recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nonnos** (m.kreik. Νόννος, lat. *Nonnus*) oli Panopoliksesta (nykyinen Akhmim) kotoisin ollut kreikkalainen runoilija. Hän vaikutti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Nonnoksen tärkein teos on Dionysos-jumalasta kertova eeppinen 48-kirjaa käsittävä runokokoelma *Dionysiaka*. Teoksen pääteema on Dionysoksen matka Intiaan ja takaisin. Dionysikan alkuosa kertoo Europan raiskauksesta ja Zeuksen taistelusta Tyfonia vastaan. Runokokoelmassa kerrotaan myös Theban myyttisestä alkuperästä. Dionysoksen tarina oli jo tunnettu Aleksanteri Suuren aikana jolloin Dionysoksen matka oli yhdistetty Aleksanterin valloituksiin. Nonnos kirjoitti myös muunnelman Johanneksen evankeliumista, mikä viittaisi siihen että hän kääntyi kristinuskoon. Nonnoksen tuotannosta tunnetaan myös kaksi kadonnutta teosta. *Bassarika*, josta neljä riviä on säilynyt bysanttilaisessa kommentaarissa, käsitteli myös Dionysosta.

Aiheesta muualla
----------------

* Online text: Nonnus, Dionysiaca bks 1-14 translated by W. H. D. Rouse (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Laki lapseksiottamisesta** (SDK 32/1979) on Suomen laki, joka koskee lapsen adoptoimista eli ottolapsen ottamista. Alaikäisen lapsen adoptoiminen edellyttää, että sen katsotaan olevan lapsen edun mukaista. Adoptiopäätös vahvistetaan tuomarin toimesta. Jos joku henkilö on ollut alaikäisenä hoidettavana, mutta lapseksiottamista ei ole pystytty jostain syystä vahvistamaan, lapseksi ottaminen voidaan vahvistaa henkilön ollessa täysi-ikäinen. Lapseksi ottamisen virallistaminen estyy, jos asiassa on sovittu jonkinlaisesta rahallisesta korvauksesta. Adoptiovanhempien on yleensä oltava vähintään 25 vuotta vanhoja. 18-25 vuotias henkilö voi adoptoida puolisonsa lapsen. 18-vuotta täyttänyt henkilö voi myös ottaa takaisin biologisen lapsensa, joka on aikaisemmin adoptoitu. Adoptoimista ei voida vahvistaa ilman lapsen omaa tahtoa, jos lapsi on 12-vuotta täyttänyt tai jos hän ymmärtää asian. Adoptoimisen virallistamiseen tarvitaan myös biologisten vanhempien suostumus tai erittäin painava syy.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki lapseksiottamisesta *Finlex*. Suomen oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Viitattu 11.5.2023.
Lakin piiri Dagestanin kartalla.
**Lakin piiri** (ven. Лакский район, *Lakski raion*, lakiksi Лакрал район, *Lakral raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 500 neliökilometriä. Asukkaita on 12 100 henkeä (vuonna 2009).

Lakin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Gunibin ja Levašin piireihin, idässä Akušan ja Kulin piireihin, etelässä Rutulin sekä lännessä Tšarodan piireihin. Alue käsittää vuorten ympäröimän Kazikumuhskoje Koisun jokilaakson.

Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Burši, Hulisma, Huna, Hurhi, Huri, Kamahal, Kara, Karaša, Kuba, Kubra, Kulušats, Kuma, Kumuh, Kundy, Kurkli, Šara, Šovkra, Untšukatl ja Uri. Hallinnollinen keskus on Kumuhin kylä, josta on 176 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 50.

Asukkaista lähes 96 % on lakeja. Suurin osa alkuperäisväestöstä on muuttanut kaupunkeihin, Dagestanin tasankoseuduille ja muualle Venäjälle.

Pääelinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely sekä puutarhanhoito. Taloudellinen tilanne on huono, ja suuri osa asukkaista käy ansiotöissä piirin ulkopuolella.

Paikallislehtenä ilmestyy lakinkielinen *Hjahha Barg* ("Aamunkoitto").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 29.8.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lakin piirin sivusto (venäjäksi)
* Lakin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
**Tappavat sekunnit** on Peter Lindholmin salanimellä Juhani Hurme ohjaama urheiluaiheinen näytelmäelokuva vuodelta 1985. Juoksija Martti Vainion tarinasta innoituksen saaneen elokuvan käsikirjoittajina toimivat elokuvan tuottaja Petri Pykälä (sittemmin tunnettu kirjailijanimimerkillä Ilkka Remes) ja ohjaaja Lindholm salanimillä Mika Holm ja Kai Heikkilä. Turun seudulla kuvatun elokuvan pääosia näyttelevät Petri Rajala ja Pirjo Haapaniemi.

Tuotanto
--------

Lontoon International Film Schoolissa opiskellut Petri Pykälä tapasi Turun ylioppilaskylän Kylä-TV:lle amatöörivideoita tehneen Peter Lindholmin. He tekivät käsikirjoituksen yhdessä ja järjestelivät elokuvan kuvaukset Turun seudulle. Pykälän mukaan 35 millimetrin filmille kuvatun elokuvan tuotantobudjetti oli "vähemmän kuin 5 prosenttia normaalin säätiörahoitteisen elokuvan budjetista". Lindholm on myöhemmin sanonut olleensa ohjaajana vain työnjohtaja ilman mitään taiteellista panosta.
Oikeasttaan kuvattiin 16mm filmille Arri 16 BL ja varsinkin Aaton 16mm. kalustolla

Vastaanotto
-----------

Elokuvaa esitettiin vain yhtenä teatterikopiona Helsingissä, jossa se sai 68 katsojaa. Televisiossa se sai 605 000 katsojaa Yle TV1 -kanavalla maaliskuussa 1987 ja 241 000 katsojaa Yle TV2 -kanavalla helmikuussa 1988.

Kriitikot pitivät *Tappavien sekuntien* persoonallisesta aihevalinnasta, kestävyysurheilijan ponnisteluista, joka useimpien mielestä kuitenkin peittyi turhien jännitys- ja mustasukkaisuusjuonikuvioiden varjoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Tappavat sekunnit* Elonetissä.
2. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1985 *Elokuvauutiset*. Viitattu 6.9.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* Salakka, Matti: "Tappavat sekunnit urheiluelokuvana", *Lähikuva* 3–4/1993, s. 45-47. Turun elokuvakerho.

Aiheesta muualla
----------------

* 68 katsojaa, juttu elokuvasta *Suomen Kuvalehdessä* helmikuussa 2021 (tilaajille)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Peter Lindholm |
| --- |
|  |
| Pitkät elokuvat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1980-luku | 
* Tappavat sekunnit (1985)
* Kill City (1986)

 |
|  |
| 1990-luku | 
* Anita (1994)
* Isältä pojalle (1996)

 |
|  |
| 2000-luku | 
* Leijat Helsingin yllä (2001)
* Kolmistaan (2008)

 |
|  |
| 2010-luku | 
* Missä kuljimme kerran (2011)

 |

 |
|  |
| TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus) | 

|  |  |
| --- | --- |
| 1980-luku | 
* Raivo (1989)

 |
|  |
| 1990-luku | 
* Caprice Classic (1991)
* Nortia - Kuolemansynti (1996)
* Nortia - Isältä pojalle (1996)
* Ilman kavaluutta (1996)
* Pieni pala Jumalaa (1999)

 |
|  |
| 2000-luku | 
* Rajatapaus (2007)

 |

 |
|  |
| Dokumenttielokuvat (ohjaus) | 
* Tapiola Kuningaskouluttaja (1998)
* Porvoonmitalla (2005)

 |

 |
**Thomas Clark Fisher Johnson** (19. elokuuta 1901 Dalton-in-Furness – 28. tammikuuta 1973 Manchester) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän voitti Evertonin joukkueessa yhden liigamestaruuden ja yhden cupmestaruuden. Hän pelasi Englannin maajoukkueessa viisi ottelua ja teki niissä viisi maalia.

Johnson edusti ammattilaisurallaan Manchester Cityä kausina 1919–1930, Evertonia kausina 1930–1934 ja edellisen paikalliskilpailijaa Liverpoolia kausina 1934–1936. Hän lopetti pelaajauransa Darwenissa. Hän teki kaudella 1928–1929 kaikki kilpailut mukaan lukien 38 maalia, millä hän oli Manchester Cityn yhden kauden paras maalintekijä vuoteen 2023 saakka, kunnes Erling Braut Haaland ohitti hänet. Johnson voitti Englannin liigamestaruuden kaudella 1931–1932 ja FA Cupin seuraavalla kaudella, jolloin Everton voitti loppuottelussa Manchester Cityn 3–0.

Johnson pelasi viisi maaottelua. Toukokuussa 1926 hän pelasi vierasottelussa Belgiaa vastaan ja teki yhden maalin. Marraskuussa 1929 hän teki kaksi maalia kotiottelussa Walesia vastaan, kuten myös joulukuussa 1931 kotiottelussa Espanjaa vastaan. Huhtikuussa 1932 Skotlantia ja lokakuussa 1932 (Pohjois-)Irlantia vastaan hän ei tehnyt maaleja. Englanti voitti nämä kaikki viisi ottelua, joista kolme kuului Ison-Britannian mestaruuskilpailuihin.

Manchesterissa on Johnsonin kunniaksi nimetty katu, Tommy Johnson Walk.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tommy Johnson Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tosh Johnson *England Football Online*. Viitattu 16.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Haaland mätti viisi maalia Mestarien liigan pudotuspeliottelussa – Samaan on pystynyt aiemmin vain Lionel Messi  15.3.2023. Yle. Viitattu 16.3.2023.
4. ↑  Brown, Paul: Haaland breaks 94-year City goalscoring record  15.3.2023. Manchester City FC. Viitattu 16.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  Lloyd, Guy & Holt, Nick: *The F.A. Cup – The Complete Story*, s. 128–130. Aurum Press Ltd, 2005. ISBN 1-84513-054-5. (englanniksi)
Diana Saqib
**Diana Saqib** (s. noin 1981 Afganistan) on afganistanilainen elokuvaajaa.

Saqib on ollut lapsuutensa ja nuoruutensa maanpaossa Iranissa, jossa hän opiskeli dokumenttielokuvien tekijäksi. Hän on keskittynyt erityisesti afganistanilaisten naisten elämän kuvaamiseen. Ensimmäisessä dokumenttielokuvassaan *Twenty Five Per Cent* hän kuvaa kuutta naisparlamentaarikkoa. Elokuvaa on esitty maailmalla elokuvajuhlilla. Toinen elokuva kertoo afganistanilaisesta naisurheilijasta. Alkuperäinen päähenkilö haki harjoitusleirin aikana Italiasta turvapaikaa, joten hän joutui etsimään uuden. Kolmas elokuva kertoo mielenosoituksista 15. huhtikuuta 2009. Mielenosoitus oli poikkeuksellinen, sillä uskonnollisia johtajia kohtaan eivät naiset olleet sitä ennen osoittaneet mieltää, ja se on myös ankarasti kiellettyä.

Hänen sisarensa on parlamentin jäsen Sabrina Saqeb.

Filmografia
-----------

* *Twenty Five Per Cent*, 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Jan Blomgren, "Talibanernas tryck ökar", Svenska Dagbladet 7.12.2009, viitattu 12.7.21011
2. 1 2  Jesper Huor, I väntan på talibanerna, sivu 178
3. ↑  Notiser, Utrikesdepartementet, viitattu 12.7.2011
Lauri Elo vuonna 1965.
**Lauri Elo** (s. 30. huhtikuuta 1928 Helsinki) on suomalainen teatteri-, elokuva- ja TV-lavastaja.

Lauri Elon isä oli teatteri- ja elokuvalavastaja Lasse Elo (1903–1992). Lauri Elo aloitti teatterilavastajana 1940-luvulla Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa. Hän siirtyi sitten elokuva-alalle ja oli lavastajana Fennada-Filmissä 1950-luvulla. Hän sai 1953 Jussi-palkinnon parhaasta lavastuksesta elokuvaan *Noita palaa elämään*. Vuosina 1965–1980 Elo oli lavastajana TV 2:ssa ja teki lavastuksia TV-elokuviin ja TV-sarjoihin. 

Lauri Elon sisar Kristine Elo (s. 1945) on toiminut lavastajana MTV3:ssa vuosina 1974–2001. Kristine Elo on lavastanut useita Uuno Turhapuro -elokuvia.

Elokuvalavastuksia
------------------

* Suomalaistyttöjä Tukholmassa 1952
* Huhtikuu tulee 1953
* Kuningas kulkureitten 1953
* Noita palaa elämään 1953
* Saariston tyttö 1953
* Kovanaama 1954
* Kummituskievari 1954
* Putkinotko 1954
* Poika eli kesäänsä 1955
* Ryysyrannan Jooseppi 1955
* Lain mukaan 1956
* Elokuu 1956
* Kuriton sukupolvi 1957
* Pää pystyyn Helena 1957
* Syntipukki 1957

Elokuvarooleja
--------------

* Niskavuoren naiset 1958, Loviisan-päivän vieras

Televisiolavastuksia
--------------------

Televisiosarjat
* Kiurunkulma 1966–1968
* 30-luvun mies 1968–1969
* Pertsa ja Kilu 1971–1975
* Mustat ja punaiset vuodet 1973
* Sodan ja rauhan miehet 1978–1979
* Tankki täyteen 1978–1980

Televisioelokuvat
* Kaksi sisarta 1966
* Kuka teki turhan murhan 1967
* Mimmi Paavaliina 1970
* Sulka 1973
* Jean Sibelius 1974
* Ateria 1979
* Lossi 1980
* Seikkailu Olavinlinnassa 1984

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lauri Elo Elonetissä.
2. ↑  Lauri Elo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
Viljo Eloranta
**Viljo Olavi Eloranta** (31. lokakuuta 1915 Helsinki – 16. elokuuta 1982 Espoo) oli juristi ja poliisineuvos, joka toimi Poliisiopiston johtajana.

Viljo Elorannan vanhemmat olivat liikemies Gustav Robert Eloranta, entinen Envall, ja Amalia Mäkinen ja puoliso vuodesta 1940 opettaja Vappu-Liisa Pulkkinen. Eloranta tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1954, varatuomarin arvon hän sai 1956. Eloranta oli Helsingin yliopiston rikosoikeuden assistentti 1955–1959, Eläinlääketieteellisen korkeakoulun sihteeri 1960–1961, valtion poliisikoulun vanhempi opettaja ja varajohtaja 1960–1962 ja Poliisiopiston johtaja ja poliisineuvos vuodesta 1962. Hän työskenteli 1950-luvulla myös korkeimman hallinto-oikeuden esittelijänä ja vuosikymmenen vaihteessa Helsingin raastuvanoikeuden apujäsenenä ja vt. rikosasiain notaarina. Elorannalla oli sekä kansallisia että kansainvälisiä luottamustehtäviä ja hän oli *Nordisk Kriminalistisk Årsbokin* suomalainen toimittaja 1957–1962. Sotilasarvoltaan Eloranta oli reservin kapteeni (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 126. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1918–2000, s. 204 (Viitattu 26.6.2019)
3. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 31.8.1982, s. 4 (Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille))
Ana Luísa Amaral
**Ana Luísa Amaral** (5. huhtikuuta 1956 Lissabon – 5. elokuuta 2022) oli portugalilainen runoilija, kielenkääntäjä, kirjallisuudentutkija ja yhteiskunnallisesti vaikuttanut feministi.

Amaral varttui Sintrassa, mutta asui sittemmin Leça da Palmeirassa ja Portossa. Hän valmistui germanistiikassa ja sai filosofian tohtorin arvon pohjoisamerikkalaisen kirjallisuuden alalla Porton yliopistosta. Amaral julkaisi uransa aikana yli kolmen tusinan verran kirjoja, joihin kuului runouden ohella esseitä, näytelmäkirjallisuutta, fiktiota ja lastenkirjallisuutta. Hänen teoksiaan julkaistiin monissa eri maissa, ja hän sai lukuisia kansallisia sekä kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja. Palkintojen joukossa ovat Portugalin kirjailijaliiton runouden suurpalkinto (2008), Prémio Jacinto do Prado Coelho (2018), Prémio Vergílio Ferreira (2020) ja Prémio Rainha Sofia (2021). Amaral pääsi kirjoituksillaan edustetuksi moniin portugalilaisiin ja kansainvälisiin antologioihin.

Amaral työskenteli Porton yliopiston kirjallisuuden tiedekunnassa. Hän toimi Instituto de Literatura Comparada Margarida Losan hallituksessa feministisen tutkimuksen sekä vertailevan runoudentutkimuksen aloilla ja johti instituutin sisällä kansainvälistä tutkimusryhmää Intersexualidades. Amaralin akateemisiin julkaisuihin kuuluu *Dicionário da crítica feminista*, jonka kirjoittajana oli hänen lisäkseen Ana Gabriela Macedo. Amaral vaikutti tasa-arvon ja sosiaalisen solidaarisuuden asioille omistautuneena aktivistina. Kielenkääntäjänä hän käänsi muiden muassa Emily Dickinsonin, William Shakespearen ja Louise Glückin kirjoituksia. Amaral kuoli pitkittyneeseen sairauteen elokuussa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Raul Santos, Morreu Ana Luísa Amaral, a escritora que via o "transcendente" no quotidiano Universidade do Porto: Notícias 6.8.2022, viitattu 4.2.2023
2. 1 2 3 4  Ana Luísa Amaral Wook, viitattu 4.2.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Viljo Holopainen 1960-luvun keskivaiheilla.
**Viljo Emil Holopainen** (13. maaliskuuta 1916 Riistavesi – 9. huhtikuuta 2011 Kuopio) oli Helsingin yliopiston puumarkkinatieteen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja.

Holopaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Kusti Holopainen ja emäntä Kerttu Maria Miettinen ja puoliso vuodesta 1944 Helvi Rakel Niinimaa. Hän valmistui Kuopion yhteiskoulusta 1936 ja suoritti Helsingin yliopiston metsätutkinnon ja Metsähallituksen metsätaloudellisen virkatutkinnon. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti hänestä tuli 1947 ja lisensiaatti ja tohtori 1950, samoin kuin valtiotieteen kandidaatti. London School of Economics -korkeakoulussa hän oli British Councilin rahoittamana stipendiaattina 1950-1951 ja 1964 Yhdysvalloissa ASLA-Fulbright-tutkijastipendiaattina. Helsingin yliopiston metsätalouden apulaisprofessorina Holopainen toimi 1954-1959 ja puumarkkinatieteen professorina 1959-1964. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja hän oli 1964-1979, Erkki Kalelan jälkeen. Holopainen oli aktiivinen alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä. Hänen yhteensä 85 julkaisuaan sisältävät myös metsäpolitiikkaa käsitteleviä teoksia, kuten *60-luvun metsäpolitiikka* (1967), *Vastuun metsäpolitiikka* (1970) ja Erkki Timosen kanssa laadittu *Metsä vastaa* (1995). Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran kunniapuheenjohtaja vuodesta 1985 ja lahjoitti seuralle puolisonsa kanssa peruspääoman nimeään kantavaan rahastoon 1989.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pohtila, Eljas: "Viljo Holopainen", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 63. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Eljas Pohtila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 15.11.2015)
* Erkki Annila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Academia Scientiarum Fennica 2011, ss. 100-104 (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 15.11.2015)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Allan Johannes Silván** (20. toukokuuta 1922 Piikkiö – 27. joulukuuta 2006) oli suomalainen liikennöitsijä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai liikenneneuvoksen arvonimen.

Silván työskenteli vuodesta 1938 autokoriasentajana Autokori-yhtiössä, myös talvisodan aikana. Jatkosotaan hän osallistui panssarivaunun ja rynnäkkötykin ajajana. Liikenteenharjoittamisen Silván aloitti vuonna 1946 kuorma-autoilijana ja siirtyi 1950-luvun alussa liikekumppaninsa kanssa hoitamaan linja-autoyritystä. Yhtiön osakkuudesta vuonna 1958 luopunut Silván liikennöi tämän jälkeen oman yrityksensä nimissä viiden vuoden ajan Turussa. Ostettuaan vuonna 1963 Linjamatka-nimisen yhtiön hän palasi liikennöitsijäksi pääkaupunkiseudulle, aluksi erityisesti Espoon alueelle. Hänen yhtiönsä muistetaan muun muassa siitä, että se otti ensimmäisenä käyttöön nivelbussit Helsingistä länteen suuntautuneessa liikenteessä. Linjamatka-yhtiö tarjosi myös tilausajoja kotimaahan ja ulkomaille. Yritys myytiin vuonna 1980 Westendin Linjalle. Liikenneneuvoksen arvonimen Silván sai vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. 1 2  Allan Silván *Biografiasampo*. Viitattu 8.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Allan Verner Saratie**, sukunimi vuoteen 1911 *Pöyry* (21. syyskuuta 1889 – 11. toukokuuta 1919 Mikkeli) oli suomalainen raatimies ja toimittaja, joka tunnetaan vuonna 1917 julkaisemastaan suomen kielen oikeakielisyysoppaasta.

Allan Saratie pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1909 ja ryhtyi sitten toimittajaksi. Hän oli vuodesta 1911 alkaen Maakansa-lehden toimittajana Viipurissa ja sen jälkeen Suur-Savo-lehden aputoimittajana Mikkelissä vuoteen 1916 saakka. Vuonna 1914 hänet valittiin Mikkelin kaupungin kunnallisraatimieheksi. Vuonna 1918 hän toimi Mikkelin läänin elintarvetoimiston sihteerinä sekä Mikkelin kaupungin terveydenhoitolautakunnan sihteerinä. Saratie kuoli toukokuussa 1919 espanjantautiin.

Saratie julkaisi 1917 suomen kirjakielen käytön oppaan nimellä *Hyvää suomea. Oikeakielisyysohjeita*. Opas jäi kuitenkin verraten tuntemattomaksi kielentutkijapiireissä edellisenä vuonna julkaistun Knut Cannelinin vastaavan *Kieliopas*-oppaan rinnalla. Tähän saattoi vaikuttaa se, että Saratie oli sanomalehdentoimittaja eikä kielimies. Kirjan esipuheen mukaan Emil Saarimaa oli kuitenkin lukenut kirjan käsikirjoituksen. Saratie käytti kirjansa lähteinä Cannelinin opasta, E. N. Setälän kielioppia ja lauseoppia, Virittäjä-lehden artikkeleita ja Suomalaisuuden Liiton Lippaan kirjoitelmia. Saratie julkaisi Virittäjä-lehdessä samana vuonna myös kirjoituksen laki- ja virkakielestä esittäen luettelon huomioistaan virkakielen "kielikukkasista". 

Saratien kuoleman jälkeen hänen kirjastaan ilmestyi toinen painos vuonna 1927 Otavan kirjallisen johtajan Ilmari Ahman toimittamana. Tähän painokseen oli tehty joitain muutoksia ja lisäyksiä.  Lauri Hakulinen julkaisi tästä painoksesta Virittäjä-lehdessä vuonna 1928 verraten myönteisen arvostelun.

Teoksia
-------

* *Hyvää suomea: oikeakielisyyskirjoitelmia ja ohjeita*. Otava 1917, 2. painos 1927

Lähteet
-------

1. 1 2  Allan Saratie, Karjala, 14.05.1919, nro 109, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Nimenmuutosilmoitus, Suomalainen Wirallinen Lehti, 06.05.1911, nro 102, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Allan Saratie: Hyvää suomea – oikeakielisyysohjeita, Suomi 100 v. sivusto, Varastokirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Allan Saratien kuolinilmoitus, Mikkelin Sanomat, 12.05.1919, nro 53, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Maakansa, 27.06.1912, nro 70, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Sanomalehdet, Suomalainen, 25.08.1916, nro 94, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Sanomalehdet, Laatokka, 27.04.1911, nro 45, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. 1 2  Taru Kolehmainen : Allan Saratien unohdettu kieliopas, Kielikello 2/2010
**Päin perhettä** on Yle TV2 -kanavalla vuonna 1992 lähetetty tilannekomediasarja. Pentti Järvisen käsikirjoittamassa ja Jukka Mäkisen dramatisoimassa ja ohjaamassa sarjassa seurataan 20 jakson verran poliitikkoisän, anopin ja kahden aikuisen lapsen muodostamaa uusperhettä, josta äiti on lähtenyt uuden miehen mukana Saksaan. Pääosia näyttelevät Antti Litja (isä), Vieno Saaristo (anoppi), Outi Mäenpää (Ulla) ja Jari Salmi (poika).

Kakkostelevision draamasarjoja käsittelevässä artikkelissaan Iiris Ruoho kirjoittaa sarjan saaneen yllättävän vähän julkisuutta, vaikka sen asetelma oli mielenkiintoinen. Helsingin Sanomien Jukka Kajava antoi sarjasta melko myönteisen arvostelun. Hänestä sarja myötäilee amerikkalaisia tilannekomediasarjoja siinä, että etupäässä hahmot puhuvat keskenään ruokapöydän ääressä. Huumorissa on hänestä kuitenkin asiaakin ja näyttelijät tekevät työnsä liioittelematta, sävyisästi ja hieman kuivasti.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Antti Litja  | … |  Pekka Syrjäntaka
  |
|  Vieno Saaristo  | … |  anoppi
  |
|  Outi Mäenpää  | … |  Ulla, tytär
  |
|  Jari Salmi  | … |  Mika, poika
  |
|  Raimo Grönberg  | … |  Salonen, naapuri
  |
|  Puntti Valtonen  | … |  Laatikainen, Ullan ex-mies
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Päin perhettä: Koira irti *Radio- ja televisiotietokanta Ritva*. Viitattu 27.3.2021.
2. 1 2  Kajava, Jukka: Kotimainen Päin perhettä -sarja on lämmin ja tuttu mutta ohut ja arkinen .  *Helsingin Sanomat*, 1.4.1992. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 27.3.2021.
3. ↑  Ruoho, Iiris: "Sarjadraamaa kakkosella", *Television viisi vuosikymmentä*, s. 274. Toim. Juhani Wiio. SKS, 2007. ISBN 978-951-746-939-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjan jaksot katsottavissa Ylen Elävässä arkistossa
*Tämä artikkeli käsittelee kuntaa Malissa. BER on myös Bermudan maatunnus urheilukilpailuissa.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Ber** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Timbuktun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen pohjoispuolella noin 50 kilometriä Timbuktusta itään. Kunnassa on 19 500 asukasta (vuonna 2009).

Berin kunta rajoittuu pohjoisessa Kidalin ja idässä Gaon alueisiin, etelässä Gourma-Rharousin piiriin ja Timbuktun alueen Lafian kuntaan sekä lännessä Bourem-Inalyn ja Salamin kuntiin. Kuntaan kuuluu Berin kylä ja 35 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja ja maureja.

Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit, aasit ja naudat. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 27.5.2012. (ranskaksi)
2. 1 2  Plan de Securité Alimentaire Commune Rural de Ber 2006–2010 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 27.5.2012. (ranskaksi)
Kári Streymoy Kööpenhaminassa, 2007
**Kári Streymoy** (s. 27. syyskuuta 1971, Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelaisen folk/viking metal -yhtye Týrin rumpali.

Streymoy aloitti rumpujen soittamisen noin 14-vuotiaana. Hän sai innostuksen rumpujen soittoon sedältään Tróndur Streymoylta, joka oli Thunderbirds-yhtyeen rumpali ja laulaja.

Streymoyn ensimmäinen yhtye oli Relax, joka saikin hyvin huomiota ja keikkaili paljon Färsaarilla. Streymoy kuitenkin lähti yhtyeestä ja jätti rumpujen soitonkin joiksikin vuosiksi taka-alalle. Muutamaa vuotta myöhemmin hän sai yhteydenoton Heri Joensenilta ja Gunnar H. Thomsenilta, ja häntä kysyttiin mukaan yhtyeeseen nimeltä Wolfgang. Tässä yhtyeessä hän oli mukana usean vuoden.

Lopulta Streymoy kuitenkin päätti muuttaa Tanskaan opiskelemaan ja työskentelemään, ja näin hän jätti yhtyeen ja rumpujen soittamisen jälleen pitkäksi aikaa. Vuosia myöhemmin hän tapasi jälleen vanhan bändikaverinsa Joensenin, ja he päättivät alkaa soittaa yhdessä. Näin Týr sai alkunsa Thomsenin liityttyä pian heidän seuraansa.

Streymoy loukkasi selkänsä tammikuussa 2008, ja leikkauksien vuoksi hän joutui jäämään keikkatauolle kymmeneksi kuukaudeksi. Yhtye jatkoi kuitenkin kiertuettaan rumpali Amon Djurhuusin tullessa hänen tilalleen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kári Streymoy MySpacessa
* Týr MySpacessa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kárla** (kreik. Κάρλα), nykyisin myös *Kárlan tekojärvi* (Τεχνητή Λίμνη Κάρλα, *Technití Límni Kárla*), antiikin **Boibeis** tai **Boibia** (m.kreik. Βοιβηΐς/Βοιβία λίμνη, *Boibēïs/Boibia limnē*, lat. *Boebeis lacus*), on järvi Thessaliassa itäisessä Manner-Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 38 neliökilometriä.

Lintuja Kárla-järvellä.
Kárla-järvi sijaitsee itäisen Thessalian tasangon itälaidalla Magnesian alueyksikössä Rígas Feraíoksen kunnan alueella. Järvi oli aiemmin kooltaan noin 180 neliökilometriä. Se kuivattiin kokonaan vuonna 1962 tarkoituksena saada alueelle lisää maanviljelysmaata. Tämä osoittautui kuitenkin virheeksi alueen tuhansia vuosia vanhan ekosysteemin kannalta. Kuivaaminen hävitti alueen kosteikot ja luonnon monimuotoisuus kärsi myös laajemmin, mikä tuotti ongelmia myös seudun asukkaille. Ongelmiin lukeutuivat muun muassa pohjaveden väheneminen ja muut kasteluongelmat, maan kuivuminen ja halkeilu, mikroilmaston muuttuminen ja eläimistössä ja kasvillisuudessa tapahtuneet muutokset. Aiemmin järvi ja sen ympäristö olivat olleet merkittävää kalastus-, metsästys- ja lintualuetta. Myöskään uudet pellot eivät osoittautuneet tuottaviksi, koska maaperän laatu ei ollut sopivaa ja alue tulvi helposti sateella.

Ongelmien vuoksi järvi päätettiin luoda uudelleen tekojärvenä pumppaamalla vettä Pineiós-joesta. Operaatio alkoi EU:n tuella vuonna 2010. Nykyisin järvi on Natura 2000 -aluetta ja jälleen merkittävää lintualuetta.

Järvi sai antiikin aikaisen nimensä *Boibeis* sen itärannalla sijainneelta Boiben kaupungilta. Järveä kutsuttiin myös nimellä *Ossan Boibeis* (lat. *Ossaea Boebeis*) läheisen Óssa-vuoren mukaan. Järvi esiintyy usein antiikin kirjallisuudessa ja myös kreikkalaisessa mytologiassa, jossa Athene-jumalattaren kerrotaan pesseen siinä jalkansa.

Rígas Feraíoksen kunnan osa Kárlan kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä järvestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lake Karla & Mavrovouni *EcoTourism Greece*.  Arkistoitu 7.9.2018. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2  Smith, William: "Boebe", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Σε νεκροταφείο πουλιών έχει μετατραπεί η λίμνη Κάρλα *TVXS*. Viitattu 3.9.2018.
4. 1 2  Οικολογικά Δίκησα Προζηαζίας ηης Φύζης και Προζηαηεσόμενες Περιοτές ζηην Ελλάδα *195.134.76.37*.  2015. Viitattu 3.9.2018.
5. 1 2  Lake Karla, Greece *MedWet Culture*. Viitattu 3.9.2018.
6. ↑  Η ιστορία της λίμνης Κάρλας Φορέας Διαχείρισης Π.Ο.Κα.Μα.Κε.Βε. Viitattu 3.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kárla** Wikimedia Commonsissa
**Kyūshū K11W Shiragiku** (suom. *Valkea krysanteemi*) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien pommikonemiehistöjen kouluttamiseen tarkoitettu lentokone toisessa maailmansodassa. Koneen ensilento oli marraskuussa 1942 ja tuotanto alkoi kesällä 1943.

Suunnittelu ja kehitystyö
-------------------------

Watanabe Tekkōjo eli Watanaben teräsvalimo suunnitteli Kyūshū K11W:n Keisarillisen japanin laivastolle pommitusmiehistöjen koulutuskoneeksi. Kehitystyö oli nopeaa, sillä koelennoilla paljastui vain pieniä vikoja. Rakenteeltaan se oli keskitaso sisäänvedettävillä päälaskutelineillä. Moottorina oli Hitachi GK2B Amakaze -tähtimoottori. Rungon oli oltava syvä, jotta täysi viiden hengen pommitusmiehistö mahtuisi koneeseen. Ohjaaja ja radisti/taka-ampuja olivat ylärungon suljetussa ohjaamossa ja tähystäjä, kouluttaja ja pommittaja alarungon kabiinissa. K11W otettiin tuotantoon kesällä 1943, jolloin sen suunnitellut Watanabe Tekkōjo oli uudelleen nimetty Kyūshū Hikōki K.K.:si. Tuotantoa jatkettiin elokuuhun 1945 ja kaikkiaan koneita valmistui lähes 800 kappaletta, sisältäen pienen määrän täyspuisia K11W2 kuljetus- ja sukellusveneentorjuntakoneita.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 5
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.024000010,24 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&014.098000014,98 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.09300003,93 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&030.050000030,50 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&01677.&&&&001 677 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&02640.&&&&002 640 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&02800.&&&&002 800 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Hitachi GK2B Amakaze 21 yhdeksänsylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0384.&&&&00384 kW (&&&&&&&&&&&&0515.&&&&00515 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0230.&&&&00230 km/h 1700 metrissä
* **Matkalentonopeus:** &&&&&&&&&&&&0175.&&&&00175 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&01760.&&&&001 760 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&05620.&&&&005 620 m
* **Nousuaika:** 3 000 metriin: 19 min 35 s

**Aseistus**  

* 1 × 7.7 mm konekivääri taka-ampumossa
* 2 × 30 kg harjoituspommia tai 1 × 250 kg pommi kamikazeiskuja varten

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
Robert Huberin tien vastaanottokeskus Vantaalla.
**Robert Huberin tien vastaanottokeskus** on yksityisen Luona Oy:n ylläpitämä turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, joka sijaitsee Vantaan Veromiehessä. Vastaanottokeskus on Äyritien ja Robert Huberin tien kulmassa.

Vastaanottokeskus avattiin syksyllä 2015 ja sen majoituskapasiteetti on 800 henkilöä. Marraskuussa 2016 keskuksessa asui noin 500 turvapaikanhakijaa.

Vastaanottokeskus toimii 1980-luvulla valmistuneessa toimistorakennuksessa, jossa aiemmin oli LVI-alan yrityksen Oy Huber Ab:n pääkonttori. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jorma Salmenkivi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Marika Lumme: Vantaan pakolaistilanne mullistui viikossa – Katso, missä uudet vastaanottokeskukset sijaitsevat *Helsingin Uutiset*.  Arkistoitu 28.8.2017. Viitattu 27.8.2017.
2. 1 2  Arkkitehtitoimisto Antti Heikkilä Oy: Rakennushistoriaselvitys, Toimistorakennus, Robert Huberin tie 3a *vantaa.fi*.  Arkistoitu 28.8.2017. Viitattu 27.8.2017.
3. ↑  toimitus: Yle: Vastaanottokeskusten määrä puolittui – täällä keskuksia vielä on *Helsingin Uutiset*. Viitattu 27.8.2017.
**André Maginot** (17. helmikuuta 1877 Pariisi – 7. tammikuuta 1932 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, jonka aloitteesta Ranskan itärajan suojaksi rakennettiin 1930-luvulla Maginot-linjana tunnettu linnoitusketju.

Maginot oli alkujaan valtion virkamies. Hänet valittiin vuonna 1910 parlamentin edustajainkamariin, jonka jäsenenä hän oli kuolemaansa asti. Hänestä tuli 1913 sotaministeriön alivaltiosihteeri. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi Ranskan armeijaan sotamiehenä, mutta haavoittui jo sodan alkuvaiheessa marraskuussa 1914 ja rampautui eliniäksi. Sotilasuransa jäätyä näin lyhyeksi Maginot palasi politiikkaan jo vuonna 1915. Hän sai kuitenkin sotilaallisista ansioistaan Médaille militairen ja vuonna 1919 hänestä tehtiin Kunnialegioonan ritari. Hänen sotilasarvokseen jäi kersantti.

Maginot toimi Ranskan siirtomaaministerinä 1917 ja 1928–1929, eläkeministerinä 1920–1922 sekä sotaministerinä 1922–1924 ja 1929–1932. Hän järjesteli muun muassa sotaleskien ja -orpojen eläkkeitä sekä sotainvalidien etuisuuksia. Hän sai myös sytyttää ikuisen tulen Pariisin Riemukaaren alla olevalle tuntemattoman sotilaan haudalle marraskuussa 1923. Maginot vaati toistuvasti, että Saksan sotilaallisen uhan vuoksi Ranskan olisi rakennettava itärajalleen puolustuslinnoitusten ketju. Hän sai tahtonsa läpi toisen sotaministerikautensa aikana vuonna 1929, jolloin Maginot-linjaksi kutsutun suuren linnoitusketjun rakennustyöt aloitettiin. Ministerinä hän myös uudisti Ranskan armeijan organisaation. Maginot kuoli tammikuussa 1932 vain 54-vuotiaana lavantautiin, eikä siten ehtinyt nähdä vuonna 1938 valmistunutta Maginot-linjaa valmiina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  André Maginot (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 16.9.2015.
2. 1 2 3  André Maginot et son souvenir (1877 - 1932) (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) Fédération nationale André Maginot. Viitattu 16.9.2015.
3. ↑  André MAGINOT (ranskaksi) Assemblée Nationale. Viitattu 16.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **André Maginot** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kuvassa keskellä esiintyvän suuren hahmon uskotaan olevan Dagda ja pyörän symboloivan joko hänen suurta vaurauttaan tai voimaansa. Yksityiskohta Gundestrupin kattilasta.
**Dagda** (iiriksi *deagh dia*, "hyvä jumala") oli merkittävä jumala Irlannin kelttiläisessä mytologiassa. "Hyvä" tarkoitti, että hän oli hyvä kaikessa. Dagdaa kutsuttiin joskus myös nimillä "Kaikkien isä" (Eochaid Ollathair) ja "Suuri ja mahtava tietäjä" (In Ruad Ro-fhessa). Hän muistuttaa gallialaisten jumalaa Sucellusta.

Dagda oli jumalatar Danun poika ja jumalten heimon Tuatha Dé Danannin kuningas, joka johti heidät taisteluun fomoreja vastaan. Dagda käytti taistelussa suurta taikanuijaa, jonka toinen pää tappoi ja toinen pää herätti henkiin. Hänellä oli myös suuri kattila, eräänlainen runsaudensarvi, jolla saattoi ruokkia kokonaisen armeijan. Lisäksi Dagda omisti hedelmäpuita, jotka kantoivat koko ajan hedelmiä sekä kaksi sikaa, toinen elävä ja toinen jatkuvasti paistumassa. Dagdan harppu soi itsestään, ja sen avulla hän kutsui vuodenajat. Dagdan puoliso oli sodanjumala Morrigán. Dagda oli myös Brigitin ja Aenguksen isä.

Lähteet
-------

1. ↑  Hallam, Elizabeth: *Mytologian jumalat: yli 130 jumalaa ja jumalatarta kautta maailman*, s. 17. Hämeenlinna: Karisto, 1997. ISBN 951-23-3647-2.
2. 1 2  Dagda *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Micha F. Lindemans: Dagda *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*. Viitattu 4.7.2017. (englanniksi)
**Póroksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Πόρου, *Archaiologikó Mouseío Pórou*) on arkeologinen museo Póroksen kaupungissa Póroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta ja sen lähiympäristöstä löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1960 ja sen museorakennus rakennettiin vuosina 1967–1968. Museo on kaksikerroksinen ja siinä kaksi salia, toinen alakerrassa ja toinen yläkerrassa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä sekä Póroksen saarelta että Peloponnesoksen puolelta Troizínan ja Argoliin alueelta, kuten löytöjä Kalaureian Poseidonin temppelin ja Troizenin Afrodite Akraian pyhäkön arkeologisista kaivauksista sekä antiikin Methanan ja Hermionen kaupunkeihin liittyviä löytöjä.

Museoesineisiin lukeutuu muun muassa mykeneläisen kauden löytöjä, pääasiassa keramiikkaa, mykeneläisestä pyhäköstä Ágios Konstantínoksessa, Galatáksen Magoúlan haudoista sekä Módin saarelta; keramiikkaa ja figuriineja protogeometriselta roomalaiselle kaudelle saakka; sekä rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia ja hautalöytöjä arkaaiselta kaudelta aina varhaiselle kristilliselle kaudelle saakka.

* Löytöjä Ágios Konstantínoksesta.Löytöjä Ágios Konstantínoksesta.
* Löytöjä Ágios Konstantínoksesta.Löytöjä Ágios Konstantínoksesta.
* Löytöjä Magoúlasta.Löytöjä Magoúlasta.
* Keramiikkaa.Keramiikkaa.
* Nuolenkärkiä.Nuolenkärkiä.
* Pronssiaseita.Pronssiaseita.
* Doorilainen kapiteeli.Doorilainen kapiteeli.
* Hautakivi.Hautakivi.
* Miestä esittävän veistoksen pää.Miestä esittävän veistoksen pää.
* Museon ulkotilojen lapidariumia.Museon ulkotilojen lapidariumia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Archaeological Museum of Poros *Greek Travel Pages*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3 4  Poros Archaeological Museum *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Πόρου *Archaiologia.gr*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Póroksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Pétros Kanakoúdis** (kreik. Πέτρος Κανακούδης; s. 16. huhtikuuta 1984 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Kanakoúdis aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan PAOK:issa vuonna 2001, jossa hän pelasi vain yhden ottelun kausina 2001–2005. Kanakoúdis vietti puolitoista kautta lainalla Kreikan kolmanneksi korkeimman sarjatason ILTEX Lykoissa. Kauden 2005–2006 Kanakoúdis edusti toisen sarjatason Veriaa. Vuodet 2006–2009 hän pelasi Kreikan Superliigan Asteras Tripolisissa. Heinäkuussa 2009 Kanakoúdis siirtyi PAS Gianninaan. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi kotikaupunkinsa Iraklikseen.

Heinäkuussa 2011 Kanakoúdis siirtyi pääsarjajoukkue Doxa Dramaan. Kauden puolivälissä hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi Veriaan. Kanakoúdis pelasi kauden 2012–2013 Superliigan Plataniasissa. Heinäkuussa 2013 hän siirtyi Apollon Smyrnikseen.

Heinäkuussa 2014 Kanakoúdis siirtyi AO Kerkyraan, jossa hän pelasi vain marraskuuhun asti. Helmikuussa 2015 Kanakoúdis tuli testiin Veikkausliigan FC Inter Turkuun ja hän esitti lupaavia otteita Liigacupissa. Kuukauden kuluttua Kanakoúdis teki yksivuotisen sopimuksen FC Interin kanssa.

Kanakoúdis on pelannut Kreikan alle 21-vuotiaiden maajoukkuessa vuonna 2005 kahdeksan ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
2. 1 2 3 4 5 6  Pétros Kanakoúdis Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**El Junco** on järvi Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut kalderaan ja on pinta-alaltaan kuusi hehtaaria.

Sijainti ja hydrologia
----------------------

El Junco sijaitsee San Cristóbalin saarella noin 700 metrin korkeudessa. Järvi on pinta-alaltaan 6 hehtaaria, ja sen tilavuus on 360 000 kuutiometriä. Järven halkaisija on 270 metriä, ja sen suurin syvyys on 6 metriä.

El Junco on *The Fishes of Galápagos Islands* -teoksen mukaan Galápagossaarten ainoa pysyvä makeanveden allas. Järvi saa kaiken vetensä sateista. Kuivuuden aikana vedenpinta voi laskea jopa metrin, mutta kovien sateiden aikana järvialtaasta voi virrata vettä sitä ympäröiville alueille.

Lähteet
-------

1. ↑  El Junco Lagoon Lonely Planet. Viitattu 24.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2  El Junco Lagoon *sancristobalgalapagos.gob.ec*.  Arkistoitu 24.11.2018. Viitattu 24.11.2018. (englanniksi)
3. ↑  Grove, Jack Stein & Lavenberg, Robert J.: *The Fishes of the Galapagos Islands*, s. 21. Stanford, California: Stanford University Press, 1997. ISBN 0-8047-2289-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 24.11.2018).
**El Grande** on Wolfgang Kramerin ja Richard Ulrichin suunnittelema lautapeli. El Grande julkaistiin vuonna 1995 Saksassa ja Englannissa ja vuonna 1999 Hollannissa. Peli sijoittuu teemaltaan keskiajan Espanjaan ja siinä tarvitaan kykyä suunnitella omia toimiaan tulevina siirtoina, arvioiden samalla muiden pelaajien toimia. El Grande palkittiin vuonna 1996 Spiel des Jahres -palkinnolla.

Tarina
------

Espanjan keskiaika tarjoaa puitteet ruhtinaiden keskinäiseen mittelöön vallasta ja kuninkaan suosiosta. Komentaen *caballeroja*, ratsumiehiä Espanjan lääneistä toiseen pelaajien on pyrittävä saamaan suurin mahdollinen vaikutusvalta itselleen ja mitätöimään toisten ruhtinaiden suunnitelmat.

Pelin kulku
-----------

Pelissä pelataan yhdeksän kierrosta ja kolme pisteytyskierrosta. Jokaisella pisteytyskierroksella lasketaan kussakin läänissä olevien ratsumiesten määrä. Pelaaja, jolla on eniten ratsumiehiä läänissä saa alueesta parhaat pisteet. Ratsumiehet seuraavat *El Grandea* (kuningasta), joka liikkuu läänistä toiseen.

Jokainen vuoro alkaa huutokaupalla, jossa voittanut pelaaja saa valita ensimmäisenä viidestä vuoron alussa näkyville asetetusta toimintakortista haluamansa. Toimintakorttien mukaisesti ratsumiehiä voi siirtää omaan hoviin ja hovista lääneihin sekä suorittaa kortissa mainitun tehtävän, joka voi olla kuninkaan siirtäminen tai toisen pelaajan häiritseminen tai jokin muu toiminne.

Kolmen kierroksen välein tapahtuva pisteytys alkaa erikoislääninä toimivan Castillon tyhjentämisellä, josta pelaajat voivat siirtää ratsumiehensä yhteen ennalta valittuun lääniin ja järjestää kanssapelaajalle ikävän yllätyksen.

### Pelissä tarvittavat taidot

Sattuman osuus El Grandessa rajoituu toimintakorttien arpomiseen. Arvonta tapahtuu avoimesti ja pelaaja voi aina valita viidestä toiminteesta, mikäli voittaa huutokaupan. Päätöksenteko onkin El Granden hienoin ominaisuus. Jokaisessa pelin vaiheessa on mietittävä tarkoin omaa peliä ja samalla yrittää päästä selville muiden pelaajien aikomuksista. Toisinaan on kannattavampaa pilata toisen pisteytys kuin yrittää saada maksimipisteet itselleen.

Lisäosat
--------

Peliin tuotetut lisäosat on koottu yhdeksi paketiksi nimeltä The El Grande Expansions. Paketti sisältää muiden lisäelementtien ohessa kolme uutta tapaa pelata peliä. Lisäosa tekee aiemminkin mutkikkaasta pelistä entistä monimutkaisemman. Lisäosat soveltuvat loistavasti pelistä aiemmin pitäville, mutta ne saattavat tuntua liian vaikeilta aloittelijalle.

Aiheesta muualla
----------------

* kuvia ja arvioita (Arkistoitu – Internet Archive) pelistä
* Sangria, avoimen lähdekoodin tietokonesovellus pelistä

Lähteet
-------

1. ↑  Spiel des Jahres 1996 Spiel des Jahres. Viitattu 7.11.2016. (saksaksi)
Raunioita Udžarmassa.
Davit Garedžan luostarialueen rakennuksia.
**Sagaredžon piirikunta** (georg. საგარეჯოს რაიონი, *Sagaredžos raioni*) on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa. Piirikunnassa on noin 51 761 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 491 neliökilometriä. Sen keskus on Sagaredžon kaupunki.

Piirikunta sijaitsee Kakhetin länsiosassa Tbilisin lähistöllä. Se rajautuu idässä Gurdžaanin ja Sighnaghin, pohjoisessa Telavin, Akhmetan ja Tianetin ja lännessä Gardabanin piirikuntiin sekä etelässä Azerbaidžaniin. Iori-joki ja Tbilisin ja Dedoplistsqaron välinen rautatie kulkevat maakunnan halki. Sagaredžon kaupungissa asukkaita on yli 12 000. Se sijaitsee 500–700 metrin korkeudella merenpinnasta Tvaltkhevi-joen rannalla. Kaupungin vanha nimi oli *Tvali* ("silmä"). Koska se kuului ympäröivien kylien kanssa Davit Garedžan luostarin maihin, se sai 1700-luvun lopussa nykyisen nimensä, joka tarkoittaa "Garedža[n alue]".

Piirikunnan alueella on useita nähtävyyksiä. Ninotsmindan katedraali perustettiin 400-luvulla ja se oli keskiajalla merkittävä kulttuurikeskus. Davit Garedžan luostari vuorostaan sijaitsee Azerbaidžanin rajalla. Se perustettiin 500-luvun alkupuolella ja toimi Georgian hengellisenä keskuksena useita vuosisatoja. Kolmas merkittävä kohde on Udžarman linnoitus, joka oli 300–700-luvuilla Georgian toinen pääkaupunki ja kilpailee merkittävyydessään Mtskhetan kanssa. Lisäksi piirikunnan alueella sijaitsevat esimerkiksi Botšorman ja Tšailurin linnoitukset. Sagaredžon kaupungissa on paikallishistorian museo ja Patardzeulin kylässä Giorgi Leonidzen talomuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Georgia: Administrative units GeoHive. Viitattu 8. tammikuuta 2009.
2. ↑  Geographic, historical and economical review of Sagarejo municipality[vanhentunut linkki]
3. ↑  Community[vanhentunut linkki]
4. 1 2  Kakheti Region: The Sagarejo Municipality (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Georgian Museums: Kakheti[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sagaredžon piirikunta** Wikimedia Commonsissa

* Sagaredžon internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (georgiaksi) (englanniksi)

  

Georgian lippuGeorgian kaupungit ja piirikunnat

|  |
| --- |
| **Piirivapaat kaupungit:** Batumi | Gagra | Kutaisi | Poti | Rustavi | Suhumi | Tqvartšeli | Tskhinvali |
| **Piirikunnat:** Abaša | Adigeni | Akhalgori | Akhalkalaki | Akhaltsikhe | Akhmeta | Ambrolauri | Aspindza | Baghdati | Bolnisi | Bordžomi | Dedoplistsqaro | Dmanisi | Dušeti | Džava | Gagra | Gali | Gardabani | Gori | Gudauta | Gulripši | Gurdžaani | Kareli | Kaspi | Keda | Kharagauli | Khašuri | Khelvatšauri | Khobi | Khoni | Khulo | Kobuleti | Lagodekhi | Lantškhuti | Lentekhi | Marneuli | Martvili | Mestia | Mtskheta | Ninotsminda | Oni | Otšamtšire | Ozurgeti | Qazbegi | Qvareli | Satškhere | Sagaredžo | Samtredia | Senaki | Sighnaghi | Šuakhevi | Suhumi | Telavi | Terdžola | Tetri tsqaro | Tianeti | Tqibuli | Tsageri | Tsalendžikha | Tsalka | Tšiatura | Tškhorotsqu | Tšokhatauri | Tsqaltubo | Vani | Zestaponi | Zugdidi |