recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Metapioi** (m.kreik. Μετάπιοι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.

Kaupungin nimeä ei tunneta sellaisenaan antiikin lähteistä. Sen sijaan tunnetaan vain kaupungin kansalaisista eräässä piirtokirjoituksessa käytetty etnonyymi *Metapios* (Μετάπιος), jonka monikko *Metapioi* on. Mainittu piirtokirjoitus on 50-vuotinen ystävyyssopimus Anaitoin kaupungin kanssa. Tällaisen sopimuksen olemassaolo on ainoa peruste sille, että kaupunki on luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon.

Mykeneläisaikaisista lineaari-B-kirjoituksista tunnetaan nimi *Me-ta-pa*, jonka on ehdotettu viittaavan samaan paikkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "260. (Metapioi)", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Burford-luokan 70-tykkisestä linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Burford** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1757 vesillelaskettu Burford-luokan 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Burford-luokka*
Alus tilattiin 15. tammikuuta 1754 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1757 ja valmistui 15. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 38 118 puntaa 8 shillinkiä sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1757 päällikkönään James Young.

Alus myytiin 31. maaliskuuta 1785 Woolwichissa 1 320 punnalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2007 s. 57

*Burford*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Burford* – *HMS Dorsetshire* – *HMS Boyne* |
| Edeltäjä: *HMS Culloden* – Seuraaja: Dublin-luokka |
**Hotelli Hansa** oli Helsingissä Mannerheimintie 5:ssä Uudessa ylioppilastalossa vuosina 1924–1968 toiminut hotelli ja ravintola. Ravintola oli loppuaikoinaan kirjailijoiden ja muun kulttuuriväen suosiossa. Pentti Saarikoski oli sen paras mainosmies, toinen tunnettu asiakaskirjailija oli Hannu Salama. Tunnettujen kanta-asiakkaiden ydinjoukkoa oli kymmenkunta.

Hotelli Hansa avattiin Uuden ylioppilastalon Mannerheimintien puoleiseen siipeen tammikuussa 1925, kun rakennusta oli korotettu kahdella kerroksella. Sitä ennen liikesiiven ylimmissä kerroksissa olivat toimineet Hugo Öhmanin omistamat Ylioppilaskoti ja Lähetyshotelli. Hotelli Hansaa isännöi alkujaan leskirouva Elin Ståhle, myöhemmin insinööri Ragnar Cabell, vuodesta 1955 johtaja Runar Nyholm ja viimeisessä vaiheessa hänen leskensä Helvi Nyholm. Hotellin kaksi ylintä kerrosta jouduttiin 1940-luvun lopulla luovuttamaan ylioppilasjärjestöjen käyttöön. Vuonna 1965 Hansan tiloihin alettiin suunnitella Ylioppilastuki ry:n omaa hotellia, ja päätös tilojen haltuunotosta tehtiin keväällä 1967. Omistaja Nyholm kieltäytyi sulkemasta ravintolaa vuokrasopimuksen päätyttyä vuoden 1968 alussa. Monet tunnetut kulttuurivaikuttajat ja varsinkin pääkaupungin vasemmistolehdet ottivat kantaa Hansan puolesta ja arvostelivat ylioppilaskuntaa. Hannu Salama, Pentti ja Tuula Saarikoski, Jorma Ojaharju, Lassi Sinkkonen ja Mikko Niskanen allekirjoittivat Hansaa puolustaneen julkilausuman, joka julkaistiin *Suomen Sosialidemokraatissa*. Hansa häädettiin lopulta tiloistaan maaliskuussa 1968, mistä syntyi suuri mediatapahtuma. Koska hotelli-ravintola ei suostunut lähtemään vapaaehtoisesti, sen irtaimisto jouduttiin kantamaan ulos. Häätöä käsiteltiin myöhemmin useassa oikeusasteessa, mutta ylioppilaskunta voitti jutun.

Hansan tilalle perustettiin Hotelli Borealis, joka jouduttiin kannattamattomana lopettamaan jo vuonna 1973. Vuonna 1979 puretun Uuden ylioppilastalon pihasiiven paikalle rakennettiin 1981 Hansatalona tunnettu liikerakennus.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kirjastokaista, Hansa
2. ↑  Veteraaniradikaali, Ylioppilaslehti
3. 1 2  Jouni Yrjänä: Liikeyritys – Ylioppilaskunta kiinteistöyrittäjänä, s. 183, 196, 219–221 teoksessa *Uusi ylioppilastalo – 100 vuotta Helsingin sydämessä* (toim. Jari Eerola). Gaudeamus, Helsinki 2010.
4. ↑  Yrjänä 2010, s. 224–225, 234.
**Metamodernismi** on taiteen suuntaus, joka on etsiytynyt myös liike-elämän analysointiin.

Vuonna 2010 julkaistussa esseessään *Notes on Metamodernism* kulttuuriteoreetikot Timotheus Vermeulen ja Robin van den Akker määrittelevät metamodernin "värähtelyksi modernistisen innostuneen sitoutuneisuuden sekä postmodernin ironisen irtonaisuuden välillä, värähtelyksi toivon ja melankolian, naiiviuden ja tietämisen, empatian ja apatian, yhtenäisyyden ja moninaisuuden, totaalisuuden ja fragmentoituneisuuden sekä puhtauden ja epäselvyyden välillä. He huomauttavat, ettei värähtely ole tasaista, vaan ennemminkin heiluriliikkeen kaltaista, jossa innostus muuttuu fanatismiksi, fanatismi ironiaksi, ironia apatiaksi ja apatia taas innostukseksi. Metamoderni haluaa tietoisesti olla irti ajasta ja paikasta ja viitata moniin aikoihin ja paikkoihin samanaikaisesti: tavoitella alati pakenevaa horisonttia".

Taidepiirit innostuivat van den Akkerin ja Vermeulenin ajatuksista. Läpimurto koettiin marraskuussa 2011, kun New Yorkin Museum of Arts and Design (MAD) toi avajaisiin van den Akkerin ja Vermeulenin näkemykseen pohjautuvan näyttelyn No More Modern: Notes on Metamodernism. Mukana oli töitä muun muassa Guido van der Werveltä, Mariechen Danzilta ja Pilvi Takalalta.

Suomessa metamodernismi on terminä vielä ottamassa ensiaskeleitaan. Silti se on jo ehditty kääntää uusviattomuudeksi tai -vilpittömyydeksi. Poliittinen blogisti Lilja Tamminen julkaisi alkuvuodesta 2017 suomenkielisen metamodernismia esittelevän artikkelin, jossa hän tulkitsee käsitettä yhteiskunnallisesta näkökulmasta. 

Runoilija Satu Erra mainitsee metamodernismin käsitellessään Käärijän Suomen euroviisukappaletta Cha cha cha. Hän viittaa kirjallisuudentutkija Anna Hellen analyysiin Eino Santasen runoudesta. Erran mukaan Helle tähdentää metamodernismissa huojuntaa vilpittömyyden ja ironian sekä toisaalta autenttisuuden ja keinotekoisuuden paljastamisen välillä. Tätä huojuntaa ilmentää Cha cha cha, jossa ironian uhri on mies tai kuka tahansa ihminen, joka vapautuakseen juo kaksin käsin. Hän toteaa kuitenkin, että taustalla on nähtävissä yhteiskunnallisia kysymyksiä työelämän paineista ja miehelle kohdistetuista odotuksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomalaistaiteilija pyrkii filmitähden kanssa vilpittömyyteen (maksullinen) *Kauppalehti Optio*.  10.3.2016. Viitattu 21.4.2017.
2. ↑  Kuvataideviikot - uusi nykyisyys | new present (Archive.org) *mantankuvataideviikot.fi*. Kuvataideviikot.  Arkistoitu 22.4.2017. Viitattu 21.4.2017.
3. ↑  Lilja Tamminen: On aika herätä uuteen vuosisataan *liljat.fi*.  5.1.2017. Viitattu 2017-4-29.
4. ↑  Satu Erra, Cha cha chan miehessä on kaksi puolta. Helsingin Sanomat 9.5.2023 s. B 3
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Ramillies-luokan kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Invincible** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1765 vesillelaskettu Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Ramillies-luokka*
Alus tilattiin 4. marraskuuta 1761 John & William Wellsiltä Deptfordista, missä köli laskettiin joulukuussa. Se laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1765 ja siirrettiin Sheernessiin 6. huhtikuuta. Alus valmistui Chathamissa helmikuussa 1777, jolloin valmistuskustannukset olivat 26 675 puntaa 18 shillinkiä ja kahdeksan pennyä. Kokonaiskustannukset nousivat 30 879 puntaan 19 shillinkiin ja kahteen pennyyn, minkä lisäksi varustaminen maksoi 11 743 puntaa ja seitsemän shillinkiä.

Palvelus
--------

Alus haaksirikkoutui 1801.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 69

*Ramillies*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1. ryhmä | *HMS Ramillies* - *HMS Monarch* - *HMS Magnificent* - *HMS Marlborough* |
| 2. ryhmä | *HMS Terrible* - *HMS Russell* - *HMS Invincible* - *HMS Robust* - *HMS Prince of Wales* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Canada-luokka – Seuraaja: Suffolk-luokka |
Börje Strand Suomen Kuvalehden kannessa elokuussa 1959.
**Börje Kalevi Strand** (23. syyskuuta 1935 Helsinki – 30. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edusti urallaan Hyvinkään Tahkoa, Töölön Vesaa ja Lauttasaaren Pyrintöä.

Strand voitti Suomen mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1959 ja 1960 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1958, 1960, 1961 ja 1962. Lisäksi hän saavutti 100 metrillä hopeaa vuonna 1962 sekä pronssia 1957 ja 200 metrillä hopeaa vuonna 1959 ja pronssia vuosina 1957 ja 1963. Vuonna 1959 Strand sivusi 100 metrillä Voitto Hellstenin Suomen-ennätysaikaa 10,60. Kesällä 1962 hän juoksi 200 metriä aikaan 21,40 jääden vain kymmenyksen Hellstenin ennätyksestä.

Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Strand oli vuonna 1961 pronssilla 200 metrillä ajalla 21,6. Hän edusti Suomea 4 × 400 metrin viestijuoksussa Rooman olympialaisissa 1960 sekä vuosien 1958 ja 1962 EM-kisoissa. Hän kilpaili myös 33 maaottelussa.

Strand toimi Suomen puolustusvoimain Urheilujoukkojen pikajuoksuvalmentajana vuosina 1964–1965 sekä Suomen Urheiluliiton pikajuoksun lajivalmentajana vuosina 1965–1969. Hänen isänsä Herman Strand oli Suomen mestari painonnoston höyhensarjassa.

Saavutukset
-----------

* 100 metrin juoksu
	+ SM-kultaa 1959 (aika 10,6) ja 1960 (11,0)
	+ SM-hopeaa 1962
	+ SM-pronssia 1957
* 200 metrin juoksu
	+ SM-kultaa 1958, 1960 (21,6), 1961 (21,7) ja 1962 (21,8)
	+ SM-hopeaa 1959 (21,7)
	+ SM-pronssia 1957 ja 1963

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 316. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Börje Strand Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* gbrathletics

### Viitteet

1. 1 2 3  Järvinen, Lauri: Pauli Ny ja Börje Strand, Lauttasaaren Pyrintö Keuruun Kisailijat. Viitattu 4.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Metameria** on ilmiö, jossa kaksi spektriltään toisistaan poikkeavaa väriärsykettä havaitaan samanvärisinä. Silmään saapuva valo vastaanotetaan kolmen erilaisen tappisolutyypin avulla, jolloin valon aallonpituusjakauma pelkistyy kolmiväriseksi signaaliksi. Aallonpituusjakaumaltaan erilaisia ärsykkeitä, jotka kuitenkin synnyttävät saman kolmivärisignaalin, kutsutaan toistensa metameereiksi. Metameria on kolmikanavaisen värinäön keskeinen ominaisuus, joka esimerkiksi mahdollistaa värien toistamisen tietokoneen näytöllä vain kolmea RGB-valoa käyttäen.

Yllä kuvattua perustavanlaatuista metamerian lajia voidaan myös kutsua *valometameriaksi*  erotuksena muista metamerian lajeista, jotka pohjautuvat siihen. Nämä ovat *objektimetameria* sekä *havainnoijametameria*. Objektimetameriassa kaksi värinäytettä ovat samanvärisiä yhdessä valaistuksessa, mutta toisessa valaistuksessa niiden värit poikkeavat toisistaan. Haitallista objektimetameriaa esiintyy erityisesti valaistuksessa, jonka värintoistoindeksi on alhainen. Havainnoijametameriassa sen sijaan kaksi aallonpituusjakaumaa ovat metameerejä yhdelle havainnoijalle, mutta eivät toiselle havainnoijalle, joka näkee ne erivärisinä. Havainnojametamerian syynä on havainnoijien näköjärjestelmien yksilölliset poikkeamat, erityisesti värisokeus. Myös hämäränäössä tapahtuva värien katoaminen lasketaan havainnojametameriaksi.

Arkipäivän tilanteista useille on metameria tullut tutuksi esimerkiksi vaateostoksilla. Jotkin kaksi vaatekappaletta voivat kaupan sisävalaistuksessa näyttää molemmat esimerkiksi mustalta, mutta ulkona päivänvalossa vaatekappaleet ovatkin selvästi eriväriset. 

Metameria *ilmenee useimmiten tummilla ja vaaleilla sävyillä*. Erityisesti teollisuudessa tulisi välttää pelkästään ihmisen, tietyissä valaistusolosuhteissa tekemään sävymääritelmään. Virheellisen sävymielipiteen ja metamerian välttäminen voi osoittautua esimerkiksi teollisessa tuotannossa erittäin arvokkaaksi. Metameraongelman todennäköisyyden vähentämiseksi arvio kannattaa tehdä useamman henkilön toimesta erilaisissa valaistusolosuhteissa. Yksi mahdollisuus on myös käyttää esimerkiksi metameriamittauksella varustettua värimittaria. Mittarilla pystyy tutkimaan, onko jokin väripari metameerinen. Se ei kuitenkaan vielä kerro, mitkä erilaisen väritiheyden omaavat kappaleet kukin ihminen näkee samanvärisinä esimerkiksi päivänvalossa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Fred W. Billmeyer, Max Saltzman: *Billmeyer and Saltzman's principles of color technology*. Hoboken, NJ: Wiley, 2019. ISBN 978-1-119-36668-3.
2. ↑  MacEvoy, Bruce: The geometry of color perception *handprint*.  8.1.2015. Viitattu 24.2.2023.
CONTOUR-luotaimen laukaisuvalmisteluja
**CONTOUR** (COmet Nucleus TOUR) oli NASAn komeettaluotain, joka laukaistiin 3. heinäkuuta 2002 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta. Se tuhoutui pian tämän jälkeen avaruudessa.

Se kehitettiin NASAn Discovery-ohjelmassa. Sen tarkoitus oli tutkia ohilentojen avulla kahta komeettaa, jotka olisivat olleet 2P/Encke ja 73P/Schwassmann-Wachmann. Kolmas kohde oli d'Arrest-komeetta.

Sen oma apogee-moottori Star 30BP (massa 377 kg) räjähti, kun se käynnistettiin 15. elokuuta 2002. 

Luotaimen massa oli laukaisun hetkellä 775 kg, josta 70 kg oli hydratsiinia. Sen mittalaitteet olivat:

* Contour Remote Imager/Spectrograph (CRISP)
* Contour Aft Imager (CAI)
* Dust Analyzer (CIDA). Ilmatieteen laitos osallistui tämän pölyanalysaattorin totettamiseen.
* Neutral Gas Ion Mass Spectrometer (NGIMS).

Lähteet
-------

* Theron, Bradley, Jr. et al.: *Comet Nucleus Tour CONTOUR Mishap Investigation Board Report*. NASA, 31.5.2003. Raportin verkkoversio (PDF) (viitattu 11.7.2015). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Theron, Bradley Jr. et al. 2003: s. 1–5
2. ↑  Photo details (no. KSC-02PD-1034)Arkistoitu kopio *mediaarchive.ksc.nasa.gov*.  19.6.2002. NASA.  Arkistoitu 16.7.2015. Viitattu 14.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **COmet Nucleus TOUR** Wikimedia Commonsissa
Bösendorfer-flyygeli.
Ignaz Bösendorfer.
**Bösendorfer** on itävaltalainen, Wienissä sijaitseva pianotehdas, viralliselta nimeltään *L. Bösendorfer Klavierfabrik GmbH*, jonka on vuodesta 2008 omistanut japanilainen soitinvalmistaja Yamaha. Sen perusti Ignaz Bösendorfer (1794–1859) vuonna 1828, minkä jälkeen sen johto siirtyi hänen pojalleen Ludwigille (1835–1919). 1900-luvun alkuvuosikymmeninä tehtaan omisti Carl Hutterstrasser (1863–1942).

Bösendorferin valmistamat konserttiflyygelit ovat kolmas vaihtoehto arvostetuimmalle merkille Steinwaylle ja suosituimmalle merkille Yamaha, ja Bösendorferin soinnin sanotaan sopivan erityisen hyvin romantiikan ajan musiikkiin.  Vuodesta 2008 japanilainen Yamaha on omistanut Bösendorferin pianotehtaan kokonaan.

Bösendorferin lippulaivatuote on vuonna 1900 Ferruccio Busonin toiveesta valmistettu Imperial-flyygeli, jonka ääniala käsittää kahdeksan oktaavia.

Steinway & Sons yrittää saada mahdollisimman monet maailman konserttipianisteista omaan talliinsa erilaisin sponsorisopimuksin ja suorastaan estämällä heitä soittamasta muita merkkejä, etenkin Bösendorferia. Soolokonserteissaan molemmilla flyygeleillä vuorotellen soittanut Andras Schiff pitää Steinwayn taktiikkaa samana kuin automaailmassa pyrittäisiin saamaan kaikki ajamaan Mercedes-Benziä.

Lähteet
-------

1. ↑  Bösendorfer (Arkistoitu – Internet Archive), Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, The Gale Group 2001. Vaatii HighBeam-tilauksen. Viitattu 9.12.2015.
2. ↑  Marin, Risto-Matti: Kilpailijat valitsevat kolmesta soittimesta kilpailuinstrumenttinsa, Yle Vintti 2007. Viitattu 12.10.2015.
3. ↑  Korpinen, Pertti: Pianon äänittäminen, Äänipää-sivusto, Tampereen ammattikorkeakoulu 2005. Viitattu 12.10.2015.
4. ↑  Yamaha purchases all shares of Bösendorfer, Yamaha 21.12.2007. Viitattu 12.10.2015.
5. ↑  History & Specifications of the Bösendorfer Imperial 290 Piano, The Bösendorfer Imperial Model 290 Piano -sivusto. Viitattu 12.10.2015.
6. ↑  Bargreen, Melinda: Incredible Instruments: Some find Bsendorfer pianos grand indeed, The Seattle Times 24.3.2002. Viitattu 12.10.2015.
7. ↑  Wise, Michael: Piano Versus Piano, The New York Times 9.5.2004. Viitattu 12.10.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kosketinsoittimet |
| --- |
|  |
| Erilaiset Kosketinsoittimet | 
* Cembalo
* Klavikordi
* Ondes Martenot
* Piano (Flyygeli, Sähköpiano, Digitaalipiano, Taffeli, Disklavier)
* Syntetisaattori
* Urku
* (Urku)harmoni

 |
|  |
| Valmistajia ja tuotemerkkejä | 
* Bösendorfer
* Casio
* Fazioli
* Hammond
* Hellas
* Kawai
* Korg
* Rhodes
* Roland
* Steinway & Sons
* Wurlitzer
* Yamaha

 |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Hotel Lilla Roberts** on Helsingin Kaartinkaupungissa sijaitseva hotelli. Vuonna 2015 avatussa hotellissa on 130 huonetta, kaksi kokoustilaa, baari Lilla e. ja ravintola Krog Roba.

Lilla Roberts sijaitsee Kasarmitorin kulmassa Selim A. Lindqvistin suunnittelemassa ja vuonna 1909 rakennetussa talossa, joka rakennettiin alun perin Kasarmitorin sähköasemaksi, sekä Pienen Roobertinkadun puolelle vuonna 1931 valmistuneessa Gunnar Taucherin suunnittelemassa viereisessä rakennuksessa, joka oli alkuaan Helsingin teknillisten laitosten hallintorakennus. Vuosina 1974–2012 molempia rakennuksia käytti Helsingin poliisilaitos ja niissä toimi keskustan poliisipiiri sekä yksi Helsingin poliisiasemista. Kun poliisilaitos vuonna 2012 siirsi toimintonsa täältä Pasilan poliisitaloon, Royal Ravintolat osti kiinteistön Helsingin Energialta 10,8 miljoonalla eurolla ja myi kiinteistön eteenpäin Kämp Groupille. Jaakko Puron suunnittelema Lilla Roberts avattiin 12. elokuuta 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
**HMS Burghead Bay** (viirinumero K622) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston syyskuussa 1945 palvelukseen otettu Bay-luokan fregatti. Alus poistettiin palveluksesta 1958 ja se myytiin 1959 Portugalille, joka nimesi aluksen *NRP Álvares Cabraliksi*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Bay-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin alun perin Aberdeenista Hall Russellilta Loch-luokan fregattina nimellä *HMS Loch Harport*. Sen tilaus kuitenkin peruutettiin joulukuussa 1943 ja se siirrettiin Bay-luokkaan Bristoliin Charles Hill & Sons'lle vuonna 1944 työnumerolla J601. Sen köli laskettiin 21. syyskuuta 1944 telakkanumerolla 301 ja alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1945 kumminaan Amiraliteetin ensimmäisen merilordin A. V. Alexanderin puoliso. Alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 20. syyskuuta.

Palvelus
--------

Alus sijoitettiin palvelukseen oton jälkeen Plymouthin paikallislaivueeseen. Tammikuussa 1952 alus lähti La Platan kautta Falklandille vartioalukseksi, mistä tehtävästä sen vapautti huhtikuussa *HMS Veryan Bay*. Alus lähti Bermudalle liittyäkseen Länsi-Intian laivueeseen, mistä se palasi telakalle Britteinsaarille lokakuussa.

Huhtikuussa 1953 alus palasi palvelukseen. Se osallistui kruunajaisten yhteydessä pidettyyn laivastokatselmukseen ennen paluutaan Bermudalle, mistä se palasi Britteinsaarille kesäkuussa 1954. Alukselle asennettiin uudet tutkat ja UHF-radiot, minkä jälkeen se palasi joulukuussa Länsi-Intian laivueeseen. Alus siirtyi Falklandille vartioalukseksi helmikuussa 1955, mistä se palasi Bermudalle kesäkuussa palaten Britteinsaarille marraskuussa.

Alus oli Devonportin telakalla tammikuusta 1956 maaliskuuhun 1957. Alus palasi palvelukseen 24. toukokuuta liitettynä 7. fregattilaivueeseen Etelä-Atlantin asemalle ja se aloitti elokuussa matkansa Simon's Towniin. Alus vieraili Brasiliassa ja Argentiinassa sekä osallistui laivueen harjoituksiin Etelä-Atlantilla. Alkuvuodesta 1958 alus vieraili Itä-Afrikassa ja toukokuussa se lähti Falklandille vartiolaivaksi. Kesäkuussa alus aloitti paluumatkan Britteinsaarille vieraillen Etelä-Amerikan länsirannikon satamissa Chilessä ja Perussa ennen paluutaan Atlantille Panaman kanavan läpäistyään. Alus saapui elokuussa Devonportiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus sijoitettiin reserviin ja se asetettiin poistolistalle.

### NRP Álvares Cabral

Portugali osti aluksen toukokuussa 1959 ja liitti sen laivastoonsa nimellä *NRP Álvares Cabral*. Alus palveli ilmatorjuntafregattina, kunnes se poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta 1971. Alus romutettiin.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  naval-history.net
Börje Kuhlbäck vuonna 1967.
**Börje Waldemar Kuhlbäck** (18. tammikuuta 1924 Helsinki – 13. syyskuuta 2012) oli suomalainen lääkäri ja professorin arvonimen saanut munuaissairauksien hoidon kehittäjä.

Kuhlbäckin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Vilhelm Waldemar Kuhlbäck ja Elin Emilia Forsberg ja puoliso vuodesta 1951 vapaaherratar Carola Maria Aminoff, ent. Wrede af Elimä. Kuhlbäck tuli ylioppilaaksi 1941 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957 ja erikoistui sisätauteihin 1961. Hän toimi uransa alkuvaiheessa lääkärinä useissa eri sairaaloissa, mutta myös kouluissa ja yrityksissä ja piti yksityisvastaanottoa. Kuhlbäck kehitti munuaissairauksien hoitoa 1960-luvun alusta alkaen ja muun muassa teki Suomen ensimmäisiä munuaisen siirtoleikkauksia kirurgi Björn Lindströmin kanssa. Dialyysihoitoa hän oli siirtämässä kaikkiin Suomen keskussairaaloihin. Kuhlbäck oli aktiivinen alansa yhdistyksissä ja järjestöissä ja sai toiminnastaan useita tunnustuksia, kuten Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteellisen palkinnon 1986. Hänen itsensä kunniaksi perustettiin Suomen Nefrologiyhdistyksen toimesta Börje Kuhlbäck -palkinto ja toteutettiin Munuaissäätiön mitali. Kuhlbäckille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 303-304. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. 1 2  Kuhlbäck, Börje hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
3. 1 2 3  Munuaissairauksien hoidon pioneeri  29.3.2012. Munuais- ja maksaliitto.  Arkistoitu 27.10.2017. Viitattu 27.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Börje Kuhlbäck (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen nefrologiyhdistys

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Hotel Adlon Berliinissä.
Adlon vuonna 1995.
**Hotel Adlon** on yksi Saksan tunnetuimmista hotelleista. Se sijaitsee Berliinissä, Unter den Lindenin varrella ja Pariser Platzin laidalla lähellä Brandenburgin porttia. Hotelli kuuluu nykyisin Kempinski-hotelliketjuun.

Historia
--------

Ensimmäinen Hotel Adlon rakennettiin vuonna 1907 Karl Friedrich Schinkelin suunnitteleman Palais Redernin paikalle. Hotellin rakennutti Lorenz Adlon, berliiniläinen viinikauppias ja ravintoloitsija. Hotel Adlon oli maailmansotien välisenä aikana Euroopan tunnetuimpia hotelleja. Siellä vieraili lukuisia kuuluisuuksia, kuten Louise Brooks, Charlie Chaplin, Herbert Hoover ja Marlene Dietrich.

Hotelli jatkoi toimintaansa läpi toisen maailmansodan, vaikkakin osa siitä muutettiin sotakenttäsairaalaksi Berliinin taistelun viimeisten päivien aikana. Hotelli selviytyi sodan ilmapommituksista ilman suuria vaurioita. Vuoden 1945 toukokuun 2. päivänä rakennuksen viinikellarista alkunsa saanut tulipalo tuhosi kuitenkin hotellin päärakennuksen täysin.

Sodan jälkeen Saksan demokraattinen tasavalta avasi hotellin jäljelle jääneen siipirakennuksen nimellä Hotel Adlon. Entisen hotellin Itä-Berliinin ja Länsi-Berliinin välille jäänyt, Pariser Platzin laidalla ollut päärakennus tuhottiin muiden aukiota reunustavien rakennusten tavoin.

Vuonna 1964 hotellirakennusta julkisivuineen kunnostettiin ja uudistettiin. Hotelli kuitenkin suljettiin 1970-luvulla ja lopulta purettiin vuonna 1984. Saksan jälleenyhdistyttyä hotellin kiinteistön osti länsisaksalainen investointiyhtiö. Paikalle rakennettiin alkuperäistä hotellirakennusta muistuttava uusi rakennus. Sen avajaiset pidettiin 23. elokuuta vuonna 1997 Saksan liittotasavallan presidentin Roman Herzogin johdolla.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hotel Adlon**.
* Hotel Adlonin viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Börje Hjalmar Larsson** (16. helmikuuta 1910 – 19. tammikuuta 1982) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja laulujen sanoittaja. Hänet tunnetaan eritoten useista 1940-luvun komediaelokuvistaan, joissa näkyy taitava juonenkehittely ja kehittynyt komiikan taju.

Elämä ja ura
------------

Larsson laati ensimmäisen elokuvakäsikirjoituksensa 23-vuotiaana. Tuottelias elokuvamies teki käsikirjoituksia myös elokuviin joita ei itse ohjannut. 1940-luvulla Larsson ohjasi lukuisia musiikkipitoisia komediaelokuvia, ja ne saivat enimmäkseen suopeaa kritiikkiä. Linjasta poikkesi kolmiodraama *Narkos* (1944).

1950-luvulla Larsson ohjasi tummasävyisempiä elokuvia. *Taxi n:o 13* (1954) edusti ohjaajalleen epätyypillistä yhteiskuntarealistista elokuvaa. Vuonna 1957 Larsson palasi komedian pariin elokuvalla *Ken leikkiin ryhtyy...* ja sai hyvät arvostelut. Hänen kolmea Åsa-Nisse-filmatisointiaan on sitä vastoin luonnehdittu taiteelliseksi alamäeksi. Larssonin viimeinen ohjaustyö *Salta gubbar och sextanter* (1965) on komedia.

Börje Larsson avioitui vuonna 1936 kirjailija Linda Larssonin kanssa.

Elokuvat
--------

### Ohjauksia

* Lärarinna på vift (1941)
* En trallande jänta (1942)
* En flicka för mej (1943)
* Örlogsmän (1943)
* Gröna hissen (1944)
* En förtjusande fröken (1945)
* Får jag lov, magistern! (1947)
* Oppåt med Gröna Hissen (1952)
* Taxi 13 (1954)
* Danssalongen (1955)
* Åsa-Nisse på Mallorca (1962)
* Sten Stensson kommer tillbaka (1963)
* Åsa-Nisse och tjocka släkten (1963)
* Åsa-Nisse i popform (1964)
* Salta gubbar och sextanter (1965)

### Käsikirjoituksia

* Rendezvous im Paradies (1936)
* Skeppsbrutne Max (1936)
* Ä' vi gifta? (1936)
* Spöket på Bragehus (1936)
* En flicka kommer till sta'n (1937)
* Kamrater i vapenrocken (1938)
* Än en gång Gösta Ekman (1940)
* Lärarinna på vift (1941)
* Det är min musik (1942)
* En trallande jänta (1942)
* En flicka för mej (1943)
* 13 stolar (1945)
* En förtjusande fröken (1945)
* Hjältar mot sin vilja (1948)
* Kastrullresan (1950)
* Oppåt med Gröna Hissen (1952)
* Danssalongen (1955)
* Sista natten (1956)
* Åsa-Nisse på Mallorca (1962)

### Näyttelijäntyöt

* Håll alla dörrar öppna (1973)
* Luftburen (1973)

Lähteet ja viitteet
-------------------

1. 1 2 3

Aiheesta muualla
----------------

* Filmdelta.se[vanhentunut linkki]
* Filmpunkten.se
* Börje Larsson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Miamoú** (kreik. Μιαμού) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Górtynan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 96 (vuonna 2011).

Miamoún kylä sijaitsee Asteroúsia-vuorilla Mesarán tasangon eteläpuolella noin 64 kilometriä etelälounaaseen Iraklionin kaupungista ja linnuntietä noin neljä kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta eli Libyanmeren rannasta. Kylän nimen selitetään tulevan sanoista *mia* ja *omáda*, "yksi joukko", koska sinne asettui joskus keskiajalla lähiseudun kylien väki joka oli ainoana selvinnyt jostakin epidemiasta. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Kylän läheltä on tehty löytöjä neoliittiselta kaudelta.

Miamoú muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μιαμούς, *Topikí Koinótita Miamoús*), johon kuuluvat varsinaisen Miamoún kylän lisäksi kylät Agía Marína, Dyskós, Krótos, Léntas ja Papadogiánnis. Koko yhdyskunnan väkiluku on 306.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Μιαμού *Lentas Online*. Viitattu 6.9.2021.
3. ↑  Miamou *Crete Home*. Viitattu 6.9.2021.
Micah Jenkins
**Micah Jenkins** (1. joulukuuta 1835 – 6. toukokuuta 1864), oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän kaatui Wildernessin taistelussa. 

Jenkins syntyi Edisto Islandissa Etelä-Carolinassa. Hän valmistui ensimmäisenä luokastaan Etelä-Carolinan sotilasakatemiasta 1854. Hän värväytyi sisällissodan alettua Etelä-Carolinan rykmenttiin ja tuli heidän everstikseen. Hän taisteli David R. Jonesin alaisena ensimmäisessä Bull Runin taistelussa ja ansaitsi kunniaa itselleen Seven Pinesin taistelussa Virginian niemimaalla käydyissä taisteluissa 1862. Häntä pidettiin yhtenä sodan "poika"kenraaleista kun hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 22. heinäkuuta 1862 26-vuoden ikäisenä. Hän haavoittui myöhemmin toisessa Bull Runin taistelussa 1862. Wildernessin taistelussa Jenkins oli ratsastamassa kenraaliluutnantti James Longstreetin kanssa, kun molempiin osui omien joukkojen tulta 6. toukokuuta 1864. Jenkins kuoli päähaavaan muutamia tunteja myöhemmin. Hänet on haudattu Magnolian hautausmaahan Charlestoniin Etelä-Carolinaan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Morgamoja** (inarinsaameksi *Suohpášávži*) on noin seitsemän kilometrin pituinen Lemmenjoen sivujoki, joka saa alkunsa Pellisenlaen juurella sijaitsevalta suoalueelta ja laskee Lemmenjokeen hieman ennen Morgamjärveä. Se tunnetaan Lemmenjoen alueen legendaarisimpana kultajokena, jonka varrelta on kultaa etsitty jo 70 vuoden ajan.

Kultahistoria
-------------

Elokuussa 1945 Inarijoen varrella asuneet veljekset Uula, Veikko ja Niilo Ranttila löysivät Morgamojalta kultaa, jonka jälkeen alkoi Lemmenjoen kultaryntäys. Löytöpaikalla on nykyään muistomerkki. Vuonna 1949 Morgamjoen rannalle rakennettiin kullakaivajien tukikohdaksi niin sanottu Morgamjoen Kultala eli Pellisen kämppä. Paikalla toimi muutaman vuoden ajan muun muassa posti, kauppa ja ravintola. Vuodesta 1975 lähtien Pellisen kämpän tilalla on ollut autio- ja vuokratupa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mattila, Noora: Kultaa!  2013. Raymond. Viitattu 24.9.2015.
2. ↑  Partanen, Seppo J.: Lemmenjoki Kultahippu. Viitattu 24.9.2015.
3. ↑  Morgamojan Kultala, vuokratupa Luontoon. Viitattu 24.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Morgamoja Kansalaisen Karttapaikassa
**Johannes Ojansuu** (s. 1961) on suomalainen filosofi, filosofian opettaja ja kirjailija. Hänen keskeisiin teemoihinsa kuuluvat filosofisen antropologian, filosofisen psykologian sekä uskonnonfilosofian kysymykset. Kirjoissaan hän on käsitellyt muun muassa ihmisen tietoisuutta niin sanottuna raja-suhteena ja sen merkitystä uskonnolliselle suuntautuneisuudelle sekä kysymystä ihmisluonnon arkaaisesta (*arche*) perustasta suhteessa kulttuuriin. Ojansuun tutkimustyö liikkuu filosofisen antropologian ja mielenfilosofian risteyskohdassa. 

Hän on toiminut filosofian opettajana Hämeenlinnassa vuodesta 1993 sekä kouluttajana muun muassa Tampereen yliopistossa ja Kriittisessä Korkeakoulussa.

Ojansuu palkittiin runoistaan 1991 J.H. Erkon palkinnolla sekä aforismeistaan kunniamaininnalla Valtakunnallisessa aforismikilpailussa vuonna 2005. Hämeen taidepalkinnon hän sai 2005. Hän on ollut perustamassa myös Juhani Peltosen kirjallisuusseuraa sekä toiminut Hämeen taidetoimikunnassa kirjallisuuden edustajana vuosina 1997–2003.

Ojansuu on tullut tunnetuksi myös hämeenlinnalaisen kulttuurifoorumin Perjantai-Parlamentin vetäjänä, jossa hänen vieraanaan on ollut lukuisia valtakunnallisia kulttuurivaikuttajia. Lisäksi hän on järjestänyt lapsille suunnattuja filosofisia keskusteluja.

Ojansuun entinen puoliso on entinen Vihreän liiton kansanedustaja Kirsi Ojansuu-Kaunisto, ja heillä on kolme lasta.

Teokset
-------

* *Pyhyys: Rajalla oleva ihminen*. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-28999-X.
* *Lankeemus*. Helsinki: WSOY, 2008. ISBN 978-951-0-34262-6.
* *Katoavaisuuden aineisto*. Helsinki: Into, 2014. ISBN 978-952-264-285-1.

Lähteet
-------

1. ↑  Aforismin voi heittää vaikka työpaikkakokouksissa *Yle Uutiset*. Viitattu 23.7.2017.
2. ↑  Pikkukapakan keskusteluilloissa vaikuttava vieraslista: Sauli Niinistökin jätti terveisensä baarifilosofien vieraskirjaan *Yle Uutiset*. Viitattu 23.7.2017.
3. ↑  IS: Vihreiden Kirsi Ojansuulla suhde keskustan varapuheenjohtajan kanssa *Yle Uutiset*. Viitattu 23.7.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
| *Serial Experiments Lain* |
| --- |
|  |
| **Genre** | Kyberpunk, Psykologinen Trilleri |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Ryutaro Nakamura |
| **Studio** | Pioneer LDC |
| **Lähetyskanavat** | TV Tokyo |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | Heinäkuun 6. 1998 – Syyskuun 28. 1998 |
| **Jaksojen määrä** | 13
 |

***Serial Experiments Lain*** on Ryutaro Nakamuran ohjaama animesarja, jonka alkuperäisen hahmosuunnittelun on tehnyt Yoshitoshi ABe, käsikirjoittanut Chiaki J. Konaka. Se oli esityksessä TV Tokyolla heinäkuusta syyskuuhun 1998. Pioneer LDC julkaisi samannimisen PlayStation-pelin marraskuussa 1998.

Sarja keskittyy Lain Iwakura-nimisen teini-ikäisen tytön ympärille. Japanilaisella esikaupunkialueella yhdessä isosiskonsa Mikan, etäisen äitinsä ja tietokonehullun isänsä kanssa elävä Lain tutustuu Wirediin, Internetin kaltaiseen kommunikaatioverkostoon. Samassa koulussa Lainin kanssa opiskelevat tytöt alkavat saada sähköpostia Chisa Yomodalta, rinnakkaisluokalla opiskelleelta tytöltä, joka teki itsemurhan. Kun Lainkin saa viestin Wiredin kautta, Chisa kertoo hänelle chat-keskustelussa ettei hän ole kuollut, hän on vain "jättänyt ruumiinsa" ja löytänyt Jumalan Wiredistä. Siitä lähtien Lain saa tehtäväkseen upota yhä syvemmälle verkostoon ja omiin ajatuksiinsa.

Future Film on julkaissut sarjan Suomessa kolmen DVD:n julkaisuna. PlayStation-peliä ei ole koskaan julkaistu Japanin ulkopuolella. Pelillä ei ole teemaa sekä päähenkilöä lukuun ottamatta juuri mitään yhteistä sarjan kanssa.

Sarjassa on havaittavissa vaikutteita filosofian, tietokonehistorian, kyberpunk-kirjallisuuden ja salaliittoteorian tyyppisistä aiheista, ja se on huomioitu useilla tutkimuksellisilla artikkeleilla. Länsimaalaiset arvostelijat ovat kuvailleet sarjaa usein "oudoksi" ja epätyypilliseksi ja se on yleisesti saanut positiivisen vastaanoton. Sarjaa on pidetty yhtenä genrensä merkittävimmistä animesarjoista. Tuottaja Yasuyuki Ueda on kertonut pettyneensä olettaessaan, että japanilaiset ja länsimaalaiset arvostelijat tulkitsisivat sarjaa eri tavoin, mutta eri maissa sarja saikin samankaltaisia arvosteluja.

Lähteet
-------

1. ↑  serial experiments lain Playstation Game (englanniksi)
**Christine Lambrecht** (s. 19. kesäkuuta 1965 Mannheim, Länsi-Saksa) on saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Saksan puolustusministerinä joulukuusta 2021 tammikuuhun 2023. Puolustusministeri on rauhan aikana Saksan puolustusvoimien ylipäällikkö.

Lambrecht toimi Merkelin IV hallituksessa perheministerinä sekä oikeus- ja kuluttaja-asioista vastaavana ministerinä. Kansanedustajana Lambrecht oli vuosina 1998–2021.

Lambrecht on koulutukseltaan juristi. Hän on opiskellut Mannheimin yliopistossa ja Mainzin yliopistossa.

Lambrecht erosi Olaf Scholzin hallituksen puolustusministerin tehtävistä tammikuussa 2023. Taustalla olivat epäilyt ministerin kyvystä hoitaa Saksan armeijan uudistuksia ja maan aselahjoituksia Ukrainaan Venäjän sotiessa Ukrainassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Christine Lambrecht Saksan liittohallitus.  Arkistoitu 5.1.2023. Viitattu 16.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Kuukkanen, Tatu: Saksan puolustusministeri erosi *Yle Uutiset*.  16.1.2023. Viitattu 16.1.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Petäjärvi** on vajaan neliökilometrin laajuinen järvi Kirkkonummen luoteisosassa lähellä Siuntion ja Vihdin rajaa. Petäjärven itäisiä naapurijärviä ovat Hepari ja Tampaja, joka kuuluu Mankinjoen vesistöön. Petäjärven etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kolmetoista kilometriä pohjoiseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 32 kilometriä länsiluoteeseen. Kirkkonummen pohjoisin taajama, Veikkola, sijaitsee viitisen kilometriä Petäjärveltä koilliseen.

Petäjärvi on rannoiltaan mutkitteleva. Etelään työntyvä niemi jakaa järven läntiseen ja itäiseen selkään. Läntisen selän keskellä on pienehkö saari nimeltään Rajasaari. Petäjärvi on runsasravinteinen, matala ja savisamea. Sen ympäristössä on runsaasti peltoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 1.10.2019.
2. 1 2 3  Petäjärvi *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 1.10.2019.
3. 1 2  Petäjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry / Västra Nylands vatten och miljö rf.  Arkistoitu 27.9.2019. Viitattu 8.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkkonummen sanomat: Kirkkonummen uimarannat: Hoitokalastus pelastaa rehevöityneen vesistön (21.10.2016)
*Tämä artikkeli kuvaa Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjää. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**Hr. Ms. Witte de With** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Admiralen-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Admiralen-luokka*
Alus tilattiin Fijenoordilta Rotterdamista ja sen köli laskettiin 28. toukokuuta 1927. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1928 ja se otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 1930.

Palvelus
--------

Alus osallistui 16. marraskuuta 1935 laivastovieraluun Saigonissa risteilijä *Hr. Ms. Sumatran* ja sisaraluksensa *Hr. Ms. Van Galenin* kanssa.

Alus osallistui laivastoparaatiin 23. elokuuta Surabayassa. Se osallistui 13. marraskuuta laivastovierailuun Singaporessa yhdessä Java-luokan risteilijöiden, *Hr. Ms. Evertsenin* ja *Hr. Ms. Piet Heinin* kanssa. Ennen vierailua osasto harjoitteli Etelä-Kiinan merellä.

Alus osallistui 27. helmikuuta 1942 Jaavanameren taisteluun. Se suojasi taistelussa vaurioitunutta Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijää *HMS Exeteriä* paluumatkalla Surabayaan. *Witte de With* joutui pari päivää myöhemmin 1. maaliskuuta keisarillisen Japanin lentokoneiden hyökkäyksen kohteeksi. Alus vaurioitui hyökkäyksessä ja sen miehistö upotti aluksensa seuraavana päivänä.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Dull, Paul S.: *A Battle History of the Imperial Japanese Navy (1941–1945)*. Annapolis, MD, USA: Naval Institute Press, 2007. ISBN 978-1-59114-219-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 211

*Admiralen*-luokan hävittäjät

|  |  |
| --- | --- |
| Van Ghent -luokka | *Van Ghent*/*De Ruyter* - *Evertsen* - *Piet Hein* - *Kortenaer* |
| Van Galen -luokka | *Van Galen* - *Witte de With* - *Banckert* - *Van Nes* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Wolf-luokka – Seuraaja: Gerard Callenburgh -luokka |
**Petäjäjärvi** järvi Leppävirran länsiosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,05 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 34 kilometriä etelälounaaseen.

Maantiede
---------

Petäjäjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on 1,8 kilometriä. Pääaltaan länsipuolella sijaitsee kapea läntinen järvenosa, jonka pituus on 2,1 kilometriä. Järvenosia erottaa Kukkoniemi ja Jokiniemi, josta työntyy luoteeseen Käänneniemi. Pääaltaan eteläosan muodostaa Särkilahti ja pohjoisosan Karjalanlahti. Läntinen järvenosa suuntaa kohti luodetta kapeana Jokilahtena. Noin neljäsosa Petäjäjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat pääaltaan keskivaiheilla.

Petäjäjärven saariluku on neljä. Saaret ovat pieniä ja ne sijaitsevat järven itärannan tuntumassa. Petäjäjärven metsäisiä rantoja täplittävät pienet peltoaukeat, pientaloja on suhteellisen paljon. Petäjäjärven itäpuolella sijaitsee Koirusjärvi, järvien välinen kannas on noin 350–400 metriä leveä.

Petäjäjärveen virtaa laskuojia luoteesta. Petäjäjärvi laskee Petäjäjärvenjokea Niittylammen kautta Koirusjärveen (96,4 metriä mpy).

Petäjäjärven vesitilavuus on 6 772 000 kuutiometriä.

Petäjäjärvi (04.275.1.005) kuuluu Oravijoen-Mertajoen valuma-alueeseen (04.275), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Petäjäjärvi on kolmanneksi laajin Oravijoen-Mertajoen valuma-alueen 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Koirusjärvi eli Ylä-Koirus ja toiseksi laajin on Ylävesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Petäjäjärvi, vakavesi, Leppävirta
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 30.3.2022.
3. ↑  Petäjäjärvi. Järviwiki. Viitattu 30.3.2022.
4. ↑  Oravijoen-Mertajoen valuma-alue (04.275). Järviwiki. Viitattu 30.3.2022.
**Michel van der Aa** (s. 10. marraskuuta 1970) on alankomaalainen klassisen musiikin säveltäjä.

Alkutaival
----------

Michel van der Aa opiskeli ääniteknikoksi Haagin Royal Conversatoryssa. Hän opiskeli sävellystä yhdessä Diderik Wagenaarin, Gilius van Bergeijkin ja Louis Andriessenin kanssa.

Ura
---

Eri orkesterit ovat esittäneet Van der Aan musiikkia kansainvälisesti. Muun muassa seuraavat orkesterit ja yhtyeet ovat esittäneet Van der Aan musiikkia: Asko/Schönberg Ensemble, Freiburger Barockorchester, Melbournen sinfoniaorkesteri, Alankomaan ooppera, Mozarteum Orchestra of Salzburg, Seattle Chamber Players, Ensemble Nomad Tokyo, musikFabrik, Continuum Ensemble Toronto, SWR Orchestra Baden-Baden & Freiburg, Netherlands Radio Orchestras, Norrköpingin sinfoniaorkesteri, Orchestra Sweden js Helsinki Avanti.

Van der Aa valmisti lyhytelokuvan elokuvaohjauksesta New Yorkin elokuva-akatemiaan vuonna 2002. Vuonna 2007 hän osallistui myös lyhyelle intensiivikurssille lavaohjauksesta.

Michel van der Aan musiikkityöt, kuten kamariooppera One (2002) sekä ooppera After Life (2006), ovat saaneet kansainvälistä kritiikkiä sekä toisaalta myös julkista suosiota. 

Van der Aa ohjasi televisioversion *One*:sta Hollannin kansalliselle televisioyhtiö NPS:lle. van der Aan lyhytelokuva, Passage (2004) on näytetty lukuisia kertoja kansainvälisillä juhlilla ja se on esitetty myös Hollannin televisiossa.

Palkinnot
---------

Van der Aa sai vuonna 1999 Gaudeamus International Composers -palkinnon. Hän vastaanotti myös arvostetun Matthijs Vermeulen -palkinnon vuonna 2004. Vuonna 2005 van der Aa palkittiin Siemens Composers -palkinnolla. Charlotte Köhler palkinnolla hänet puolestaan palkittiin vuonna 2005 ohjaustyöstään sekä tieteidenvälisestä luonteesta teoksissaan. Vuonna 2006 van der Aa nappasi Paul Hindemith -palkinnon.

Nykyiset projektit
------------------

Michel van der Aan nykyiset projektit sisältävät uusia kappaleita mezzosopraano Christiane Stotijnille. Royal Concertgebouw orkesteri,  Ranskan kansallisooppera sekä NDR-orkesteri ovat myös tilanneet van der Aalta kappaleita. Näiden teosten ensi-ilta tulee olemaan vuosina 2008–2009.

Lähteet
-------

* Reeder, Jonathan: Michel van der Aa  September, 2007. Boosey & Hawkes. Viitattu 4.2.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Michel van der Aa – Viralliset kotisivut
* Michel van der Aa – Boosey & Hakwes
* Michel van der Aa – Virtual International Philharmonic (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Hr.Ms. Sumatra** oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Amsterdamista ja se laskettiin vesille 1890.

Risteilijän uppouma oli 1 693 tonnia ja sen mitat olivat kokonaispituus 69,97, leveys 11,30 ja syväys 4,67 metriä. Aluksen höyrykone tuotti 2 350 ihp:tä, mikä mahdollisti 17 solmun huippunopeuden. Aluksen hiilivarastoissa oli 276 tonnia hiiltä. Aluksella oli 181 hengen miehistö.

Aluksen pääaseina olivat etukannen 8,2 tuuman ja takakannen 5,9 tuuman 35 pituuskaliiperin tykit. Kyljissä oleville hyllyille asennettiin kaksi 4,7 tuuman 35 pituuskaliiperin tykkiä. Näiden lisäksi aseistusta täydensivät neljän naulan tykkiä ja kaksi naulan revolveritykkiä sekä kaksi 14 tuuman torpedoputkea.

Aluksen suojana oli puolentoista tuuman panssarikansi. Kumpikin raskaista tykeistä oli varustettu suojakilvellä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hr. Ms. Sumatra (1890)**.
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Gardiner 2002 s. 375


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Atjeh-luokka** | **Alankomaiden laivaston risteilijät** | Seuraaja:***Hr. Ms. Koningin Wilhelmina der Nederlanden*** |
**Matt Ellis** (s. 31. elokuuta 1981 Welland, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan 356 NHL-ottelua ja 499 AHL-ottelua. NHL-urallaan Ellis merkkautti tililleen 21 maalia ja 28 syöttöpistettä. Ellis edusti NHL:ssä Detroit Red Wingsiä, Los Angeles Kingsiä sekä Buffalo Sabresia.

Ura
---

Ellis pelasi vuosina 1998–2002 OHL-liigaa, kunnes hän siirtyi AHL:n Grand Rapids Griffinsin riveihin. Ellis edusti Grand Rapids Griffinsiä kolme kautta, toimien kaudella 2005–2006 joukkueensa kapteenina.

Ellis debytoi NHL:ssä kaudella 2006–2007 Detroitissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Detroitissa 35 ottelua ja siirtyi sitten kesken kauden Los Angeles Kingsiin. Kaudelle 2008-09 Ellis teki sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa ja tehtaili 7 maalia ja 12 tehopistettä. Ellis jatkoi Buffalon paidassa seuraavat kuusi kautta ja lopetti sitten pelaajauransa vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matt Ellis *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)