*Tämä artikkeli käsittelee Isoon Huopalahteen laskevaa puroa. Sitä ei pidä sekoittaa Pikku Huopalahteen laskevaan Haaganpuroon (entinen Mätäpuro).*

Talvinen Mätäjoki Kannelmäessä.
Pieni vesiputous Mätäjoessa Pitäjänmäellä.
**Mätäjoki**, Vantaan puolella **Mätäoja** (ruots. *Rutiån*) on kaupunkipuro, joka sijaitsee Helsingin ja Vantaan kaupunkien alueella ja laskee Isoon Huopalahteen. Sen valuma-alue on 24,4 km², ja sen alueella asuu noin 72 000 ihmistä. Geologiselta historialtaan se on Vantaanjoen entinen uoma.

Mätäjoki on entinen Vantaanjoen lasku-uoma ja se saa alkunsa Kaivokselan alueella soistuneesta jokiuomasta. Suuren valuma-alueen vuoksi Mätäjoki reagoi herkästi sateisiin, ja rankkasateet saavat sen helposti tulvimaan yli äyräidensä. Mätäjoen suurimpia sivuojia ovat Pajamäenoja, Lassilanoja, Konalanoja, Malminkartanonoja ja Hakuninmaanoja.

Historia
--------

### Vantaanjoen uomanvaihto

Vantaanjoki virtasi ennen mereen nykyistä Mätäjoen uomaa pitkin. Maankohoaminen ja kallionselänteen paljastuminen hiekkamaan alta ajanlaskun alun vaiheilla sai aikaan sen, että joki alkoi kiertää selänteen sen itäpuolelta. Lopulta parinsadan vuoden kuluessa virtaus itään lisääntyi ja Vantaanjoki yhtyi Keravanjokeen Helsingin pitäjän kirkonkylän kohdalla.

### Piijoen ratasilta

Haaga–Vantaa-aluerakentamishankkeiden yhteydessä Mätäjoen laakson yli rakennettiin Piijoen ratasilta silloiselle Martinlaakson radalle. Mätäjoen nimi ei sopinut moderniin kaupunkiympäristöön, minkä vuoksi päätettiin käyttää joesta nimeä *Piijoki*. Vakiintuneen nimen vaihtaminen ei kuitenkaan onnistunut,*lähde?* ja Mätäjoki jäi edelleen joen nimeksi. Piijoen ratasillan kokonaispituus on 552,8 metriä. Siltaan päädyttiin, koska kulkua Mätäjoen laaksoalueen läpi ei haluttu rajoittaa penkereellä.

Myös Helsinki–Turku-rata ylittää Mätäjoen Pitäjänmäellä.

Mätäjoen ympäristö
------------------

Mätäjokea on kunnostettu Kannelmäen kohdalla, ja sen varrella on pidetty muun muassa ympäristötaidenäyttelyitä ja *Mätäjoki-festareita*. Muilta osin Mätäjoki on pensaikkoinen, minkä ansiosta sen varrella elää muun muassa paljon satakieliä. Myös vesilintuja, muun muassa tukkasotkia, telkkiä ja haapanoita, on runsaasti. Mätäjoessa asuu myös paljon vesimyyriä. Mätäjoen puustoa luonnehtivat suoraan vedestä nousevat tervalepät ja pajut. Rannoilla kasvaa tuomea ja kuusta. Kosteilla tulvatasangoilla kasvaa joissain paikoissa myös luonnonvaraisia saarnia.

Mätäjoki ja sen varsi muodostavat kaupungin keskelle ekokäytävän eläimille ja kasveille. Paikalliset asukkaat arvostavat varsinkin purovarren linnustoa.

Mätäjoen nimi ja nimen kehitys
------------------------------

Mätäjoen nimi esiintyy 1690 Skallbuus åå, Såungs beck, 1699 Swartbeck minne, 1737 Lerbäcken, Swart bäkz Råå (rajamerkki), 1837 Ruttin ån, 1933 Mätäjoki, Rutiån, 1950 Kaarelan joki, Kaarelanjoki eli Mätäjoki, Rutinån, 1961 Mätäjoki, 1970 Mätäoja, 1970-luvulla Myyrinoja, 1963 sanottu ruti oon, rutioon, Kaarelassa myös oon, Malminkartanossa vassbekk, Pitäjänmäellä kutsuttu myös Rutijoeksi, 1965 Ruutinjoki, Rutiån, 1965 alkaen Mätäoja, Rutiån. Helsingin puolella Mätäjoki, Rutiån. - Uudellamaalla on muitakin Mätä-nimiä, jotka liittyvät kuivuneisiin, kuroutuneisiin tai soistuneisiin vesialueisiin. Jokea pienemmät vesiuomat ovat mm. Uudenmaan ja Hämeen paikannimistössä ojia, Itä-Suomessa puroja. (Timo Kallaluoto 2012)*lähde tarkemmin?*

Ruotsinkielinen nimi "Ruttin ån" esiintyy siis kartassa 1837 ja suomenkielinen nimi "Mätäjoki" otettiin käyttöön 1900-luvun alussa. Joissakin vanhoissa kartoissa esiintyy myös nimiä "Mätäsjoki" ja "Mätäoja". 

### Haaganpuro

Mätäjokea ei pidä sekoittaa Pikku Huopalahteen laskevaan Haaganpuroon, jonka nimi vuoteen 2011 saakka oli Mätäpuro.

Lähteet
-------

* Aitta, Seppo (vast.toim.): *Siltojemme historia*, s. 498–499. Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL, 2009. ISBN 951-758-446-6.

### Viitteet

1. ↑  Ruth, Olli: Mätäjoki - nimeään parempi ([vanhentunut linkki]) Helsingin yliopisto. Viitattu 25.3.2011.
2. ↑  Mätäjoen kotikaupunkipolku  13.1.2017. Helka ry. Viitattu 23.5.202020.
3. ↑  Aitta, 2004, s. 372–373
4. ↑  Aitta, 2004, s. 498–499
5. 1 2  Ruth, Olli: *Mätäjoki – nimeään parempi*, s. 96. Helsingin kaupungin ympäristökeskus, 1998. ISBN 951-718-178-7; myös Timo Kallaluoto 2012 *lähde tarkemmin?*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mätäjoki** Wikimedia Commonsissa

* Mätäjoki-festarit 1.6.2003 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ekelund, Rita: Kivikaudesta kartanokulttuuriin.  *Helsinki Info*, 2007. vsk, nro 3, s. 10–11.  Helsingin kaupunki. ISSN 0782-0453. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 24.7.2012. [vanhentunut linkki]