recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Suuri Siikajärvi** on kirkasvetinen järvi Sulkavan ja Savonlinnan rajalla Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja vesitilavuus 21,4 kuutiohehtometriä. Etäisyys Savonlinnan keskustasta on 28 kilometriä etelälounaaseen.

Maantiede
---------

Suuri Siikajärvi koostuu läntisestä pääaltaasta, jonka itäpuolella sijaitsee Pieni Siikajärvi. Altaita erottaa noin yhdentoista hehtaarin laajuinen Siikasaari ja sen eteläpuolinen Siikajärvenniemi. Järven läntinen osa on länsirannan lahtia lukuun ottamatta melko syvä. Pieni Siikajärvi on puolestaan matala, sen keskellä tosin sijaitsee kymmenmetrinen syvänne. Suuresta Siikajärvestä noin 45 hehtaaria on vähintään 20 metriä syvä. Syvin kohta, 49 metriä, sijaitsee altaan eteläosassa. Myös altaan keski- ja pohjoisosassa on yli 40 metriä syviä alueita.

Suurella Siikajärvellä sijaitsee Siikasaaren lisäksi kahdeksan pientä saarta ja luotoa. Järven rannoilla on haja-asutusta.

Suuren Siikajärven eteläpuolella sijaitsee Lohijärvi (82,9 metriä mpy), järviä erottavan kannaksen halki virtaa laskuoja. Pohjoispuolella sijaitsee Siikaveden Siikalahti (75,8 metriä mpy). Siikavesi on osa sokkelomaista Pihlajavettä.

Suuren Siikajärven vesitilavuus on 21 396 000 kuutiometriä.

Suuri Siikajärvi (04.126.1.056) kuuluu Lohijärven valuma-alueeseen (04.126), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Suuri Siikajärvi on kolmanneksi laajin Lohijärven alueen 93:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltävät Lohijärvi ja Honkanen, sitä seuraavat Ihalan Kontunen ja Vihtarinjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suuri Siikajärvi, vakavesi, Sulkava
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 24.8.2021.
3. ↑  Suuri Siikajärvi Järviwikissä. Viitattu 24.8.2021.
4. ↑  7.8 Rantaimeytyminen *Sulkavan tärkeiden pohjavesialueiden suojelusuunnitelma*. Viitattu 24.8.2021.
5. ↑  Lohijärven valuma-alue (04.126) Järviwikissä. Viitattu 24.8.2021.
**Ylimääräinen virkamies** oli Suomessa vakinaisen virkamiehen tehtäviä hoitava tai tätä avustava henkilö, jolla ei ollut varsinaista virkaa. Tällaisia henkilöitä oli aiemmin virastoissa runsaasti ja heistä käytettiin vakinaisen viran mukaista nimitystä, kuten ylimääräinen kanslisti tai ylimääräinen notaari. Ylimääräisen virkamiehen palkkaus ja oikeudet sovittiin työtä edeltävässä sopimuksessa. Ylimääräisenä virkamiehenä toimiminen katsottiin ikälisään oikeuttavaksi ajaksi.

Valtion palveluksessa olleiden ylimääräisten virkamiesten oikeusasema järjestettiin ensin vuoden 1943 (asetus 37/1943) ja sitten vuoden 1949 ylimääräisasetuksella (755/1949), joka oli voimassa vuoteen 1987. Asetuksessa heistä käytettiin nimitystä ylimääräinen toimenhaltija. Tällaiset ylimääräiset toimet perustettiin valtion virastoihin ja laitoksiin talousarviossa vuosittain myönnetyillä määrärahoilla. Toimeen voitiin valita tekijä, vaikkei tointa julistettu haettavaksi. Toimi lakkasi, jos talousarviossa ei ollut sitä varten varoja. Ylimääräisen toimenhaltijan irtisanomisaika oli 14 päivää. Hänen palkkauksensa, eläkkeensä ja vuosilomansa oli samanlainen kuin vakinaisilla virkamiehillä, mutta oikeutta lakkautuspalkkaan hänellä ei ollut.

Vuonna 1979 valtion palveluksessa oli noin 122 000 henkilöä virkasuhteessa ja 75 000 työsuhteessa. Ylimääräisiä virkamiehiä oli 45 000 ja tilapäisiä virkamiehiä 4 000.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939.
2. ↑  Ylimääräisasetus kumottiin lailla 756/1986.
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965.
4. ↑  *Spectrum,* WSOY 1976–1983, ISBN 951-0-07239-7, hakusana virkamies, osa 13, sivu 333.
**Suomalainen barokkiorkesteri** on vanhan musiikin esityskäytäntöihin perehtynyt ja periodisoittimilla soittava suomalainen orkesteri. Se toimii pääkaupunkiseudulla. Vuoteen 2009 asti orkesterin nimi oli **Kuudennen kerroksen orkesteri**.

Orkesterin perusti vuonna 1989 cembalisti Anssi Mattila. Nimi Kuudennen kerroksen orkesteri tuli Sibelius-Akatemian silloisen Fredrikinkadun toimipisteen kuudennesta kerroksesta, jossa vanhan musiikin luokka sijaitsi.

Mattilan jälkeen taiteellisena johtajana toimi vuosina 2001-2004 sellisti Jukka Rautasalo, ja vuoden 2005 alusta Kapellimestari Tuomas Hannikainen. Kaudella 2010-2012 taiteellisena johtajana on Markku Luolajan-Mikkola ja orkesterin päävierailijana Georg Kallweit. 

2000-luvulla orkesteri on laajentanut periodisoittoaan klassismiin. Orkesteri on muun muassa soittanut koko Beethovenin sinfoniasyklin Suomessa ensi kertaa periodisoittimin. Orkesterin levy *The Classical Age in Finland* on saanut sekä Yleisradion musiikkitoimituksen Vuoden levy 2001 -kunniamaininnan että Äänite- ja kuvatallennetuottajien liiton Janne-palkinnon.

Orkesteri soitti Helsingin juhlaviikoilla 2007 George Onslow'n ensimmäinen sinfonian Suomen-kantaesityksen.

Diskografia
-----------

* *Musiikkia linnassa* (1995)
* *The Classical Age in Finland* (2001)
* Vivaldi: *Six concertos* (2001)
* Mozart: *Gran partita* (2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen barokkiorkesterin verkkosivut
Stojan Protić
**Stojan Protić** (28. tammikuuta 1857 Kruševac – 28. lokakuuta 1923 Belgrad) oli serbialainen poliitikko ja toimittaja, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1918–1919 ja 1920. Hän kuului Radikaalipuolueeseen.

Protić opiskeli historiaa ja kielitiedettä Belgradin yliopistossa, työskenteli lyhyen aikaa virkamiehenä ja ryhtyi sen jälkeen Radikaalipuoluetta tukeneen *Samouprava*-sanomalehden toimittajaksi. Vuodesta 1884 hän oli *Odjek* ("kaiku") -nimisen lehden päätoimittaja ja kannatti voimakkaasti Serbian perustuslain uudistamista. Protić valittiin vuonna 1887 parlamenttiin ja hän toimi vuoden 1889 perustuslainuudistusta valmistelleen komitean sihteerinä. Vuonna 1894 hän perusti *Delo*-kuukausilehden. Entistä kuningas Milania vastaan heinäkuussa 1899 tehdyn murhayrityksen jälkeen Radikaalipuolueen johtajia vainottiin, ja Protić tuomittiin salaliitosta syytettynä 20 vuodeksi pakkotyöhön. Hänet kuitenkin armahdettiin jo seuraavana vuonna ja valittiin 1901 takaisin parlamenttiin.

Vuodesta 1903 Protić oli yksi Radikaalipuolueen johtajista Nikola Pašićin ja Lazar Pacun ohella. Hän toimi vuosien 1903–1918 välillä useasti Serbian sisäministerinä sekä kerran valtiovarainministerinä. Vuoden 1914 heinäkuun kriisin aikana Protić luonnosteli pääministeri Pašićin toimeksiannosta Serbian vastauksen Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen. Kun ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1918 lopussa perustettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta (sittemmin Jugoslavia), Protić nimitettiin sen pääministeriksi. Hän kokosi hallituksensa eri kansallisuuksien edustajista. Hän toimi pääministerinä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919 sekä uudelleen helmikuusta toukokuuhun 1920. Vuosina 1920–1921 Protić toimi perustuslakia säätävästä kansalliskokouksesta vastanneena ministerinä. Toisin kuin Pašić ja pääosa Radikaalipuolueesta, hän ei kannattanut tiukkaa keskusvaltaisuutta, mutta hänen näkemyksensä eivät toteutuneet vuonna 1921 hyväksytyssä perustuslaissa. Tämän seurauksena Protić erosi puolueestaan, perusti uuden *Radikal*-nimisen lehden äänenkannattajakseen ja yritti vuoden 1923 vaaleissa parlamenttiin itsenäisenä radikaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stojan Protić (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Naran piiri Malin kartalla.
**Naran piiri** (ransk. *Cercle de Nara*) on paikallishallintoalue Malin Koulikoron alueella. Sen pinta-ala on 30 000 neliökilometriä. Asukkaita on 243 000 henkeä (vuonna 2009).

Naran piiri rajoittuu pohjoisessa Mauritaniaan, idässä Ségoun alueen Nionon piiriin, etelässä Koulikoron alueen Banamban ja Kolokanin piireihin sekä lännessä Kayesin alueen Diéman ja Nioron piireihin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Allahina, Dabo, Dilly, Dogofry, Fallou, Guénéibe, Guiré, Koronga, Nara, Niamana ja Ouagadou. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, fulbeja, bambaroja ja maureja.

Naran kautta kulkee etelästä Mauritaniaan johtava maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat viljan ohella lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, siipikarja sekä vähäisessä määrin kamelit. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans de Sécurité Alimentaire des Communes du Cercle Nara 2007–2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 1.7.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Koulikoro) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.7.2012. (ranskaksi)
**Valtakirja** (ruots. *fullmakt*) oli Suomessa valtion tai kirkon virkaan nimitettävälle henkilölle annettu nimityskirja, jolla hän sai oikeuden toimia viranhaltijana.

Valtion virka
-------------

Vuoden 1926 laissa valtion viroista ja toimista säädettiin, että henkilölle, joka nimitetään valtion virkaan tai toimeen, "annetaan nimittämiskirjana avoin kirje, valtakirja tai toimikirja". Useimmille peruspalkkaisille viranhaltijoille annettiin valtakirja, ja tuomariksi nimitetylle annettiin aina valtakirja.

Kirkon virka
------------

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaan vuodelta 1991 tuomiokapituli antoi papille valtakirjan virkaan. Nykyään nimittämiskirjaa kutsutaan viranhoitomääräykseksi*lähde?*.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki valtion viran tai pysyväisen toimen haltijain nimittämiskirjoista sekä heidän oikeudestaan pysyä virassaan tai toimessaan. (Suomen asetuskokoelma 202/1926).
2. ↑  Asetus valtion viran tai pysyväisen toimen haltijain nimittämiskirjoista ym. (Suomen asetuskokoelma 203/1926) 1 §.
3. ↑  Kirkkojärjestys 1991 (6. luku 27 §) *Finlex*.  (1055/1993) 8.11.1991. Viitattu 26.10.2013.
Aarre Heinonen: Torsti Verkkolan muotokuva (1971).
**Torsti Rafael Verkkola** (vuoteen 1935 **Wennström**; 22. toukokuuta 1909 Lahti – 11. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori.

Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Karl Wennström ja Matilda Vilen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1939 Impi Inkeri Niinivaara. Heille syntyi poika Matti ja tytär Marja. 

Hän tuli ylioppilaaksi vuonna Lahden lyseosta 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolta vuonna 1935. Hän opiskeli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1935–1937. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.

Valtion lentokonetehtaan palveluksessa hän oli vuodet 1935–1945. Hän toimi sen suunnittelutoimiston päällikkönä 1937–1941. Hän toimi staattisen toimiston päällikkönä 1941–1943 sekä tehtaan suunnitteluosaston johtajana 1943–1944.

Verkkola toimi Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professorina vuodet 1945–1948 sekä TKK:n rehtorina vuosina 1968–1970. Hän oli Wisconsinin yliopiston professori Milwaukeessä 1946–1951 ja toimi siellä myös amerikansuomalaisen Bruno V. Nordbergin perustaman Nordberg-kaivoskoneyhtiön neuvottelevana insinöörinä. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun polttomoottoritekniikan professorina 1954–1972, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1972. Hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1974. Sotilasarvoltaan hän oli insinöörikapteeni.

Lähteet
-------

* Raunio, Jukka: *Valtion Lentokonetehtaan historia. Osa 2: Tampereella ja sodissa 1933–1944*. Jukka Raunio, 2007. ISBN 978-951-96866-8-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Raunio 2007, s. 141.
2. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 802. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  Verkkola, Torsti. *Kuka kukin on 1954*

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkola, Torsti hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Murasame** (jap. 村雨) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1903 valmistunut Harusame-luokan torpedovenehävittäjä, joka myytiin romutettavaksi 14. helmikuuta 1926.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Harusame-luokka*
Alus tilattiin 1900 osana vuoden 1894 kymmenvuotisohjelmaa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. maaliskuuta 1902. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 29. marraskuuta ja valmistui 7. heinäkuuta 1903.

Palvelus
--------

Alus osallistui Venäjän–Japanin sodassa Port Arthurin, Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin.

*Murasame* luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen. Se muutettiin apumiinanraivaajaksi 1. huhtikuuta 1922, ja alus poistettiin palveluksesta tasan vuotta myöhemmin. Se myytiin romutettavaksi 14. helmikuuta 1926.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nishida, Hiroshi: Harusame class 3rd class destroyers *homepage2.nifty.com*. Viitattu 17.9.2016. (englanniksi)

*Harusame*-luokan torpedovenehävittäjät

|  |
| --- |
| *Harusame* - *Murasame* - *Hayatori* - *Asagiri* - *Ariake* - *Fubuki* - *Arare* |
| Edeltäjä: Shirakumo-luokka – Seuraaja: Kamikaze-luokka |
**Vääkiönvaara** on kylä Suomussalmella.

Historiaa
---------

Vuonna 1848 perustettiin Suomussalmen kunnan pohjoisosaan Vilhelm Vesterisen Vääkiö-niminen kantatila. Nimensä Vääkiön talo on tarinan mukaan saanut kuivasta ovensaranan äänestä ('vääääk, väääk'), joka kuului ovea avatessa. Vääkiön tila on toiminut kantakievarina ja tilalla asui n. 20 asukasta. Maata oli 932 ha.

Nykyään Vääkiön kylässä asuu noin 90 asukasta ja talouksia on noin 50. Kesäisin ja syksyisin väkimäärä lisääntyy marjastuksen, metsästyksen ja mökkiläisten vuoksi. Vesistöissä on kalaa, ja marjastus- sekä metsästysmahdollisuudet ovat kylällä hyvät.

Suomussalmen kunnan keskustaajama Ämmänsaari on noin 30 kilometrin päässä Vääkiöstä. Kirjastoauto käy taloissa kahden viikon välein.

Tapahtumia ja nähtävyyksiä
--------------------------

Vääkiössä on vaalittu vanhaa tervanpolttokulttuuria. Vuonna 1992 kylälle rakennettiin Tervatupa, jonka hirsiosat ovat peräisin Niemelän talosta, 1840-luvulta. Tervahauta palaa muutaman vuoden välein ja tervaa sekä tervankusta tulee aina myytäväksi asti. Viimeksi tervahauta poltettiin 2011 ja Tervatuvalle kokoontui kyläläisiä Tervatapahtumaan. Tervanpolttoperinnettä on esitelty myös ulkomaalaisille nuorille, jotka ovat olleet työleireillä seudulla. 

Lisäksi kesäisin on höylätty kattopäreitä tilauksesta. Kattopäreisiin on suositeltu kyllästysaineeksi Vääkiön tervaa ja tervankusta. Tervaperinteen jatkamiseksi vaaditaan hyvälaatuista tervaspuuta. 

Sota-aikana Vääkiössä on ollut saksalaisten vankileiri, ja neuvostoliittolaiset sotavangit ovat rakentaneet rautatietä. Heidän muistokseen on Suomi–Neuvostoliitto-seuran Alanäljängän Vääkiön osaston aloitteesta pystytetty hautamuistomerkki 4.9.1957. Muistomerkin tähdet on kaivertanut Emil Oksman.
**Valtakunnanlainsäädäntö** tarkoittaa koko liittovaltiota koskevaa lainsäädäntöä erotuksena osavaltioiden lainsäädännölle. Nimityksellä voidaan tarkoittaa myös tavallisen valtion lainsäädäntöä erotuksena autonomisen alueen erikoislainsäädännölle.

Suomen historiassa valtakunnanlainsäädännöllä tarkoitetaan autonomian aikaista venäläistä lainsäädäntöä, joka ulotettiin koskemaan myös Suomen suuriruhtinaskuntaa sen perustuslakien vastaisesti. Valtakunnanlainsäädäntö pantiin alulle 1899 helmikuun manifestilla. Tämän julistuskirjan mukaan koko Venäjän keisarikuntaa koskevien lakien säätäminen tuli tapahtua Venäjän lainsäädäntäjärjestystä noudattaen. Yleisvaltakunnallisiin lakeihin Suomen valtiopäivillä oli vain lausunto-oikeus. Koska manifestissa ei määritelty mitkä asiat olivat yleisvaltakunnallisia, pelättiin Suomessa koko oman lainsäädäntövallan menettämistä. Marraskuun suurlakko vuonna 1905 keskeytti valtakunnanlainsäädännön toimeenpanon, mutta 1908 alkaneella toisella sortokaudella toiminta jatkui. Suomessa tätä venäläistä lainsäädäntöä ei koskaan tunnustettu velvoittavaksi, ja se kumottiin muodollisesti 20. maaliskuuta 1917 annetulla julistuskirjalla eli maaliskuun manifestilla.

Ahvenanmaan itsehallintolaissa 670/1951 käytettiin nimityksiä valtakunnanlaki (11 §) ja yleinen laki (11 §), kun haluttiin tehdä ero maakuntalakeihin. Nykyisessä itsehallintolaissa (1144/1991) on nimityksinä valtakunnan lainsäädäntö (19 §), valtakunnan laki (19 §) ja valtakunnan lainsäädäntövalta (27 §). Ensimmäinen laki Ahvenanmaan itsehallinnosta (124/1920) käytti nimitystä tasavallan laki (10 §).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana valtakunnanlainsäädäntö.
2. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana helmikuun manifesti.
Valtakunnallisen kalastuspäivän logo vuonna 2008
**Valtakunnallisen kalastuspäivän** järjestämisestä teki aloitteen vuonna 2005 Eduskunnan kalakerhon puheenjohtaja, kansanedustaja Erkki Pulliainen. Eduskunnan kalakerho yhdessä Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön, maa- ja metsätalousministeriön kala- ja riistaosaston, Kalatalouden Keskusliiton, Suomen Ammattikalastajaliiton, kalastusvälinevalmistajien ja -maahantuojien sekä kalastusalan lehtien kanssa on mukana järjestämässä kalastuspäivää. Valtakunnallista kalastuspäivää rahoittaa maa- ja metsätalousministeriö kalastuksenhoitomaksuvaroista.

Historia
--------

Ensimmäistä valtakunnallista kalastuspäivää vietettiin 30. elokuuta 2006. Sen teemana oli "Lähikalastus". Teeman hengessä tapahtumat järjestettiin paikkakuntien lähikalastusalueilla. Eri puolilla Suomea järjestettiin yli 40 tapahtumaa, joissa vieraili arviolta 16 000 kalastuksen ystävää. Heistä pääosa oli koululaisia. Päätapahtuma oli Helsingin Töölönlahdella. Vuoden 2006 järjestelyistä vastasi Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö.
Vuoden 2007 järjestettävän Valtakunnallisen Kalastuspäivän teemana oli "Lähikala". Koululaisille suunnatun tapahtuman tavoitteena oli kertoa lähivesiltä pyydetyn kalan terveellisyydestä ja kalan kestävästä käytöstä. Aluetapahtumia oli noin 30 ja niissä vieraili yhteensä noin 10 000 kävijää. Päätapahtuma järjestettiin Helsingin Vanhankaupunginkoskella. Järjestelyistä vastasi Kalatalouden Keskusliitto.
Vuoden 2008 järjestelyistä vastasi jälleen Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö. 27. elokuuta pidetyn päivän teemana oli "Kalassa hyvässä seurassa". Teema viestitti mm. että kalastaa voi hyvässä seurassa ja neuvoja saa kalaseurasta, ja että kala on hyvää ja terveellistä seuraa myös ruokapöydässä. Tapahtumia järjestettiin ainakin 54:llä paikkakunnalla ja ne keräsivät yli 18 100 kävijää, joista noin 80% oli lapsia ja nuoria. Vuoden 2008 päätapahtuma järjestettiin Oulussa.

* 2011 *Tarjoa tuoretta!*
* 2010 *Tarraa vapaan!*
* 2009 *Bongaa Fisu!*
* 2008 *Kalassa hyvässä seurassa*
* 2007 *Lähikala*
* 2006 *Lähikalastus*

Kohderyhmät, tavoitteet ja ajankohta
------------------------------------

Valtakunnallisen kalastuspäivän kohderyhmänä ovat pääosin olleet Suomen peruskoulut. Päivän tavoitteena on ollut saada lapset ja nuoret kalaan ja edistää monipuolista kalastusta, kalojen käsittelyä ja käyttöä. Valtakunnallinen kalastuspäivä tarjoaa koulupäivän aikana mahdollisuuden tutustua yhteen suosituimmista suomalaisista luontoharrastuksista. Kalastuspäivä vietetään vuosittain elokuun viimeisenä keskiviikkona.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön kotisivut
**Severi Kähkönen** (s. 10. maaliskuuta 2000, Kokkola) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Ykkösen KPV:ssa. Kähkönen on pelannut Veikkausliigassa AC Oulu riveissä kymmenen ottelua.

Seurajoukkueet
--------------

Severi Kähkösen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2017 FF Jaron Kakkosessa pelanneessa reservijoukkue JBK:ssa. FF Jaron edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2018. Kähkönen pelasi kauden aikana seitsemän Ykkösen ottelua. Avauskokoonpanon pelaajaksi Kähkönen nousi Jarossa kaudella 2019. Kähkönen pelasi kausien 2019–2020 aikana yhteensä 37 Ykkösen ottelua, joista 34 avauskokoonpanossa. Maaleja kahden kauden aikana syntyi yhteensä 13. Jaro oli kaudella 2019 ja kaudella 2020 Ykkösessä kolmas. Kähkönen siirtyi kaudeksi 2021 Veikkausliigassa pelaavaan AC Ouluun. Kähkönen debytoi Veikkausliigassa 9. toukokuuta 2021 ottelussa IFK Mariehamn–AC Oulu. Kähkönen pelasi alkukauden 2021 aikana kymmenen liigaottelua, kunnes siirtyi loppukaudeksi lainalle KPV:n riveihin Ykköseen.

Maajoukkue
----------

Severi Kähkönen debytoi ikäluokkansa (2000) maajoukkueessa 15-vuotiaana 14. huhtikuuta 2015 Senecissä pelatussa ottelussa Slovakia–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa neljä ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Severi Kähköselle nuorisosopimus FF Jaro 11.1.2018.
2. ↑  Severi Kähkönen siirtyy AC Ouluun FF Jarosta AC Oulu 24.11.2020.
3. ↑  Sopimusuutisia: Severi Kähkönen palaa kotiin! KPV 13.8.2021.
4. ↑  Jalkapallokirjat 2016

Aiheesta muualla
----------------

* Severi Kähkönen Palloliiton sivuilla
* Severi Kähkönen Veikkausliigan sivuilla
* Severi Kähkönen Soccerwayn sivuilla
**Tähdistö** on Eurooppanuoret ry:n julkaisema asiantuntija- ja järjestölehti, joka ilmestyy kahdesti vuodessa. Lehden päätoimittajana toimii Nea-Bettina Baarman. Lehteä on julkaistu vuodesta 2002. Alun perin lehteä julkaistiin painettuna. 2010-luvulla lehden jakelu muuttui sähköiseksi.

Tähdistö pyrkii edistämään Eurooppa-asioihin liittyvää keskustelua uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumattomalla tavalla. Julkaisuun kirjoittavat niin Eurooppanuorten aktiivit kuin EU-asioissa harjaantuneet asiantuntijat. Viime vuosina Tähdistössä on julkaistu tekstejä esimerkiksi suurlähettiläiltä, akateemikoilta ja europarlamentaarikoilta. Tähdistö on kolmekielinen julkaisu, jossa tekstejä ilmestyy suomen, ruotsin ja englannin kielellä.

Katso myös
----------

* Eurooppanuoret
* Eurooppalainen Suomi

Lähteet
-------

1. ↑  {{Verkkoviite |osoite=
2. ↑  Tähdistö : Eurooppalaisen Suomen nuorten julkaisu *www.finna.fi*. Viitattu 6.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Tähdistö-lehti Eurooppanuorten sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tähdistö-lehti ISSUU-sivulla
**Pelle Valloittaja** (tansk. *Pelle Erobreren*) on Bille Augustin ohjaama tanskalais-ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1987. Augustin kansainvälinen läpimurtotyö kertoo köyhästä ruotsalaisesta maatyöläisestä (Max von Sydow) ja tämän nuoresta pojasta 1800-luvun Tanskassa. Elokuva perustuu Martin Andersen Nexøn samannimiseen omaelämäkerralliseen romaaniin. Käsikirjoituksen teossa Augustia auttoivat kirjailijat Per Olov Enquist ja Bjarne Reuter.

Juoni
-----

Perheen äidin kuoltua köyhä ruotsalaisisä Lasse ja noin kymmenvuotias poika Pelle joutuvat lähtemään työnhakuun Tanskaan. Sikäläisen maanomistajan tilalla vallitsee tarkka järjestys ja luokkajako. Pelle unelmoi renkiystävänsä kanssa lähdöstä Amerikkaan, kun taas Lasse-isä tuntee voimiensa hupenevan ja muistinsa pätkivän.

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai vuonna 1988 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja Golden Globen. Von Sydow oli lisäksi Oscar-ehdokkaana parhaasta miespääosasta. Bille August palkittiin elokuvasta Kultaisella palmulla Cannesissa. *Pelle Valloittaja* oli muutenkin yksi elokuvavuoden 1987 palkituimpia teoksia maailmassa.

Suomessa *Pelle Valloittaja* tuotiin valkokankaille vasta 1989. Se julkaistiin myös VHS-videokasettina ja esitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla 1993.

Vuonna 2006 *Pelle Valloittaja* oli yksi 12 elokuvasta, jotka valittiin mukaan Tanskan kulttuurikaanoniin. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fränti, Mikael: Pelle valloittaja. Fräntin Kino- ja tv-blogi 28.1.2012. Viitattu 12.9.2015.
2. ↑  *Pelle Valloittaja* Elonetissä. Esitystiedot, viitattu 12.9.2015.
3. ↑  "Pelle Erobreren", *Kulturkanonen*, s. 101. København: Kulturministeriet, 2006. Teoksen verkkoversio (viitattu 26.1.2016). (tanskaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 13.7.2016.
**Severiano ("Seve") Ballesteros** (9. huhtikuuta 1957 Pedreña, Kantabria, Espanja – 7. toukokuuta 2011 Pedreña, Kantabria, Espanja) oli espanjalainen golfaaja, joka oli lajin rankinglistan ykkösenä viiteen otteeseen 1980-luvun loppupuolella. Myös hänen setänsä Ramón Sota on pelannut ammatikseen golfia.

Ballesteros aloitti ammattiuransa vuonna 1974. Hän voitti British Openin kolmesti (1979, 1984, 1988) ja The Masters Tournamentin kahdesti (1980, 1983). Hänen ensimmäinen Mastersin voittonsa 1980 oli ensimmäinen kerta, kun turnauksen voitto meni eurooppalaiselle kilpailijalle.

Ballesterosille myönnettiin vuonna 1989 Asturian ruhtinaan palkinto, ja hänet nimettiin vuonna 1997 World Golf Hall of Fameen.

Ballesteros ilmoitti 16. heinäkuuta 2007 vetäytyvänsä ammattimaisesta golfinpeluusta. Hänen uransa kesti poikkeuksellisen pitkään, yli kolmen vuosikymmenen ajan. 

Ballesterosilla todettiin vuonna 2008 aivokasvain hänen pyörryttyään Madridin lentokentällä. Viimeisen julkisen esiintymisensä hän teki 2009 seuratessaan Racing de Santanderin jalkapallo-ottelua. 

6. toukokuuta 2011 Ballesterosin perhe antoi tiedotteen, jossa hänen terveydentilansa kerrottiin huonontuneen merkittävästi. Ballesteros kuoli vain muutama tunti tiedotteen julkistamisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilutieto 11, 1990*, s. 52. Jyväskylä: Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-10-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tsuga** (jap. 栂) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Momi-luokka*
Alus tilattiin Ishikawajiman telakalta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1919. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1920 ja otettiin palvelukseen kaksi kuukautta myöhemmin 20. kesäkuuta.

Palvelus
--------

Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kiinan aluelaivaston Shanghain alueen tukikohtajoukkoihin yhdessä sisaralustensa *Hasun* ja *Kurin* kanssa. Aluksen tehtävänä oli suojata meriliikennettä ja yhteyksiä Kiinan rannikolla ja Jangtsella, minkä sen matala syväys mahdollisti. Alus osallistui Hongkongin valtaukseen. Sodan alun tapahtumien jälkeen alus sisaraluksineen partioi vuoden 1943 Shanghain edustalla sekä suojasi saattueita Shanghain ja Makon välillä.

Toukokuun alussa 1944 aluksen juuri saavuttua saattueen mukana Shanghaista Manilaan se sai määräyksen saattaa *Hatsushimon* kanssa uuden tankkerin *Hayasuin* Davaoon. Osasto liitettiin amiraali Ozawan 1. tukiryhmään, jonka mukana *Tsuga* osallistui kesäkuussa Filippiinienmeren taisteluun. Alus joutui 20. kesäkuuta Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentokoneiden hyökkäyksen kohteeksi, mutta se selvisi vaurioitta. Sen suojaamat alukset *Hayasui* ja *Seiyomaru* saivat pommituksessa osumia. *Seiyomaru* jouduttiin upottamaan.

Alus viipyi tukiryhmän mukana Balikpapanista Manilan ja Takaon kautta Saseboon, jonne osasto saapui 4. elokuuta. Sasebossa alus vapautettiin tukiryhmästä ja se palasi saattuepalvelukseen Kiinanmerelle. Yhdysvaltain laivaston lentokoneet upottivat aluksen 15. tammikuuta 1945 Makolla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869–1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1987, s. 244.
2. 1 2 3  They Also Served: The Second-Class Destroyers CombinedFleet.com. Viitattu 3.8.2016. (englanniksi)
**Rick Bota** on Hollywoodin independent-piireissä vaikuttava ohjaaja-kuvaaja.

Kuvaaja
-------

Rick Bota on toiminut kuvaajana (englanniksi *cinematographer* ja *director of photography*) useissa Hollywood- ja independent-tuotannoissa niin elokuva- kuin TV-puolella. 

TV-puolelta tunnetuimmat ovat *West Wing* ja *Werewolf*, elokuvapuolelta *Tales from the Crypt – pahan lähettiläs* (*Demon Knight*) sekä Pahuuden kartano (*House on Haunted Hill*). 

B-elokuvien puolella uransa tehnyt Bota on ollut kuvaajana myös mm. *Bloodfist III: Forced to Fight* -elokuvassa. Second unit -puolella hän on kuvannut mm. elokuvia *Tappava ase 4* (*Lethal Weapon 4*), *Tappavat arvosanat* (*Teaching Mrs. Tingle*), *Jäähyväiset tytöille* (*Kiss the Girl*) sekä *Kaappaus raiteilla* (*Under Siege 2: Dark Territory*).

Ohjaaja
-------

*L.A. Doctors* -TV-sarjan kuvaajana toiminut Bota sai ymmärrettävästi myös ohjata yhden jakson sarja vuonna 1999. *Hellraiser 6: Maanpäällinen helvetti* (*Hellraiser: Hellseeker*) vuodelta 2002 oli hänen esikoisohjauksensa, ja se päätyi suoraan videolevitykseen.

Yhdessä Robert Harmonin kanssa hän ohjasi samaisena vuonna Wes Cravenin tuottaman *They*-elokuvan. 

Kulttimaineesta nauttivaa Hellraiser-sarjaa Bota on ohjannut sitten oikein urakalla: vuonna 2005 ilmestyi kaksi hänen ohjaamaansa Hellraiseria: *Hellraiser: Deader* ja *Hellraiser: Hellworld*. 

Bota on toiminut myös mm. *Mimicin* second unit -ohjaajana.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**Ludvig Londén** (8. toukokuuta 1843 Ruokolahti – 7. toukokuuta 1909 Nauheim, Saksan keisarikunta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Ludvig Londénin vanhemmat olivat lääninrovasti Carl Fredrik Londén ja Katarina Kristina Stenius ja puoliso vuodesta 1869 Elisabeth Feodorovna Jagodkina. Heidän pojastaan Georg Londénista tuli kenraalimajuri Suomen armeijassa. Ludvig Londén tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1854 ja määrättiin sieltä 1863 valmistuttuaan aliluutnanttina palvelukseen Käkisalmen, H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin, jossa hän osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen 1863–1864. Hänet siirrettiin 1866 vänrikkinä Henkivartioväen krenatöörirykmenttiin Pietariin ja seuraavana vuonna luutnanttina 8. Turkestanin linjapataljoonaan. Londén ylennettiin alikapteeniksi 1871 ja siirrettiin 1872 palvelukseen 17. tarkk’ampujapataljoonaan Kaukasiaan. Hän osallistui 1873–1876 sotatoimiin vuoristoheimoja vastaan Turkestanissa, ylennettiin kapteeniksi 1875 ja siirrettiin 15. Turkestanin linjapataljoonaan 1876.

Turkestanista palattuaan Londén määrättiin palvelukseen vuonna 1881 perustettuihin suomalaisiin joukko-osastoihin. Hän toimi 1881–1882 kouluttajana sekä 4. Oulun tarkk’ampujapataljoonassa että 5. Kuopion tarkk’ampujapataljoonassa. Majuriksi Londén ylennettiin 1883 ja everstiluutnantiksi 1884. Vuonna 1885 hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 8. Viipurin tarkk’ampujapataljoonaan, jonka komentajaksi hän tuli everstiksi ylennettynä vuonna 1895. Londén sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kenraalimajurina vuonna 1897. Reservissä hän toimi Hämeen läänin sotakomissaarina 1897–1902 ja Rajamäen tehtaiden tarkastajana 1903–1907.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ludvig Londén *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 14.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
Venäjän teatteritaiteen akatemian rakennus.
**Venäjän teatteritaiteen akatemia (GITIS)** (ven. Российский университет театрального искусства – ГИТИС) on vuonna 1878 perustettu moskovalainen teatterikoulu, joka on Venäjän suurin ja vanhin alallaan. Koulu aloitti toimintansa *Šostakovskin musiikkikouluna*, nimettiin Moskovan filharmonisen seuran musiikki- ja teatterikouluksi vuonna 1883 ja ylennettiin konservatorioksi vuonna 1886. Vuosina 1934–1991 sen nimenä oli *Lunatšarskin teatteritaiteen valtioninstituutti*.

Venäjän teatteritaiteen akatemiassa opiskelee nykyään 1 500 oppilasta. Sieltä on vuosikymmenten varrella valmistunut useita kuuluisia taiteilijoita, kuten Vsevolod Meyerhold, Vasili Kalinnikov, Serge Koussevitzky, Eimuntas Nekrošius, Andrei Zvjagintsev ja Tšulpan Hamatova. Opetus perustuu on stanislavskilaiseen metodiin.

Akatemialla oli vuosina 2001–2009 Tanskan Aarhusissa sivutoimipiste, "GITIS Scandinavia", jonka opetuskieli oli englanti ja se tarjosi ensin kolmivuotisen ja myöhemmin nelivuotisen teatteritaiteen kandidaatin tutkinnon. Tästä sivutoimipisteestä ehti valmistua viisi näyttelijäkurssia eri puolilta Pohjoismaita.

Suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovna oli koulun suojelija 1900-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. ↑  ГИТИС – Наша история (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
2. ↑  GITIS – The Russian University of Theatre Arts (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Akatemian viralliset sivut
Daisho tsuba.
**Tsuba** (jap. 鍔) on japanilaisissa aseissa, kuten katanassa, tachissa ja naginatassa, käytetty kädensuoja. Muiden väistimien tavoin sen tarkoitus on varjella miekkakättä vastustajan iskuilta sekä estää käden liukuminen terälle vedon ja miekkailun aikana. 

Kuten miekanterätkin, aidot tsubat valmistettiin erityisellä huolellisuudella ja näyttävän koristelunsa ansiosta ne lukeutuvat miekkojen osista arvokkaimpiin. Näin ollen ne olivat aikoinaan Japanissa perhekalleuksia, jotka sukua edustavine tunnuksineen kulkeutuivat sukupolvelta toiselle. Nykyään ne ovat myös merkittäviä japanilaisperäisiä keräilytavaroita. 

Tsubat voidaan pääosin jakaa kahteen kategoriaan materiaaliensa perusteella: rautaiset kuuluvat niin kutsuttuun *tetsu*-ryhmään ja pehmeistä metalleista valmistetut tsubat tunnetaan taas nimellä *kinko*. Kinko-tyypin tsubat koostuvat lähinnä eri kupariseoksista, joihin lukeutuvat muun muassa *shakudō* (kupari-kulta) ja *shibuichi* (kupari-hopea). 

Useimmiten tsuban muoto on pyöreä, mutta se toisaalta vaihtelee sepän tyylistä riippuen. Eräs tunnetuimmista ei-pyöreistä tsubista on Miyamoto Musashin miekassa ollut kahdesta soikiosta koostunut väistin.

Lähteet
-------

* Japanese Sword Tsuba (englanniksi)
**Informaatiotulva** on tarpeettoman liiallista informaatiota joka voi aiheuttaa stressiä. Informaatiotutkija Minna Huotilaisen mukaan tämä voi jopa muuttaa aivojen rakennetta ja suositteleekin siksi sitä että oma arvonsa on ns. aivojen tyhjäkäynnillä. Psykologi Ville Ojasen mukaan liikunnallinen toiminta kuten kävely tai hölkkä ja hakeutuminen rauhallisempaan ympäristöön voivat auttaa. Kaupunkiympäristön informaatiotulva ja häly häiritsevät mutta luonnossa aistit rauhoittuvat ja kaikenlainen suorittaminen vähenee. Lisäksi pysähtyminen, hiljentyminen ja rauhoittuminen voivat olla hyödyksi, samoin kuin musiikin kuuntelu.

Lähteet
-------

1. ↑  Informaatiotulva uhkaa aivojemme hyvinvointia – Tutka *tutka.pro*. Viitattu 6.4.2023.
2. ↑  Kehitä aivojesi käyttötaitoja *Kollega.fi verkkolehti työstä ja hyvinvoinnista*. Viitattu 7.4.2023.
3. ↑  Viheralueet ovat kaupunkilaisten olohuone *SATO Oyj*. Viitattu 7.4.2023.
4. ↑  Osaatko rentoutua? *www.terve.fi*.  15.3.2013. Viitattu 7.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Informaatiosilppu pistää mielen ähkyyn - "Puhumattakaan kaikesta valhetiedottamisesta". Yle 18.11.2016.
Ricimerin monogrammi on tämän Libius Severuksen (kuva vasemmalla) lyöttämän kolikon kääntöpuolella
**Ricimer** (noin 405 – 18. elokuuta 472) oli Länsi-Rooman todellinen hallitsija 400-luvulla. 

Ricimer oli areiolainen ja hänen äitinsä oli visigoottien kuninkaan tytär. Hän vietti nuoruutensa Valentinianus III:n hovissa ja kunnostautui palvellessaan Aëtiusta. Valentinianuksen kuoltua Petronius Maximus kaappasi vallan, mutta hän kuoli vandaalien hyökätessä Roomaan vuonna 455. Tämän jälkeen Avitus julistautui keisariksi ja nimitti Ricimerin Länsi-Rooman korkeimpaan sotilasvirkaan *magister militumiksi*. Vuonna 456 Ricimer kukisti vandaalit niin merellä kun maalla. Samana vuonna Ricimer kapinoi Majorianuksen kanssa Avitusta vastaan ja Ricimerin avulla Majorianuksesta tuli Länsi-Rooman keisari. Majorianus osoittautuikin kuitenkin odotettua paremmaksi keisariksi. Mutta kun Majorianus kärsi tappion vandaaleja vastaan Espanjassa vuonna 461 sai Ricimer armeijan kapinoimaan häntä vastaan. Ricimer pakotti Majorianuksen eroamaan ja antoi myös lopulta murhata hänet. Ricimer julisti nyt Libius Severuksen keisariksi. Severus oli täysin Ricimerin vallassa, mutta hän kuoli vuonna 465. 

Länsi-Roomassa ei ollut tämän jälkeen keisaria 18 kuukauteen. Lopulta Itä-Rooman keisari Leo I lähetti Anthemiuksen Länteen keisariksi. Saadakseen sovinnon aikaiseksi Ricimer nai Anthemiuksen tyttären. 

Yhteistyö jatkui muutaman vuoden ajan. Mutta lopulta Ricimer kapinoi Anthemiusta vastaan ja perusti oman tukikohtansa Milanoon. Vuonna 472 hän hyökkäsi ja valtasi Rooman. Hän antoi teloittaa Anthemiuksen ja julisti Olybriuksen keisariksi. Ricimer kuoli kuitenkin vain pari kuukautta tämän jälkeen. Hänen veljenpoikansa Gundobad peri hänen asemansa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Inflammation Free Diet** eli **IFD** on terveelliseen ravitsemukseen pyrkivä dieetti. Sen on kehittänyt yhdysvaltalainen lääketieteellisten artikkeleiden kirjoittaja Monica Reinagel, joka on koulutukseltaan kokki. Hän on kirjoittanut aiheesta kirjan *Inflammation Free Diet Plan*. Kirjan toinen tekijä on lääketieteen tohtori Julius Torelli, joka on erikoistunut sydäntauteihin ja kirjoittanut kirjan *Beyond Cholesterol*.

Ruokavalion ideana on taistella elimistössä syntyviä tulehduksia vastaan, jotka aiheuttavat erilaisia sairauksia, kuten sydäntautia, syöpää, diabetesta ja Alzheimerin tautia. Ruokavaliota noudattava syö 1 600 kilokaloria päivässä. Ravinnon koostumus on puolet hiilihydraatteja, 20 prosenttia valkuaista ja 30 prosenttia rasvaa. Dieetin kehittäjä on laatinut listan 1 500 ruoka-aineesta, joille on annettu IFD-pisteytys sen mukaan, miten ne vähentävät tai aiheuttavat elimistössä tulehduksia. Hyviä eli sellaisia, joiden pistemäärä on suuri, ovat erityisesti vihannekset ja vapaana kasvanut lohi ja yleensä kala. Huonoja ovat esimerkiksi siipikarja ja valkoinen, kuorittu vilja ja riisi.

Kirjassa tuodaan esiin kirjolohen haitallisuus verrattuna vapaana kasvaneeseen loheen. Sen mukaan kirjolohi sisältää arakidonihappoa sisältävää rasvaa.

Kritiikkiä
----------

Kun elimistön tulehdukset kroonistuvat, seurauksena on vaurioita, kuten nivelrikkoa. On viitteitä siitä, että esimerkiksi liikalihavuus, siis elimistössä oleva liika rasva, lisää tulehdusalttiutta. Elimistössä syntyvät tulehduksia korjaaviin aineisiin voi vaikuttaa se, mitä syömme. IFD-dieettiä pidetään kuitenkin hätiköitynä, sillä tulehdusten synnystä ei vielä ole varmaa tutkittua tietoa. Siksi ruoka-aineiden pisteyttäminen on lähinnä arvailua.

Dieetin yleiselle terveellisyydelle annetaan kuitenkin arvoa, sillä sen suositteleman ravinnon keskinäiset suhteet noudattavat yleisiä terveellisen ravinnon suosituksia. Siipikarjatuotteiden välttämiselle ei kuitenkaan ole perusteita, sen sijaan kasvisten runsas osuus on hyväksi. Hyvää siinä on myös suositus välttää nopeita hiilihydraatteja, kuten jalostettua viljaa ja riisiä. Tulehdusten estäminen tällä ruokavaliolla on kriitikoiden mielestä totuuden vääristelyä, mutta muuten se on terveellinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kristyn Kusek Lewis: America's Next Great Diet Craze Oprah.com. Viitattu 21.1.2009. (englanniksi)
2. ↑  Craig Weatherby: "Inflammation Free Diet" Book Puts Wild Salmon on a Pedestal" (Arkistoitu – Internet Archive)
**Venäjän tasavallan väliaikainen neuvosto** (ven. Временный совет Российской республики, *Vremennyi sovet Rossijskoi respubliki*) eli **Esiparlamentti** (*predparlament*) oli Venäjän väliaikaisen hallituksen lokakuussa 1917 asettama edustajakokous, jonka oli tarkoitus toimia tilapäisenä parlamentin korvaajana siihen asti kunnes Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous aloittaisi toimintansa.

Koska helmikuun vallankumouksen jälkeen nimitetyn väliaikaisen hallituksen legitimiteetti kärsi parlamentin puuttumisesta, pääministeri Aleksandr Kerenski päätti 27. syyskuuta (J: 14. syyskuuta) 1917 kutsua koolle niin sanotun demokraattisen kokouksen (*Demokratitšeskoje sovještšanije*), johon kutsuttiin vasemmistolaisten puolueiden ja järjestöjen edustajia. Kokous oli riitaisa eikä antanut yhtenäistä tukea Kerenskin hallitukselle. Demokraattinen kokous päätti 3. lokakuuta (20. syyskuuta) neuvoa-antavan edustuslaitoksen perustamisesta parlamentin korvikkeeksi perustuslakia säätävää kansalliskokousta odoteltaessa. Esiparlamentti asetettiin virallisesti 15. (2.) lokakuuta ja se kokoontui ensimmäisen kerran 20. (7.) lokakuuta. Sen istunnot pidettiin Mariinskin palatsissa Pietarissa ja ne olivat osin julkisia, osin suljettuja. Esiparlamenttiin kuului 555 jäsentä, jotka edustivat keskustan ja vasemmiston puolueita sekä elinkeinoelämän intressiryhmiä. Puhemieheksi valittiin sosialistivallankumouksellisia edustanut Nikolai Avksentjev.

Esiparlamentin arvovalta jäi heikoksi, sillä pääministeri Kerenski ei katsonut olevansa sille vastuussa ja sivuutti halutessaan sen päätökset. Lisäksi vallankumouksellista vasemmistoa edustaneet bolševikit erosivat esiparlamentista jo sen ensimmäisenä istuntopäivänä. Menševikit ja vasemmistososialistivallankumoukselliset saivat masinoitua esiparlamentissa 6. marraskuuta (24. lokakuuta) maanjako- ja aselepovaatimuksia koskeneen äänestyksen, jonka tulos tulkittiin epäluottamuslauseeksi Kerenskin hallitukselle. Bolševikit kuitenkin ottivat vallan jo seuraavana päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Service: *A History of Modern Russia – From Nicholas II to Putin*, s. 57. Penguin Books, Lontoo 2003 (ensimmäinen laitos 1997).
2. 1 2  The Provisional Council of the Russian Republic (Pre-parliament) was established (englanniksi) Boris Jeltsinin presidentillinen kirjasto. Viitattu 30.10.2016.
3. ↑  Vladimir N. Brovkin: *The Mensheviks after October – Socialist Opposition and the Rise of the Bolshevik Dictatorship*, s. 10. Cornell University Press, Ithaca 1987.
"**Love Is Here to Stay**" (vap. suom. *Rakkaus on tullut jäädäkseen*) on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale vuoden 1938 elokuvasta *Goldwyn Follies*. Kappaleen esitti elokuvassa Kenny Baker ja sen on nauhoittanut suuri määrä artisteja sekä lauluna että instrumentaalina. Kappale saavutti suuren suosion varsinkin sen jälkeen, kun Gene Kelly lauloi sen vuoden 1952 elokuvassa *Pariisin lumoissa*. Olavi Virta on levyttänyt kappaleen vuonna 1954 Sauvo Puhtilan sanoituksena nimellä "Taa vuosien".

Ira Gershwin antoi kappaleen nimeksi aluksi "It’s Here to Stay" (*Se on tullut jäädäkseen*) ja muuttaneensa sen sitten muotoon "Our Love Is Here to Stay" (*Rakkautemme on tullut jäädäkseen*). Our-sana jätettiin kuitenkin pois lopullisesta versiosta. Gershwin kertoi elämäkerrassaan halunneensa vuosikausia muuttaa laulun nimen takaisin muotoon "Our Love Is Here to Stay", mutta kappaleen noustua suosioon nimen muuttaminen ei enää tuntunut hänestä sopivalta.

"Love Is Here to Stay" jäi George Gershwinin viimeiseksi sävellykseksi. Hän kuoli heinäkuussa 1937 pian kappaleen säveltämisen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wilson, Jeremy: Love Is Here to Stay *JazzStandards.com*. Viitattu 17.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Hakutulos kappaleelle Love is here to stay *Suomen Äänitearkisto ry*. Viitattu 17.10.2013. [vanhentunut linkki]
Brittien sotasaaliiksi saama SdKfz. 222
SdKfz. 222
Tuhottu Leichter Panzerspähwagen Berliinissä 3. heinäkuuta 1945.
**Leichter Panzerspähwagen** oli Saksan asevoimien vuosina 1935–1945 käyttämä kevyt panssaroitu tiedusteluajoveuvo. Ajoneuvoa valmistivat Weserhutte, MNH ja Büssig-NAG.

Ajoneuvossa käytettiin 8-sylinteristä Horch 3,5- tai 3,8-litraista bensiinimoottoria (teholtaan noin 81 hv). Sen huippunopeus tiellä oli 80 km/h ja maastossa 40 km/h; tankkausväli oli noin 300 km. Leichter Panzerspähwagenin edessä oli 8 mm panssarointi ja pohjassa, katossa, sivuilla sekä takana 5 mm panssarointi. Tyyppi oli varsin suosittu luotettavuutensa vuoksi, mutta lyhyehkö toimintasäde rajoitti käyttöä.

Muunnelmat
----------

**SdKfz. 221**  

SdKfz. 221 oli aseistettu 7,92 mm Maschinengewehr 34 (MG34) konekiväärillä. Ajoneuvo oli suunniteltu kahdelle hengelle: komentaja (toimi myös ampujana )sekä ajaja. Panssarointi oli tavallisesti 8 mm paksua, mutta myöhemmissä malleissa käytettiin 14,5 mm paksua panssarointia.

**SdKfz. 222**  

Toinen versio jonka aseistus sisälsi 7,92 mm Maschinengewehr 34 (MG34) konekiväärin lisäksi 20 mm KwK 30 L/55 automaattitykin. Miehistössä oli kolme jäsentä: radisti, komentaja ja ajaja. Joissain malleissa oli käytössä myös 28 mm panssarintorjuntatykki. Vaunun toimivuus oli rajoitettua, koska komentajan piti hoitaa myös konekivääriä ja radiomiehen piti toimia myös lataajana.

**Sdkfz. 223**  

Sdkfz. 223 sisälsi radiojärjestelmän. Aseistukseltaan se oli kuin SdKfz. 221. Mallia valmistettiin yhteensä noin 500 kappaletta.

Lähteet
-------

* WarWheels.net – SDKFZ 222 Armored Car
* World War II Tanks – Leichte Panzerspähwagen (2cm) (SdKfz 222)
* Philip Trewhitt: *Armoured Fighting Vehicles*. Dempsey Parr, 1999. ISBN 1-84084-328-4.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leichter Panzerspähwagen**.
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa

|  |  |
| --- | --- |
| Panssarivaunut | Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t) |
| Telatykistö | Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40 |
| Rynnäkkötykit | StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger |
| Panssarintorjuntavaunut | Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant |
| Puolitelavaunut | SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254 |
| Panssariautot | SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ |
| Ilmatorjuntavaunut | Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t) |
| Prototyypit | Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil |
| Suunnitelmat | Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster |