recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isiaka Abiola Ajimobi** (16. joulukuuta 1949 – 25. kesäkuuta 2020 Lagos) oli nigerialainen poliitikko. Hän edusti APC-puoluetta.

Ajimobi opiskeli liiketaloustiedettä sekä rahoitusta New Yorkin osavaltionyliopistossa ja sai Master of Business Administration -oppiarvon Illinoisin osavaltionyliopistosta. Ajimobi toimi Nigerian senaatin jäsenenä vuosina 2003–2007 ja tuli valituksi Oyon osavaltion kuvernööriksi vuonna 2011. Hänet valittiin uudelle kaudelle vuonna 2015. Näin hänestä tuli ensimmäinen kahden kauden ajan Oyon kuvernöörinä toiminut henkilö.

Ajimobi sairastui vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa. Hän pääsi sairaalahoitoon 2. kesäkuuta 2020 ja oli viikkojen ajan tehohoidossa ennen kuolemaansa lagosilaisessa yksityissairaalassa 25. kesäkuuta. Kuolemasta oli levinnyt perättömiä huhuja jo tätä aiemmin. Myös Ajimobin vaimo Florence oli ollut sairaalassa miehensä kanssa, mutta hänet oli jo kirjattu ulos. Ajimobi oli ollut vaimonsa kanssa naimisissa vuodesta 1980, ja pariskunnalla oli viisi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ajimobi: Former Oyo state governor dies at 70 after battling COVID-19 Legit
2. 1 2 3  Abiola Ajimobi, Oyo State ex-Govnor and Senator don die - See wetin we sabi about im death & burial BBC News / Pidgin
3. ↑  APC mourns Senator Abiola Ajimobi[vanhentunut linkki] Voice of Nigeria


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Alfred Herman Ketola** (ent. *Andersson*, 30. lokakuuta 1882 Pietari – 30. huhtikuuta 1965) oli suomalainen oppikoulun lehtori, taide- ja teatteriarvostelija sekä taidemaalari.

Alfred Ketolan vanhemmat olivat suutari, talonomistaja August Ketola (ent. Andersson) ja Anna Katarina Mononen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Viipurin klassillisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905. Hän täydensi sitten opintojaan Saksassa, Ranskassa ja Sveitsissä.

Ketola oli saksan ja ranskan kielen opettajana Viipurin jatko-opistossa 1907–1921, Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1909–1921 ja Joensuun lyseossa 1921–1947. Ketola oli myös saksan kielen opettajana Joensuun kauppakoulussa.

Ketola toimi taidearvostelijana Helsingin Sanomissa 1905–1906 ja Karjala-lehdessä 1907–1919, sekä teatteriarvostelijana Karjalan Aamulehdessä 1919–1921 ja Joensuussa Karjalainen-lehdessä 1921–1922. Hän oli Joensuun teatterin johtokunnan sihteerinä 1923–1927 ja toimi teatterin johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1927 alkaen.

Ketola opiskeli maalausta Pekka Halosen johdolla vuonna 1896 ja myöhemmin Helsingin yliopiston piirustussalissa Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1902–1907. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907, 1908 ja 1939. Hänellä oli yksityisnäyttelyitä Viipurissa ja Joensuussa.

Alfred Ketola oli naimisissa vuodesta 1911 Laura Maria Raution kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Alfred Ketola
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1902, matrikkelinumero 27922 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3 4 5  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 30.10.1932, nro 295, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia: Alfred Ketola
**Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat** (*Grandview, U.S.A.*) on Randal Kleiserin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Sen pääosia esittävät Jamie Lee Curtis, Patrick Swayze ja C. Thomas Howell.

Kolmiodraaman muodostava tarina kuvaa amerikkalaisen pikkukaupungin (Grandview, Illinois) elämää. Nuori Tim Pearson (Howell) on lähdössä Floridaan opiskelemaan merentutkimusta, mutta rakastuu autojen romurallirataa hoitavaan Michelle "Mike" Codyyn (Curtis). Naiseen on kuitenkin iskenyt silmänsä myös naimisissa oleva kilpa-ajaja Ernie "Slam" Webster (Swayze).

Vastaanotto
-----------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Esko Rautakorpi antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "keskinkertainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat* Elonetissä.
**Alfred Kirwa Yego** (s. 28. marraskuuta 1986) on kenialainen keskimatkojen juoksija.

Yego voitti vuonna 2004 Kenian nuorten mestaruuden 800 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti samalla matkalla hopeaa Grosseton nuorten MM-kisoissa ajalla 1.47,39. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa alkuerissä. Kauden lopussa hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Vuonna 2006 Yego voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa 800 metrin pronssia ajalla 1.46,85 ja sijoittui kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Yego voitti Osakan MM-kisoissa 2007 MM-kultaa. Pekingissä 2008 Yego sijoittui olympiafinaalissa kolmanneksi saaden pronssia. Berliinin MM-kisoissa 2009 Yego voitti 800 metrin hopeaa ajalla 1.45,35. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2010 Nairobissa Yego sijoittui hopealle. Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli seitsemäs.

Ennätykset
----------

* 800 metrin juoksu: 1.42,67 (2009)
* 1 500 metrin juoksu: 3.33,68 (2009)
* mailin juoksu: 3.55,18 (2011)

Lähteet
-------

* Alfred Kirwa Yego Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  ALFRED KIRWA YEGO *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Berliini 2009 – M 800 m tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)

Miesten 800 metrin juoksun maailmanmestarit
1983: Willi Wülbeck |
1987: Billy Konchellah |
1991: Billy Konchellah |
1993: Paul Ruto |
1995: Wilson Kipketer |
1997: Wilson Kipketer |
1999: Wilson Kipketer |
2001: André Bucher |
2003: Djabir Saïd-Guerni |
2005: Rashid Ramzi |
2007: Alfred Kirwa Yego |
2009: Mbulaeni Mulaudzi |
2011: David Rudisha |
2013: Mohammed Aman |
2015: David Rudisha |
2017: Pierre-Ambroise Bosse |
2019: Donavan Brazier |
2022: Emmanuel Korir



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Chicagon sinfoniaorkesterin "koti", Orchestra Hall, Michican Ave. Chicago, tunnettu myös nimellä Symphony Center.
**Chicagon sinfoniaorkesteri** (CSO) on Yhdysvaltain vanhimpiin lukeutuva sinfoniaorkesteri. Vuonna 1891 chicagolainen liikemies Charles Norman Fay pyysi Theodore Thomasia perustamaan kaupunkiin orkesterin. Thomasin johtamana "Chicagon orkesterin" nimellä kulkenut soittajisto antoikin ensikonserttinsa 16. lokakuuta 1891 Auditorium Theatre -teatterissa. Vuosina 1947–1950 orkesterin apulaiskapellimestarina toimi suomalainen Tauno Hannikainen.

Orkesterin ylikapellimestarina toimii Riccardo Muti.

Chicagon sinfoniaorkesteri kuuluu perinteisesti arvostetuimpien amerikkalaisorkesterien "Big Five" -ryhmään. Vuonna 2008 Gramophone-lehti sijoitti chicagolaisorkesterin viidenneksi parhaiden sinfoniaorkestereiden vaalissa.

Johto
-----

### Musiikilliset johtajat

* 1891–1905 Theodore Thomas
* 1905–1942 Frederick Stock
* 1943–1947 Désiré Defauw
* 1947–1948 Artur Rodziński
* 1950–1953 Rafael Kubelík
* 1953–1962 Fritz Reiner
* 1962–1963 Fritz Reiner (musiikillinen neuvonantaja)
* 1963–1968 Jean Martinon
* 1968–1969 Irwin Hoffman
* 1969–1991 Sir Georg Solti
* 1991–2006 Daniel Barenboim

Lähteet
-------

1. ↑  Ruth-Esther Hillila, Barbara Blanchard Hong: *Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland*, s. 116. Greenwood Publishing Group, 1997.
2. ↑  The world's greatest orchestras.  *Gramophone*, 2008, nro December, s. 41.

Aiheesta muualla
----------------

* Orkesterin virallinen sivusto
Ylivääpelin arvomerkki (SA-kuva)
Suomen maa- ja ilmavoimien sotilasarvot
 **Upseerit** 

Kenraalikunta 

* kenraali
* kenraaliluutnantti
* kenraalimajuri
* prikaatikenraali

Esiupseerit 

* eversti
* everstiluutnantti
* majuri

Komppaniaupseerit 

* kapteeni
* yliluutnantti
* luutnantti
* vänrikki

 **Aliupseerit** 

 

* sotilasmestari
* ylivääpeli
* vääpeli
* ylikersantti
* kersantti
* alikersantti

 **Miehistö** 

 

* korpraali
* sotamies

**Ylivääpeli** (lyhenne **yliv.**) on Suomen puolustusvoimien maa- ja ilmavoimien aliupseerien sotilasarvo. Myös Rajavartiolaitoksessa on käytössä ylivääpelin sotilasarvo. Merivoimissa vastaava arvo on **ylipursimies**.

Ylivääpelin arvo sijoittuu vääpelin ja sotilasmestarin arvojen väliin.
Ylivääpelin arvomerkissä on yksi paksu ja yksi ohut kaluunakulma.

Pääesikunta ilmoitti 28. joulukuuta 2006 perustavansa aliupseeriston vuoden 2007 alusta. Uudistuksen yhteydessä palautettiin käyttöön ylivääpelin sotilasarvo.

Ylivääpelit toimivat esimerkiksi joukkoyksikön toimistoupseerin tehtävissä ja kouluttajina sotilasopetuslaitoksissa. 

Reserviläinen, joka on koulutettu ja sijoitettu sodan ajan puolustusvoimien ylimpiin aliupseerin tehtäviin (esimerkiksi perusyksikön vääpeli, aluetoimiston vanhemman toimistoaliupseerin tehtävä), voidaan ylentää ylivääpeliksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  27.11.2014. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 23.3.2015.
2. ↑  Tasavallan presidentin asetus sotilas- ja palvelusarvoista sekä puolustusvoimien tunnuskuvasta 28.12.2007/1490
3. ↑  Tasavallan presidentin asetus rajavartiolaitoksen sotilaskäskyasioista, sotilas- ja palvelusarvoista sekä tunnuskuvasta, ansiorististä ja ansiomitalista 637/2005
4. ↑  Puolustusvoimat: Reservin ylennykset  8. heinäkuuta 2008. Mil.fi.  Arkistoitu 11.4.2008. Viitattu 8.7.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Ruotuväki (Arkistoitu – Internet Archive) Uutinen sotilasmestarien paluusta, maininta ylivääpeleistä
* Pääesikunta (Arkistoitu – Internet Archive) Puolustusvoimat perustaa aliupseeriston vuoden 2007 alusta
*Tämä artikkeli kertoo juridisesta termistä. Force Majeure on myös suomalainen metalliyhtye.*
**Force majeure** (lat. *vis major*, suom. *suurempi voima*) eli ylivoimainen este tai tapahtuma on sopimusoikeudessa käytettävä termi, joka tarkoittaa sopimuksen osapuolista riippumatonta, odottamatonta poikkeuksellista tapahtumaa, joka estää sovitun velvollisuuden täyttämisen. Ylivoimainen este on esimerkiksi hirmumyrsky, kapina, liikekannallepano, maanjäristys, meteoriitti, tulivuorenpurkaus, sota sekä suorituksen estävä viranomaisen toimi, kuten tuontikielto ja takavarikko. Rahavelvoitteiden yhteydessä myös maksuliikenteen tai yleisen liikenteen keskeytys katsotaan ylivoimaiseksi esteeksi. Lakko ei sen sijaan ole ylivoimainen este, ellei sopimuksessa ole tällaista ehtoa. Poikkeuksen tekee kuitenkin yleislakko. Kustannustason nousu ja inflaatio jäävät käsitteen ulkopuolelle, ellei niitä ole otettu mukaan sopimusehtojen vastuunrajoituslausekkeisiin.

Ylivoimaisen esteen lähikäsitteitä ovat mahdottomuus ja liikavaikeus. Mahdottomuus on sopimussuorituksen estävä häiriö, jonka yhteydessä ei kiinnitetä huomiota syihin, vaan vain vaikutuksiin. Liikavaikeus ei estä suoritusta, mutta aiheuttaa kohtuuttomia vaikeuksia. Asiaan liittyviä käsitteitä ovat myös sopimuksen sovittelu ja sosiaalinen suorituseste.

Ylivoimaisen esteen tärkein oikeusvaikutus on se, että siihen vetoamalla osapuoli voi kokonaan vetäytyä sopimuksesta tai hän saa lykkäystä velvoitteidensa täyttämiseen. Se rajoittaa myös vahingonkorvausvastuuta, ja rahavelallinen vapautuu sen perusteella viivästyskorosta ja viivästyksen aikaisesta valuuttakurssiriskistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 10, palsta 454
2. 1 2 3 4  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa I palstat 1090–1092.
3. ↑  Kauppalaki, 355/1987, 57 §; korkolaki, 633/1982, 10 §; velkakirjalaki, 622/1947, 7 §.
**Forbes Suomi** (*Forbes Finland*) oli SK Media Finlandin vuosina 2017–2018 Forbesin lisenssillä julkaisema suomenkielinen versio Forbesista. Lehden lanseerausta lykättiin useita kertoja: alun perin sen oli tarkoitus tapahtua vuonna 2014. Tammikuussa 2017 Suomen-toimitus irtisanoutui, koska toimittajille oli kaavailtu tehtäviä, jotka rikkoisivat journalistin ohjeita. Kaupallinen johtaja Fredrik Nars vahvisti ongelman koskevan sisältömarkkinointia, jonka tulee journalistin ohjeiden mukaan olla selkeästi erotettu toimituksellisesta aineistosta eikä saa sisältää piilomainontaa. Forbes Suomen ensimmäinen numero ilmestyi sen vuoksi vasta maaliskuussa 2017 kansainvälisen organisaation voimin. Toimittajiksi seuraavina palkatut Hannu Vuola ja Jouko Marttila tekivät lehden kakkosnumeron, mutta vetäytyivät hankkeesta kesäkuussa 2017.

SK Media Finlandin liikevaihto vuonna 2017 oli 567 000 euroa ja liiketappio 691 000 euroa. Vuonna 2018 SK Media Finlandille annettiin velkomustuomio noin 70 000 euron saatavien perimiseksi ulosotossa, velkojina muiden muassa Sponda, Posti Group, Työttömyysvakuutusrahasto ja perintäyritykset.

Lehteä ilmestyi kahden vuoden aikana 12 numeroa, ja tekijöinä oli Suomessa kolme toimituskokoonpanoa.

Marraskuussa 2018 työeläkeyhtiö Varma haki SK Media Finlandia konkurssiin, ja työpalkkioista viimeiset jäivät saamatta.

Julkaisuongelmien syyksi toimituspäällikkö Anna Gustafsson sanoo kustantaja Šteinmansin suomen kielen taidon puutteen, Tom Post taas pääoman puutteesta johtuvan liian vähäisen työntekijämäärän ja Suomen "yrityskapitalismille vihamielisen" ilmapiirin. Kustantajayhtiö SK Media Finland teki tappiota ensimmäisellä 11 kuukauden tilikaudella tappiota 69 100 euroa.

SK Media Finlandissa kustantajana oli latvialainen Arkadis Šteinmans. Taustalla merkittävänä rahoittajana oli latvialainen kananmunantuottaja Mhitars Mhitarjans. Päätoimittajina olivat ensin Nina Broström, sitten konsulttipäätoimittajana Jouko Marttila. Yhdysvaltalainen Tom Post toimitti lehteä Yhdysvalloista käsin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Salla Nazarenko: Laatulehden nousu ja tuho.  *Lööppi*, 2/2019, s. 4–9.
2. ↑  Kukkonen, Laura: Forbes Suomi lykkää lanseeraustaan - päätoimittajan haku jatkuu *Markkinointi & Mainonta*.  30.11.2016. Viitattu 16.2.2017.
3. 1 2 3  Ahlroth, Jussi: Forbesin Suomen-toimitus irtisanoutui ennen lehden ensimmäisen numeron ilmestymistä. *Helsingin Sanomat*, kulttuuri, 30.1.2017. (artikkelin verkkoversio) Viitattu 30.1.2017
4. ↑  Lausuma medialle mainonnan merkitsemisestä 2015. Julkisen sanan neuvosto 20.5.2015. Viitattu 30.1.2017
5. ↑  Tiina Länkinen: Kohun nostattanut Suomen Forbes tuli viimein lehtihyllyyn *Yle.fi/uutiset*.  28.3.2017. Viitattu 28.3.2017.
6. ↑  Kankare, Matti: Suomi-Forbesin suomalaisvetäjät lopettivat *Markkinointi & Mainonta*.  7.6.2017. Viitattu 19.6.2017.
7. ↑  Jauhiainen, Ilkka: Suomen Forbesille lähes 70 000 euron velkomustuomio – latvialainen emo myy nyt netissä Viagraa *Markkinointi & Mainonta*.  24.10.2018. Viitattu 25.10.2018.
8. ↑  Jauhiainen, Ilkka: Forbesin taru Suomessa näyttää päättyvän – Käräjäoikeuteen hymyt hyytävä hakemus *Markkinointi & Mainonta*.  21.11.2018. Viitattu 23.11.2018.
**Someron työväentalo** oli Someron kaupungin keskustassa sijainnut työväentalo. Se purettiin vuonna 1987.

Historiaa
---------

Someron työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Joulukuussa 1907 yhdistys osti entisen apteekkirakennuksen työväentaloksi. Yhdistys häädettiin vuonna 1920 tontilta, jolla talo sijaitsi. Saman vuoden kesällä yhdistys osti rakennuksen, jonka paikalle rakennettiin työväentalo. Talon vihkiäisjuhlaa vietettiin vappuna 1922. Rakennustyöt tehtiin talkoina. Vuonna 1953 talon läheisyyteen rakennettiin erillinen elokuvateatteritalo Jukola.

Tammikuussa 1987 yhdistys myi talon tontteineen rakennusliike Hakalle. Talo purettiin kesällä 1987, ja paikalle rakennettiin asunto-osakeyhtiö, jonka suurin osakas on Someron kaupunki. Someron työväenyhdistys hankki siitä kokoustilan, joka nimettiin Juttutuvaksi ja otettiin käyttöön vuonna 1989. Vuonna 2021 yhdistys myi Juttutuvan kaupungille.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirunkoinen ja lautavuorattu. Vuonna 1972 se maalattiin vaaleankeltaiseksi. Kate oli peltiä. Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, näyttämön aputilat, ravintola, huoneen ja keittiön asunto, ravintola ja kokoushuone. Lämmitys oli aluksi kamiinoilla, vuodesta 1953 oli öljykeskuslämmitys. Talossa oli myös vesijohto, viemäri ja sisä-wc. Vuonna 1979 se peruskorjattiin. Rakennuksen pinta-ala oli 360 m².

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Vuodesta 1928 lähtien talolla esitettiin elokuvia. Elokuvat tuottivat hyvin, ja esimerkiksi vuonna 1929 näytöksissä kävi keskimäärin sata katsojaa. Elokuvatoiminta päättyi vuonna 1986. Ennen elokuvia näyttämötoiminta oli yhdistyksen ainoa tulonlähde. Kahden vuoden ajan toimintaa johti kuuluisa näyttelijä Kustaa Kopila. Vielä 1980-luvun alussa talo oli yhdistyksen omassa käytössä, ja siellä järjestettiin elokuvanäytösten lisäksi kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia. Lopettajaistanssit pidettiin loppiaisena 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pohjakallio, Lauri: *Lounaishämäläisiä työväentaloja. Julkaisussa Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys Vuosikirja 68*. Forssa: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, 1999.
2. 1 2 3   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
3. 1 2 3  Tiirakari, Leeni; Salminen, Pekka; Horila, Tapio (toim.): Someron joulu 1999  1999. Somero-seura. Viitattu 17.1.2023.
4. ↑  Malin, Päivi: Työväenyhdistys luopuu omista toimitiloista Somerolla – kaupunki ostaa Juttutuvan ja siirtää sinne mielenterveystoimiston *Salon Seudun Sanomat*. Viitattu 16.1.2023.
Somersetinsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Somerset Island and Fort Ross |
| Sijainti | 
73°15′N, 93°30′WNunavutQikiqtaalukin alueKanada |
| Saariryhmä | 
Kanadan arktiset saaret |
| Vesialue | 
Pohjoinen jäämeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
73°14′N, 94°41′W 489 m |
| Pinta-ala | 
24 786 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Fort Rossin sijainti Somersetinsaarella
Satellitekuva Somersetinsaaresta
**Somersetinsaari** (engl. *Somerset Island*) on saari pohjoisessa Kanadassa. Se kuuluu Kanadan arktisten saarten ryhmään. Bellotinsalmi erottaa sen Kanadan mantereen Boothian niemimaasta. Saaren pinta-ala on 24 786 km², ja se on 45. suurin saari maailmassa ja 12. suurin Kanadassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön huippu saaren keskiosassa (73°14′N, 94°41′W), joka kohoaa 489 m merenpinnasta. Saarella ei ole pysyvää asutusta.

Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta alueella ovat noin 1000-luvulta, jolloin saarella asuivat Thulen kulttuurin kansat. Heidän ajaltaan alueelta on löydetty valaanluita, tunneleita ja kivirakennelmien raunioita.

James Clark Rossin tutkimusretkikunta, johon kuului kaksi laivaa, saapui saaren koillispuolelle vuoden 1848 loppupuolella. He perustivat Port Leopold -tukikohdan viettääkseen talven saarella. Huhtikuussa retkikunta tutki Peelinsalmen rantoja koiravaljakkojen avulla etsien kadonnutta John Franklinin retkikuntaa.

Vuonna 1937 Hudson's Bay Company perusti saaren kaakkoispuolelle Fort Ross -tukikohdan ja kauppapaikan. Toiminta jatkui vain yhdentoista vuoden ajan, minkä jälkeen yhtiö päätti sulkea toimipaikan vaikeiden kulkuyhteyksien vuoksi; toisinaan jäämassat sulkivat kulkuyhteydet jopa pariksi vuodeksi kerrallaan. Paikalliset Taloyoakin kylän Inuitit käyttävät entistä kaupparakennusta ja johtajan asuntoa edelleen tundrakaribun metsästysmatkoillaan.

Saaren vanhat rauniot, runsas villieläimistö ja helppo kulkuyhteys Resoluten kylästä ovat tehneet saaresta suositun turistikohteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Sea Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Natural Resources Canada (englanniksi), (ranskaksi)
2. ↑  Creswell Peak, Nunavut Peakbagger.com (englanniksi)
3. ↑  Thule tradition University of Waterloo (englanniksi)
4. ↑  Ross, Sir James Clark Dictionary of Canadian Encyclopedia Online (englanniksi), (ranskaksi)
5. ↑  The National visits Canada's North Canadian Broadcasting Corporation (englanniksi)
Caroline Kennedy.
**Caroline Bouvier Kennedy** (s. 27. marraskuuta 1957 New York City) on yhdysvaltalainen kirjailija, lakimies ja diplomaatti. Hän on Yhdysvaltojen entisen presidentin John F. Kennedyn ensimmäinen ja ainoa elossa oleva lapsi. 

Caroline Kennedy eli kolme vuotta Valkoisessa talossa ja vietti siellä ennen muuttoa kuusivuotissyntymäpäiviään. Isänsä murhan jälkeen hän muutti äitinsä ja veljensä kanssa New Yorkin Manhattanille 1040 Fifth Avenuelle kattohuoneistoon.

Vuonna 1972 hän meni Concorden yliopistoon Massachusettsissa. Tämän jälkeen hän työskenteli setänsä, senaattori Edward M. Kennedyn alaisena sekä New York Daily News -lehdessä. Pian näiden jälkeen hän meni töihin Metropolitan Museoon New Yorkiin 1980, josta hän löysi miehensä Edwin Schlossbergin. Heillä on kaksi tytärtä, Rose Kennedy Schlossberg, joka syntyi 1988, (nimi tulee kunnioitetusta isoäidistä) sekä Tatiana Celia Kennedy Schlossberg, joka syntyi 1990, (nimi tulee Edwinin isoäidin mukaan) ja yksi poika, John Bouvier Kennedy Schlossberg. Hän syntyi 1993 (nimi tulee presidentti isän mukaan).*lähde?*

Hänen veljensä John Kennedy Jr. kuoli 1999 lento-onnettomuudessa vaimonsa Carolyn Bessette Kennedyn kanssa. Näin ollen Caroline Kennedy jäi ainoaksi presidentin jälkeläiseksi.

Nykyään Caroline Kennedy toimii isänsä nimeä kantavan kirjaston johtokunnan kunniapuheenjohtajana.

Hän toimi Yhdysvaltain Japanin suurlähettiläänä 2013–2017.

Lähteet
-------

1. ↑  CAROLINE KENNEDY, HONORARY PRESIDENT *John F. Kennedy Library Foundation*. Viitattu 6.12.2018.
2. ↑  Former Ambassadors *US Embassy Japan*.  Arkistoitu 24.8.2019. Viitattu 6.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caroline Kennedy**.
* Caroline Kennedy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
**Alfred Davis Lunt, Jr.** (12. elokuuta 1892 Milwaukee, Wisconsin – 3. elokuuta 1977 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä sekä teatteriohjaaja.

Lunt voitti urallaan kolme teatterialan Tony-palkintoa: vuonna 1954 parhaan ohjauksen Tonyn näytelmällä *Ondine*, vuonna 1955 parhaan draamanäyttelijän Tonyn näytelmällä *Quadrille* ja vuonna 1970 erikois-Tonyn vaimonsa Lynn Fontannen kanssa. Lunt oli ehdolla parhaan draamanäyttelijän Tonyyn vuonna 1959 näytelmällä *The Visit*. Vuonna 1965 Lunt voitti parhaan miespääosan Primetime Emmyn kategoriassa minisarja tai televisioelokuva. Lunt sai palkinnon televisioelokuvasta *The Magnificent Yankee*, jossa hänen hahmonsa oli Oliver Wendell Holmes, Jr.. Lunt oli 1931/32 ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkintoon roolista elokuvassa *The Guardsman*. Lunt teki myös muutaman roolin radionäyttelijänä.

Lunt avioitui vuonna 1922 näyttelijä Lynn Fontannen kanssa. Pari oli yhdessä aina Luntin kuolemaan vuonna 1977. Lunt kuoli epäonnistuneeseen syöpäleikkaukseen.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfred Lunt Internet Movie Databasessa. (englanniksi). Viitattu 28.1.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Walanaiset tekemässä karitevoita.
**Walat** ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Ghanan luoteisosassa Mustan-Voltan ja Kulpawnjoen välillä. Heitä on noin 100 000 henkeä.

Legendojen mukaan walat ovat saapuneet Mamprusista. 1600-luvulla he alistivat lobit ja dagarit ja muodostivat oman valtion. Myöhemmin waloihin on sulautunut myös muita naapurikansoja. 1700–1800-luvuilla walat olivat riippuvaisia gonjista ja 1880-luvulla he kuuluivat Samori Tourén mandinkavaltakuntaan.

Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, pavut, riisi, maapähkinä, jamssi ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja sekä käydään ansiotöissä kaakaoplantaaseilla ja kaivosteollisuudessa. Ruokavalio koostuu etupäässä kasvis- ja maitoruoista. Tasakattoiset savitiilitalot ja pyöreät talousrakennukset muodostavat suljetun kokonaisuuden. Perinteinen juhlavaate on miehillä usein raidallinen pitkä paita ja naisilla lyhyt hame.

Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostavat suurperheiden yhteisöt ja patrilineaariset suvut. Avioliitto on virilokaalinen, polygynia ja ostoavioliitto ovat yleisiä.

Perinteiseen uskontoon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa, noituutta ja taikaesineitä. Nykyään suurin osa waloista on sunnimuslimeja ja osa on katolisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 120. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Rope-a-dope** on nyrkkeilytermi, jolla tarkoitetaan ottelutaktiikkaa, jossa nyrkkeilijä nojaa köysiin päätään suojaten ja ottaa vastustajan iskuja vartaloonsa. Taktiikan tarkoituksena on väsyttää voimakkaita iskuja lyövä vastustaja. Köysiin nojataan siksi, jottei nyrkkeilijä itse väsyisi liikkumalla kehässä ja jottei menettäisi tasapainoaan kovien iskujen tuoksinnassa. Rope-a-dopen tunnetuimpana käyttäjänä pidetään nyrkkeilyn kolminkertaista maailmanmestaria Muhammad Alia, joka hyödynsi taktiikkaa ensimmäistä kertaa *Rumble in the Jungle* -maailmanmestaruusottelussa George Foremania vastaan. Myös James Toney on onnistunut käyttämään menestyksekkäästi tyyliä ja yhdessä Alin kanssa he ovatkin ainoat maailmanmestarit, jotka ovat onnistuneet käyttämään keinoa useammissa otteluissa hyvällä menestyksellä.

*Rumble in the Jungle*: Muhammad Ali ja rope-a-dope
---------------------------------------------------

*Katso myös: Rumble in the Jungle*
*Rumble in the Jungle* -kamppailussa Alia pidettiin altavastaajana nuorempaan ja fyysisesti ylivoimaiseen maailmanmestari George Foremaniin nähden. Alin uskottiin häviävän varmasti, mikäli Foreman saisi hänet köysiin. Ottelun ensimmäisessä erässä Ali otteli tyylilleen uskollisena liikkuen paljon ja lyöden jabia. Tämän jälkeen hän kuitenkin muutti taktiikkaa ja alkoi nojata kehän köysiin päätään suojaten, jolloin Foreman pystyi lyömään häntä voimakkailla iskuillaan useita kertoja vartaloon Alin pyrkiessä lyömään tätä iskusarjoilla kasvoihin. Alin iskunkestävyyden ansiosta vain lyhyitä otteluita uransa aikana aiemmin otellut Foreman alkoi väsymään kamppailun pitkittyessä. Haastaja tyrmäsi väsyneen Foremanin kahdeksannen erän lopulla.

Ali käytti Rope-a-dopea myös Chuck Wepneriä vastaan hänen seuraavassa tittelinpuolustusottelussaan. Oteltuaan Ron Lylen kanssa hän nimesi tyylin rope-a-dopeksi. Ali käytti tyyliä urallaan monia nyrkkeilijöitä vastaan. Myöhemmin Frazier itse yritti käyttää samaa tyyliä otellessaan toista kertaa George Foremanin kanssa, mutta hävisi tyrmäyksellä.

Heikkoudet
----------

Nyrkkeilijät ovat joutuneet urallaan pahoihin vaikeuksiin yritettyään käyttää taktiikkaa, sillä taktiikka vaatii nyrkkeilijältä erityistä iskunkestävyyttä. Esimerkiksi nuori Henry Clark yritti hyödyntää taktiikkaa voimakkaasti iskevää Earnie Shaversia vastaan ja hävisi ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä. Taktiikan toisen heikkouden havaitsi itse Muhammad Ali vuonna 1978 kun hän yritti käyttää sitä Leon Spinksia vastaan. Spinks teki yrityksen tyhjäksi lyömällä Alia vartalon sijaan voimakkaasti käsivarsiin, jolloin Ali ei enää ottelun viimeisissä erissä kyennyt lyömään voimakkaita iskuja, ja hävisi pistein.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carlos Acevedo: Was Ali the Greatest Heavyweight? *boxinginsider.com*.  14.7.2008. BoxingInsider.com. Viitattu 14.9.2010. (englanniksi)
2. ↑  He's The Greatest, I'm The Best, *Sports Illustrated*, kirjoittanut Pat Putnam, 27.2.1978, Viitattu 26.9.2010. (englanniksi)
**Emil Soravuo** (s. 28. maaliskuuta 1997 Espoo) on suomalainen telinevoimistelija. Hän on permannon MM-mitalisti ja Euroopan kisojen voittaja. Hän edustaa Espoon Telinetaitureita ja häntä valmentavat Mati Kirmes ja Dmytro Gorbachov. Hän aloitti voimisteluharrastuksen vuonna 2004, nousi nuorisomaajoukkueeseen 2009 ja miesten maajoukkueeseen 2015.

Soravuo saavutti permantovoimistelun MM-pronssia Kita-Kyūshūssa 2021 pistein 14,700. Se oli Suomen ensimmäinen permannon MM-mitali kautta aikojen ja ensimmäinen telinevoimistelun MM-mitali sitten vuoden 1997. Hän voitti permantokultaa Minskin Euroopan kisoissa 2019 pistein 14,433.

Soravuo sijoittui Nanjingin nuorten olympialaisissa 2014 hypyssä seitsemänneksi. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran 2015. Maailmancupin kilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan permannolla neljänneksi Dohassa 2019.

Soravuo on voittanut Suomen-mestaruuden hypyssä 2016 ja 2018 sekä permannolla 2019, 2020 ja 2021.

Itsenäisyyspäivänä 2021 Soravuolle myönnettiin Espoo-mitali tunnustuksena Espoon hyväksi tehdystä työstä.

Soravuon isä on entinen golpelaaja ja nykyinen golfvalmentaja Riku Soravuo.

Lähteet
-------

1. ↑  Emil Soravuo *Olympedia*.  (englanniksi)
2. ↑  Soravuo, Emil *gymnastics.sport*. Viitattu 24.10.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Emil Soravuo *voimistelu.fi*. Viitattu 24.10.2021.
4. ↑  Emil Soravuo voimisteli MM-pronssia permantofinaalissa: Suomen ensimmäinen mitali sitten vuoden 1997 – "En tajunnut ollenkaan" *yle.fi*. Viitattu 24.10.2021.
5. ↑  Upea suoritus! Emil Soravuo voitti kultaa Euroopan kisojen permannolla *yle.fi*. Viitattu 24.10.2021.
6. ↑  Gymnastics - Emil Soravuo *the-sports.org*. Viitattu 24.10.2021. (englanniksi)
7. ↑  MTV miesten ja nuorten SM-kilpailut ja JunnuGym finaali + Stara, Jyväskylä Jyväskylä, 2020-11-06 *live.sporteventsystems.se*. Viitattu 24.10.2021.
8. ↑  Telinevoimistelun SM-kilpailut Ouluhalli, Oulu, 2021-09-17 *live.sporteventsystems.se*. Viitattu 24.10.2021.
9. ↑  Espoo-mitalin saajat 2021  6.12.2021. Espoon kaupunki. Viitattu 7.12.2021.
10. ↑  Joonas Kuisma: Emil Soravuo asui vanhempiensa luona 24-vuotiaaksi asti – MM-sankari kertoo, miten harvinainen järjestely toimi *Ilta-Sanomat*.  13.11.2021. Viitattu 6.3.2022.
Chichagof IslandKaakkois-Alaskan saarien sijainteja.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
AlaskaHoonah-Angoon, Sitka City and BoroughYhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Alexanderin saaristo |
| Vesialue | 
Alaskanlahti |
| Korkein kohta | 
Chichagof Island High Point, 1 161 m |
| Pinta-ala | 
5 306 km² |

Väestö| Asukasluku | 
1 342 |
| Asutuskeskukset | 
Hoonah, Pelican, Tenakee Springs, Elfin Cove |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Chichagof Island** on saari Alexanderin saaristossa, Alaska Panhandlessa, Kaakkois-Alaskassa. Saaren pinta-ala on 5 305,88 km². Chichagof Islandin vakituinen asukasluku oli vuonna 2000 1 342.*lähde?* Saari kuuluu Alaskan ABC-saariin. Saari on nimetty venäläisen tutkimusmatkailijan ja amiraalin Vasili Tšitšagovin mukaan.

Chichagof Island on Baranof Islandin pohjoispuolella. Saarta rajaavat Chathamin salmi idässä, Jäinen salmi koillisessa, Cross Sound kaakosta, Alaskanlahti lännestä ja Perilin salmi etelästä.

Chichagof saaren pohjoisosissa sijaitsee Hoonahin, Pelicanin, Tenakee Springsin ja Elfin Coven kylät. Suurin osa saarta kuuluu Hoonah-Angoonin hallinnolliseen alueeseen, ja aivan eteläisin osa saarta kuuluu Sitkan alueeseen. Kyseisellä alueella on vain kahdeksan asukasta.

Saaren pääasialliset elinkeinot ovat metsästyksestä, kalastuksesta ja metsän hakkuusta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Chicago Stags** oli vuosina 1946–1950 toiminut NBA-seura. Seura pelasi parhaimmillaan sarjan loppuotteluissa.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1946. Joukkueen ensimmäiseksi päävalmentajaksi palkattiin yliopistovalmentaja Harold Olsen. Sarjan ensimmäisellä kaudella Stags sijoittui konferenssinsa ensimmäiseksi St. Louis Bombersin kanssa. Tämän takia pelattiin ylimääräinen ottelu, jonka Chicago voitti. Koska tuolloin konferenssien voittajat kohtasivat toisensa heti pudotuspeleissä, ei voitosta ollut joukkueella hyötyä. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Chicago voitti Red Auerbachin valmentaman Washington Capitolsin voitoin 4–2 ja eteni loppuotteluihin. Joukkue hävisi kolme ensimmäistä ottelua Philadelphia Warriorsille ja lopulta koko ottelusarjan voitoin 4–1. Kauden jälkeen Chicago hankki tähdistöjoukkueeseen valitun Stan Miasekin. Kausi 1947–1948 sujui joukkueelta edelliskautta huonommin ja lopputuloksena oli 28 voittoa ja 20 tappiota. Koska sarja oli tasainen, olivat myös Baltimore Bullets ja Boston Celtics samoissa pistelukemissa. Tämän takia Chicago pelasi molempia joukkueita vastaan yhden pelin. Stags voitti Washingtonin, mutta hävisi Baltimorelle, jolloin seura sai pudotuspeleissä vastaansa Boston Celticsin. Chicago eteni välieriin voitettuaan Celticsin otteluvoitoin 2–1, mutta välierissä joukkue hävisi Baltimorelle suoraan voitoin 2–0.

Ennen seuraavaa kautta Stags kutsui afroamerikkalaisia pelaajia try-outille ja lopulta kuusi pelaajaa palkattiin joukkueeseen. Stags olikin ensimmäisiä joukkueita, johon palkattiin värillisiä pelaajia. Seuran kahtena viimeisenä kautena joukkue eteni aina pudotuspeleihin, mutta putosi divisioonan välierissä pois. Kauden 1949–1950 jälkeen seuran toiminta lopetettiin, koska kaupungissa joukkueeseen ei osoitettu tarpeeksi kiinnostusta. Stagsilla oli vielä muun muassa Bob Cousyn pelioikeudet, jotka luovutettiin lopulta Boston Celticsille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ballantini, Brett: Stag Party - Bulls Pay Tribute to the Chicago Stags  17.4.2006. NBA. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)
2. ↑  1946-47 Chicago Stags Schedule and Results Basketball-Reference. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)
3. ↑  1947-48 Chicago Stags Schedule and Results Basketball-Reference. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)
4. ↑  Chicago Stags Franchise Index Basketball-Reference. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)
5. ↑  Goldstein, Richard: Red Auerbach, 89, Who Built a Basketball Dynasty  30.10.2006. The New York Times. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Basketball-Reference (englanniksi)
**Waldemar Eneberg** (6. tammikuuta 1840 Närpiö – 8. kesäkuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja senaattori. Hän kuului 1900-luvun alussa Suomalaisen puolueen johtaviin miehiin.

Enebergin vanhemmat olivat Närpiön kappalainen ja myöhempi Kokemäen kirkkoherra Isak Reinhold Eneberg ja vapaaherratar Fredrika Lovisa von Knorring. Eneberg kirjoitti ylioppilaaksi Turusta vuonna 1858 ja opiskeli lakia. Opiskeluaikoinaan hän omaksui J. V. Snellmanin fennomanian poliittiseksi aatemaailmakseen. Valmistuttuaan tuomariksi 1870 hän työskenteli ensin Porvoon tuomiokapitulin ja sen jälkeen Valtiokonttorin sihteerinä sekä 1880–1883 jälkimmäisen tirehtöörinä. Vuosina 1883–1891 hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen. Eneberg oli Helsingin kaupunginvaltuustossa 1879–1885 ja 1891, kirkolliskokouksen edustajana 1876 sekä valtiopäivillä porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja 1885 ja 1888 sekä Kajaanin edustaja 1891. Porvarissäädyssä hän oli sen suomenmielisen vähemmistön johtajia. Hän myös kirjoitti 1890 perustetun Keskinäisen Henkivakuutusyhtiö Suomen säännöt.

Vuonna 1891 Eneberg nimitettiin senaatin talousosastoon salkuttomaksi senaattoriksi ja edelleen 1893 siviilitoimituskunnan sekä 1897 oikeustoimituskunnan päälliköksi. Varsinkin Suomalaisen puolueen johtohahmon Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen erottua senaatista 1899 Enebergistä tuli puolueen senaattoriryhmän johtava toimija, minkä vuoksi hän kantoi päävastuun puolueensa ensimmäisen sortokauden aikaisesta politiikasta. Vaikka pyrkimyksenä olikin jarruttaa ja torjua Suomen venäläistämistä, Eneberg ryvettyi pahasti yhtenä johtavista myöntyväisyyslinjan edustajista, varsinkin perustuslaillisten silmissä. Hänen ja vanhasuomalaisten merkittävin saavutus senaatissa oli vuoden 1902 kieliasetus, jolla suomi lopullisesti sai yhdenvertaisen aseman virkakielenä ruotsin rinnalla. Eneberg aateloitiin vuonna 1903 ja hän otti aatelissukunsa tunnuslauseeksi puolueensa iskulauseen "taipuu eikä taitu", joka sopi myös hänen katajaan viittaavaan sukunimeensä.

Waldemar Enebergin veli oli assyriologi Karl Fredrik Eneberg. Pääjohtaja Otto Sarvi ja kansanedustaja Paavo Korpisaari olivat Enebergin vävyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Markku Tyynilä: / Eneberg, Waldemar (1840 - 1904) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.6.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 69–70. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Emil Edvard Raearo** (12. marraskuuta 1882 Multia – 18. lokakuuta 1927 Keuruu) oli suomalainen puuseppä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Raearon vanhemmat olivat torppari Johan Flinkman ja Wilhelmiina Iisakintytär. Hän kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun ja suoritti myös käsityönopettajatutkinnon.

Raearo toimi käsityönopettajana Kivijärvellä, Pihlajavedellä ja Keuruulla muun muassa Haapamäen yhteiskoulussa. Hän omisti puusepänliikkeen Keuruulla ja hän oli myös pariin otteeseen Työn Voima -lehden toimittajana.

Raearo oli kansanedustajana 1919–1924 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi Keuruun kunnanvaltuuston ja Keski-Suomen osuusliikkeen hallintoneuvoston puheenjohtajana.

Emil Raearo oli naimisissa 1911–1923 Jenny Maria Peltoniemen kanssa ja vuodesta 1926 Johanna Matilda Heleniuksen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Emil Raearo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1922–1924 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(53) | 
* Aalto
* Ahlfors
* Ampuja
* Aromaa
* Bryggari
* Eronen
* Eskola
* Hakkila
* Halonen
* Harvala
* Haverinen
* Huotari
* Huttunen
* Itkonen
* Keto
* Koivulahti-Lehto
* Komu
* Koponen
* J. Korhonen
* V. Korhonen
* Latvala
* Lehikoinen
* Lehto
* Lehtokoski
* Leinonen
* Louhelainen
* Marttila
* Muhonen
* Myllymäki
* Paasivuori
* Puittinen
* Raearo
* Rantala
* Rapo
* Reinikainen
* Ryömä
* Saarinen
* Sallila
* Seppälä
* Sillanpää
* Sommarberg
* Sventorzetski
* Tainio
* Tanner
* Toivonen
* Tolonen
* Typpö
* Valjakka
* Welling
* Vihuri
* Wiik
* Voionmaa
* Wuolijoki

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1922–1924 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (10) | 
* Bryggari
* Heikinheimo
* Jaskari
* Koivulahti-Lehto
* Lehto
* Muhonen
* Perälä
* Raearo
* Tuomi (1922–1923)
* Vesterinen

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Emil Tahirovič** (s. 30. joulukuuta 1979 Krka) on slovenialainen rintauinnin EM-mitalisti. Hän edusti PK Triglav Kranj -seuraa.

Tahirovič sijoittui vuoden 2003 Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa 50 metrin rintauinnissa seitsemänneksi ja karsiutui 100 metrillä välierissä. Saman vuoden Dublinin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän oli 100 metrin rintauinnissa kuudes. Madridin pitkän radan EM-kilpailuissa 2004 hän sijoittui 50 ja 100 metrin rintauinnissa kahdeksanneksi ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä kuudenneksi. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.

Tahirovič saavutti Wienin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2004 pronssia 50 metrin rintauinnissa ajalla 27,17 ja sijoittui 100 metrin rintauinnissa neljänneksi. Montrealin pitkän radan MM-kilpailuissa 2005 hän oli seitsemäs 50 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä kahdeksas 100 metrin rintauinnissa. Saman vuoden Almerian Välimeren kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin rintauinnissa. Kauden päätteeksi hän oli Triesten lyhyen radan EM-kilpailuissa 50 metrin rintauinnissa neljäs ja 100 metrillä viides.

Tahirovič sijoittui 50 metrin rintauinnissa viidenneksi Helsingin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2006. Hän karsiutui saman matkan välierissä Melbournen pitkän radan MM-kilpailuissa 2007. Hän saavutti 50 metrin rintauinnissa pronssia Rijekan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2008 ajalla 26,66. Rooman pitkän radan MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 50 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Saman vuoden Pescaran Välimeren kilpailuissa hän saavutti 50 metrin rintauinnissa hopeaa.

Tahirovič sijoittui 50 metrin rintauinnin EM-kilpailuissa vuonna 2010 kuudenneksi pitkällä radalla Budapestissa ja viidenneksi lyhyellä radalla Eindhovenissa. Viimeisissä arvokilpailuissaan, Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012, hän karsiutui 50 metrin rintauinnin välierissä.

Tahirovič ennätys 50 metrin rintauinnissa on pitkällä radalla (50 m) 27,19 ja lyhyellä radalla (25 m) 26,53 sekä 100 metrin rintauinnissa pitkällä radalla 1.00,84 ja lyhyellä radalla 58,73.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Emil Tahirovič *olympedia.org*. Viitattu 27.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Swimming - Emil Tahirovic *the-sports.org*. Viitattu 27.10.2020. (englanniksi)
3. ↑  Tahirovic, Emil *swimrankings.net*. Viitattu 27.10.2020. (englanniksi)
**Antti Einari Suhonen** (s. 5. marraskuuta 1956 Nurmes) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan bassobaritoni.

Suhonen opiskeli Matti Tuloiselan johdolla. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta ja jatkoi sitten opintojaan Zürichin kansainvälisessä oopperastudiossa vuosina 1986–1987. Suhonen teki debyyttinsä Suomen kansallisoopperassa vuonna 1982 ja Zürichin oopperassa vuonna 1986. Vuosina 1987–1991 hän oli kiinnitettynä Badisches Staatstheater Karlsruhen solistiksi. Samanaikaisesti hän teki vierailuja Baijerin osavaltionoopperaan ja muiden Saksan kaupunkien oopperataloihin. Vuonna 1990 Suhonen sai kiinnityksen Suomen kansallisooperaan, mutta hän jatkoi myös vierailuja Staatsoper Unter den Lindeniin ja Deutsche Oper Berliniin. Hän esiintyi myös moneen otteeseen muun muassa Kööpenhaminassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla.

Suhosen kattavaan ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin, Charles Gounod'n, Modest Mussorgskin ja Alban Bergin oopperoissa. Hän teki roolisuorituksia myös monissa aikansa säveltäjien suomalaisissa oopperoissa, joiden joukossa olivat Einojuhani Rautavaaran *Vincent* ja Aulis Sallisen *Palatsi*. Suhonen osallistui vuonna 1992 Jukka Linkolan *Elinan* ja vuonna 1995 Erik Bergmanin *Det sjungande trädetin* kantaesitykseen.

Konserttilaulajana Suhonen on esiintynyt muun muassa Radion sinfoniaorkesterin ja monien suomalaisten kaupunginorkesterien kanssa sekä eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvalloissa ja Kaukoidässä. Kapellimestareita ja ohjaajia, joiden kanssa Suhonen on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Nello Santi, Nikolaus Harnoncourt, Daniel Barenboim, Pierre Boulez, Zubin Mehta, Jean-Pierre Ponnelle, August Everding, Harry Kupfer, Giancarlo del Monaco ja Götz Friedrich. Suhonen joutui sairauden takia luopumaan urastaan laulajana. Hän on sittemmin muun muassa opettanut Sibelius-Akatemiassa.

Suhonen lauloi Vallesmannin roolin Jukka-Pekka Sarasteen johtamalla vuoden 1998 uudella levytyksellä (Finlandia Records) Leevi Madetojan oopperasta *Pohjalaisia*. Suhonen oli mukana myös Ondinen levytyksillä Einojuhani Rautavaaran *Thomaksesta* vuodelta 1989 ja *Sammon ryöstöstä* vuodelta 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. 1 2 3 4 5  Lauluviikon opettajaesittely Joutsenon Taidekesä, viitattu 19.1.2023
3. ↑  Seppo Kangas, Iso­van­hem­pien roolit pu­hut­te­le­vat Kaleva 10.6.2004, viitattu 19.1.2023
4. ↑  Päivi Loponen, Pohjalaisia ei ole vain kansanooppera Jukka-Pekka Saraste johtaa Madetojan merkkiteoksen uuden levytyksen Helsingin Sanomat 20.8.1997, viitattu 19.1.2023
5. ↑  Pohjalaisia opera in three acts ; after the play by Artturi Järviluoma Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 19.1.2023
6. ↑  Antti Suhonen, bass-baritone Ondine, viitattu 19.1.2023

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta: Antti Suhonen
**Antti Telenius** (s. 20. elokuuta 1945 Tampere) on suomalainen pitkän linjan muusikko, laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Telenius on laulaja Vera Teleniuksen poika. Telenius keikkailee edelleenkin.

Teleniuksen muusikonura alkoi 17-vuotiaana, jolloin hän ryhtyi The Sharks yhtyeen laulaja-rumpaliksi. Hän ryhtyi ravintolamuusikoksi Matti Lepänhaaran yhtyeessä, joka noin vuoden kuluttua muuntui Juhana Quartetiksi. Teleniuksen lupaavasti alkanut ura keskeytyi rajun kolarin vuoksi vuonna 1971. Telenius selvisi ainoana viisihenkisestä seurueesta korarissa. Kuntouduttuaan onnettomuudesta Telenius perusti yhdessä kahden muusikon kanssa kokoonpanon nimeltä Trio Hämeen Hitaat. Hämeen Hitaiden tarkoituksena on tehdä kunnon perinteistä tanssimusiikkia sekä antaa tanssiyleisölle parhaansa. Pidettyään keikkailussa 10 vuotta taukoa, esiintyi Antti Telenius ja Hämeen Hitaat 10.10.2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Latva, Tony; Tuunainen, Petri: *Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa*. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
Antti Särkelä.
**Antti Särkelä** (17. maaliskuuta 1804 Himanka – 28. lokakuuta 1873 Turku) oli suomalainen kelloseppä, joka tiettävästi rakensi Suomen ensimmäisen kronometrin.

Särkelän vanhemmat olivat Kustaa Särkelä ja Liisa Heikintytär. Särkelä ryhtyi jo nuorena korjaamaan kyläläisten taskukelloja. Kellosepän taitojaan hän kehitti edelleen Kokkolassa, jonne hän muutti 1829. Siellä hän onnistui rakentamaan Suomen tiettävästi ensimmäisen kronometrin. Kun Särkelän maine levisi, hän pääsi Pietariin, jossa sai 500 ruplan palkinnon eräästä kronometristaan. Toimittuaan muutaman vuoden Vaasassa kronometritehtailijana hän muutti Himangalle ja sieltä 1860 Turkuun poikansa Tuomaksen kanssa, joka oli ollut kolme vuotta kellosepän taitoja Pietarissa oppimassa. Särkelä tunnettiin erityisesti seinäkellojen tekijänä, yksi niistä hankittiin senaatin istuntosaliin. Hän valmisti myös sähkömagneettisia kojeita.

Hänestä näkyy myös nimimuoto 'Anders Särkilä' vuonna 1843 Helsingfors Tidningar-sanomalehdessä, jossa on hänestä yli sivun mittainen artikkeli.

Särkelän puoliso vuodesta 1829 oli Elisabet Kerola (1812–1883). Suomen ensimmäisiin naiskuvanveistäjiin kuulunut Eveliina Särkelä (1847–1939) oli heidän tyttärensä.

Lähteet
-------

* Ahoniemi, Veikko: "Särkelä, Antti (1804–1873)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 536–537. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 736. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
* Särkelä, Antti. (Arkistoitu – Internet Archive) Kirjastovirman henkilögalleria. (Viitattu 8.12.2013.)
* Helsinfors Tidningar no 95, 6.12.1843

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |