recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nico Müller vuonna 2023.
**Nico Sebastian Müller** (s. 25. helmikuuta 1992 Thun*lähde?*) on sveitsiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa Formula E -sarjassa ABT Cupra -tallissa ja FIA World Endurance Championship -sarjassa Peugeot Sportilla.

Ura
---

Nico Müller, Deutsche Tourenwagen Masters 2014 - Hockenheimring
Müller aloitti urheilu-uransa karting-sarjoissa vuonna 2004. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Sveitsin Bridgestone Cupin ICA Junior -luokassa. Vuonna 2006 hän sijoittui kolmanneksi samaisessa luokassa ollen paras tulokas Sveitsin juniorimestaruussarjassa. Vuonna 2007 Müller voitti Sveitsin Bridgestone Cupin KF3-luokassa yhden pisteen turvin sijoittuen viidenneksi Sveitsin KF3-mestaruussarjassa.*lähde?*

Vuonna 2008 Müller siirtyi isompiin sarjoihin kilpaillen Formula Renault 2.0 -sarjassa Jenzer Motorsport -tallissa. Hän sijoittui myös kolmanneksi Formula Renault -talvisarjassa kahdella palkintosijallaan. Ensimmäisenä vuonnaan pääsarjassa hän sijoittui viidenneksi yhdellä voitollaan ja seuraavana vuonna voitti sarjan mestaruuden ylivoimaisesti ollen palkintokorokkeella kauden kaikissa 12 kilpailussa voittaen niistä yhdeksän. Samana vuonna Müller testasi Formula Renault 3.5 -luokan autoa ja ajoi testisessioita International Formula Master -sarjan autolla. Vuonna 2010 Müller siirtyi GP3-sarjaan kilpaillen niin ikään Jenzer-tallissa. Hän voitti kaudella kaksi kilpailua sijoittuen pisteissä kolmanneksi. Müller jatkoi GP3-sarjassa kaudella 2011. Hän voitti yhden kilpailun ja otti 2 kolmossijaa. Hän sijoittui sarjan neljänneksi. 

Vuonna 2012 Müller siirtyi World Series by Renault-sarjaan. Hän ajoi kauden aikana kerran palkintokorokkeelle ja sijoittui lopulta sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2013 Müller jatkoi samassa sarjassa.*lähde?* Hän ajoi voittoon Monacon kilpailussa. Hän voitti myös sateisen Hungaroringin viikonlopun ensimmäisen kilpailun ja sijoittui kauden loppupisteissä sarjan viidenneksi. Vuonna 2014 Müller siirtyi DTM-sarjaan. Parhaimillaan hän sijoittui sarjassa toiseksi vuosina 2019 ja 2020.

Vuonna 2015 Müller oli mukana voittamassa Nürburgringin 24 tunnin ajoa.

GP3-tulokset
------------

| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Jenzer Motorsport | ESPFEA13 | ESPSPR9 | TURFEA6 | TURSPR4 | EURFEA7 | EURSPR1 | GBRFEA3 | GBRSPR4 | GERFEAKesk. | GERSPR17 | **HUNFEA**1 | HUNSPR6 | *BELFEA*4 | *BELSPR*6 | ITAFEA4 | ITASPR3 | **53** | **3.** |
| 2011 | Jenzer Motorsport | TURFEA11 | TURSPR15 | ESPFEA5 | ESPSPRKesk. | EURFEAKesk. | EURSPR14 | GBRFEA1 | GBRSPR11 | GERFEA15 | GERSPR7 | HUNFEA4 | HUNSPR5 | BELFEA7 | BELSPR3 | ITAFEA4 | ITASPR3 | 36 | 4. |
Glory
**Glory** oli NASAn ilmakehää tutkiva kaukokartoitussatelliitti. Sen laukaisu tapahtui 4. maaliskuuta 2011 kello 12.09,43 Suomen aikaa Vandenbergin lentotukikohdasta. Taurus XL kantoraketin kolme ensimmäistä rakettivaihetta toimivat normaalisti, mutta raketin kärjessä sijaitseva hyötykuormaa suojaava nokkakartio ei irronnut suunnitellusti 2 minuutin 58 sekunnin kuluttua lähdöstä. Nokkakartion painon takia raketti oli liian painava saavuttaakseen suunnitellun kiertoratansa. Satelliitti ja kantoraketti syöksyivät laukaisun johtajan mukaan ilmeisesti Tyyneenmereen. Epäonnistuneen lennon kustannuksiksi arvioidaan 424 miljoonaa dollaria. Tämä käsittää ainoastaan satelliitin kustannukset. Glory-ilmastosatelliitin lisäksi laukaisussa menetettiin myös CubeSat-satelliitit KySat-1, Hermes ja E1P.

Laukaisun piti alun perin tapahtua 25. helmikuuta 2011 Taurus XL -kantoraketilla, mutta laukaisua lykättiin kantoraketista johtuvista syistä. NASAn edellinen ilmastotutkimussatelliitti OCO tuhoutui samanlaisen raketin laukaisussa vuonna 2009.

Gloryn piti tutkia ilman koostumusta, hiilen kulkua, aerosoleja jne.

Instrumentit

* Aerosol Polarimetry Sensor (APS), toimii infrapuna-alueella
* pilvikamera
* Total Irradiance Monitor (TIM), radiometri

Glory on osa kaukokartoitussatelliittien ns. "A-Train" satelliittikonstellaatiota yhdessä mm. EOS-Aquan ja EOS-Auran kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Glory-satelliitti putosi valtamereen Digitoday.fi 4.3.2011.
2. ↑  "NASA science satellite lost in Taurus launch failure", Spaceflight Now, 2011-03-04.
3. ↑  "Nasa Glory mission ends in failure", BBC News, 2011-03-04.
4. ↑  Launch Schedule  December 8, 2010. NASA. Viitattu December 17, 2010.
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑  NASA FY 2009 Budget Request (PDF)  February 4, 2008. NASA.  Arkistoitu maaliskuu 11, 2014. Viitattu June 29, 2009.
9. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glory (satelliitti)** Wikimedia Commonsissa

* Glory Science: Homepage *glory.giss.nasa.gov*.  August 1, 2007. Viitattu June 29, 2009.
* NASA: The Road to Glory (video, 6 min 51 s)
* Glory Mission *solarsystem.nasa.gov*.  January 23, 2009.  Arkistoitu kesäkuu 4, 2009. Viitattu June 29, 2009.
**Bengt Forsberg** (s. 26. heinäkuuta 1952 Åmålin kunta) on ruotsalainen pianisti.

Forsberg opiskeli Göteborgissa alkuperäisenä pääaineenaan urkujensoitto. Hän kuitenkin vaihtoi pianoon ja sai solistidiplominsa vuonna 1978. Forsberg täydensi opintojaan Peter Feuchtwangerin johdolla Lontoossa ja Herman D. Koppelin johdolla Kööpenhaminassa. Forsberg on tehnyt kamarimusiikissa säännöllistä yhteistyötä sellisti Mats Lidströmin ja viulisti Nils-Erik Sparfin kanssa. Erityisen menestyksekästä on ollut Forsbergin ja mezzosopraano Anne Sofie von Otterin yhteistyö. Forsberg ja Otter ovat tehneet yhdessä levytyksiäkin, joista yksi (*Douce France*) huomioitiin vuonna 2014 parhaan klassisen soolovokaalialbumin Grammy-palkinnolla. Forsberg on esiintynyt myös keskeisten ruotsalaisten sinfoniaorkesterien ja lukuisten kansainvälisten orkesterien kanssa. Forsberg on esittänyt laajalti tuntemattomaksi jäänyttä ohjelmistoa muiden muassa Nikolai Medtneriltä, Erich Wolfgang Korngoldilta, Charles-Valentin Alkanilta, Emmanuel Chabrierilta ja Percy Graingerilta.

Forsberg valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1997. Hänelle myönnettiin vuonna 2019 Medaljen för tonkonstens främjande.

Lähteet
-------

1. ↑  Bengt Forsberg AllMusic
2. 1 2 3 4  Bengt Forsberg BIS
3. ↑  GRAMMY Award Results for Bengt Forsberg Grammy Awards
4. ↑  MEDALJEN FÖR TONKONSTENS FRÄMJANDE Kungliga Musikaliska Akademien


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Gooden homolosiniprojektion mukainen maailmankartta
Gooden projektion Tissot'n indikaattorit 15°:n välein
**Gooden projektio** eli **homolosiiniprojektio** on maailman­karttoihin tarkoitettu pseudosylindraalinen, oikeapintainen karttaprojektio. Tavallisesti sen mukaisissa kartoissa maapallo esitetään lohkottuna. Oikea­pintaisuutensa vuoksi se soveltuu teemakarttoihin, jotka kuvaavat eri asioiden ja ilmiöiden maan­tieteellistä levinneisyyttä.

Projektion kehitti vuonna 1923 John Paul Goode vaihtoehdoksi Mercatorin projektiolle. Gooden projektiossa eri alueiden pinta-alat näkyvät oikeassa suhteessa. Goode esitti projektionsa mukaisesta kartasta eri muunnelmia, joissa se oli lohkottu eri kohdissa, voidakseen korostaa toisaalta mannermassoja, toisaalta valtameriä. Joissakin muunnelmissa on mukana laajennuksia, niin että jotkin alueet näkyvät samaan aikaan kahdessa eri lohkossa, jotta Grönlanti ja Venäjän itäisin osa saadaan näkymään kartassa yhtenäisinä. Homomolosiini­projektioon Goode päätyi kokeiltuaan vuodesta 1916 lähtien Mollweiden projektion eri tavoin lohkottuja muunnelmia.

Gooden projektio on yhdistelmä sinusoidaalisesta projektiosta ja Mollweiden projektiosta. Päiväntasaajan molemmin puolin vyöhyke leveyspiireille 41°44′11.8″ pohjoista ja eteläistä leveyttä saakka kuvataan kartassa sinusoidi­projektion, näiden ulko­puolelle jäävä osa Mollweiden projektion mukaisesti. Nämä rajana olevat leveyspiirit on valittu niin, että niiden kohdalla länsi-itä-suuntainen mittakaava on kummassakin projektiossa sama. Seurauksena kuitenkin on, että pituuspiirit tekevät näiden leveyspiirien kohdalla pienen mutkan. Projektion oikea­pintaisuus seuraa siitä, että sekä sinusoidi- että Mollweiden projektio ovat oikea­pintaisia.

Koska Mollweiden projektiota sanotaan joskus myös "homolo­grafiseksi projektioksi", Goode muodosti laatimalleen projektiolle nimen "homolosiini" (engl. *homolosine*) yhdistämällä osan sanoista "homolo­grafinen" ja "sinusoidi". Koska projektion mukainen kartta muistuttaa käsin kuoritun appelsiinin tasopinnalle levitettyä kuorta, sitä sanotaan joskus myös "appelsiininkuorikartaksi". Projektiota on käytetty monissa koulukartastoissa Tavallisimmin karta on lohkottu niin, että kartan kumpikin reuna on Tyynellä­merellä, eri lohkojen rajat pohjoisella pallon­puoliskolla Atlantilla, eteläisellä pallon­puoliskolla Atlantilla ja Intian valta­merellä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Goode homolosine projection

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Wall Maps of the World *Radical Cartography*. Viitattu 12.8.2016.
2. 1 2  Some Hybrid Pseudocylindrical Projections: Goode's Homolosine Carlos A. Furuti. Viitattu 12.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Lohkomaton Gooden projektion mukainen maailmankartta (pdf) *csiss.org*.
**Ragni Cawén**, o. s. *Holmberg* (3. kesäkuuta 1891 Helsinki – 18. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Cawén opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1908–1909 ja 1912–1915 sekä Taideteollisessa keskuskoulussa 1912–1917. Hän teki opintomatkat Dresdeniin Saksaan 1910 ja Pariisiin 1911.

Cawén oli naimisissa vuodesta 1924 Marraskuun ryhmään kuuluneen taidemaalari Alvar Cawénin kanssa, ja hän toimi piirustuksenopettajana kansakouluissa 1920–1927.

Avioiduttuaan hän jätti maalaamisen ja keskittyi ajan tapaan miehensä tukemiseen. Miehensä kuoltua 1936 Cawén alkoi maalata uudelleen ja kehitti oman ekspressiivisen maalaustyylinsä. Kymmenen vuoden tauko tärkeässä elämänvaiheessa vaikutti kuitenkin kriitikko Timo Valjakan mukaan niin, ettei hän päässyt kehittymään riittävästi ja tuotanto jäi hajanaiseksi.

Cawénin töitä oli näytteillä Kööpenhaminassa 1919, Berliinissä 1943 ja Tukholmassa 1947. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyyn 1950.

Tampereen taidemuseossa oli Alvar ja Ragni Cawénin teosten näyttely 2015–2016.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Ferieförströelse för fullvuxna*. Schildt, Helsingfors 1919 (nimimerkillä *Författarinnan Fröjdman*)
* *Alvar Cawén*, toim. Ragni Cawén. WSOY 1958

Lähteet
-------

* Ragni Cawén SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kaksi näyttelyä Didrichsenin syksyssä 10.9.2009 - 31.1.2010 : Taiteilijapari Alvar ja Ragni Cawén (Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Kuvataiteilijamatrikkeli : Ragni Cawén
2. 1 2 3  Timo Valjakka: Alvar Cawén oli hiljaisen melankolian maalari hs.fi 19.12.2015

Kirjallisuutta
--------------

* *Alvar & Ragni Cawen. Taiteilijapari*, tekstit Riitta Konttinen ja Riikka Laczak. Helsinki: Didrichsenin Taidemuseo 2009. Didrichsenin taidemuseon julkaisu (ISSN 2242-850X), nro 34. ISBN 978-952-5567-21-2
* Konttinen, Riitta: *Elämänvirrassa*. Helsinki: Siltala, 2015. ISBN 978-952-234-301-7

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Antti Poikela vuonna 2011.
**Antti Poikela** (s. 1989) on suomalainen lentopalloilija. Poikela on pelannut uransa aikana kotimaisen lentopalloliigan lisäksi Italiassa, Tšekissä, Ranskassa Bulgariassa ja Saksassa. Suomessa Poikelan seuroja ovat olleet Korson Veto, Valkeakosken Isku-Veikot, Pielaveden Sampo, Hurrikaani Loimaa ja Akaa-Volley. Kaudella 2017–2018 Poikela voitti Ranskan Pro B -liigan Cannesin riveissä.

Ura
---

Poikela on kotoisina Sallasta ja on Napapiirin Pallokettujen kasvatti. Hän debytoi lentopalloliigassa kaudella 2006-2007 KoVen riveissä. KoVen pudottua sarjaporrasta alemmassa Poikela pelasi seuraavat kaudet 1-sarjassa. Kaudeksi 2009–2010 hän solmi sopimuksen Valkeakosken Isku-Veikkoihin, mistä hän siirtyi myöhemmin Pielaveden Sampoon.

Kaudella 2011–2012 Poikela pelasi Italian A2-liigassa. Sopimus Euroopan kentille varsin yllättävä, koska hänellä ei ollut allaan ainoatakaan A-maaottelua. Myöhemmin Poikela on pelannut jälleen pari kautta Sammossa, kauden Tšekin liigaa ja marraskuusta 2017 alkaen Ranskan Pro B -liigassa AS Cannesissa. Kauden 2018–2019 hän aloitti bulgarialaisessa Montana Volleyssa mutta siirtyi sieltä joulukuussa 2018 Saksaan TSV Giesen Grizzlysin joukkueeseen.

Saavutukset
-----------

* Mestaruusliigan runkosarjan voitto 2010–2011
* Suomen Cupin hopea 2010

Joukkueet
---------

* 2006–2009 Korson Veto (1-sarja)
* 2009–2010 Isku-Veikot (SM-liiga)
* 2010–2011 Sampo
* 2011–2012 Isernia, Italia

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Poikela siirtyy Akaa-Volleysta Ranskaan *lentopalloliitto.fi*. Viitattu 24.11.2017.
2. 1 2 3  Suomalaisten lentopalloilijoiden siirto- ja loukkaantumisuutisia *Lentopallo.info*.  10.12.2018. Viitattu 10.4.2019.
3. ↑  Antti Poikela juhli sarjanousua Ranskassa *lentopalloliitto.fi*. Viitattu 30.3.2018.
4. ↑  Antti Poikela siirtyy Bulgariaan  26.7.2018. Suomen Lentopalloliitto ry. Viitattu 10.4.2019.
**Saarion voimalaitos** eli **Saarionkosken voimalaitos** on vesivoimala Jänisjoen Saarionkoskessa Tohmajärven kunnan alueella.

Ensimmäinen voimalaitos
-----------------------

Ensimmäisen voimalaitoksen Saarionkoskeen rakennutti Oy Wärtsilä Ab vuonna 1908 toimittamaan sähköä Värtsilän rautaruukille ja myöhemmin Uuden Värtsilän rautasulatolle. Kun voimalan energian alkuperäinen tarvitsija, Värtsilässä sijainnut rautatehdas, luovutettiin Neuvostoliitolle, sähköä alettiin myydä Pohjois-Karjalan Sähkölle. Voimalaitoksen putouskorkeus oli 6,9 metriä ja teho 1,2 MW.

Nykyisin vanhan voimalaitoksen tiloissa toimii Saarion voimalaitosmuseo.

Uusi voimalaitos
----------------

Alkuperäinen voimalaitos jäi museokäyttöön vuonna 1984, jolloin se korvattiin uudella. 

Vuonna 1991 Oy Wärtsilä Ab:n seuraaja Oy Metra Ab myi voimalaitoksen yhdessä muiden Jänisjoen voimalaitosten (Ruskeakoski, Vihtakoski ja Vääräkoski) kanssa Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle.

### Tekniset tiedot

Voimalaitoksen tekniset ja tilastotiedot ovat:

* Hetkellinen maksimiteho 1,6 MW, tunnin maksimiteho 0,7 MW
* Putouskorkeus 6,5 m
* Suunnitteluvirtaama 29 m3/s
* Vuosienergia 6 300 MWh
* Yksi vaaka-akselinen Kaplan-tyyppinen turbiini

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesivoimalat, Vedestä voimaa (Voimalaitostietoja omistajan verkkosivuilla) *pks.fi*. Viitattu 7.4.2019.
2. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 14. osa, palsta 217
3. ↑  Wärtsilä uusii Saarionkosken voimalan.  *Helsingin Sanomat*, 4.6.1979, s. 8. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  Kauppinen, Pekka: *Muutoksen virrassa. Pohjois-Karjalan Sähkö Oy 1945-1995*. Jyväskylä, 1995, sivu 126
5. ↑  Wärtsilä myy voimalaitoksia 40 miljoonalla markalla.  *Helsingin Sanomat*, 5.1.1991, s. 24. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  Voimalaitosrekisteri (Excel) (Energiaviraston ylläpitämä lakisääteinen Suomen voimalaitosrekisteri) *Energiavirasto*.  Arkistoitu 7.4.2019. Viitattu 7.4.2019.
**Heikki Antero Bachmann** (14. marraskuuta 1930 Rakvere, Viro – 1. helmikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Bachmannin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Alfred Bachmann ja Hilma Matilda Salminen ja puolisot 1952–1973 Anneli Hannus ja vuodesta 1974 Riitta Hannele Silola. Bachmann tuli ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta 1952 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1956. Hän oli työuransa alussa harjoittelija Heteka Oy:ssä, Helsingin kaupungin konepajalla, William Kiisto Oy:ssä ja Paitateollisuusyhdistyksessä.

Kassakaappi Oy:n, vuodesta 1973 Kaso-osakeyhtiö, laskentatoimen hoitaja Bachmann oli 1954–1960 ja toimitusjohtaja 1960–1991. Hän toimi myös yhtiön hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Bachmann oli lisäksi Kommandiittiyhtiö Martti Bachmann & Co:n, vuodesta 1972 Kasola Ky Heikki Bachmann ja vuodesta 1975 Kasola Oy, toimitusjohtaja, hallituksen jäsen ja hallituksen puheenjohtaja sekä Baviafilmi Oy:n toimitusjohtaja. Hänellä oli myös monia liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Bachmann sai 1991.

Bachmann on haudattu Maunulan uurnalehtoon.

Julkaisuja
----------

* *Miten taloutemme voimistuu*, 1976
* *Kaso 50 vuotta: 1944–1994*, 1995

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Heikki Bachmann (1930–2023). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 22.3.2023. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.10.2023.
2. 1 2  Sanni Bachmann, Pertti Kajanne: Muistot. Heikki Bachmann 1930–2023. Kauppaneuvos, ekonomi. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  1.6.2023. Viitattu 3.10.2023.
3. ↑  Helsingin seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 30.12.2023.
**Dieldriini** (C12H8Cl6O) on kloorattuihin epoksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Aikaisemmin yhdistettä on käytetty suuriä määriä hyönteismyrkkynä, mutta nykyisin sen käyttö on kiellettyä tai hyvin rajoitettua. Suomessa dieldriinin käyttökielto on ollut voimassa vuodesta 1972. Dieldriini on endriinin stereoisomeeri.

Ominaisuudet
------------

Dieldriini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja aromaattisiin liuottimiin. Dieldriini on hyvin myrkyllistä ja voi aiheuttaa vaurioita keskushermostossa, Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, päänsärkyä, kouristuksia ja huimausta. Yhdiste on mahdollisesti karsinogeeninen. Dieldriini kertyy ravintoketjussa eläimiin ja on hyvin pysyvä yhdiste. Dieldriinin LD50-arvo rotalle suun kautta on 46 mg/kg. Maaperässä ja eliöissä aldriinista muodostuu dieldriiniä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Dieldriiniä valmistetaan lähtien norbornadieenistä ja heksakloorisyklopentadieenistä. Näiden Diels–Alder-reaktiossa muodostuu aldriinia, joka hapetetaan dieldriiniksi peretikka- tai perbentseohapon avulla.

Dieldriiniä on käytetty hyönteismyrkkynä maataloudessa vilja-, peruna- ja puuvillaviljelmillä. Se soveltui lähinnä siementen suojaamiseen ja maaperään levitettäväksi käytettynä hyönteismyrkkynä. Aine tuli markkinoille 1950-luvulla ja eniten sitä käytettiin 1960-luvulla. Sitä käytettiin myös malariaa levittävien hyttysten torjuntaan ja termiittien torjuntaan. Dieldriini on nykyään kiellettyä useissa maissa sen terveys- ja ympäristövaikutusten vuoksi. Suomessa kielto tuli voimaan 1972 ja Yhdysvalloissa 1974. Dieldriini kuuluu Tukholman sopimuksessa vuonna 2001 kiellettyihin aineisiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Dieldrin – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 21.9.2016.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 92. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4  Robert L. Metcalf & Abraham Rami Horowitz: *Insect Control, 2. Individual Insecticides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 21.9.2016
4. 1 2 3 4  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 525. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. 1 2 3  Timo Seppälä & Päivi Munne: Aldriini ja dieldriini  1.10.2013. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 21.9.2016.
6. ↑  Dieldriinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 21.9.2016

Torjunta-aineita

|  |  |
| --- | --- |
| Jyrsijät | 
* Arsenikki
* Barium
* Bromadioloni
* D-vitamiini
* Fosfiini
* Natriumfluoriasetaatti
* Strykniini
* Tallium
* Taponlehti
* Zyklon B
* Kumatetralyyli
* Varfariini

 |
| Loiset | Malationi |
| Kasvituholaiset | Dimetoaatti |
| Rikkakasvit | 
* glyfosaatti
* fenoksietikkahapon johdannaiset
* sulfonyyliurea

 |
| Hyönteiset | 
* Aldriini
* dieldriini
* Toksafeeni
* DDT
* Endriini
* Klordaani
* Mireksi
* Heksabromobifenaali
* Heptakloori
* Klordekoni
* Lindaani

 |
**Pertti Kalevi Pyörälä** (24. huhtikuuta 1930 Saarijärvi – 13. helmikuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen lääkäri ja professori. Pyörälä on kansainvälisesti arvostettu sydäntautitutkija ja sydänsairauksien ehkäisytyön pioneeri Suomessa ja koko maailmassa. Hän toimi lähes 20 vuotta Kuopion yliopiston sisätautiopin professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan sisätautien klinikan ylilääkärinä.

Pyörälän vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Pyörälä ja Aino Maria Ståhlberg. Hän avioitui vuonna 1958 Ritva Marjatta Lehtosen kanssa. Pyörälä valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän yhteislyseosta 1948 ja lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1954. Sisätauteihin hän erikoistui 1961. Uransa alkuvaiheessa Pyörälä työskenteli apulaislääkärinä, vuodesta 1960 vuoteen 1962 hän toimi kardiologina HYKSin palveluksessa. Pyörälä oli Kuopion korkeakoulun sisätautiopin professori vuodesta 1975 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1973–1976. Hänen tutkimusalaansa olivat sydän- ja verisuonitaudit sekä niiden epidemiologia. Sydänliitto myönsi Pyörälälle sydänterveyden edistäjän valtakunnallisen tunnustuspalkinnon vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  *Kuka kukin on 1982*, s. 780. Helsinki: Otava, 1982. ISBN 951-1-06659-5.
2. ↑  Laakso, Markku, Puska, Pekka & Uusitupa, Matti: Kalevi Pyörälä 1930–2023 *Helsingin Sanomat*.  12.3.2023. Viitattu 12.3.2023.
3. ↑  Etusivu *kansallisbiografia.fi*. Viitattu 12.9.2021.
4. ↑  Pohjois-Savon Sairaanhoitopiirin kuntayhtymä: Lääkärin ammatti perintönä isältä tyttärelle *Henkreikä 3/2008*. Pohjois-Savon Sairaanhoitopiirin kuntayhtymä.  Arkistoitu 12.9.2021. Viitattu 12.9.2021.
5. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 505-506. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
6. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 13. osa, palsta 366.
7. ↑  palkitut | Kalevi Pyörälä palkittiin sydänterveyden edistämisestä *Helsingin Sanomat*.  18.4.2007. Viitattu 12.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalevi Pyörälä University of Minnesota (englanniksi)
* Kalevi Pyörälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Naisten ryhmä
Miesten ryhmä
**Akrobatiavoimistelu** on voimisteluun kuuluva kilpalaji. Akrobatiavoimistelu kehittää muun muassa lihaskuntoa, kestävyyttä, liikkuvuutta ja koordinatiokykyä. Lajilla on yhteisiä piirteitä telinevoimistelun ja myös jonkin verran cheerleadingin ja team gymin kanssa.

Kilpailut
---------

Akrobatiavoimistelun kilpailuohjelmat esitetään ryhmässä tai parin kanssa jossain seuraavista kokoonpanoista:

* naisten pari (kaksi naista)
* miesten pari (kaksi miestä)
* sekapari (nainen ja mies)
* naisten trio (kolme naista)
* miesten nelikko (neljä miestä)
* miesten trio (kolme miestä)
* naisten nelikko (neljä naista)

Akrobatiavoimistelussa kilpaillaan kolmella ohjelmalla; nosto-ohjelma (balance), heitto-ohjelma (dynamic) ja yhdistelmäohjelma (combined). Suomessa luokissa 1–4 kilpaillaan ainoastaan yhdistelmäohjelmalla. SM-kilpailuissa karsinnoissa esitetään heitto- ja nosto-ohjelmat, ja finaalissa yhdistelmäohjelma. Ohjelmiin sisältyy pari- tai ryhmäelementtejä, yksilöliikkeitä (esimerkiksi volttipätkiä ja tasapainoliikkeitä) sekä tanssillisia koreografiaosia. Toinen parista on "base" ja toinen "top". Parissa voimistelijat voivat olla periaatteessa myös samankokoisia, mutta tällöin he tarvitsevat harjoitusta koordinaatiokyvyssä, mutta myös lihasvoimassa. Pariliikkeissä base nostaa tai heittää toppia. Heitot voivat olla hyvinkin haastavia ja näyttäviä. Ryhmissä voidaan tehdä ryhmäliikkeitä isommalla kokoonpanolla ja niistä voi tulla moniulotteisempia. Triossa on kaksi basea ja yksi top. Ohjelma (tai ohjelmat) esitetään musiikin tahtiin 12 m × 12 m jousikanveesilla. Ohjelman maksimipituus on 2 min 30 sek. Musiikissa saa olla sanat, mutta niiden tulee olla voimistelijoiden ikätasoon sopivat.

Jokaisessa sarjassa on omat vaatimuksensa, mitä liikkeitä ohjelmassa tulee olla. Pakollisten liikkeiden listalta voi valita haluamansa liikkeet. Esimerkiksi pari/ryhmäliikkeet voi valita listasta, jossa on tarjottu liikkeitä kolmessa vaikeustasossa, mutta ohjelmassa tulee olla tietty määrä pari/ryhmä- sekä yksilöliikkeitä. Tuomarit arvioivat kilpailusuorituksen kategorioissa vaikeus, suorituspuhtaus ja taiteellisuus.

Akrobatiavoimistelu Suomessa
----------------------------

Suomessa akrobatiavoimistelu on yksi seitsemästä Suomen Voimisteluliiton kilpalajista. Akrobatiavoimistelu ei ole kovin tunnettua Suomessa, mutta harrastajia tulee koko ajan huimasti lisää. Suomessa valmennetaan akrobatiavoimistelua jo monessa seurassa. Suomessa kilpaillaan kansallisissa luokkasarjoissa 1, 2, 3, 4, 5 ja 6 sekä akropuissa luokissa 1, 2, 3 ja 4.

Luokan 1 merkkiä sanotaan staramerkiksi, luokan 2 merkkiä kuparimerkiksi, luokan 3 merkkiä pronssimerkiksi, luokan 4 merkkiä hopeamerkiksi sekä 5 ja 6 luokkien merkkiä kultamerkiksi. Lisäksi on smaragdi- ja timanttimerkki, jotka eivät vaikuta luokkasarjoihin. .

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. 1 2 3  Kansalliset säännöt Suomen voimisteluliitto. Viitattu 30.8.2023.
2. ↑  Voimistelutoiminta Suomen Voimisteluliitto. Viitattu 7.11.2013.
3. ↑  Akrobatiavoimistelun merkkijärjestelmä Suomen Voimisteluliitto. Viitattu 26.5.2022.
**Gräsanoja** (ruots. *Gräsaån*) on puro Matinkylän ja Haukilahden välissä Espoossa. Gräsanoja alkaa, kun Peuramäeltä ja Sepänkylästä alkava Lukupuro ja Keralta alkava Mankkaanpuro yhtyvät. Gräsanoja on 3,5 kilometriä pitkä ja se laskee mereen Haukilahdessa.

Gräsanojan alajuoksua on laajennettu useasti. Tämän vuoksi purosta on tullut liian leveä vesimääräänsä nähden. Puro on alkanut kaventamaan uomaansa luontaisesti kasvamalla umpeen. Soistumisen vuoksi virtaama on kesäisin pieni eikä vesi vaihdu hyvin. Jos merenpinta on korkealla, Gräsanojan alajuoksun virtaama pysähtyy kokonaan. Puron tilanteesta aiheutuu lähinnä esteettistä haittaa, joskin umpeenkasvaminen voi hieman hankaloittaa kalojen kutemista. Puron vesikasvillisuus myös estää vesisiippoja saalistamasta purolla.

Gräsanojan alueella tehtiin luontoselvitys vuonna 2008. Puron vesi on sameaa ja vesikasvillisuus on pääosin ilma- tai kellusversoista. Gräsanojan alajuoksulla vallitsevia vesikasveja ovat pohjanlumme, ulpukka ja vesitatar. Yläjuoksulla puro mataloituu ja kapenee ja siinä kasvaa paljon järvikortetta ja vesitatarta. Puron rantakasvillisuuteen kuuluu keltakurjenmiekka, ojasorsimo ja viiltosara. Yleisiä kasveja ovat leveäosmankäämi ja ranta-alpi, alueella kasvaa myös muun muassa ratamosarpiota, terttualpia, vesisaraa ja vesitatarta. Gräsanojan rannalla kasvaa muun muassa valkosalavia, joita puron rantaan on aikanaan istutettu enemmänkin. Puron rannalla kasvaa myös kaksi vaarantuneeksi luokiteltua lajia, vuorijalava ja keltamatara. Kumpaakin on yksi taimi.

Gräsanojassa käy kudulla haukia ja suuria lahnoja tai suutareita. Puron kalataloudellinen merkitys on todennäköisesti vähäinen, mutta se soveltuu monien kalalajien lisääntymiseen. Kalat pääsevät nousemaan sinne merestä.

Gräsanojan vesistön valuma-alue on 26 neliökilometrin kokoinen. Valuma-alueen latva ulottuu pieneltä osalta Kauniaisten puolelle. Vesistö rajautuu lännessä Finnoonojan, pohjoisessa Espoonjoen ja idässä Monikonpuron vesistön valuma-alueeseen sekä pienempiin nimettömiin valuma-alueisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anton, Sofia: Puro rehottaa vedenpuutteesta  8.7.2012. Metro. Viitattu 4.6.2013.
2. 1 2  Janatuinen, Aki: Espoon virtavesiselvitys 2008. Osa 2: Espoon vesistöt (PDF) (Sivu 14)  1.5.2009. Espoon kaupunki. Viitattu 5.6.2013. [vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Yrjölä, Rauno et al.: Gräsanojan luontoselvitykset 2008 (PDF) Ympäristötutkimus Yrjölä Oy.  Arkistoitu 25.12.2017. Viitattu 4.6.2013.
Old North Tower, Keski-Oklahoman yliopisto
**Keski-Oklahoman yliopisto** (engl. *University of Central Oklahoma*) on Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa toimiva yliopisto, jonka alueellinen lainsäädäntöelin päätti 24. joulukuuta 1890 perustaa alun perin normaalikouluna Edmondin kaupunkiin. Sen ensimmäinen nimi oli Territorial Normal School. Oppilaitoksen nimi ja asema ovat sittemmin muuttuneet moneen otteeseen.

Nimet
-----

* Territorial Normal School (1890–1904)
* Central State Normal School (1904–1919)
* Central State Teachers College (1919–1939)
* Central State College (1939–1971)
* Central State University (1971–1990)
* Keski-Oklahoman yliopisto (University of Central Oklahoma, 1990–)

Historia
--------

Ensimmäinen opiskelijaryhmä aloitti opintonsa Territorial Normal Schoolissa marraskuussa 1891. Lokakuussa 1891 oli valittu ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Richard Thatcher. Kesällä 1892 alettiin rakentaa kampuksen ensimmäistä rakennusta, Old North Toweria. Vuonna 1897 valmistuivat ensimmäiset opiskelijat, ja kesäkuussa 1902 perustettiin oppilaitoksen alumnien järjestö.

29. joulukuuta 1919 normaalikoulu päätettiin muuttaa nelivuotisia kandidaatin tutkintoja opettajiksi opiskeleville myöntäväksi korkeakouluksi. Vuodesta 1939 korkeakoulu sai myöntää tutkintoja ilman opettajan sertifikaatteja, mutta vuonna 1954 se sai oikeuden opetuksen (vuodesta 1969 kasvatustieteiden) maisterin tutkintojen toteuttamiseen. Vuonna 1966 otettiin käyttöön korkeakoulun vaakuna ja motto "Ubi motus est".

Vuodesta 1971 korkeakoululla on ollut virallinen yliopiston asema. Tuona vuonna sille myönnettiin oikeus tarjota humanististen tieteiden maisterin tutkintoja englannin kielessä sekä liikehallinnon maisterin tutkintoja. Vuonna 1990 Keski-Oklahoman yliopisto sai nykyisen nimensä, ja vuonna 2003 sen yhteyteen perustettiin Oklahoma Center for Arts Education. Vanhin yliopistorakennus, Old North Tower sai virallisen aseman kansallisena historiallisena kohteena 9. marraskuuta 1972.

Keski-Oklahoman yliopiston puheenjohtajiin ovat kuuluneet Oklahoman kuvernöörinä toiminut George Nigh ja vuonna 2019 ensimmäisenä naispuolisena puheenjohtajaksi valituksi tullut Patti Neuhold-Ravikumar.

Opiskelijoita
-------------

* Lauren Nelson, vuoden 2007 Miss America

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  History of the University of Central Oklahoma University of Central Oklahoma, viitattu 2.12.2023
J. M. Robertson vuonna 1909.**John Mackinnon Robertson**  (14. marraskuuta 1856 – 5. tammikuuta 1933) oli englantilainen journalisti, rationalismin ja sekularismin edistäjä sekä Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen jäsen liberaalipuolueen edustajana vuosina 1906–1918. Vuonna 1878 Robertsonista tuli sekularistijohtaja Charles Bradlaughin seuraaja ja hän ryhtyi aktiivisesti edistämään sekularismia Edinburghissa ennen muuttamistaan Lontooseen ja ryhtymistään Bradlaughin *National Reformer* -lehden apulaistoimittajaksi. Lehden päätoimittaja hänestä tuli Bradlaughin kuoltua 1891. Lehden ilmestyminen loppui 1893. 

Robertson myös luennoi vapaa-ajatteluun liittyvistä aiheista South Place Ethical Societyssä vuodesta 1899 aina 1920-luvulle saakka.

Robertson julkaisi satoja kirjoja ja tuhansia artikkeleita yhteiskuntatutkimuksesta, taloudesta, historiasta, antropologiasta, Raamattu-kritiikistä ja kirjallisuuskritiikistä. Aikanaan Robertson oli laajalti tunnettu, mutta hänet unohdettiin pian kuolemansa jälkeen ja hänen teoksiaan luetaan enää harvoin. Kirjallisuudentutkija Odin Dekkers on kirjoittanut Robertsonista teoksen, jossa häntä arvostetaan erityisesti kirjallisuuskritiikin suhteen yhä muistamisen arvoisena ajattelijana.

Lainauksia
----------

*"Petronius sanoi, että pelko teki jumalat. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tuntemattoman pelko oli tavallista, kiitollisuus tuntemattomalle vaikeaa."* – *Pagan Christs*, 1903

Teoksia
-------

* *History of Freethought in the Nineteenth Century*, (1899)
* *Christianity and Mythology* (1900)
* *Short History of Christianity* (1902)
* *Pagan Christs: Studies in Comparative Hierology* (1903) London: Watts, 1911. Reprint: New Hyde Park, New York: University Books, 1967.)
* *History of Freethought, Ancient and Modern* (2 vols, 1915)
* *The Historical Jesus* (1916)
* *The Jesus Problem* (1917)
* *Short History of Morals* (1920)
* *Jesus and Judas* (1927)

Kirjallisuutta
--------------

* Dekkers, Odin: *J. M. Robertson*. Ashgate, 1998.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Horrorcore** on musiikkia, jossa yhdistellään rapmusiikkia kauhuelementteihin. Brotha Lync Hungia on pidetty yhtenä horrorcore-rapin luojana. Ensimmäisiä horrorcore-yhtyeitä olivat Flatlinerz ja Gravediggaz. Nykyisistä yhtyeistä/artisteista muun muassa Bloodshot, V Sinizter, Defekt, Tech N9ne, Insane Clown Posse, Three 6 Mafia (alkupään tuotanto), Twiztid, Blaze Ya Dead Homie, Axe Murder Boyz, Stich Mouth, Q-Strange, Brotha Lynch Hung, Esham, Cage ja Killa C ovat horrorcorea.

Yleistä
-------

Horrorcorelle on tyypillistä synkät tai väkivaltaiset aiheet, kuten murha, itsemurha tai nekrofilia, satanismi jne. Horrorcore-yhtyeille on myös ominaista, joskin ei välttämätöntä, ottaa tietty konsepti, esim. sarjamurhaajat tai demonit, joihin suurin osa yhtyeen sanoituksista perustuu.*lähde?* Taustabiitin ovat pahaenteisen kuuloisia ja ovat saaneet vaikutteensa kauhuelokuvien musiikista. Erilaiset metallimusiikkivaikutteet voivat olla myös mahdollisia.

### Kasvomaalaus

Monet horrorcore-artistit, muun muassa Insane Clown Posse, Twiztid, Blaze Ya Dead Homie ja Tech N9ne, käyttävät kasvomaaleilla tehtyä "naamiota" esiintyessään.*lähde?*

### Underground

Monet horrorcore-artistit ovat niin sanottuja underground-artisteja, eli vähemmän tunnettuja artisteja tai kaupalliseen suosioon haluttomia artisteja. Jotkin artistit, kuten Insane Clown Posse, Twiztid, Tech N9ne, Blaze Ya Dead Homie, Gravediggaz ja Flatlinerz, ovat kuitenkin onnistuneet nousemaan suuren yleisön suosioon. On myös niin kutsuttuja underground-levy-yhtiöitä, joilla käy yleensä vain muutama artisti levyttämässä, kuten 7th Seal Entertainment ja Serial Killin Records.

Suomalainen horrorcore
----------------------

* Aisti & Emeto
* Emesis
* Liskomies
* OD Kokemus
* Papa Rassi
* Konna
* Sairas †

Aiheesta muualla
----------------

* Horrorcore.com (Arkistoitu – Internet Archive)
* GoreHop.com
* 7thSealEntertainment.com (Arkistoitu – Internet Archive)
**James MacMillan** (s. 16. heinäkuuta 1959, Kilwinning, North Ayrshire) on skotlantilainen taidemusiikin säveltäjä.

MacMillan opiskeli sävellystä Edinburghin yliopistossa Rita McAlisterin johdolla ja Durhamin yliopistossa John Caskenin johdolla. Opintojensa jälkeen MacMillan palasi Skotlantiin, jossa hänestä tuli Skotlannin kamariorkesterin nimikkosäveltäjä.

MacMillan tuli suuremman yleisön tietoisuuteen vuonna 1990, kun  kantaesitti Proms-festivaaleilla teoksen *The Confession of Isobel Gowdie*. Isobel Gowdie oli eräs monista naisista, jotka 1600-luvun Skotlannissa teloitettiin noituudesta syytettynä. Teoksen kansainvälisen maineen ansiosta MacMillan sai lisää merkittäviä sävellystilauksia, kuten tilauksen skotlantilaiselle lyömäsoittajalle Evelyn Glennielle sävellettävästä lyömäsoitinkonsertosta. Tämä konsertto, nimeltään *Veni, veni, Emmanuel*, kantaesitettiin vuonna 1992, ja siitä on tullut MacMillan useimmin esitetty teos. Myös Mstislav Rostropovitš tilasi MacMillanilta sellokonserton ja kantaesitti sen vuonna 1997.

MacMillanin sävellyksien yksi merkittävä piirre on hengellisyys. Hän on saanut katolisuudesta inspiraation moneen kappaleeseen, muun muassa hengellisiin kuorokappaleisiin kuten *Magnificat* (1999). MacMillan ja hänen vaimonsa kuuluvat katolisen kirkon dominikaaniseen sääntökuntaan. Skotlannin kansanmusiikki on vaikuttanut myös merkittävästi MacMillanin tuotantoon.

Teoksia
-------

* *After the Tryst* (1988] viululle ja pianolle
* *The Confessions of Isobel Gowdie* (1990) orkesterille
* *The Berserking* (1990), konsertto pianolle ja orkesterille
* *Veni, Veni, Emmanuel* (1992), konsertto lyömäsoittimille ja orkesterille
* *Seven Last Words from the Cross* (1993), kantaatti kuorolle ja jousille
* *Inés de Castro* (1991-95), ooppera
* *The World's Ransoming* (1997) englannintorvelle ja orkesterille
* *Sellokonsertto* (1997)
* *Symphony: Vigil* (1997)
* *Quickening* (1998) solisteille, kuorolle ja orkesterille
* *Mass* (Messu) (2000) kuorolle ja uruille
* *The Birds of Rhiannon* (2001) kuorolle ja orkesterille
* *Pianokonsertto nr. 2* (2003)
* *Sun-Dogs* (2006) kuorolle

Aiheesta muualla
----------------

* James MacMillan Boosey & Hawkesin sivuilla. (englanniksi)
* MacMillanista Classical Netin sivuilla. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pylos** (m.kreik. Πύλος, lat. *Pylus*) oli antiikin aikainen kaupunki Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi Trifylian alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Trifylian Pyloksen mainitsee ainoastaan Strabon, joka antaa sille lisänimet *Trifyliakos* (Τριφυλιακός), *Arkadikos* (Ἀρκαδικός) ja *Lepreatikos* (Λεπρεατικός). Hän kuvaa kaupungin sijainneen 30 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen länsirannikosta, Mamathos- ja Arkadikos-jokien varsilla. Paikka oli länteen Minthe-vuoresta ja pohjoiseen Lepreonista. Elisläisten valloitettua Trifylian kaupungit Pylos liitettiin Lepreonin alueeseen. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä *Pylios* (Πύλιος).

William Martin Leake huomioi, että nykyisen Arínin kylän (vanhalta nimeltään Tsorvantzí) paikka vaikuttaa vastaavan kaikin tavoin Strabonin kuvausta Pyloksen paikasta. Sen läheltä virtaavat joet Ánydros ja Tráfos, jotka laskevat Akída-jokeen.

Trifylian Pylosta ei tule sekoittaa toiseen Pylokseen varsinaisessa Eliissä, eikä myöskään eikä Pylokseen Messeniassa. Strabon piti Trifylian Pylosta samana paikkana kuin Homeroksen Pylos, Neleuksen ja Nestorin kaupunki. Yleinen näkemys antiikin aikana oli kuitenkin sama kuin nykyisin, eli Homeroksen Pylos yhdistetään Messenian Pylokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Pylus (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Pylos *Pleiades*. Viitattu 23.10.2023.
3. ↑  "58 Pylos", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
4. ↑  Strabon: *Geografika* VIII s. 344, 355, vrt. 339, 343, 344.
5. ↑  Leake, William Martin: *Peloponnesiaca: A Supplement to Travels in the Moréa*, s. 109. J. Rodwell, 1846. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Καράμπελας, Σπύρος: Στρατηγικό σχέδιο ανάπτυξης και ανασυγκρότησης Νομού Ηλείας CORE. The Open University. Viitattu 23.10.2023.
L. M. Viherjuuri.
**Leonard Maurits Viherjuuri** (vuoteen 1906 **Grönroth**; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli *Suomen Kuvalehden* päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä. Hänen veljensä oli H. J. Viherjuuri, joka toimitti Suomen Kuvalehden ajanvietesivua nimellä Veli Giovanni.

Elämäkerta
----------

Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja toimi aluksi *Uuden Suomettaren* aputoimittajana 1907–1917 ja sitten *Suomen Kuvalehden* päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti *Rautatieläis*-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti *Langaton*-lehteä 1924–1927 sekä *Otavaista* 1922–1923. Hän toimitti lisäksi *Otavan Joulu* -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä **Vehka-Heikki**. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti *Radiokuuntelija*-lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka. 

Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä *Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen* puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana *liikennekulttuurikomiteassa* 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939.

Teoksia
-------

* *Auton ja autokaupan historiaa itsenäisyytemme aikana: Korpivaara & Halla Oy:n osuus siinä 1917–1942*. Korpivaara & Halla Oy, Helsinki 1942.
* *Kultasepän käsikirja*. Toimittaneet Uuno V. Aarne, L. M. Viherjuuri, avustajina Aarno Aho ym. Suomen kultaseppien liitto, Helsinki 1945.
* *Radiokuuntelijan tärkeimmät taulukot*. Yhtyneet kuvalehdet 1950.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961.

Kirjallisuutta
--------------

* Leino-Kaukiainen, Pirkko: "Viherjuuri, Leonard Maurits (1885–1957)", *Suomen kansallisbiografia, osa 10*, s. 495–496. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Matti Kivekäs** | ***Suomen Kuvalehden* päätoimittaja**1918–1936 | Seuraaja:**Ilmari Turja** |

Ylen pää- ja toimitusjohtajat

|  |  |
| --- | --- |
| Pääjohtajat: | Hjalmar Woldemar Walldén (1944–1945) • Hella Wuolijoki (1945–1949) • Einar Sundström (1950–1964) • Eino S. Repo (1965–1969) • Erkki Raatikainen (1970–1979) • Sakari Kiuru (1980–1989) • Reino Paasilinna (1990–1994) |
| Toimitusjohtajat: | L. M. Viherjuuri (1926–1927) • Yrjö Koskelainen (1927) • Armas Deinert (1927) • Hjalmar Woldemar Walldén (1927–1944) • Arne Wessberg (1994–2005) • Mikael Jungner (2005–2010) • Lauri Kivinen (2010–2018) • Merja Ylä-Anttila (2018–) |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Hilda Granstedt: *Italialainen malli*, 1877.
**Hilda Eloise Granstedt** (3. toukokuuta 1841 Helsinki – 21. toukokuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.

Granstedtin vanhemmat olivat arkkitehti Anders Fredrik Granstedt ja Vilhelmina Theodora Plantin ja veli arkkitehti Theodor Granstedt. Hän opiskeli ensin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1869-1870 sekä 1871-1872, sitten Tukholmassa Mårten Eskil Wingen johdolla 1872-1874 ja Pariisissa L. Chaplinin ja Tony Robert-Fleuryn oppilaana 1874-1875 ja 1877. Granstedtin varhaiset työt edustavat saksalaista myöhäisromantiikkaa ja orastavaa ranskalaista realismia, kuten *Sisäkuva mökistä* (1876). Hän otti aiheekseen myös henkilökuvia, kuten *Italialaisnainen* (1877). Vuonna 1869 Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä debytoinut Granstedt sai 1873, 1874 ja 1875 toisen palkinnon Dukaattikilpailussa. Granstedtin teosten viimeiset huomattavat julkiset näyttelyt olivat 1880 ja 1885, hänen keskittyessään piirustuksenopettajan toimeensa Elisabeth Blomqvistin johtamassa Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa 1877-1908. Opettajan toimeensa liittyen hän teki opintomatkan Tukholmaan 1884 ja julkaisi saman vuosikymmenen lopulla oppikirjan. Granstedt oli pidetty sekä taiteilijana että opettajana. Hänen tiedetään opettaneen ja tukeneen muun muassa nuorta Helene Schjerfbeckiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konttinen, Riitta: "Hilda Granstedt", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 273-274. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**USS Baton Rouge** (runkonumero SSN-689) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Los Angeles -luokka*
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 18. marraskuuta 1972. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1975 kumminaan F. Edward Hebertin puoliso ja liitettiin laivastoon 25. kesäkuuta 1977 ensimmäisenä päällikkönään Thomas C. Maloney.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin 1. sukellusvenelaivueeseen (engl. *Submarine Squadron 1, SUBRON1*) Norfolkin laivastotukikohtaan, missä se aloitti vastaanottotestit. Alus lähti 5. heinäkuuta Hampton Roadsiin ollen koulutettavana Uuden Englannin rannikolla. Alus palasi 29. heinäkuuta Norfolkiin, jossa se siirrettiin telakalle testeissä havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi.

Palveluskäyttöön palattuaan alus osallistui elo-syyskuussa SUBASWEX-77 harjoitukseen, josta se palasi Norfolkiin 9. syyskuuta. Alus lähti 12. syyskuuta etelään Exumanlahdelle testaamaan kaikumittaintaan sekä asejärjestelmätesteihin Port Evergladesiin Floridaan. Testien päätyttyä alus palasi Norfolkiin 7. lokakuuta. Vietettyään Floridassa vielä toisen testijakson marraskuussa se palasi Norfolkiin 23. marraskuuta, mistä se aloitti ensimmäisen varsinaisen partiomatkansa 29. marraskuuta.

Alus kiinnittyi 5. tammikuuta 1978 *USS L. Y. Spearin* kylkeen, mistä se lähti 24. tammikuuta Port Evergladesiin. Aluksella tehtiin lisää koeajoja ennen paluuta Norfolkiin helmikuun alussa. Alus siirrettiin 20. helmikuuta Newport News Shipbuilding and Dry Dock Companylle, missä korjattiin koeajoissa havaitut ongelmat. Se vapautui telakalta 28. elokuuta aloittaen koeajot. Syyskuussa alus siirrettiin New Londonin sukellusvenetukikohtaan Connecticutiin, missä miehistö valmistautui ensimmäiseen ulkomaille suuntautuvaan partiomatkaan.

Alus palasi Norfolkiin, missä se oli lokakuun alun. Alus lähti 19. lokakuuta Yhdysvaltain 6. laivaston mukana Välimerelle, missä se teki 1. marraskuuta ensimmäisen laivastovierailunsa La Maddalenaan Sardiniassa. Se kävi myös La Speziassa Italiassa sekä osallistui erilaisiin sukellusveneidentorjuntaharjoituksiin talvella 1978-1979, kunnes alus palasi maaliskuussa 1979 Norfolkiin.

Keväällä miehistön lepojakson jälkeen alus palasi normaalipalvelukseen, mihin sisältyi kaksi sukellusveneidentorjuntaharjoitusta sekä laivastovierailuja Fort Lauderdalen ja Halifaxin välillä. Heinäkuussa alus siirrettiin 8. sukellusvenelaivueeseen, vaikka se olikin edelleen Norfolkissa. Syys-lokakuussa alus osallistui Naton pääsotaharjoitukseen operaatio Ocean Safariin, jossa se toistamiseen ylitti Atlantin vieraillen Rotterdamissa. Harjoituksen päätyttyä alus palasi Norfolkiin, missä se oli vuoden 1979 lopun satamassa.

Alus poistettiin käytöstä 13. tammikuuta 1995 ja laivaston alusluettelosta vielä samana päivänä. Aluksen romutus saatiin päätökseen 30. syyskuuta 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  DANFS - USS Baton Rouge (Arkistoitu – Internet Archive)