recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**GS-Hydro** on suomalainen hitsaamattomia putkistojärjestelmiä sekä esivalmistettuja putkistomoduuleja ja putkistokomponentteja valmistava ja markkinoiva yritysryhmä. Sen perusti vuonna 1974 suomalainen keksijä ja sarjayrittäjä Göran Sundholm. Hän myi yrityksen 1985 Kone Oy:lle. Yhtiön omistaa nykyisin ruotsalainen Ratos-pääomasijoitusyhtiö.

GS-Hydron toiminta perustuu Sundholmin kehittämään laippaliitostekniikkaan. Suomessa GS-Hydro edustaa useita muitakin putki- ja putkistokomponenttivalmistajia kuten Benteler, Eaton-Walterscheid, Stauff ja MHA. Lisäksi GS-Hydro Finland on Transfluid-putkentaivutuskoneiden virallinen edustaja.

GS-Hydron kansainvälinen pääkonttori sijaitsee Espoossa. Suomen tytäryhtiön pääkonttori, varasto ja tuotantotilat sijaitsevat Hämeenlinnassa. Huoltokeskukset sijaitsevat Jämsässä ja Turussa.

GS-Hydron kansainvälistyminen alkoi 1982 Norjan offshore-öljynporaustoimintaan myydyistä putkistoratkaisuista. Nyt GS-Hydrolla on toimintaa 17 maassa ympäri maailman.

Yritysryhmän liikevaihto vuonna 2012 oli 155,3 miljoonaa euroa, mikä oli peräti 31 prosenttia enemmän kuin edellisenä vuonna.
GS-Hydro jätti konkurssihakemuksen 20.9.2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Keskinen, Pirkko: Sundholm – todellinen tee se itse -miljonääri  8.11.2008. Kauppalehti.  Arkistoitu 11.12.2008. Viitattu 1.5.2012.
2. 1 2  GS-Hydro History GS-Hydro. Viitattu 5.6.2013.
3. ↑  Seija Holtari, Erkka Felt ja Anne Vanhanen: GS-Hydro sai öljybuumista hurjan kasvun. 500 suurinta yritystä:.  *Talouselämä*, 22/2013, s. 50-51.  Talentum Oyj.
4. ↑  GS-Hydro syvällä tappioputkessa – Yhtiö hakeutui konkurssiin (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kpelle** on Liberiassa ja Guineassa asuvan kpelle-kansan puhuma mandelainen kieli. Sillä on noin 1 220 000 puhujaa.

Kpelle on Liberian suurin ja Guinean neljänneksi suurin kieli. Sen puhujia on Liberiassa arviolta 760 000 ja Guinean Nzérékorén alueella noin 460 000 (vuonna 2012).

Kpelle kuuluu mandekielten länsihaaran lounaisryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat bandi, loma, loko, mende ja zialo. Kpellen murteet muodostavat jatkumon, joka voidaan jakaa pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään. Ethnologue pitää niitä erillisinä kielinä.

Liberialaisen Sanoyien kylän päällikkö Gbili loi 1930-luvulla kpellen tavukirjoituksen, jota käytettiin 1940-luvulle saakka. Se on sittemmin lähes kokonaan unohtunut.

Kpellellä on kaksi latinalaiseen kirjaimistoon perustuvaa kirjakieltä, joista liberialainen perustuu nyawokolen murteeseen ja guinealainen keskimurteeseen. Guineassa kpelle toimi muiden kansalliskielten tavoin kouluopetuksen välineenä vuosina 1968–1984. Nykyään kirjakieliä käytetään lähinnä kristillisessä toiminnassa.

Guineassa monet kpellet puhuvat myös maninkaa. Koulusivistystä saaneet osaavat Liberiassa englantia ja Guineassa ranskaa.

Lähteet
-------

* *Jazyki mira: jazyki mande*. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2017. ISBN 978-5-4469-0824-0.

### Viitteet

1. ↑  Suositukset: Kielten nimiä suomeksi *Kotoistus.fi*. Viitattu 15.10.2014.
2. 1 2  Kpelle *Ethnologue*. Viitattu 25.10.2019.
3. 1 2 3  Jazyki mira, s. 284.
4. ↑  Kpelle, Liberia *Ethnologue*. Viitattu 25.10.2019.
5. ↑  Kpelle, Guinea *Ethnologue*. Viitattu 25.10.2019.
6. ↑  Jazyki mira, s. 285.
7. ↑  Jazyki mira, s. 284–285.
**Kris Stadsgaard** (s. 1. elokuuta 1985 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa FC Kööpenhaminaa ja on pelipaikaltaan puolustaja.

Ura
---

Stadsgaard aloitti ammattilaisuransa Nordsjællandista. Hän pelasi joukkueessa neljän kauden ajan yhteensä 41 ottelua. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi italialaiseen Regginaan, mutta visiitti jäi vain kauden mittaiseksi ja hän palasi takaisin Pohjois-Eurooppaan. Hän teki sopimuksen norjalaisseura Rosenborgin kanssa.

31. elokuuta 2010 Stadsgaard siirtyi espanjalaiseen Málagaan nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 12. syyskuuta 2010 Zaragozaa vastaan.

### Maajoukkue

Stadsgaard teki ensiesiintymisensä Tanskan maajoukkueessa 12. elokuuta 2009 pelatussa ystävyysottelussa Chileä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kris Stadsgaard *UEFA.com*.  24.6.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Stadsgaardin esittely Málagan kotisivustolla (espanjaksi)
**All England Lawn Tennis and Croquet Club (AELTC)**, tunnetaan myös nimellä **All-England Club**, on Wimbledoniin, Englantiin sijoittuva yksityinen tennikseen liittyvä jäsenkerho. Se tunnetaan parhaiten Wimbledonin tenniskentistä. Ainoa ruohokentällä pelattava Grand Slam -turnaus toteutetaan siellä.

Kerholla on yhteensä 375 jäsentä, noin 100 satunnaisesti pelaavaa jäsentä ja lukuisia kunniajäseniä, mukaan lukien Wimbledonin aikaisemmat kaksinpelin voittajat. Yksi syy rajoitettuun jäsenmäärään on se, että jäsenet saavat kukin kaksi lippua vuotuiseen Wimbledonin tennisturnaukseen.

Historia
--------

Fred Perryn patsas All England Lawn Tennis Clubilla, Wimbledonissa
Kerhon aktiivitoiminta alkoi vuonna 1877, jolloin järjestettiin ensimmäiset miesten kaksinpelin mestaruusturnaukset.

* Keskuskenttä ennen katon asentamistaKeskuskenttä ennen katon asentamista
* Keskuskenttä katon asentamisen jälkeenKeskuskenttä katon asentamisen jälkeen
* Kenttä numero 1Kenttä numero 1
* Kenttä numero 2Kenttä numero 2
* Kenttä numero 18Kenttä numero 18
* Aorangi terrace -yleisöalueAorangi terrace -yleisöalue
* Naisten tennistä Lontoon 1908 kesäolympialaisissaNaisten tennistä Lontoon 1908 kesäolympialaisissa
* Wimbledonin tenniskenttiäWimbledonin tenniskenttiä

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **All England Lawn Tennis and Croquet Club**.
* Kerhon sivu Wimbledonin omalla sivustolla.
**Patukkaooppera** on vuonna 2007 Tampereen Työväen Teatterissa ensi-iltansa saanut musikaali, jonka on käsikirjoittanut Sirkku Peltola ja musiikin on säveltänyt Iiro Rantala Heikki Salon teksteihin. Musikaalin tapahtumat sijoittuvat myslikokojyvä­välipala­patukoita valmistavan patukkatehtaan eineskeittiöön jossain päin Suomea.

Musikaalin päähenkilö on Ansa Vallittu, joka on yksi työntekijöistä patukkatehtaalla. Hän on tyytyväinen työhönsä, vaikka hän kärsii rakkauden puutteesta ja lapsettomuudesta jota lievittävät työpaikan ihmissuhteet. Tehtaalle saapuu konsultti Erkki Ranto, johon Ansa rakastuu ja muuttuu aivan kuin toiseksi ihmiseksi konsultin vaikutuksesta. Sirkku Peltolan ohjaama musikaali on yhteiskunnallinen musikaali, joka ottaa kantaa yhteiskuntaan ja kovaan markkinatalouteen.

Patukkaoopperan musiikin tyylit vaihtelevat rockin, klassisen musiikin, latinorytmien, tangon ja popin välillä. Musikaalin musiikkia olivat soittamassa Iiro Rantala, Lenni-Kalle Taipale ja Arto Piispanen.

Roolit
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Tiina Weckström  | … |  Ansa Vallittu
  |
|  Ritva Jalonen  | … |  Ansa Vallittu
  |
|  Aimo Räsänen  | … |  Erkki Ranto
  |
|  Kai Lehtinen  | … |  Erkki Ranto
  |

Lähde: 

Muissa rooleissa ovat muun muassa Maria Aro, Mika Honkanen, Petra Karjalainen, Eriikka Väliahde, Leena Rousti, Soili Markkanen, Antti Seppä, Juhani Niemelä, Pablo Seppä, Matti Pussinen, Harri Rantanen, Tuire Salenius, Jari Ahola, Janne Kallioniemi, Jari Leppänen ja Juhana Suninen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Musikaali Patukkaooppera – TTT:n kotimaisen vuoden 2007 pääteos on teatteritapaus!. *Tampereen Työväen Teatteri*.  Arkistoitu 1.7.2007. Viitattu 29.1.2021.
2. ↑  Haapanen, Irmeli: Työ vapauttaa – vai vapauttaako? *Turun Sanomat*.  15.9.2007. Viitattu 29.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kiseleff, Heikki: Patukkatehtaan työläiset jäävät ahneuden jalkoihin *Yle Uutiset*.  18.1.2014. Viitattu 29.1.2021.
**Patukaktukset** (*Harrisia*) on 20-lajinen trooppisen Amerikan kaktuskasvisuku, joka on saanut nimensä William Harrisin mukaan, joka tutki Jamaikan kasvistoa. Patukaktukset ovat puumaisia tai pensastavia, hoikka- ja usein varsin rentovartisia sekä suurikukkaisia kaktuksia. Ne kukkivat yöllä.

Tuntomerkit
-----------

Patukaktusten kasvutapa vaihtelee puumaisesta maanmyötäiseen tai köynnösmäiseen. Pituutta ne voivat saavutta jopa seitsemnän metrin verran. Juuret ovat toisinaan mukulamaisia, varret liereitä, nivelettömiä ja ilmajuurettomia. Pituussuuntaisten uurteiden määrä vaihtelee 4–12. Kussakin piikkiryhmässä (areolissa) on muutama tai paljon piikkejä. Kukat ovat suppilomaisia, valkoisia ja jopa 12 cm leveitä. Hoikassa kukkapohjuksessa on karvamaisia piikkejä tai villakarvaa. Hedelmä on mehevä, keltainen tai oranssinvärinen, toisinaan avautuva. Siemenet ovat leveän soikeita ja mustia sekä nystermäisiä.

Levinneisyys
------------

Patukaktusten levinneisyys käsittää Floridan, Karibian alueen, ja Etelä-Amerikassa Brasilian, Paraguayn, Bolivian ja Argentiinan.

Lajit
-----

Patukaktusten 20 lajia jaetaan kahdeksi alasuvuksi: Harrisia ja Eriocereus. Edelliseen kuuluu lajeja, joilla on avautumattomat hedelmät ja puumainen kasvutapa, jälkimmäiseen lajeja, joilla on avautuvat hedelmät ja köynnöstävä tai pensasmainen kasvutapa. Edellinen alasuku rajoittuu Floridaan ja Karibian alueelle, jälkimmäinen trooppiseen Etelä-Amerikkaan.

* *Harrisia aboriginum*
* *Harrisia adscendens*
* *Harrisia balansae*
* *Harrisia brookii*
* *Harrisia divaricata*
* *Harrisia carlei*
* *Harrisia eriophora*
* *Harrisia fernovii*
* *Harrisia fragrans*
* *Harrisia gracilis*
* *Harrisia hurstii*
* *Harrisia martinii*
* *Harrisia nashii*
* *Harrisia pomanensis*
* *Harrisia portoricensis*
* *Harrisia simpsonii*
* *Harrisia taetra*
* *Harrisia taylori*
* *Harrisia tetracantha*
* *Harrisia tortuosa*

Lähteet
-------

* Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anderson 2001: 370.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133985
* APNI: 119316
* BioLib: 105595
* CoL: 4TWC
* EoL: 60435
* EPPO: 1HRRG
* FNA: 114709
* FoAO2: Harrisia
* FoC: 114709
* GBIF: 3084353
* GRIN: 5414
* iNaturalist: 157458
* IPNI: 298171-2
* ITIS: 19863
* NCBI: 153868
* Open Tree of Life: 295092
* PLANTS: HARRI2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:298171-2
* Tropicos: 40021434
* WFO: wfo-4000016970
* WoRMS: 415447

 |

 |
**Pau Ribas Tossas** (s. 2. maaliskuuta 1987 Barcelona) on espanjalainen koripalloilija, joka edustaa Liga ACB:ssa pelaavaa FC Barcelonaa ja Espanjan koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 196-senttinen ja 95-kiloinen Ribas on pelintekijä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Ribas aloitti uransa Joventut Badalonassa, jota hän edusti vuodet 2005-2009. Vuonna 2006 hän voitti seuran kanssa EuroChallengen ja vuonna 2008 ULEB Eurocupin. Vuodet 2009-2012 Ribas pelasi niin ikään Liga ACB:ssa, Saski Baskonian riveissä. Vuonna 2010 hän voitti liigamestaruuden. Vuonna 2012 Ribas siirtyi Valencia BC:hen. Hän edusti seuraa vuoteen 2015 asti pelaten 86 ottelua, joissa syntyi 862 pistettä. Vuonna 2014 hän oli toistamiseen mukana voittamassa ULEB Eurocupia.

Heinäkuussa 2015 Ribas siirtyi Liga ACB:n FC Barcelonaan.

### Maajoukkueura

Alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kanssa EM-hopeaa vuonna 2007 saavuttanut Ribas kuuluu nykyisin Espanjan koripallomaajoukkueeseen. Hän kuului Espanjan joukkueeseen vuoden 2015 EM-kilpailuissa ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019, joissa kummassakin maa voitti kultaa.

Muuta
-----

Ribas on kirjoittanut politiikka-artikkeleita nationalistiseen katalonialaislehteen *Ara*. Hän on katalonialainen.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkuetasolla

**Joventut Badalona**

* EuroChallenge: 2006
* ULEB Eurocup: 2008

**Saski Baskonia**

* Liga ACB: 2010

**Valencia BC**

* ULEB Eurocup: 2014

### Maajoukkuetasolla

**Espanja**

* MM-kilpailut: kultaa 2019
* EM-kilpailut: kultaa 2015
* Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa 2007

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pau Ribas**.
1. ↑
2. ↑

Espanjan joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2015
4 Gasol |
5 Fernández |
6 Rodríguez |
7 Hernangómez |
8 Ribas |
9 Reyes |
10 Claver |
11 San Emeterio |
12 Llul |
13 Aguilar |
14 Mirotić |
15 Vives |
Valmentaja Scariolo

Espanjan joukkue – Koripallon MM-kilpailut 2019
1 Colom ·
5 Fernández ·
8 Ribas ·
9 Rubio ·
10 Claver ·
13 Gasol ·
14 G. Hernangómez ·
18 Oriola ·
22 Rabaseda ·
23 Llull ·
33 Beirán ·
41 J. Hernangómez ·
Valmentaja Scariolo
**Pentti Tuominen** (2. maaliskuuta 1929 – 8. elokuuta 2020) oli suomalainen taikuri.

Pentti Tuominen tutustui taikatemppuihin luettuaan Ilmari Jäämaan taikakirjan. Hän toimi aluksi vain sivutoimisesti taikurina ja esiintyi muun muassa 1954 Linnanmäen Vihreällä Oksalla. Hänen vaimonsa Tupsu toimi avustajana ja he käyttivät esiintymisnimeä *Pentti & Partner*. Pentti Tuominen erikoistui kyyhkystemppujen tekemiseen. Vuonna 1964 Tuominen ryhtyi ammattimaiseksi taikuriksi ja seuraavana vuonna hän esiintyi Linnanmäen Peacock-teatterissa. Tampereella asunut Tuominen toimi sittemmin päätoimisesti kirjapainoyrittäjänä, mutta hän esiintyi vielä 1980-luvulla Penan taikakoulu-ohjelmasarjassa. Tuomisesta tuli Suomen Taikapiirin jäsen 1957 ja hän osallistui kansainvälisiin taikurikongresseihin sekä Taikapiirin ja Esiintyvät Taiteilijat ry:n tilaisuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sirkusteltta-blogi 3.9.2020 : 1929–2020 Pentti Tuominen - Taikuri
2. ↑  Sirkusteltta-blogi 17.3.2014 : Peacock-teatteri 1965
3. ↑  Sirkusteltta-blogi 11.11.2017 : Taikuri Pentti Tuominen
**Maakuntain Pankki Oy** oli vuosina 1929–1932 toiminut liikepankki.

Perustaminen
------------

Maakuntain Pankki muodostettiin yhdistämällä kolme liikepankkia: Länsi-Suomen Osake-Pankki, Tampereen Osake-Pankki ja näiden yhdessä omistama Maakuntain Keskus-Pankki Oy. Pankilla oli pääkeskuskonttori Helsingissä ja keskuskonttorit Turussa ja Tampereella. Pankki aloitti toimintansa vuoden 1929 alusta.

Vaikeudet ja fuusio
-------------------

Maakuntain Pankki oli perustamisensa jälkeen Suomen kolmanneksi suurin liikepankki. Se joutui 1930-luvun lamavuosina vaikeuksiin holtittoman luotonantonsa takia. Pankin tappiot nousivat yli 180 miljoonan markan, ja Suomen Pankki painosti sen yhdistymään 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin. 

Ongelmiin Maakuntain Pankin oli ajanut kritiikitön luotonanto. Sitä oli harjoitettu jo pankin edeltäjässä Länsi-Suomen Osake-Pankissa ja jatkettu Maakuntain Pankissa. Ongelmia oli ollut erityisesti Turun konttorissa, jonka asemaa oli pönkitetty lähes luvattomin keinoin. KOP:n piirissä korostettiin, että kuinka ongelmat olivat aiheutuneet luotonannosta eivätkä 1930-luvun pula-ajasta.

KOP:n ja Maakuntain Pankin fuusio toteutettiin niin, että KOP sai kaikki Maakuntain Pankin varat ja velat. Maakuntain Pankin kantaosakkeet vaihdettiin KOP:n osakkeisiin ja etuoikeutetut osakkeet lunastettiin. Pankit toimivat yhteiseen laskuun 1.2.1932 alkaen.

Fuusio aiheutti KOP:lle talousvaikeuksia 1930-luvun alussa. KOP:n pääjohtaja Juho Kusti Paasikivi kuvaili, kuinka KOP sai Maakuntain Pankista vain "sontakasan".

Johto
-----

Maakuntain Keskus-Pankin johtajana vuosina 1918–1928 ollut Gustaf Waldén jatkoi Maakuntain Pankin 2. johtajana 1928–1932.

Lähteet
-------

* Pörssitieto

### Viitteet

1. ↑  Blomstedt, Yrjö: *Kansallis-Osake-Pankin historia I: 1889–1939*, s. 327. Helsinki: Kansallis-Osake-Pankki, 1989. ISBN 952-90089-6-X.
2. 1 2 3  Blomstedt, s. 335–338
3. ↑  Kuka kukin oli, Wikisource
**Maakuntajärvet** ovat yksi Suomen maakuntien maakuntatunnuksista. Maakuntajärvi valittiin jokaiselle Suomen maakunnalle vuoden 2011 syksyllä. Aiemmin Suomessa on valittu maakuntalajeja, -kiviä ja -kasveja. Maakuntajärvet päätettiin äänestyksellä, jota ennen Järviwiki-palvelussa sai käydä ehdottamassa järviä. Loppuäänestykseen karsittiin kustakin maakunnasta raadin valitsemat kolme järveä. Järvet valittiin 12. lokakuuta 2011. Maakuntajärvikilpailun järjesti Suomen ympäristökeskus. Kampanjoimassa oli mukana luonnonsuojelujärjestöjä ja Yle TV2:n SuomiExpress-ohjelma.

Maakuntajärvet
--------------

Suomen maakuntajärvet
Satakunnalla ja Varsinais-Suomella on yhteinen maakuntajärvi, muilla kullakin oma.

1. Ahvenanmaa: Östra och Västra Kyrksundet
2. Etelä-Karjala: Saimaa
3. Etelä-Pohjanmaa: Lappajärvi
4. Etelä-Savo: Puula
5. Kainuu: Oulujärvi
6. Kanta-Häme: Vanajavesi
7. Keski-Pohjanmaa: Lestijärvi
8. Keski-Suomi: Keitele
9. Kymenlaakso: Vuohijärvi
10. Lappi: Inarijärvi
11. Pirkanmaa: Längelmävesi
12. Pohjanmaan maakunta: Luodonjärvi
13. Pohjois-Karjala: Pielinen
14. Pohjois-Pohjanmaa: Pyhäjärven Pyhäjärvi
15. Pohjois-Savo: Juojärvi
16. Päijät-Häme: Päijänne
17. Satakunta: Säkylän Pyhäjärvi
18. Uusimaa: Tuusulanjärvi
19. Varsinais-Suomi: Säkylän Pyhäjärvi

Lähteet
-------

1. ↑  Maakuntajärvikilpailua
2. ↑  Maakuntajärvet, luettelo
*Hotel Sacherin* näkemys sacherkakusta.
**Sacherkakku** (saks. *Sacher-Torte*) on perinteinen wieniläinen suklaakakku, jossa on kerros aprikoosihilloa sekä suklaakuorrutus. Ruhtinas Klemens Wenzel von Metternichin keittiömestari Franz Sacher kehitti kakun vuonna 1832.

Valmistus
---------

Vähintään 15 % kakusta tulee muodostua kiinteästä suklaasta. Valmistamisen voidaan käyttää myös pähkinää, mikäli sen lisäys käy ilmi tuotteen nimestä. Kakku peitetään aprikoosihillolla ja suklaakuorrutteella. Joihinkin kakkuihin käytetään voita tai vadelmahilloa, mutta niitä ei pidetä virallisesti sacherkakkuina. Kakkua ei tarvitse säilyttää kylmässä, sillä sen aprikoosihillokerros pitää kosteuden sisällään. Kakun rakenne on vahva ja se kestää hyvin kuljetusta.

Historia
--------

Franz Sacher
Sacherkakku on nimetty Franz Sacherin mukaan. Sacher toimi ravintoloitsijana Wienissä ja Bratislavassa 1800-luvun puolivälillä. Hänen poikansa Eduard Sacherin tarinan mukaan hän aloitti uransa työskentelemällä Klemens von Metternichin keittiössä harjoittelijana. Vuonna 1832 tuolloin 15-vuotiasta Franzia pyydettiin valmistamaan päivällinen von Metternichille ja muutamalle tämän ystävälle, ja hän valmisti tässä yhteydessä ensimmäisen sacherkakun. Franz Sacher itse kertoi toisenlaista tarinaa. Vuonna 1906 *Neues Wiener Tagblatt* -lehdelle antamassaan haastattelussa hän mainitsi tehneensä ensimmäisen kakun Bratislavassa 1840-luvulla, jossa hän tuolloin omisti ravintolan ja pitopalvelun. Tarinaa ei voida varmentaa muista lähteistä, eikä tiedetä, kumpi niistä on oikea.

Kakun tarinaan liittyy myös katkera oikeustaistelu. Vuonna 1934 Hotel Sacher päätti haastaa tunnetun wieniläisen konditorian Demelin oikeuteen kakun tavaramerkin rikkomisesta. Demel oli myynyt *Eduard Sacher-Torte* -nimistä kakkua, ja sekä Demel että Hotel Sacher väittivät myyvänsä "alkuperäistä" sacherkakkua. Hotel Sacher voitti oikeudenkäynnin vuonna 1938, mutta tapaus eteni sittemmin Itävallan korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudenkäyntiä leimasivat kuuluisten kokkien ja kulinaaristen asiantuntijoiden todistajanlausunnot. Oikeudenkäynnin avainasemassa oli kysymys siitä, oliko alkuperäisessä kakussa yksi (Demel) vai kaksi (Hotel Sacher) kerrosta. Tuomarien päätös oli lopulta, että alkuperäisessä kakussa oli yksi kerros, mutta että yksinomaan Hotel Sacherilla oli oikeus kutsua kakkuaan alkuperäiseksi. Nykyisin *Sacher-Torte*-nimellä sacherkakkua tuottaa yksinomaan Hotel Sacher ja muut sacherkakut kulkevat muilla nimillä. Hotel Sacher valmistaa noin 360 000 kakkua vuosittain.

Lähteet
-------

1. ↑  Brook, Stephen; suomennos Rekiaro, Ilkka: *Wien*, s. 206. Helsinki: WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-37060-5.
2. 1 2 3  Darra Goldstein: *The Oxford companion to sugar and sweets*, s. 588-589. Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-931339-6. (englanniksi)
3. ↑  Sweet Secret Hotel Sacher. Viitattu 3.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sacherkakku** Wikimedia Commonsissa

* Original Sacher-Torte (Arkistoitu – Internet Archive)
* Café Demel
**Helmipallokala** (*Canthigaster jactator*) on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Helmipallokala jää noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla suurehkoja sinertävänvalkeita täpliä. Silmä on vihreä ja kala kokonaisuudessaan hohtaa joskus vihreänsävyisenä. Kuono on samalla tavalla ulkoneva kuin muillakin *Canthigaster*-suvun lajeilla. Koiras on hiukan suurempi kuin naaras.

Alkuperä
--------

Helmipallokala on endeeminen kala Havaijin lähivesillä.. Se elää laguuneissa ja koralliriutoilla 1–89 metrin syvyydessä. Havaijin viidestä pallokalalajista helmipallokala on yleisin. Muualla indopasifisella merialueella elää varsin samannäköinen laji kennopallokala *Canthigaster janthinoptera*, Tyynenmeren itäosassa myös *Canthigaster punctatissima*. Näillä molemmilla on pienemmän valkoiset täplät kuin helmipallokalalla.

Käyttäytyminen
--------------

Helmipallokalat muodostavat reviireitä, joita ne puolustavat saman lajin ja sukupuolen edustajia vastaan. Koiraiden reviirit ovat isompia; yhden koiraan reviirillä on 1–4 naaraan reviirit. Jos koiras kuolee, naapurikoiras valtaa naaraat reviireineen itselleen. Reviirien halkaisija on 1–6 metriä.

Vesiolot ja ravinto
-------------------

Helmipallokala on varsin kaikkiruokainen: se syö sienieläimiä, leviä, matoja, äyriäisiä ja kaloja. Sen on havaittu näykkivän muiden kalojen eviä akvaariossa ja puraisevan niistä siistejä puolikuun muotoisia paloja.

Helmipallokala viettää koko ikänsä merivedessä eikä siirry murtoveteen edes kutemaan. Sopiva lämpötila on 24–26 °C .

Lähteet
-------

1. ↑  Shao, K. Matsuura, K. Leis, J.L. Hardy, G. Jing, L. & Liu, M.: *Canthigaster jactator* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  ITIS
3. 1 2 3 4 5  Hawaiian whitespotted toby Hawaii Fishes
4. ↑  Tobies Wet Web Media
5. ↑  *Canthigaster jactator*  (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
6. ↑  Hawai'i Coral Reef Network
7. ↑  Meerwasser-lexokon (saksaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1974563
* ADW: Canthigaster\_jactator
* CoL: QNFN
* FishBase: 7844
* GBIF: 2407656
* iNaturalist: 123147
* IRMNG: 10570215
* ITIS: 173326
* IUCN: 193663
* NCBI: 223139
* WoRMS: 275256

 |

 |
Andrei Vlasov
**Andrei Andrejevitš Vlasov** (ven. Андре́й Андре́евич Вла́сов, saks. *Wlassow*, 14. syyskuuta (1. syyskuuta vanhaa lukua) 1900 – 2. elokuuta 1946) oli toisen maailmansodan puna-armeijan kenraaliluutnantti, joka loikkasi saksalaisten puolelle.

Ura
---

Vlasov oli varakkaan maanviljelijän poika. Vlasov otettiin puna-armeijan palvelukseen vuonna 1919, ja hänestä tuli ammattiupseeri. Hän liittyi kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930.

Vlasov oli tärkeä komentaja Kiovan ja Moskovan puolustuksessa itärintamalla. Heinäkuussa 1942 hän loikkasi saksalaisten puolelle. On epäselvää loikkasiko Vlasov itse oma-aloitteisesti saksalaisten puolelle, vai jäikö hän sotavangiksi.

Vankeudessa Vlasov perusti saksalaisten alaisuudessa Venäjän väliaikaisen hallituksen ja kirjoitti propagandalentolehtisiä, jota pudotettiin puna-armeijan joukoille. Useat sadat tuhannet loikkarit palvelivat Saksan armeijassa nimellisesti Vlasovin alaisina, vaikka eivät koskaan hänen komennossaan. Nämä niin sanotut vapaaehtoisjoukot (*Hilfswilligen*) toimivat harvoin todellisissa taistelutehtävissä. He toimivat muun muassa huoltomiehinä, kuljettajina, varikkotyöläisinä ja lähetteinä.

Sodan loppuvaiheessa marraskuussa 1944 Adolf Hitler antoi Vlasovin perustaa Prahassa Venäjän kansojen vapautuskomitean ja Venäjän vapautusarmeijan, jonka yksi divisioona sijoitettiin Oderille. Venäjän vapautusarmeija kääntyi kuitenkin Prahan kansannousua tukahduttamaan lähetettyjä SS-joukkoja vastaan ja esti niitä tuhoamasta kaupunkia.

Vlasov pyrki pakenemaan joukkoineen länteen ja antautui länsiliittoutuneille toukokuussa 1945. Länsiliittoutuneilla ei kuitenkaan ollut kiinnostusta antaa turvapaikkaa natsien kanssa yhteistyötä tehneille. Vlasov ja muut yksikköön kuuluneet sotilaat palautettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulissa.

Vlasov hirtettiin 2. elokuuta 1946 yhdentoista muun vapautusarmeijan johtajan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  It's Too Early To Forgive Vlasov - The St. Petersburg Times - The leading English-language newspaper in St. Petersburg (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Lt. Gen. Władysław Anders & Antonio Muňoz: Russian Volunteers in the German Wehrmacht in WorldWar II Luettu 17.12.2007
3. ↑  Histomil.com • View topic - 1946: Andrei Vlasov, turncoat Soviet general (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Andrei Vlasov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Caminito del Rey
**Caminito del Rey** on Espanjassa, Andalusian itsehallintoalueella olevassa Malagan maakunnassa sijaitseva vaellusreitti. Se tunnettiin aiemmin maailman vaarallisimpana vaellusreittinä. Reitti kulkee vuoren seinään tehtyjä polkuja pitkin, korkeimmillaan sata metriä rotkon pohjalla virtaavan Guadalhorce-joen yläpuolella. Caminito del Rey suljettiin reitin rapistumisen ja siellä tapahtuneiden onnettomuuksien vuoksi. Reitti avattiin kunnostettuna keväällä 2015 kymmenen vuoden tauon jälkeen. Reitin kokonaispituus on noin seitsemän kilometriä, ja sille pääsy on rajoitettu 600 henkilöön vuorokaudessa. Lisäsi reitille pääsylle on säävaraus.

Historia
--------

Caminito del Reyn rakensivat 1900-luvun alussa patotyömaan työtekijät El Chorron kylän ja rakennettavan El Chorron padon välille. Tätä polkua käyttivät myös naiset ja lapset ylittämään Gaitanesin rotkon, vaikka polulla ei ollut paikoin edes kaiteita. Polku kulkee kolmen kunnan Áloran, Antequeran ja Ardalesin alueilla. Kunnat päättivät maakunnan avustuksella jälleenrakentaa polun matkailunähtävyydeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Vaellusreitin viralliset sivut

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Caminito del Rey**.

Lähteet
-------

1. ↑  Tatu Luoto: Kypärä päähän ja menoksi.  *Aamulehti*, 17.1.2016, s. B36-B37.
2. ↑  Caminito del Rey
**Camillo Jean Nicolas Felgen** (17. marraskuuta 1920 – 16. heinäkuuta 2005) oli luxemburgilainen laulaja ja sanoittaja.

Felgen aloitti uransa opettajana ja toimi toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikaan tulkkina saksalaisille miehittäjille sekä toimittajana ranskankielisessä sanomalehdessä.

Felgen opiskeli teatteria ja oopperaa Brysselissä ja Liègessä. Felgen aloitti vuonna 1946 Radio Luxembourgissa kuorolaulajana ja toimittajana. Felgen julkaisi ensimmäisen hittinsä *Bonjour les amies* vuonna 1951. Kappaleesta tuli myös maan yleisradioyhtiön tunnuskappale. Toinen hitti oli *Sag warum* (1959).

Felgen edusti Luxemburgia vuoden 1960 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *So laang we's du do bast* ja sijoittui 13 kilpailijan joukosta viimeiseksi. Felgen edusti Luxemburgia uudelleen vuonna 1962 kappaleella *Petit bonhomme* ja sijoittui kolmanneksi.

Felgen kirjoitti pseudonyymillä Jean Nicolas saksankieliset sanat moniin kansainvälisiin hitteihin, esimerkiksi The Beatles -yhtyeen kappaleisiin *I Want to Hold Your Hand* (*Komm, gib mir deine Hand*) ja *She Loves You* (*Sie liebt dich*).

Felgen toimi vuosina 1965-1973 juontajana Saksan *Jeux sans frontières* (*Spiel Ohne Grenzen*) -ohjelmassa.

Lähteet
-------

* Luxemburg 1960: Camillo Felgen – So laang we's du do bast

### Viitteet

1. ↑  Camillo Felgen *eurovision.tv*. Viitattu 19.3.2022.
2. ↑  Camillo Felgen *eurovision.tv*. Viitattu 19.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Cammell Lairdin telakat Birkenheadissa. Vanha kartta telakka-alueesta.
**Cammell Laird** on brittiläinen laivanrakennusyritys. Se oli yksi tunnetuimpia brittiläisiä laivanrakennusyrityksiä 1800- ja 1900-luvuilla. Yhtiö syntyi birkenheadläisen Laird, Son & Companyn ja sheffieldiläisen Johnson Cammell & Companyn yhdistyessä 1900-luvun vaihteessa.

Historia
--------

Yhtiön perusti 1824 William Laird perustaessaan Birkenhead Iron Works -nimisen yrityksen. Yhtiöön liittyi 1828 perustajan poika John Laird, ja samana vuonna se rakensi ensimmäisen aluksensa.

Herrojen Cammell ja Laird yritykset liitettiin 1903 yhteen päätoimialana laivanrakennus. Johnson Cammell & Company oli Charles Cammelin sekä Henry ja Thomas Johnsonin perustama metallialanyritys, jonka päätoimialana oli erilaiset metallituotteet esimerkiksi teräspyörät ja rautatiekiskot. Yhtiön pääpaikkana oli Sheffield.

Cammell Lairdin telakalta valmistui vuosina 1829–1947 yli 1100 erilaista alusta. Lukuisten tunnettujen alusten joukossa oli muun muassa vuonna 1858 valmistunut *Ma Roberts*, joka oli maailman ensimmäinen teräsalus ja joka tehtiin David Livingstonen Sambesin retkeä varten, Cunard Linen vuonna 1938 valmistunut *Mauretania* sekä vuonna 1920 valmistunut *Fullagar*, joka oli ensimmäinen ainoastaan hitsaamalla kasattu alus.

Yhtiö kansallistettiin 1977 yhdessä muiden brittiläisten laivanrakentajien kanssa muodostettaessa British Shipbuilders -yhtiö. Yhtiö palasi yksityiseen omistukseen 1986 toisen kansallistamalla luodun yrityksen, VSEL:n, osana. VSEL ja Cammell Laird ovat ainoat brittiläiset telakat, joilla on valmius rakentaa ydinsukellusveneitä.

Telakan epäonnistuessa täyttämään tehtyä sopimusta, yhtiö joutui 2001 myymään Birkenheadin, Gosportin, Teessiden ja Tynesiden telakat A&P Shiprepair Groupille. Yhtiön tuotemerkki on edelleen käytössä Gibraltarin telakalla.

Peel Holdings osti tammikuussa 2007 Cammell Lairdin.

Lähteet
-------

* Oceanlinermuseum - Cammell Laird (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Béatrice de Rothschild
**Béatrice de Rothschild** (14. syyskuuta 1864 Pariisi – 7. huhtikuuta 1934 Davos) oli ranskalainen paronitar ja taiteen keräilijä. 

Hän oli ranskalaisen paronin Alphonse de Rothschildin ja hänen vaimonsa Leonoran tytär. Alphonse de Rothschild oli pankkiiri ja tunnettu taiteen keräilijä.

19 vuoden iässä Béatrice avioitui venäläistä alkuperää olleen pariisilasen pankkiirin Maurice Ephrussin kanssa, joka oli 15 vuotta häntä vanhempi ja hänen vanhempansa ystäviä. Avioliitto ei onnistunut. Maurice sairastui eikä voinut saada jälkeläisiä ja lisäksi hän oli uhkapeluri. Vuonna 1904 hänen pelivelkansa olivat yli 12 miljoonaa kultafrangia, mikä vastaa nykypäivänä 30 miljoonaa euroa. Rothschildin perhe päätti haastaa Mauricen oikeuteen saadakseen Béatrice Ephrussi de Rothschildille avioeron. Vuonna 1904 avioero toteutui. Tämän jälkeen hän suuntasi tarmonsa taiteiden ja arvohuonekalujen keräämiseen.

Villa Ephrussi de Rothschild
Béatricen isä kuoli vuonna 1905 ja hän peri valtavan omaisuuden. Samana vuonna hän päätti rakentaa unelmansa kodin Saint-Jean-Cap-Ferrat’tiin. Hän sai hankittua tontin huvilalleen ja seitsemän vuotta kestäneet puutarhatyöt aloitettiin vielä vuonna 1905. Huvilan rakentaminen aloitettiin vuonna 1907. Vuonna 1912 Villa Ephrussi de Rothschild valmistui ja hän muutti sinne asumaan. Hän täytti huvilansa hankkimillaan taide-esineillä ja huonekaluilla.

Vuonna 1933 Béatrice testamenttasi huvilansa 7 hehtaarin maisemapuutarhoineen sekä 5000 taideteosta Académie des Beaux-Artsille. Béatrice sairastui tuberkuloosiin ja hän vetäytyi Davosiin Sveitsiin, missä hän kuoli vuonna 1934. Nykyään hänen rakennuttama huvila Villa Ephrussi de Rothschild toimii museona, jossa hänen keräämänsä taide-esineet ovat näytteillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Villa Ephrussi de Rothschild

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Béatrice de Rothschild** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Grönlundin rakentamien Jukkasjärven kirkon urkujen fasadi.
**Grönlunds Orgelbyggeri Ab** on Ruotsin Luulajassa, Gammelstadissa sijaitseva urkurakentamo, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1903. Yrityksessä työskentelee jo neljännen polven Grönlund, työntekijöitä on yhteensä kymmenkunta. Suurin osa uruista on tietysti rakennettu ruotsalaisiin kirkkoihin, mutta muun muassa Lahden Sibeliustalossa on Grönlundin rakentamat vuonna 2007 valmistuneet 52-äänikertaiset ranskalais-romanttiset konserttisaliurut. Yhtiö rakensi myös Turun Mikaelinkirkon 52-äänikertaiset urut, jotka ovat valmistuneet vuonna 2002. Grönlund entisöi 1992 Tammisaaren kirkon vanhat, vuodelta 1843 olevat Kangasalan urkutehtaan perustajan Anders Thulén rakentamat urut.

Lähteet
-------

1. ↑  Grönlund Grönlunds Orgelbyggeri Ab. Viitattu 21.11.2012.
2. ↑  Urut Lahden Sibeliustalo Oy.  Arkistoitu 24.5.2010. Viitattu 21.11.2012.
3. ↑  Turun Mikaelinkirkon urut Marko Hakanpää (Turun Mikaelinseurakunnan kanttori). Viitattu 21.11.2012.
4. ↑  Turun Mikaelinkirkko, Mikaelinkirkon urut Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 21.11.2012.
5. ↑  Tammisaaren kirkko Tammisaaren seurakunta.  Arkistoitu 28.12.2011. Viitattu 21.11.2012.
**Grönlannin yliopisto** (grönlanniksi *Ilisimatusarfik*, tansk. *Grønlands Universitet*) on Nuukissa sijaitseva, Grönlannin ainoa yliopisto. Se on Arktisen yliopiston jäsen.

Historia
--------

Vuonna 1974 Grönlannin aluevaltuusto ehdotti yliopiston kaltaisen oppilaitoksen perustamista Grönlantiin. Vuonna 1981 Grönlannin parlamentti päätti tällaisen oppilaitoksen perustamisesta. Sen johtajaksi nimitettiin vuonna 1983 professori Robert Petersen. Vuoteen 1987 asti oppilaitoksen nimi oli tanskaksi *Inuit Instituttet*, ’Inuitti-instituutti’; grönlanninkielinen nimi *Ilisimatusarfik* on ollut käytössä alusta lähtien. Instituutti otti ensimmäiset opiskelijansa vuonna 1984. Vuonna 1987 sille luotiin yliopistolle ominainen hallintorakenne, ja sen tanskankieliseksi nimeksi muutettiin *Grønlands Universitet*, ’Grönlannin yliopisto’; virallinen yliopiston asema sille kuitenkin myönnettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 2008 yliopisto siirtyi nykyisiin tiloihinsa Ilimmarfik-kampukselle.

Instituutit
-----------

Yliopiston rakennus.
Yliopisto koostuu neljästä instituutista:

* kulttuurin, kielten ja historian instituutti
* opetuksen instituutti
* yhteiskunnan, talouden ja journalistiikan instituutti
* terveyden ja luonnon instituutti

Opiskelijat
-----------

Vuonna 2021 opiskelijoita oli 242, jotka jakautuivat seuraavasti:

| Ala | Opiskelijoita |
| --- | --- |
| Opetus | 64 |
| Oikeustiede | 26 |
| Kulttuuri- ja sosiaalihistoria | 26 |
| Yhteiskuntatieteet | 25 |
| Kauppatieteet | 21 |
| Kääntäminen ja tulkkaaminen | 20 |
| Sosiaalityö | 18 |
| Sairaanhoito | 17 |
| Kielet, kirjallisuus ja media | 14 |
| Teologia | 6 |
| Journalismi | 5 |
| Yhteensä | 242 |

Lähteet
-------

1. ↑  Historie Ilisimatusarfik.  Arkistoitu 26.4.2022. Viitattu 26.4.2022. (tanskaksi)
2. ↑  Organisation Ilisimatusarfik.  Arkistoitu 26.4.2022. Viitattu 26.4.2022. (tanskaksi)
3. ↑  Optagede studerende Ilisimatusarfik.  Arkistoitu 11.4.2019. Viitattu 26.4.2022. (tanskaksi)
**Grönviks bäcken** on järvi Kökarissa Ahvenanmaan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 55 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Grönviks bäcken sijaitsee Kökarin pääsaaren länsirannikolla, vain muutaman kymmenen metrin levyinen kannas erottaa sitä Grönvikistä, joka on pieni merenlahti. Järven pituus kaakosta luoteeseen on 240 metriä. Järveä ympäröi kallioinen metsämaa, länsirannalla on pientaloja. Saaria ei ole. Grönviks bäckenin pohjoispuolella sijaitsee kaksi nimetöntä lampea, myös eteläpuolella sijaitsee vähäinen lampi.

Grönviks bäcken on pienin Kökarin kolmesta järvestä. Kaksi muuta ovat nimetön järvi (92.310.1.015) Ubbenholman saarella ja Oppsjön runsas kilometri Grönviks bäckenistä itään.

Grönviks bäcken (92.412.1.005) kuuluu Ahvenanmaan kaakkoiseen saaristoalueeseen (92.412), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Eteläisen saaristomeren päävesistössä (92). Kaakkoisella saaristoalueella on kuusi järveksi luokiteltua vakavettä: Oppsjön, Fladan, Insjön, Självik, Grönviks bäcken ja Finholms strömmen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 15.6.2021.
2. 1 2  Grönviks bäcken, vakavesi, Kökar
3. ↑  Grönviks bäcken. Järviwiki. Viitattu 15.6.2021.
4. ↑  Kökar. Järviwiki. Viitattu 15.6.2021.
5. ↑  Ahvenanmaan kaakkoinen saaristoalue (92.412). Järviwiki. Viitattu 15.6.2021.
**Bandit** ovat mandelaista bandin kieltä puhuva kansa Lofan piirikunnassa Liberiassa ja rajaseudulla Guineassa. Heitä on arvioitu olevan yli 60 000 tai 35 000 henkeä Liberiassa ja 25 000 Guineassa.

Bandiasutuksen keskus on Kolahunin kaupunki. Alueen itäosassa he ovat lähellä lomia ja lännessä mendejä. Lomaa käytetään miesten salaseurojen kielenä ja monet naiset osaavat mendeä.

Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, maniokki, jamssi, taaro, bataatti, kahvipuu ja banaani. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, keräilyä ja karjanhoitoa. Käsityöammatteja ovat punonta, puunleikkuu, metallin käsittely, kudonta ja savenvalanta. Aikaisemmin suuri merkitys oli norsunluun metsästyksellä, mehiläistenhoidolla ja taidekäsitöillä.

Pyöreistä, palmunlehvillä katetuista asumuksista koostuvien suurten kylien keskellä on kokoustalo. Nykyaikainen vaatetus on lainattu mandinkoilta, mendeiltä ja Liberian afroamerikkalaisilta. Ruokavalio koostuu etupäässä maustetuista puuroista ja kasviskeitoista.

Suurperheet muodostavat patrilineaarisia sukuyhteisöjä. Avioliitto on patrilokaalinen ja polygynia on yleistä. Suurin osa bandeista harjoittaa perinteistä uskontoa. Noin kymmenesosa on sunnimuslimeja ja noin kymmenesosa kristittyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olson, James S.: *The Peoples of Africa: an Ethnohistorical Dictionary*, s. 67. Westport: Greenwood Press, 1996. ISBN 0-313-27918-7.
2. 1 2 3 4 5 6  *Narody i religii mira: Entsiklopedija*, s. 78–79. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1999. ISBN 5-85270-155-6.
**Carlos Polestico Garcia** (4. marraskuuta 1896 Talibon – 14. kesäkuuta 1971 Quezon City) oli filippiiniläinen poliitikko, joka toimi Filippiinien presidenttinä vuosina 1957–1961.

Garcia valmistui lakimieheksi vuonna 1923 ja työskenteli jonkin aikaa opettajana. Hän oli Filippiinien edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1925–1931, Boholin provinssin kuvernöörinä 1933–1941 ja senaattorina 1941–1953. Toisen maailmansodan japanilaismiehityksen aikana hän oli aktiivinen vastarintaliikkeessä. Hän edusti nationalistipuoluetta. Garcia osallistui Filippiinien edustajana vuoden 1945 San Franciscon konferenssiin, jossa perustettiin Yhdistyneet kansakunnat. Hän oli vuosina 1953–1957 varapresidenttinä ja ulkoministerinä presidentti Ramon Magsaysayn hallituksessa. Tässä ominaisuudessa Garcia oli puheenjohtajana vuoden 1954 Manilan konferenssissa, jossa perustettiin Kaakkois-Aasian sopimusjärjestö SEATO. Hän osallistui samana vuonna myös Geneven konferenssiin.

Garcia tuli presidentiksi Magsaysayn kuoltua lento-onnettomuudessa maaliskuussa 1957. Myöhemmin samana vuonna pidetyissä presidentinvaaleissa hänet valittiin neljän vuoden virkakaudelle. Hän pyrki säilyttämään Filippiinien tiiviit suhteet Yhdysvaltoihin, jatkamaan vankasti kommunismin vastaista taistelua ja lähentämään yhteyksiä ei-kommunistisiin Aasian maihin. Garcian hallinto ajoi myös tiukkaa talouskuria ja esitteli niin sanotun "filippiiniläiset ensin -politiikan", jonka tarkoituksena oli lopettaa yhdysvaltalaisten suosiminen talouselämässä. Tämä käänsi Yhdysvallat häntä vastaan. Garcian kansansuosiota alensi myös poliittisen korruption jatkuminen hänen valtakaudellaan. Hän pyrki uudelle kaudelle marraskuun 1961 presidentinvaaleissa, mutta hävisi omalle varapresidentilleen Diosdado Macapagalille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Carlos P. Garcia (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 1.3.2020.
2. 1 2 3 4 5 6  Carlos P. Garcia (englanniksi) *Encyclopedia of World Biography*, Encyclopedia.com. Viitattu 1.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carlos P. Garcia** Wikimedia Commonsissa

  

Filippiinien lippuFilippiinien presidentit
Aguinaldo (1899–1901) | Quezon (1935–1944) | Laurel (1943–1945) | Osmeña (1944–1946) | Roxas (1946–1948) | Quirino (1948–1953) | Magsaysay (1953–1957) | Garcia (1957–1961) | Macapagal (1961–1965) | Marcos (1965–1986) | Aquino (1986–1992) | Ramos (1992–1998) | Estrada (1998–2001) | Arroyo (2001–2010) | Aquino III (2010–2016) | Duterte (2016–2022) | Marcos (2022–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Níkos Kazantzákis -museo** (kreik. Μουσείο Νίκου Καζαντζάκη, *Mouseío Níkou Kazantzáki*) on museo Myrtián kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee kirjailija, runoilija ja filosofi Níkos Kazantzákisin elämää.

Museo koostuu joukosta rakennuksia, jotka sijaitsevat Myrtián keskusaukion laidalla. Museo on Myrtiássa (aiemmin Varvároi) siksi, että Kazantzákisin isä oli kotoisin kylästä, vaikka kirjailija itse syntyikin Iraklionissa. Museon perusti Giórgos Anemogiánnis, ja siinä avusti Kazantzákisin toinen vaimo Eléni.

Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa Kazantzákisin käsikirjoituksia, kirjeenvaihtoa ajan merkkihenkilöiden kanssa, valokuva-aineistoa, lehtileikkeitä, Kazantzákista esittäviä veistoksia, hänen tuomiaan matkamuistoja, kirjailijan teosten ensipainokset kreikaksi ja muilla kielillä sekä muita käännöksiä noin 50 eri kielellä, sekä hänen teoksistaan tehtyihin näytelmiin liittyvää aineistoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nikos Kazantzakis Museum *Cretan Beaches*. Viitattu 6.9.2021.
2. 1 2  Museum of Nikos Kazantzakis *Visit Crete*. Viitattu 6.9.2021.
3. ↑  Μυρτιά *This is Crete*. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Μουσείο Καζαντζάκη – Kazantzakis Museum. Museon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
**Keravan työväentalo** oli Keravan kaupungissa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Keravan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1904 aluksi Tuusulan työväenyhdistyksen alaosastoksi. Vuonna 1906 yhdistyksen käyttöön vuokrattiin huone. Samalla kuitenkin asetettiin rakennustoimikunta valmistelemaan työväentalon rakentamista. Tiilitehtaalta saatiin tontti lokakuussa vuonna 1906. Talolle ryhdyttiin heti kaivamaan perustuksia, muun muassa rautatieläiset tekivät töitä työvuorojensa lomassa. Talo valmistui vuonna 1907. Vuonna 1916 yhdistys sai ostaa hieman lisää maata. Kansalaissodan aikana talo oli ensin punaisten ja sitten valkoisten hallussa. Työväenyhdistys sai talon takaisin vuoden 1919 keväällä. Talo oli pakkohuutokaupassa, josta työväenyhdistys sai sen lunastettua itselleen. Johtokunnan jäsenet saivat tarvittavat varat lainaksi yksityishenkilöiltä. Työväenyhdistys osti neljä liiketonttia Keravan keskustasta. Niille rakennettiin liiketalo Aleksintori vuosina 1970–1971. Vanha työväentalo myytiin vuonna 1967 Osuusliike Elannolle, joka purki rakennukset vuonna 1983.

Rakennus
--------

Vuonna 1907 valmistuneessa talossa oli tilava juhlasali, avara eteinen, parveke ja ravintola. Taloa laajennettiin vuosina 1911–1912. Taloa laajennettiin taas vuonna 1920, jolloin näyttämöä suurennettiin sekä rakennettiin leipomo ja pesula. Vuonna 1927 purettiin vuosina 1911–1912 tehty laajennusosa. Sen tilalle tehtiin kaksikerroksinen tiilirakennus. Rakentamista varten otettujen lainojen maksamisessa ei ollut ongelmaa, koska ravintolatoiminta tuotti edelleen hyvin.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväenyhdistys alkoi harjoittaa ravintola- ja kahvilatoimintaa työväentalolla jo vuonna 1908. Toiminta sai suuren suosion. Työväenyhdistyksestä tuli näin myös merkittävä työnantaja. Vuonna 1917 yhdistys työllisti yhdeksän henkilöä. Talolla oli myös monipuolista valistus- ja kulttuuritoimintaa. Talossa oli kirjasto. Keravan työväenyhdistyksen torvisoittokunta Tarmo ja näytelmäseura olivat aloittaneet toimintansa vuonna 1907. Monet ammattiteatterit vierailivat työväentalolla, joka sijaitsi hyvien rautatieyhteyksien varrella. Vuonna 1917 järjestettiin kahdet suuret arpajaiset, joilla kerättiin varoja työväentalon laajennusta varten. Sotavuosinakin 1940-luvulla talolla oli toimintaa. Elokuvateatterin tulo työväentalolle syrjäytti työväennäyttämön toiminnan sotien jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
2. ↑  Työn Sävel *digi.kansalliskirjasto.fi*.  1.1.1927, no 2. Viitattu 2.1.2023.
3. ↑  Uusmaan Kunnallislehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  27.11.1931,no 47. Viitattu 2.1.2023.
**Keravan KooPee** eli **Keravan Palloseura** on entinen keravalainen pesäpalloseura. Se perustettiin 3. lokakuuta vuonna 1927. Puheenjohtajana toimi tuolloin Väitö Vuorisalo. Perustamisen jälkeen seuralla oli mies- ja naisjoukkueet. Miesten joukkue pelasi pääsarjassa eli silloisessa Suursarjassa vuodet 1935 ja 1937–1939. Näiltä vuosilta joukkue saavutti SM-hopeaa vuonna 1937. Myöhemmin joukkue pelasi vielä mestaruussarjassa vuonna 1953, mutta jäi sijalle 12. Muuten miesten joukkue pelasi Suomi-sarjaa vuodet 1930–1933, 1945–1947, 1950–1952, 1954–1955 ja 1958. Kaudet 1934 ja 1936 KooPee pelasi valtakunnansarjassa, jonka se voitti vuonna 1934. 28. tammikuuta vuonna 1960 KooPee yhdistyi Keravan Pallotoverien kanssa Keravan Pallokerhoksi.

Palkinnot ja huomionosoitukset
------------------------------

### Miesten Itä-Länsi-valinnat

* Toivo Sariola (1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1947)
* Olli Veijola (1936, 1937, 1938)
* Tauno Luomi (1937)
* Niilo Tarvajärvi (1938, 1939)

### Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

* Tauno Luomi (1945)

Saavutukset
-----------

* SM-hopeaa vuonna 1937
* Valtakunnansarjan voitto 1934

Lähteet
-------

1. ↑  Keravan Pesis-Juniorit. Web Archive 2005 (kepe.sporttisaitti.com). PDF, sivu 21. Viitattu 18.1.2018.
2. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 10.1.2018.
3. ↑  Liitto-Lehdistö-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 14.1.2018.