recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Herukkakirva** (*Cryptomyzus ribis*) on kirvoihin kuuluva hyönteislaji. Se saattaa olla merkittävä tuholainen herukanviljelyssä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Siivettömät yksilöt ovat hentorakenteisia, vaalean kellertäviä tai vihertäviä ja selkäpuolella on yleensä vihreä, melko epäselvä pitkittäisjuova. Selkäpuolella on myös paksuja karvoja. Verkkosilmät ovat punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat. Cauda on lyhyt, tuntosarvet ovat noin 1,2 kertaa ruumiin pituiset ja vaharauhasputket hyvin ohuet ja 2–4 kertaa caudan pituiset. Siivellisillä yksilöillä on takaruumiin yläpinnalla tumma laikku. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,3 mm.

Kromosomiluku 2n=12.

Levinneisyys
------------

Herukkakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Korean ja Japaniin. Se on myös levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä on tavattu lähes koko maassa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Herukkakirvalla esiintyy kesän aikana isännänvaihto, jossa primääri-isäntänä ovat herukat, lähinnä punaherukka ja valkoherukka, ja sekundääri-isäntinä erilaiset huulikukkaiskasvit, etenkin pähkämöt ja peipit. Herukoilla kirvat lisääntyvät neitseellisesti ja elävät kolonioina lehtien alapinnoilla aiheuttaen lehteen äkämän, joka on yläpinnalta kupera ja alapinnalta avoin. Äkämä eroaa väriltään muusta lehdestä ja muuttuu usein yläpuolelta viininpunaiseksi. Osa kirvoista pysyttelee herukkapensaissa koko kesän. Sekundääri-isännille siirtyneet kirvat elävät lehdillä ja varsilla. Syksyllä kirvat palaavat herukkapensaisiin, lisääntyvät suvullisesti ja naaraat munivat. Munat talvehtivat.

Herukkakirva vioittaa pensaiden lehtiä ja kirvojen tuottama mesikaste voi tarjota alustan sienitautien esiintymiselle. Kirvoja voidaan torjua myrkytyksin.

Ravintokasvit
-------------

Primääri-isäntiä ovat herukat (*Ribes*), sekundääri-isäntiä monet huulikukkaiskasvit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aphids on Worlds Plants (englanniksi)
2. ↑  Aphid Identification (englanniksi)
3. 1 2  HYPP Zoology (englanniksi)
4. ↑  Suomen kirva-atlas (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  bladmineeders (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi)(englanniksi)
6. ↑  farmit.net
7. ↑  MTT

Aiheesta muualla
----------------

* Aphid Species File

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10462438
* Wikispecies: Cryptomyzus ribis
* ADW: Cryptomyzus\_ribis
* BOLD: 22217
* EoL: 4220029
* EPPO: CRYMRI
* EUNIS: 67202
* Fauna Europaea: 55075
* Fauna Europaea (new): f74fb0c1-0cf5-4da8-9e3d-b731ad7d9b11
* GBIF: 2075749
* iNaturalist: 454348
* NatureServe: 2.908915
* NCBI: 527636
* PPE: cryptomyzus-ribis

 |

 |
**Kuolleiden saari** on symbolisti Arnold Böcklinin maalaus. Böcklin teki vuosien 1880 ja 1886 välillä aiheesta viisi versiota. Siitä tuli erittäin suosittu Saksassa 1800-luvun loppupuolella ja kuva-aihe levisi laajalle värijäljennöksinä ja etsauksina.

Maalaus kuvaa näkymää, jossa valkoisiin pukeutunut leski seisoo soutuveneessä, jossa kuljetetaan hänen miehensä verhottua arkkua. Vene on matkalla kallioiselle saarelle, jossa on hautaholveja.

Maalauksen ensimmäinen versio on Baselin taidemuseon kokoelmissa. Toinen, Metropolitanin museon kokoelmissa oleva pienempi puulle maalattu versio syntyi tilaustyönä, kun Böcklinin Firenzen työhuoneella 1880 käynyt Marie Berna ihastui ensimmäiseen versioon. Böcklin lisäsi leskeksi jääneen Bernan toivomuksesta maalaukseen arkun ja naisfiguurin. Myöhemmät kolme versiota Böcklin maalasi maalaustensa välittäjän Fritz Gurlittin ehdotuksesta. Kolmessa viimeisessä taivas on aiempia vaaleampi. Maalauksista yksi (1883) on Alte Nationalgaleriessa Berliinissä, toinen (1886) taidemuseossa Leipzigissa. Kolmas 1884 maalattu tuhoutui toisessa maailmansodassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Island of the Dead, The Metropolitan Museum of Art Viitattu 21.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuolleiden saari (maalaus)** Wikimedia Commonsissa

* Maalaukselle omistettu sivusto Toteninsel.net - kopioita, parodioita, kunnianosoituksia
* Metropolitanin maalaus
**Molukkienkakadu** (*Cacatua moluccensis*) on Indonesiassa elävä kakadulaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Molukkienkakadu kasvaa 46-52 senttimetriä pitkäksi ja se painaa 775–935 g. Sen höyhenpuku on vaalean lohenpunainen, tummemman punertavia kohtia on töyhdössä sekä siipien ja pyrstön alapeitinhöyhenissä. Silmää ympäröivä paljas alue on sinertävän valkoinen. Nokka on harmaanmusta, iiris tummanruskea ja koivet harmaat.

Esiintyminen
------------

Molukkienkakadu elää Seramin, Saparuan ja Harukun saarilla Indonesian itäosassa. Laji on siirretty Amboinaan ja myös muualle Molukkien eteläisille saarille. Sen kannan nykyiseksi kooksi arvioidaan 62 400 yksilöä. Niitä elää 18 300 neliökilometrin alueella. 1980- ja 1990-lukujen paikkeilla niiden määräksi raportoitiin Indonesiassa noin 75 000 yksilöä. Nykyään niiden määrä on vähentynyt yli kymmenellätuhannella yksilöllä. Laji on lemmikkilintuna melko harvinainen, mutta Suomessa on kuitenkin ollut kasvatustoimintaakin.

Elinympäristö
-------------

Molukkienkakadut asuvat alavien maiden metsissä kilometrin korkeudelle saakka.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on korkealla puunkolossa. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneiden lintujen osalta. Munia on tavallisesti kaksi. Muna on kooltaan 50 mm x 33,4 mm. Haudonta-aika on noin neljä viikkoa.

Ravinto
-------

Molukkienkakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, hedelmiä ja marjoja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikoin niitä pidetään kookospalmuviljelmien tuholaisina.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Cacatua moluccensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  Cacatua moluccensis BirdLife. Viitattu 2. lokakuuta 2008.

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q735231
* Wikispecies: Cacatua moluccensis
* ADW: Cacatua\_moluccensis
* ARKive: cacatua-moluccensis
* Avibase: 0B5492FA03FB597B
* BirdLife: 22684784
* BOLD: 747439
* BOW: saccoc
* eBird: saccoc
* ECOS: 5270
* GBIF: 2479898
* iNaturalist: 117192
* IRMNG: 10856144
* ITIS: 554841
* IUCN: 22684784
* NCBI: 136504
* Species+: 4019
* TSA: 3031
* Xeno-canto: Cacatua-moluccensis

 |

 |
**Herttoniemen työväentalo** oli Helsingissä Herttoniemen kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Nykyinen talo toimii nimellä Herttoniemen Säätiötalo.

Historiaa
---------

Herttonaisten työväenyhdistys perustettiin huhtikuussa vuonna 1917. Yhdistyksen nimi muutettiin Herttoniemen työväenyhdistykseksi vuonna 1934 ja edelleen Herttoniemen Sos.dem. työväenyhdistykseksi. Yhdistykseen ilmoittautui heti koemerkinnässä 74 jäsentä. Samana vuonna yhdistys osti kaksi huvilaa ja vuokraoikeuden tonttiin, jolla huvilat sijaitsivat. Työväentalo oli suojeluskunnan hallussa sisällissodan aikana, kunnes talo päätyi valtion takavarikkoon syksyllä 1918. Talo saatiin takaisin vuonna 1919 huonossa kunnossa. Yhdistyksessä oli tuolloin enää 13 jäsentä, mutta he aloittivat innokkaasti talon kunnostuksen..

Rakennus
--------

Ensimmäinen työväentalo oli muokattu vuonna 1917 ostetuista huviloista. Yhdistyksellä ei ollut varaa uuden talon hankintaan, joten vanhaa kunnostettiin mahdollisuuksien mukaan. Vuoden 1938 aikana talon lämmityslaitteet uusittiin, mikä lisäsi talon viihtyisyyttä. Toisen maailmansodan jälkeen toiminta virisi taas vilkkaana. Työväentalo jouduttiin kuitenkin myymään vuonna 1948 edullisesti, koska tontin vuokraoikeutta ei saatu jatkettua. Työväentalo purettiin. Työväenyhdistykselle jäi enää pieni kokoustila, joka sekin menetettiin vuonna 1955.

Työväenyhdistys sai vuonna 1955 Helsingin kaupungilta tontin Herttoniemestä osoitteesta Näätätie 21. Tälle tontille rakennettiin vuonna 1957 talo, jossa oli 20 vuokra-asuntoa sekä pohjakerroksessa juhlasali, 4 kerhohuonetta, keittiö ja muut tarpeelliset tilat. Näiden tilojen pinta-ala on noin 250 m². Talon omistaa Herttoniemen säätiö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Herttuan koulu** oli erityiskoulu Porissa, joka antoi opetusta kielenkehityksen häiriöisille (dysfasia, dyspraksia), kuuroille, huonokuuloisille, neurobiologian ja neuropsykologian erityispiirteisille (asperger, autismi) sekä tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriöisille (ADD, ADHD).

Historia
--------

Koululla on jo vuosikymmeniä pitkä historia. Jo 1960-luvulla Poriin perustettiin ensimmäiset kuulovammaisten luokat, joista 1970-luvun alussa muodostettiin kuulovammaisten koulu, joka toimi aluksi ns. Karhulinnan kiinteistössä, sen jälkeen nykyisen Kuvataidekoulun piharakennuksessa (Gallen-Kallelankadulla). Nykyiseen paikkaan silloinen kuulovammaistenkoulu sijoittui vuonna 1976.

Oppilasmäärä vaihteli 30–50 oppilaaseen käsittäen kuuroja ja huonokuuloisia 6–17-vuotiaita tulevaisuudentoivoja. 1980-luvun lopulla kuulovammaisten osuus väheni ja oppilaspaikat täyttyivät dysfaattisilla oppilailla. Koulun uudeksi nimeksi muutettiin Herttuan koulu vuonna 1985.

Omaa kouluhistoriaansa teki toisvaurioistenlastenkoulu. Aluksi myöskin se toimi yksittäisinä luokkina vuodesta 1969 alkaen. Vuonna 1978 luokista muodostettiin hallinnollisesti Porin Aivovaurioistenlasten koulu. Oppilaina CP- ja liikuntavammaisia sekä MBD-lapsia. Myöhemmin koulun nimi muuttui Aukion kouluksi.

Näiden koulujen tiet yhtyivät vuonna 1992. Silloin koulut yhdistettiin ja nimeksi tuli Porin Herttuan koulu.

Toiminta viimeisinä vuosina
---------------------------

Porin Herttuan koulu toimi kahdessa rakennuksessa ja käsitti yli 300 oppilaan ja yli 60 työntekijän kouluyhteisön, jossa kieli ja käytös olivat toiminta-ajatuksena. Herttuan kouluyhteisö syntyi neljästä pienyksiköstä eli erivärillisistä luokkasoluista (keltainen, oranssi, vihreä ja sininen solu). Jokainen yksikkö/solu käsitti tietyt luokkatasot. Samassa isossa koulurakennuksessa sijaitsi myös Herralahden normaalikoulu. Herttuan koulun vieressä sijaitsivat Porin keskustan uimahalli sekä urheilutalo.

Herttuan koulu yhdistettiin Kallelan koulun kanssa Myötätuulen kouluksi vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  Herttuan koulun arkistoidut historiasivut *pori.fi*.  Arkistoitu 20.8.2013. Viitattu 29.9.2022.
2. ↑  Myötätuulen koulun nettisivut *peda.net*. Viitattu 29.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun vanhat kotisivut (arkistoitu)
**Neurofibromatoosi 2** on tyypin 1 neurofibromatoosia harvinaisempi geneettinen sairaus. Se voi periytyä dominantisti tai ilmetä uutena mutaationa. Sairaus johtuu kromosomin 22 geenin NF2 mutaatioista. Noin kolmanneksella potilaista mutaatio ilmenee mosaikismina.

Neurofibromatoosi 2 aiheuttaa erilaisia kasvaimia, kuten schwannoomia ja meningeoomia. Se altistaa myös ependymoomille. Tyypillisiä sairaudessa ovat molemminpuoliset vestibulaarischwannoomat eli akustikusneurinoomat. Näistä aiheutuu kuuloaistin etenevä heikkeneminen, ja useimmille potilaille kehittyy lopulta kuurous. Tyypin 2 neurofibromatoosiin liittyy myös jo varhaisella iällä kehittyvä kaihi. Perifeerinen neuropatia saattaa aiheuttaa tunnottomuutta ja heikkoutta raajoissa. Osa potilaista tarvitseekin pyörätuolin liikkumista varten. Oireisiin voivat kuulua myös tinnitus, huimaus, tasapainon menetys, päänsärky ja kouristelu. Vaikea-asteista huimausta, pahoinvointia ja oksentelua esiintyy edenneessä tyypin 2 neurofibromatoosissa. Ihokasvaimia esiintyy noin 70 %:lla potilaista. Taudin aiheuttavan mutaation ollessa mosaiikkimuotoinen on oireiden kuvattu olevan lievempiä.

Tyypin 2 neurofibromatoosi lyhentää ihmisen elinajanodotetta. Ennustetta heikentäviä tekijöitä ovat taudin varhainen alkamisikä ja monien meningeoomien toteaminen. Parantavaa hoitoa sairauteen ei ole, mutta monet kasvaimet voidaan poistaa kirurgisesti. Tyypin 2 neurofibromatoosin esiintyvyydeksi on arvioitu noin 1/60 000. Tyypin 2 neurofibromatoosi todetaan usein vasta nuorella aikuisiällä, mutta se saatetaan todeta jo varhain lapsuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Neurofibromatosis type 2 NHS, viitattu 12.6.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7  Neurofibromatoosi tyyppi 2 (NF2) (Orphanet) Terveyskirjasto 21.11.2014, viitattu 12.6.2023
3. ↑  Sirkku Peltonen, Minna Pöyhönen, Hannele Koillinen, Leena Valanne, Juha Peltonen, Miten tunnistan neurofibromatoosin? Aikakauskirja Duodecim 2014, viitattu 12.6.2023
4. 1 2 3  Rohini Radhakrishnan, What Is the Life Expectancy of a Person With Neurofibromatosis? MedicineNet, viitattu 12.6.2023
**Hjalmar Henrik Kasten** (12. lokakuuta 1862 Porvoo – 16. heinäkuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen läkkiseppä ja tehtailija. Hänen vuonna 1886 Helsinkiin perustamansa läkkisepänliikkeen seuraaja on nykyisin tavarankäsittely- ja varastointijärjestelmiä valmistava Constructor Finland.

Kastenin isä oli tinaseppä Henrik Daniel Kasten. Kasten työskenteli aluksi metallialalla oppipoikana ja kisällinä Helsingissä ja vuoden verran Venäjällä. Hän perusti vuonna 1886 Helsinkiin Pienen Roobertinkadun varrelle läkki-, pelti- ja vaskisepänliikkeen, joka erikoistui paloruiskujen valmistukseen. 1900-luvun alussa yritys siirtyi Korkeavuorenkadulle Kastenin asuintalon piharakennukseen. Kasten kuului Suomen Käsityöläis-Osakepankin hallintoneuvostoon, ja hän otti osaa Käsityö- ja tehtailijayhdistyksen sekä Suomen Metalliteollisuudenliiton toimintaan.

Kastenin perustama yritys siirtyi sittemmin Pitäjänmäelle ja vuonna 1951 yritys aloitti teräksisten varastohyllyjen ja varastolaatikoiden valmistuksen. Myöhemmin alettiin valmistaa myös arkisto-, siirto- ja ulokehyllyjä. Eri vaiheiden jälkeen yritys toimii nykyisin nimellä *Constructor Finland - Kasten* ja on osa Gonvarri Material Handling -konsernia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita, Iltalehti, 17.07.1926, nro 161, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Kastenin ja Suomen historiaa rinnakkain. Sisälogistiikka 1/2017
3. ↑  Kasten : Historia
Sveitsiläiskaartin rykmentinlippu
*Tämä artikkeli kertoo Ranskassa vuosina 1616–1792 vaikuttaneesta sveitsiläiskaartista. Vatikaanista toimivasta sveitsiläiskaartista on oma artikkelinsa. Lisäksi muista sveitsiläisistä palkkasotureista (1400-luku–1859) on oma artikkelinsa.*
**Ranskan sveitsiläiskaarti**, täydeltä nimeltään**Sveitsin ja Graubündenin kaartien rykmentti** (ransk. *Régiment des Gardes Suisses et Graubünden* tai *Gardes-suisses*), oli Sveitsin liittovaltion sotilaista muodostettu rykmentti Ranskan kuninkaan armeijakokoonpanossa Maison Militaire du Roi de Francessa. Se astui Ranskan kuninkaan palvelukseen 12. maaliskuuta 1616 ja poistui palveluksesta vuonna 1792.

Vuosina 1815–1830 palveli kaksi Sveitsin rykmenttiä Ranskan kuninkaiden Ludvig XVIII:n ja Kaarle X:n Garde-royalessa. Termi palkkasoturi tästä kaartista on hieman harhaanjohtava, sillä näillä palveluilla Sveitsi sai liittolaisia puolelleen. Sveitsiläisillä palkkasotureilla oli tuolloin erinomainen maine hyvinä sotilaina.

Ranskan kuningashuoneen palveluksessa toimineesta sveitsiläiskaartista käytetään samaa termiä (sveitsiläiskaarti) kuin Vatikaania puolustavasta sveitsiläiskaartista. Molempien sotilaskokoonpanojen palvelukseen kutsumisen taustalla oli tuon aikainen Sveitsin sotilaiden erinomainen maine voittamattomina sotilaina sekä Sveitsin tuon aikainen heikko taloudellinen tilanne, joka pakotti sveitsiläisiä miehiä lähtemään palkkasotilaiksi. Sopimusten osapuolet ja ehdot olivat kuitenkin toiset, eikä näitä rykmenttejä tule pitää yhtenä.

* Lippua kantava vänrikki 1721Lippua kantava vänrikki 1721
* Ranskan sveitsiläiskaatin univormu 1750Ranskan sveitsiläiskaatin univormu 1750
* Sotilas ja upseeri 1757Sotilas ja upseeri 1757
* Upseeri, 1700-luvun lopullaUpseeri, 1700-luvun lopulla

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑  Die Schweizergarde *www.vatican.va*. Viitattu 26.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan sveitsiläiskaarti** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Gardes suisses (Frankreich)
**Neuropsykiatria** on useimmiten psykiatrian tai neurologian suppea erikoisala. Neuropsykiatria on saavuttanut Saksassa itsenäisen aseman, mutta sielläkään ei ole mahdollisuutta hankkia neuropsykiatrin tutkintoa. Yhdysvalloissa voi opiskella neuropsykiatriksi, jos on valmistunut ensin neurologiksi tai psykiatriksi.

Neuropsykiatrian määritelmästä ei vallitse täyttä yksimielisyyttä. Erään määritelmän mukaan neuropsykiatria tutkii psyykkisiä tai kognitiivisia oireita aiheuttavia aivosairauksia. Tämä määritelmä on sikäli huono, että se ei erottele neuropsykiatriaa muusta psykiatriasta, sillä myös psykiatria tutkii psyykkisiä tai kognitiivisia oireita aiheuttavia aivosairauksia.*kenen mukaan?*

Toisen määritelmän mukaan neuropsykiatria tutkii "poikkeavan käytöksen" neurologisia eli aivoelimellisiä syitä. Osa neuropsykiatreista on erikoistunut synnynnäisten neurologisten poikkeavuuksien kuten ADHD:n ja Aspergerin, Kannerin sekä Touretten oireyhtymän diagnosointiin ja hoitoon.

Näyttöön perustuvia hoitoja on luotettavien tutkimusten puuttuessa neuropsykiatriassa toistaiseksi käytettävissä vain harvoin.

Väestötutkimuksissa on havaittu, että runsas antibioottien käyttö elämän alkuvaiheessa lisää neuropsykiatristen häiriöiden riskiä. Ilmiö saattaa selittyä sillä, että antibioottien käyttö muuttaa suoliston bakteerikantaa, lisää immuunipuolustukseen osallistuvien sytokiinien pitoisuuksia aivoissa ja muuttaa veri-aivoesteen toimintaa.

Katso myös
----------

* Neurodiversiteetti
* Neuropsykologia
* Tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö
* Aspergerin oireyhtymä
* Autismi
* Touretten oireyhtymä
* Tic-liike

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Vataja ja Jyrki Korkeila: Mitä on neuropsykiatria? Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 2007;123(10):1199–1200
2. ↑   Torben Brückner 13.12.2006: Welche Facharztrichtungen gibt es?
3. ↑  Neuropsychiatry: the Interface Area of Psychiatry and Neurology
4. ↑  Risto Vataja ja Jyrki Korkeila: Mitä on Neuropsykiatria. Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 2007;123:1199–1200.
5. ↑  Neurologi Mikael Ojalan haastattelu. Aamu-tv:n Aamutohtori 11.1.2012. Yleisradio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Mikko Puttonen HS 10.4.2017: Varhaiset antibioottikuurit voivat muuttaa pysyvästi aivoja ja käytöstä

Aiheesta muualla
----------------

* Terveyskirjasto: Risto Vataja, Jyrki Kork eila: Mitä on neuropsykiatria?, Duodecim 2007;123:1199–1200 (pdf)
**Azorien parlamentti** (port. *Assembleia Legislativa dos Açores*) on Portugalille kuuluvien Azorien paikallisparlamentti. Paikallisparlamentti on perustettu vuonna 1947, jolloin Portugalin nykyinen perustuslaki astui voimaan taaten Azoreille laajan autonomian.

Paikallisparlamentti koostuu 57:stä vaaleilla valitusta edustajasta, jotka valitaan neljän vuoden välein. Vaalipiirit on muodostettu siten, että jokaisesta vaalipiiristä valitaan vähintään kaksi edustajaa ja yksi lisää mikäli vaalipiirin asukasluku ylittää 7 250 asukasta. Vaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki Portugalin kansalaiset, joiden kotipaikaksi on merkitty Azorit.

Paikallisparlamentilla on valta päättää autonomisen alueen sisäisistä asioista kuten paikallishallinnosta, turismista ja terveydenhuollosta. Lisäksi se säätää lakeja paikallisella tasolla ja pitää yhteyttä muihin vastaaviin paikallisparlamentteihin.

Lainsäädäntötyötä tehdään kuudessa pysyvässä valiokunnassa. Marraskuussa 2020 paikallisparlamentin presidentiksi valittiin PSD:tä edustava Luís Garcia.

Lähteet
-------

1. ↑  Introdução  2022. alra.pt. Viitattu 10.5.2022. (portugaliksi)
2. ↑  Assembleias Legislativas Regionais  2022. Comissão Nacional de Eleições. Viitattu 10.5.2022. (portugaliksi)
3. ↑  Portugal - Azores  2022. European Committee of the Regions. Viitattu 10.5.2022. (englanniksi)
4. ↑  Comissões Permanentes  2022. alra.pt. Viitattu 10.5.2022. (portugaliksi)
5. ↑  Luís Garcia, do PSD, é o novo presidente do parlamento açoriano *Público*.  16.11.2020. Viitattu 10.5.2022. (portugaliksi)
**Azubuike Emanuel Egwuekwe** (s. 16. heinäkuuta 1989 Lafia, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, joka on edustanut Suomen Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Egwuekwe kuuluu myös Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Egwuekwe aloitti uransa Nigerian pääsarjan Nasawara Unitedissa, jossa hän pelasi vuonna 2006. Vuodet 2007–2008 Egwuekwe pelasi toisen sarjatason Yerima Strikersissä. Kausina 2008–2015 Egwuekwe pelasi Nigerian pääsarjan Warri Wolvesissa. Talvella 2015 hän oli erittäin lähellä siirtoa Englannin valioliigan West Ham Unitediin, mutta se kariutui loppumetreillä.

Joulukuussa 2015 Egwuekwe siirtyi Veikkausliigan Kuopion Palloseuraan.

### Maajoukkueura

Egwuekwe debytoi Nigerian jalkapallomaajoukkueessa tammikuussa 2012 ystävyysottelussa Angolaa vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden kesäkuussa MM-karsintaottelussa Malawia vastaan. Egwuekwe oli mukana voittamassa kultaa vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Samana vuonna hän pelasi kahdessa ottelussa Maanosaliittojen cupissa Brasiliassa. Hän oli mukana myös Nigerian joukkueessa vuoden 2014 MM-kilpailuissa, mutta hän ei pelannut yhdessäkään ottelussa.

Saavutukset
-----------

**Maajoukkuetasolla**

* Afrikan-mestaruuskilpailut: kultaa (2013)

Lähteet
-------

1. ↑  Azubuike Egwuekwe Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Profiili National Football Teams-sivustolla
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Nigerian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Enyeama |
2 Yobo |
3 Echiéjilé |
4 Obiorah |
5 Ambrose |
6 Egwuekwe |
7 Musa |
8 Ideye |
9 Emenike |
10 Mikel |
11 Moses |
12 Gabriel |
13 Ogude |
14 Oboabona |
15 Uche |
16 Ejide |
17 Onazi |
18 Uzoenyi |
19 Mba |
20 Igiebor |
21 Oshaniwa |
22 Omeruo |
23 Agbim |
Valmentaja Keshi

Nigerian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Enyeama |
2 Yobo |
3 Uzoenyi |
4 Gabriel |
5 Ambrose |
6 Egwuekwe |
7 Musa |
8 Odemwingie |
9 Emenike |
10 Mikel |
11 Moses |
12 Odunlami |
13 Oshaniwa |
14 Oboabona |
15 Azeez |
16 Ejide |
17 Onazi |
18 Babatunde |
19 Nwofor |
20 Uchebo |
21 Agbim |
22 Omeruo |
23 Ameobi |
Valmentaja Keshi
**Ranskan vuoden 1965 presidentinvaalin** ensimmäinen kierros järjestettiin 5. joulukuuta ja toinen kierros 19. joulukuuta 1965. Vaalit olivat ensimmäiset suorat presidentinvaalit Ranskan viidennessä tasavallassa. Istuva presidentti Charles de Gaulle voitti vaalit 55,2 prosentin ääniosuudella.

Vaaleissa olivat ehdokkaina gaullistien istuvan presidentin lisäksi vasemmiston yhteinen ehdokas François Mitterrand, keskustan Jean Lecanuet ja äärimmäisen oikeiston Louis Tixier-Vignancour. de Gaulle sai 10 828 421 ääntä, Mitterrand 7 694 005 ääntä, Lecanuet 3 777 120 ääntä ja Tixier-Vignancour 1 260 207 ääntä. Koska kukaan ehdokkaista ei saanut ehdotonta enemmistöä, järjestettiin toinen kierros. Toisella kierroksella mukana olivat kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saanutta ehdokasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Pierre Carrey: Présidentielle de 1965: Marcel Barbu, un «petit» candidat au poil *Libération*. Viitattu 4.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Käki, Matti & Kojo, Pauli & Räty, Ritva: *Mitä Missä Milloin 1967. Kansalaisen vuosikirja*, s. 21. Otava, 1966.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranskan presidentinvaali 1965** Wikimedia Commonsissa
**Leppäsyrjä** (ven. Леппясюрья) kylä Loimolan kunnassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee 75 kilometriä Suojärveltä lounaaseen ja noin 14 kilometriä entisestä Suistamon kirkonkylästä kaakkoon. Leppäsyrjä sijaitsee Suomen luovuttamalla alueella. Kylän kautta kulkee Matkaselkä–Suojärvi-rata. Kylässä oli 750 asukasta vuonna 1996. Siellä toimii meijeri ja myös lihanjalostusta harjoitetaan.

Historia
--------

Suomelle kuuluessaan Leppäsyrjä oli osa Suistamon kuntaa. Suojärven radan valmistuminen 1920-luvulla vilkastutti Leppäsyrjän elämää huomattavasti. Leppäsyrjästä löydettiin dolomiittiesiintymä, mutta sitä ei ehditty alkaa hyödyntää ennen sotia ja alueluovutuksia. Leppäsyrjän entisestä työväentalosta tehtiin Leppäsyrjän luterilainen kirkko vuonna 1937.

Suomi luovutti Leppäsyrjän Neuvostoliitolle vuonna 1940, valtasi sen takaisin seuraavana vuonna, mutta luovutti sen uudelleen vuonna 1944. Suurin osa rakennuskannasta tuhoutui sodissa. 

Venäjällä Leppäsyrjä muodosti ympäristökylineen Leppäsyrjän kylähallintoalueen vuoteen 2006 asti, jolloin siitä tuli osa uutta Loimolan kuntaa. Leppäsyrjän kylähallintoalue sijaitsi Jänisjärven itäpuolella Suojärven piirin eteläosassa ja käsitti suunnilleen entisen Suistamon kunnan etelä- ja länsiosat sekä entisen Soanlahden kunnan alueen. Kylähallintoalueen kylät olivat Leppäsyrjä, Leppäsyrjän asema, Soanlahti, Suistamo ja Suistamon asema.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Karjalan tasavalta vuonna 1997*. Jyväskylä: Yrityspalvelu Karelski, 1997. ISBN 952-90-8324-6.
2. ↑  Koponen Paavo: *Karjalan kirkkokummut*, s. 162. Espoo: Tammi, 1999. ISBN 951-31-1431-7.
**Kärrynpyörägalaksi** (tunnetaan myös nimellä **ESO 350-40**) on linssimäinen galaksi ja rengasgalaksi Kuvanveistäjän tähdistössä noin 500 miljoonan valovuoden päässä Maasta.

Kehitys
-------

Galaksi oli alkujaan kierteisgalaksi, mutta 200 miljoonaa vuotta aiemmin kuin millaisena sen nyt näemme siihen törmäsi pienempi seuralaisgalaksi, mikä tuhosi spiraalirakenteen. Seurannut voimakas iskuaalto keräsi kaasua galaksin laitamille, jossa alkoi muodostua runsaasti tähtiä. Galaksin keskustan ympärillä näkyvä sinertävä rengas on tämän prosessin seurausta. Kärrynpyörägalaksi on siis myös tähtiryöppygalaksi. Galaksi on vähitellen saamassa takaisin alkuperäistä spiraalimuotoaan.

Röntgenlähteet
--------------

Kärrynpyörän kaltaisissa tähtiryöppygalakseissa syntyy paljon suuria ja hyvin kirkkaita tähtiä, jotka räjähtävät supernovina ja jättävät jälkeensä neutronitähtiä ja mustia aukkoja. Jos neutronitähti tai musta aukko sijaitsee tähtijärjestelmässä, se vetää kumppaneistaan ainetta ja aiheuttaa samalla runsaasti röntgensäteilyä. Tällaisia röntgenlähteitä on Kärrynpyörän galaksissa poikkeuksellisen paljon.

Lähteet
-------

Malline:Citations broken

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
**Hjalmar Lundeqvist** (20. joulukuuta 1842 – ?) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Hjalmar Lundeqvistin isä oli Fredrik Theodor Lundeqvist. Hjalmar Lundeqvistin sotilaskoulutuksen ja -uran alkuvaiheista ei ole tietoa, mutta vänrikiksi hänet tiedetään ylennetyn vuonna 1861, minkä jälkeen hän osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen 1862–1864. Lundeqvist ylennettiin aliluutnantiksi 1864 ja luutnantiksi 1866. Hän suoritti 1868–1871 Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin, jonka aikana vuonna 1868 hän yleni alikapteeniksi. Kapteeniksi Lundeqvist ylennettiin kurssin suorittamisen jälkeen 1871 ja everstiluutnantiksi 1874. Hän oli Turkin sodassa jalkaväkipataljoonan komentaja 1877–1878, mutta erosi sodan jälkeen kesällä 1879 palveluksesta. Reservissä hänet ylennettiin everstiksi 1880 ja pysytettiin yleisesikunnan upseeriluetteloissa. Lundeqvist palasi palvelukseen toukokuussa 1884 ja lokakuussa hänet määrättiin yleisesikuntaupseeriksi Kasanin sotilaspiirin esikuntaan. Vuonna 1889 hänet siirrettiin 12. ratsuväkidivisioonan esikuntapäälliköksi ja vuonna 1891 33. Jeletsin jalkaväkirykmentin komentajaksi Orjolin kuvernementtiin. Kenraalimajuriksi Lundeqvist yleni toukokuussa 1896, marraskuussa hänet siirrettiin Irkutskin sotilaspiirin esikuntapäällikön apulaiseksi ja sieltä 1898 Omskin paikallisprikaatin komentajaksi. Tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta Lundeqvist sai eron huhtikuussa 1905.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hjalmar Lundeqvist *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 14.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Krysoberylli
**Krysoberylli** on berylliumia ja alumiinioksidia sisältävä mineraali, jonka kemiallinen koostumus on BeAl2O4. Se on saanut nimensä kreikan kielen ’kultaista berylliä’ tarkoittavasta sanasta, joka viittaa krysoberyllille tyypilliseen kullankeltaiseen väriin. Mineraali voi olla myös ruskea tai vihreä; lisäksi krysoberyllin muunnos aleksandriitti on päivänvalossa vihreä ja keinovalossa punainen. Krysoberylli on kova mineraali. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 8,5. Ominaispaino 3,7 on myös varsin korkea. Läpinäkyvyys vaihtelee läpinäkyvästä läpikuultavaan; läpinäkyvät krysoberyllit ovat jalokiviä ja läpinäkymättömissä kappaleissa esiintyy joskus lukuisista sulkeumista johtuva kissansilmäilmiö, jolloin kyseisiä kiviä kutsutaan *krysoberyllikissansilmiksi*.

Hiottu krysoberylli
Krysoberyllin kidejärjestelmä on rombinen. Kiteet ovat muodoltaan tavallisesti levymäisiä tai prismaattisia; erikoistuntomerkkinä varsinkin kiilleliuskeessa kasvaneet kiteet ovat kolmosia, jotka ovat muodostaneet kuusikulmion muotoisen yhteenkasvettuman. Kiilleliuskeen ohella krysoberylliä esiintyy graniittisissa kivilajeissa ja pegmatiiteissa sekä myös irtonaisina kappaleina jalokiviuvassa, josta useimmat jalokiviluokan kivet ovat peräisin. Niitä löydetään sopivien kivilajiesiintymien läheisistä joki- ja merikerrostumista. Tunnetumpiin krysoberyllin esiintymisalueisiin luuluu Venäjän Uralvuoristo, josta sitä on saatu tuhansia vuosia. Myös Brasilia ja Sri Lanka tunnetaan mineraalin esiintymispaikkoina.

Aleksandriitti on syntynyt, kun pieni osa mineraalin alumiinista on korvautunut kromioksidilla. Tästä on aiheutunut aleksandriitin poikkeuksellisen voimakas pleokroismi, jolloin kivi näyttäytyy eri värisenä aallonpituudeltaan erilaisessa valossa; arvokkaimmat kivet ovat peräisin Venäjältä, josta muunnos löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1831 tsaari Aleksanteri II:n syntymäpäivänä, ja kivi nimettiin hänen mukaansa. Venäläisissä kivissä muutos vihreästä punaiseen näkyy erityisen selvästi, ja suuret yksilöt ovat jopa rubiineja arvokkaampia.*lähde?* Tavallinen krysoberylli, kuten myöskään krysoberyllikissansilmä, ei sen sijaan ole erityisen suosittu tai arvokas jalokivi kestävyydestään huolimatta.

Lähteet
-------

1. ↑  Chrysoberyl. Gemstone *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 31.7.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  David C Cook & Wendy L. Kirk: *Mineraalit ja jalokivet*, s. 93 Krysoberylli. Thaimaa (painopaikka): Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-8083-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krysoberylli**.
* Mindat: Chrysoberyl (englanniksi)
* Webmineral: Chrysoberyl Mineral Data (englanniksi)
* Gemdat.org: Chrysoberyl (englanniksi)
**Kärpäsen ylistys** (m.kreik. Μυίας Ἐγκώμιον, *Myias enkōmion*; lat. *Muscae Encomium*) on Lukianoksen kirjoittama satiiri, joka nimensä mukaisesti ylistää kärpästä eri tavoin.

Lukianoksen teos on jaettu 12 lyhyeen osaan. Ensin Lukianos kuvailee ja kehuu kärpäsen ulkomuotoa. Sen siivet ovat hennot ja ne on koristeltu riikinkukon värein. Sen lento on joustavaa ja surina kaunista, päinvastoin kuin eräillä muilla hyönteisillä. Vaikka kärpänen on kuusijalkainen, se kävelee vain neljällä ja käyttää etujalkojaan käsien tavoin kuin ihmiset.

Lukianos käy myös läpi muutamia kohtia, joissa Homeros on runoelmissaan verrannut joitakin asioita kärpäsiin tai kärpäsparveen. Kun Homeros esimerkiksi kuvailee heerosta, hän vertaa tätä kärpäseen, viitaten tällä kärpäsen rohkeuteen, pelottomuuteen ja sinnikkyyteen hyökkäyksissään. "Näin hän kärpäsen mainitessaan samalla myös koristaa sillä eepoksensa." Suurinta kärpäsen olemuksessa on Lukianoksen mukaan se, että kun kuolleen kärpäsen päälle sirotellaan tuhkaa, se herää uudelleen henkiin. Tämä osoittaa, että myös kärpäsillä on kuolematon sielu.

Lopussa Lukianos mainitsee muutamia kauniita naisia, jotka on tunnettu nimellä Myia (Kärpänen). Tämä osoittaa, ettei nimeä ole pidetty arvottomana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lukianos: *Kärpäsen ylistys* 1–4.
2. ↑  Lukianos: *Kärpäsen ylistys* 5.
3. ↑  Lukianos: *Kärpäsen ylistys* 7.
4. ↑  Lukianos: *Kärpäsen ylistys* 10–11.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Lukianos: *Kärpäsen ylistys*. Teoksessa *Kaljuuden ylistys ja muita ylistyksiä*. Suomennos ja selitykset Vesa Vahtikari, Pekka Tuomisto, Laura Lahdensuu ja Arto Kivimäki. Helsinki: Tammi, 2005. ISBN 951-31-3452-0.

### Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Lucian: *Volume I*. Käännös A. M. Harmon. Loeb Classical Library. Harvard University Press, 1961.  Sisältää kreikankielisen alkutekstin ja englanninkielisen käännöksen.

Aiheesta muualla
----------------

* Lucian: *The Fly, an Appreciation* (englanniksi)
**Karin Fincke** (myös **Katariina**, **Catharina**) oli 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa elänyt suomalainen aatelisnainen, jota on joskus kutsuttu "historialliseksi kirjailijaksi", sillä erästä aikalaiskuvausta Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun loppuvaiheen tapahtumista Suomessa pidetään hänen laatimanaan.

Karin Fincken vanhemmat olivat Fincke-sukuun kuulunut Hämeen linnan päällikkö Sten Fincke ja Brita Pietarintytär Fleming. Hänen puolisonsa oli tunnettu sotilas Ivar Arvidinpoika Tavast. Fincken puoliso, isä ja appi joutuivat kaikki Kaarle-herttuan teloittamiksi pysyteltyään uskollisina kuningas Sigismundille: Ivar ja Arvid Tavast mestattiin Viipurissa syyskuussa 1599 ja Sten Fincke Turun verilöylyssä marraskuussa 1599. Fincke menetti tällöin sekä isänsä että miehensä tilukset, mutta hänen äitinsä perintömaat palautettiin hänelle vuonna 1601. Hänen ainoa poikansa oli Sten Iivarinpoika Tavast.

Ruotsin valtionarkistossa Tukholmassa säilytetään *Välb. Fru Karin Finckes relation om hertig Carls resa till Finland* -nimistä muutaman sivun mittaista ruotsinkielistä käsikirjoitusta, joka kuvaa Kaarle-herttuan vuoden 1599 sotaretkeä Suomeen sekä Turun ja Viipurin verilöylyjä. Fincke lienee sanellut kuvauksen, jonka joku muu on kirjoittanut muistiin. Se on julkaistu vuonna 1905 *Historiska Handlingar* -julkaisusarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anu Lahtinen: "Historiallinen kirjailija": naisesikuvia etsimässä Vita Historica -blogi 12.4.2017. Viitattu 25.8.2020.
2. 1 2 3  *Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta* (1879–1883), s. 194 Archive.org.
Abdol Hossein Sardari
**Abdol Hossein Sardari**, (noin. 1895–1981) oli azerbaijan- iranilainen valtiomies ja diplomaatti, joka pelasti juutalaisia toisen maailmansodan holokaustin aikana. Hänet tunnettiin "Iranin Schindlerinä". Holokaustin muistosäätiö Yad Vashem on nimennyt hänet Vanhurskaaksi kansakuntien joukossa.

Sardari oli Iranin konsulaatti Pariisissa vuonna 1941. Pariisissa oli tuolloin suurehko persianjuutalainen yhteisö. Keväällä 1940 Adolf Hitlerin johtaman natsi-Saksan joukot miehittivät kaupungin. Iranin ja Saksan välillä oli sopimus, jonka mukaan Saksa takaa iranilaisten turvallisuuden.*lähde?* Sardari sai näin taattua turvapaikan Ranskassa niille persianjuutalaisille, jotka olivat asuneet siellä sitten Persian valtakunnan ajan. Sardari kamppaili natsivirkamiesten kanssa siitä kuuluuko persianjuutalaisten suojeleminen sopimukseen vai ei, kunnes lopulta asiassa päästiin yksimielisyyteen. Persianjuutalaiset evakuoitiin takaisin Iraniin.*lähde?*

Sardari meni kuitenkin vielä pidemmälle. Hän ymmärsi natsien vainojen vakavuuden ja antoi Iranin passeja 500 kappaletta tuhansille ei-persialaiselle juutalaisille, jotka pelastuivat.*lähde?*

Sardari ei toiminut Iranin hallituksen toimeksiannosta tai uskontonsa nimissä, vaan oma-aloitteisesti vaikka oli itse muslimi.*lähde?*

Abdol Hossein Sardaria kunnioitetaan monissa juutalaisjärjestöissä, kuten esimerkiksi Simon Wiesenthal keskuksessa. Huhtikuussa 1978 Sardari sai virallisen tunnustuksen Israelin valtiolta ja sai nimensä Yad Vashemin holokaustimuseoon Israelissa.*lähde?*

Abdol Hossein Sardari kuoli vuonna 1981 Nottinghamissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wheeler, Brian. "The Iranian 'Schindler' who saved Jews from the Nazis", *BBC Magazine*, 21 Dec 2011.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Kärpäshome** (*Entomopthora muscae*) on kaksisiipisiin kuuluvilla hyönteislajeilla esiintyvä sienitauti.

Esiintyminen
------------

Kärpäshomeeseen kuollut huonekärpänen lasipinnalla ja sitä ympäröivä itiöistä muodostunut kehä.
Kärpäshometta tavataan kaksisiipisten lahkoon lukeutuvilla hyönteislajeilla. Tautia on tavattu heimojen Muscidae, Calliphoridae, Sarcophagidae, Tachinidae, Drosophilidae, Scatophagidae, Culicidae ja Syrphidae lajeilla. Kärpäshomeen aiheuttamia epidemioita hyönteisissä esiintyy lähes kaikilla lauhkean vyöhykkeen alueilla ja tavallisimmin syksyisin ja keväisin. Kärpäshomeen itiöitä muodostuu viileän ja kostean sään aikana. Tauti leviää tavallisimmin paikoilla, joilla lepäilee monia kärpäsiä, kuten esimerkiksi kotitalouksissa ikkunoilla tai ikkunalaudoilla, tai maaseudulla kasvien lehtien alapinnalla, aidoilla, navetoissa ja kanaloissa.

Koska kärpäshome ei kasva lämpimässä, sitä ei esiinny kesän kuumuudessa juuri ollenkaan. Sairastuneet hyönteiset voivat myös parantua taudista oleskelemalla lämpimällä paikalla. Myös hyönteismyrkyt voivat hankaloittaa kärpäshomeen itiämistä.

Piirteet
--------

Kärpäshomeen saaneen hyönteisen takaruumis pullistuu. Sairastunut yksilö levittää usein jalkansa ja siipensä, sekä kiinnittyy joskus alustaansa suuosillaan. Kärpäshomeen itiöistä muodostuu kehä ruumiin ympärille. Kehän voi huomata erityisen helposti lasipinnoilla.

Elinkaari
---------

Kärpäshomeen elinkaareen kuuluu kaksi vaihetta. Itiöitä muodostuu nopeasti sienitaudin tapettua isäntänsä. Itiöt muodostuvat kuromankannattimessa ja niiden kypsyttyä ne leviävät ympäröivälle pinnalle, josta ne voivat levitä edelleen seuraavaan isäntälajiin kosketustartuntana. Itiöt itiävät muutamassa tunnissa, minkä jälkeen ne läpäisevät hyönteisen kutikulan. Hyönteisen hemoseelissä kärpäshomeen sytoplasma leviää hyönteisen hemolymfaan sen verenkierrossa. Kärpäshome käyttää ravinnokseen hyönteisen hemolymfan. Hyönteisen kuolemaan menee tämän johdosta 5–7 päivää. Kuoleva hyönteinen kiipeää tavallisesti pystysuoralle pinnalle ja kärpäshomeen kuormankannattimet ilmestyvät noin kolmen tunnin jälkeen sen kuolemasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Janne Ahjopalo: Räjähtikö kärpänen ikkunaan? Hyönteisasiantuntijat vastaavat *Yle uutiset*. Yleisradio. Viitattu 18.9.2020.
2. 1 2 3 4  Entomophthora muscae *Biological control*. Cornell University. Viitattu 18.9.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kärpäshome**.
* Index Fungorum : taksonomia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1428492
* Wikispecies: Entomophthora muscae
* AusFungi: 60032523
* BOLD: 586511
* CoL: 6FG2S
* EoL: 307393
* EPPO: ENTMMU
* Fungorum: 150965
* GBIF: 5250887
* iNaturalist: 339550
* IRMNG: 10383785
* MycoBank: 150965
* NatureServe: 2.1086383
* NBN: NHMSYS0001481723
* NCBI: 34485
* NZOR: 5e570533-ca87-4099-ab07-69db8b8ba552
* Open Tree of Life: 167668

 |

 |
**Karin Märta Elisabeth Enström** (o.s. *Landerholm*, s. 23. maaliskuuta 1966 Uppsala) on ruotsalainen entinen ammattiupseeri ja kapteeni, joka toimi Fredrik Reinfeldtin hallituksen puolustusministerinä vuosina 2012–2014. Hän edustaa Maltillista kokoomusta.

Elämäkerta
----------

Enströmin isä on Enköping sairaalan ylilääkäri Staffan Landerholm, äiti Olena Tingdahl. Hänen sisaruksiaan ovat Henrik Landerholm, joka johtaa siviilitoimintoja Pohjois-Afganistanissa Masar-i-Sharifin ruotsalais-suomalaisessa tukikohdassa, sekä Louise Landerholm Bill.

Enström suoritti upseerintutkinnon 1987, kävi Ruotsin sotakorkeakoulun yleisen kurssin 1988 ja ylemmän kurssin 1993. Nykyisin Enström on sotilasarvoltaan rannikkopuolustuksen kapteeni. Hän on ollut Vaxholmin kunnanvaltuutettu vuodesta 1994 ja toimi valtuuston puheenjohtajana 2002–2006. 

Enström on ollut valtiopäivien edustajana Ruotsin valtiopäivistä 1998 alkaen, valittuna Tukholman läänin vaalipiiristä. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleista alkaen hän on ollut ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja ja sotavaltuuskunnan (ruots. *Krigsdelegationen*) ja ulkoasiainneuvoston jäsen. Enström johti puolustusvaliokuntaa vuosina 2002–2010. Tammikuusta 2008 hän on ollut Ruotsin parlamentaarisen turvallisuuspoliittisen komitean (ruots. *Försvarsberedningen*) puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Karin Enström ny försvarsminister *Svenska Dagbladet*.  18.4.2012. Viitattu 19.4.2012. (ruotsiksi)
2. 1 2  Turtiainen, Suvi: Ruotsin uusi puolustusministeri on ammattisotilas.  *Helsingin Sanomat*, 19.4.2012, s. B1. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Karin Enström: Aktuella och tidigare uppdrag Ruotsin valtiopäivät. Viitattu 19.4.2012. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Enströmin esittely valtiopäivien sivustolla (ruotsiksi)
* Enströmin blogi (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Carl Wilhelm Skarstedt
**Carl Wilhelm Skarstedt** (7. elokuuta 1815 Göteborg, Ruotsi − 27. helmikuuta 1908 Lund, Ruotsi) oli ruotsalainen luterilainen teologi ja yliopistonopettaja. Hän oli Lundin yliopiston professori, kirkkohistorioitsija ja virsirunoilija.

Skarstedt opiskeli Uppsalan yliopistossa ja vihittiin papiksi 1841. Filosofian tohtoriksi hän valmistui 1842 ja toimi pappina Göteborgin hiippakunnassa, opettajana Halmstadissa ja Solbergan kirkkoherrana. 1848 hänet nimitettiin Lundin yliopiston dosentiksi ja 1865 hänestä tuli käytännöllisen teologian ja myöhemmin eksegetiikan, dogmatiikan ja kirkkohistorian professori. Hän oli viimeinen Lundin yliopiston teologisen tiedekunnan professori, joka vastasi useammasta teologian alasta. Samanaikaisesti hän oli Stångbyn ja Vallkärran seurakuntien kirkkoherra sekä toimi lääninrovastina.

Niin julkisessa kuin yksityisessä elämässään Skarstedt oli hyvin persoonallinen, omalaatuinen ja humoristinen, mutta samalla syvällisen hurskas. Nuoruudessaan hän oli saanut vaikutteita schartaulaisuudesta, mutta myöhemmin hän lukeutui ns. matalakirkolliseen suuntaukseen. Hän julkaisi useita teologisia ja kirkkohistoriallisia julkaisuja ja oli myös kiinnostunut lähetystyöstä. Hänen lähetyskiinnostustaan kuvaa se, että hän julkaisi anonyyminä 1861 kokoelman *Christliga Missions-sånger*. 

Hän otti osaa vuonna 1849 ilmestyneen virsikirjan laitoksen valmisteluihin. Tätä kirjaa ja hänen muokkaamiaan virsiä on käytetty myös Pohjois-Amerikassa, Augustanasynodin piirissä vielä 1900-luvun puolivälissä. Hän on kirjoittanut muutamia virsiä, joista yksi on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 414, "Så långt som havets bölja når" vuodelta 1868, jolloin se julkaistiin kokoelmassa *Christliga Missions-sånger*, ja oli ensimmäinen ruotsalainen lähetysvirsi.

Virsi on julkaistu suomeksi *Hengellisiä lauluja ja virsiä* -kirjassa, johon sen Hilja Haahti on kääntänyt 1912 "Jo merten kaukorannan taa". Ruotsin kirkon virsikirjassa sen suomenkielinen teksti "Niin kauaksi kuin aaltojaan" on Pekka Kivekkään 1998 tekemä käännös.

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 641. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Carl W Skarstedt *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 10.3.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 522. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Kyōbashin rautatieasema** on asema Osakassa kaupunkia kiertävän Osakan ympyrälinjan varrella. Se on raideliikenteen solmukohta jossa yhdistyy kolme asemaa: JR Westin ympyrälinjan asema, yksityisen Keihan-yhtiön asema ja Kyōbashin metroasema. Asemalla on myös ostoskeskus Keihanin aseman yhteydessä.

JR avasi aseman Kyōbashissa vuonna 1895. Keihanin junat Kiotosta Osakan keskustaan alkoivat pysähtyä Kyōbashissa vuonna 1910.

Kyōbashin rautatieasema tunnetaan monista ruokapaikoistaan Higashi-kadun varrella. Lukuisat työmatkalaiset pysähtyvät siellä sekä aamiaiselle että työpäivän jälkeen.

Toisen maailmansodan aikana olleissa Osakan pommituksissa yksi pommi osui myös Kyōbashin rautatieasemalle. Pommin aiheuttamana 700-800 asemalla ollutta ihmistä sai surmansa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Japan Train Stations: Kyobashi Station, Osaka Japan Tourist Info. Viitattu 10.1.2014.
2. ↑  A busy station where people gather and enjoy the atmosphere archive.org.  Arkistoitu 5.10.2016. Viitattu 30.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyōbashin rautatieasema** Wikimedia Commonsissa
**Kärppälä** on kylä Rautaveden itärannalla Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Kylä kuului aikoinaan Karkun pitäjään ja se on Karkun itäosan eli Salokunnan keskus. Kylässä on muun muassa Salokunnan kirkko. Kärppälä lähikylineen muodostavat Kärppälän kyläalueeksi kutsutun kokonaisuuden.

Sastamalan kylät -yhdistyksen mukaan Kärppälän alueeseen kuuluvat myös kylät Karkunkylä, Hieta, Maso,
Kojola, Lielahti, Piimäsjärvenmaa, Vataja ja Varppee. Alueella on yhteensä noin 300–400 asukasta. Kärppälän läpi virtaa Rautaveden Kärppälänlahteen laskeva Kärppälänjoki. Kylä on maastoltaan hyvin mäkistä, ja siellä sijaitsee muun muassa Pentin linnavuori. Kärppälän kylä ulottuu myös Rautaveden yli Salonsaarelle.

Kärppälässä on ollut kiinteää asutusta jo 4000 eaa. Vanhin säilynyt maininta Kärppälän kylästä on 1500-luvulta. Pentin linnavuori lienee ollut varustettuna 1220-luvulta 1200-luvun loppuun. Salokunnan alueen asukkaat olivat tahtoneet omaa kirkkoa jo 1900-luvun alusta saakka. Kirkon rakentamisesta päätettiin vuonna 1940, mutta se rakennettiin Kärppälään vasta vuonna 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Kyläkortti - Kärppälä (pdf) Sastamalan kylät ry. Viitattu 9.11.2015.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 9.11.2015. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Pekka Koskinen: Katsaus ja ajatuksia Sastamalan kaupungin perustamista edeltävään seitsemän tuhannen vuoden mittaiseen aikaan (pdf) (Sivut 9–10) Sastamalan kaupunki.  Arkistoitu 13.11.2012. Viitattu 9.11.2015.
4. ↑  Kärppälän kyläsuunnitelma (pdf) Sastamalan kaupunki.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 9.11.2015.
5. ↑  Salokunnan kirkko - RKY Museovirasto. Viitattu 9.11.2015.