recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carriacou

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
CarriacouGrenada |
| Saariryhmä | 
Etelä-Grenadiinit |
| Korkein kohta | 
High North Peak, 291 m |
| Pinta-ala | 
34 km² |

Väestö| Asukasluku | 
6 000 |
| Suurin kaupunki | 
Hillsborough |
| Asutuskeskukset | 
L’EsterreLa ResourceBeausejourWindward |
| Kieli | 
englanti, kreolikielet |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Carriacoun kartta.
**Carriacou** on Karibianmerellä sijaitsevan Grenadan saarivaltion toiseksi suurin saari pääsaari Grenadan jälkeen. Se sijaitsee koilliseen pääsaaresta ja on maan pohjoisimpia saaria yhdessä Petite Martiniquen kanssa. 34 neliökilometrin Carriacoulla asuu noin 6 000 ihmistä. Se on näin Grenadiinien saariryhmän suurin ja ilmeisesti myös väkirikkain saari.

Saaren väestö koostuu pääosin Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisistä. Ensimmäinen saarella vieraillut eurooppalainen oli ilmeisesti Guadeloupella asunut ranskalainen kilpikonnanpyydystäjä Jean-Baptiste Du Tertre vuonna 1656. Saarella on yhä ranskalaista vaikutusta muun muassa kylien nimissä, kuten L’Esterre, La Resource ja Beausejour. Pääkielenä puhutaan nykyisin englantia, minkä lisäksi on paikallisia ranskan kielen ja afrikkalaisten kielten sekoituksina syntyneitä kreolikieliä.

Saaren suurin kaupunki ja pääsatama on noin tuhannen asukkaan Hillsborough, jossa on myös pieni sairaala ja saaren pääpoliisiasema. Saareen kulkee säännöllisiä vene- ja ilmatyynyalusreittejä, ja saarella on myös lentokenttä. Muita kyliä saarella ovat L'Esterre, Harvey Vale ja Windward.

Carriacou tunnetaan etenkin Windwardin kylässä harjoitetusta puuveneiden rakennuksesta. Elinkeinon toivat saarelle skotlantilaiset siirtomaaherrat 1800-luvulla. Saaren muita pääelinkeinoja ovat kalastus, maanviljely ja karjanhoito. Maanviljely on limettihedelmien tuotantoa lukuun ottamatta pientä omavaraisviljelyä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  About Grenada: Carriacou & Petite Martinique (Arkistoitu – Internet Archive), Web Portal of Grenada Government 7.5.2013, viitattu 10.9.2015.
2. ↑  Cameron, Sarah: *Caribbean Islands, 17th edition*, s. 812. Footprint, 2007. ISBN 978 1 904777 97 7.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carriacou** Wikimedia Commonsissa
William Caslonin muotokuva. John Faber nuoremman kaiverrus.
**William Caslon** tai **William Caslon I** (1692 Cradley – 1766 Bethnal Green) oli englantilainen kirjasinleikkaaja ja kaivertaja sekä kirjasinvalimo Caslon Foundryn perustaja.

Caslon työskenteli nuorena lontoolaisen asesepän oppipoikana ja perusti oman yrityksensä vuonna 1716. Hän kaiversi aluksi aseiden lukkoja ja valmisti kirjansitojien työkaluja. Vuonna 1720 William Bowyer vanhempi vei Caslonin tutustumaan arvostettuun Jamesin kirjasinvalimoon. Bowyer auttoi sen jälkeen Caslonia perustamaan oman kirjasinvalimon. William Caslonin maine perustuu vuonna 1734 julkaistuihin antiikvakirjasimiin, jotka pohjautuivat hollantilaisiin antiikva-kirjaintyyppeihin. Caslonin taidokkaasti leikkaamia kirjaintyyppejä pidettiin esikuviaan laadukkaampina, tasapainoisempina ja hienostuneempina, ja siitä lähtien Englanti ei enää ollut riippuvainen hollantilaisista kirjakkeista.

Caslon leikkasi antiikvojen lisäksi myös kreikkalaisia, arabialaisia, heprealaisia, koptilaisia ja armenialaisia kirjaimia sekä suunnitteli muutamia kauniita ornamentteja. Englannin lisäksi Caslonin kirjaintyypit olivat arvostettuja myös sen siirtomaissa, ja muun muassa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus ladottiin Caslonin leikkaamalla antiikvalla. Vuonna 1737 Caslonin kirjasinvalimo siirtyi Lontoon Chiswell Streetille, jossa yritys toimi seuraavat 200 vuotta. Caslonin kuoltua vuonna 1766 hänen poikansa William Caslon II siirtyi perheyrityksen johtoon.

Galleria
--------

* William Caslonin vuonna 1734 julkaisema näyte hänen leikkaamistaan kirjasintyypeistä.William Caslonin vuonna 1734 julkaisema näyte hänen leikkaamistaan kirjasintyypeistä.
* Caslonin perheen sukuhauta St. Luken hautausmaalla LontoossaCaslonin perheen sukuhauta St. Luken hautausmaalla Lontoossa
* Adobe Caslon, Carol Twomblyn suunnittelema digitaalinen versio Caslonin antiikvakirjaimista.Adobe Caslon, Carol Twomblyn suunnittelema digitaalinen versio Caslonin antiikvakirjaimista.

Katso myös
----------

* Caslon (kirjaintyyppi)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  William Caslon I *Myfonts.com*. Viitattu 20.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2  William Caslon - Font Designer of Caslon *Linotype.com*. Monotype GmbH. Viitattu 20.10.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**William Christopher Zeise** (1789–1847) oli tanskalainen kemisti.

Zeise väitteli vuonna 1817 tohtoriksi. Väitöskirjassa hän käsittelee alkalien vaikutuksia sokereihin. Zeise teki kokeet isänsä apteekissa Slagelsessa.

Zeisestä tuli vuonna 1820 Hans Christian Ørstedin apulainen ja kemian harjoitustöiden ohjaaja Kööpenhaminan yliopiston Nørregadeen juuri perustettuun kemian laboratorioon. Vuonna 1822 Zeisesta tuli ylimääräinen professori, ja hän oli ensimmäinen tanskalainen professori, jonka työtehtäviin kuului kemian laboratorio-opetus. Vuodesta 1829 alkaen Zeise toimi myös Polyteknillisen korkeakoulun opettajana.

Zeise valmisti vuonna 1822 kaliumetyyliksantaattia mutta keskittyi seuraavina vuosina orgaanisten rikkiyhdisteiden tutkimukseen. Vuonna 1834 hän löysi tiolit, jotka ovat alkoholien kaltaisia yhdisteitä, mutta niiden funktionaalisen ryhmän hapen paikalla onkin rikki. Zeise tutki myös organometalliyhdisteitä, ja vuonna 1827 löydetyt uudet platinayhdisteet nimettiin myöhemmin hänen mukaansa Zeisen suolaksi ja Zeisen dimeeriksi. Kaiken kaikkiaan Zeise työskenteli paljon orgaanisten aineiden analyysimenetelmien kehittämisen parissa ja piti aiheesta monia luentoja. Vuonna 1829 Zeise kirjoitti laajan kemian perusteiden teoksen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bostrup, O.: William Christopher Zeise *Den Store Danske*.  7.5.2020. Viitattu 9.6.2023. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Närhi − Kaunis ja salaperäinen** on valokuvaaja Timo-Heikki Variksen tietokirja varislintuihin kuuluvasta närhestä. Teos on ilmestynyt vuonna 2019, ja sen on julkaissut Docendo.

Kirjoittaja kertoo närhestä omien havaintojensa pohjalta. Hän haluaa kohottaa närhen mainetta osoittamalla, että lajiin kohdistuvat kielteiset odotukset ovat vanhentuneita.

Perinteisesti närhestä on käytetty nimitystä "paskanärhi", koska se pyrkii osingoille sadosta. Riistanhoidon piirissä sille annettiin aikoinaan nimitys "vahinkolintu". Kummallekaan nimitykselle ei Variksen mukaan ole enää perusteita, mutta silti sitä vainotaan ja luonnehditaan halveksivasti jopa sosiaalisessa mediassa. Vaikka närhi on yhä elinvoimainen, sen kanta on pienentynyt ja se on keväällä 2019 julkaistulla punaisella listalla silmälläpidettävä. Siksi Varis toivoo kuvien avaavan lukijat näkemään närhen visuaalisesti mielenkiintoisena lajina.

Arviot
------

Jan Södersved arvioi kirjan Linnut-lehdessä kuvituksen suhteen monipuoliseksi ja kerronnaltaan mukavaksi. Arja Krank luonnehtii Kamera-lehdessä kirjaa mainioksi luku- ja katselukokemukseksi luontoihmisille, mutta samalla kirja antaa luontovalokuvaajalle kuvausvinkkejä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Närhi, Alkusanat, s. 5.
2. ↑  Jan Södersved: Kunnianpalautus närhelle.  *Linnut*, 2019, nro 4, s. 47.
3. ↑  Arja Krank: Kirjauutuudet: loka-marraskuu *Kamera-lehti*.  24.10.2019. Viitattu 23.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Ville Vanhala, Pesärosvosta tuli sisukas selviytyjä, Seura.fi 14.12.2019
**Michael Landsberg** (s. 22. heinäkuuta 1957) on kanadalainen urheilutoimittaja. Landsberg on työskennellyt The Sports Network -televisiokanavalla (TSN) vuodesta 1984, kanavan alusta alkaen. 

Landsberg toimi *SportsDesk*-uutisohjelman (myöhemmältä nimeltään *SportsCentre*) ankkurina yli 5 000 jakson ajan, vuoteen 1997 asti, jolloin hän aloitti keskusteluohjelma *Off The Recordin* juontajana. Hän on ollut työstään *Off The Recordissa* ehdolla Gemini-palkinnon saajaksi. Vuonna 2010 Landsberg juonsi Whistlerissä CTV:n päiväsajan lähetyksiä Vancouverin olympialaisista.

Kanadanjuutalainen Landsberg on kotoisin Torontosta. Hän opiskeli muutaman vuoden Toronton yliopistossa valmistumatta, minkä jälkeen hän siirtyi opiskelemaan niin ikään Torontossa sijaitsevaan Ryersonin yliopistoon, jossa hän suoritti radio- ja televisioalan koulutuksen. Hän on kertonut lehtihaastatteluissa kärsineensä lukihäiriöstä. Landsberg on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Karenin kanssa kaksi lasta, poika Corey ja tytär Casey.

Landsbergia on parodioitu koomikkoryhmä Royal Canadian Air Farcen televisio-ohjelmassa *Air Farce Live*. Sarjan *Off The Record* -sketseissä häntä esitti Don Ferguson.

Lähteet
-------

1. ↑  Michael Landsberg *TSN.ca*. Viitattu 29.3.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Zelkovich, Chris: Confrontational? Cocky? Me? *thestar.com*.  12.11.2006. Viitattu 29.3.2011. (englanniksi)
3. ↑  Becker, Neil: Michael Landsberg beats the odds, achieves dream.  *The Jewish Tribune*, 5.7.2007, s. 10. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 29.3.2011.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Season 8 Episode Guide *airfarce.com*.  Arkistoitu 23.4.2011. Viitattu 29.3.2011. (englanniksi)
Nikita Romanov
Prinssi **Nikita Alexandrovitš Romanov** (16. tammikuuta (J: 4. tammikuuta) 1900 Pietari, Venäjä – 12. syyskuuta 1974 Cannes, Ranska) oli venäläissyntyinen aatelinen ja suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan ja suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitš Romanovin poika. 

Nikitan isovanhemmat olivat tsaari Aleksanteri III ja keisarinna Maria Fjodorovna. Venäjän viimeinen tsaari Nikolai II oli hänen enonsa. Hän kuului Romanovien hallitsijasukuun myös isänsä puolelta. Nikita vietti vanhempiensa kanssa paljon aikaa Etelä-Ranskassa vuoden 1906 jälkeen, koska hänen isänsä Aleksandr oli riidoissa tsaari Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia. 

Venäjän vallankumouksen aikana vuonna 1917 Nikita vangittiin vanhempiensa ja isoäitinsä ja joidenkin muiden hallitsijasuvun jäsenten kanssa Krimillä. Nikita pakeni perheineen 11. huhtikuuta 1918 Venäjältä Ison-Britannian kuningas Yrjö V:n, joka oli Maria Fjodorovnan siskon puoliso, lähettämällä brittiläisellä sotalaivalla HMS Marlborough'lla Mustanmeren yli Maltalle ja sieltä edelleen Englantiin. Ensimmäiset vuodet maanpaossa Nikita asui Pariisissa siskonsa Irina Jusupovan talossa. 

Prinssi Nikita meni 9. helmikuuta 1922 naimisiin venäläissyntyisen kreivittären Maria Vorontsova-Daškovan (13. helmikuuta 1903, Tsarskoje Selo, Venäjä – 16. kesäkuuta 1997 Cannes, Ranska) kanssa Pariisissa. 

Maria Vorontsova-Daškova oli tunnettu valkoisten venäläisten keskuudessa aatelistaustansa vuoksi. 

Maria ja Nikita saivat kaksi poikaa:

* prinssi Nikita Romanov (13. toukokuuta 1923, Lontoo, Englanti – 3. toukokuuta 2007, New York City)
* prinssi Aleksandr Romanov (4. marraskuuta 1929, Pariisi, Ranska - 21. syyskuuta 2002, Lontoo, Englanti)

Nikita Romanov kuoli vuonna 1974 Cannesissa.
**James Robert Douglas "Rob" Bironas** (29. tammikuuta 1978 – 20. syyskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli pelipaikaltaan potkaisija. Bironas pelasi urallaan yhdeksän kautta NFL-liigan Tennessee Titansissa. Hän oli aikoinaan yksi liigan tarkimmista potkaisijoista.

Pelaajaura
----------

Bironas pelasi yliopistourallaan kolme vuotta Auburnin yliopistossa ja vuoden Georgia Southern Universityssä. Georgiassa hän voitti yliopistosarjan mestaruuden vuonna 2000. Bironasia ei varattu NFL:ään, joten hän meni isänsä yritykseen töihin. Vuonna 2002 hän pääsi osallistumaan Green Bay Packersin harjoitusleirille, muttei saanut paikkaa joukkueesta. Vuonna 2003 Bironas harjoitteli Tampa Bay Buccaneersin kanssa ja 2004 Pittsburgh Steelersin kanssa. Kun paikkaa ei NFL-liigassa avautunut, siirtyi Bironas pelaamaan sisällä pelattavaan AFL-liigaan. Hän pelasi kaksi kautta ammattilaisena sisäsarjassa.

Vuonna 2005 Bironas pääsi harjoitusleirin kautta Tennessee Titansin kokoonpanoon. Seuraavalla kaudella Bironas potkaisi 60-jaardisen potkumaalin, joka oli Tennesseen seurahistorian pisin. Kaudella 2007 Bironas teki NFL:n ennätyksen kahdeksalla potkumaalilla yhdessä ottelussa. Hänet valittiin samalla kaudella liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin. Bironas oli Tennesseen potkaisija yhdeksän kauden ajan, joiden aikana hän teki 1 032 pistettä. Hän sijoittuu Tennesseen historian pistepörssissä toiseksi.

Bironas ei saanut uutta sopimusta Tennesseehen kaudelle 2014. Hän osallistui Detroit Lionsin harjoitusleirille, ja oli huhujen mukaan yhteydessä useaan muuhun joukkueeseen. Syyskuussa 2014 Bironas oli ajamassa kotikaupungissaan, kun hän menetti autonsa hallinnan ja syöksyi ulos tieltä. Bironas vietiin sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Former NFL kicker Rob Bironas killed in Nashville car crash The Guardian. Viitattu 21.9.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Bironas worked hard to get NFL chance ESPN. Viitattu 22.9.2014. (englanniksi)
3. ↑  Rob Bironas, ex-Titans kicker, killed in car crash USA Today. Viitattu 22.9.2014. (englanniksi)
**Roaring Lion** (oik. Rafael de Leon, 22. helmikuuta 1908 Caura, Trinidad – 11. heinäkuuta 1999 Mount Lambert, Trinidad ja Tobago) oli trinidadilainen calypsolaulaja ja lauluntekijä.

Avioliiton ulkopuolella syntynyt Roaring Lion varttui orpokodeissa ja sijaisperheissä ja alkoi sitten työskennellä sokeritehtaassa. Laulajanura pääsi alkuun vuonna 1927 Trinidadin pääkaupungissa Port-of-Spainissä eräässä "calypsoteltassa" (*calypso tent*), joiksi myös sisätiloissa sijaitsevia esiintymispaikkoja saarella usein kutsutaan. Hän soitti myös klarinettia ja oli tuon ajan calypsolaulajista ensimmäisiä, joilla oli edes jonkinlaista musiikkikoulutusta. 1930-luvun alussa hän esiintyi yhteisessä calypsoteltassa Atilla the Hunin kanssa, joka kuitenkin siirtyi vuonna 1933 Yhdysvaltoihin. 

Roaring Lion puolestaan lähti vuonna 1951 Britanniaan, jossa hän loi laulajanuraa läpi 1950-luvun ja hoiti sivutoiminaan kosmetiikkayritystä ja maahanmuuttajille tarkoitettua asuntovälitystä. Hän palasi Trinidadiin 1963.

Roaring Lion lopetti esiintymiset 1970-luvun lopulla, mutta esiintyi vielä Trinidadissa vierailevalle paaville Johannes Paavali II:lle vuonna 1985. Seuraavana vuonna julkaistiin hänen laatimansa tietokirja *Calypso from France to Trinidad, 800 Years of History*.

Monet Roaring Lionin kirjoittamista lauluista tulivat tunnetuiksi myös Harry Belafonten versioina. Näitä ovat "Mary Ann", "We Come From The Glory", "Tic Tic Tic", "Man Centipede" ja "Ugly Woman".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emrit, Ronald C.: Roaring Lion *bestoftrinidad.com*. Viitattu 26.4.2022.
2. 1 2  Broughton, Simon et. al.: *World Music: The Rough Guide*, s. 512. London: Rough Guides, 1994. ISBN 978-1-85828-017-6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Aino-puku 1900-luvun alusta.
**Aino-puku** on Karjalasta tehtyjen rautakautisten hautalöytöjen pohjalta sommiteltu muinaispuku. Puvun ohjeen on todennäköisesti suunnitellut Theodor Schwindt, joka oli 1880-luvulla tehnyt arkeologisia kaivauksia Karjalassa.

Schwindt julkaisi Koti ja Yhteiskunta -lehden käsityöliitteessä vuonna 1899 puvun teko-ohjeet. Se sai juhlapukuna suuren suosion ja kansan parissa nimen "Aino-puku". Suomen Teollisuus-Kauppa myi valmiita pukuja ja niiden materiaaleja, mutta kansallispukuharrastajat ompelivat pukunsa usein ainakin osittain itse. Kuitenkin suuritöiset pronssikierukkakoristeet saatettiin korvata koristenauhoin tai metallilankapujotuksin, jopa pellinpaloin. Esiliina katosi joistakin puvuista kokonaan ja sen tilalle liitettiin metallinastakoristeinen vyö. Myös pukuun kuulunut huntu saatettiin korvata vaikkapa sorokalla.

Aino-pukuun kuului valkoinen paita, vaaleansininen olkainhame, jonka helmat ja muut reunat oli koristeltu punavalkoisilla pirtanauhoilla, punainen esiliina, jonka helmassa oli pronssikierukkakoristeita sekä pari soikeita kupurasolkia, joita yhdistävään ketjuun oli kiinnitetty korvalusikka, tuluskivi, nahkakukkaro ja veitsi erillisillä keskiketjusta lähtevillä ketjuilla. Lisäksi pukuun kuului valkea huntu.

Lähteet
-------

1. ↑  puku; Aino-puku; naisen *www.finna.fi*. Viitattu 24.1.2020.
2. 1 2 3  puku; Aino-puku; naisen *www.finna.fi*. Viitattu 24.1.2020.
*Tämä artikkeli kertoo tutkimusmatkailijasta. William P. Clark oli yhdysvaltalainen poliitikko.*
William Clark
**William Clark** (1. elokuuta 1770 – 1. syyskuuta 1838) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija, sotilas, kuvernööri ja intiaaniasiamies. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1804–1806 tehdystä Lewisin ja Clarkin tutkimusretkestä, joka ylettyi Ranskan Louisianasta Tyynen valtameren rannikolle.

Tutkimusretkeä edeltävänä vuosikymmenenä Clark ehti palvella lähes kahden vuoden ajan yksityishenkilöistä kootuissa miliisivoimissa ennen liittymistään Yhdysvaltain vakinaiseen armeijaan 1791. Tutkimusretkikunnan paluun jälkeen Clark loi uran Missourin territorion kuvernöörinä ja intiaaniasiain viraston (BIA) ylitarkastajana.

Vuonna 1838 Clark kuoli St. Louisissa lyhyen sairauden murtamana. Hän oli kuollessaan 68-vuotias.

Lähteet
-------

* Meadows, Sammye J: *Lewis and Clark Dummies*, Wiley Publishing, 2011. ISBN 978-1-1180-6873-1 (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Meadows 2011 s. 29.
2. ↑  William Clark: Superintendent of Indian Affairs at St. Louis, 1813--1838 *digitalcommons.unl.edu*.  (englanniksi)
3. ↑  William Clark Biography *scienceviews.com*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Clark** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Cláudio Roberto Souza** (s. 14. lokakuuta 1973) on brasilialainen pikajuoksija.

Souza karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,47. Pikaviestissä hän juoksi alkuerissä Brasilian joukkueessa ja saavutti hopeaa kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue sijoittui toiseksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisojen 100 metrin alkuerissä ja juoksi myöhemmin samana vuonna Universiadeissa viidenneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 Souza karsiutui 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 20,82, mutta oli mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Souza karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 60 metrin välierissä ajalla 6,67 ja 200 metrin alkuerissä. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisten 200 metrin toisissa alkuerissä ajalla 20,64. Hän karsiutui myös Helsingin MM-kisoissa 2005.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metrin juoksu: 10,19 (2002)
* 200 metrin juoksu: 20,24 (2003)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Cláudio Roberto Souza Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Cláudio Sousa (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. Viitattu 21.7.2013. (englanniksi)
3. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Emeka Okafor Washington Wizardsin peliasussa.
**Chukwuemeka Ndubuisi Okafor** (s. 28. syyskuuta 1982) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Charlotte Bobcats varasi hänet NBA:han vuonna 2004 koko tilaisuuden toisena pelaajana. Hän pelasi siitä pitäen Charlotte Bobcatsissa ja siirtyi vuonna 2009 New Orleans Hornetsiin, vuonna 2012 Washington Wizardsiin ja vuonna 2013 Phoenix Sunsiin.

Okafor syntyi Texasin Houstonissa nigerialaisille vanhemmille. Hän opiskeli ja pelasi Bellaire High Schoolissa sekä Connecticutin yliopistossa. Pituutta hänellä on 205 senttimetriä. Hän oli vuoden 2004 toinen NBA-varaus Dwight Howardin jälkeen.

Okafor kuului maajoukkueeseen, joka voitti pronssia vuoden 2004 olympialaisissa Ateenassa. Hän sai NBA:n vuoden ansioituneimmalle tulokkaalle myönnettävän *Rookie of the Year* -palkinnon vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. 1 2
4. ↑
5. ↑

Yhdysvaltain joukkue – Kesäolympialaiset 2004
4 Iverson |
5 Marbury |
6 Wade |
7 Boozer |
8 Anthony |
9 James |
10 Okafor |
11 Marion |
12 Stoudemire |
13 Duncan |
14 Odom |
15 Jefferson |
Valmentaja Brown



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Emberá-Wounaan** on *comarca* Panaman itäosassa. Sen asukkaita ovat alkuperäiskansoihin kuuluvat emberát ja wounaanit. Alue on perustettu vuonna 1983 ja sen asukasluku oli vuonna 2010 10 001.

Maantiede
---------

Alueen kartta.
Emberá-Wounaan sijaitsee Panaman itäosassa. Emberá-Wounaan on *comarca*. Panamassa *comarca* on alue, jolla maan alkuperäiskansoilla on erityisiä oikeuksia koskien esimerkiksi maan käyttöä ja hallintoa. Alue koostuu kahdesta toisistaan erillään sijaitsevasta piirikunnasta. Koillisessa sijaitsee Cemacon piirikunnan alue ja etelässä Sambun piirikunnan alue. Cemacon hallinnollinen keskus on Unión Chocó ja Sambun Río Sabalo. Piirikunnat jaetaan edelleen viiteen kuntaan (*corregimiento*). Emberá-Wounaanin kokonaispinta-ala on 4 394 km².

Historia
--------

Emberá-Wounaanin asukkaita ovat sen nimen mukaisesti emberát ja wounaanit. He asettuivat Panamaan Dariénin maakuntaan Kolumbiasta ennen siirtomaakautta. Espanjalaisten saavuttua heitä muutti edelleen sisämaahan. Kansoilla ei pitkään ollut virallista heitä suojelevaa statusta. Nykyinen Emberá-Wounaanin *comarca* perustettiin 8. marraskuuta 1983 alueista, jotka aikaisemmin olivat olleet osa Dariénin maakuntaa. Aluetta kuitenkin uhkaavat esimerkiksi siirtolaiset, metsähakkuut, sekä Kolumbiasta alueen kautta kulkevat siirtolaiset.

Väestö
------

Emberoja.
Emberá-Wounaanin asukasluku oli vuonna 2010 10 001 ja heistä alkuperäiskansoihin kuului 9 433. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat 8 246 ja 7 630. Asukastiheys alueella oli 2,3 as./km².

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas M. Leonard: *Historical dictionary of Panama*, s. 88, 114-115. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 978-0-8108-7835-8. (englanniksi)
2. 1 2 3  Diagnóstico de la Población Indígena de Panamá con base en los Censos de Población y Vivienda de 2010 (pdf) Instituto Nacional de Estadística y Censo. Viitattu 6.2.2022. (espanjaksi)
**Ilja Dmitrijevitš Medvedev** (ven. Илья́ Дмитрие́вич Медве́дев, s. 1995 tai 1996) on venäläinen liikemies ja nuorisopoliitikko. Hän on entisen presidentin ja pääministerin Dmitri Medvedevin poika, joka esiintyi vain vähän julkisuudessa ennen kuin kesällä 2022 liittyi näyttävästi Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen. Hän sai samalla isänsä johtamassa puolueessa luottamustehtäviä tuonninkorvausohjelman kehittämisessä, lasten urheilun ja harrastusurheilun edistämisessä, terveydenhuollon ja yritystoiminnan tukemisessa sekä Venäjän tietoteknisessä uudistamisessa. Medvedevin näkyvän roolin yhtenä tarkoituksena on houkutella puolueelle nuorisojäseniä.

Medvedev opiskeli kansainvälistä oikeutta moskovalaisessa Mgimo-yliopistossa ja valmistui vuonna 2016. Vuonna 2020 Medvedevin isä kertoi poikansa työskentelevän yksityisillä työnantajilla liike-elämässä digitaalisen liiketoiminnan parissa. Venäjän nykyhallintoa kritisoivan *The Insider* -verkkolehden mukaan hän on valmistumisensa jälkeen tehnyt töitä isänsä oligarkkiystävien yrityksissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Биография / Блокнот (Arkistolinkki) *Da Medvedev*.  Arkistoitu 15.5.2012. Viitattu 2.7.2022. (venäjäksi)
2. ↑  5 фактов о Светлане Медведевой *Glomu*.  2017.  Arkistoitu. Viitattu 2.7.2022. (venäjäksi)
3. 1 2  Arja Paananen: Kommentti: Dmitri Medvedev toi Ilja-poikansa yllättäen julkisuuteen – operaatio "perintöprinssi" etenee *Ilta-Sanomat*.  2.7.2022. Viitattu 2.7.2022.
4. ↑  Дмитрий Медведев: Мне пишут: «в экономике при вас была стабильность», но пенсионную реформу припоминают до сих пор (Он пытается заниматься частными бизнес-проектами, в том числе в сфере цифровой экономики.) *Komsomolskaya Pravda*.  9.7.2020. Viitattu 2.7.2022. (venäjäksi)
5. ↑  Sergei Jezhov: Medvedev’s son works for Yusufov’s company: new evidence of Medvedev’s corrupt ties to sanction-dodging oligarch *The Insider*.  10.6.2022. Viitattu 2.7.2022.
**Ilja Peltonen** (s. 1971) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1998. Hänen rekisterinsä ulottuu Shakespearen tragedioista lastenteatteriin ja moderniin komediaan, kuten *Varasto*, jossa hän näytteli miespääosan. Peltonen on näytellyt myös televisioelokuvissa ja -sarjoissa.

Ura
---

Peltonen valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1996, minkä jälkeen hän näytteli kaksi vuotta lastenteatteri Ahaan riveissä. Vuonna 1998 Peltonen aloitti Suomen Kansallisteatterissa, hänet vakinaistettiin 2007.

Peltonen on näytellyt muun muassa komedioissa *Varasto*, *Olviretki* ja *Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja* sekä Shakespearen klassisissa draamoissa *Hamlet*, *Romeo ja Julia* ja *Kuningas Lear*. Peltonen on tehnyt lastenteatteria myös Ahaa-vuosiensa jälkeen muun muassa näytemissä *Muumipappa ja meri* ja *Kuka on kaveri?*.

Teatterityönsä ohella Peltonen on näytellyt televisiotuotannoissa 1990-luvun alusta alkaen. Vuonna 1997 hänellä oli päärooli Kim Finnin ohjaamassa komediassa *Howard - verinen iltapäivä*. Kaksitoistaosaisessa komediassa *Pelkovaara* Peltonen on mukana jokaisessa jaksossa Kaukon roolissaan. Vuonna 2000 Peltosella oli pieni sivuosa Lauri Törhösen sotadraamassa *Hylätyt talot, autiot pihat*.

Valikoitu rooliluettelo
-----------------------

* Ilja Pavlovits Bobrinski (*Mannerheim - mies moneksi*, 1999)
* Marcellus ym. (*Hamlet*, 1999)
* Tybalt (*Romeo ja Julia*, 2002)
* Kristo, Teemu ym. (*Nummisuutarit*, 2002)
* Antti Niskavuori (*Niskavuoren nuori emäntä*, 2004)
* Burgundin herttua ym. (*Kuningas Lear*, 2005)
* Rousku (*Varasto*, 2005)
* Muumipappa (*Muumipappa ja meri*, 2006)
* Gregers Werle (*Villisorsa*, 2007)
* Montano (*Othello*, 2008)
* Philinte (*Ihmisvihaaja*, 2010)
* Titus (*Olviretki*, 2010)
* Kaarlo Kettu (*Kuka on kaveri?*, 2012)
* Muro (*Minä ja Muro*, 2013)
* Rakitin ym. (*Karamazovin veljekset*, 2018)

Ohjaajana
---------

* Kaikki hienot jutut (Mari Lehtosen kanssa Willensaunassa, 2019, vuorovaikutteinen esitys)

Valikoitu filmografia
---------------------

### Televisioelokuvat

* Mitä pimeämpi yö - sen kirkkaammat tähdet (1991)
* Howard - verinen iltapäivä (1997)
* Tiina, tule takaisin (1997)

### Televisiosarjat

* Pelkovaara (2004)
* Jumalan kaikki oikut (2006)
* Rakkauden nälkä (2007)
* Sorjonen (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Peltonen Ilja *Ilona.tinfo.fi*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 2.5.2020.
2. ↑  Ilja Peltonen *Kirjurin.fi*. Kirjurinluodon Kesäteatteri. Viitattu 2.5.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Ilja Peltonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* YouTube: Mari Lehtonen ja Ilja Peltonen, mistä Kaikki hienot jutut kertoo?
**Iitin luonto** koostuu monista kohteista. Iitin kunnassa on muun muassa seitsemän Natura 2000 -luonnonsuojelualuetta pelkästään Iitin kunnan alueella, kaksi myös Heinolaan ja yksi Kouvolaan ulottuen.

Natura 2000
-----------

Arrajoki
--------

Arrajoki on Iitissä kulkeva joki, minkä valuma-alue (14.16) kuuluu Kymijoen päävesistössä 2. jakovaiheen vesistöalueeseen. Arrajoen luonnonsuojelualue on Natura 2000 -tunnukseltaan FI0404004. Arrajokea käytetään muun muassa vapaa-ajankalatukseen, kuten pilkkimiseen.*lähde?*

Hiidensaari
-----------

Hiidensaari on vapaa-ajanasuttu saari, missä on 60 metrin korkeuteen Kymijoen pinnasta kohoava Hiidenvuori, missä järjestetään Iitin musiikkiviikon päätteeksi yökonsertti vuosittain. Hiidenvuori on muinainen linnavuori. Hiidenvuorella ja sen ympärillä on Hiidensaaren luonnonsuojelualue.

Sjögrenin mäki
--------------

Kielten ja kansanperinteen tutkija Anders Johan Sjögren (1794-1855)
Sjögrenin mäki on maisemamaakunnallisesti Lounais-Savon järviseutuun kuuluva kallioinen laidunniitty ja mäki Sitikkalantien pohjoispuolella. Laidun on aidattu perinteisesslä riukuaidalla. Mäellä on Anders Johan Sjögrenin muistokivi. Sjögrenin mäen kedolla kasvaa silmällä pidettävistä (NT) kukkalajeista ketoneilikoita ja muista lajeista viherjäsenruohoja, hopeahankikkeja sekä mäkitervakoita. Mäen alaosassa kasvaa tuoreella niityllä voikukkia, koiranputkia ja nokkosia. Vielä 1990-luvulla tavattua ketonoidanlukkoa ei ole havaittu enää toukokuun 2014 lopulla. Aluetta käytetään hevoslaitumena.  Alueella on myös hietalemmikeitä, nurmitatareita ja peurankelloja. 

| Natura 2000 -luonnonsuojelualue | tunnus | pinta-ala | sijainti | paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Arrajoki | FI0404004 | 12 hehtaaria | Iitti | E 26°03', N 60°58' |
| Hiidensaari | FI0404001 | 44 hehtaaria | Iitti | E 26°26', N 61°00' |
| Kaalijoen, Pyydysmäen, Kontojan ja Saviojan taponlehtilehdot | FI0404002 | 40 hehtaaria | Iitti | E 26°20', N 60°47' |
| Kelloniemi | FI0404007 | 149 hehtaaria | Heinola, Iitti | E 26°11', N 61°07' |
| Kukkomäen metsä | FI0404008 | 15 hehtaaria | Iitti | E 26°30', N 60°54' |
| Kullaanlähteet | FI0404011 | 6 hehtaaria | Heinola, Iitti | E 26°02', N 61°06' |
| Kärmesniemenkallio | FI0404006 | 14 hehtaaria | Iitti | E 26°06', N 60°57' |
| Marjovuori | FI0404009 | 115 hehtaaria | Iitti | E 26°10', N 61°02' |
| Pyhäjärvi | FI0404009 | 529 hehtaaria | Iitti, Kouvola-Jaala | E 26°26',N 60°56' |
| Sjögrenin mäki | FI0404009 | 2 hehtaaria | Iitti | E 26°13', N 60°56' |

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Kaakkois-Suomen ELY: Sjögrenin mäki *ymparisto.fi*.  201909261507. Viitattu 14.12.2020.
3. ↑
**Iisveden työväentalo** oli Suonenjoen kaupungin Iisveden kaupunginosassa sijainnut työväentalo, joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1946.

Historiaa
---------

Iisveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja jo seuraavana vuonna yhdistys ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Tuolloin yhdistyksessä oli 65 jäsentä, ja se oli Suonenjoen työväenyhdistyksistä suurin, samoin kuin vuonna 1915 53 jäsenellä. Vuonna 1909 yhdistys järjesti arpajaiset talon rakennusvelkojen maksamiseksi.

Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen ja sen omaisuus takavarikoitiin. Yhdistys kuitenkin sai talonsa takaisin ja rakensi siihen lisäsiiven ja toisen kerroksen vuosien 1927–1928 aikana. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla ja talo myytiin pakkohuutokaupalla. Talon osti paikallinen kauppias, joka avasi siihen elokuvateatterin. Vuonna 1945 talo kuitenkin määrättiin palautettavaksi Iisveden työväenyhdistykselle, joka sai jälleen toimia ja oli liittynyt SKDL:n organisaatioon. Yhdistys ei ehtinyt kauaa iloita talon palautumisesta sen omistukseen, sillä talo tuhoutui tulipalossa tammikuussa 1946.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin muun muassa luentokursseja ja iltamia.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1907  1908. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 25.10.2022.
3. ↑  Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  20.3.1909, no 66. Viitattu 25.10.2022.
4. ↑  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
5. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  28.3.1908, no 35. Viitattu 25.10.2022.
6. ↑  Savotar *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.2.1913, no 22. Viitattu 25.10.2022.
**Kaarlo (Kalle) Johannes Helminen** (4. helmikuuta 1907 Messukylä – 12. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1972. Hän oli myös kaksinkertainen Suomen mestari Louhi-luokan kilpapurjehduksessa.

Helmisen vanhemmat olivat varastonhoitaja Kalle Kustaa Helminen ja Hilda Elina Mäkinen ja puoliso vuodesta 1932 Ilma Dagmar Virtanen. Hän kävi ammattikoulun 1922, suoritti 1926 Tampereen Teollisuuskoulussa konerakennusosaston tutkinnon ja 1931 Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa sekä tie- ja vesirakennusosaston että huoneenrakennusosaston tutkinnot. Hän työskenteli ensin Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä, Tampereen kaupungin sähkölaitoksella ja vuodesta 1929 työnjohtajana Valtionrautateillä. Vuodesta 1936 hän toimi Puolustusministeriössä työpäällikönä Karjalan kannaksen linnoitustöissä. Talvisodassa hän oli linnoitusten korjauskompanian päällikö ja ja jatkosodassa linnoitusrakennuspataljoonan komentaja. Sotien jälkeen hän toimi ensin Cyklop Rakennus Oy:n ja Oy Yhtyneet Rakennustoimistot Ab:n palveluksessa, ja perusti 1946 Laatubetoni Oy:n. Laatubetoni kasvoi ja lopulta työllisti 1970-luvulla 200–300 henkilöä. Se urakoi teollisuusrakennuksista, asuinrakennuksia ja julkisia rakennuksia pääasiassa pääkaupunkiseudulla, muun muassa Heimolan ja Weilin+Göösin painotalon, sekä teki saneerausta. Helminen jäi 1976 pois toimitusjohtajan tehtävästä, ja yhtiön uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin hänen poikansa Tapani Helminen.

Helminen vaikutti rakennusalan ja reserviupseereiden järjestötehtävissä sekä kirkon piirissä. Hän kilpali 1920-luvulla makuuammunnassa ja pesäpallossa sekä Tampereen Pyrinnön että Tampereen Mailapoikien riveissä. Sotien jälkeen Helminen voittti purjehduksen Louhi-luokassa Suomen mestaruuden kaksi kertaa ja edusti Suomea neljä kertaa Euroopan mestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuomas Möttönen, Ilkka Nummela: Kaarlo Helminen *Biografiasampo*. Viitattu 20.6.2023.
2. 1 2 3  Helsngin Sanomat. 16.6.1978. s. 17. Kuolleita.
3. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 20.6.2023.
*Tämä artikkeli käsittelee kirjailijaa. Kauppaneuvos Kaarlo Halmeesta on eri artikkeli.*
**Kaarlo (Kaarle, Kalle) Halme** (ven. Карл Ялмарович Халме, *Karl Jalmarovitš Halme*; 1899 Helsinki – 19. maaliskuuta 1938 Kommunarka) oli Neuvostoliitossa toiminut kääntäjä ja kirjailija.

Sisällissodan jälkeen Venäjälle siirtynyt Halme työskenteli Kustannusliike Kirjan suomentajana ja suomenkielisen kirjallisuuden sensorina. Hän osallistui Leningradin kirjailijajärjestön suomalaisen osaston toimintaan ja julkaisi teoksiaan lehdissä. Halme kuului Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuosina 1919–1935 ja oli mukana 1930-luvun alun puhdistuksissa. Hänet pidätettiin marraskuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta. Halme rehabilitoitiin vuonna 1957.

Teoksia
-------

* *Sirpin ja vasaran maasta: kertomuksia*. Superior: Amerikan suom. sos. kustannusliikkeiden liitto, 1930.

Lähteet
-------

1. 1 2  Halme Karl Jalmarovitš *Literatory Sankt-Peterburga. XX vek*. Viitattu 19.7.2021.
P78-kenttäpuhelin on eräs useimpien suomalaisten joukkojen käyttämä viestiväline.
**Kenttäpuhelin P 78** on L. M. Ericssonin valmistama Suomen puolustusvoimien käyttöön 1980-luvulla tullut kenttäpuhelin, jota voidaan käyttää kenttäpuhelimena sekä puhelimen omalla paikallisparistoilla (LB), kolmella R20-sauvaparistolla, siihen kytketyn puhelinkeskuksen keskusparistolla (CB) tai kenttäradioon liitettynä sitä kauko-ohjaavana puhelimena (R).

Puhelimen alumiinivaluiseen kanteen on merkitty tarralla vuoteen 2005 saakka käytössä olleet suomenkieliset radioaakkoset. P 78:aa ennen ja sen kanssa samanaikaisesti olivat Suomen puolustusvoimissa käytössä suomalainen kenttäpuhelin  PUTE ja ruotsalainen LME sekä neuvostoliittolainen TA-57. Vuonna 2018 Ruotuväki-lehti uutisoi, että Bittiumin kehittämä datansiirtolaite Tough Comnode korvaa tulevaisuudessa P78 ja P90 -kenttäpuhelimet.

Lähteet
-------

1. ↑  *Viestimies, 12. painos*, s. 91. pääasiassa varusmiehille ja opetusupseereille tarkoitettu sotilasviestitoiminnan käsikirja. Mikkeli: Viestiupseeriyhdistys, 1980.
2. ↑  Vähätalo, Eelis: Kenttäpuhelimet ottavat askeleen eteenpäin *Uutiset*.  19.11.2018. Ruotuväki-lehti. Viitattu 28.12.2020.
Kuvausryhmä on luonut keinotekoisen jäljitelmän viktoriaanista aikakautta vaivanneesta savusumusta
**Savusumu** eli **smog** (englanniksi *smoke*, ’savu’ + *fog*, ’sumu’) tarkoittaa etenkin suurkaupungeissa esiintyvää ilmansaaste-episodia, jonka aikana näkyvyys on huono ja saasteiden pitoisuudet voivat kohota vaaralliselle tasolle. Haihtuvat orgaaniset yhdisteet eli VOC-yhdisteet aiheuttavat yhdessä valokemiallisten hapettimien kanssa savusumun syntymisen. Savusumu ärsyttää silmiä ja limakalvoja, rapauttaa maaleja ja kumia sekä tappaa kasveja.

Lontoo
------

Smog-käsite tuli tunnetuksi Lontoossa 1800-luvun lopulla. Pahimmillaan savusumu aiheutti 12 000 ihmisen kuoleman vuonna 1952 suuressa savusumussa. Vuonna 1954 julistettiin puhtaan ilman kampanja, jonka seurauksena savua aiheuttavien (hiili) polttoaineiden polttaminen kiellettiin tietyillä alueilla kaupungissa. Nykyään Lontoon savusumu aiheutuu liikenteen päästöistä, joskaan ei niin pahana kuin ennen.

Kiina
-----

Savusumua Kiinan Xi’anissa heinäkuussa 2015.
Ilmansaasteiden synnyttämä savusumu on ollut pitkään vakava ongelma Kiinassa. Saasteiden on arvioitu aiheuttavan Kiinassa vuosittain puoli miljoonaa ennenaikaista kuolemaa. Syksyllä 2013 Kiina julkisti toimintasuunnitelman ilmansaasteiden vähentämiseksi sen jälkeen, kun Pekingiä ja monia muita Kiinan kaupunkeja oli peittänyt poikkeuksellisen paksu savusumu.

Intia
-----

Ilmansaasteet ovat vakava ongelma Intian suurkaupungeissa. Intian pahiten saastuneilla alueilla Indo-Gangesin tasangolla asuu yhteensä yli 480 miljoonaa ihmistä. Luku vastaa noin 40 prosentin osuutta Intian väestöstä. Delhin ja Kolkatan megakaupungit kuuluvat tähän alueeseen.

Intia käynnisti vuonna 2019 kansallisen ilmanpuhdistusohjelman (NCAP), jonka tavoitteena on vähentää ilmansaasteiden määrää 102 pahiten kärsivässä kaupungissa 20–30 prosentilla vuoden 2017 tasosta vuoteen 2024 mennessä.

Katso myös
----------

* auer
* savu
* sumu
* utu

Lähteet
-------

1. ↑  Smog *Kielitoimiston sanakirja*. Viitattu 2.3.2015.
2. ↑  Savusumu seisautti Kiinan Harbinin, näkyvyys nollassa – video *Yle Uutiset*.  22.10.2013. Viitattu 14.8.2015.
3. ↑  Paakkanen, Mikko: Savusumukriisi herätti – Kiinakin kiinnostui ilmastotalkoista *Helsingin Sanomat*.  24.9.2014. Viitattu 5.5.2015.
4. 1 2  Leppänen, Mikko: Tutkimus: Ilmansaasteet leikkaavat jopa vajaat kymmenen vuotta satojen miljoonien intialaisten odotetusta eliniästä *Yle*.  1.9.2021. Viitattu 25.11.2021.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Smog**.
**Audi Coupé** on Audin vuosina 1980–1996 valmistama coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Audi 80:een.

Audi Coupé B2 (1980–1988)
-------------------------

Ensimmäisen sukupolven Coupé esiteltiin vuonna 1980. Se perustui alustaltaan ja tekniikaltaan sedan-koriseen Audi 80 (B2) -malliin, joka oli tullut markkinoille kahta vuotta aiemmin. Sen urheilullisempi versio on nimeltään Audi Quattro.

Facelift-mallin (1982) Audi Coupé B2.
Syksyllä 1982 Coupé koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet ajovalot. Toinen laajempi uudistus tuli vuonna 1984, jolloin puskurit vaihdettiin uusiin ja etusäleikköä kallistettiin aavistuksen verran taaksepäin. Sisällä oli uusi kojelauta.

Facelift-mallin (1984) Audi Coupé B2.

Audi Coupé B3 (1988–1996)
-------------------------

Vuonna 1988 esitelty toisen sukupolven Coupé perustuu sedan-koriseen Audi 80 (B3) -malliin, joka oli tullut markkinoille kahta vuotta aikaisemmin. Se oli saatavana myös urheilullisempana Audi S2 -versiona. Lisäksi Coupéen perustuu avomalli Audi Cabriolet.

Facelift-mallin Audi Coupé B3.
Vuonna 1991 Coupé koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai samanlaisen keulan kuin uudessa Audi 80 (B4) -mallissa. Uutena moottorina oli 2,8-litrainen V6.

Lähteet
-------

1. ↑  Audi Coupé B2 *Auto Bild Klassik*. Viitattu 24.6.2018. (saksaksi)
2. ↑  Audi Coupé B3 *Auto Bild Klassik*. Viitattu 24.6.2018. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Audi Coupé** Wikimedia Commonsissa
**Audi 50** on Audin vuosina 1974–1978 valmistama pieni henkilöautomalli, joka oli Volkswagen Polon sisarmalli. Näistä kahdesta Polo oli pelkistetympi ja varustelultaan karumpi. Audi 50:tä myytiin vain Euroopassa, eikä se mennyt kovin hyvin kaupaksi. Vuonna 1975 Audi 50 maksoi Suomessa 28 480 markkaa (vuoden 2005 rahassa 19 450 euroa), joka oli lähes 10 000 markkaa enemmän kuin sitä hieman suuremman Volkswagen Golfin hinta, 19 980 markkaa (13 650 euroa). Valmistuksen päättyessä Audi 50 -malleja oli valmistettu yhteensä 180 000 kappaletta. Auton suunnittelusta vastasi Ludwig Kraus.

*Tekniikan Maailman* uutuusesittelyn mukaan Audi 50 "tuntui yhtä mukavalta kuin kaksi kertaa isompi auto, ja silti sitä pystyi ajamaan tiukoissa kaarteissa kuin konsanaan pientä urheiluautoa". Sitä pidettiin melko laadukkaan oloisena ja hauskanpirteänä ajettavana. Kun autoa alettiin tuoda Suomeen vuoden 1975 alussa, sen hinta oli korkeampi kuin sitä tilavamman Volkswagen Golfin. Niinpä Suomessa Audi 50 -autoja rekisteröitiin vain 150 kappaletta. 

Pienten autojen perinnettä Audilla jatkoi vuonna 1996 Audi A3, ja kolme vuotta myöhemmin myös Audi A2, jonka valmistus lopetettiin vuonna 2005. Vuodesta 2010 lähtien Audin pienin malli on ollut A1, joka perustuu Volkswagen Polon tekniikkaan ja jota pidetään Audi 50:n "henkisenä seuraajana".

Moottorit
---------

* 0,9 (L)
* 1,1 (LS)
* 1,3 (GLS)

Lähteet
-------

1. ↑  Autoesittely Volkswagen Polo/Derby 1975–1981 Ajovalo.net. Viitattu 31.10.2016.
2. 1 2  Audi A1 vs Audi 50 *Auto Express*.  30.7.2010. Viitattu 31.10.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Laitinen, Timo: *Auto 70-luvulla: nousun ja kriisin vuosikymmenellä*, s. 31–32. Helsinki: Alfamer Oy, 2008.
4. ↑  Sloniger, Jerry: Audi 50 – kutistettu Golf.  *Tekniikan Maailma*, 1974, nro 15, s. 50. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  TM koeajaa: Audi 50 LS. Auto vai arvoesine?.  *Tekniikan Maailma*, 1975, nro 2, s. 52–57. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Audi 50** Wikimedia Commonsissa

* Jansson, Matti: Moottoritoimittaja esittelee: Ylellinen pikkuauto Audi 50.  *Helsingin Sanomat*, 23.11.1974, s. 16. Näköislehden aukeama (tilaajille).
**Distributiivi** on suomen kielessä adverbisija, joka kuvaa toistuvaa tai kaikkiin kohdistuvaa toimintoa. Sen käyttö rajoittuu pieneen joukkoon substantiiveja, adjektiiveja ja numeraaleja. Distributiivin pääte on *-ttain/-ttäin* sekä yksikössä että monikossa. Yksikkömuotoja käytetään hyvin harvoin.

* päivittäin
* paikoittain
* suomalaisittain
* yksittäin
* ryhmittäin

Unkarin kielessä distributiivin pääte on *-nként*, jota edeltää tarvittaessa sidevokaali, takavokaalisissa sanoissa *-o/-a*, etuvokaalisissa *-e/-ö*.

* *hely**enként*** 'paikoin'
* *fej**enként*** 'henkeä kohti' (kirjaimellisesti "päittäin")
* *nap**onként*** 'päivittäin'
* *het**enként** egyszer* 'viikoittain'
* *délelőtt**önként*** 'aamupäivisin'

Aiheesta muualla
----------------

* Panu Mäkinen: Suomen kielioppi (Arkistoitu – Internet Archive)

Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
**Bajo Cero** on vuonna 2002 perustettu suomalainen maailmanmusiikkiyhtye. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa *Óyela* vuonna 2012.

Historia
--------

Bajo Cero on perustettu Oulussa vuonna 2002. Yhtyeen kaikilla silloisilla jäsenillä oli taustaa flamencomusiikissa, ja Bajo Ceron ohjelmisto koostuikin ensimmäisten vuosien ajan perinteisestä flamencomusiikista. Myöhemmin yhtye siirtyi oman materiaalin esittämiseen ja laajensi tyylisuuntaansa flamencosta muuhun maailmanmusiikkiin ja populaarimusiikkiin. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa 2012 ja se on soittanut lukuisilla merkittävillä suomalaisfestivaaleilla, kuten Pori Jazz, Ilosaarirock, Provinssirock, Qstock ja Tampereen flamencoviikko.

Yhtyeen musiikki
----------------

Bajo Ceron musiikki pohjautuu flamencoon, mutta yhtye on luonut omanlaisensa soundin, jota he kutsuvat nimellä world fusion. Flamencon lisäksi vaikutteita on otettu muun muassa muusta maailmanmusiikista, rockista ja elektronisesta musiikista.

Jäsenet
-------

* Anna Murtola, laulu 2002–
* Okko Meinilä, kitara 2002–
* Kili Kauppi, lyömäsoittimet 2002–
* Elina Lehtola, tanssi 2002–
* Antti Rundelin, basso, viulu 2006–
* Juhani Katajamäki, basso, elecronics, turntables 2008–
* Heikki Lindström, rummut 2010–
* Joonas Widenius, kitara 2002–2006

Julkaisut
---------

* *Óyela* (2012 Impïria Records)

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)