recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kfar Darom** oli Israelin siirtokunta Gush Katifin siirtokunta-alueella nykyisellä Gazan kaistalla. Siirtokunta tyhjennettiin vuonna 2005.

Maantiede
---------

Kibbutsin rakentajia vuonna 1946.
Kfar Darom sijaitsi Palestiinan rannikolla Rafahin ja Gazan kaupunkien välissä Palestiinan rannikkoa pitkin kulkeneen rannikkotien sivussa.

Historia
--------

Tyhjentämistä vastustavia mielenosoittajia vuonna 2005.
Kfar Darom oli alun perin historiallinen paikannimi. Historiallinen Kfar Darom liitetään yleensä nykyiseen Deir al-Balahin kaupunkiin noin 16 kilometriä Gazasta etelään. Lähteistä se esiintyy ensimmäisen kerran Talmudissa. Arabit valtasivat sen vuonna 634 ja ristiretkeläiset perustivat paikalle Darum-nimisen linnoituksen. Gazan kaupunginmuurin eteläportti tunnettiin aikanaan nimellä Bab al-Darum.

Nykyiaiksempi juutalainen kibbutsi perustettiin vuonna 1946. Se sai nimensä historiallisen paikannimen mukaan. Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä vuonna 1948 se oli yksi ensimmäisistä egyptiläisten hyökkäyskohteista. Hyökkäys tyrehtyi Kfar Daromin taistelussa ja lopulta egyptiläiset päätyivät yksinkertaisesti kiertämään kibbutsin jatkaen etenemistään pohjoiseen. Piiritetyt puolustajat pakenivat heinäkuussa. Kibbutsin ensimmäiset asukkaat muuttivat uuteen Bnei Daromiin.

Kfar Darom perustettiin uudelleen vuonna 1970 ensimmäisenä Gush Katifin siirtokunta-alueensiirtokuntana. Sittemmin siitä tuli Gush Emunim-järjestön harjoitusmaatila. Siirtokunta hylättiin joitakin vuosia myöhemmin ja seuraavan kerran se jälleenasutettiin vuonna 1989. Kfar Darom oli terrori-iskujen kohde 1990-luvulta lähtien. Sen asukasluku oli vuonna 2002 324.

Gush Katifin siirtokuntia alettiin tyhjentää elokuussa 2005 Israelin hallituksen alkaessa poistua Gazan kaistalta. Kfar Daromin asukkaat vastustivat tyhjentämistä, mikä johti yhteenottoihin poliisin ja armeijan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 12 Kat-Lie*, s. 58-59. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  Morris, Benny: *1948 : A History of the First Arab-Israeli War*, s. 167, 235-237, 278. Yale University Press, 2008. ISBN 978-0-300-12696-9. (englanniksi)
**Carlos Alberto Lisboa** (tunnetaan paremmin taiteilijanimellään **Neném**; s. 25. kesäkuuta 1973 Rio de Janeiro) on brasilialainen uransa jo päättänyt beachfutispelaaja ja jalkapalloilija. 172 senttimetriä pitkä Neném oli beachfutiksessa hyökkääjä ja jalkapallossa keskikenttäpelaaja.

Neném voitti Brasilian beachfutismaajoukkueen kanssa kaksi MM-kultaa vuosina 2002 ja 2003. MM-pronssia hän saavutti vuodelta 2005. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa Neném oli sekä turnauksen paras pelaaja että paras maalintekijä ja vuoden 2003 turnauksessa hän oli paras maalintekijä. Hän on myös Brasilian maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 336 maalillaan. Uransa jälkeen Neném on toiminut sekä Japanin että Qatarin maajoukkueiden päävalmentajana.

Jalkapallossa Neném edusti kotimaansa pääsarjan seurojen lisäksi ranskalaista Lille OSC:ia, jossa hän pelasi vuonna 1999, muttei sopeutunut päävalmentaja Vahid Halilhodžićin pelityyliin. Hän pelasi Ranskassa vietetyn vuoden jälkeen vielä muutaman vuoden kotimaassaan, ennen kuin aloitti beachfutiksen.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
Vuoden 1966 Pontiac GTO.
**Muskeliauto** tarkoittaa Yhdysvalloissa tehtyä kaksiovista urheilullista autoa, jossa on voimakas moottori. Lisäksi korimalli on coupé ja auto on tarkoitettu tietynlaiseen ajoon.

Täsmällinen määritelmä on usein keskustelun aiheena ja termiä ei käytetty ennen 1970-lukua. Muskeliauto on myös keskikokoa ja se on saatavilla kohtuullisella hinnalla. Insipiraation lähteenä termille on vuoden 1964 Pontiac GTO.
1960-luvulla muskeliautoihin viitattiin Yhdysvalloissa "superautoina".

Poniautoja ei pidetä muskeliautoina ellei niissä ole malliston kärkeä olevia moottoreita ja varustelua. Kaksipaikkaiset urheiluautot kuten Chevrolet Corvette eivät ole muskeliautoja niiden korkean hinnan ja erikoisluonteen vuoksi. Painavat ja kalliit tehokkaalla moottorilla varustetut luksusautot eivät myöskään ole muskeliautoja.

Lähteet
-------

1. ↑  The Britannica Dictionary *britannica.com*. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  muscle car *merriam-webster.com*. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Muscle Car Definition *musclecarclub.com*.  31.8.2022. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Super-iority: Defining the Supercar and Muscle Car *ateupwithmotor.com*.  27.7.2009. Viitattu 1.2.2023. (englanniksi)
**Ma Rainey’s Black Bottom** on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut George C. Wolfe. Se perustuu August Wilsonin samannimiseen näytelmään vuodelta 1982. Elokuva kertoo "bluesin äitinä" tunnetun Ma Raineyn ja hänen yhtyeensä myrskyisästä äänityssessiosta 1920-luvun Chicagossa. Ma Raineyta elokuvassa näyttelee Viola Davis, ja hänen yhtyeensä omapäistä trumpetistia Levee Greenia esittää Chadwick Boseman viimeiseksi jääneessä roolissaan. Boseman kuoli elokuussa 2020 elokuvan jälkituotantovaiheessa, ja elokuva on omistettu hänen muistolleen.

*Ma Rainey’s Black Bottom* sai rajallisen teatterilevityksen Yhdysvalloissa 25. marraskuuta 2020, ja se julkaistiin Netflixissä 18. joulukuuta. Kriitikot ylistivät Davisin ja Bosemanin näyttelijäsuorituksia sekä elokuvan puvustusta ja lavastusta. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaasta miespääosasta ja naispääosasta, ja lopulta palkittiin kahdella Oscarilla: parhaasta puvustuksesta sekä parhaasta maskeerauksesta.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Chadwick Boseman  | … |  Levee Green
  |
|  Viola Davis  | … |  Ma Rainey
  |
|  Glynn Turman  | … |  Toledo
  |
|  Colman Domingo  | … |  Cutler
  |
|  Michael Potts  | … |  Slow Drag
  |

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* kriitikko Harri Uusitorppa antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, ja ylisti Chadwick Bosemanin ja etenkin Viola Davisin roolisuorituksia. Uusitorppa analysoi, että elokuva kertoo näennäisesti äänityssessiosta, mutta pohjimmiltaan kyse on paljon muustakin, kuten "arvosta ja arvottomuudesta, vallasta ja valtasuhteista sekä kulttuurisesta riistosta ja rakenteellisesta rasismista". Kriitikko Juho Typpö puolestaan valitsi *Ma Rainey's Black Bottomin* yhdeksi vuoden 2020 kymmenestä parhaasta elokuvasta. Elokuva on hänen mukaansa "painava kuvaus rasismista ja valta-asetelmista, mutta aivan erityisesti näyttelijöiden taidonnäyte".

Lähteet
-------

1. ↑  Tässä ovat poikkeuksellisen elokuvavuoden Oscar-ehdokkaat – eniten ehdokkuuksia sai elämäkertaelokuva Mank *Yle Uutiset*. Viitattu 18.3.2021.
2. ↑  Televisioarvostelu – Viola Davis tekee upeaa työtä omanarvontuntoisesta blueslaulajasta Ma Raineysta kertovassa hienossa draamassa *Helsingin Sanomat*.  6.1.2021. Viitattu 20.3.2021.
3. ↑  Elokuvat – HS:n kriitikko valitsi koronavuoden 10 parasta elokuvaa *Helsingin Sanomat*.  27.12.2020. Viitattu 20.3.2021.
St Mary-le-Bow
**St Mary-le-Bow** on vuonna 1683 valmistunut kirkko Lontoon Cityn Cheapside-kadun varrella. Sen on suunnitellut Christopher Wren. Samassa paikassa on saattanut olla kirkko jo saksilaisajalla, ja kun Vilhelm Valloittaja saapui Lontooseen, hän määräsi uuden kirkon rakennettavaksi siihen. Silloisen kirkon rakennuttaja oli Canterburyn arkkipiispa Lanfranc. Kirkon piirustukset suunnitteli ehkä Rochesterin piispa Gandulf, joka suunnitteli myös Lontoon Towerin.

Keskiaikainen kirkko vaurioitui tornadossa vuonna 1091 ja tulipalossa vuonna 1196, jonka jälkeen rakennettiin uusi. Lontoon suuren palon jälkeen Christopher Wren suunnitteli barokkityylisen St Mary-le-Bow’n, jonka esikuvana hän käytti Rooman Maxentiuksen basilikaa, vaikkei ollutkaan sitä koskaan omin silmin nähnyt. St Mary-le-Bow tuhoutui saksalaisten pommituksessa 10.–11. toukokuuta 1941. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1956–1964, osin ulkomaisella rahoituksella. Kirkon kellot, joita on kaksitoista, valettiin vuonna 1956. Vanhoina aikoina kelloja soitettiin aina iltayhdeksältä, jolloin työpäivä päättyi ja kaupungin portit suljettiin. Kirkon nykyinen krusifiksi on lahja Saksan liittotasavallan kansalaisilta.

Normanniajalla kirkon nimi oli Sancta Maria de Arcubus (*"Kaarten Pyhä Maria"*), joka myöhemmin muuntui samaa tarkoittavaan muotoon St Mary-le-Bow. Nimityksen perustana olivat kirkon näyttävät holvikaaret. Tästä tulee nimitys myös kirkolliselle oikeusistuimelle *Arches Courtille*, joka kokoontuu St Mary-le-Bow’ssa.

St Mary-le-Bow -kirkkoon liittyy paljon lontoolaista kansanperinnettä. Sen kellojen ääni saa päähenkilön palaamaan kaupunkiin Riku Huittisesta (*Dick Whittington*) kertovassa sadussa. Lastenlaulussa "Oranges and Lemons" mainitaan useita kirkkoja, joista yksi on Bow. Aidon cockneyn puhujan määritelmänä on vanhastaan pidetty sitä, että henkilön pitää olla syntynyt niin lähellä Bow’ta, että kellojen ääni kuuluu sinne missä hän syntyi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  St.Mary-le-Bow church, Cheapside *The History of London*. Viitattu 27.9.2018. (englanniksi)
2. ↑  St. Mary-le-Bow: Interior view toward altar *PennState University Libraries*. Viitattu 29.9.2018. (englanniksi)
3. ↑  The church that makes a cockney *A Bit About Britain*.  12.9.2017. Viitattu 28.9.2018. (englanniksi)
4. ↑  Industry Soundings (pdf) *Environmental Law & Management*.  2008. Viitattu 28.9.2018. (englanniksi)
5. ↑  Sipilä, Annamari: Perinteinen cockney häviää Itä-Lontoosta *Helsingin Sanomat*.  25.8.2005. Viitattu 29.9.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St Mary-le-Bow**.
* Kirkon verkkosivut
**Kfar Kama** on suurempi kaikkiaan kahdesta tšerkessien asuttamasta kylästä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella. Kylä on perustettu vuonna 1878 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 332.

Maantiede
---------

Paikallisia rakennuksia.
Kfar Kama sijaitsee Ala-Galilean itäosassa noin 4,5 kilometrin päässä Kfar Tavorista koilliseen.

Historia
--------

Kfar Kaman tšerkessejä kansallispuvuissaan.
Kfar Kaman perustivat vuonna 1878 alueelle saapuneet tšerkessit. Jopa sadat tuhannet tšerkessit olivat lähteneet alkuperäisiltä kotiseuduiltaan nykyiseltä Venäjältä Venäjän valloittaessa Tšerkessian vuosina 1858-1859. Kfar Kamaan saapuneet tšerkessit olivat šapsugeja ja he olivat saaneet maata Palestiinaa tuolloin hallinneilta osmaneilta vastineeksi järjestyksen ylläpidosta alueella. Monet paikalliset osallistuivat ensimmäiseen maailmansotaan Osmanien valtakunnan armeijassa ja myöhemmin brittien vallattua Palestiinan ja heidän perustettuaan Palestiinan mandaattialueen monet tšerkessit palvelivat brittiarmeijassa. Tšerkessit pitivät usein yllä myös hyviä suhteita alueelle saapuviin juutalaissiirtolaisiin. Israelin itsenäisyyssodan alettua osa tšerkesseistä soti juutalaisten haganah-järjestön puolella. Sodan jälkeen Kfar Kama oli yksi ensimmäisistä alueensa vesi- ja sähköverkkoon liitetyistä kylistä. Oman kuntansa aseman Kfar Kama sai vuonna 1950.

Väestö
------

Kfar Kaman asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 332. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 710 ja vuonna 1968 1 330. 

Kfar Kama on suurempi kaikkiaan kahdesta tšerkessien asuttamista kylistä Israelissa. Toinen kylistä on Rehaniya Ylä-Galileassa. Paikalliset koululaiset opiskelevat heprean, arabian ja englannin lisäksi tšerkessin kieltä. Uskonnoltaan tšerkessit ovat muslimeja.

Kfar Kamassa sijaitsee tšerkessimuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kafr Kamā *Jewish Virtual Library*. American-Israeli Cooperative Enterprise. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2  William Claiborne: Circassians, Descendants of Russian Muslims, Fight for Identity in Israel *Los Angeles Times*. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)
3. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Kafar Kama) Central Bureau of Statistics. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Circassian Heritage Center – Kfar Kama The Council for Conservation of Heritage Sites in Israel. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kfar Kama** Wikimedia Commonsissa
Selkäsaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Selkäsaarten saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
97,5 m  |
| Pinta-ala | 
12,7 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Selkäsaaret**  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Selkäsaaria on Päijänteellä 13 eri paikassa ja Selkäsaaren tai Selkäsaarien nimellä.

Maantietoa
----------

Saariryhmä sijaitsee Tehinselän kaakoisosassa Päijätsalon luoteispuolella ja Hunningaksen edustalla. Ryhmässä on kolme saarta, jos tulkitaan länsipuolella sijaitsevien Häntäsaarien muodostavan oman saariryhmänsä. Saariryhmän keskimmäinen saari on suurin. Se on 370 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 7,9 hehtaaria. Sen koillispuolella oleva saari on halkaisijaltaan 280 metriä ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Kolmas saari Kahvisaari sijaitsee lounaassa ja sen on 160 metriä pitkä ja sen pinta-ala on puoli hehtaaria. Saarien yhteispinta-alaksi tulee siten 12,7 hehtaaria. Niiden välimatkat ovat 100 ja 130 metriä, ja saariryhmä sijaitsee 1,3 kilometriä mantereelta. Saaret ovat matalia, mutta suurin saari on samalla korkein. Se kohoaa noin 19 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Saaret ovat autiot.

Luontoarvoja
------------

Koko saariryhmä muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2 3 4 5  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Selkäsaaret, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Selkäsaaret, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 28.9.2019
3. ↑  Selkäsaaret, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
4. 1 2  Selkäsaaret, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Pyhäkosken veneonnettomuus** tapahtui Oulujoen Pyhäkoskella 2. elokuuta 1944 kun Oulun varuskunnasta koskenlaskuun lähteneen seurueen vene törmäsi joen poikki asetettuun vaijeriin ja kaatui jolloin veneessä olleista 20 henkilöstä kuusi hukkui. 

18 hengen seurue johon kuului varuskunnan aliupseereita ja lottia lähti keskiviikkoiltana kello 21–22 tienoilla Utajärven Ojalta koskenlaskuun Oulujoelle Suomen Matkailijayhdistyksen koskiveneellä. Veneen ohjaajana toimi valantehnyt koskenlaskija Iikka Vähäoja ja soutajana Teuvo Ristiniemi. Vene törmäsi Pyhäkoskella Muhoksen Leppiniemen kohdalla virran poikki kulkeneeseen sinkkivaijeriin jolloin veneen tuhto katkesi, peräosa täyttyi vedellä ja vene kaatui veneessä olleiden joutuessa koskeen. Toinen koskea laskenut vene välttyi juuri ja juuri törmäämästä vaijeriin. Osa veteen joutuneista onnistui pysymään veden pinnalla veneen jäännösten ja pelastuskölien avulla kunnes he pääsivät rantaan kosken alapuolella. Onnettomuudessa hukkuivat kersantti Kaarlo Henrik Nurro (s. 1907), alikersantti Eino Emil Järvelin (s. 1915), korpraali Eino Fredrik Kuusisto (s. 1921) sekä lotat Sylvi Niemi (s. 1911), Alma Ikonen (s. 1916) ja Aune Poutiainen (s. 1917).

Pyhäjoen veneonnettomuus lopetti vuonna 1898 alkaneen Oulunjoen koskimatkailuliikenteen kun koskenlaskijoille ei enää myönnetty lupia ja vähän myöhemmin Pyhäkosken vesivoimalaitostyöt estivät kokonaan veneliikenteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toistakymmentä henkeä hukkunut keskiviikoiltana Oulujoen Pyhäkoskessa, Laatokka 04.08.1944, nro 175, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Tunnettuja muhoslaisia : Pyhäkoski
3. ↑  Pyhäkosken hukkuneita lienee kuusi, Laatokka 09.08.1944, nro 179, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Aino Merilä : Kuohujen väylä Kajaanista Ouluun (Kirjastovirma) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto : Oulujoen vanha venereitti
**Maa, meri, laiva** tai **auto, juna, lentokone** tai **maa, meri, taivas** on leikki. Siinä leikkijöiden pitää juosta sinne, minne johtaja käskee. Leikkiin tarvitaan ryhmä. Leikki sopii pienillekin lapsille.

Leikin säännöt
--------------

Leikin aluksi pitää määritellä kolme erillistä aluetta ja tarvittaessa merkitä niiden rajat. Tämän jälkeen sovitaan, mikä kolmesta alueesta on maa, mikä meri ja mikä laiva. Tämän jälkeen valitaan leikille ensimmäinen johtaja. Muut leikkijät menevät määriteltyjen alueiden keskelle. Johtaja huutaa, jonkun kolmesta alueesta ja leikkijät juoksevat nopeasti sinne.

Leikin johtaja voi myös huutaa alueen, jossa leikkijät jo ovat. Viimeinen leikkijä, joka tulee huudetulle alueelle poistetaan leikistä ja hän odottaa seuraavan kierroksen alkamista. Leikkiä jatketaan niin kauan, että leikissä on mukana enää yksi leikkijä. Hän voittaa ja hänestä tulee seuraavan kierroksen johtaja.

### Pelistä putoaa, jos...

* On juossut viimeisenä alueelle
* On juossut väärälle alueelle
* Johtaja huutaa saman alueen, jossa pelaaja jo on ja tämä lähtee liikkumaan

Johdannaisia
------------

Pelistä on kehitetty erilaisia opettavaisia johdannaisia, joiden avulla voidaan harjoitella asioiden luokittelua (esimerksiksi jätteiden lajittelua) tai uusia käsitteitä kuten ilmansuuntia tai maastonmuotoja (vuori, vuono, meri)

Lähteet
-------

1. ↑  Kivoimmat pihaleikit: Maa - Meri - Laiva (Arkistoitu – Internet Archive) Lelutalo
2. ↑  Juniorien ohjaajille vinkkejä (Arkistoitu – Internet Archive) Imatran Sukoshi
3. ↑  Seka-bio-kartonki-paperi -leikki (Arkistoitu – Internet Archive) Fiksu vähentää jätettä HSY
4. ↑  Jälkileikki[vanhentunut linkki] Sudenpentutoimikunta - Partio Pakki
5. ↑  Norja Pohjoismaa-projekti kouluun
Vaaituskoje.
**Vaaituskoje** on vaaituksessa eli maaston korkeussuhteiden mittauksessa käytettävä työkalu. Vaaituskojetta voi käyttää korkeuksien mittaamisen lisäksi etäisyyksien mittaamiseen, ja jos kojeessa on astekehä, kulmien mittaamiseen.

Vaaituskojeita on kahta päämallia: optisia sekä hydrostaattisia vaaituskojeita. Näistä jälkimmäiset perustuvat vaakasuoran nestepinnan hyväksikäyttöön, kun puolestaan optisia vaaituskojeita lajitellaan vielä kahden pääperiaatteen mukaan. Tasainvaaituskojeisiin, joissa lankaristikolle tuleva tähtäyssäde kallistetaan vaakasuoraan vaaitustasaimen avulla, kun puolestaan itsetasaavissa vaaituskojeissa tähtäyssäde, joka latasta vaakasuorasti tulee, ohjataan kompensaattorin avulla lankaristikolle tähtäyssädettä taittamalla tai siirtämällä lankaristikkoa pystysuunnassa.*lähde?*

Tasainvaaituskojeet voidaan vielä jakaa rakenteensa perusteella kolmeen ryhmään: yksinkertaiset, keskikokoiset ja tarkkavaaituskojeet. Yksinkertaiset vaaituskojeet sisältävät kolme pääosaa, joista ensimmäinen on jalustaan kiinnitetty runko-osa sekä siinä oleva rasiatasain, jolla kojeen likimääräinen tasaus suoritetaan. Seuraava osa on kaukoputki, jonka lankaristikon kautta kulkee tähtäyskaukoputki. Viimeisenä tulee vaaitustasain, jonka yläpuolella kylläkin on usein vielä yksinkertaisissa kojeissa peili, jonka avulla tasauksessa käytetty kupla on helpompi nähdä. Keskikokoisten vaaituskojeiden merkittävin ero yksinkertaisiin kojeisiin nähden koskee kallistusruuvia, jolla kaukoputkea voidaan kallistaa korkeussuunnassa alhidadiosan suhteen vaaka-akselin ympäri, jotta tasaimen kupla saadaan keskelle ja näin tähtäysakseli saadaan vaakasuoraan.

Toinen jaottelu, jonka avulla tasainvaaituskojeita voidaan ryhmitellä, koskee käyttötarkoitusta. Kojeita voidaan lajitella neljään ryhmään sen mukaan mihin tarkoituksiin kyseisiä kojeita käytetään: rakennus-, insinööri-, yleis- ja tarkkavaaituskoje.

Itsetasaavien kojeiden toiminta perustuu jollain tavoin joko painovoiman (riippuva heiluri) tai vaakasuoran nestepinnan hyväksikäyttöön. Heilurin käyttöön perustuvia heilurikompensaattoreita on neljä erilaista: pystyasentoinen peili, 50 gon kulmainen peili- tai prismayhdistelmä, muut kolmiprismaiset kompensaattorit ja seisova prisma. Muuntyyppisistä kompensaattoreista mainitaan tässä yhteydessä lankaristikon tai objektiivin ohjauskompensaattori ja nestekompensaattori.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Takala, Hannu: *Arkeologian maastotöiden perusteet*, s. 13 - 29. Helsingin yliopisto, 1999. ISBN 951-570-395-6.
2. ↑  Geo-Fennel: KÄYTTÖOHJE GEO FENNEL No.10 VAAITUSKOJEELLE 15.11.1999. Artikkelin verkkoversio.
**Rakennusrahasto** tarkoittaa suomalaisen asunto-osakeyhtiön taseessa esiintyvää oman pääoman erää. Rakennusrahasto kuuluu asunto-osakeyhtiön sidottuun omaan pääomaan.

Rakennusrahastoon merkitään usein tontin ja rakennusten rakennuskustannuksia vastaava rahamäärä. Sinne voidaan kirjata myös määrä, joka vastaa huomattavien korjaustöiden tai uudistusten kustannuksia, esimerkiksi putkistojen uusimiskustannukset.

Rahaston kerryttäminen
----------------------

Kun asunto-osakeyhtiö perustetaan, osa osakkeiden merkintähinnasta voidaan merkitä rakennusrahastoon. Osakeannissa osakkeiden merkintähinta voidaan merkitä rakennusrahastoon joko kokonaan tai osittain.

Rakennusrahastoon voidaan merkitä muitakin rahasuorituksia yhtiökokouksen päätöksellä. Tällaisia voivat olla esimerkiksi perusparannuksia tai lainaosuuksien suorituksia varten osakkeenomistajilta ennakkoon kerätyt varat.

Rakennusrahasto voi muodostua kiinteistön hankintaa tai korjaamista varten otetun lainan takaisinmaksun perusteella. Se voi toimia myös ennakkorahastona niin, että sinne merkitään osakkaiden vastikesuorituksia tulevia korjauksia varten. Rahastoon merkitsemisen kannalta ei ole merkitystä, onko kustannukset peritty suoraan osakkailta vai lainan kautta.

Varojen käyttö
--------------

Asunto-osakeyhtiö ei saa hankkia tai lunastaa omia osakkeitaan rakennusrahaston varoilla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leppiniemi, Jarmo & Kaisanlahti, Timo: *Tilinpäättäjän käsikirja*, s. 266. Talentum Media Oy, 2016. ISBN 978-952-14-2708-4.
2. 1 2  Kuhanen, Petteri ym.: *Asunto-osakeyhtiölaki. Kommentaari*, s. 631. Kiinteistöalan Kustannus Oy, 2010. ISBN 978-951-685-215-0.
3. ↑  Leppiniemi, Jarmo & Kaisanlahti, Timo: *Oikeat ja riittävät kirjaukset*. Alma Talent, 2016. ISBN ISBN 978-952-14-2775-6.
**Vanessa Harwood** (s. 14. kesäkuuta 1947 Cheltenham, Englanti) on kanadalainen balettitanssija, koreografi, taiteellinen johtaja, pedagogi ja näyttelijä. Hän oli yksi Betty Oliphantin ensimmäisistä opiskelijoista Kanadassa ja kävi Kansallisen balettikoulun. Vuonna 1965 hän pääsi Kanadan kansallisbalettiin. Hänestä tuli solisti vuonna 1967 ja ensitanssija 1970. Hän vetäytyi Kansallisbaletista vuonna 1987 ja tanssi tässä yhteydessä Swanhildan roolin Eric Bruhnin *Coppélia*-tuotannossa. Harwood tunnetaan myös muun muassa *Joutsenlammesta*.

Kansallisbaletissa luomansa uran jälkeen Harwood on tehnyt koreografioita Kanadan oopperayhtiön (Canadian Opera Company) sekä Dallasin oopperan esityksiin ja tanssinut niissä. Hän on tehnyt koreografioita niin oopperaa kuin taitoluisteluakin varten; jälkimmäisessä hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Tracy Wilsonin ja Rob McCallin kanssa. Harwood johti pientä kamaribalettiyhtiö Balletto Classicoa vuosina 1989–93. Näyttelijänä Harwood debytoi näytelmässä *The Mousetrap*. Hän on myös esiintynyt Liza Minelli -elokuvassa *Stepping Out* ja televisiossa.

Harwoodista tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Vanessa Harwood
Latta vaaituskoneen okulaarissa. Aseman korkeus on 1,422 m. Latassa on E-jaotus.
Erityyppisiä lattoja.
**Vaaituslatta** on vaaituksessa apuvälineenä käytettävä pystyasennossa pidettävä pituusasteikko, jonka asteikko on joko 1 tai 0,5 cm:n jaotuksella toteutettu. Vaaituksessa tähdätään vaakasuorasti vaaituslattaan ja luetaan tästä lukema. Lattoja jaotellaan erilaisilla perusteilla, materiaalin, jaotuksen ja käyttötarkoituksen mukaan.

Materiaalin perusteella jaoteltavia lattoja ovat nauhalatat, puulatat ja metallilatat. Ensimmäinen edellä mainituista on aivan normaali kangas- tai muovinauha, jolle jaotus on painettu. Puulatat ovat yleisimpiä ja ne ovat pituudeltaan 3 tai 4 metriä ja leveydeltään 8–10 cm. Metallilatat, joita kutsutaan myös invarlatoiksi, on valmistettu invarnauhasta, joka on pituudeltaan 3–5 metriä, leveydeltään 25 mm ja paksuudeltaan noin millimetrin. Latassa voi olla jaotuksen puolesta kolme erilaista jaotusta, E-, shakki- tai viivajaotus. Käyttötarkoituksen puolesta lattoja jaetaan itselaskeviin, yksinkertaisiin, runkomittaus-, tarkkavaaitus- ja teollisuuslattoihin.

Nykyisten digitaalivaaituskojeiden kanssa käytetään *digitaali-* eli *viivakoodilattaa*. Niiden lukeminen tapahtuu automaattisesti vaaituskojeen polttotasossa olevan CCD-ilmaisimen avulla.

Katso myös
----------

* Vaaitus
* Geodesia
**Rakennustoimisto Tähtinen & Sola Oy** oli suomalainen vuosina 1915–1985 pääasiassa Tampereella toiminut rakennusliike. Yrityksen perustivat rakennusmestarit Antti Tähtinen (1874–1933) ja Artturi Sola (1882–1961).

Liikkeen toiminnan alkuvaiheissa Tähtinen keskittyi Porin seudun rakennustoimintaan ja Sola puolestaan toimi Tampereella. 1920-luvulla liike rakensi Tampereen Lapin ja Käpylän kaupunginosiin omakotitaloja *avaimet käteen*-periaatteella, lisäksi liike rakensi tehdasrakennuksia Tampereen Rohdokselle, lääketehdas Starille ja Suomen Trikoolle.

Antti Tähtisen kuoltua 1933 Artturi Solan pojat Aarne ja Tauno Sola lunastivat itselleen Tähtisen osuuden yrityksestä. Liike muutettiin myös avoimesta yhtiöstä osakeyhtiöksi. 1930-luvulla Tähtinen & Sola rakensi Tampereelle muun muassa Hatanpään sairaalan, hotelli Emmauksen (nykyinen hotelli Tampere) ja Klingendahlin tehdasrakennuksia sekä Harjavaltaan Satalinnan sairaalan laajennuksen. Jämsänkoskella Tähtinen & Sola rakensi vuonna 1937 valmistuneen Yhtyneet Paperitehtaat Osakeyhtiön seuratalon Ilveslinnan, joka oli maan ajanmukaisimpia ja komeimpia lajissaan. Sotavuodet johtivat rakennustoiminnan supistumiseen ja välittömästi sodan jälkeen tarvikepula haittasi rakentamista.

Tähtinen & Solan merkittäviä rakennuskohteita sodan jälkeen olivat Suomen Trikoon laajennustyöt (1945–1956) ja Finnish Chemicalsin tehtaan rakennustyöt Keikyässä 1946–1953. Oy Finlayson-Forssa Ab:lle liike rakensi 1959 valmistuneen tehdaslaajennuksen sekä 1949–1955 Amurinlinnan kerrostalokorttelin. Tähtinen & Sola oli 1950-luvun puolivälissä Suomen Rakennusteollisuusliiton suurin jäsenyritys sekä liikevaihdolla että työntekijämäärällä mitattuna. 

Artturi Solan kuoltua 1961 liikkeen toimitusjohtajana oli vuoteen 1974 saakka hänen poikansa Tauno Sola (k. 1974). 1960-luvulla liike rakensi muun muassa Suomen ensimmäisen jäähallin Tampereen Kissanmaalle vuonna 1965.

Vuonna 1975 liikkeen johtoon tulivat kolmatta sukupolvea edustaneet Arto, Heikki ja Pekka Sola. Tähtinen & Solan omistus siirtyi joulukuussa 1985 sijoitusyhtiö Panostaja Oyj:lle ja siitä tuli Panostajan tytäryhtiö.

Rakennustoimisto Tähtinen & Sola esiintyy kirjailija Kalle Päätalon Iijoki-sarjan romaaneissa nimellä *Rakennusliike Pilvinen & Kuru*. Päätalo oli sotien jälkeen 1940-luvulla liikkeen palveluksessa kirvesmiehenä ennen kuin lähti opiskelemaan rakennusmestariksi.

Lähteet
-------

* Elinkeinoelämän Keskusarkisto : Rakennustoimisto Tähtinen & Sola Oy[vanhentunut linkki]
* Matias Manner : Teollisuuskouluista teollisuusneuvoksiksi : Rakennusmestarikunta Tampereella 1885-1960, Historian pro gradu tutkielma, Tampereen yliopisto 2010, s. 93-99[vanhentunut linkki]
* Sari Minkovitsch : Amurinlinna (Koskesta Voimaa-sivusto)

### Viitteet

1. ↑  Hannu Ahlstedt: Kohdeinventointilomake, Ilveslinna.  *Suomen rakennuskulttuurin yleisluettelo*, 15.4.1982.  Museovirasto.
Stora Blindsund

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°08′34.00″N, 24°44′38.00″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Stora Blindsund** on saari Espoon Matinkylässä Nuottaniemen venesataman itäpuolella. Etäisyys Stora Blindsundista Matinkylän manneralueeseen on noin sata metriä. Noin sata metriä Stora Blindsundista itään sijaitsee Lilla Blindsund. Iso Vasikkasaari sijaitsee Stora Blindsundin kaakkoispuolella. Stora Blindsundin omistaa Espoon kaupunki. Kansalaisen karttapaikan mukaan saaren pinta-ala on noin 0,8 hehtaaria.

Lähteet
-------

1. ↑  Stora Blindsund Espoon opaskartalla
2. ↑  Espoossa pääsee tulevaisuudessa kävellen saareen – Rantaraitille suunnitellaan yli 300 000 euron siltaa *Länsiväylä*. Etelä-Suomen Media Oy. Viitattu 4.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Stora Blindsund, Uusimaa, Suomi — Sunrise, Sunset, and Daylength
Stora HerröGrillipaikka Stora Herröllä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
60°5′05.40″N, 24°39′55.49″E, EspooUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti, Itämeri |
| Pinta-ala | 
0,44 km²  |

Mapmuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Näkymä Stora Herröstä Helsingin kantakaupunkiin
**Stora Herrö** on saari Espoon Suvisaaristossa. Se on yksi Espoon kaupungin ulkoilusaarista. Stora Herrö sijaitsee Pentalan eteläpuolella ja Medvastön kaakkoispuolella noin 2,5 kilometriä Suvisaariston pääsaarista lounaaseen. Etäisyys Soukanniemen Amiraalinsatamaan on kolmisen kilometriä.

Lilla Herrö on kasvanut maankohoamisen seurauksena lähes kiinni Stora Herröhön. Saaria erottaa toisistaan Herröviken. Espoon ulkoilusaarista Rövaren ja Kaparen sijaitsevat Stora Herrön itäpuolella. Saaren eteläpuolella sijaitsee pieni Herrökobbenin saari.

Stora Herrön pinta-ala on 44,3 hehtaaria. Sen metsät ovat pääosin kalliomännikköä, kuusia kasvaa siellä täällä. Stora Herrön keskiosassa on Söderviken-niminen lahti, jonka rannalla on suhteellisen pieni saraneva. Suurimmalta osin Stora Herrön rannat ovat kalliota ja kivikkoa, saaren itäosassa on jonkin verran myös hiekkaisia lahdelmia.

Stora Herrön luoteisrannalla on pieni saaristovenelaituri ja saaren keskiosassa sijaitsee puinen näköalatorni. Stora Herrössä on myös uimarantoja.

Espoon ja Kirkkonummen raja kulkee Pentalan ja Medvastön välistä salmea eli Pentalasundetia lounaaseen; pienen Brudholmenin saaren itärannalla se kääntyy kohti kaakkoa ja halkaisee Lilla Herrön, Stora Herrön ja Herrökobbenin siten, että kunkin saaren etelä- ja länsiosa on Kirkkonummen hallinnollisella alueella.

Stora Herrö on osa Uudenmaan maakunnallista virkistysalueverkostoa.

Lähteet
-------

1. ↑  Saaristo-opas (pdf) (s. 35) *Espoo.fi*. Espoo:  Helsingin kaupungin liikuntavirasto, merellinen osasto 2014.  Arkistoitu 27.2.2015. Viitattu 28.3.2018.
2. ↑  Herröviken : Vakaveden osa *MML Paikannimet linkitettynä tietona*.  Arkistoitu 28.3.2018. Viitattu 28.3.2018.
3. ↑  Espoon ulkoilusaaret (html) (Stora Herrö) *Espoo.fi*. Espoo:  © Espoon kaupunki.  Arkistoitu 10.3.2018. Viitattu 28.3.2018.
4. ↑  Stora Herrö Uudenmaan virkistysalueyhdistys ry. Viitattu 22.3.2023.
5. ↑  Muut liiteaineistot 4: Virkistysalueverkoston kohdetiedot (pdf) *Uudenmaan 4. vaihemaakuntakaava*. Helsinki:  Uudenmaan liitto.  Arkistoitu 15.3.2018. Viitattu 28.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
* Stora Herrö, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
* Saariston osayleiskaavaluonnos (Selostus (pdf, 2481 kt)) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Geocaching.com
* Retkipaikka.fi
* Venelehti.fi
*Tämä artikkeli kertoo televisiosarjasta. Mogadishu Avenue on myös Vuosaaren Meri-Rastilassa sijaitsevan Meri-Rastilan tien lempinimi.*

**Mogadishu Avenue** on vuonna 2006 MTV3:lla esitetty draamakomediasarja. Kahdeksanosainen Jari Tervon kirjoittama sarja kuvaa syntyperäisten suomalaisten ja maahanmuuttajien kohtaamisia vuokratalossa. Tapahtumien keskiössä on Somaliasta muuttanut mies, Muhammed Turakainen, joka päättää kotoutua perusteellisesti ja ripustaa seinälleen marsalkka Mannerheimin, presidentti Kekkosen ja luottopakki Jutilan muotokuvat. Pojastaan hän alkaa kouluttaa mustaa tangokuningasta.

Rooleissa ovat muun muassa Juha Veijonen, Petri Manninen, Minna Turunen, Kari Hietalahti, Pirkka-Pekka Petelius, Mateus Tembe, Matti Leino, Jouko Puolanto, Pirjo Lonka, Maija Junno ja Kari Ketonen.

Nimensä sarja on saanut Vuosaaressa sijaitsevan Meri-Rastilan tien lempinimestä. Sarjaa kuvattiin kuitenkin Espoon Suvelassa, jonka lempinimenä on *Espoon Mogadishu*.

Ohjelman lopputekstien aikana soi kansanlaulu "Kotimaani ompi Suomi".

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ensimmäisessä jaksossa tutustutaan lähinnä Rampe Turakaiseen ja muuhun lähiön kerrostalon väkeen. Toisessa jaksossa Muhammed Turakainen yrittää tehdä pojastaan tangokuningasta. Kolmannessa jaksossa Irina Totkunen yrittää ilotytön ammattia, kyllästyttyään siivoamaan lääkärin koulutuksella ostarin vessoja. Neljännessä jaksossa Ingvar Nenonen joutuu hankkimaan venäläisen ilotytön Suomeen vierailulle tulleelle firman amerikkalaiselle johtajalle. Viides jakso kertoo Elina Vaurasteesta, joka opettaa suomea maahanmuuttajille. Kuten jakson nimi kertoo, hän haluaa oikean miehen. Kuudes jakso kertoo Aleksei Ivanovitš Beljakovista, joka on lastentarhan opettaja Vesalassa, mutta muut talon asukkaat pitävät häntä itämafian jäsenenä.

Jaksoluettelo
-------------

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Äitis oli konsultti | 6.11.2006 | 11.8.2008 |
| 2. | Suomalainen elehtii vain hukkuessaan | 13.11.2006 | 18.8.2008 |
| 3. | Rakkauden viivakoodi | 20.11.2006 | 25.8.2008 |
| 4. | Isot pojat pelaa luusereitten kalloilla | 27.11.2006 | 1.9.2008 |
| 5. | Tahtoo miehen | 4.12.2006 | 8.9.2008 |
| 6. | Vakituinen paikka maailmassa | 11.12.2006 | 15.9.2008 |
| 7. | Morsiamet häissään | 18.12.2006 | 22.9.2008 |
| 8. | Nalle, Jorma ja Abdi | 25.12.2006 | 29.9.2008 |

Lähteet
-------

1. ↑  Ainiala, Terhi: Helsingin Bronks ja Monaco (Julkaistu Helsingin Sanomissa 4.2.2003) Kotimaisten kielten tutkimuskeskus.  Arkistoitu 19.7.2011. Viitattu 1.12.2007.
2. ↑  Helsingin Sanomat 4.11.2006 D-osa s. 5
**Stora Karlsö** on Ruotsiin kuuluva saari Itämerellä, noin 6 kilometriä Gotlannin länsirannikolta. Se on osa Gotlannin lääniä. Lähistöllä on myös toinen saari nimeltä Lilla Karlsö. Molemmat saaret ovat Itämeren ainoita lintusaaria.

Stora Karlsön pinta-ala on 1 166 hehtaaria, ja korkein kohta on 51,6 metriä merenpinnasta. Saari on syntynyt samaan aikaan kuin Gotlanti eli noin 400 miljoonaa vuotta sitten. 

Saarella on mm. ravintola, museo ja majoitustiloja. 1980-luvulla matkailijoita oli jo 18 000 vuosittain ja useimmille lintuvuori oli suurin kiinnostuksen kohde.

Stora Karlsö on luonnonsuojelualue, ollut vuodesta 1970. Sen eläimistöön kuuluu huomattavissa määrin lintuja, esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Linnut rauhoitettiin jo 1880-luvulla. Kasvillisuudesta esimerkkinä mainittakoon orkideat. Saarella oli lampaita laiduntamassa vuosisatojen ajan ja 1800-luvulle mennessä ne olivatkin jo syöneet suurimman osan kasvillisuudesta. Vuonna 1887 lampaat vietiin pois ja sen jälkeen kasvit ovat saaneet kasvaa vapaasti. Saarella on useita luolia, joista suurimmat ovat syvyydeltään 20 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Olof Thaning (toim.): *Sverigeboken*, s. 110-111. Det Bästa, 1982. (ruotsiksi)
2. ↑  Stora Karlsö
3. ↑  Gotland.net

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stora Karlsö**.
* Viralliset sivut (ruotsiksi) (englanniksi) (saksaksi)
* Eric Silfverhjelm : Suuri Karlsö - lintujen paratiisi, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.11.1932, nro 47, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vuoden 2010 Venäjän väestönlaskennan logo.
**Venäjän väestönlaskenta 2010** (ven. Всеросси́йская пе́репись населе́ния 2010 го́да, *Vserossijskaja perepis naselenija 2010 goda*) on Venäjän toinen väestönlaskenta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Viimeksi väestönlaskenta suoritettiin vuonna 2002. Väestönlaskenta suoritettiin 15.−25. lokakuuta 2010. Ennakkotulokset julkaistiin aikataulun mukaan huhtikuussa 2011 ja koko väestönlaskenta vuoden 2012 loppupuolella.

Väestönlaskennan valmistelut alkoivat jo 2007. Tuolloin väestönlaskentaa suunniteltiin suoritettavaksi vuoden 2010 lokakuussa, mutta sen pelättiin myöhästyvän rahoitusongelmien takia vuodelle 2013. Vladimir Putin ilmoitti kuitenkin 30. lokakuuta 2009, että hanke saisi 10,5 miljoonan ruplan rahoituksen ja väestönlaskenta saatettiin aloittaa aikataulun mukaisesti. Väestönlaskentaa varten palkattiin 62 000 vakituista ja 700 000 määräaikaista työntekijää Työntekijöiden palkkoihin kuluu lähes kaksi kolmannesta väestönlaskentaa varten osoitetuista rahoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Осенний пересчет - От переписи зависит благосостояние народа, считает Сергей Собянин *Rossiyskaya Gazeta*. Viitattu 24.10.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Всероссийская перепись населения переносится на 2013 год *Regnum*. Viitattu 24.10.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Путин снова перенес Всероссийскую перепись населения на 2010 год? *Regnum*. Viitattu 24.10.2010. (venäjäksi)
4. ↑  О ВСЕРОССИЙСКОЙ ПЕРЕПИСИ НАСЕЛЕНИЯ 2010 ГОДА Goskomstat.  Arkistoitu 7.11.2009. Viitattu 24.10.2010. (venäjäksi)
5. ↑  Переписчиков научат переписывать *RIA Novosti*. Viitattu 24.10.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venäjän väestönlaskenta 2010** Wikimedia Commonsissa
**Danger Mouse** (oikealta nimeltään **Brian Joseph Burton**, s. 29. heinäkuuta 1977 White Plains, New York) on yhdysvaltalainen muusikko ja tuottaja. Hän on toinen Gnarls Barkleyn ja Broken Bellsin jäsenistä.

Vuosina 2001–2004 Burton asui Isossa-Britanniassa, missä hän levytti Lex Recordsille. Hän nousi tunnetuksi vuonna 2004 *The Grey Album* -mash-upin myötä. Levyllä hän yhdisteli a cappella-versioita Jay-Z:n *The Black Albumin* kappaleista ja instrumentaaleja The Beatlesien levyltä *The White Album*.

Hän on myös toiminut tuottajana muun muassa Gorillazin levyllä *Demon Days* (2005), Beckin levyllä *Modern Guilt* (2008) ja The Black Keysin levyillä *Attack & Release* (2008), *Brothers* (2010) ja *El Camino* (2011). Lisäksi hän on tehnyt kaksi levyä yhdessä hip hop -artisti MF Doomin kanssa vuosina 2005 ja 2006. Yhteistyössä heidät tunnettiin nimellä Danger Doom.

16. toukokuuta 2011 Danger Mouse julkaisi italialaisen säveltäjä Daniele Luppin kanssa levyn nimeltä *Rome*. Spagettiwesternien innoittaman levyn tekeminen kesti viisi vuotta. Levyllä laulavat Jack White ja Norah Jones.

Danger Mouse voitti 13. helmikuuta 2011 Vuoden tuottajan Grammy-palkinnon työstään Black Keysin *Brothers*-levyllä, omasta Broken Bells -projektistaan ja Sparklehorse-yhtyeen kanssa tekemästään levystä *Dark Night of the Soul*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Kurkijoen piiri** oli hallintoalue Karjalan ASNT:ssa Laatokan länsirannalla. Kurkijoen piirin keskuksena oli Kurkijoki vuosina 1940–1941 ja 1944–1945 ja Lahdenpohja 1945–1958.

Kurkijoen piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940 ja se käsitti suunnilleen Suomen 12. maaliskuuta 1940 luovuttamat Kurkijoen, Hiitolan, Jaakkiman ja Lumivaaran kunnat sekä Lahdenpohjan kauppalan. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin rauhan tultua ja niinpä Neuvostoliitto siirsi alueelle uutta väestöä. 

Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Kurkijoen piirin. Kurkijoen piirin hallintokeskus siirrettiin Kurkijoelta kaupungiksi tulleeseen Lahdenpohjaan 20. tammikuuta 1945.

Kurkijoen piiri lakkautettiin 1958 ja liitettiin Sortavalan piiriin. Suunnilleen entisestä Kurkijoen piirin alueesta muodostettiin Lahdenpohjan piiri 10. joulukuuta 1970.

Karjalan tasavallan entiset piirit

|  |  |
| --- | --- |
| Lakkautetut | Kemijoen piiri • Kiestingin piiri • Kurkijoen piiri • Petrovskin piiri • Poventsan piiri • Pyhäjärven piiri • Repolan piiri • Rukajärven piiri • Šallan piiri • Seesjärven piiri • Soutjärven piiri • Sungun piiri • Suurlahden piiri • Säämäjärven piiri • Tunkuan piiri • Vepsän kansallinen volosti*selvennä* • Vieljärven piiri • Viteleen piiri • Äänisentauksen piiri |
| Leningradin alueeseen liitetyt | Jääsken piiri • Koiviston piiri • Käkisalmen piiri • Raivolan piiri • Raudun piiri • Viipurin piiri |
| Murmanskin alueeseen liitetyt | Kantalahden piiri |
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Turun Lehti** oli Turussa vuosina 1882–1919 ilmestynyt sanomalehti.

Ruotsinmielisen *Åbo Tidningin* julkaisuyhtiö perusti *Turun Lehden* suomenmielisen *Auran* ja vapaamielisen *Åbo Underrättelserin* yhtiön *Sanomia Turusta* -lehden kilpailijaksi. Kielikysymyksestä vaiennut *Turun Lehti* oli hinnaltaan huokea ja sisällöltään kevyt kansanlehti, jossa oli etupäässä paikallisia uutisia sekä runsaasti kaunokirjallista aineistoa ja piirroskuvitusta.

Lehti levisi laajalle alueelle yli Lounais-Suomen rajojen. Toistaalta laaja levikkialue teki uutisoinnista sattumanvaraista ja karkotti paikallisia ilmoittajia. Lopulta aika ajoi viihdyttävien kansanlehtien ohi ja *Åbo Underrättelseriin* sulautunut yhtiö lopetti lehden tappiollisena.

Turun lehti ilmestyi vuonna 1883 kahdesti ja myöhemmin kolmesti viikossa. Sen levikki oli enimmillään 13 000 kappaletta vuonna 1914. Päätoimittajina työskentelivät suomenruotsalaisten juhlalaulun *Modersmålets sångin* tekijänä tunnettu Johan Fridolf Hagfors sekä vuonna 1919 Lauri Roschier.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 134–135. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun Lehti digitoituna kansalliskirjastossa
**Dangol-Boré** on maalaiskunta Moptin alueen Douentzan piirissä Malissa. Sen keskuspaikka Boré sijaitsee 65 kilometriä Douentzasta länteen. Kunnassa on 27 200 asukasta (vuonna 2009).

Dangol-Borén kunnan pinta-ala on 2 237 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Douentzan piirin Djaptodjin, idässä Koraroun, Débérén ja Koubéwel Koundian, etelässä Bandiagaran piirin Borkon, Kendién ja Lowol-Guéoun sekä lännessä Moptin piirin Konnan ja Korombanan kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan etelärajalla kohoaa pitkä vuorijono. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 36 kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, dogoneja, bambaroita ja fulbeja.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Markkinapaikkoja ovat Boré ja Kiro. Borén kautta kulkee Moptin ja Gaon välinen maantie RN16.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.9.2014. (ranskaksi)
2. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Dangol Bore 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 19.9.2014. (ranskaksi)
Kubratin monogrammi.
**Kubrat** oli bulgaarien päällikkö, joka kapinoi avaareja vastaan perustaen eri heimojen liitosta muodostuneen Suur-Bulgarian nykyisen Ukrainan alueella.

600-luvun alussa bulgaarit nousivat Konstantinopolin patriarkka Nikeforoksen mukaan avaarien kaania vastaan Kubratin johdolla. Kapina ajoittui pian avaarien tekemän epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen vuonna 626. Kapina palveli Bysantin valtakunnan sotilaallisia etuja ja Kubrat muodostikin läheiset diplomaattiset yhteydet keisari Herakleioksen kanssa. Avaarien kukistamisen jälkeen Kubrat perusti niin sanotun vanhan suur-Bulgarian alueelle, jonka useimmat tutkijat sijoittavat Krimin niemimaan pohjoispuolelle Dneprjoen molemmin puolin.

Kubratin muusta toiminnasta tiedetään vain hyvin vähän. Suhteillaan Bysantin valtakuntaan Kubrat ilmeisesti sai arvon *patrikios* (patriisi), joka käytännössä tarkoitti arvovaltaa ja mahdollisesti myös Bysantista saatua rahaa. Tätä tukee Dneprjoen varren alueelta tehdyt rahalöydökset, joissa on 500- ja 600-luvuilla hallinneiden keisarien lyöttämiä kolikoita. Löydöistä on myös päätelty, että rahan lähettäminen loppui ennen vuotta 630 Konstans II:n valtakaudella. Tuolloin muslimit olivat vallanneet monet Bysantin vauraimmista alueista ja valtakunta ei enää ehkä kyennyt tukemaan liittolaisiaan. Toisaalta samoihin aikoihin löydöksiä on tehty kasaarien hallitsemilta alueilta ja tarkoituksena on ehkä ollut muodostaa liitto vaikutusvaltaansa kasvattaneiden kasaarien kanssa bulgaarien kustannuksella. Nikeforoksen ja pyhittäjä Theofaneksen teosten mukaan Suur-Bulgarian valtio hajosi Kubratin kuollessa hänen viiden poikansa johtamiin joukkoihin. Batbaian pysytteli Suur-Bulgarian vanhalla alueella ja Κotrag muutti lähistölle Dneprjoen toiselle puolelle. Neljäs poika muutti Pannoniaan ja liittoutui avaarien kanssa viidennen muuttaessa vastaavasti Pentapolikseen Ravennaan liittoutuen Bysantin valtakunnan kanssa. Asparuh, kolmas Kubratin pojista, muutti johtamansa joukot puolestaan Tonavan suulle ja perusti ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hänen voitettuaan Bysantin valtakunnan joukot vuonna 680 tai 681.

Lähteet
-------

1. 1 2  Panos Sophoulis: *Byzantium and Bulgaria, 775–831*, s. 105–112. Koninklijke Brill NV, 2012. ISBN 978-90-04-20695-3. (englanniksi)
**Paatari** eli **Pááđáár** on noin yhdeksän kilometriä pitkä järvi Inarin Lapissa, kymmenisen kilometriä Inarin kirkonkylästä länteen. Sen pinta-ala on 21 neliökilometriä ja tilavuus 240 kuutiohehtometriä. Paatariin laskevia jokia ovat Lemmenjoki, Menesjoki ja Vaskojoki. Paatarin vedet laskevat edelleen Matkajokea, Solojärveä ja Juutuanjokea myöten Inarijärveen.

Maantiede
---------

Paatari on lounais–koillissuuntainen ja syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen. Järven pohjoisen rannan tuntumassa kulkee lähes yhdeksän kilometriä pitkä vähintään 20 metriä syvä vyöhyke, jonka sisällä sijaitsee lukuisia yli 50 metrin syvänteitä. Syvän vyöhykkeen koillispuolella levittäytyy matala lahti. Paatarin etelärannalla puolentoista metrin syvyyskäyrä ulottuu kauas rantaviivasta. Yli 40 prosenttia Paatarista on vähintään 10 metriä syvä, 25 prosenttia vähintään 15 metriä syvä ja lähes 20 prosenttia vähintään 20 metriä syvä. Noin neliökilometri järvestä on vähintään 43 metriä syvä.

Paatarin saariluku on yhdeksän. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia ja niin ikään kaksi on yli hehtaarin laajuisia. Laajin saari on järven eteläpuoliskolla sijaitseva nelihehtaarinen Isosaari. Aivan sen länsipuolella sijaitsee Kaakkurilaassa. Isosaaresta koilliseen sijaitsee Njuorâ. Paatarin pohjoispuoliskolla sijaitsee Pekan Iisakinsaari.

Paatarin lounaiskolkkaan laskee Lemmenjoki lounaasta, koilliskolkkaan virtaa Vaskojoki. Paatari laskee Lusmaniemen itäpuolelta Matkatjokea itään Solojärveen.

Paatarin vesitilavuus on 239 265 000 kuutiometriä eli lähes 240 kuutiohehtometriä. Tilavuudeltaan se on suurempi kuin useat Suomen sadasta laajimmasta järvestä.

Paatarin rannoilla kohoaa useita vaaroja: Ainoanpojanvaara, Sierumahiekanvaara, Ailivaara, Mustikkavaara ja Päivävaara. Useimpien korkeustaso on yli 100 metriä Paatarin pintaa ylempänä.

Paatari (71.221.1.001) kuuluu Paatarin lähialueeseen (71.221), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Paatarin alue (71.22) ja ensimmäinen jakovaihe Paatarin–Mutusjärven alue (71.2). Paatari on laajin Paatarin lähialueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa noin 35 hehtaaria laajat Vanhakotajärvi ja Etusolmijärvi. Alueen järvistä kahdeksan on vailla virallista nimeä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 25.8.2010.
2. 1 2  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 25.8.2010.
3. 1 2 3 4 5 6  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 4.12.2021.
4. ↑  Paatari. Järviwiki. Viitattu 4.12.2021.
5. ↑  Paatarin lähialue (71.221). Järviwiki. Viitattu 4.2.2021.