ellen Kessler** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Alice Brady** (2. marraskuuta 1892 New York, New York – 28. lokakuuta 1939 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti mykkäelokuvien aikakaudella, mutta siirtyi teatterikokemuksen tukemana menestyksekkäästi äänielokuviin. Hän kuoli syöpään 46-vuotiaana.

Ura
---

Alice Brady oli teatterituottaja William A. Bradyn tytär. Opiskeltuaan New England Conservatory of Musicissa hän ryhtyi näyttelijäksi debytoiden Broadwayllä *The Mikadon* sivuosassa vuonna 1910. Hänen elokuvauransa alkoi pääroolilla vuoden 1914 elokuvassa *As Ye Sow*. Monista mykkäelokuvien näyttelijöistä poiketen hänen elokuvauransa ei katkennut äänielokuvan tuloon. Bradyn tunnetuin rooli on luultavasti Angelica Bullockina elokuvassa *Godfrey järjestää kaiken* (*My Man Godfrey*, 1936), josta hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. Vuotta myöhemmin hän voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon elokuvasta *Chicago palaa* (*In Old Chicago*, 1937). Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi John Fordin ohjaama *Vapauttajan nuoruus* (*Young Mr. Lincoln*, 1939). Brady on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä
-------------

Brady meni naimisiin James Cranen kanssa vuonna 1919, mutta avioliitto päättyi eroon 1922. Heillä oli yksi lapsi. Brady kuoli syöpään vuonna 1939, vain viisi päivää ennen 47-vuotispäiväänsä.

* La Vie de Bohême, 1916*La Vie de Bohême*, 1916
* Miss Petticoats, 1916*Miss Petticoats*, 1916
* Bought and Paid For, 1916*Bought and Paid For*, 1916
* The Gilded Cage, 1916*The Gilded Cage*, 1916
* The Hungry Heart, 1917*The Hungry Heart*, 1917
* The Dancer's Peril, 1917*The Dancer's Peril*, 1917
* A Self-Made Widow, 1917*A Self-Made Widow*, 1917
* Her Silent Sacrifice, 1917*Her Silent Sacrifice*, 1917
* Woman and Wife, 1918*Woman and Wife*, 1918
* Woman and Wife, 1918*Woman and Wife*, 1918
* The Whirlpool, 1919*The Whirlpool*, 1919
* The World To Live In, 1919*The World To Live In*, 1919

Lähteet
-------

1. ↑  Alice Brady *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 25.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Erickson, Hal: Alice Brady: biography *Allmovie.com*. Viitattu 25.10.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alice Brady** Wikimedia Commonsissa

* Alice Brady NNDB:ssä
* Alice Brady IBDB:ssä
* Alice Brady Allmoviessa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vuoden 1940 mallin yhden akşan seteli.
Vuoden 1934 mallin yhden kopeekan kolikko.
**Tuvan akşa** oli Tuvan kansantasavallan rahayksikkö vuosina 1936–1944. Se jakautui sataan kopeekkaan (tuvaksi kɵpejek). 

Vuonna 1921 perustetussa Tuvan (vuoteen 1926 Tannu-Tuvan) kansanvallassa käytettiin aluksi Venäjän keisarikunnan, Neuvosto-Venäjän ja Kiinan rahaa. Vuosien 1922–1923 vaihteessa maan hallitus laski liikkeelle lisäpainamalla varustettuja vallankumousta edeltäneitä venäläisiä setelejä.

Vuonna 1925 perustettiin kansantasavallan valtionpankki ja otettiin käyttöön neuvostoliittolaiset kolikot ja setelit. Setelit vaihdettiin vuosina 1933–1934 samanlaisiin lisäpainamalla varustettuihin seteleihin, jotka kävivät maksuvälineinä vain Tuvan kansantasavallassa. Neuvostoliittolaiset kolikot vaihdettiin samaan aikaan Neuvostoliitossa valmistettuihin tuvalaisiin 1, 2, 3, 5, 10, 15 ja 20 kopeekan kolikoihin.

Tuvan rajaseudulla käytettiin myös Mongolian tugrikeja. Aikomuksesta korvata ruplat Mongolian valuutalla todistaa kaksi vuosina 1934–1935 käytettyä Tuvan kansantasavallan postimerkkisarjaa, joiden suuret arvot on osoitettu tugrikeissa. Yksi tugrik vastasi yhtä lisäpainamalla varustettua ruplaa.

Lisäpainamalla varustetut ruplat vaihdettiin vuoden 1936 alussa akşoihin suhteessa yksi yhteen. Käyttöön otettiin vuoden 1935 mallin 1, 3, 5, 10 ja 25 akşan setelit, jotka oli valmistanut Neuvostoliiton Goznak. Omia setelejä oli yhteensä kahden miljoonan akşan arvosta.

Vuonna 1939 ryhdyttiin valmistelemaan uutta setelisarjaa, joka painettiin myös Goznakin kirjapainossa. Vanhat setelit vaihdettiin uusiin vuoden 1940 mallin 1, 3, 5, 10, ja 25 akşan seteleihin vuonna 1941. Seteleistä jäi vaihtamatta hyvin pieni osa, ja niiden tuhoamisen seurauksena varsinkin suuret arvot ovat nykyään hyvin harvinaisia.

Tuva liittyi Neuvostoliittoon ja Venäjän SFNT:aan autonomisena alueena vuonna 1944. Neuvostoliittolaiset setelit otettiin käyttöön vuoden 1945 alussa. Vuoden 1934 malliset tuvalaiset kolikot ja vuoden 1940 mallin setelit vaihdettiin rupliin vappuun 1945 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  N. Mihailov: Novoje o denežnom obraštšenii v Tuvinskoi Narodnoi Respublike *Bonistika Klub*. Viitattu 28.4.2023.
**W Motors** on autovalmistaja, joka julkaisi ensimmäisen autonsa Lykan HyperSportin tammikuussa 2013.

Yritys
------

Yrityksen perustivat Libanonissa heinäkuussa 2012 Sari El Khalil ja Ralph Debbas. Yrityksen päämaja sijaitsee Dubaissa.

Mallit
------

Yhtiö aikoo valmistaa Lykan HyperSport -autoja 10 kappaletta, ja niiden kappalehinta on 2,4 milj. €. Auton moottorissa on tehoa 552 kW ja vääntöä 999 Nm. Sen sanotaan kiihtyvän 0-100 km/h 2,8 sekunnissa ja sen huippunopeuden sanotaan olevan 395 km/h. Seuraava vielä julkaisematon malli on Lykan SuperSport.

Fenyr SuperSport -mallien toimitus alkoi vuoden 2018 lopulla. Uuden mallin odotetaan tulevan markkinoille vuonna 2019.

Omien superautojensa kehittämisen lisäksi W Motors on kehittänyt kiinalaisen sisaryrityksen, ICONIQ Motorsin, ensimmäisen ajoneuvon - täysin sähköisen monikäyttöisen ajoneuvon ICONIQ Seven.

Yhtiön ensimmäinen tuotantolaitos valmistuu vuonna 2019.*päivitettävä* Tehdas tuottaa nykyisiä ja tulevia W Motors -malleja, mukaan lukien sähkö- ja polttomoottoriajoneuvot.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**WWF Shotgun Saturday Night** oli WWE:n esittämä ohjelma, jossa esiintyi painijoita WWE RAW'sta. WWF Shotgun Saturday Night oli hetken aikaa merkittävä viikoittainen ohjelma RAW'n lisäksi. Ohjelma sisälsi tunnettuja painijoita ja jatkoi RAW'n juonikuvioita.

Ohjelman konsepti oli erikoinen omana aikanaan, koska Shotgun Saturday Night esitettiin myöhäisinä lauantai-iltoina ja nauhoituspaikkana oli useat New Yorkin yöklubit. WWE yritti mainostaa ohjelmaa rajumpana heidän muuhun tarjontaan verrattuna. Ohjelma oli erikoinen myös siksi, koska kehä oli normaalia pienempi ja kehää ympäröivät köydet olivat keltaiset (myöhemmin nähty WWE NXT'ssä).

Ensimmäinen WWF Shotgun Saturday Night näytettiin tammikuussa 1997. Ohjelman alkuperäinen konsepti ei pysynyt pitkään johtuen Terry Funkin kerran pitämästä rajusta promosta ohjelman aikana, joka pakotti WWE'tä muuttamaan formaattia. 

WWF Shotgun Saturday Nightia ei enää nauhoitettu yöklubeissa vaan se muuttui WWE Heatin tyyliseksi ohjelmaksi, jossa esiintyi vähemmän tunnettuja painijoita. Koska ohjelmalla myöhemmässä vaiheessa ei ollut isompien ohjelmien juonikuvioiden kannalta merkitystä ja se ei vaikuttanut heidän "lippulaivaansa", WWE saattoi käyttää ohjelmaa monesti kykyjen etsimiseen ja siksipä se antoi monille tuntemattomille tai paikallisille (riippuen missä ohjelma kuvattiin) painijoille mahdollisuuden näyttää taitonsa TV-yleisölle. Jos WWE näki painijassa jotakin, he saattoivat palkata hänet ja laittaa suurempiin ohjelmiin kuten RAW'in. 

Ohjelmasta tehtiin monia versioita eri markkinoille. Esimerkiksi pelkällä WWF Shotgun nimellä kulkeva ohjelma oli editoitu lapsiystävällisemmäksi. Ohjelmalla oli myös eri intro, eri grafiikat, eri selostajat, mutta samat matsit kuin WWF Shotgun Saturday Night'ssa, tosin eri järjestyksessä. Muilla nimillä kulkevia versioita olivat mm. WWF 11:Alive ja WWF New York.

WWE SmackDownin tultua vuonna 1999 WWF Shotgun Saturday Night päätettiin korvata WWF Jakked ja WWF Metal -nimisillä ohjelmilla. Kyseisten ohjelmien konsepti oli kumminkin sama.
**Ossi Lairi** (s. 10. syyskuuta 1962 Lappeenranta) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi koko urallaan SM-liigaa yhteensä 316 runkosarjaottelua tehopistein 38+66=104 ja keräten 265 jäähyminuuttia.

Ura
---

Lairi on PEPO Hockeyn kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Saimaan Palloon, jonka SM-liigajoukkueeseen Lairi nousi kaudella 1983–1984. Hänen tulokaskautensa toi 33 runkosarjaottelussa tehot 8+2=10. Lairi oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja, kuten myös kaudella 1985–1986 kuudella osumallaan Steve Petersin kanssa. SaiPa putosi kauden päätteeksi kuitenkin I-divisioonaan.

Kaudeksi 1986–1987 Lairi siirtyi jatkamaan SM-liigauraansa Jokereihin. Joukkueen kausi päättyi putoamiseen I-divisioonaan. Kaudeksi 1987–1988 hän palasi SaiPaan pelaamaan I-divisioonaa. Lairi oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi takaisin SM-liigaan. Hänet valittiin I-divisioonan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 1988–1989 Lairi teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+17=21. Kauden 1990–1991 päätteeksi SaiPa putosi taas I-divisioonaan. Kaudeksi 1991–1992 hän siirtyi jatkamaan SM-liigauraansa Joensuun Kiekko-Poikien riveihin. Joukkue putosi kauden päätteeksi kuitenkin I-divisioonaan.

Lairi palasi kaudeksi 1992–1993 pelaamaan I-divisioonaa SaiPaan. Kaudella 1993–1994 hän eteni joukkueen kanssa liigakarsintoihin saakka, mutta joukkue jäi kuitenkin kahden pisteen SM-liigaan nousseesta TuTosta.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |   | Palkinnot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |   |   |   |   |   |   |
| 1983–1984 | SaiPa | SM-liiga | 33 | 8 | 2 | 10 | 42 | – | – | – | – | – |
| 1984–1985 | SaiPa | SM-liiga | 36 | 3 | 5 | 8 | 48 | – | – | – | – | – |
| 1985–1986 | SaiPa | SM-liiga | 36 | 6 | 4 | 10 | 20 | – | – | – | – | – |
| 1986–1987 | Jokerit | SM-liiga | 44 | 4 | 11 | 15 | 32 | – | – | – | – | – |
| 1987–1988 | SaiPa | I-divisioona | 43 | 8 | 16 | 24 | 30 | – | – | – | – | – | Kakkostähdistö |
| 1988–1989 | SaiPa | SM-liiga | 44 | 4 | 17 | 21 | 34 | – | – | – | – | – |
| 1989–1990 | SaiPa | SM-liiga | 44 | 3 | 12 | 15 | 23 | – | – | – | – | – |
| 1990–1991 | SaiPa | SM-liiga | 40 | 3 | 9 | 12 | 24 | – | – | – | – | – |
| 1991–1992 | JoKP | SM-liiga | 39 | 7 | 6 | 13 | 42 | – | – | – | – | – |
| 1992–1993 | SaiPa | I-divisioona | 41 | 5 | 14 | 19 | 42 | – | – | – | – | – |
| 1993–1994 | SaiPa | I-divisioona | 43 | 5 | 10 | 15 | 22 | – | – | – | – | – |
| 8 kautta | yhteensä | SM-liiga | 316 | 38 | 66 | 104 | 265 | 5 | 0 | 1 | 1 | 2 |

Lähteet
-------

* Ossi Lairi The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Ossi Lairi *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tilastot *liiga.fi*. Jääkiekon SM-liiga Oy. Viitattu 6.2.2018.
2. 1 2 3  Ossi Lairi *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Historia *pepofutis.fi*. PEPO Lappeenranta ry. Viitattu 6.2.2018.
4. ↑  Mikkola, Miikka: 87–88 – Kovat piipuissa *Jatkoaika.com*.  2.5.2004. Jatkoaika r.y. Viitattu 6.2.2018.
**Anna Julin** (s. 27. maaliskuuta 1985 Inkoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa kymmenen kautta ja esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Julin edusti naisten SM-sarjassa Karhu-Kissoja kausina 2000–2002, Espoo Bluesia 2002–2005, 2006–2008 ja 2010–2011, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2008–2009 sekä Lohjan Kisa-Veikkoja kausina 2009–2010 ja 2010–2011. Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 197 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 41 + 60 = 101, sekä 45 pudotuspeliä tehopistein 9 + 5 = 14. Hän voitti viisi Suomen-mestaruutta vuosina 2003–2005 ja 2007–2008 sekä saavutti yhden SM-pronssin.

Suomen maajoukkueessa Julin pelasi 13 maaottelua.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anna Julin *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 524
3. 1 2  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 350
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 217
**Ossi Juhani Niemimuukko** (s. 17. heinäkuuta 1947 Lappee) toimi Suomen rautatieverkostosta vastanneen Ratahallintokeskuksen ylijohtajana.

Ossi Niemimuukko syntyi Arvo Niemimuukon ja Helny Mikkosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1973 on Eeva Stoor. Niemimuukko valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1974. Hän työskenteli Rautatiehallituksessa turvalaitesuunnittelijana 1974–1980 ja projektipäällikkönä 1980–1984. VR:n sähköasennuskeskuksen päällikkö Niemimuukko oli 1984–1989 ja sähköyksikön päällikkö 1988–1994. Hän toimi liikenneministeriön projektipäällikkönä 1994–1995 ja Ratahallintokeskuksen ylijohtajana 1995–2009. Liikenneviraston rautatieosaston ylijohtajaksi Niemimuukko nimitettiin vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 655. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Niemimuukko ratahallinto- keskuksen ylijohtajaksi. HS, 29.4.1995.
* Ratamies luki junassa Shakespearet. Ossi Niemimuukko, 60. HS, 17.7.2007.
**Mika Juha Tapani Viljanen** (s. 30. maaliskuuta 1968 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai libero. Viljanen edusti Suomen korkeimmalla sarjatasolla SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Reipasta, Kuusysiä ja Myllykosken Palloa vuosina 1987–1996.

Viljanen debytoi Reippaan riveissä SM-sarjassa 3. toukokuuta 1987 ottelussa Kopareita vastaan. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi paikallisvastustaja Kuusysiin, jossa pelaamansa neljän kauden aikana hän saavutti yhtä monta SM-mitalia – kaksi kultaista ja kaksi hopeista. Lukuun ottamatta ensimmäistä kautta, jolloin hän pelasi kaikissa sarjaotteluissa, Viljasen esiintymiset rajoittuivat kuitenkin alle kymmeneen otteluun per kausi.

Kaudeksi 1992 Viljanen siirtyi juuri korkeimmalla sarjatasolle nousseen Myllykosken Pallon joukkueeseen, jossa hän pelasi muun muassa liberona ja oli runkopelaajia viiden kauden ajan. Hän saavutti joukkueessa neljä peräkkäistä SM-hopeaa vuosina 1993–1996 sekä kaksi Suomen cupia vuosina 1992 ja 1995. Vuonna 1996 päättyneellä pääsarjaurallaan Viljanen pelasi kaikkiaan 206 ottelussa, joissa hän teki kolme maalia.

Pelaajauransa jälkeen Viljanen on toiminut useita vuosia FC Lahden joukkueenjohtajana.

Saavutukset
-----------

* Suomen mestaruus 1989, 1991
	+ SM-hopea 1988, 1990, 1993, 1994, 1995, 1996
* Suomen Cup 1992, 1995

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Liigapelaajat Veikkausliiga. Viitattu 12.5.2010.
2. ↑  Sami Hyypiä – Voikkaalta Valioliigaan  14.1.2002. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 28.2.2005. Viitattu 12.5.2010.
3. ↑  Suomen Cupin historiaa Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 21.6.2008. Viitattu 12.5.2010.
4. ↑  Old Stars tuo Viljasen Saviniemeen  8.6.2005. Veikkausliiga. Viitattu 12.5.2010.