recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Viuhahtaja
Viuhahdus
**Viuhahtaminen** on alastomana juoksua julkisella paikalla. Esimerkiksi urheilutapahtumat ovat suosittuja paikkoja viuhahduksille. Viuhahtamisesta tuli suosittu villitys 1970-luvun alussa.

Maailman laajimmin nähty viuhahdus tapahtui vuonna 1974 Oscarien jakotilaisuudessa, kun silloin 33-vuotias Robert Opel viuhahti näyttämön halki ja näytti samalla sormillaan V-merkkiä. Suurin joukkoviuhahdus eli alastonjuoksu, noin 1 500 mies- ja naisopiskelijaa kerralla, tapahtui tiettävästi Georgian yliopistossa 1974
.

Kuuluisa viuhahtaja on Mark Roberts, jonka tiedetään esiintyneen monissa suurissa urheilutapahtumissa vuonna 1993 alkaneella urallaan. Hän itse on kertonut viuhahtaneensa kaikkiaan 570 kertaa yhteensä 24 eri maassa.

Yleensä viuhahtamista ilmenee enemmän miesten kuin naisten keskuudessa ja sen voi liittää myös opiskelijakulttuuriin. Itse viuhahtamisen syynä voi olla huomionhakuisuus ja se voi liittyä esimerkiksi vedonlyöntiin. Toisaalta viuhahtaminen voi olla myös irvailua liikoja sääntöjä kohtaan ja jopa pienimuotoista anarkiaa.

Viuhahtaja voi toimia myös mainosmielessä tai yhteiskunnallisen huomion herättämiseksi. Muun muassa The Sun tabloidi-lehti on tunnettu useasti toistuvista tempauksista, joissa lehti maksaa urheilukentille tms. juokseville viuhahtajille, joiden ihossa tai muussa mukanaan pitämässä esineessä mainostetaan kyseistä lehteä. Yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta nakuilun keinoin merkittävimpiä ovat turkiksia vastustava PETA-järjestö, jonka "olen mieluummin alasti kuin pidän turkiksia" kampanja on saanut monet huippumallit ja kuuluisuudet nakuilemaan, ja Fuck for Forest, ryhmä, joka haluaa pelastaa sademetsät viuhahtamalla ja pornoa tekemällä.

Katso myös
----------

* Elokuva *Viu-hah hah-taja* 1974.
* Irwin Goodmanin musiikkikappale "Viuhahdus" 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Griffith, Benjamin: College Fads (Arkistoitu – Internet Archive), *St. James Encyclopedia of Popular Culture*, Gale 2000. Vaatii HighBeam-tilauksen.
2. ↑  Pearson, Andy: 1974: Univ. 'cracks' streaking record, *The Red & Black*, University of Georgia 5.5.2004. Viitattu 17.7.2016.
3. ↑  Tässä on maailman kuuluisin viuhahtaja *www.iltalehti.fi*. Viitattu 8.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viuhahtaminen**.
* Ylioppilaslehden artikkeli 4/2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mark Roberts - kuuluisa viuhahtaja
* Ylen Elävä arkisto – Viuhahtelu puhutti 1970-luvulla
* Ian Bradshaw'n valokuva *The Twickenham Streaker* (1974)
Emil Tabakov
**Emil Tabakov** (bulg. Емил Табаков; s. 1947) on bulgarialainen kapellimestari, säveltäjä, kontrabasisti ja poliitikko. Hän valmistui Bulgarian valtion musiikkiakatemiasta vuonna 1974 opiskeltuaan siellä orkesterinjohtoa ja kontrabassonsoittoa; sävellysdiplominsa hän sai vuonna 1978. Hän on toiminut muun muassa Sofian filharmonikkojen, Belgradin filharmonikkojen ja Bilkentin sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Hän oli myös maansa kulttuuriministeri vuonna 1997.

Vierailevana kapellimestarina Tabakov on johtanut monia orkestereita eri puolilla maailmaa. Hän on säveltänyt moniin eri genreihin lukeutuvaa musiikkia, kamariteoksista balettiin, ja hän on saanut monista teoksistaan palkintoja Bulgarian säveltäjäliitolta. Hän on kapellimestarina levyttänyt lukuisien säveltäjien, kuten Gustav Mahlerin, Aleksandr Skrjabinin, Johannes Brahmsin, Ludwig van Beethovenin, Georg Friedrich Händelin ja Arnold Schönbergin teoksia. Bilkentin sinfoniaorkesteri myös levytti Tabakovin johdolla tämän itse säveltämät pianokonserton ja konserton kahdelle huilulle Naxos-levymerkille.

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic: Emil Tabakov
2. 1 2  Naxos: Emil Tabakov

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (bulgariaksi), (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Aarno Antero Antti Tarkiainen** (4. tammikuuta 1932 Mikkeli – 6. marraskuuta 2001 Espanja) oli suomalainen pantomiimikko sekä Teatterikoulun ja Teatterikorkeakoulun pitkäaikainen miimin, liikunnan ja akrobatian opettaja.

Tarkiainen harrasti telinevoimistelua ja kiersi nuorena Voimisteluliiton edustusjoukkueessa kisamatkoilla Euroopassa, Neuvostoliitossa ja Angolassa. Hän valmistui voimistelunopettajaksi 1957 ja kouluttautui miimin opettajaksi Jacques Lecoqin johdolla. Suomalaisten teatteriopiskelijoiden opettajana hän aloitti 1965 ja jäi eläkkeelle Teatterikorkeakoulun lehtorin virasta 1991.

Tarkiainen oli mukana noin kymmenessä suomalaisessa elokuvassa sivuosanäyttelijänä, ohjaajan apulaisena tai pantomiimien ja tanssien ohjaajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Antti Tarkiainen Elonetissä.
2. ↑  Malla Kuuranne: *In memoriam Antti Tarkiainen* (Arkistoitu – Internet Archive), TeaK 1/2002, Teatterikorkeakoulu 2002. Viitattu 26.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Tarkiainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Antoaneta Andonova Stefanova** (bulg. Антоанета Андонова Стефанова; s. 19. huhtikuuta 1979 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen shakin suurmestari ja naisten maailmanmestari vuosina 2004–2006. Hän edusti ensimmäisen kerran Bulgariaa naisten shakkiolympialaisissa 1992 ja maan miesten joukkueessa 2000. Vuonna 2002 Stefanova voitti naisten Euroopan mestaruuden ja sai seuraavana vuonna shakin suurmestarin arvon.

Vuonna 2004 Stefanova voitti FIDEn uloslyöntikilpailuna pelatun MM-turnauksen Elistassa, Kalmukiassa, nujertamalla finaalissa venäläisen Jekaterina Kovalevskajan +2 =1 -0. Vuoden 2006 MM-kilpailussa Jekaterinburgissa Stefanova putosi jo alkukierroksilla, kuten myös 2008 Venäjän Naltšikissa pelatussa MM-turnauksessa. Kuitenkin Stefanova voitti vuonna 2008 siihen asti vahvimman naisten shakkiturnauksen *North Ural Cupin* Krasnoturinskissa, Venäjällä.

Lähteet
-------

* Antoaneta Stefanova - Britannia online Encyclopedia Viitattu 23.10.2009.
* FIDE:n pelaajakortti Viitattu 23.10.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antoaneta Stefanova** Wikimedia Commonsissa

* Stefanovan haastattelu chessdom.comin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Antoine Charles Horace Vernet: *Mamelukki*, 1810.
**Antoine Charles Horace Vernet** eli **Carle Vernet** (14. elokuuta 1758 Bordeaux – 17. marraskuuta 1835 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, Claude Joseph Vernet’n nuorin lapsi ja Horace Vernet’n isä. 

Bordeaux’ssa syntynyt Vermet oli Michel Nicolas-Bernard Lepicien oppilas. Hän meni Roomaan tutkimaan antiikin mestareita. Hänen voitettuaan *grand prix’n* (1782) hänen isänsä oli käskettävä hänen palata Ranskaan estääkseen häntä menemästä luostariin. 1788 hänestä tuli École des Beaux-Artsin jäsen ja 1810 Academie Royalen jäsen.

Teoksessaan *Aemilius Pauluksen triumfi* hän mursi perinteen ja kuvasi hevosta tavalla, jonka hän oli oppinut talleilla ja ratsastuskouluissa. Hänen metsästystä, kilpailuja, maisemia ja työntekoa kuvaavat litografiansa olivat hyvin suosittuja.

Carlen sisar teloitettiin giljotiinissa Ranskan vallankumouksen aikana. Kun Vernet jälleen ryhtyi maalaamaan, hänen tyylinsä oli muuttunut perusteellisesti. Hänen piirroksensa Napoleonin Italian-taistelusta saivat runsaasti kiitosta, samoin *Marengon taistelu*, ja *Austerlitzin aamusta* Napoleon palkitsi hänet Kunnialegioonan arvomerkillä. Ludvig XVIII  palkitsi hänet Pyhän Mikaelin kunniamerkillä.

Lähteet
-------

1. ↑  britannica.com: Antoine-Charles-Horace Vernet

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antoine Charles Horace Vernet** Wikimedia Commonsissa
**Viuhkasalama** on harvinainen yläsalamatyyppi. Viuhkasalama tunnettiin aikaisemmin mm. lentäjien kertomuksista, mutta sen olemassaolo varmistui avaruussukkulasta 21. lokakuuta 1989 kuvatulta videofilmiltä. Viuhkasalama iskee tyypillisesti ukkospilven aktiivisesta keskiosasta, eikä sen iskuilla näytä olevan yhteyttä pilvestä maahan tapahtuvaan salamointiin.

Viuhkasalaman muodostaa pilvestä ylöspäin, yleensä noin 15 asteen levyisenä kartiona nouseva suihkumainen, sininen valoilmiö. Viuhkasalama etenee noin 100 km/s ja sen isku kestää alle sekunnin. Tänä aikana salama etenee tyypillisesti 40 – 50 kilometrin korkeuteen maan pinnasta. Vuonna 2002 Etelä-Kiinan meren yläpuolella havaittiin valtavia, yli viidenkymmenen kilometrin korkeuteen nousevia puumaisesti haarautuvia jättiläisviuhkasalamoita. Tyypillisessä viuhkasalamaniskussa arvellaan olevan energiaa noin 30 miljoonaa joulea. Viuhkasalaman syntymekanismi on toistaiseksi täysin tuntematon.

Suomessa viuhkasalama kuvattiin ensimmäisen kerran 23.8.2010 Mikkelissä.

Viuhkasalama on hitautensa vuoksi helpoimmin paljain silmin nähtävä yläsalamatyyppi, joskin sen havaitsemista vaikeuttaa esiintyminen pilvien keskiosien yläpuolella.

Katso myös
----------

* Keijusalama

Lähteet
-------

1. ↑  Salamatyypit Ursa 2009
2. ↑  Suomen ensimmäinen viuhkasalama saatiin kuvattua (Arkistoitu – Internet Archive) Ursa 2011

Aiheesta muualla
----------------

* Kuva viuhkasalamasta
* Alaskan yliopiston tietoisku viuhkasalamoista
* Jättiläisviuhkasalama
* Tietoa yläsalamoista
**Tapio Soukka** (9. helmikuuta 1921 Koivisto – 24. heinäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen taidemaalari.

Henkilöhistoria
---------------

Soukan vanhemmat olivat Anton Soukka ja Hellä Heino. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lempi Sirkka Vaari ja toinen Lahja Helena Kuoppamäki. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Sirkka ja toisesta poika Tarmo. Soukka lähti 16-vuotiaana merille vuonna 1937. Hän toimi eri varustamoiden palveluksessa laivojen kierrellessä Amerikan, Afrikan ja Euroopan satamia. Vuonna 1956 hän joutui jäämään maihin sydänsairauden takia, jolloin merimiesaikana alkanut maalausharrastus pääsi etualalle.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Ensimmäisen kerran Soukan teoksia oli esillä Turussa 1960. Hän osallistui muun muassa Turun Taideyhdistyksen ja Turun Taiteilijaseuran näyttelyihin. Hän oli mukana myös Suomen Taiteilijat ry:n ensimmäisessä näyttelyssä 1968 ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyissä. Soukka oli Turun Taiteilijaseuran jäsen vuodesta 1964 alkaen ja toimi sen hallituksessa 1966–1967 ja tilintarkastajana 1968–1980. Suomen kuvataiteilijamatrikkelissa hän on ollut vuodesta 1972 alkaen. Soukka oli tuottelias taiteilija 1960–1980 -luvuilla, hänen maalaustensa kokonaismäärä on useita tuhansia. 1960-luvulla hän nimitti tyyliään abstraktiksi surrealismiksi, mutta tyyli vaihteli vuosien varrella ja hän teki esimerkiksi myös laiva- ja merimaalauksia sekä muita esittäviä tauluja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Ilmari Saarento (toim.): *Suomen sotainvaliditaiteilijat 1997*, s. 92-93. Soukka, Tapio. Helsinki: Suomen Sotainvaliditaiteilijat ry, 1997. ISBN 951-97644-0-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapio Soukka taiteilijamatrikkelissa
* Historiaa ja lisätietoja Tapio Soukasta
* Taidekokoelma, jossa on Tapio Soukan tauluja
**Urho Tapio Soinne** (25. joulukuuta 1890 Tuusula – 17. maaliskuuta 1965) oli suomalainen metsänhoitaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvon.

Tapio Sointeen vanhemmat olivat kanttori-urkuri Sakari Soinne, aiemmin Karhu, ja Aina Amanda Lindroos. Kirjailija Laura Soinne oli hänen sisarensa. Tapio Soinne tuli ylioppilaaksi Helsingissä, suoritti metsäkurssin Hyytiälässä 1912 ja valmistui metsänhoitajaksi 1915. Hän oli ensin metsähallituksen palveluksessa ja toimi lyhyen ajan opettajana Evon metsäkoulussa, mutta tuli sitten Metsätoimisto A. J. Bonsdorffin ja Metsänomistajain Metsätoimiston palvelukseen. Sieltä Soinne siirtyi Helsingin Puu -yhtiöön vuosiksi 1922–1926, ensin kaupallisen osaston johtajaksi ja sitten toimitusjohtajaksi. Vuonna 1930 hän perusti oman puutavaran tuonti- ja vientiyrityksen, josta tuli osakeyhtiö 1936. Soinne oli yhtiön toimitusjohtaja kuolemaansa saakka. Soinne-yhtiö keskittyi erikoisvaneriin, jota käytettiin muun muassa lentokoneissa, mutta valmisti myös taideteollisia kuluttajatuotteita työskennellen muun muassa Birger Kaipiaisen ja erityisesti Tapio Wirkkalan kanssa. Soinne ja Wirkkala muun muassa kehittivät yhdessä ns. fantasia- eli rytmivanerin. Soinne, joka tunnettiin myös lahjoittajana, sai metsäneuvoksen arvon 1950. Hänen yhtiöstään tuli ensin koivuviilua ja erikoisvaneria valmistavan ja Suomeen tuovan Mahogany-yrityksen tytäryhtiö, joka fuusioitiin emoyhtiöön 1973.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Tapio Soinne Viitattu 28.9.2021.
2. ↑  Kuolleita. Urho Tapio Soinne. *Helsingin Sanomat*, 20.3.1965, s. 9.
**Vuonislahden työväentalo** oli Lieksan (tuolloin Pielisjärvi) kaupungin Vuonislahden kylässä sijainnut työväentalo. Talo purettiin 1950-luvun lopulla.

Historiaa
---------

Vuonislahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1910 yhdistyksessä oli 20 jäsentä. Talo rakennettiin Soidinsuon liepeille vuonna 1911 suureksi osaksi talkoilla ja lainarahan turvin. Seinähirret saatiin vanhasta tuparakennuksesta. Myöhemmin talon viereen rakennettiin lisäksi tanssilava. Sisällissodan aikana ja jälkeen toiminta oli jonkin aikaa lähes pysähdyksissä ja talo takavarikossa. Talo saatiin takaisin vuonna 1919, mutta suuri osa sen irtaimistosta oli kadonnut tai tuhottu.

Vuonna 1922 yhdistys osti tontin aivan kylän keskustasta, Pielisjärven Yleisen Osuusliikkeen mailta. Talo siirrettiin vanhalta paikaltaan tälle uudelle tontille. Samoihin aikoihin lakkautettiin Kelvän työväenyhdistys, ja sen varat siirrettiin Vuonislahden yhdistykselle, mikä helpotti rahapulaa. Vuonna 1936 työväentalon salia laajennettiin ottamalla salikäyttöön osa näyttämöä, joka oli ollut tarpeettoman suuri.  1950-luvun lopulla talo oli rapistunut ja huonokuntoinen, ja se päätettiin purkaa. Tilalle rakennettiin tanssilava, joka valmistui vuonna 1959. Lavaan käytettiin osittain vanhan työväentalon hirsiä. Lavaa laajennettiin vuonna 1976.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin iltamia, joissa muun muassa esitettiin yhdistyksen näytelmäkerhon harjoittelemia näytelmiä. Myös muu harrastustoiminta talolla oli vilkasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Palokas, Unto: *Voimakas kansanliike*. Lieksan sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö r.y. 2002. ISBN 952-91-4784-8.
2. ↑  SDP:n puoluetilasto 1910 Työväen Arkisto. Viitattu 9.9.2022.
3. ↑  Kansan Voima 8.8.1936, no 87 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 9.9.2022.
**Antti Johannes Tani** (3. elokuuta 1918 Hämeenlinna – 30. maaliskuuta 2017 Kouvola) oli suomalainen talvi- ja jatkosodan hävittäjälentäjä joka saavutti 21,5 ilmavoittoa 272 sotalennolla jatkosodan vuosina 1941−1944. Siviiliammatiltaan hän oli kelloseppä.

Valkealassa ja Kouvolassa kasvanut Tani kävi Ilmasotakoulun 1938–1940 ja hänet komennettiin helmikuussa 1940 Lentolaivue 28:aan joka oli saanut kalustokseen Ranskasta hankittuja Morane-Saulnier M.S.406-hävittäjiä. Jatkosodan alkaessa Tani lensi Moranella tiedustelu- ja suojauslentoja saavuttaen tällä koneella seitsemän ilmavoittoa. Huhtikuussa 1943 hän siirtyi Lentolaivue 34:ään, jolla oli kalustona Messerschmitt Bf 109 G -hävittäjät. Näillä Tani saavutti loput ilmavoittonsa osallistuessaan Kymin lentokentältä käsin Suomenlahden ilmataisteluihin sekä Kotkan puolustukseen ja kesällä 1944 Kannaksen torjuntataisteluihin.

Sodan päätyttyä Tani jäi ilmavoimien palvelukseen lentäjäksi aina vuoteen 1955 saakka ja yleni lentomestariksi. Hän toimi myös Utin lentokentän lennonjohtajana. Palveluksesta erottuaan hän palasi takaisin aikaisempaan siviiliammattiinsa ja toimi kelloseppänä Kouvolassa. Tani kuoli Kouvolassa 98-vuotiaana keväällä 2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Jukka Piipponen : *Jatkosodan ässä − Hävittäjälentäjä Antti Tani*. Koala-kustannus, Helsinki 2001, 2. painos 2008 ISBN 9525186962

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Virtualpilots.fi : hävittäjälentäjien Antti Tanin ja Jouko "Jussi" Huotarin haastattelu Kouvolassa 10.7.2002
2. ↑  Antti Tanin muistokirjoitus, Helsingin Sanomat 15.4.2017
3. ↑  Hävittäjät lentävät Kouvolan yli lauantaina — Ilmavoimat kunnioittaa hävittäjä-ässä Antti Tanin muistoa, Kouvolan Sanomat 21.4.2017
**Ellen Alakanto** (7. heinäkuuta 1918 Jalasjärvi – 16. helmikuuta 1971 Seinäjoki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja kuultokudosten kehittäjä.

Ellen Alakanto valmistui käsityönopettajaksi 1941. Hän toimi ammatissa jo sota-aikana ja perusti sodan päätyttyä kutomon Kauhajoelle. Alakanto opiskeli myös Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951–1954. Saatuaan opinnot päätökseen hän palasi Kauhajoelle. 1957 hän muutti Seinäjoelle.

Kuultokudoksen kehittäjä
------------------------

Ellen Alakanto kokeili eri materiaaleja ja tekotapoja sekä kehitti idean kuultokudoksesta. Ensimmäisissä kuultokudoksissaan 1960-luvulla hän käytti pellavaa ja kuparioksidoitua metallisäiettä. Myöhemmin materiaalit ja muodot monipuolistuivat, ja hän käytti kuultokudoksissa muun muassa narua, muovia, lasia ja puuta. Kuultokudokset herättivät huomiota Helsingissä Design Centerin näyttelyssä. Hän teki myös moderneja ryijyjä.

Ellen Alakannon taiteilijakoti sijaitsi Seinäjoen Rajakadulla. Yläkerrassa oli kutomo, alakerrassa koti, kellarissa värjäämö. Taiteilijatalo on purettu ja paikalla on nykyisin kerrostalo.

Ellen Alakanto piti omia näyttelyitä Suomessa ja Ruotsissa. Teokset saivat hyvän vastaanoton. Sundsvallin, Uumajan, Karlstadin ja Örnsköldsvikin jälkeen hänen näyttelyään kaavailtiin Malmöhön, mutta hän kuoli yllättäen vuonna 1971.

Alakannon tekstiilejä on muun muassa seuraavissa kirkoissa: Kauhajoki, Isokyrö, Nurmo, Kurikka, Kitinoja, Jurva, Ylistaro, Jalasjärvi, Ylihärmä ja Evijärvi. Myös Seinäjoen Lakeuden Ristissä on Ellen Alakannon tekstiilejä, joiden suunnittelijaksi mainitaan Alvar Aalto. Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseossa on kokoelma Ellen Alakannon töitä ja luonnoksia. Myös Seinäjoen kaupunginkirjastossa on Ellen Alakannon kuultokudoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aino Mäki-Mantila: Ellen Alakannon töitä museolle. Ilkka 4.12.2008[vanhentunut linkki] Viitattu 9.12.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Ellen Alakanto Kokkolan, Seinäjoen ja Vaasan kirjastojen Pohjanmaa-aineistossa
**Vuontisjärvi** on järvi Muoniossa Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 6,3 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 184 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Vuontisjärven pituus etelästä pohjoiseen on 6,4 kilometriä. Järven länsipuolisko on laajalti vähintään kuusi metriä syvä, itäpuolisko on sitä vastoin laajalti korkeintaan kuusi metriä syvä. Vähintään kymmenen metriä syvän alueen pinta-ala on noin 1,8 neliökilometriä. Vuontisjärven itäranta on niemien ja lahtien pirstomaa ja se kuuluu Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon. Länsiranta on itärantaa jyrkempi ja siellä on pientaloja. Vuontisjärven lounaisrannalla kohoavan Vuontisrovan laki on yli 350 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven itäpuolella on kolmen Riivinjärven kokonaisuus.

Vuontisjärven laajin saari on pitkulainen Kenttäsaari, jonka itäpuolella sijaitsee Palosaari ja pohjoispuolella Pääskyssaari. Järven luoteisrannan tuntumassa sijaitsee vähäisten luotojen rykelmä. Järven luusua on etelässä, josta alkaa kaakkoon virtaava Vuontisjoki, joka yhtyy Jerijokeen, joka laskee Toras-Sieppiin eli Siepinjärveen (246,3 metriä mpy).

Vuontisjärven vesitilavuus on 41 181 000 kuutiometriä.

Vuontisjärvi (67.475.1.001) kuuluu Vuontisjoen valuma-alueeseen (67.475), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Toinen jakovaihe on Jerisjoen valuma-alue (67.47) ja ensimmäinen jakovaihe Kangosjärven–Muonion alue (67.4). Vuontisjärvi on laajin Vuontisjoen valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Vuontisjärvi on kolmanneksi laajin Muonion 226:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Tilavuudeltaan se on jonkin verran suurempi kuin Muonion toiseksi laajin vakavesi eli Äkäsjärvi. Suomessa on kuusi Vuontisjärveä, joista Muonion Vuontisjärvi on toiseksi laajin. Enontekiöllä sijaitsee kolme Vuontisjärveä ja Inarissa kaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuontisjärvi, vakavesi, Muonio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 12.12.2021.
3. ↑  Vuontisjärvi. Järviwiki. Viitattu 12.12.2021.
4. ↑  Vuontisjoen valuma-alue (67.475). Järviwiki. Viitattu 12.12.2021.
5. ↑  Muonio. Järviwiki. Viitattu 12.12.2021.
6. ↑  Vuontisjärvi. Järviwiki. Viitattu 12.12.2021.
**Antti Ilari Tokkari** (s. 15. syyskuuta 1975 Jyväskylä) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka edusti kaudella 2007 Nurmon Jymyä. Nykyisin hän toimii Suomen Urheilulehden pesäpalloasiantuntijana. Tokkari toimi myös asijantuntijana Nelonen Pro-kanavan pesäpallolähetyksissä. Nykyisin kyseessä ovat Ruutu Urheilun lähetykset.

Lukkarina pelannut Antti Tokkari on voittanut urallaan kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Itä–Länsi-ottelussa hän on pelannut vuosina 2001, 2002, 2005 ja 2006. Itä-Länsi-ottelun parhaana pelaajana hänet palkittiin Haminassa 2001. Ammatiltaan hän on luokanopettaja.

Hän palasi pesäpallokentille kesken kesän 2009 auttamaan lukkariongelmista kärsivää entistä seuraansa Pattijoen Urheilijoita ottelukohtaisella sopimuksella. Tokkari valitsi Lännen joukkueen vuoden 2019 Seinäjoella pelattuun Itä-Länsi-otteluun.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 2 SM-hopeaa: 2002, 2005
* 3 SM-pronssia: 1999, 2001, 2008
* 4 Itä-Länsi-ottelua: 2001, 2002, 2005, 2006
	+ Kentän paras: 2001

Lähteet
-------

* Nelonen Pro mukana sarja-avauksesta finaalipeleihin *Superpesis*.  Arkistoitu 12.8.2017. Viitattu 10.7.2020.

### Viitteet

1. ↑  Tokkari Antti. *Nurmon Jymy*.  syyskuu 2007.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 10.7.2020.
2. ↑  Katsojien suosio saa Tokkarin pukeutumaan lännen paitaan. *Superpesis.fi*.  16.06.2006.  Arkistoitu 8.12.2007. Viitattu 10.7.2020.
3. ↑  Pesäpallon Itä-Länsi-valitsijat nimetty, mukana pesäpallohistorian huippunimiä! *Superpesis*.  28.1.2019. Viitattu 10.7.2020.
4. 1 2  Pesäpallon SM-mitalistit *Pesäpalloliitto*.  Arkistoitu 18.9.2017. Viitattu 14.4.2018.
5. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 24.4.2018.
**Vuontisjärvi** (*Davit Vutnesjávri*) on ylänköjärvi Käsivarren erämaa-alueella Enontekiön kunnassa Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 300 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Vuontisjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 4,9 kilometriä. Järven leveimmät kohdat ovat joitakin satoja metrejä, järven keskivaiheilla on noin kymmenmetrinen kapeikko. Vuontisjärven rantaviivan pituus on 19 489 metriä. Niemet ovat hyvin kapeita ja järveen kuuluu erinäisiä pääaltaasta lähes erilleen kuroutuineita vesialueita. Vuontisjärven luodoilla ei ole karttanimiä, ei myöskään niemillä eikä lahdilla.

Vuontisjärveen laskee noin kilometrin mittainen vesiuoma etelästä Ylimmäiseltä Vuontisjärveltä (509,0 metriä mpy). Vuontisjärvi kääntyy alavirtaan luoteessa, josta alkaa pohjoiseen Torisenoon virtaava Vuontisjoki.

Vuontisjärvi (67.753.1.001) kuuluu Vuontisjärven valuma-alueeseen (67.753), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Toinen jakovaihe on Torisenon valuma-alue (67.75) ja ensimmäinen jakovaihe Lätäsenon valuma-alue (67.7). Vuontisjärvi on toiseksi laajin Vuontisjärven valuma-alueen 23:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Ylimmäinen Vuontisjärvi. Alueen 21 muuta vakavettä ovat pinta-alaltaan alle viisihehtaarisia ja monet niistä vailla karttanimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vuontisjärvi, vakavesi, Enontekiö
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 29.1.2022.
3. ↑  Vuontisjärvi. Järviwiki. Viitattu 29.1.2022.
4. ↑  Vuontisjärven valuma-alue (67.753). Järviwiki. Viitattu 29.1.2022.
**Herbert Runge** (23. tammikuuta 1913 Elberfeld – 11. maaliskuuta 1996 Wuppertal) oli saksalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvulle ja ammattilasiura 1940-luvulle.

Ura
---

Herbert Rungen nyrkkeilyura sai alkunsa kotiseudulla Elberfeldessä (kuuluu kaupunkiliitosten jälkeen nykyiseen Wuppertalin kaupunkiin). Vuosina 1935–1943 hän saavutti kahdeksan raskaan sarjan Saksan mestaruutta.

Amatööriurallaan hän sai kolme Euroopan mestaruusmitalia eli hopeaa vuosina 1934 ja 1937 sekä pronssia 1939. Vuoden 1934 EM-kisoissa finaalivastustajana oli Suomen Gunnar Bärlund, jolle Runge hävisi pistein. Vuoden 1937 EM-kisojen finaalissa vastustaja oli Ruotsin Olle Tandberg, jolle tuli myös pistetappio. Vuoden 1939 EM-kisoissa Runge kohtasi jälleen Tandbergin, mutta nyt välierässä ja hävisi jälleen. Suurin menestys Rungelle tuli Berliinin vuoden 1936 olympialaisissa, joissa hän voitti raskaan sarjan kultamitalin. Finaalissa hän voitti pistein Argentiinan Guillermo Lovellin.

Sodan jälkeen Runge jatkoi ammattilaisena 1946–1949. Ammattilasiurasta ei kuitenkaan tullut enää menestyksekästä. Otteluita kertyi kaikkiaan 25, joissa tuli vain viisi voittoa, ratkaisemattomia kuusi ja tappioita kaikkiaan 14.

Uransa jälkeen Runge työskenteli lihamestarina kotiseudullaan Wuppertalissa. Runge nähtiin julkisuudessa Münchenin vuoden 1972 olympialaisten nyrkkeilytapahtumissa yleisön joukossa.

Muisto
------

Rungen olympiavoiton yhteydessä saama tammi istutettiin Wuppertalin urheilustadionin Stadion am Zoon alueelle.

Lähteet
-------

1. ↑  4.European Championships - Budapest, Hungary - April 11-15 1934 amateur-boxing.strefa.pl. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
2. ↑  5.European Championships - Milan, Italy - May 5-9 1937 amateur-boxing.strefa.pl. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
3. ↑  6.European Championships - Dublin, Ireland - April 18-22 1939 amateur-boxing.strefa.pl. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Herbert Runge SportReferences.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
5. ↑  BoxRec / Herbert Runge boxrec.com. Viitattu 7.6.2015. (englanniksi)
6. ↑  Herbert Runge Munziger Biographie. Viitattu 7.6.2015. (saksaksi)
7. ↑  Olympia-Eiche und Herbert-Runge-Gedenktafel denkmal-wuppertal.de. Viitattu 7.6.2015. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Vuontisjärvi** on noin 1,5 neliökilometrin kokoinen tunturijärvi Enontekiön Ylikyrön kylässä, Pallas-Yllästunturin kansallispuiston rajalla. Järvi saa vetensä tunturipuroista ja järveä ympäröiviltä soilta. Kansallispuiston tuntureista Vuontisjärven länsipuolella kohoavat Saivokero, Vuontiskero ja Lumikero. Sen laskujoki on mutkitteleva Välijoki, jota pitkin vedet laskevat Saivojärven ja Saivojoen kautta Ounasjokeen Raattaman kylän eteläpuolella.

Vuontisjärvi kuuluu Kemijoen vesistöön. Järven pinta-ala on 141,3 hehtaaria ja vedenpinnan korkeus 260,7 metriä merenpinnan yläpuolella.

Vuontisjärveltä lähtee viitoitettu reitti ylös tunturiin ja Hetta–Pallas-vaellusreitille, matkaa Montellin majalle tulee noin viisi kilometriä. Lähtöpaikalla on pysäköintipaikka ja opastustaulu.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuontisjärvi (65.624.1.005) Järviwikissä Suomen ympäristökeskus. Viitattu 5.4.2015.
2. ↑  Pallas-Yllästunturin kulkuyhteydet ja kartat Metsähallitus. Viitattu 6.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vuontisjärvi (järvi, Ylikyrö)** Wikimedia Commonsissa
**Danny and The Thunders** on suomalainen vuonna 1978 perustettu rock and roll- ja rockabilly-yhtye. Yhtyeen jäsenet olivat kotoisin Helsingin Jakomäestä. 

Yhtye voitti *Suosikki*-lehden järjestämät Suomen Rock-kuninkuus kilpailut vuonna 1980, yhtyeen jäsenten ollessa noin 15-vuotiaita. Tämä tuotti EP-levyn mittaisen levytyssopimuksen. Neljän kappaleen albumi sisälsi yhden yhtyeen itse tekemän kappaleen, muut olivat cover-kappaleita. EP-levyllä olleita kappaleita käytettiin myös myöhemmin ilmestyneellä Rockin'-levy-yhtiön kokoelmalevyllä *Teenage Party*. Yhtye teki esiintymisiä neljän vuoden ajan ja lopetti toimintansa vuonna 1983. Tämän jälkeen sen jäsenet soittivat erilaisissa yhtyeissä.

Vuonna 2002 Thunders kokoontui uudelleen yhteen tehden esiintymisiä. Kitaristi Henry Rothin tilalle tuli Dannyn pikkuveli Joona Nurminen, joka myöhemmin perusti myös oman yhtyeen nimellä Jonatan and the Band. Nykyisin Danny and The Thunders esittää myös tyylin mukaista omaa materiaalia.

Alkuperäinen kokoonpano
-----------------------

* Danny Nurminen: laulu ja soolokitara
* Henry Roth: laulu ja komppikitara
* Atte Ahonen: basso
* Kari Nyman: rummut

Lähteet
-------

1. ↑  Jonatan and the Band - Facebook *m.facebook.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ylen Elävä arkisto – Danny & The Thunders: Teenage Boogie
Dennis Priestley vuonna 2007.
**Dennis Priestley** (s. 16. heinäkuuta 1950 Mexborough, Yhdistynyt kuningaskunta) on ammattilaisuransa päättänyt englantilainen dartsinpelaaja. Priestley on lajin kaksinkertainen maailmanmestari (1991, 1994) ja ensimmäinen pelaaja, joka voitti sekä BDO:n että PDC:n maailmanmestaruusturnaukset.

Ura
---

Priestley aloitti ammattilaisuransa vasta lähes 40-vuotiaana vuonna 1989. 1991 maailmanmestaruuden voittanut Priestley oli yksi kuudestatoista pelaajasta, jotka erosivat BDO-liitosta perustaakseen lajille uuden ammattilaisten järjestön, World Darts Councilin (nykyisin PDC).

Priestley voitti uuden järjestön ensimmäisen maailmanmestaruusturnauksen 1994 ja voitti näin ensimmäisenä pelaajana molempien liittojen mestaruudet. Priestley on ainoa pelaaja, joka on voittanut mestaruudet ensimmäisillä turnaukseenosallistumiskerroillaan. Myöhempinä vuosina hän eteni neljä kertaa (1996, 1997, 1998, 2000) loppuotteluun, häviten jokaisella kerralla Phil Taylorille.

PDC:n maailmanlistan ykköseksi marraskuusta 1994 huhtikuuhun 1995 sijoittuneen Priestleyn ura lähti vähitellen hiipumaan vuosituhannen vaihteen jälkeen. Vuoden 2000 maailmanmestaruusfinaalin jälkeen parhaiksi saavutuksiksi jäivät US Openin voitto 2009 sekä World Grand Prixin (2005, 2006), Premier League Dartsin (2007) ja World Matchplayn (2008) semifinaalisijat.

Priestley päätti ammattilaisuransa 2014.

Saavutukset
-----------

* BDO:n maailmanmestari: 1991.
* PDC:n maailmanmestari: 1994.

Aiheesta muualla
----------------

* Dennis Priestleyn kotisivu
* Dartsdatabase (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vuonosara** (*Carex vacillans*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (*Carex*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen, keskikokoiseksi kasvava saralaji. Vuonosara on monimuotoinen laji ja luokiteltu joskus jokapaikansaran (*Carex nigra*) sekä viiltosaran (*Carex acuta*) tai vihnesaran (*Carex paleacea*) väliseksi risteymäksi. Muista saralajeista vuonosara muistuttaa eniten suolasaraa (*Carex recta*), mutta lajit ovat erotettavissa tähkäsuomujen ja pullakoiden ulkonäön perusteella.

Vuonosara voi muodostaa juurakostaan pitkiä rönsyjä, mutta kasvaa kuitenkin usein laajoina mättäinä, joissa on vain muutamia kukintotähkiä muodostavia varsia. Kasvullisen lisääntymisen kautta syntyneet kukintotähkättömät varret ovat mättäissä yleensä korkeampia kuin kukintotähkiä muodostavat varret. Yleisesti ottaen varret kasvavat noin puoli metriä korkeiksi ja ovat kolmisärmäisiä sekä karkeapintaisia. Lehdet ovat tavallisesti reilut 5 mm leveitä, harmaanvihreitä, tasapintaisia sekä pitkäkärkisiä ja yltävät yleensä kukinnon yläpuolelle. Vuonosara on erilaistähkäinen saralaji ja sen kukinto koostuu tavallisesti 2–3 hedetähkästä sekä 3–4 emitähkästä. Emitähkät ovat pitkäperäisiä sekä pystyjä tai nuokkuvia ja toisinaan niiden kärjissä saattaa olla hieman hedekukkia. Emikukat ovat kaksiluottisia. Tähkäsuomut ovat pullakoita pidempiä sekä mustia, joskin keskisuonen kohdalta vaaleampia. Pullakoiden väri vaihtelee harmaanvihreästä ruskehtavaan ja niissä on lyhyt suuota.

Vuonosara kasvaa savisilla merenrantaniityillä. Vuonosaraa tavataan sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa, lähinnä Norjan rannikolla sekä Kanadan Labradorin niemimaan ja sen läheisten saarten rannikoilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Den virtuella floran: Saltstarr (*Carex vacillans*) *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 1.11.2020. (ruotsiksi)
2. ↑  Den virtuella floran: Saltstarr (*Carex vacillans*) — Norra halvklotet *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 1.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Vuonosara (*Carex vacillans*)
* JSTOR Global Plants: *Carex vacillans* (englanniksi)
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): *Carex vacillans* (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Carex vacillans* (englanniksi)
* Flora of North America: *Carex vacillans* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2938645
* CoL: RCG2
* EoL: 1123124
* EPPO: CRXVC
* EUNIS: 187179
* FNA: 242357610
* GBIF: 2726097
* iNaturalist: 160136
* IPNI: 302840-1
* ITIS: 808408
* NCBI: 912524
* NZOR: 3a7c5e18-4bea-485a-874e-acf5fc79ff3e
* Open Tree of Life: 3958555
* Plant List: kew-231857
* PLANTS: CAVA15
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:302840-1
* Tropicos: 9905936
* VASCAN: 5133
* WFO: wfo-0000352303

 |

 |
**Thomas Klauser** (s. 9. kesäkuuta 1964) on Länsi-Saksaa urallaan edustanut saksalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1979–1991.

Klauser kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokilpailuissa Sarajevon olympialaisissa 1984, jossa hän sijoittui normaalimäessä sijalle 46. Seefeldin MM-kilpailuissa seuraavana vuonna hän sijoittui suurmäessä 28:nneksi ja normaalimäessä 22:nneksi. 

Tauplitz/Bad Mitterndorfin lentomäen MM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui kuudenneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 hän liiti suurmäessä viidenneksi, normaalimäessä 20:nneksi ja joukkuemäessä kuudenneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän sijoittui suurmäessä neljänneksi ja joukkuekisassa kuudenneksi, mutta epäonnistui normaalimäessä ja jäi sijalle 47. 

Lahden MM-kisoissa 1989 Klauser sijoittui normaalimäessä 16:nneksi ja suurmäessä 45:nneksi. Hän oli vielä kahdeksas lentomäen MM-kilpailuissa Vikersundissa 1990. Hän päätti uransa seuraavaan kauteen. Maailmancupin osakilpailuissa hän ylsi viidesti palkintosijalle.

Maailmancupin palkintosijat
---------------------------

* Normaalimäki
	+ Kausi 1989–1990: Örnsköldsvik kolmas
	+ Kausi 1988–1989: Lake Placid kolmas
* Suurmäki
	+ Kausi 1986–1987: Oberstdorf toinen
	+ Kausi 1986–1987: Thunder Bay toinen
* Lentomäki
	+ Kausi 1986–1987: Planica kolmas

Lähteet
-------

* Thomas Klauser FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmari Helanto vuonna 1977.
**Ilmari Helanto** (vuoteen 1927 **Helander**; 25. marraskuuta 1907 Viipuri – 16. joulukuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja.

Helannon vanhemmat olivat ratamestari Arvid Helander ja Hanna Heinonen. Teollisuusneuvos Reino Helanto oli hänen veljensä.

Ilmari Helanto oli koulutukseltaan diplomi-insinööri, joka sai vuorineuvoksen arvon 1964. Tekniikan kunniatohtorin arvo hänelle myönnettiin 1978. Hän oli rakennus- ja insinööritoimisto Teräsbetoni Oy:n perustajia ja yrityksen johtokunnan puheenjohtaja 1945–1979. Helanto oli keskeinen vaikuttaja rakennustyönantajien ja rakennusteollisuuden järjestötoiminnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita: Ilmari Helanto. *Helsingin Sanomat* 29.12.1979, s. 10. (Maksullinen artikkeli.)
2. ↑  Vahe, Juha: Vuorineuvos Ilmari Helanto (1907–1979). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Reino Helanto *Biografiasampo*. Viitattu 4.1.2022.
4. ↑  *Facta 2001*, osa 5, p. 629. WSOY 1982.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Vuontisjärvi** (*Vuáidâšjävri*) on järvi Inarissa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 10,7 neliökilometriä. Etäisyys Ivalosta on 41 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Rovaniemeltä 281 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Vuontisjärven pituus lounaasta koilliseen on 12 kilometriä. Leveys vaihtelee kilometrin molemmin puolin. Järvi on syvyyssuhteiltaan vaihteleva. Järven keski- ja pohjoisosassa on useita vähintään 20 metriä syviä kohtia, syvin kohta, 31 metriä, sijaitsee keskellä järveä. Järven eteläosa on matalampaa. Aivan eteläisimmän osan Piritlahti ja Sääskilahti ovat hyvin matalia, kuten myös järven suorantainen pohjoiskolkka. Järven länsirannalla sijaitsee mutkainen Korppivuono ja yli 20 metrin syvyyteen yltävä Huutolahti, koillisrannalla sijaitsee matala Aunuslahti, josta on salmiyhteys Vuontisjärven kanssa samantasoiseen Aunusjärveen.

Vuontisjärven eteläpuoliskolla sijaitsee useita saaria. Laajin on yli kymmenhehtaarinen Isosaari järven eteläisimmässä osassa. Myös järven keskellä sijaitsee Isosaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Huutomerkkisaari, Hillasaari, Kaheksussaari, Koivusaari, Karisaari ja Isosaaren pohjoispuolella sijaitsevat Korkeasaari ja Matalasaari, josta pohjoiseen järvi on saareton. Vuontisjärven etelärannan Koivuniemi on asuttu. Muita huomattavia niemimaita ovat Korppiniemi, Keinoniemi ja Huutoniemi.

Vuontisjärveen virtaa laskuojia koillisesta. Järven etelärannalta lähtee Martveijuuhâ etelään Martinlompolaan (151,1 metriä mpy), joka laskee Martinojaa Muddusjärven (146,8 metriä mpy) Martveinjälmiin. Vuontisjärven ja Muddusjärveen kuuluvan Pitkävuonon välisellä maa-alueella on vaaroja, jotka kohoavat noin sata metriä järvien pintoja korkeammalle. Vuontisjärven syvimmän kohdan itäpuolella sijaitsee Kissahaukkavaara, jonka laki on noin 235 metriä mpy.

Vuontisjärven länsipuolitse kulkee valtatie 4. Sekä 69. pohjoinen leveyspiiri että 27. itäinen pituuspiiri kulkevat Vuontisjärven halki.

Vuontisjärvi (71.260.1.002) kuuluu Vuontisjärven valuma-alueeseen (71.26), joka on toisen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Ensimmäinen jakovaihe on Paatarin–Mutusjärven alue (71.2). Vuontisjärvi on laajin Vuontisjärven valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Pikkujoenjärvi ja kolmanneksi laajin Kuivajärvi. Suuri osa alueen pienimmistä järvistä on vailla virallista nimeä.

Vuontisjärvi on 12:nneksi laajin Inarin yli 8 000 järvestä ja suurin Suomen kuudesta Vuontisjärvestä. Inarin toinen Vuontisjärvi sijaitsee Uutuanjoen päävesistössä. Lisäksi Enontekiössä on kolme Vuontisjärveä ja Muoniossa yksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vuontisjärvi, vakavesi, Inari
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.1.2022.
3. ↑  Vuontisjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.1.2022.
4. ↑  Vuontisjärven valuma-alue (71.26). Järviwiki. Viitattu 17.1.2022.
5. ↑  Vuontisjärvi. Järviwiki. Viitattu 17.1.2022.
6. ↑  Inari. Järviwiki. Viitattu 17.1.2022.
**Jevgeni Aleksandrovitš Ljatski** (ven. Евге́ний Алекса́ндрович Ля́цкий, 15. maaliskuuta 1868 Minsk – 7. heinäkuuta 1942 Praha) oli venäläinen kansatieteilijä, kirjallisuudentutkija ja kirjailija.

Jevgeni Ljatski syntyi aatelisperheeseen. Hän harrasti kansatiedettä ja perinteentutkimusta, valmistui Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen opettajana. 1890-luvun lopulla Ljatski muutti Pietariin, jossa hän työskenteli Antropologian ja etnografian instituutissa, Venäläisessä museossa ja valtionkansliassa. Kirjallisuuden tutkijana hän keskittyi Nikolai Tšernyševskin ja Ivan Gontšarovin tuotantoon. Tieteellisen työnsä ohella Ljatski toimi kirjallisuuskriitikkona. Vuosina 1912–1913 hän toimitti *Sovremennik*-lehteä.

Vuonna 1917 Ljatski siirtyi Suomeen, jossa hän toimitti bolševismin vastaista *Severnaja žizn* -lehteä. Vuonna 1920 hän muutti Tukholmaan ja sittemmin Prahaan. Ljatski työskenteli emigranttilehtien toimittajana, johti kirjakustantamoja, osallistui yhdistystoimintaan ja julkaisi venäläisten emigranttien elämästä kertovan romaanin *Tundra* (1925–1926). Hän toimi myös venäläisen kirjallisuuden popularisoijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkije pisateli 1800–1917: Biografitšeski slovar, tom 3*, s. 445–446. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-112-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vuontisjärvi** (pohjoissaameksi *Vuottesjávri*) on 92,5 hehtaarin laajuinen järvi Enontekiön Vuontisjärven kylässä. Vuontisjärvi kuuluu Kemijoen vesistöön. Järven vedenpinnan korkeus 304,6 metriä merenpinnan yläpuolella.

Järveen laskee muun muassa Pöyrisjoki. Vuontisjärven laskujoki on Vuontisjoki, jota pitkin järven vedet virtaavat Ounasjokeen.

Rovan Nikun järvenlasku
-----------------------

Vielä kevääseen 1861 asti Vuontisjärven vedet laskivat pitkin uomaa, joka on nykynimeltään Vanhajoki. Tuolloin tapahtui Rovan Nikun järvenlasku, jota Enontekijön kalastusalue kuvaa merkittävämmäksi ihmisen aiheuttamaksi paikalliseen kalalajistoon vaikuttaneeksi tapahtumaksi ennen Isohaaran voimalaitoksen rakentamista (joka katkaisi vaelluskalan nousun Kemijokeen). Järvenlaskun seurauksena Vuontisjärven vedet hakivat itselleen uuden lasku-uoman ja vanha joki jäi noin neljän kilometrin matkalta virattomaksi.

Rovan Niku eli Niilo Uollonpoika Keskitalo oli vuontisjärveläinen talonpoika, vanhan ja suuren tilan omistaja, jolla oli paljon karjaa. Karja tarvitsee heinää ja sitä kerätiin tulvaniityiltä. Niku päätti tehdä heinäsadon suurentamiseksi keinotekoisen tulvaniityn Kurkkiojänkään. Hän suunnitteli johtavansa Vuontisjärvestä vettä niitylle ja sen toteuttaakseen kaivoi kasteluojaa järvestä useana vuonna. Keväällä 1861 Vuontisjärven pinta nousi sulamisvesien myötä tavallista korkeammalle. Niku päätti että nyt on loppukirin aika ja jatkoi renkinsä kanssa vimmatusti kaivamista. Niku ja renki saivat lopulta ojan kaivettua ja niitylle alkoi tulla hiljakseen vettä. Ojankaivajat aikoivat tyytyväisinä pitää tauon, joka kuitenkin keskeytyi alkuunsa, kun vettä alkoikin tulla yhä enemmän ja enemmän. Järven vedet syöksyivät Nikun kaivamaa ojaa pitkin niitylle ja siitä eteenpäin Markkajokeen, suurensivat väylää ja veivät mukanaan soraa, puita ja latojakin. Kerrotaan, että meteli olisi kuulunut kylälle ja Hettaan asti. Kun veden virtaus asettui, Vuontisjärvi oli tehnyt itselleen uuden laskujoen ja järven pinta oli alentunut kuutisen metriä. Kylällä järven rannalla olleet talot olivat nyt kaukana rannasta, tärkeän järven kalakanta oli menetetty ja Ounasjoessa oli soraa ja rojua Rovaniemelle asti. Vesi säilyi sameana kolme vuotta eikä siihen noussut kalaa. Rovan Niku sai kyläläisten ja Ounasjoki- ja Kemijokivarren ihmisten vihat päälleen, tappouhkauksia ja joutui pilkanteon kohteeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuontisjärvi (65.661.1.001) Järviwikissä Suomen ympäristökeskus. Viitattu 6.4.2015.
2. ↑  Tärkeimmät kalalajit Enontekiön kalastusalue.  Arkistoitu 18.4.2015. Viitattu 6.4.2015.
3. ↑  Rovan Nikun järvenlasku *Geocaching-sivusto*. Groundspeak, Inc.. Viitattu 6.4.2015.
4. ↑  Kortelainen, Yrjö: Enontekiö, kotiseutuni Juha Kortelainen.  Arkistoitu 11.4.2015. Viitattu 6.4.2015.
5. ↑  Liuhto, Sami: Siitä mitä ei enää ole *Agricola, Suomes historiaverkko*.  15.10.2010. Turun yliopisto. Viitattu 6.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Pajunen, Hannu: *Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona*. Tutkimusraportti 160. Espoo: Geologinen tutkimuskeskus, 2004. ISBN 951-690-894-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
**Ilmari August Heinonen** (11. lokakuuta 1897 Helsinki – 15. huhtikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Heinosen vanhemmat olivat August Emil Heinonen, ent. Sjöholm (1872–1952) ja Maria Wilhelmiina Lindström (1879–1954). Hän opiskeli Viipurin taiteen ystävien piirustuskoulussa 1926–1927 ja Vapaassa Taidekoulussa 1946–1947. Heinonen osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1930–1935. Heinosen töitä oli esillä ulkomailla Tallinnassa, Tartossa ja Moskovassa 1934 sekä Riiassa, Berliinissä, Düsseldorfissa ja Hampurissa 1935. Hän toimi myös satama- ja matkasaarnaajana.

Teoksia
-------

* Alttaritaulu, Vuoksenlaakson metodistikirkko 1932
* Alttaritaulu, Pyhäranta 1939
* Lasimaalaus, Pyhäranta 1940
* Alttaritaulu, Keitele 1940
* Alttaritaulu, Kurun Aure 1958
* Alttaritaulu, Luhalahti, 1959

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Ilmari Heinonen
2. ↑  Geni.com : Ilmari August Heinonen

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Ilmari Heinonen
**Kani Bozoni** eli **Kani Bonzon** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Bandiagaran kalliorinteen reunalla 20 kilometriä Bankassista luoteeseen. Kunnassa on 13 100 asukasta (vuonna 2009).

Kani Bozonin kunta rajoittuu kaakossa Bankassin piirin Bankassin ja lounaassa Dimbal Habén, lännessä Bandiagaran piirin Bara Saran sekä pohjoisessa Doucoumbon ja Douroun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan alueella ei ole pysyviä vesistöjä.

Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, seesami, riisi ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Kunnasta on maapohjainen tieyhteys Bankassiin ja Bandiagaraan. Palveluihin kuuluu yhdeksän alakoulua, kaksi yläkoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta sekä kaksi terveysasemaa. Bandiagaran kalliorinteen kylät houkuttelevat matkailijoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Les communes de la région du Mopti *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)
3. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)
4. ↑  Mali - Cercle de Bankass - Région de Mopti : Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)
5. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)
6. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kani-Bonzon 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 24.6.2015. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Jevgeni Stepanovitš Kokovin** (ven. Евгений Степанович Коковин; 22. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1913 Arkangeli – 7. elokuuta 1977 Arkangeli) oli venäläinen lastenkirjailija.

Jevgeni Kokovin syntyi merimiehen perheeseen. Hänen ensimmäinen kertomuksensa ilmestyi arkangelilaisessa sanomalehdessä vuonna 1931 ja ensimmäinen kertomuskokoelma *Vozvraštšenije korablja* ("Laivan paluu") vuonna 1939. Parhaiten kirjailija tunnetaan Arkangelin esikaupungin Solombalan lapsia kuvaavista kertomuksista. Ne ilmestyivät erillisenä kirjana *Detstvo v Solombale* ("Lapsuus Solombalassa") ensimmäisen kerran vuonna 1947.

Suomennettu teos
----------------

* *Lapsuus Solombalassa*. Suom. P. Alatalo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
* *Lapsuus Solombalassa*. Suom. Airi Leppänen. Helsinki: Like, 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Literaturnaja karta Arhangelskoi oblasti *writers.aonb.ru*. Viitattu 23.12.2010. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |