recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**L’amorino** ("Amoriini") on vuonna 1910 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman lyhytelokuvan pääosia esittävät Enna Saredo ja Amleto Novelli.

Juoni
-----

Vanhassa palatsissa asuva tyttö saa lahjaksi rakkautta tuovan amoriinipatsaan. Kun paikalle ilmestyy ruma ja vastenmielinen sulhanen, hän heittää sen vihoissaan alas parvekkeelta. Patsas osuu ohikulkevaan upseeriin, joka kutsutaan palatsiin saamaan hoitoa kunnes vamma on parantunut. Tytön ja komean upseerin välille syntyy rakkaussuhde, joka johtaa avioliittoon.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Enna Saredo  | … |  Clelila
  |
|  Amleto Novelli  | … |  upseeri
  |
|  Giuseppe Gambardella  | … |  Clelian sulhanen
  |
|  Augusto Mastripietri  | … |  lääkäri
  |

Tuotanto
--------

Roomalaisen Cinesin tuottama *L’amorino* esittää toisen puolen historiallisista elokuvistaan ja melodraamoistaan tunnetusta Mario Caserinista. Se on harmiton pikku komedia, joka etenee kepeästi laukaten viehättävässä palatsiympäristössä. Elokuva on säilynyt Alankomaiden elokuvamuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bernardini, Aldo & Martinelli, Vittorio: *Il cinema muto italiano. I film dei primi anni. 1910*, s. 332–333. Biblioteca di Bianco e Nero. Roma: Nuova ERI, Centro Sperimentale di Cinematografia, 1996. ISBN 88-397-0914-2.
2. 1 2  Il Cinema Ritrovato 1991 *cinetecadibologna.it*. Viitattu 6.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *L’amorino* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Giovanni (Amleto Novelli) väistyy syrjään isänsä (Ruggero Ruggeri) ja Georgetten (Pina Menichelli) onnen tieltä.
**Papà** ("Isä") on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Ranskalaisten Robert des Flersin ja Gaston de Caillavetin samannimiseen komediaan (1911) perustuvan lyhytelokuvan on ohjannut Nino Oxilia. Sen pääosia esittävät Ruggero Ruggeri, Amleto Novelli ja Pina Menichelli.

Juoni
-----

Lemmenseikkailuihin ja juhlimiseen kyllästynyt Sarzacin kreivi lähtee etsimään poikaansa Giovannia, jonka hän on jättänyt maaseudulle kasvatettavaksi kaksikymmentäviisi vuotta sitten. Giovanni on ihastunut rikkaan maanomistajan tyttäreen Georgetteen, jota myös hänen isänsä alkaa kosiskella. Isän ja pojan välit ovat vähällä katketa, mutta lopulta Giovanni löytää häntä salaa rakastaneen köyhän Giovannan ja kaikki päättyy onnellisesti.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ruggero Ruggeri  | … |  Sarzacin kreivi
  |
|  Amleto Novelli  | … |  Giovanni
  |
|  Pina Menichelli  | … |  Georgette Coursan
  |
|  Suzy Prim  | … |  Giovanna Aubrim
  |
|  Giuseppe Piemontesi  | … |  Charmenil
  |
|  Amerigo Tramonti  | … |  apotti Jocasse
  |

Tuotanto
--------

Nino Oxilian Cinesille tekemä kaksikelainen elokuva perustuu ohjaajan Pariisissa näkemään näytelmään, jota ei ollut vielä esitetty Italiassa. Sen päätähti on Ruggero Ruggeri, jonka rinnalla poikaa esittävä Amleto Novelli näyttää aivan liian vanhalta. Itala Filmin *Il fuocon* (1915) ja *Tigre realen* (1916) myötä femme fatalen rooleihin erikoistunut Pina Menichelli on vielä viaton ja raikas maalaistyttö. Paljolti ulkoilmassa kuvattu kolmiodraama voidaan nähdä astinlautana sekä Oxilian että Menichellin myöhemmille urille.

Restaurointi
------------

Torinon elokuvamuseossa säilynyt *Papà* on restauroitu vuonna 2012. Alkuperäisestä 594 metrin pituudesta on säilynyt 580 metriä. Elokuva on nähtävissä museon Vimeo-sivustolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3    *Bianco e Nero*, numero speciale: Il cinema muto italiano 1915, seconda parte (1992), s. 99.
2. ↑  Martinelli, Vittorio: *Pina Menichelli: Le sfumature del fascino*, s. 83. Roma: Bulzoni Editore, 2002. ISBN 88-8319-740-2.
3. ↑  Silents, Please! *silentsplease.wordpress.com*. Viitattu 17.9.2015.
4. ↑  Museo Nazionale del Cinema *museocinema.it*. Viitattu 17.9.2015. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* *Papà* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Knut Leonard Wallin** (2. marraskuuta 1866 Uusikaupunki – 5. tammikuuta 1948 Uusikaupunki) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wallinin vanhemmat olivat perämies Matts Ulrik Wallin ja Anna Gustafva Sahlberg ja puoliso vuodesta 1904 Cecilia (Cessie) Nyberg. Wallin kävi reaalikoulun ja toimi liikealalla vuodesta 1880. Hän oli perustajaosakas Raumalle 1890 ja Uteenkaupunkiin 1895 perustetussa tukku- ja vähittäismyyntiliike Lindén & Wallinissa, joka laajensi toimintaansa sittemmin myös laivanvarustukseen sekä puutavaran, viljan ja siementen vientiin. Vuodesta 1915 yritys oli nimeltään toiminimi Knut Wallin. Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston jäsen Wallin oli 1904–1909 ja 1914–1929 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Wallin, joka oli myös perustaja ja osakas useissa paikallisissa yrityksissä, sai kauppaneuvoksen arvonimen 1920.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dödsfall.  *Nya Pressen*, 8.1.1948, nro 5, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 15.7.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1934, s. 709. Viitattu 15.7.2022.
Olli Vallila
**Olli Juhani Vallila** (27. toukokuuta 1908 Lahti – 3. maaliskuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen juristi ja lähetystöneuvos.

Olli Vallilan vanhemmat olivat proviisori John Alfred Wallin (1877–1936) ja Hildi Kahiluoto (Moisio, 1886–1927). Hän pääsi ylioppilaaksi 1926, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931 ja sai varatuomarin arvon 1937. Vallila teki opintomatkoja Ranskaan 1928 ja 1932–1933, Sveitsiin 1929 sekä Englantiin 1938.

Vallila oli Leningradin pääkonsulinvirastossa vt. varakonsulina 1934, Suomen Moskovan lähetystön attaseana 1935, ulkoministeriön jaostosihteerinä 1936, Puunjalostusteollisuuden keskusliiton kauppapoliittisen osaston päällikkönä vuodesta 1937, ulkomaankaupan valtuuskunnan toimistopäällikkönä vuodesta 1940 ja kauppa- ja teollisuusministeriössä apulaisosastopäällikkönä vuodesta 1942. Hän oli sitten Sotevan pääsihteerinä vuodesta 1944, edustajana Prahassa ja Varsovassa vuodesta 1947, Prahan ja Varsovan lähetystöjen kaupallisena neuvoksena vuodesta 1948 sekä Wienin lähetystön kaupallisena neuvoksena vuodesta 1951. Vuodesta 1952 alkaen hän oli lähetystöneuvos ja Suomen pysyvä edustaja Genèven kansainvälisissä järjestöissä.

Vallila toimi kauppasopimuskomitean sihteerinä 1942–1946 ja kansainvälisen kauppakamarin Suomen kansalliskomitean sihteerinä
1946-1947. Hän oli useissa kauppasopimusneuvottelukunnissa asiantuntijajäsenenä ja puheenjohtajana Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1937 lähtien.

Olli Vallila oli naimisissa 1932–1947 Ebba Gunvor Eorsskåhlin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1948 lähtien hän oli naimisissa Rúzena Stepánka Maria Tvardkován kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Billion Graves : Olli J. Vallilan hautakivi Hietaniemen hautausmaalla
**Rollock Oy** on suomalainen älylukitusratkaisuja valmistava yritys. Se kehittää, valmistaa ja myy älylukkoja sekä kulunhallintajärjestelmiä asuinrakentamiseen ja toimitiloihin. Rollockin tuotevalikoimaan kuuluu patentoitua teknologiaa sisältävät älylukot ja -ohjaimet sekä mobiilisovellus ja pilvipalvelu, joiden avulla hoidetaan lukitusratkaisujen kulunhallintaa.

Rollock älylukon voi etäavata mobiilisovelluksella.

Historia
--------

Rollock Oy on perustettu vuonna 1997. Yrityksen tarina on lähtenyt kahden veljeksen ideasta yhdistää perinteinen lukitus digitalisaation tuomiin mahdollisuuksiin. Avaimeton liikkuminen on saanut innoituksensa autoteollisuuden digitaalisesta lukituksesta.

Rollock älylukossa on patentoitu kääntyvä telki, joka tekee lukosta tiiviin, hiljaisen ja kevyen.  Tämä on toiminut myöhemmän innovaation perustana, kun avaimetonta lukitusratkaisua on kehitetty edelleen.

Rollock on toteuttanut viime vuosina mittavan tuotekehitysprosessin. Yrityksen tuotekehitys ja tuotanto on Kajaanissa, missä on myös yrityksen kotipaikka. Lukitusratkaisun kaupallistaminen on aloitettu vuonna 2019.

Yritys julkaisi yhteistyösopimuksen olympiavoittaja Iivo Niskasen kanssa syksyllä 2019.

Tuotteet
--------

Rollock valmistaa älylukkoja ja älyohjaimia asumiseen, toimitiloihin ja muihin julkisiin kiinteistöihin. Niillä voidaan kattaa pientalojen ja kokonaisten kerrostalojen lukitus ja kulunhallinta. 

Tuotteelle on myönnetty Avainlippu- ja Design from Finland -merkit.

Lähteet
-------

1. ↑  Rollock-älylukkoratkaisut - Tehokkaat älylukkoratkaisut kaikkiin tarpeisiin Rollock. Viitattu 21.4.2020.
2. ↑  Tuotteet Rollock. Viitattu 21.4.2020.
3. 1 2  Tapio Mainio: Rollockin teknologialla oven voi avata kännykällä tai kuntasalikortilla – "Tavoitteena on nostaa myynti vähintään 10 000 lukkoon vuodessa" *Kauppalehti*. Viitattu 21.4.2020.
4. ↑  Riikka Aaltonen: Yhä useampi lukko on älykäs – avaimeton kulkeminen tulee myös asuntoihin *Kauppalehti*. Viitattu 21.4.2020.
5. ↑  Suomalainen Rollock-älylukko W111/W112 Rollock.  Arkistoitu 6.8.2020. Viitattu 21.4.2020.
6. ↑  Äly ratkaisee ovessa – mekaaniset avaimet poistuvat  19.11.2019. Rollock. Viitattu 21.4.2020.
7. ↑  Iivo Niskanen lyö tiskiin yhden Suomen historian kovimmista harjoitustuloksista: "Pystyn nauramatta sanomaan" *Iltalehti*. Viitattu 21.4.2020.
8. ↑  Kauppalehti: Rollockin älylukot yleistyvät kerrostaloissa  30.1.2020. Rollock. Viitattu 21.4.2020.
9. ↑  Rollock Oy:lle on myönnetty Design from Finland -merkki *ePressi*. Viitattu 21.4.2020.
**A134** (*Avtodoroga-134*) on merkittävä itä–länsi-suuntainen maantie Karjalan tasavallassa. Se alkaa Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien Sumskin kohdalta ja päättyy Rukajärven ja Tiiksin kautta Repolaan Mujejärven piirissä. Tien pituus on 118 km. Tie ylittää Pietarin ja Kostamuksen välisen radan noin 50 km ennen Repolaa.

Tiestä erkanee luoteeseen Kostamukseen ja Kuhmoon johtava maantie. Tätä reittiä on käytetty muun muassa puunkuljetukseen ja Segežan säkkipaperitehtaan vientikuljetuksiin. 

Tämä yhteys Kostamuksen kautta on yksi harvoista poikkiteistä Murmanskin valtatieltä Vartiuksen raja-asemalle.

Tämä kulkuneuvo Mujejärveltä lienee suunniteltu tälle tielle

Reitti
------

* Kotškoma
* Sumski ( → M18 Kantalahti / Petroskoi)
	+ → Mustakoski - *Tšornyi Porog*
	+ → Perttijärvi - *Pertozero*
	+ → Rukajärvi - *Rugozero*
* Tiiksi - *Tikša*
	+ → Kostamus*lähde?*
	+ → Mujejärvi - *Mujezerski*
* Omelia - *Jemeljanovka*
* Repola - *Reboly*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Autoilijan tiekartta (Rekoille)* 1: 1 600 000. Helsinki: Karttakeskus Oy, 1997.  ISBN 951-593-602-0.
**Lauri Hiisi** (sukunimi vuoteen 1918 *Helenius*; 20. elokuuta 1897 Orimattila – 15. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Suomen sotilasasiamiehenä Ranskassa, Belgiassa ja Espanjassa. Sittemmin hän johti perustamaansa *Pankkiriliike L. Hiisi Oy*:tä.

Hiiden vanhemmat olivat suutarimestari Johan Willehard Helenius ja Maria Emilia Karlsson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja suoritti kadettikoulun 1920. Hiisi opiskeli vielä Italian tykistöakatemiassa 1929. Hän opiskeli myös matematiikkaa Helsingin yliopistossa.

Hiisi oli Rannikkotykistörykmentissä upseerina 1920–1924, yleisesikunnan toimistoupseerina 1924–1926,
Rannikkotykistörykmentti 2:n teknillisen toimiston päällikkönä 1929–1930, Rannikkotykistörykmentti l:n patteriston komentajana 1930–1933 sekä merivoimien esikunnan järjestelytoimiston päällikkönä 1934–1938. Hän osallistui koululaiva *Suomen Joutsenen* valtameripurjehdukseen vuonna 1936. Hiisi oli Suomen sotilasasiamiehenä Pariisissa 1938–1942, Uudenmaan rannikkoprikaatin esikuntapäällikkönä 1942–1943 ja rannikkotykistörykmentti 1:n komentajana 1943–1944. Hiisi ylennettiin vänrikiksi ja luutnantiksi 1920, kapteeniksi 1924, majuriksi 1928 ja everstiluutnantiksi 1938.

Hiisi erosi jatkosodan jälkeen armeijan palveluksesta ja perusti pankkiiriliike L. Hiisi Ky:n vuonna 1945. Pankkiiriliikkeen nimeksi muuttui 1976 *L. Hiisi Oy*. Lauri Hiisi luopui yrityksestä vuonna 1980. Vuonna 1985 liike myytiin Tuula ja Jarl Nyholmille ja se on edelleen olemassa yhtiönä mutta toimii nykyisin kokonaan toisella alalla. Välitystoimintaa jatkoi 1988 perustettu uusi *Pankkiiriliike L. Hiisi Oy* jonka omisti vakuutusryhmä Veritas. Tämä yhtiö lopetti välitystoiminnan 1998 ja sen purettiin 2006.

Vuonna 1959 Lauri Hiisi perusti *Kaarina ja Lauri Hiiden Opintosäätiön*. Hän harrasti kilpapurjehdusta ja metsänistutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 27.5.1989, HS Aikakone. Viitattu 16.5.2018.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954 (Projekt runeberg)
3. 1 2 3  Pörssitieto G. Kock : Pörssin kaikki jäsenet 1912-84
**Näkkileipäasetelma** on taiteilija Olli Miettisen vuonna 1931 valmistunut öljyvärityö kankaalle, kooltaan 71 × 68 cm. Ateneumin taidemuseo osti teoksen kokoelmiinsa vuonna 1993.

"Pyrin pelkkiin väripintoihin – pois esineellisyydestä", Miettinen luonnehti, kun hän maalasi opintomatkan tuliaisena muun muassa *Näkkileipäasetelman*. Hän teki nuorena taiteilijana Firenzeen ja Pariisiin opintomatkan, jolla hän näki muun muassa Georges Braquen näyttelyn. Kotiin tullessaan hän toi myös mukanaan La Piste -lehden sekä Musée du Luxembourgia ja Vincent van Goghin taidetta esittelevät kirjat. Seuraavissa maalauksissaan Miettinen yritti kertomansa mukaan toteuttaa sen, mintä oli opintomatkalla nähnyt.

*Näkkileipäasetelman* alkuperäinen nimi oli *Sommitelma* ja "Näkkileipäasetelma" oli vain pilkkanimi, mutta Miettinen antoi sen myöhemmin olla teoksen nimenä.

Lähteet
-------

* Timo Huusko: "Olli Miettinen: Näkkileipäasetelma". Teoksessa *Ateneum-opas*. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 96.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Näkkileipäasetelma.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Antti Hanhisuanto** (s. 10. joulukuuta 1984 Kemi) on suomalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja, tuottaja sekä Suomen Valtakunnanteatterin taiteellinen johtaja. Hän on perustanut Suomen Kulttuuri- ja Urheilutuotannot Oy:n, jossa toimii myös toimitusjohtajana. Hanhisuanto on ohjannut ja käsikirjoittanut teatterilavalle näytelmän *Onnettoman onnellinen mies* (Oulun ylioppilasteatterin 45-vuotisjuhlanäytelmä, 2008) sekä lyhytnäytelmän *Tähdenlento*. Haltialan Kesäteatterissa vuonna 2018 ensi-iltansa saavat Hanhisuannon kirjoittama komedia *Uhanalainen mies* sekä Anna Härmälän *Sinä päätät itse, Jori* sarjakuvakirjasta dramatisoitu lastennäytelmä. Vuonna 2011 hän oli perustamassa ammattilaisista koostuvaa Kemin kesäteatteria, jossa esitettiin Marie Jonesin kirjoittama *Kiviä taskussa* -näytelmä. Näytelmässä esiintyivät näyttelijä Niko Karjalainen sekä näyttelijä Mikko Penttilä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teatteri *haltialankesateatteri.fi*.  Arkistoitu 30.8.2017. Viitattu 29.8.2017. (englanniksi)
**Architecta Suomen Naisarkkitehtien Yhdistys – Finlands Kvinnliga Arkitekters Förening** on suomalainen naisarkkitehtien yhdistys, joka perustettiin vuonna 1942.

Historia
--------

Architectan kerhomuotoisesta perustamisesta päätettiin toukokuussa 1942 Wivi Lönnin 70-vuotispäivien kunniaksi järjestetyissä Suomen naisarkkitehtien yhteisissä juhlissa. Juhlat pidettiin arkkitehti Elsi Borgin ja taiteilija Anton Lindforssin kotiateljeessa, Lallukan taiteilijakodissa. Juhlan kokoonkutsujina toimivat Elsi Borgin lisäksi Aili-Salli Ahde-Kjäldman ja Märta Blomstedt. Juhliin kutsuttiin kaikki Suomen naisarkkitehdit ja paikalle heistä pääsi 46 arkkitehtia. 

Architectan kerhotoiminta käynnistyi lokakuussa 1942 Fazerin kahvilassa Aino Marsio-Aallon, Märta Blomstedtin, Marja Pöyryn ja Airi Seikkala-Viertokankaan ja Anna-Lisa Stigellin toimesta. Kerhon ensimmäinen virallinen kokous järjestettiin 3. marraskuuta 1942 Helsingin Seurahuoneella. Architecta-kerhon puheenjohtajaksi valittiin Aili-Salli Ahde-Kjäldman, varapuheenjohtajaksi Märta Blomstedt sekä klubimestariksi, emännäksi ja rahastonhoitajaksi Airi Seikkala-Viertokangas. Hallituksen muiksi jäseniksi valittiin Aino Marsio-Aalto, Elsi Borg, Marja Pöyry ja Elli Ruuth. Varajäseniksi valittiin Meri Hämäläinen ja Anna-Lisa Stigell. Ensimmäisenä sihteerinä toimi Marja Pöyry. Architecta teki ensimmäisen kohdekäynnin vastavalmistuneeseen Helsingin Ensi-Kotiin, jonka suunnittelijana toimi kerhon jäsen arkkitehti Elna Kiljander. Architectan perustajajäseniin kuului valtaosa vuosina 1919–1924 toimineen naisarkkitehtien Tuumastukki-kerhon jäsenistä. 

Vuonna 1965 Architecta-kerho rekisteröitiin yhdistykseksi. Architecta Suomen Naisarkkitehtien Yhdistys on Naisjärjestöjen Keskusliiton ja International Union of Women Architects (UIFA) jäsen.

Vuonna 1982 Architecta kokosi 40-vuotisjuhlanäyttelyn Arkkitehteja, joka esitteli suomalaisten naisarkkitehtien historiaa 1890-luvulta 1980-luvulle. Näyttely oli esillä Helsingin kaupungin taidemuseon tiloissa Meilahdessa ja jatkoi sen jälkeen kiertävänä näyttelynä 1990-luvulle asti.

Architectan 80-vuotisjuhlavuonna 2022 Suomen arkkitehtuurimuseossa avautui Eläköön Wivi Lönn! -näyttely, joka esittelee Architectan toimintahistoriaa ja Wivi Lönnin elämäntyötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Architecta – SUOMEN NAISARKKITEHTIEN YHDISTYS – FINLANDS KVINNLIGA ARKITEKTERS FÖRENING *architecta.fi*. Viitattu 21.5.2022.
2. ↑  Ilmi Haapio: *Architecta 1942–1952*. Architecta.
3. ↑  Architectan matrikkeli, Kansallisarkisto
4. ↑  *Arkkitehteja*. Architecta.
5. ↑  Arkkitehtuurimuseo: ELÄKÖÖN WIVI LÖNN! Viitattu 1.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Architecta Suomen Naisarkkitehtien Yhdistyksen kotisivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jouna Olavi Alameri**, vuoteen 1936 **Almberg** (28. elokuuta 1895 Oulu – 3. elokuuta 1976) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä ja ilma- ja väestönsuojelun tehtävissä.

Jouna Alameren vanhemmat olivat insinööri Albert Julius Almberg ja Eva Helena Rosengren ja puoliso vuodesta 1925 Aune Hannele Blomstedt, arkkitehti Yrjö Blomstedtin tytär. Alameri kävi Vöyrin sotakoulun, suoritti sotakorkeakoulun ensimmäisen ilmakomentajakurssin ja opiskeli School of Army Cooperation -oppilaitoksessa. Puolustusvoimien palveluksessa hän oli vuodesta 1918, ensin komppanian ja patterin päällikkönä ja sitten laivueen, eskaaderin ja lentorykmentin komentajana vuoteen 1935. Ilmavoimien esikunnan koulutusosaston päällikkö hän oli 1935 ja ilmavoimien esikunnan päällikkö 1935–1940. Viimeksi mainittuna vuonna hän toimi lentorykmentin ja maavoimien ilmakomentajana ja Oulun läänin väestönsuojelutarkastajana, vuonna 1941 hänestä tuli III armeijakunnan ilmasuojelukomentaja. Päämajassa hän toimi ilmasuojelukomentajana 1941–1943 ja Pohjois-Suomen ilmasuojelujoukkojen komentajana 1943–1944. Evakuointikeskus Roin komentaja Alameri oli 1944 ja Oulun läänin väestönsuojelutarkastaja 1944–1945. Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton palvelukseen hän tuli kamreeriksi ja konttoripäälliköksi vuonna 1945, erottuaan vakinaisesta palveluksesta.

Alameren tytär Eila Erika (s. 1928) avioitui vuonna 1953 päätoimittaja Simopekka Nortamon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 27 (Viitattu 14.1.2019)
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 8.8.1976, s. 9.
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 647 (Viitattu 14.1.2019)
**Hollmén Reuter Sandman Arkkitehdit Oy** on suomalainen arkkitehtitoimisto, joka on erikoistunut kehittyvien maiden yhteisökeskeiseen "humanitaariseen arkkitehtuuriin". Toimisto on suunnitellut kohteita muun muassa Senegaliin, Tansaniaan ja Intiaan. Toimiston kolme perustajaosakasta ovat Saija Hollmén (s. 1970), Jenni Reuter (s. 1972) ja Helena Sandman (s. 1972). Arkkitehtikolmikko toimii kehitysmaissa vuonna 2007 perustamansa yleishyödyllisen Ukumbi-yhdistyksen kautta. Arkkitehtiryhmä sai vuonna 2002 Rakennustietosäätiön nuorille arkkitehdeille jaettavan Reima Pietilä -palkinnon, vuonna 2009 Ukumbi ry sai taiteen valtionpalkinnon, ja vuonna 2016 Hollmén Reuter Sandman kutsuttiin osallistumaan Venetsian 15. arkkitehtuuribiennalen päänäyttelyyn. Ryhmä sai 2012 Asko Avonius -palkinnon.

Hollmén, Reuter ja Sandman valmistuivat arkkitehdeiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Heidän läpimurtotyönsä oli vuonna 2001 Senegalin Rufisqueen valmistunut naisten keskus. Se voitti saksalaisen Bauwelt-palkinnon vuonna 2003. Heidän myöhempi toteutunut työnsä on naisten turvakoti Tansanian Moshissa (2015).

Arkkitehtiryhmän ja Ukumbi-yhdistyksen toimintaperiaatteisiin kuuluu köyhyyden lievittäminen arkkitehtuurin keinoin. Yhdistys kerää itse varat työhönsä ja rahoittaa suunnittelun ilman tilaajatahon panosta. Rakennusten kohderyhmänä ovat yhteiskunnassa sivuun jäävät ryhmät, kuten naiset ja lapset. Paikallinen yhteisö pyritään osallistamaan suunnitteluprosessiin eri tavoin, ja tärkeänä aspektina on myös ekologisuus.

Ukumbi ry:n muut jäsenet
------------------------

Ukumbi-yhdistyksessä ovat nykyisin mukana myös arkkitehtitoimistot Komitu (Noora Aaltonen, Sisko Hovila, Tuuli Kassi, Maiju Suomi, Elina Tenho ja Inari Virkkala) sekä Rudanko + Kankkunen (Hilla Rudanko ja Anssi Kankkunen). Komitu on suunnitellut Ubuntun kautta Kambodžaan vuonna 2014 valmistuneen Kouk Khleangin nuorisokeskuksen ja Rudanko + Kankkunen samaan maahan vuonna 2011 valmistuneen Sra Poun ammattikoulun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arkkitehti Saija Hollmén avaa ovia kehittyvissä maissa *Yle Kulttuuri*.  14.11.201. Viitattu 6.10.2017.
2. 1 2 3  Taiteen valtionpalkinnot 2009 myönnettiin kolmelle  13.11.2009. Opetusministeriö.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 6.10.2017.  (Internet Archive)
3. 1 2  Suomalainen arkkitehtitoimisto valittu Venetsian biennaalin päänäyttelyyn *Archinfo*.  2.3.2016. Arkkitehtuurin tiedotuskeskus. Viitattu 6.10.2017.
4. ↑  Asko Avonius -palkinto Askon Säätiö. Viitattu 23.12.2022.
5. ↑  KKYC in South of North Exhibition! Komitu Architects. Viitattu 7.10.2017.
6. ↑  Ukumbi rakentaa tarpeeseen *Kulttuurivihkot*.  1/2012. Viitattu 7.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Toimiston verkkosivusto
* Ukumbi-yhdistyksen sivusto (englanniksi)
Saturnus roomalaisessa kolikossa.
**Saturnus** oli roomalaisessa mytologiassa maanviljelyksen ja sadonkorjuun jumala. Roomalaiset ovat mahdollisesti omaksuneet jumalan etruskeilta. Myöhemmin Saturnus samaistettiin kreikkalaisen mytologian Kronokseen. Saturnus kuvataan usein vanhaksi mieheksi, jolla on puujalka ja kädessään viikate. Saturnuksen puoliso oli sadonkorjuun jumalatar Ops. Heidän poikansa puolestaan oli roomalaisten pääjumala Juppiter.

Roomalaisen tarun mukaan Saturnus oli paennut Italiaan sen jälkeen, kun Zeus oli ottanut hänen paikkansa kreikkalaisen jumalmaailman valtiaana*lähde?*. Roomassa Saturnus joutui jakamaan vallan Janiculum-kukkulalta käsin hallitsevan Januksen kanssa. Saturnus itse perusti tarun mukaan Capitoliumille *Saturnia*-nimisen yhdyskunnan*lähde?*. Kukkulalta on löytynyt jäänteitä pronssikautisesta asutuksesta*lähde?*. 

Saturnus oli myös ylijumala Juppiterin isä, jonka tämä syrjäytti valtaistuimelta.

Saturnuksen kulttipaikka sijaitsi Roomassa Capitoliumin juurella. Aluksi se oli pelkkä avoimen taivaan alla sijaitseva alttari, mutta kuningasajan lopulla paikalle rakennettiin temppeli, joka pyhitettiin Saturnukselle 498 eaa. Myöhemmin temppeli on rakennettu useaan kertaan uudestaan. Temppelin yhteydessä sijaitsi Rooman valtion rahasto, *aerarium Saturni*. 

Planeetta Saturnus on nimetty Saturnus-jumalan mukaan. Sitä on astrologiassa pidetty "melankolisena planeettana", jonka vaikutuksen alla syntyneet ovat kylmiä, kuivia ja epäystävällisiä. Saturnus-planeettaan liitetyt myönteiset ominaisuudet ovat puolestaan huolellisuus, kestävyys ja kärsivällisyys, jotka ilmeisesti liittyvät planeetan pitkään kiertorataan.

Saturnuksen kunniaksi vietettiin keskitalvenjuhlaa Saturnaliaa, jonka aikana oli tapana, että isännät tarjoilivat orjilleen ja ihmiset antoivat toisilleen kynttilöitä lahjaksi. Kynttilöiden valon ajateltiin olevan taianomainen lahja talviauringon hiipuvalle voimalle.

Lähteet
-------

* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lurker 1987, s. 167
2. 1 2 3  Biederman, Hans: *Suuri symbolikirja*, s. 326. Toim. Pentti Lempiäinen. Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18537-X.
3. ↑  Lurker 1987, s. 143

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saturnus (jumala)** Wikimedia Commonsissa
Edessä vasemmalla Väinö Marjanen, keskellä Risto Ryti ja oikealla Arvi Tynys syyskuussa 1941.
**Väinö Salomon Marjanen** (24. marraskuuta 1886 Nurmijärvi – 23. huhtikuuta 1962) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja rannikkotykistön komentaja.

Marjanen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1914 ja osallistui Suomen sisällissotaan mm. Perä-Pohjolan joukoissa. Hän kävi tykistökoulun vuonna 1918 ja täydentäviä tykistöopintoja Italiassa vuonna 1921 sekä komentajakurssin vuosina 1925–1926 ja Sotakorkeakoulun toisen vuosikurssin vuonna 1933. Toimittuaan ensin teknisen toimiston päällikkönä ja patterin päällikkönä Marjanen nimitettiin Rannikkotykistörykmentti 1:n komentajaksi vuonna 1923. Hän toimi tehtävässä aina vuoteen 1942 asti. Talvisodassa hän johti Helsingin lohkoa sekä jatkosodassa Uudenmaan prikaatia. 1. maaliskuuta 1942 hänet sijoitettiin merivoimien esikunnan linnoitustoiminnan johtajaksi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1946. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1933.

Lähteet
-------

* 
*
**Kypsymättömät** (*Last Summer*) on Frank Perryn ohjaama ja hänen silloisen vaimonsa Eleanor Perryn käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1969. Teini-ikäisistä nuorista kertovan elokuvan pääosia näyttelevät Barbara Hershey, Richard Thomas, Bruce Davison, Cathy Burns ja Ernesto Gonzalez.

Juoni
-----

Teini-ikäinen Sandy (Hershey) viettää kesäänsä vanhempiensa kanssa Long Islandin etelärannikon Fire Islandilla, hoitaa haavoittunutta lokkia ja tutustuu mökkinaapureihinsa, samanikäisiin Peteriin ja Daniin eroottisen vihjailevasti. Kuvaan astuu myös toinen tyttö, pidättyväisempi Rhoda (Burns), joka joutuu raiskatuksi.

Vastaanotto
-----------

Elokuva herätti monissa maissa kohua seksuaalisella kuvastollaan, muun muassa raiskauskohtauksella. *Kypsymättömät* tuli Suomessa teattereihin kesällä 1973. *Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi kirjoitti uutuuselokuvan tarjoavan ilkikurisen osuvaa ajankuvaa eurooppalaisittain usein hämmästyttävän lapsekkaista amerikkalaisista nuorista, mutta myös liian pitkiksi venytettyjä rantaleikkikohtauksia ja kannabiskokeiluja. Hän näki elokuvassa samoja piirteitä kuin Robert Mulliganin elokuvassa *Kesä ’42* (1971).

Rhodaa näyttelevä Catherine Burns (1945–2019) sai sivuosastaan muun muassa Oscar-ehdokkuuden, mutta näytteli tämän lisäksi vain kahdessa elokuvassa, *Natalie* (1969) ja *Kesä jona vartuin* (Red Sky at Morning, 1971). Hän toimi myöhemmin kirjailijana, mutta näytteli muun muassa Minneapolisissa ja televisiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talaskivi, Paula: Viikon elokuvia: Sankareita ja sortuneita.  *Helsingin Sanomat*, 22.6.1973, s. 46. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Hakutulos 'Cathy Burns' *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 3.3.2024.
3. ↑  Berg, Mary Ellen: In Search of. .. Catherine Burns.  *The Los Angeles Times*, 26.11.1989. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.3.2024.  (englanniksi)
*Rime*, 1813
**Guido Cavalcanti** (noin 1255 Firenze – 1300 Firenze) oli italialainen runoilija, joka oli Danten ystävä ja esikuva. Hän syntyi Firenzessä ja oli guelfi Cavalcante de Cavalcantin poika. Toisin kuin Dante, Guido Cavalcante oli ateisti. Hänen runoutensa tutkii rakkauden filosofiaa. Cavaldanti oli yksi Toscanassa alkaneen *dolce stil novo* ('ihana uusi tyyli') -suuntauksen johtohahmoista. Suuntaus oli tärkeä sekä maailmankirjallisuuden että italian kirjakielen kehittymiselle. 

Cavalcanti oli Danten läheinen ystävä, jolle Dante omisti teoksensa *Vita nuova*. Hän oli myös Danten ohella uuden firenzeläisen koulun etevin runoilija. Cavalcanti otti niin innokkaasti osaa erääseen sisäiseen sotaan, että hänet ajettiin joksikin aikaa maanpakoon epäterveelliseen Sarzanaan, missä hän sai sen vaarallisen kuumetaudin, joka sittemmin koitui hänen kuolemakseen. Hänen sonettinsa, balladinsa ja canzonensa ovat parhaasta päästä syväaatteisia ja tuntehikkaan hienoja. Cavalcanti on kirjoittanut rakkauden luonteesta filosofisen ja perin kaavamaisesti järkeilevän canzonen nimeltä *Donna mi priega*. Se on kovin himmeä ja on antanut aihetta monenlaisiin tulkintoihin. Aikalaistensa keskuudessa Cavalcanti kävi epikurolaisesta, mikä tiesi ateistia.

Lähteet
-------

* Classical Medieval Criticism. Guido Cavalcanti, Enotes.com

### Viitteet

1. ↑  Cavalcanti Guido, Tietosanakirja osa 1, palsta 1538, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909
**Venla Kokkonen** (s. 1983 Lappeenranta) on suomalainen toimittaja. Hän juonsi Yleisradion YleX-kanavan *Uuden musiikin ohjelmia* vuosina 2010–2017. Toukokuussa 2017 Kokkonen aloitti *Iltalehden* toimittajana.

Ura
---

Kokkonen tuli YleX-kanavalle työharjoitteluun kesällä 2006. Freelancer-työskentelyn jälkeen hän aloitti täysipäiväisenä toimittajana syksyllä 2008, jolloin hän juonsi *YleX Aamua* yhdessä Matti Ylösen ja Juuso Pekkisen kanssa. Vuodenvaihteesta 2010 Kokkonen siirtyi *Uuden musiikin ohjelmien* juontajaksi. Kokkonen juonsi viimeisen *Uuden musiikin* iltavuoron lähetyksensä 27. huhtikuuta 2017. Toukokuussa 2017 hän aloitti *Iltalehden* viihde- ja kulttuuritoimittajana.

Kokkonen valittiin musiikkialan Musiikki & Media -tapahtuman Industry Awards -gaalassa vuoden toimittajaksi vuonna 2015. Hän esiintyi vuonna 2013 *Iholla*-ohjelmassa.

Koulutukseltaan Kokkonen on medianomi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Savonlinnalaislähtöisestä Venla Kokkosesta Vuoden toimittaja *Länsi-Savo*.  19.10.2015.  Arkistoitu 1.11.2015. Viitattu 29.4.2017.
2. ↑  YleX:n juontaja Venla Kokkonen lopettaa *YleX*.  27.4.2017. Viitattu 29.4.2017.
3. ↑  Venla Kokkonen siirtyy Yleltä Iltalehden toimittajaksi *Iltalehti*.  28.4.2017. Viitattu 29.4.2017.
4. ↑  YleX:n Venla Kokkonen palkittiin vuoden toimittajana *YleX*.  18.10.2015. Viitattu 29.4.2017.
5. ↑  Radioäänestä tuli katseiden kohde Iholla-sarjassa *Uta.fi*.  29.1.2013.  Arkistoitu 29.4.2017. Viitattu 29.4.2017.
Khevsuretin sijainti Georgiassa
Šatilin kylä
Khevsuretilaisia perinteisissä asuissa vuoden 1910 tienoilla
**Khevsureti** (georg. ხევსურეთი) on historiallis-maantieteellinen alue Georgian koillisosassa Suur-Kaukasuksen rinteillä Tšetšenian rajalla. Se on syrjäinen, vaikeasti saavutettava vuoristoalue, jossa on säilynyt vanhaa arkkitehtuuria ja tapoja. Se kuuluu Mtskheta-Mtianetin hallintoalueeseen.

Alueen merkittävin kylä on Šatili 1 395 metrin korkeudella merenpinnasta. Siellä on säilynyt yli 50 puolustustornia. Jotkin rakennukset ovat 500-luvulta, suurin osa 900–1100-luvuilta. Ne hylättiin valtaosin 1950-luvulla ja restauroitiin osittain 1970-luvulla. Toinen tärkeä kylä on lähes 1 600 metrin korkeudella sijaitseva Mutso, jossa on noin 30 puolustustornia. Se kuitenkin hylättiin lähes täysin 1900-luvun alussa ja se on osittain raunioitunut. Muita pienempiä kyliä ovat Ardoti ja Khakhabo. Šatiliin ei ole tieyhteyttä talvella joulukuusta huhtikuuhun, koska sinne johtava sola on suljettu. Sekä Khevsuretin että viereisen Pšavin alueen hallinnollisena keskuksena toimii Barisakhon kylä.

Khevsuretin asukkaat tunnetaan nimellä *khevsurebi*. 1920-luvulla alueella oli vielä 4 000 pysyvää asukasta, mutta nykyään heitä on vain 400, ja monet asuvat käytännössä Tbilisissä. Khevsuretilaiset tunnetaan muun muassa kauniista tekstiileistään, jotka on kirjailtu tähdin ja ristein. Miesten sanotaan käyttäneen rengashaarniskoita 1930-luvulle saakka. Khevsuretilaisia pidetään lyhytsanaisina, mutta heidät tunnetaan myös runoudestaan.

Khevsuretilaisten uskonnossa on säilynyt esikristillisiä piirteitä. Esimerkiksi ikonit on kielletty, eikä varsinaisia kirkkoja ole. Ristien sijaan saatetaan käyttää peuran tai pässin sarvia. Palvottuihin henkiin (*vohi*) kuuluvat esimerkiksi vuorten suojelija *Goris Angelosi*, myrskyjä ja lumivyöryjä aiheuttava "suuren vuoren isä" *Did Gori* ja Panin kaltainen *Otšopintre*. Pyhää Yrjöä pidetään sodan jumalana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Burford, Tim: *Georgia*, s. 168–170. Bradt Travel Guides, 2011. ISBN 9781841623573. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Introducing Khevsureti Lonely Planet.  Arkistoitu 30.8.2017. Viitattu 30.8.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Manning, Paul: *Love Stories: Language, Private Love, and Public Romance in Georgia*. University of Toronto Press, 2015. ISBN 9781442608962. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Khevsureti** Wikimedia Commonsissa
**OASIS** eli **Organization for the Advancement of Structured Information Standards** on voittoa tavoittelematon kansainvälinen järjestö, joka aloitti toimintansa vuonna 1993 nimellä SGML Open. Tuolloin järjestö koostui yksityisistä ja yrityksistä, jotka pyrkivät aktiivisesti laatimaan ohjeita ja sääntöjä SGML-kieltä hyödyntävien sovellusten yhteensopivuuden edistämiseksi. Vuonna 1998 järjestön nimi muutettiin kuitenkin nykyiseen muotoonsa, koska sen agenda oli laajentunut merkittävästi.

Nykyisin järjestön tavoitteena on avointen IT-alan standardien kehitys ja leviämisen edistäminen. Jäseniä järjestöllä on yli 5 000, jotka edustavat yli 600 yritystä noin 100 maassa.

OASIS-järjestön teknologiakomiteoissa kehitettävät standardit
-------------------------------------------------------------

* CAP
* CIQ
* DocBook
* Darwin Information Typing Architecture (DITA)
* OpenDocument
* SAML
* SDD
* SPML
* UBL
* WSDM
* XACML
* XRI
* XDI

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* OASIS: http://www.oasis-open.org (englanniksi)
**SEAT Ibiza** on SEATin vuodesta 1984 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi SEAT Furan. Mallin nimi viittaa Espanjalle kuuluvaan Ibizan saareen.

SEAT Ibiza Typ 021A (1984–1993)
-------------------------------

*Pääartikkeli: SEAT Ibiza (1984)*

SEAT Ibiza Typ 6K (1993–2002)
-----------------------------

*Pääartikkeli: SEAT Ibiza (1993)*

SEAT Ibiza Typ 6L (2002–2008)
-----------------------------

*Pääartikkeli: SEAT Ibiza (2002)*

SEAT Ibiza Typ 6J (2008–2017)
-----------------------------

*Pääartikkeli: SEAT Ibiza (2008)*

SEAT Ibiza Typ 6F (2017–)
-------------------------

*Pääartikkeli: SEAT Ibiza (2017)*
 seat ibiza

SEATin automallit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset henkilöautomallit | 
* Arona
* Ateca
* Ibiza
* León
* Tarraco

 |
| Entiset mallit | 
* 124
* 124 Sport
* 127
* 128
* 131
* 132
* 133
* 600/800
* 850
* 1200 Sport
* 1400
* 1430
* 1500
* Alhambra
* Altea
* Arosa
* Córdoba
* Exeo
* Fura
* Inca
* Málaga
* Marbella
* Mii
* Panda
* Ritmo
* Ronda
* Toledo

 |
**Sigfrid Reguel Lundqvist** (26. maaliskuuta 1879 Uusikaarlepyy – 20. maaliskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi valtiokonttorin vt. ylijohtajana. 

Reguel Lundqvistin vanhemmat olivat merikapteeni, laivanvarustaja Gustaf Lundqvist ja Maria Catarina Sundström ja puoliso vuodesta 1919 Sofia Bjelousoff (o.s. Jadiga). Lundqvist tuli ylioppilaaksi 1897 ja suoritti oikeustutkinnon ja hallintotutkinnon 1902, varatuomarin arvon hän sai 1904. Lundqvist toimi valtionrautateiden palveluksessa apulaisasiamiehenä 1908–1910 ja notaarina 1910–1912, senaatissa maanviljelystoimiston kanslistina 1910–1912, valtiovaraintoimituskunnan ja sittemmin valtiovarainministeriön protokollasihteerinä 1915–1922 ja vanhempana hallitussihteerinä 1923–1927. Valtiokonttorin lainoppinut johtaja hän oli 1927–1943 ja vt. ylijohtaja 1937–1940. Asianajajana Lundqvist työskenteli 1905–1910 ja valmisteverovalvojana 1922–1933 sekä 1937–1943.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 496 (Viitattu 10.4.2019)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 19.4.2019)
3. ↑  75-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 25.3.1949, s. 8.
Rooman seitsemän kukkulaa

**Collis Quirinalis** (ital. *Quirinale*) on yksi Rooman alkuperäisistä seitsemästä kukkulasta. Nykyään nimi yhdistetään erityisesti alueella sijaitsevaan *Palazzo del Quirinaleen*, joka toimii Italian presidentin virka-asuntona ja on yksi Italian valtion symboleista.

Quirinalis sijaitsee Rooman koillisosassa ulottuen antiikin aikaiselta Porta Collinalta lounaaseen kohti Capitoliumia. Alun perin kukkula oli osa neljän kukkulan ryhmää, johon kuuluivat idässä sijainneen Quirinaliksen lisäksi etelässä *Latiaris*, keskellä *Mucialis* (tai *Sanqualis*) ja pohjoisessa *Salutaris*.

Palazzo del Quirinale Piranesin piirtämänä 1700-luvun puolivälissä.
Kukkulalla on jälkiä asutuksesta jo 700- ja 600-luvuilta eaa. ja tarun mukaan sen ensimmäisiä asuttajia olivat sabiinit. Kukkula onkin saanut nimensä sabiinien sodanjumalan Quirinuksen mukaan, ja kyseisellä jumalalla oli kukkulalla kulttipaikka, jonne rakennettiin temppeli vuonna 293 eaa. Kukkulalla palvottiin myös monia muita jumalia: Capitoliumin triadin kulttia harjoitettiin mahdollisesti Quirinaliksella ennen kuin kultti siirtyi Capitoliumille ja kukkulalla oli temppelit ainakin Floralle, Semo Sancukselle sekä Augustuksen ajalta lähtien myös Marsille.

Kukkulan pohjoisreunalla sijaitsi tasavallan ajan Rooman kuuluisin puutarha-alue, joka oli Sallustiuksen suvun omistuksessa. Trajanuksen aikana kukkulan länsiosista hakattiin pois iso osa maata Trajanuksen forumin tieltä, ja Konstantinus Suuren aikana Quirinalikselle rakennettiin Rooman viimeiset suuret kylpylät, *thermae Constantini*.

Trajanuksen kauppahallit, Torre delle Milizie ja Quirinalista.
Keskiajalla kukkulalla oli lähinnä aristokraattisten sukujen huviloita. Näkyvimpiä ajan monumentteja alueella on Trajanuksen kauppahallien taakse kohonnut *Torre delle Milizie*. Tuolloin kukkula tunnettiin nimellä **Monte Cavallo** Konstantinuksen kylpylöistä peräisin olevien suurten patsaiden mukaan, jotka kuvaavat dioskuureja hevosien kera. Patsaat ovat nykyään alueen tärkeimmällä aukiolla *Piazza del Quirinalella*, jolla sijaitsee myös pääsisäänkäynti *Palazzo del Quirinaleen*, josta Quirinalis nykyään parhaiten tunnetaan. Kyseinen palatsi oli aluksi paavin kesähuvila, myöhemmin Italian kuninkaan palatsi ja nykyään Italian presidentin virka-asunto. Palazzon rakentaminen sai alkunsa vuonna 1573, kun paavi Gregorius XIII vieraili Luigi d’Esten villassa Quirinaliksella ja päätti rakennuttaa alueelle oman kesähuvilansa. Palazzoa on laajennettu useita kertoja vuosisatojen kuluessa ja sen suunnittelussa ovat olleet mukana muiden muassa Domenico Fontana, Gian Lorenzo Bernini ja Piranesi. Palatsi oli paavien residenssi aina vuoteen 1870, jolloin siitä tuli Italian yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaiden palatsi ja vuodesta 1946 Italian presidentin virka-asunto.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Quirinalis**.
* Palazzo del Quirinalen kotisivut
**Martha (Martta) Maria Taipale** (31. heinäkuuta 1893 Helsinki – 2. lokakuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.

Martta Taipaleen vanhemmat olivat rakennusmestari Villehard Taipale ja Josefiina Järnström. Hän kävi Taideteollisen keskuskoulun 1921–1924 ja Wetterhoffin kotiteollisuusopiston 1925. Taipale teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän harjoitti fajanssi- ja posliinimaalausta ja taidekudontaa sekä sisusti julkisia ja yksityisiä tiloja. Kuvakudoksiin erikoistuneella Taipaleella oli oma taidekutomo. Hänen töitään oli esillä Suomessa ja ulkomailla, kuvakudoksia muun muassa Maailmannäyttelyssä San Franciscossa 1939. Palkintoja Taipale sai muun muassa Milanossa 1933, Brysselissä 1935 ja Pariisissa 1937. Hänen töitään hankittiin myös esimerkiksi New Yorkin Museum of Modern Artiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Projekt Runeberg: Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954: Taipale, Martta Maria, sivu 861 *runeberg.org*. Viitattu 21.10.2023.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 13.10.1966, s. 2.
3. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 756. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
**Minna-Mari Kaila** on suomalainen virkamies ja järjestöjohtaja. Kaila nimitettiin vuonna 2021 maa- ja metsätalousministeriön ruokaosaston osastopäälliköksi vuoteen 2026 asti. Kaila on toiminut määräaikaisena osastopäällikkönä vuodesta 2017 lähtien. Koulutukseltaan Kaila on maa- ja metsätaloustieteiden maisteri. Aikaisemmin Kaila on toiminut Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n maatalousjohtajana vuosina 2013–2016 sekä maaseutuyrittäjyyslinjan johtajana vuosina 2011–2013. Kaila toimi vuosina 2008–2010 maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttilan erityisavustajana ja vuosina 2010-2011 Anttilan valtiosihteerinä. Kaila on työskennellyt myös maatalouslomittajana, tutkijana ja ylitarkastajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Minna-Mari Kaila maa- ja metsätalousministeriön ruokaosaston osastopäälliköksi *Maa- ja metsätalousministeriö*.  22.4.2021. Viitattu 5.6.2023.
2. ↑  Minna-Mari Kailan saappaat ovat syvällä Loimaan savessa *Kotiseutulainen*.  23.6.2021. Viitattu 5.6.2023.
3. ↑  Ministerin tiedot: Anttila, Sirkka-Liisa *Valtioneuvosto*.  Arkistoitu 5.6.2023. Viitattu 5.6.2023.
4. ↑  Maa- ja metsätalousministeriön ruokaosaston osastopäällikkö Minna-Mari Kaila: "Saappaat ovat vieläkin syvällä saviseudun savessa." *Kurkijokelainen*. Viitattu 5.6.2023.
**Erika Sirola** (s. 1998)*lähde?* on kanadalais-suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on kirjoittanut ja esiintynyt kansainvälisesti muun muassa Robin Schultzin ja Kaskaden kappaleilla. Hän asuu Espoossa ja hänen äitinsä on kanadalainen ja isä suomalainen. Sirola puhuu suomen lisäksi englantia, ranskaa ja ruotsia.

Ura
---

Sirolan ura musiikin parissa alkoi varsinaisesti 13-vuotiaana, kun hän meni yläasteen taksvärkkipäiväksi Kaiku Entertainmentiin ja esitti tuottaja Jurek Reunamäelle oman kappaleensa, jonka oli muutama päivä aiemmin säveltänyt ja sanoittanut. Noin viikkoa myöhemmin hän allekirjoitti levytyssopimuksen ja aloitti pitkän kehittymisprosessin tehden yhteistyötä muun muassa Teemu Brunilan kanssa.

Kansainvälisen IB-lukion aikana Erikan musiikkiura jäi tauolle, kunnes 18-vuotiaana hän sai muun muassa Rihannaa ja Jay Z:tä edustavalta lakimieheltä Edward Shapirolta Instagram-viestin. Viestissä Shapiro kertoi kuulleensa tämän äänen "Speechless"-kappaleen demossa. Keskusteltuaan pitkään Shapiron kanssa Erika lensi ylioppilaskirjoitustensa jälkeen Los Angelesiin keskustelemaan musiikintuotannosta.

Kesällä 2017 Sirola lensi Los Angelesiin amerikkalaisen DJ:n Kaskaden pyynnöstä. Kaskade oli pyytänyt Sirolan kirjoittamaan tälle musiikkia. Lopputuloksena oli Kaskaden 2017 joululevyn kaksi kappaletta, "Deck The Halls" ja "Holy Night".

Erika on valmistellut omaa albumiaan Euroopassa ja Yhdysvalloissa.*lähde?*

Julkaisut
---------

* Robin Schulz feat. Erika Sirola - Speechless (2018)
* DIMA feat. Erika Sirola – Sleep (2018)
* Kaskade – Deck the Halls (feat. Erika Sirola) (2017)
* Kaskade – Holy Night (feat. Erika Sirola) (2017)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Haavisto, Markku: Erika Sirolan elämä muuttui yhdellä Instagram-viestillä – Nyt pop-lahjakkuus työstää musiikkiaan Los Angelesissa huipputuottajien parissa *Yle Uutiset*.  17.11.2017. Viitattu 12.12.2018.
2. ↑  Espoolainen koulukiusattu Erika, 20, toteutti unelmansa - laulaa supertähti Robin Schulzin kappaleella: "Voin oikeastaan kiittää kiusaajiani" *Iltalehti*.  14.11.2018. Viitattu 12.12.2018.
3. ↑  Söderholm, Michaela: Espoolainen Erika, 20, pääsi laulamaan maailmantähden kappaleelle – tältä se kuulostaa *Ilta-Sanomat*.  16.11.2018. Viitattu 12.12.2018.
4. ↑  Espoosta ponnistava poplupaus Erika laulaa Kaskaden joululevyllä *Kaiku Entertainment*.  20.11.2017. Viitattu 10.8.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Tauno Veikko Väyrynen** (12. huhtikuuta 1911 Helsinki – 20. tammikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen leipomoalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Väyrysen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Pekka Väyrynen ja Hilda Maria Lindroos ja puoliso vuodesta 1935 Irja Vellamo Kangasniemi. Väyrynen kävi viisi luokkaa Helsingin Suomalaista normaalilyseota 1922–1929 ja Suomen Liikemiesten Kauppaoppilaitoksen 1931 ja oli leipurin- ja kondiittorin opissa 1934–1936. Opintomatkoja hän teki sekä Eurooppaan että Yhdysvaltoihin. Väyrynen oli Oy Primula Ab:n apulaisjohtaja 1937–1940, toimitusjohtaja 1940–1974, johtokunnan jäsen vuodesta 1937 ja johtokunnan puheenjohtaja 1940–1978. Hänellä oli lisäksi lukuisia luottamustehtäviä, mukaan lukien Suomen Leipuriliiton johtokunnan pitkäaikainen puheenjohtajuus. Sotilasarvoltaan Väyrynen oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1962.

Julkaisuja
----------

* *Oy Primula Ab 50 vuotta: 1.10.1958*, 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tauno Väyrynen *Biografiasampo*. Viitattu 30.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 1004. Viitattu 30.9.2022.
**Dzalisi** (georg. ძალისი) on historiallinen kylä Georgiassa, Mukhranin laaksossa 50 kilometriä Tbilisistä ja 20 kilometriä Mtskhetasta luoteeseen.

Ptolemaios (noin 85–165) käyttää paikkakunnasta nimeä *Zalissa* (kreik. Ζάλισσα) ja mainitsee sen olevan yksi Kaukasian Iberian, muinaisen georgialaisen kuningaskunnan, merkittävimmistä kaupungeista (*Geografia*, § 10, 3). Arkeologisissa kaivauksissa paikalta on löytynyt neljän palatsin ja hypokaustisen kylvyn jäänteet, akropolis, uima-allas, hallinnollinen alue, parakkeja sotilaille, vesijohtojärjestelmä ja hautausmaa. Yksi huviloista tunnetaan lattiamosaiikistaan, joka kuuluu yhdessä Pitsundan mosaiikkien kanssa Kaukasian selvästi vanhimpiin. Mosaiikin tyyli on noin vuodelta 300. Sen keskiosa kuvaa Ariadnea ja Dionysosta juhla-aterialla.

Katso myös
----------

* Armazi

Lähteet
-------

* Manana Dzumberovna Odiseli, ed. Renate Pillinger ja Barbara Zimmermann: *Spätanike und frühchristliche Mosaike in Georgien*. Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 1995. ISBN 3700121873.
* D. Kacharava: Archaeology in Georgia 1980-1990 (Post-Prehistoric to Pre-Mediaeval).  *Archaeological Reports*, 1990–1991, nro 37, s. 79–86.
**Rebecca Harms** (s. 7. joulukuuta 1956 Uelzen, Länsi-Saksa) on saksalainen vihreiden poliitikko ja europarlamentaarikko. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004-2019.

Tausta
------

Harms on koulutukseltaan ylioppilas (1975) ja puutarhuri (1979).

Poliittinen ura
---------------

Hän työskenteli europarlamentaarikko Undine von Blottnitzin avustajana vuosina 1984–1988. Harms oli vihreiden edustajana Ala-Saksin maapäivillä 1994–2004 ja maapäiväryhmän puheenjohtaja 1998–2004. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hän oli Saksan vihreiden pääehdokas. Hänet valittiin uudelleen vuoden 2009 ja 2014 europarlamenttivaaleissa.

Euroopan parlamentissa Harms edusti Saksan vihreitä (Bündnis 90/Die Grünen). Vuodesta 2009 hän on toiminut Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän yhteispuheenjohtajana, vuosina 2009–2014 yhdessä Daniel Cohn-Bendit'n ja vuodesta 2014 Philippe Lambertsin kanssa. Harmsin luottamustehtäviä europarlamentissa ovat olleet muun muassa ilmastonmuutosta käsitelleen väliaikaisen valiokunnan varapuheenjohtajuus (2007–2009) sekä teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsenyys (2004–2009).

Harms on tehnyt myös useita dokumenttielokuvia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rebecca Harms *Euroopan parlamentti*. Viitattu 7.12.2013.
2. 1 2 3 4  Rebecca Harms – Ansioluettelo *Euroopan parlamentti*. Viitattu 7.12.2013.
3. ↑  Co-presidents The Greens/European Free Alliance.  Arkistoitu 23.5.2013. Viitattu 23.9.2013. (englanniksi)
4. ↑  Rebecca Harms – Toiminta eri vaalikausina *Euroopan parlamentti*. Viitattu 7.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rebecca Harms** Wikimedia Commonsissa

* Rebecca Harmsin verkkosivut (saksaksi)
* Rebecca Harms Euroopan parlamentin sivuilla
* Rebecca Harms Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |

 |