recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pain in My Heart** on Atcon vuonna 1964 julkaisema Otis Reddingin esikoisalbumi. Albumi rakennettiin Reddingin kahden kohtalaisesti menestyneen singlejulkaisun "These Arms of Mine" (R&B #20 / Pop #85 ) ja "Pain in My Heart" (R&B #61 / Pop #61) perustalle.

Omien sävellysten lisäksi albumilla on kappaleita muun muassa Reddingin esikuvilta Sam Cookelta ("You Send Me") sekä Little Richardilta ("Lucille"). Otisin oma omintakeinen tyyli alkoi kuitenkin pikkuhiljaa hahmottua, eivätkä levyn cover-kappaleet olleet enää pelkästään hänen idoliensa imitointia.

Nimikappale "Pain in My Heart" oli alun perin merkitty Reddingin omaksi sävellykseksi, mutta se muutettiin tekijänoikeuskiistan seurauksena Naomi Nevillen nimiin. Salanimellä Naomi Neville esiintynyt Allen Toussaint oli aikaisemmin tehnyt sävellyksen Irma Thomasille nimellä "Ruler of My Heart".

Otisin ensimmäinen albumi ylsi pop-listalla sijalle 103. Reddingille tunnusomaisen kompin yhdessä Otisin kanssa loihtivat Staxin studio-orkesterissa soittaneet The Mar-Keys sekä Booker T. & The MG's, joiden jäseniä kuultiin myöhemmin mm. kulttisuosion saavuttaneen Blues Brothersin taustalla.

Henkilöstö albumilla
--------------------

* Otis Redding (laulu)
* Johnny Jenkins (kitara)
* Charles "Packy" Axton (tenori saksofoni)
* Floyd Newman (baritoni saksofoni)
* Wayne Jackson (trumpetti)
* Booker T. & The MG's:
	+ Booker T. Jones (piano, urut)
	+ Steve Cropper (kitara, piano)
	+ Donald "Duck" Dunn (basso)
	+ Lewis Steinberg (basso)
	+ Al Jackson Jr (rummut)

Kappalelista
------------

### A-puoli

1. "Pain in My Heart" (Naomi Neville) - 2:22
2. "The Dog" (Eddie Thomas) - 2:30
3. "Stand by Me" (Ben E. King/Jerry Leiber/Mike Stoller) - 2:45
4. "Hey Hey Baby" (Otis Redding) - 2:15
5. "You Send Me" (Sam Cooke) - 3:10
6. "I Need Your Lovin'" (Don Gardner/Clarence Lewis/James McDougal/Smokey Robinson) - 2:45

### B-puoli

1. "These Arms of Mine" (Otis Redding) - 2:30
2. "Louie, Louie" (Richard Berry) - 2:05
3. "Something Is Worrying Me" (Otis Redding/Phil Walden) - 2:25
4. "Security" (Otis Redding) - 2:30
5. "That's What My Heart Needs" (Otis Redding) - 2:35
6. "Lucille" (Al Collins/Little Richard) - 2:25
**Nummen Heijalan-Hyönölän työväentalo** oli Lohjan kaupungissa Nummen Heijalan kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Nummen Heijalan-Hyönölän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Se sai ostaa vuonna 1911 Ainola-nimisen rakennuksen työväentalokseen. Kauppahinta oli 1 900 markkaa, jolla yhdistys sai rakennuksen, palstan ja tontilla olleita veistettyjä hirsiä. Työväentalo oli taloudellisissa vaikeuksissa vuonna 1933. Osuusliike Keon kerho hankki rahaa huvitilaisuuksilla, ja naapurikuntien työväenyhdistykset antoivat rahallista apua. Huonossa kunnossa ollut talo myytiin pakkohuutokaupassa vuonna 1966.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Ensimmäiset iltamat pidettiin syyskuussa 1919, ja yhdistyksen kirjasto siirrettiin talolle. Vuonna 1914 talolla pidettiin herätyskokous. Osuusliike Keon kerholaiset alkoivat pitää talossa tansseja, juhlia ja muita huvitilaisuuksia 1930-luvulla. Sota-aikana järjestettiin joulu- ja vappujuhlia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Salpausselän lukio** oli Lahdessa sijainnut noin 400 opiskelijan luokaton lukio. Oppilaitoksessa noudatettiin valtakunnallista lukion tuntijakoa, mutta opiskelijat voivat valita myös liikuntapainotteisen linjan tai opiskella urheilulukiossa.*lähde?*

Salpausselän yhteiskoulu perustettiin vuonna 1957. Vuonna 1975 koulu jakautui lukioksi ja peruskoulun yläasteeksi. Liikuntapainotteisena lukio toimi vuodesta 1976, liittyi urheilulukiokokeiluun vuonna 1990 ja vakinaistettiin yhdeksi Suomen 13 urheilulukiosta vuonna 1994. Lukion kieliohjelma oli laaja, ja ainoana paikkakunnan lukioista se tarjosi mahdollisuuden A-ranskan opiskeluun. Eri aineiden pakollisten ja syventävien kurssien lisäksi opiskelija voi valita soveltavia erikoiskursseja, kuten liikuntadiplomi-, luonnontuntemus-, lehtityö-, valokuvaus- ja projektikurssit.*lähde?*

Keväällä 2011 koulu osallistui *Stage*-televisiosarjaan, jossa haettiin Suomen parasta koulumusikaalia. Koulu karsiutui kilpailusta ensimmäisenä.

Salpausselän lukio ja Lahden lyseon lukio yhdistyivät vuonna 2014. Nykyinen nimi on Lahden lyseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Ensimmäinen koulu putosi Stagesta! *Nelonen*.  4.5.2011. Viitattu 26.5.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Salpausselän lukio *salpausselanlukio.onedu.fi*.  3.1.2014.  Arkistoitu 14.11.2017. Viitattu 13.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Lukion kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Suomen lukiot** |  |
| **Päijät-Häme: Lahden seutu**
Erkko-lukio |
Heinolan lukio |
Hollolan lukio |
Kannaksen lukio |
Kärkölän lukio |
Lahden lyseon lukio |
Lahden yhteiskoulun lukio |
Lahden Rudolf Steiner -koulu
Mukkulan lukio |
Nastopoli lukio |
Padasjoen lukio |
Salinkallion lukio |
Salpausselän lukio |
Sysmän yhteiskoulun lukio |
Tiirismaan lukio |
Vääksyn yhteiskoulu |
**Nummenkylä** on Lohjan 31. kaupunginosa. Se sijaitsee Nummelasta lounaaseen lähellä Siuntion ja Vihdin rajaa. Nummenkylä on Lohjan itäisin kaupunginosa.

Helsingin ja Turun välille rakennetut seututie 110 (entinen "ykköstie") ja Valtatie 1 kulkevat Nummenkylän läpi. Nummelan ja Forssan kautta Poriin johtava Valtatie 2 erkanee Valtatie 1:stä muutamaa kilometriä aiemmin. Nummenkylän kohdalla moottoritie valmistui vuonna 1971.

Vuonna 1953 Siuntioon kuulunut Nummenkylä liitettiin Lohjaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Heikki Rouvinen, Ari Piirainen: 31. kaupunginosan Nummenkylä kortteleiden 1 - 4 asemakaava (PDF)  29. tammikuuta 2008. Lohjan kaupunki, kaupunkisuunnittelukeskus.  Arkistoitu 20.7.2011. Viitattu 19.2.2009.

Lohjan kaupunginosat
1. Anttila | 2. Ahtsalmi | 3. Pitkäniemi | 4. Hiidensalmi | 5. Pappila | 6. Moisio | 7. Myllylampi | 8. Neitsytlinna | 9. Ojamo | 10. Ojamonkangas | 11. Keskilohja | 12. Metsola | 13. Gunnarla | 14. Vienola | 15. Gruotila | 16. Pappilankorpi | 17. Jönsböle | 18. Kyrkstad | 19. Virkkala | 20. Maksjoki | 21. Vappula | 22. Routio | 23. Lempola | 24. Ventelä | 25. Perttilä | 26. Muijala | 27. Röylä | 28. Paloniemi | 29. Immula | 30. Kirkniemi | 31. Nummenkylä | 32. Karnainen | 101. Sammatti | 102. Karjalohja | 103. Nummi | 104. Pusula | 105. Saukkola
**Tuva** on osallistunut **Turkvision laulukilpailuun** kahdesti, vuosina 2013 ja 2014.

Historia
--------

### 2013

Tuva osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Saylık Ommun kappaleella "Çavıdak" (Чавыдак). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Ommun ei päässyt jatkoon.

### 2014

Vuonna 2014 Tuva osallistui jälleen Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Ayas Kuular kappaleella "Subedei" (Субедей). Kilpailun semifinaalissa Kuular sai 151 pistettä, jäi sijalle 20. eikä päässyt finaaliin.

Kilpailijat
-----------

Värien selitykset
  Voitto
  Toinen
  Kolmas
  Viimeinen

| Vuosi | Artisti(t) | Kieli | Kappale | Sija | Pisteet | Semif. | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Saylık Ommun | Tuva | "Çavıdak" (Чавыдак) | Ei päässyt jatkoon |
| 2014 | Ayas Kuular | Tuva | "Subedei" (Субедей) | Ei päässyt jatkoon | 20 | 151 |
| 2015 | Ei osallistunut kilpailuun |
| 2016 | Kilpailu peruttu |

Lähteet
-------

1. ↑  Granger, Anthony: Türkvizyon 2013: Participating Countries Revealed  19.10.2013. Eurovoix.com. Viitattu 6.12.2015. (englanniksi)
**Pardes Hanna-Karkur** on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Nimensä mukaisesti kaupunki perustettiin yhdistämällä ennen omat paikkakuntansa Pardes Hannah ja Karkur vuonna 1969. Näistä kahdesta vanhempi Karkur perustettiin vuonna 1913 ja Pardes Hanna vuonna 1929. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 42 083.

Maantiede
---------

Asuntoja Pardes Hannassa valokuvassa vuodelta 1938.
Pardes Hanna-Karkur sijaitsee Israelin pohjoisosassa Sharonin tasangolla noin seitsemän kilometriä Haderan kaupungista koilliseen.

Historia
--------

Paikallinen synagoga.
Nykyinen Pardes Hanna-Karkur on muodostettu vuonna 1969 liittämällä ennen erilliset paikkakunnat Pardes Hanna ja Karkur samaan kokonaisuuteen. Karkurin perustivat englanninjuutalaiset siirtolaiset vuonna 1913. Paikallisella mošavalla oli huomattavat pohjavesivarannot ja alueella oli sitrushedelmäpuutarhoja.

Pardes Hannan perusti Palestine Jewish Colonization Association vuonna 1929 ja nimensä se sai paroni Edmond de Rothschildin Hanna-nimisen serkun mukaan. 1930-luvulla paikalle muutti juutalaisia etenkin Keski-Euroopasta. Keskuskortteli sai nimen Tel Shalom. Paikkakunnan maat otettiin brittien asevoimien käyttöön toisen maailmansodan aikana sotilasalueen rakentamista varten. Maailmansodan jälkeen ja Israelin itsenäistyessä tilat toimivat uusien siirtolaisten väliaikaisena sijoitusleirinä. Paikkakunnan asukasluku kasvoi noin 10 000 henkilöön ja monet siirtolaisista jäivät alueelle.

Talous
------

Pardes Hanna-Karkur on nykyisin oman lähialueensa palveluiden ja kaupan keskus. Paikallisen teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi maatalouskoneet, puumateriaalit ja muovit. Ympäröivällä seudulla on maataloutta.

Väestö
------

Pardes Hanna-Karkurin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 42 083. Vuonna 2002 vastaava lukema oli ollut 28 800.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 15 Nat-Per*, s. 632. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) Central Bureau of Statistics. Viitattu 26.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pardes Hanna-Karkur** Wikimedia Commonsissa
**Ettlingen** on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Se on noin 39 600 asukkaallaan Bruchsalin jälkeen Karlsruhen piirikunnan toiseksi suurin kaupunki.

Maantiede
---------

Ettlingen sijaitsee pohjoisen Schwarzwaldin alueen juurella. Kaupungin läpi virtaa Reinin sivujokiin lukeutuva 45-kilometrinen Alb. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin (saks. *Kernstadt*) ja kuuteen kaupunginosaan (saks. *Stadtteile*). Kaupunginosia ovat Bruchhausen, Ettlingenweier, Oberweier, Schluttenbach, Schöllbronn ja Spessart.

Historia
--------

Varhaisin tunnettu maininta Ettlingenistä on peräisin elsassilaisen Weißenburgin luostarin asiakirjasta vuodelta 788. Asiakirjassa Ettlingen tunnetaan nimellä *Ediningom*. Vuonna 965 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunna keisari Otto I Suuri myönsi sille kauppaoikeudet. Kaupunkioikeudet Ettlingenille myönsi keisari Henrik VI vuonna 1192. Vuonna 1689 Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot polttivat Ettlingenin maan tasalle Pfalzin perimyssodassa ja kaupunki jouduttiin rakentamaan uudelleen.

Ettlingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1970. Kaupunkiin liitettiin 1970-luvulla Baden-Württembergin kuntauudistuksen yhteydessä kuusi kuntaa: vuonna 1972 Spessart ja vuonna 1974 Ettlingenweier, Bruchhausen, Oberweier, Schluttenbach ja Schöllbronn.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Épernay (Ranska, vuodesta 1953)
* Middelkerke (Belgia, vuodesta 1971)
* Clevedon (Iso-Britannia, vuodesta 1980)
* Löbau (Saksa, vuodesta 1990)
* Hatsina (Venäjä, vuodesta 1992)
* Menfi (Italia, vuodesta 2007)

Kuvia
-----

* Ettlingen
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  Zahlen & Fakten Stadt Ettlingen. Viitattu 15.5.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 9) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 15.5.2023. (saksaksi)
3. ↑  Geschichtliche Zeittafel der Stadt Ettlingen (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ettlingen** Wikimedia Commonsissa

* Viralliset sivut (saksaksi)
Kanelitankoja ja jauhetta.
Kanelitankoja (ceyloninkanelia), kanelijauhetta ja kanelin kukkia.
Vasemmalla ceyloninkanelia, oikealla *cinnamonum burmannii*.
**Kaneli** on mauste, jota saadaan kanelipuiden (*Cinnamomum*) kuoresta. Kaneli on yksi maailman vanhimmista tunnetuista mausteista ja Vanhassa testamentissa sitä pidetään kultaakin arvokkaampana.

Kuivattua kanelipuun kuoren kappaletta kutsutaan nimellä kanelitanko.

Kanelin käyttökohteita
----------------------

Kanelia voidaan käyttää mausteena monissa erityyppisissä ruoissa. Sitä voi käyttää mausteena sekä pääruoissa että jälkiruoissa ja leivonnaisissa, kuten pullassa, kuivakakuissa sekä pikkuleivissä.

Itäisellä Välimerellä, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa kanelia käytetään yleisesti liharuokien mausteena. Myös intialaisessa keittiössä kanelia käytetään yleisesti liha- ja kanaruoissa. 

Suomalaisessa perinteessä kaneli kuuluu yleensä erityisesti joulun makuihin ja tuoksuihin. Muun muassa piparkakut sisältävät yleensä kanelia. Kanelia voidaan käyttää myös kiisseleissä sekä riisi- tai mannapuurossa.

Muinaiset egyptiläiset käyttivät kanelia balsamoinnissa aromaattisena aineena.

Kanelin lähteet
---------------

Kanelia saadaan ainakin seuraavista kasveista:

* Ceyloninkaneli (*Cinnamomum zeylanicum*)
* Kassiakaneli (*Cinnamomum aromaticum*, syn. *Cinnamomum cassia*) eli kiinankaneli
* *Cinnamonum burmannii*
* *Cinnamomum loureiroi*

Kanelin aromin aiheuttaa kanelialdehydi. Parasta on mieto ja kallis ceyloninkaneli*selvennä*. Suurin osa myytävästä kanelista on kuitenkin kassia- eli äpärän- tai kiinankanelia. Se on halvempaa ja sisältää runsaasti makua voimistavaa ja maksalle myrkyllistä kumariinia.

Terveysvaikutukset
------------------

Kanelille voi olla allerginen. Kaneliallergia on koivun ristiallergia, eli jos henkilö on allerginen koivulle, niin on melko tavallista, että hän on allerginen myös kanelille. Ruokayliherkkyyden oireita voivat olla esimerkiksi suun kutiaminen, suolisto-oireet tai ihottuma. Kassiakanelin kumariini on maksalle myrkyllinen. Siksi sitä sisältäviä elintarvikkeita ei suositella syötäväksi säännöllisesti. Ceyloninkanelissa kumariinipitoisuudet ovat huomattavasti pienempiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rantanen, Tiina: Kaneli sopii suolaisiin ja makeisiin ruokiin *Kotiliesi*.  3.11.2019. Viitattu 14.1.2020.
2. ↑  Kaneli, jauhettu *Meira*. Viitattu 14.1.2020.
3. ↑  Culinary Herbs and Spices *The Seasoning and Spice Association*.  23.10.2013.  Arkistoitu 16.11.2010. Viitattu 14.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Jarmo Korteniemi: Kemiallinen joulukalenteri 12/24: Kaneli vie kielen mennessään *Tiedetuubi*.  12.12.2016. Viitattu 14.1.2020.
5. ↑  Kanelin kumariini *Ruokavirasto*.  Arkistoitu 21.9.2020. Viitattu 14.8.2020.
6. ↑  Kanelin kumariiniprojekti 2012 *Ruokavirasto*.  Arkistoitu 14.1.2020. Viitattu 14.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaneli**.
* Myrkytön kaneli on mauton kaneli? *Yle Uutiset*.  9.12.2011. Viitattu 14.1.2020.
* Finnwatch: Kanelin tuotantoon liittyvät hakkuut uhkaavat luonnon monimuotoisuutta – kaupan hyllyltä voi olla vaikea löytää vastuullista kanelia Yle, 2020
**Kane Tanaka** (jap. 田中カ子, *Tanaka Kane*; 2. tammikuuta 1903 – 19. huhtikuuta 2022) oli pitkäikäinen japanilainen nainen. Hän oli kuollessaan 119-vuotiaana maailman vanhin todennettu elossa ollut henkilö. Hänestä tuli maailman vanhin elossa ollut japanilaisen Chiyo Miyakon kuoltua 22. heinäkuuta 2018. Tanaka on vanhimmaksi elänyt todennettu japanilainen ja toiseksi vanhin todennettu henkilö koskaan.

Tanaka asui viimeiset vuotensa hoitokodissa Fukuokassa. Hänen terveytensä oli silti edelleen verrattain hyvä. Tanaka harrasti lautapelejä sekä kävelylenkkejä hoitokodin käytävillä. Pitkän ikänsä salaisuudeksi hän kertoi perheensä, unen ja toiveikkaan elämänasenteen.

Kane Tanakasta tuli 19. syyskuuta 2020 todistetusti vanhimmaksi koskaan elänyt japanilainen ja aasialainen ja kaikkien aikojen kolmanneksi vanhimmaksi elänyt ihminen hänen ylitettyä vuonna 2018 kuolleen japanilaisnaisen Nabi Tajiman saavuttaman iän. Tanaka täytti 119 vuotta 2. tammikuuta 2022. Tanaka ylitti 10. huhtikuuta 2022 vuonna 1999 kuolleen Sarah Knaussin iän, tullen todistetusti maailman toiseksi vanhimmaksi eläneeksi ihmiseksi. Kane Tanaka kuoli 19. huhtikuuta 2022 119 vuoden ja 107 päivän iässä. Hän oli tiettävästi ensimmäinen japanilainen ja aasialainen sekä kolmas vahvistettu henkilö maailmassa, joka on saavuttanut 119 vuoden iän.

Lähteet
-------

1. ↑  Maailman vanhin ihminen, 119, on kuollut *www.iltalehti.fi*. Viitattu 25.4.2022.
2. ↑  GRG World Supercentenarian Rankings List *grg.org*.  Arkistoitu 3.3.2020.  (englanniksi)
3. ↑  No Author: Japan's oldest person, Chiyo Miyako, dies at 117 *The Japan Times*.  27.7.2018. Viitattu 25.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  World's oldest person Chiyo Miyako dies at 117, passing title to Kane Tanaka *Newsweek*.  27.7.2018. Viitattu 25.4.2022. (englanniksi)
5. ↑  Japan, the oldest woman in the world turns 119 *Breaking Latest News*.  1.1.2022. Viitattu 25.4.2022. (englanniksi)
6. ↑  Kane Tanaka (119) has become the second-oldest person ever since today: where is the limit? *www.tellerreport.com*.  Arkistoitu 9.4.2022.  (englanniksi)
7. ↑  日本放送協会: 119歳 福岡市の田中カ子さん死去 ギネスで世界最高齢に認定 | NHK *NHKニュース*.  (japaniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kane Tanaka** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Lars Stindl
**Lars Stindl** (s. 26. elokuuta 1988 Waghäusel, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka on vuodesta 2015 edustanut Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia. Hän on ollut joukkueen kapteeni kaudesta 2016–2017 alkaen. Stindl siirtyi Hannoveriin heinäkuussa 2010 Karlsruhesta, jota hän oli edustanut aluksi juniorijoukkueissa vuodesta 2000 lähtien. Stindl on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen pituutensa on 181 senttimetriä.

Stindl pelasi Bundesliigassa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2008. Sen jälkeen hän on pelannut pääsarjassa lukuun ottamatta kautta 2009–2010, kun Karlsruhe oli pudonnut 2. Bundesliigaan. Kauden 2020–2021 loppuun mennessä hän on pelannut Bundesliigassa 321 ottelua ja tehnyt niissä 73 maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 19 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia kausina 2015–2016, 2016–2017 ja 2020–2021.

Stindl on edustanut Saksaa ikäkausimaajoukkueissa sekä 11 A-maaottelussa, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän kuului Maanosaliittojen cupin 2017 voittaneeseen joukkueeseen ja teki turnauksen neljässä ottelussaan kolme maalia. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi maaliskuussa 2018.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2 3  Lars Stindl Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Borussia Mönchengladbach – Bundesliiga
1 Sommer |
3 Itakura |
4 Doucouré |
5 Friedrich |
6 Kramer |
7 Herrmann |
10 Thuram |
11 Wolf |
13 Stindl |
14 Pléa |
15 Beyer |
17 Koné |
18 Lainer |
20 Netz |
21 Sippel |
22 Fraulo |
23 Hofmann |
24 Jantschke |
25 Bensebaini |
26 Müsel |
27 Reitz |
29 Scally |
30 Elvedi |
32 Neuhaus |
34 Noß |
35 Italiano |
38 Borges Sanches |
41 Olschowsky |
Valmentaja Farke

Saksan joukkue – Maanosaliittojen cup 2017
1 Trapp |
2 Mustafi |
3 Hector |
4 Ginter |
5 Plattenhardt |
6 Henrichs |
7 Draxler |
8 Goretzka |
9 Wagner |
10 Demirbay |
11 Werner |
12 Leno |
13 Stindl |
14 Can |
15 Younes |
16 Rüdiger |
17 Süle |
18 Kimmich |
19 Sané |
20 Brandt |
21 Rudy |
22 ter Stegen |
23 Demme |
Valmentaja Löw
Lars Vogt
**Lars Vogt** (8. syyskuuta 1970 Düren – 5. syyskuuta 2022) oli saksalainen pianisti ja kapellimestari.

Vogt opiskeli pianonsoittoa Hannoverin musiikki- ja teatteriyliopistossa Karl-Heinz Kämmerlingin johdolla. Vuonna 1990 hän sai toisen palkinnon Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa. Tämän jälkeen hän aloitti kansainvälisen uransa, ja vuonna 1992 julkaistiin EMI-levymerkillä hänen Joseph Haydnin, Franz Schubertin, Johannes Brahmsin ja Helmut Lachenmannin teosten tulkinnoista koostunut ensilevytyksensä. Vuonna 1998 Vogt perusti Heimbachiin kesäkuisen Spannungen-kamarimusiikkifestivaalin, jonka musiikillisena johtajana toimi itse.

Vogt esiintyi muiden muassa Simon Rattlen, Mariss Jansonsin, Claudio Abbadon ja Andris Nelsonsin johdolla. Kaudella 2003–2004 hän sai nimityksen Berliinin filharmonikkojen kaikkien aikojen ensimmäiseksi residenssipianistiksi. Vuonna 2004 Vogtille myönnettiin Echo Klassik - ja Brahms-palkinnot. Vogtin kamarimusiikillisten yhteistyökumppaneiden joukossa olivat viulisti Christian Tetzlaff, klarinetisti Sabine Meyer ja sellisti Boris Pergamenštšikov. Kapellimestarina Vogt johti esimerkiksi Royal Northern Sinfoniaa, jonka musiikillisena johtajana hän aloitti toimintansa syyskuussa 2015. Syyskuussa 2020 hän jatkoi yhteistyötään orkesterin kanssa sen päätaiteilijakumppanina. Lokakuussa 2019 ilmoitettiin hänen aloittavan heinäkuussa 2020 työskentelyn Orchestre de chambre de Parisin seuraavana musiikillisena johtajana.

Vogt sai vuonna 2013 nimityksen pianonsoiton professoriksi Hannoverin musiikki- ja teatteriyliopistoon.

Lähteet
-------

1. ↑  TRAGIC NEWS: LARS VOGT HAS DIED *slippedisc.com*. Viitattu 5.9.2022.
2. 1 2 3 4  Lars Vogt AllMusic
3. 1 2 3 4  Lars Vogt, piano Ondine
4. ↑  Le pianiste et chef d'orchestre Lars Vogt (5/5) France Musique
5. ↑  Royal Northern Sinfonia - Lars Vogt (Arkistoitu – Internet Archive) Sage Gateshead
6. ↑  Lars Vogt CM Artists

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kintarō** (jap. 金太郎) on japanilaisessa kansanperinteessä esiintyvä sankarihahmo. Tarinan mukaan Kintarō-poika syntyi Ashigaravuorella Yamauba-noidalle. Lapsesta saakka Kintarōlla oli valtaisat ruumiinvoimat.

Alun perin Kintarō-legenda perustuu yhteen Minamoto no Yorimitsun neljästä seuraajasta, Sakata no Kintokiin (坂田金時), jonka lapsuudenaikainen nimi Kintarō oli. Tarina on peräisin jo Muromachi-kaudelta, mutta erityisen suosituksi se nousi Edo-kauden puolivälissä, jolloin yleistyivät hahmosta kertovat *jōruri*-näytelmät ja *ukiyoe*-puupiirrokset. Myös nimeä Kintarō alettiin käyttää tähän aikaan.

Prototyyppisenä poikahahmona Kintarōsta tuli suosittu poikien päivän (*tango no sekku*) nukkejen aihe. Vastaavantyyppinen tarina sankaripojasta on Momotarō-legenda.

Kuvia
-----

* Yamauba ja KintarōYamauba ja Kintarō
* Sakata Kaidōmaru eli Kintarō taistelee jättiläiskarpin kanssa vesiputouksessaSakata Kaidōmaru eli Kintarō taistelee jättiläiskarpin kanssa vesiputouksessa
* Minamoto no Yorimitsu ja Sakata no KintokiMinamoto no Yorimitsu ja Sakata no Kintoki
* Kintarō-nukkeKintarō-nukke

Lähteet
-------

1. 1 2 3  日本大百科全書 / 百科事典マイペディア: 金太郎 Kotobank. Viitattu 14.05.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kintarō** Wikimedia Commonsissa
Kinokoplan logo.
**Kinokopla** on turkulainen elokuvakerho. Se perustettiin vuonna 1965 Turun yliopiston ylioppilaskunnan harrastekerhoksi. Vuonna 1985 Kinokopla liitettiin ylioppilaskunnan elokuvatoimikunnaksi. Kinokoplan tarkoitus on välittää audiovisuaalista kulttuuria, edistää alan tuntemusta ja audiovisuaalisen kulttuurin yhteiskunnallisen merkityksen ymmärtämistä. Toiminnan tarkoituksena on myös antaa lisäilmettä ja vaihtoehtoja yleiseen turkulaiseen kulttuuritarjontaan.

Vuonna 2015 Kinokopla täyttää 50 vuotta.

Historia
--------

Kinokoplan perustivat vuonna 1965 Olli Tuomola ja Markku Pellinen. Kinokopla esitti elokuvia ensimmäiset vuodet Bio Bostonissa Humalistonkatu 8:ssa, kunnes näytökset siirrettiin vuoden 1974 syksyllä elokuvateatteri Casinoon. Vuodesta 1978 vuoteen 2012 elokuvia esitettiin elokuvateatteri Dominossa, kunnes Kinokopla siirtyi Logomon MOVE2-saliin. Samassa tilassa elokuvia esittävät myös Turun elokuvakerho ja Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.

Kinokoplan toiminnassa ovat olleet mukana monet suomalaiset elokuvatoimijat, kuten Tapani Maskula, Matti Ijäs, Veijo Hietala ja Risto Hyppönen.

Kirjallisuutta
--------------

* *Laulu Tulipunaisesta Kinokoplasta – Elokuvakerhon 50 vuotta* (2015). Julkaisija: Turun yliopiston ylioppilaskunnan elokuvatoimikunta Kinokopla. Toim. Janne Salakka, Pihla Hänninen, Anni Leppänen, Tuomas Lieskivi, Karoliina Rajala, Ville Sirkiä.
* *Pajasta Palatsiin. Turun elokuvaelämän historia.* Toim. Ari Honka-Hallila, Helena Honka-Hallila, Hanna Kangasniemi, Hannu Salmi. Lähikuva-yhdistys, Turun elokuvakerho, Varsinais-Suomen elokuvakeskus ry 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laulu tulipunaisesta Kinokoplasta – elokuvakerhon 50 vuotta (2015)
2. ↑  Turun yliopiston ylioppilaskunnan elokuvatoimikunnan ohjesääntö
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kinokopla
* Kinokopla Facebookissa
**Harri Ismo Valtteri Uurainen** (s. 20. joulukuuta 1961 Lahti) on suomalainen kiekonheittäjä. Uurainen voitti kolme kiekonheiton Suomen mestaruutta 1990-luvun puolivälissä: 1994 Tuusulassa tuloksella 57,68 m, 1995 Lapualla tuloksella 61,42 m ja 1997 Lappeenrannassa tuloksella 58,64 m. Lisäksi hänellä on kaksi SM-pronssia (1993 ja 1996).

Uurainen oli mukana Göteborgin MM-kisoissa vuonna 1995 ja Budapestin EM-kisoissa 1998, muttei kummassakaan selvinnyt karsinnasta varsinaiseen kilpailuun. Ennätyksensä 63,10 m hän heitti Eliittikisoissa Lappeenrannassa elokuussa 1998.

Uurainen edusti urallaan Lahden Kalevaa, Launeen Ärjyä ja Porvoon Akillesta. Uurainen lopetti aktiiviuransa vuonna 1999, mutta on 2000-luvulla kilpaillut veteraanisarjoissa ja piiritasolla.

Lähteet
-------

* Harri Uurainen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Harri Anttonius Sinijärvi** (31. heinäkuuta 1905 Joensuu – 3. toukokuuta 1984) oli suomalainen näyttelijä. Esittävää laulutaidetta harrastanut taiteilija tunnettiin muun muassa operettirooleistaan. Valkokankailla hän näytteli kymmeniä sivurooleja.

Elämä ja ura
------------

Harri Sinijärven vanhemmat olivat leipuri Antti Sinijärvi ja Anni Nylund. Hän kävi keskikoulun ja kauppakoulun sekä opiskeli puhe- ja laulutekniikkaa. 1930-luvulla hän teki opintomatkoja eri puolille Eurooppaa. Sinijärvi näytteli Kotkan Näyttämöllä 1924–1945 ja Suomen Työväen Teatterissa vuodesta 1945. Hänen näyttämötaiteellisia tehtäviään olivat eritoten operettien buffot. Yksittäisistä rooleista merkittäviä olivat muun muassa Hlestakov (kappaleessa *Reviisori*) Aleksis Kivi (*Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät*), Sikalan isäntä (*Pitkäjärveläiset*), Hilmar Tönnesen (*Yhteiskunnan pylväät*) ja idealistinen Peter Shirley George Bernard Shaw’n näytelmässä *Majuri Barbara*.

Sinijärvi näytteli sivuosia 30 suomalaisessa elokuvassa vuosina 1938–1957. Useat hänen rooleistaan olivat tarkemmin nimeämättömiä. Roland af Hällströmin ohjaaman *Ylijäämänaisen* (1951) Harri Suvanteen rooli kirjoitettiin nimenomaisesti Sinijärveä varten. Aleksis Kivestä kertovassa filmatisoinnissa *Minä elän* (1946) Sinijärvi sai tulkittavakseen Emanuel Stenvallin osan. 1960-luvulla Sinijärvi näytteli kolmessa televisiotuotannossa: *Taide pitkä, elämä lyhyt* (1967), *Kuka teki turhan murhan* (1967) ja *Kiurunkulma* (1969).

Filmografia
-----------

* Olenko minä tullut haaremiin (1938)
* Halveksittu (1939)
* Lapseni on minun (1940)
* Kirkastettu sydän (1943)
* En ole kreivitär (1945)
* "Minä elän" (1946)
* Neljästoista vieras (1948)
* Kalle Aaltosen morsian (1948)
* Irmeli, seitsentoistavuotias (1948)
* Vain kaksi tuntia (1949)
* Pontevat pommaripojat (1949)
* Professori Masa (1950)
* Katarina kaunis leski (1950)
* Hallin Janne (1950)
* Ylijäämänainen (1951)
* Lakeuksien lukko (1951)
* Yhden yön hinta (1952)
* Suomalaistyttöjä Tukholmassa (1952)
* Salakuljettajan laulu (1952)
* Mitäs me taiteilijat (1952)
* Hän tuli ikkunasta (1952)
* Huhtikuu tulee (1953)
* Neiti talonmies (1955)
* Kaunis Kaarina (1955)
* Silja – nuorena nukkunut (1956)
* Rintamalotta (1956)
* Lain mukaan (1956)
* Juha (1956)
* Evakko (1956)
* Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957)

Lähteet
-------

* *Teatterin maailma – Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1950.
* Elonet *Harri Sinijärvi*

### Viitteet

1. ↑  Teatterin maailma, s. 229.
2. ↑  Suomen kansallisfilmografia 4, s. 338.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Harri Sinijärvi Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Martinlaakson lukio toimii Kauppiaiden kauppaoppilaitos Mercurian kanssa samassa rakennuksessa.
Martinlaakson lukion, kauppaoppilaitoksen ja konserttitalo Martinuksen tiloja Vantaan Martinlaaksossa.
**Martinlaakson lukio** on Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa toimiva lukio. Sen painopistealueet ovat LUMA-aineet (matematiikka ja luonnontieteet) sekä draama ja teatteri. Opiskelijoita lukiossa on noin 450 ja opettajia 30. Rehtorina toimii Salme Sulander.

Esimerkiksi keväällä 2013 koulusta kirjoitti 137 ja keväällä 2015 yhteensä 126 ylioppilaskokelasta.

Tilat
-----

Lukio siirtyi merkonomikoulutusta tarjoavan Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercurian kanssa samaan Mercuria-taloon syksyllä 2007. Rakennuksen uudella puolella sijaitsee suurin osa luonnontieteiden luokista sekä musiikin ja kuvataiteen tilat. Musiikkia varten löytyy erillinen bändikellari, jossa opiskelijoiden bändeillä on mahdollisuus harjoitella.

Joitain oppiaineita (ortodoksinen uskonto, elämänkatsomustieto, venäjä, latina) opetetaan yhteisillä kursseilla Vaskivuoren lukiossa.

Rakennuksessa toimii myös Vantaan aikuislukion Myyrmäen toimipiste. Rakennuksen toisessa päädyssä toimii Kulttuuritalo Martinus.

Kansainvälisyys
---------------

Vuodesta 1987 on Martinlaakso lukio tehnyt yhteistyöä tansanialaisen Kilingin koulun kanssa. Lukiosta on tehty Tansaniaan useita opintomatkoja, joiden kautta opiskelijoilla, kuten opettajilla on ollut mahdollisuus tutustua paikalliseen kulttuuriin. Yhteistyön avulla paikalle on saatu koulurakennuksia, sähköt ja Kilingin koululle on palkattu terveydenhoitaja.

Muita yhteistyökohteita ovat Saksan Potsdamissa sijaitseva ystävyyskoulu, sekä Ranska-projekti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Yhteystiedot Martinlaakson lukio. Viitattu 15.7.2017.
2. 1 2  Martinlaakson lukio - tiedettä ja taidetta Martinlaakson lukio.  Arkistoitu 2.4.2016. Viitattu 19.2.2016.
3. ↑  kartta.vantaa.fi (Haku hakusanalla *Martinlaakson lukio*. Valinnat: Aluejaot: *Suuralueet* ja *Kaupunginosat*) Vantaan kaupunki, vantaa.fi. Viitattu 6.5.2016.
4. ↑  Lukiovertailun kärjessä tutut nimet - katso miten oma lukiosi pärjäsi (Martinlaakson lukio löytyy tämän lukiolistan sijalta 82/448)  24.5.2013. yle.fi. Viitattu 6.5.2016.
5. ↑  Näin lukiot pärjäsivät yo-kokeissa – katso koko lista (Martinlaakson lukio löytyy tämän lukiolistan sijalta 61/435)  25.5.2015. yle.fi. Viitattu 6.5.2016.
6. ↑
7. ↑  Tervetuloa Vantaan aikuislukioon vantaanaikuislukio.fi. Viitattu 12.5.2016.
8. ↑  Kulttuuritalo Martinus vantaa.fi. Viitattu 27.6.2016.
9. ↑
10. ↑
11. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Lukiolaiset ihastuivat uuteen oppimismalliin ilman kurssikokeita – "Suurin osa omaa tahtia kokeilleista tahtoo jatkaa" (9.5.2016) (yle.fi)
* Radikaali opettaja Pekka Peura: Kokeita ei tarvita, kun oppilas arvioi osaamistaan itse (7.2.2016) (yle.fi)
* Peuran Polku (8.2014) (maot.fi)
* Pekka Peura: Väliraportti: kurssikokeen poistaminen edesauttaa pitkäjänteistä oppimista (5.2014) (maot.fi)
* Lukiokoulutus ja ammatillinen koulutus Vantaalla (2016, pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (vantaa.fi)
Vilayat Khan postimerkeissä
**Vilayat Khan** (elokuu 1922 tai 1928 Gouripur – 13. maaliskuuta 2004 Mumbai) oli intialainen sitaristi ja elokuvamusiikin säveltäjä.

Myös Khanin isä Enayat Khan ja isoisä Imdad Khan olivat tunnettuja muusikoita. Surbaharinsoittaja Imrat Khan oli hänen veljensä. Vilayat Khan sai varhaisimman oppinsa isältään, ja hänen edustamastaan koulukunnasta (gharana) käytetään hänen isoisänsä mukaan nimeä *Imdadkhani gharana*.

Khan sai laajaa suosiota jo teini-ikäisenä ja eteni kansainväliselle uralle. Hän kieltäytyi Padma Shri - ja Padma Vibhushan -palkinnoista, koska ei katsonut palkintokomiteoita pätevinä arvioimaan taiteellista luovuutta. Hänestä tuli yksi Sangeet Natak Akademin jäsenistä, joita on kerrallaan kolmekymmentä. Khan esiintyi säännöllisesti New Yorkissa. Viimeisen konserttinsa siellä hän piti syyskuussa 2003 Avery Fisher Hallissa. Hänellä oli asunnot sekä Intian Dehradunissa että New Jerseyn Princetonissa.

Khan uudisti sitarperinteitä ottamalla käyttöön gayaki ang -tyylin, jossa sitarinsoitossa pyritään entistä läheisempään laulunomaisuuteen. Konsertoimisen ohella Khan muun muassa sävelsi musiikin Satyajit Rayn elokuvaan *Jalsaghar* sekä Ismail Merchantin ja James Ivoryn elokuvaan *The Guru*. Khan kuoli sairastettuaan keuhkosyöpää.

Khanin pojista Shujaat ja Hidayat Khanista tuli sitaristeja. Khan sai myös kaksi tytärtä. Hänen sisaruksenpojastaan Rais Khanista tuli sitaristi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sitar virtuoso Vilayat Khan is dead The Economic Times
2. 1 2 3 4 5  Vilayat Khan AllMusic
3. 1 2 3  Vilayat Khan, 76, Musician Who Redefined Sitar Playing The New York Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Deifontes** oli kreikkalaisessa mytologiassa heraklidi Antimakhoksen poika ja siten Herakleen jälkeläinen alenevassa polvessa.

Deifontes nai Hyrnethon, Temenoksen tyttären, mikä nosti hänet tavoittelemaan Argoksen kuninkuutta. Temenos nostikin hänet suosikikseen seuraajakseen, jolloin Temenoksen pojat palkkasivat joukkion murhaamaan isänsä varmistaakseen kruununperimyksensä. Teon seurauksena nämä karkotettiin Argoksesta.[1]

Toisen version mukaan Temenoksen vanhin poika Keisos nousi valtaistuimelle,[2] kun taas Deifontes ja Hyrnetho jatkoivat elämäänsä Epidauroksessa. Temenoksen pojat yrittivät erottaa rakastavaiset toisistaan uskottelemalla sisarelleen hänen miehensä olleen heidän isänsä murhan takana. Kun tämä ei onnistunut, kaksi veljeksistä sieppasi sisarensa, jolloin Deifontes lähti takaa-ajoon. Hän onnistui surmaamaan toisen näistä jousellaan , mutta toista, Falkesta, hän ei uskaltanut ampua pelätessään osuvansa vaimoonsa. Yrittäessään pelastaa puolisonsa ryhtymällä käsirysyyn Falkes surmasi odottavan sisarensa.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.8.5 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus 2.19.1* (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus 2.28.3–7* (engl. käännös)
**Deheubarth** ("Eteläinen osa") oli yksi Walesin keskiajan suuremmista kuningaskunnista Gwyneddin ja Powysin ohella. Deheubarth muodostui vuonna 920 kuningas Hywel Ddan aikana, kun Seisyllwgin ja Dyfedin kuningaskunnat yhdistyivät avioliiton kautta yhden hallitsijan alaisiksi. Deheubarth sijaitsi Walesin lounais- ja luoteisosissa. Hywelin hallitsijasuku sammui kuningas Rhys ap Tewdwrin kuoltua 1093, jolloin normannivalloittajat työntyivät myös Walesiin. Kuningas Gruffydd ap Rhys onnistui ottamaan osan Deheubarthista haltuunsa, mutta normannit saivat pysyvän jalansijan Deheubarthin eteläosista, Dyfedistä. Kuningas Rhys ap Gruffydd pystyi vielä 1100-luvulla vahvistamaan Deheubarthin asemaa. Hänen kuoltuaan Gwyneddin ruhtinaat ottivat Deheubarthin pohjoisosat haltuunsa, kunnes Englannin kuningas Edvard I valloitti Walesin 1200-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  Ralph Alan Griffiths: Deheubarth *Encyclopedia.com*. Viitattu 3.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Mike Ashley: The Early Welsh Kingdoms, Deheubarth *Castles of Wales*. Viitattu 3.3.2021. (englanniksi)
**Carquinezinsalmi** on salmi, joka yhdistää San Pablon lahden Suisun Bayhyn Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa, Solanon ja Contra Costan piirikunnan rajalla. Salmi on noin 13 kilometriä pitkä ja 1–2 kilometriä leveä, ja sitä reunustavat jyrkät kalliot. Sen kautta kulkeutuu merivettä Suisun Bayn ja edelleen Sacramento- ja San Joaquin -joen suistoalueelle, mikä aiheuttaa ajoittain ongelmia maanviljelylle ja vedentuotannolle. Salmi ilmeisesti syntyi noin 620 000 vuotta sitten, kun sulavat jäätiköt saivat Keskuslaaksoa peittäneen Corcoranjärven pinnan kohoamaan ja sen vedet murtautuivat salmen kohdalta Tyyneenmereen.

Carquinezinsalmen pohjoisrannalla sijaitsevat Vallejon ja Benician kaupungit Solanon piirikunnassa ja etelärannalla Crockettin, Port Costan ja Martinezin kaupungit Contra Costan piirikunnassa. Sen yli on rakennettu kaksi siltaa. Carquinezin silta muodostuu itse asiassa kahdesta sillasta: vuonna 1958 valmistuneesta ulokesillasta ja vuonna 2003 valmistuneesta riippusillasta, joiden kautta Interstate 80 kulkee Vallejosta Crockettiin. Benician–Martinezin silta on lähes 2 kilometriä pitkä ja niin ikään kaksiosainen ristikkosilta, jota pitkin Interstate 680 yhdistää Benician Martineziin. Salmen läpi kulkee noin 10 metrin syvyinen laivaväylä, jota myöten valtamerialukset pääsevät Stocktoniin ja Sacramentoon saakka.

Salmi on saanut nimensä karkineista (esp. *Carquines*), joita eli sen ympäristössä tuhansien vuosien ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Carquinez Strait (Lähteenä on käytetty myös sivulla olevaa interaktiivista karttaa, johon on merkitty salmen rajat.) *Geographic Names Information System*. U.S. Geological Survey. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Wong, Kathleen: Carquinez Breakthrough *Bay Nature*.  30.9.2006. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Alexander, Kurtis: Delta dilemma: fishing or fresh water? *San Francisco Chronicle*. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Carquinez Bridge Metropolitan Transportation Commission. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
5. ↑  Benicia-Martinez Bridge Metropolitan Transportation Commission. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
6. ↑  Alexander, Kurtis: San Francisco Bay dredging fuels an unexpected concern: climate change *San Francisco Chronicle*.  30.11.2019. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
7. ↑  Coffey, Geoffrey: Going in for natural solitude on Mt. Wanda *SFGATE*.  28.7.2004. Viitattu 29.9.2022. (englanniksi)
**Carrie Perrodo** täsmällisemmin **Ka Yee (Carrie) Wong Perrodo** (o.s. Wong; s. 1950/51) on alkujaan singaporelainen malli ja mallitoimistoyrittäjä, josta tuli ranskalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä.

Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet perheineen maailmanlaajuisen miljardöörilistansa sijalle 217. Tuolloin hänen ja hänen lastensa yhteiseksi varallisuudeksi arvioitiin 7,2 miljardia dollaria. Hän peri lapsiensa kanssa aviomiehensä Hubert Perrodon (1944-2006) kuoltua tämän perustaman, öljy- ja maakaasualalla toimivan Perrodo-yhtiön, joka on maailman suurimpia perheyhtiönä toimivia öljy-yhtiöitä.

Perrodojen kolmesta lapsesta poika Francois Perrodo (s. 1977) on sittemmin siirtynyt Perrodon hallintoneuvoston johtoon. Tytär Nathalie Perrodo-Samani (s. 1989) hoitaa viinitilaa Bordeaux'n alueella. Nuorin lapsista on vuonna 1984 syntynyt Bertrand Perrodo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  217. Carrie Perrodo & family. Philanthropist (Maailman (dollari)miljardöörien listan 217. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3  Christopher Helman: The Little Black Book of Billionaire Secrets Revealed: The Frenchman, The Model, And Their $10 Billion Oil Fortune  7.2.2014. Forbes, forbes.com. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  The World's Billionaires List (Maailman (dollari)miljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Arkistoitu kopioA tribute to Hubert Perrodo perenco.com.  Arkistoitu 7.4.2018. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Elin McCoy: Meet the Women Changing Bordeaux’s Historic Wine Traditions  27.4.2016. bloomberg.com. Viitattu 6.4.2018. (englanniksi)
Martini
**Martini** on klassinen cocktail, joka koostuu ginistä ja vermutista. Juomaan kuuluu myös koristelu oliivilla tai sitruunankuorella.

Juoman alkuperä on tuntematon, mutta sen synnystä on esitetty useita teorioita. Alun perin martinissa oli huomattavasti enemmän vermuttia kuin nykyään; esimerkiksi 1920-luvulla tyypillinen ginin ja vermutin suhde oli 2:1. Yhdysvaltain kieltolain kumoamisen jälkeen hyvälaatuista giniä oli helposti saatavilla, ja vermutin määrä martineissa väheni 1900-luvun kuluessa huomattavasti.

Populaarikulttuurissa erityisesti James Bond tunnetaan martinien ystävänä. 

Martinista on monenlaisia muunnelmia, joista vodkamartini, jossa käytetään vodkaa ginin sijasta, on juuri Bondin tunnetuksi tekemä.

Katso myös
----------

* Gibson – oliivin sijaan käytetään koristeena hillosipulia.
* Perfect Martini – kuivan vermutin sijaan käytetään kuivan ja makean valkoisen vermutin 1:1-seosta.
* Vodkamartini – gini on korvattu vodkalla.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en
José Vicente Barbosa du Bocage
**José Vicente Barbosa du Bocage** (2. toukokuuta 1823 Funchal, Madeira – 3. marraskuuta 1907 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen eläintieteilijä ja poliitikko.

Bocage opiskeli Coimbran yliopistossa 1839–1846. Hänestä tuli Lissabonin yliopiston eläintieteen lehtori 1851, ja hän opetti siellä yli 30 vuotta. 1858 hänestä tuli Lissabonin Polyteknisen koulun luonnonhistoriallisen museon eläintieteen laitoksen tieteellinen johtaja. 

Hän julkaisi yli 200 kirjoitusta nisäkkäistä, linnuista ja kaloista. 1880-luvulla hän oli Portugalin laivastoministeri ja myöhemmin ulkoasiainministeri. Lissabonin museon eläintieteellistä kokoelmaa kutsutaan Bogacemuseoksi hänen kunniakseen (Museu José Vicente Barboza du Bocage).

Bogacen työhön museossa kuului kokoelmien vastaanotto, luokittelu ja kuvailu. Monet kokoelmat saapuivat Portugalin afrikkalaisista siirtomaista, esimerkiksi Angolasta ja Mosambikista. Bogace kehitteli näytteiden museointia ja julkaisi aiheesta kirjan *Instrucções Practicas sobre o Modo de Colligir, Preparar e Remetter Productos Zoológicos para o Museu de Lisboa* (1862). 1860 hän onnistui saamaan takaisin joitakin kokoelmia, jotka siirrettiin museosta Napoleonin valloitettua Portugalin. Näihin kuului erikoinen Étienne Geoffroy Saint-Hilairen Brasiliasta keräämä kokoelma.

1875 hänet äänestettiin Lissabonin kuninkaallisen akatemian varapuheenjohtajaksi. Hän luopui opetus- ja tiedetyöstään 1880-luvulla, mutta palasi takaisin museonjohtajaksi ministerikautensa, 1883-1886, jälkeen. Hän oli vastuussa useiden uusien lajien nimeämisestä, jotka hän nimesi lajin löytäjän mukaan. Hän nimesi muun muassa luhtapiispan.

Teoksia
-------

* *A ornitologia dos Açores*, 1866
* *Aves das possessões portuguesas d’ Africa occidental que existem no Museu de Lisboa*, da 1ª à 24ª lista, 1868 a 1882
* *Lista dos répteis das possessões portuguesas d’ Africa occidental que existem no Museu de Lisboa*, 1866
* *Notice sur un batracien nouveau du Portugal*, 1864
* *Diagnose de algumas espécies inéditas da família Squalidae que frequentam os nossos mares*, 1864
* *Peixes plagiostomos*, 1866
* *Ornithologie d’ Angola*, 1881 and 1877
* *Herpethologie d’ Angola et du Congo*, 1895.

Aiheesta muualla
----------------

* J.V. Barbosa du Bocage.Elämäkertatietoja (portugaliksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Polyuretaanin yleinen synteesireaktio.
**Polyuretaani** (lyhenne *PUR* tai *PU*) on polymeeri, joka sisältää uretaaniryhmän -NH-CO-O-. Polyuretaania muodostuu isosyanaatin ja polyolin reaktiossa. Muodostuneen polyuretaanin ominaisuudet vaihtelevat valitun isosyanaatin ja polyolin mukaan*lähde?*. Polyuretaanin yleisin*kenen mukaan?* valmiste on vaahtomuovi, mutta myös vaahdottamattomalle polyuretaanille on useita käyttösovelluksia, kuten käyttö maalin sideaineena.

Polyuretaanin keksi vuonna 1937 Otto Bayer. Yksi sen ensimmäisistä sovellutuksista oli Saksan armeijan laivaston pelastusliivi. 1960-luvulla polyuretaani syrjäytti muut eristeet kylmäkalusteissa ja mahdollisti kylmäketjun rakentamisen*lähde?*. 1970-luvulla polyuretaanin käyttö lämmöneristeenä yleistyi kaikkialla maailmassa. Kaikista polyuretaanieristeistä saatetaan käyttää myös englanninkielistä nimitystä PU-insulation.

Käyttö
------

Polyuretaanista valmistettuja tuotteita on lähes kaikkialla; siitä valmistetaan muun muassa patjoja, istuimia ja jalkineiden pohjia. Polyuretaania ovat autojen pehmeät tai joustavat osat (esim. istuimet, ohjauspyörä, kojelauta). Kokonaan polyuretaania ovat jääkaappien ja pakastimien eristeet. Rullalautojen renkaat valmistetaan nykyään lähes aina polyuretaanista.

Polyuretaanieristeitä on muun muassa eristelevyinä, ruiskutettavana spray-polyuretaanieristeenä ja ikkunoiden ja ovien karmin ja seinän välin tiivistämisessä käytettävät pulloista pursotettavana saumavaahtona.

Tehdasvalmisteisissa ovissa ja ikkunoissa polyuretaanieriste on rakenteen osa, joka lämmön eristämisen ohella jäykistää kotelorakenteita. Polyuretaani sopii myös kuitulujitteisten profiilien valmistukseen. Silloin työstömenetelmänä on suulakeveto eli pultruusio. Nämä profiilit korvaavat alumiinia ovien ja ikkunoiden karmeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Otto Bayer. The Plastics Historical Society.  Arkistoitu 18.7.2014. Viitattu 2.12.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Polyuretaani**.
* Etusivu *PU Nordic*.  Arkistoitu 28.11.2021. Viitattu 8.1.2022. (englanniksi)
* Etusivu *PU Europe*. Viitattu 8.1.2022. (englanniksi)
* Polyurethanes – Excellence in Insulation *PU Europe*. Viitattu 8.1.2022. (englanniksi)
**Pomarfin Oy** on suomalainen jalkinealan perheyritys joka valmistaa jalkineita Pomar-tuotemerkillä. Yritys perustettiin vuonna 1960 Pomarkussa, kun Toivo ja Kirsti Leppänen alkoivat valmistaa lasten kenkiä. Nykyään toiminnasta vastaavat Jarno ja Päivi Fonsén. GORE-TEX® lisenssin Pomarfin Oy sai vuonna 1994 ja Pomarfin on tunnettu GORE-TEX® jalkineistaan.

Mallisto
--------

Pomar-mallistoon kuuluu naisten, miesten sekä lasten pohjoisen oloihin ja elämäntapaan suunniteltuja jalkineita.

Tuotanto
--------

Pomar-kengät valmistetaan EU:ssa. Enää 3% maailman kengistä valmistetaan Euroopassa. Pomarfinin toimipaikat sijaitsevat Pomarkussa ja Pärnussa. Tuotanto on keskittynyt Pärnuun, jossa työskentelee 110 henkilöä. Pomarkussa toimitaan toimisto- ja logistiikkatehtävissä. Jalkineita valmistetaan vuodessa noin 200 000 paria Suomen, Ruotsin, Norjan, Venäjän ja Japanin markkinoille.

Muuta
-----

Pomarfin perusti vuonna 1998 massaräätälöityjä kenkiä valmistavan Left Foot Companyn. Konseptissa asiakkaan jalka mitataan 3D-lasermittauslaitteella, ohjelma vertaa skannausta lestikirjastoon, josta valitaan sopivimmat lestit. Tämän jälkeen asiakas saa valita kengän mallin ja materiaalit. Valmiit räätälöidyt kengät toimitetaan 3-4 viikon kuluttua tilauksesta. 

Yritys myytiin sijoittajille, mutta Pomarfinille jäi pieni osuus. Se hakeutui konkurssiin vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Mittatilauskenkä ei kannattanut: kansainvälinen suomalaisinnovaatio Left Shoe Company hakeutui konkurssiin *Etelä-Suomen Sanomat*.  7.7.2016. Viitattu 19.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

*