recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Puhuja Speakers’ Cornerissa vuonna 1998.
**Speakers' Corner** on perinteinen julkisten puheiden pitopaikka Lontoon Hyde Parkissa. Speakers' Corner sijaitsee Hyde Parkin koilliskulmassa, lähellä Marble Archia ja Oxford Streetia.

Speakers' Corner on toiminut puheiden, väittelyiden ja mielenosoitusten pitopaikkana 1800-luvun puolivälistä lähtien, ja kuuluisuudet kuten Karl Marx, Vladimir Lenin ja George Orwell sekä muun muassa 1900-luvun alun suffragetit ovat pitäneet siellä kiihkeitä puheita. Sunnuntaisin onkin tavallista, että väkijoukot kerääntyvät kuuntelemaan innokkaita puhujia. Sana on vapaa, mutta puheet eivät saa sisältää laittomuuksia.

Paikalla sijaitsi aikoinaan Tyburnin kylä, jossa oli pahamaineinen hirttopaikka. Jokainen kuolemaantuomittu sai luvan lausua viimeiset sanat ennen tuomion täytäntöönpanoa. Tästä alkoi julkisten puheiden perinne. Nykymuotoisen Speakers' Cornerin historia alkaa vuodesta 1866, jolloin paikalla oli hallitusta vastustavia marsseja, protesteja ja kolme päivää kestänyt mellakka. Vuonna 1872 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti sääti lopulta *Parks Regulation Actissa*, että Speakers' Corner varataan sananvapaudelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Speakers' Corner *The Royal Parks*. Viitattu 16.9.2022. (englanniksi)
***Echinus elegans*** on *Diadematoidea*-lahkoon kuuluva vaalea merisiili, joka elää Atlantin valtameren koillisosissa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*E. elegansilla* on matala, kaareva ruumis, jonka halkaisija on enintään 8 senttimetriä. Ruumis on tavallisesti valkeahko ja päältä punertava, mutta se voi olla myös violetti. Tukirangon pinnalla on suuria kalkkipiikkejä säännöllisinä, pystysuuntaisina jonoina sekä niiden välissä pienempiä piikkejä. Piikkien väritys vaihtelee voimakkaanpinkistä ja valkokärkisestä tasaisenpunertavaan tai -kellertävään. Piikkien lomassa on kahdenlaisia pihtipiikkejä eli *pedikellaarioita*, joista toiset ovat pyöreäpäisiä ja toiset kolmileukaisia. Suuta ympäröivistä kalkkilevyistä piikit puuttuvat kokonaan.

Levinneisyys
------------

*E. elegans* elää Atlantin valtameren koillisosissa sekä mahdollisesti Välimeressä ja Pohjois-Amerikan itärannikolla. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Trondheiminvuonoon ja Islannin etelärannikolle ja etelässä Biskajanlahdelle ja Azoreille. Pohjanmeressä sitä tavataan lähinnä Shetlandsaarten pohjoispuolella.

Elinympäristö
-------------

*E. elegans* elää yleensä 50 metrin syvyydestä aina 2 kilometriin asti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Echinus elegans *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics. Viitattu 9. elokuuta 2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3454662
* CoL: 38LGF
* EUNIS: 44286
* GBIF: 5188137
* IRMNG: 10839364
* ITIS: 206838
* SeaLifeBase: 50277
* WoRMS: 124286

 |

 |
**Spatiaalinen tietokanta** (*Spatial Database*) on tietokanta, joka on tarkoitettu ja räätälöity spatiaalisen (tilallisen) tiedon tallentamiseen ja käsittelyyn. Spatiaalinen tietokantajärjestelmää voidaan käyttää esimerkiksi kolmiulotteisten kappaleiden tietojen tallentamiseen, jota tavallisimmat tietokantajärjestelmät eivät tue. Spatiaalista tietoa koskeva standardi on ISO 19125.

Spatiaalisia tietokantoja käytetäänkin useimmiten mm. maantieteellisen ja kartografisen tiedot tallentamiseen, kuten teiden, järvien, talojen sijainti- ja ominaisuustietojen tallentamiseen.

Spatiaaliselle tietokannalle keskeisimpiä ominaisuuksia on sen tarjoamat tietotyypit (millaista tietoa voidaan tallentaa), indeksointimenetelmät (esim. R-puu) ja useat erilaiset spatiaaliset funktiot (esimerkiksi etäisyyden laskeminen tai koordinaattimuunnokset). Spatiaaliset funktiot voivat esimerkiksi laskea alueiden (*polygons*) pinta-alaa tai selvittää esimerkiksi, risteävätkö alueet keskenään.

Lähteet
-------

1. ↑  ISO 19125-1:2004 - Geographic information -- Simple feature access -- Part 1: Common architecture *www.iso.org*. Viitattu 7.3.2017. (englanniksi)
**Leuglay** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ourcejoen varrella, noin 53 kilometriä Montbardin kaupungista koilliseen.

Kunnan keskustassa oleva Saint-Martinin kirkko on peräisin 1400-luvulta, jolloin se kuului Temppeliritareille. Kirkko rakennettiin uudelleen vuonna 1554, jonka jälkeen se siirtyi Johanniittain ritarikunnan hallintaan. Joen varrella olevassa vanhassa 1800-luvun maalaistalossa toimii nykyään metsäntutkimuskeskus *Maison de la Forêt*. Lugnyn kylässä on entinen 1100-1300-luvuilla rakennettu kartusiaaniluostari. Vuonna 1203 vihitty luostarikirkko oli kirkkona 1700-luvun lopun Ranskan suureen vallankumoukseen saakka, jolloin se muutettiin navetaksi. Munkkien asunnot tuhoutuivat 1700-luvulla. Vuonna 1830 luostarin vanhoihin rakennuksiin perustettiin keramiikka- ja laattatehdas.

  

* Saint-Martinin kirkkoSaint-Martinin kirkko
* Maison de la ForêtMaison de la Forêt
* Lugnyn luostariLugnyn luostari

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 2.4.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Leuglay Echo des communes. Viitattu 2.4.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leuglay** Wikimedia Commonsissa
Oberlangenegg
Oberlangeneggin vaakuna
Oberlangeneggin sijainti Bernin kantonissa.
**Oberlangenegg** on Sveitsissä sijaitseva kunta, joka on Thunin hallintoalueella Bernin kantonissa.

Historia
--------

Oberlangenegg mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1308 nimellä *Langonegga*.

Alueen vanhimpia asutuksesta löydettyjä esineitä pronssikaudelta löydetty tikari, joka löydettiin Lindenmoosista. historiassa ​​Oberlangenegg ja Unterlangenegg yhdistettiin yhdeksi kunnaksi ja Oberlangenegg oli harvaan asuttua aluetta, alueella sijaitsee paljon metsää. Schwarzenegg kylä, joka sijaitsi Unterlangeneggin rajalla, oli tiheämmin asuttu ja oli Zulgin laakson taloudellinen ja uskonnollinen keskus. Schwarzenegg sijaitsi Steffisburg -Oberemmental tie- ja vuonna 1693 suuri seurakuntakirkko rakennettiin hillitsemään kasvavaa suosiota anabaptistien uskon alueella. Nykyään kunta on maatalouteen keskittyvää ja hyvin maaseutumaista. Yli puolet alueen työpaikoista liittyvät maatalouteen. Vuonna 2005 kylään avattiin puunjalostustehdas, joka tarjoaa töitä lähiasutusalueen asukkaille.

Maantiede
---------

Kunta sijaitsee Zulg-joen laaksossa Honegg-vuoren länsipuolella ja jalkamäillä. Se koostuu kahdesta siirtokuntien ryhmästä, ulommasta Staldenin ja osan Schwarzeneggin kylästä (jaettu Unterlangeneggin kanssa) ja sisäisestä Kreuzwegin, Aettenbühlin ja Süderen-Lindenin kanssa.

Amtsbezirk Thun, kunnan entinen piiri, hajotettiin 31. joulukuuta 2009. Seuraavana päivänä, 1. tammikuuta 2010, se liittyi äskettäin perustettuun Verwaltungskreis Thuniin.

Tunnettuja henkilöitä
---------------------

* Ulrich Ochsenbein (1811–1890), Liittoneuvoston jäsen vuosina 1848–1854.
* Thomas Stauffer (s. 1970), Alppihiihtovalmentaja.
* Beat Gerber (s. 1982), Jääkiekkoilija (puolustus) SC Bernissä ja maajoukkueessa.
* Oesch’s die Dritten, Kansamusiikkiryhmä.
* Karl Lennart Oesch (1892–1978), Suomalainen Kenraaliluutnantti, Sveitsin kansalainen ja asumisoikeus Unterlangenegg vuoteen 1921 saakka.
* Samuel Krähenbühl (s. 1977), Suuren neuvoston (SVP) jäsen.

Lähde
-----

* Oberlangenegg kunnallista historiaa (Saksankielinen) Viitattu 16.5.2021
* paikallisen yhteisön kotisivut (historia) Viitattu 16,5,2021
* paikallisen yhteisön kotisivut (tunnettuja henkilöitä) Viitattu 16.5.2021
* paikallisen yhteisön kotisivut ( Schwarzenegg kylän historia) Viitattu 16.5.2021
**Bryan Smolinski** (s. 27. joulukuuta 1971 Toledo, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut NHL-jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Sukutaustaltaan hän on puolalainen.

Smolinski kasvoi Luoteis-Ohiossa pelaten Michiganin yliopiston joukkueessa, kunnes Boston Bruins varasi hänet NHL:ään vuonna 1990 varausnumerolla 21. Pian hänet kuitenkin vaihdettiin Pittsburgh Penguinsiin. Kauden jälkeen hän ei saanut seuran kanssa sopimusta aikaiseksi, ja hän palasi IHL-liigaan. Jo marraskuussa New York Islanders hankki Smolinskin riveihinsä.

Smolinski pelasi Islandersissa kolmen kauden ajan, kunnes hän suuren kaupan seurauksena siirtyi Los Angeles Kingsiin.

Neljän kauden jälkeen Smolinski vaihdettiin Ottawa Senatorsiin. Smolinski on vaihtojen seurauksena piipahtanut myös Chicagossa ja Vancouverissa. Smolinski pelasi viimeisen kautensa NHL:ssä 2007–2008 Montreal Canadiensissa. Hän pelasi yhteensä 1 056 runkosarjaottelua, joissa hän teki 274 maalia, 377 syöttöä ja 651 saavutti tehopistettä. Hän pelasi 123 pudotuspeliottelua ja saavutti niissä tehopisteet 23+29=52. 

Uransa kaksi viimeistä kautta hän pelasi IHL-sarjassa.
**Harry John Ekman** (28. syyskuuta 1923 Chicago – 17. kesäkuuta 1999 Medford, New Jersey) oli yhdysvaltalainen muotokuvamaalari, kuvittaja, mainospiirtäjä ja pin-up-taiteilija. Hän aloitti uransa Gil Elvgrenin oppipoikana ja työtoverina, ja ryhtyi myöhemmin itsenäiseksi kalenteritaiteilijaksi. Ekman käytti samaa työskentelytapaa kuin Elvgrenkin: hän valokuvasi mallinsa ja maalasi öljyvärein 76 × 61 senttimetrin kokoiselle kankaalle valokuvan pohjalta.

Ekman valmistui New Trier High School ja the American Academy of Art kouluista. Hänellä oli opintoja Nortwestern University yliopistossa. Varsinaista kuuluisuutta Ekman sai ryhdyttyään 1960-luvulla maalaamaan poliitikkojen ja liikemiesten muotokuvia, joita hän teki loppuelämänsä ajan kaupallisen uran jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  New Jersey State: Ekman, Hary J, New Jersey Death Index 1999 *archive.org*. Viitattu 12.6.2023. (englanniksi)
2. ↑  Find a Grave: Harry John Ekman, Fallsington Friends Cemetery, Pennsylvania *findagrave.com*. Viitattu 12.6.2023.
3. 1 2  Chicago Tribune: Harry J. Ekman *chicagotribune.com*.  30.6.1999. Viitattu 12.6.2023.
4. ↑  Harry Ekman The Pin-Up Files. Viitattu 9.6.2012.
5. ↑  Martignette, Charles G. and Louis K. Meisel *The Great American Pin-Up*, s. 150 (Taschen America, LLC; 2002) ISBN 3-8228-1701-5

Aiheesta muualla
----------------

* A World History of Art: Harry Ekman (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |
Nurmeksen kaupunki kattaa koko Ylä-Karjalan alueen Nurmeksen ja Valtimon yhdistyttyä vuonna 2020.
**Ylä-Karjala** on alue Pohjois-Karjalan pohjoisosassa. Alueen ainoa kunta on Nurmeksen kaupunki, Valtimon kunnan yhdistyttyä Nurmeksen kanssa vuonna 2020. Muita entisiä kuntia on vuonna 1973 silloiseen Nurmeksen kauppalaan liitetty Nurmeksen maalaiskunta. Valtimo oli erotettu Nurmeksen maalaiskunnasta vuonna 1910, Nurmeksen kauppala taas 1876. Nykyään Pohjois-Savoon kuuluva Rautavaaran kunnan valtaosa oli erotettu Nurmeksen pitäjästä vuonna 1874. Ylä-Karjalan voidaan katsoa olevan osa Pielisen Karjalaa, johon luetaan Nurmeksen lisäksi Lieksan kaupunki ja Juuan kunta. 

Ylä-Karjalan kunnat vuoden 1960 tilastokartassa.
Asukkaita on Ylä-Karjalan alueella on vuoden 2020 alusta 9 522.

Ennen Nurmeksen ja Valtimon yhdistymistä Ylä-Karjalan kunnilla oli paljon yhteistyötä. Valtimolta käydään paljon asioimassa Nurmeksessa, jossa on paremmat palvelut, kun Valtimolta on lakkautettu mm. pankkipalveluita. Nurmeksen kaupungin ja Valtimon kunnan suunniteltuun usein, alueen yhdistymistä myös Lieksan kanssa on suunniteltu.

Alue sijaitsee Maanselän vedenjakajan ja Pielisen välissä. Monia jokia virtaa vedenjakajalta Pieliseen. Aluetta voidaan siksi kutsua myös jokien maaksi. Järviä on jonkin verran, joskin ne ovat Pielistä lukuun ottamatta suhteellisen pieniä. Soita on paljon. Seutu kuuluu osaksi Vaara-Suomea ja vaarat antavat maisemalle jylhän leiman. Pielisen altaan pohjoisosa kuuluu myös Ylä-Karjalan alueeseen. 

Ylä-Karjalassa ilmestyy Ylä-Karjala-niminen paikallislehti. Ylä-Karjala-alkuisia yrityksiä, yhdistyksiä ja virastoja toimii alueella useita.

Lähteet
-------

1. ↑  Historiaa *Nurmes*. Viitattu 28.6.2020.
2. ↑  Väestörakenteen ennakkotiedot muuttujina Kuukausi, Alue, Sukupuoli, Ikä ja Tiedot *Tilastokeskuksen PX-Web tietokannat*. Viitattu 28.6.2020. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Pielisen Karjala saisi levenevät hartiat *www.karjalainen.fi*.  Arkistoitu 28.6.2020. Viitattu 28.6.2020.
**Bryce Menzies** (s. 21. elokuuta 1987 Mesa, Arizona) on yhdysvaltalainen erämaa- ja aavikkorallikuljettaja. Hän on muun muassa voittanut Baja 500 rallin kolmesti (2011, 2012, 2014), TORC Pro-2:n kolmesti (2011–2013) ja on SCORE International aavikkorallisarjan mestari.

Ralliura
--------

Menzies saavutti isompaa menestystä voitettuaan 2007 CORR Single Buggy mestaruuden, jossa hänet palkittiin myös kauden parhaana tulokkaana. Menzies siirtyi tämän jälkeen kirppuautoista erämaalava-autojen pariin. Hän muun muassa sijoittui vuonna 2010 10-parhaanjoukkoon Mint 400, Vegas 2 Reno ja Baja 500 ralleissa.

2011 Menzies siirtyi ajamaan TORC-sarjaan Pro-2 luokkaan, jossa hän voitti mestaruuden heti avauskaudellaan. Menzies onnistui puolustamaan mestaruuttaan heti seuraavalla kaudella ja voitti myös toisen kerran Baja 500 -rallin. Hän voitti vielä kolmannen kerran peräkkäin TORC mestaruuden 2013 ja saavutti samana vuonna MINT 400 -rallin voiton.

Vuodet 2015–2017 Menzies kilpaili Lucas Oil erämaaralleissa, joista hän voitti viisi. Hänen oli tarkoitus ajaa 2017 Dakar rallissa, mutta joutui jättämään väliin loukkaantumisen vuoksi. Menzies ajoi toisen erämaarallin Silk Wayn, jossa hän oli lähellä saavuttaa kolmostilan. Menzies voitti yhden erikoiskokeen.

2018 Menzies osallistui ensimmäistä kertaa Dakar-ralliin, jossa hän ajoi X-raidissa Mikko Hirvosen tallikaverina Mini John Cooper Works Buggylla. Menzies oli kilpailussa parhaimmillaan neljäntenä, kunnes keskeytti toisen erikoiskokeen alussa ajettuaan hiekkatöyssyyn liian suurella nopeudella.

2019 Menzies voitti Best in the Desert -rallin, joka ajettiin Las Vegasista Renoon. Hän oli mukana myös Silk Way erämaarallissa tällä kertaa PH-Sportin Peugeot 3008 DKR:lla.

2020 hän ajoi toiseksi Mint 400 -rallissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Toyo Tires Adds Off-Road Superstar Bryce Menzies to Team Toyo Roster *media.toyotires.com* Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Bryce Menzies: Offroad & Rally *redbull.com* Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
3. ↑  Dakar 2019: US-American Bryce Menzies wants to become first American to win *marathon-rallye.com* 1.2.2018 Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
4. ↑  SILK WAY RALLY 2019: US DRIVER MENZIES FIRED UP FOR SILK WAY RALLY CHALLENGE[vanhentunut linkki] *rallyraidnetwork.com* Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
5. ↑  Dakar Rally: Bryce Menzies’ spectacular crash out of fourth place *foxsports.com.au* 8.1.2018 Viitattu 1.9.2020 (englanniksi)
Rooman keisariforumit
**Keisariforumit** olivat Rooman Forum Romanumin pohjoispuolelle rakennettujen aukioiden ja rakennusryhmien sarja. Ne rakennettiin korostamaan suurvallaksi kasvaneen Rooman valtakunnan pääkaupungin monumentaalista keskustaa.

Vanhin keisariforumeista on Julius Caesarin vuosina 54–46 eaa. rakennuttama Caesarin forum, *Forum Iulium*. Sen pohjoispuolella on Juliusten suvun kantaäidille Venus Genetrixille omistettu temppeli.

Keisari Augustus rakennutti toisen keisariforumin, *Forum Augustum*in eli Augustuksen forumin vuosina 42–2 eaa. Augustuksen forumin itäsivulla sijaitsi Mars Ultorin temppeli. Temppelin molemmin puolin olivat pitkät pylväskäytävät, joihin oli sijoitettu Rooman myyttisten sankareiden ja suurten sotapäälliköiden muotokuvia. Virkaansa nimitetyt uudet maaherrat vannoivat virkavalansa Augustuksen forumilla.

Kolmannen keisariforumin rakennutti keisari Vespasianus vuosina 71–75 juutalaisista saamansa voiton kunniaksi. Tämän forumin aukiota kutsuttiin aluksi nimellä *Templum Pacis* ja myöhemmin myös nimillä Forum Pacis eli Rauhan temppeli tai Vespasianuksen forum.

Neljännen keisariforumin rakennustyöt aloitti keisari Domitianus ja päätti keisari Nerva vuonna 97. Sitä kutsutaan sekä nimellä Forum Transitorium että *Forum Nervae*. Tämä forum on kapea ja pitkänomainen aukio Augustuksen ja Vespasianuksen forumien välissä. Forum Transitoriumin itäpäässä oli Minervalle pyhitetty temppeli.

Viides ja viimeinen keisariforumeista on keisari Trajanuksen vuosina 107–113 rakennuttama Forum Traiani. Trajanuksen forum on keisariforumeista suurin, ja sen suunnittelijana toimi arkkitehti ja insinööri Apollodoros Damaskolainen. Trajanuksen forumiin kuuluivat Rooman suurin basilika, Basilica Ulpia, kreikan- ja latinankieliset kirjastot, kuuluisa Trajanuksen pylväs ja temppeli sekä ryhmä kauppahalleja Quirinalis-kukkulan puoleisella rinteellä. Valtavan rakennusryhmän tieltä louhittiin Capitolium- ja Quirinalis-kukkulat yhdistänyt harjanne.

Lähteet
-------

* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Castrén & Pietilä-Castrén 2000, s. 256
Priscus Attalus.
**Priscus Attalus** oli roomalainen aristokraatti, joka julistettiin Länsi-Rooman keisariksi kahteen kertaan. Attalus oli syntyjään kreikkalainen, mutta muutti Roomaan Valentinianus I:n aikana. Hän ei vielä tuolloin ollut kääntynyt kristityksi. Hän toimi muun muassa prefektinä Honoriuksen aikana vuonna 409. Kun Alarik piiritti Rooman samana vuonna, julisti hän Attaluksen keisariksi. Attaluksen valta oli täysin olematon, eikä häntä tunnustettu keisariksi missään Italian ulkopuolella. Attalus antoi myös areiolaisen piispan kastaa itsensä. Vuonna 410 Attalus ja Alarik hyökkäsivät Honoriusta vastaan Ravennassa. Honorius olisi jakanut vallan Attaluksen kanssa mutta tämä ei suostunut. Lopulta Attalus ja Alarik riitaantuivat ja Alarik riisti Attalukselta keisariuden. 

Attalus seurasi visigoottien mukana Galliaan. Kun Honoriuksen kenraali Constantius hyökkäsi gootteja vastaan, julisti heidän uusi johtajansa Ataulf Attaluksen jälleen keisariksi vuonna 414. Constantiuksen joukot saivat kuitenkin Attaluksen vangiksi vuonna 415. Hänet silvottiin ja lähetettiin maanpakoon Lipari-saarille vuonna 416.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Honorius** | **Rooman keisari** | Seuraaja:**Honorius** |
**Bryndís Haraldsdóttir** (s. 29. joulukuuta 1976) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Alþingissä vuodesta 2017 lähtien. Vuosina 2017–2021 hän toimi Alþingin 6. varapuhemiehenä.

Bryndís syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti vuonna 2001 kansainvälisen markkinoinnin kandidaatintutkinnon Islannin teknillisessä oppilaitoksessa, minkä jälkeen hän on opiskellut hallintotieteitä Reykjavíkin yliopistossa. Hän on työskennellyt projektijohtajana ja talousjohtajana sekä kustantamon johtajana. Vuosina 2010–2018 hän istui Mosfellsbærin kunnanvaltuustossa; vuosina 2012–2014 hän oli valtuuston puheenjohtaja. Vuosina 2014–2017 hän toimi kunnanhallituksen puheenjohtajana. Hän istui linja-autoyhtiö Strætón hallituksessa vuosina 2012–2018 ja toimi vuosina 2014–2016 hallituksen puheenjohtajana.

Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Bryndís valittiin Alþingiin. Vuosina 2017–2021 hän toimi Alþingin 6. varapuhemiehenä. Vuodesta 2021 lähtien hän on toiminut Alþingin yleis- ja opetusvaliokunnan puheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bryndís Haraldsdóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*.  Arkistoitu 8.3.2023. Viitattu 8.3.2023. (islanniksi)
Keisari Vilhelmin muistokirkon rauniotorni. Takana häämöttää matala uusi kirkko, jonka kellotapuli on etualalla.
Keisari Vilhelmin muistokirkko alkuperäisessä asussaan noin vuonna 1900.
**Keisari Vilhelmin muistokirkko** (saks. *Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche*) on Berliinin Breitscheidplatzilla sijaitseva rauniokirkko ja yksi kaupungin tunnetuimpia symboleja. 

Kirkko rakennettiin vuosina 1891–1895, ja sen rakennutti keisari Vilhelm II isoisänsä Vilhelm I:n muistoksi. Arkkitehti Franz Schwechtenin suunnittelema monumentaalinen kirkko edusti uusromaanista tyyliä, esikuvinaan Reininmaan romaaniset kirkot. Sisätilat koristettiin mosaiikeilla, jotka kuvastivat keisari Vilhelm I:n elämää ja tekoja.

Kirkko tuhoutui toisen maailmansodan ilmapommituksessa vuonna 1943. Sodan jälkeen tehtiin suunnitelma raunioiden hävittämiseksi ja uuden kirkon rakentamiseksi samalle paikalle, mutta sekä monet arkkitehdit että berliiniläiset asettuivat puolustamaan vanhan kirkon jäänteitä. Osaksi tämä johtui siitä, että kirkko jäi kaupungin jaon jälkeen Länsi-Berliinin puolelle, jossa ei juuri ollut historiallisia rakennuksia. Lopulta päädyttiin kompromissiin: Keisari Vilhelmin muistokirkon päätorni (alkuaan 113 metriä korkea) jätettiin pystyyn, muistomerkiksi sodan tuhoille. Sen viereen valmistui 1961 arkkitehti Egon Eiermannin suunnittelema uusi kirkko kellotapuleineen. 

Uusi kirkkorakennus on muodoltaan poikkeuksellinen: se on kahdeksankulmainen ja sen seinät on tehty kauttaaltaan himmeistä lasiruuduista. Uuteen kirkkoon on sijoitettu Venäjän ortodoksikirkon lahjoittama ikoniristi, saksalaisen luutnantin Kurt Reuberin 1942 itärintamalla maalaama *Stalingradin madonna*, sekä brittien lahjoittama Coventryn risti, joka on tehty saksalaisten ilmapommituksissa 1940 tuhoutuneen Coventryn katedraalin raunioista löytyneistä nauloista. Nämä taideteokset symboloivat ystävyyttä entisten vihollismaiden välillä. 

Keisari Vilhelmin muistokirkko sijaitsee Berliinin vilkkaimman liikekadun Kurfürstendammin alkupäässä viiden kadun risteyksessä, ja se on kaupungin läntisen osan tunnetuin maamerkki. Berliiniläiset kutsuvat rauniotornia lempinimellä "Ontto hammas" (*der Hohle Zahn*). 

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keisari Vilhelmin muistokirkko**.
**Prisma** on Yleisradion tiedeaiheisten televisiodokumenttien esityssarja tai ohjelmapaikka, joka sai alkunsa 1980-luvun taitteessa Yle TV1 -kanavan kulttuuritoimituksessa. Ohjelmapaikalla esitetään sekä Suomessa että muissa maissa tuotettuja, luonnontieteisiin sekä terveys- ja ympäristökysymyksiin painottuvia dokumenttielokuvia ja -sarjoja, paljon muun muassa brittiläisen BBC:n tuotantoa.

Prisma-ohjelmien alkuvaiheessa 1980-luvun alussa niitä toimittivat TV1:n kulttuuritoimituksessa muun muassa Marjaleena Lampela, Heimo Tauriainen ja Jaakko Kyläsalo.

Prisma Studio
-------------

Elokuusta 2001 lähtien Yle TV1 on lähettänyt Prisma-dokumenttien ohella tiedeaiheista makasiiniohjelmaa nimellä *Prisma Studio*. 2010-luvun alkuvuosina ohjelmaa juonsi Marjo Harju, syksyllä 2014 Ivan Puopolo ja vuoden 2015 alusta Marjo Harju palasi juontajaksi. Syksyllä 2016 ohjelman juontajaksi tuli Reetta Rönkä. Sen asiantuntijoihin kuuluivat 2015 lähtien avaruustutkija Sini Merikallio, biotekniikan tutkija Lauri Reuter, tulevaisuudentutkija Elina Hiltunen, psykologi Jukka Häkkinen, teollisuusmatemaatikko Samuli Siltanen ja tähtitieteilijä Anne Liljeström.

Lähteet
-------

1. ↑  Varteva, Risto: Tiedesarja alkaa taiteesta. Primaballerina ja suosittu neuvostoliittolainen "tv-professori" keskustelevat.  *Helsingin Sanomat*, 27.1.1981, s. 42. HS Aikakone (digitilaajille).
2. ↑  Jokinen, Osmo: pari tuntia luonnon puolesta. Ykkönen tarjoaa kolmen ohjelman luontopaketin ympäristövuoden päätteeksi.  *Helsingin Sanomat*, 27.1.1981, s. 55. HS Aikakone (digitilaajille).
3. ↑  Prisma Studio *Yle Vintti*.  3.1.2012. Viitattu 23.11.2019.
4. ↑  Ivan Puopolo aloittaa Prisma Studion juontajana  19.8.2014. Yle. Viitattu 23.11.2019.
5. ↑  Reetta Rönkä tiedeohjelma Prisman uudeksi juontajaksi *Yle*.  25.8.2016. Viitattu 23.11.2019.
6. ↑  15 vuotta täyttävä Prisma Studio saa uuden juontajan! *Kanavavahti-blogi*.  25.8.2016. Viitattu 23.11.2019.
7. ↑  Uotinen, Jenni: Ylen Prisma Studion kohtalo vaakalaudalla: "Voi olla, että jatkuu - voi olla, että ei jatku" *Iltalehti*.  26.04.2017. Viitattu 23.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Prisma* Radio- ja tv-arkiston tietokannassa
* *Prisma*-dokumenttien esittelyjä Yle Vintti -sivustolla
* *Prisma Studion* verkkosivusto
* *Prisma Studio* Radio- ja tv-arkiston tietokannassa
* *Prisma Studion* aiheita Yle Vintin juttuarkistossa
**Priscilla Lopes-Schliep** (s. 26. elokuuta 1982 Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen pika-aitajuoksija.

Lopes-Schliep karsiutui Santiago de Chilen nuorten MM-kilpailuissa 2000 alkuerissä 100 metrin aitajuoksussa ja puolivälierissä 100 metrin juoksussa. Hän voitti NCAA:n hallimestaruuden 60 metrin aitajuoksussa 2004, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa pika-aitojen alkuerissä. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän selviytyi 100 metrin aitajuoksussa välieriin, Osakassa 2007 hän putosi alkuerissä.

Lopes-Schliep karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008. Hän voitti samana vuonna Kanadan mestaruuden 100 metrin aidoissa. Pekingin olympialaisissa hän sai Dawn Harperin voittamassa 100 metrin aitajuoksukilpailussa pronssia. Hän juoksi saman ajan – 12,64 – kuin hopeamitalisti Sally McLellan, ja vielä finaalin kuudeskin hävisi hänelle vain kaksi sadasosasekuntia. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui kuudenneksi.

Lopes-Schliep saavutti Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hopeaa 100 metrin aitajuoksussa ajalla 12,54. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Brigitte Foster-Hyltonille kolme sadasosasekuntia. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui neljänneksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai pronssia 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,87.

Lopes-Schliep on naimisissa. Hänen puolisonsa on entinen yliopistokoripalloilija Bronsen Schliep, jonka kanssa hän avioitui vuonna 2008.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF
### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,44 | Victoria | 19.7.2003 |
| 100 m aj | 12,49 | Bryssel | 4.9.2009 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,23 | Lincoln | 26.2.2005 |
| 200 m | 23,50 | Lincoln | 25.2.2006 |
| 50 m aj | 6,82 | Tukholma | 21.2.2008 |
| 55 m aj | 7,51 | Fresno | 21.1.2008 |
| 60 m aj | 7,82 | Stuttgart | 6.2.2010 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Priscilla Lopes-Schliep Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 14.9.2009.
2. ↑  Profiles – Priscilla Lopes-Schliep *athletics.ca*. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Women's 100m Hurdles - FINAL *iaaf.org*.  19.8.2008. Viitattu 20.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Jamaika juhlii nyt myös pika-aidoissa! *Yle.fi*.  19.8.2009. Viitattu 20.8.2009.
5. ↑  Starkman, Randy: Canadian sets sights on gold *TheStar.com*.  25.6.2008. Viitattu 21.8.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Harry Egipt** (s. 1950) on entinen neuvostovirolainen mainoselokuvaohjaaja. Hän työskenteli Eesti Reklaamfilmissä, joka oli Neuvostoliiton merkittävin mainoselokuvayritys. Egiptin mielenkiinto mainoksiin syntyi kun hän katseli televisiosta Suomen Mainos-Television lähetyksiä. Nykyään Harry Egipt työskentelee Tallinnassa poliisina ja työnsä puolesta myös tulkkina useamman kielen osaamisensa johdosta. Egipt harrastaa egyptiläistä historiaa.

Mainokset
---------

Egiptin mainokset tehtiin pääosin 1980-luvulla. Neuvostoliitossa oli jatkuva pula tuotteista, mutta aina kun jotain saatiin valmistettua varastoihin saakka, niin sitä mainostettiin. Egiptin mainokset olivat sähäkästi leikattuja, niissä laulettiin ja tanssittiin, ja niissä esiintyi kauniita naisia vähissä vaatteissa. Hänen mainoksissaan ovat esiintyneet muun muassa Anu Saagim ja Annely Peebo. Nykyään Egiptin mainokset ovat kohonneet kulttimaineeseen. Egipt pelasti mainoselokuvansa kaatopaikkatuomiolta 1990-luvun alussa ja niistä on koottu dvd-julkaisu. Osa mainoksista pääsi Borat-elokuvaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Simopekka Virkkula: Lihaliemestä body, Jaltasta onni.  *Aamulehti*, 10.3.2012, s. B25.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ylä-Luosta** on matalahko järvi Rautavaaran itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 73 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Ylä-Luostan pituus kaakosta luoteeseen on 4,1 kilometriä. Järven eteläosan leveys on noin kaksi kilometriä, järvi kapenee kohti luodetta. Ylä-Luostan pohjoisosassa sijaitsee Puurunniemi ja sen pohjoispuolella Puurunlahti. Järven kaakkoisimman osan muodostaa Tulilahti. Noin neliökilometri Ylä-Luostasta on korkeintaan metrin syvyinen. Järven kaakkoisosassa on noin neljäntoista hehtaarin laajuinen vähintään kymmenen metriä syvä alue, jonka sisällä sijaitsee järven syvin piste, yhdeksäntoista metriä.

Ylä-Luostan saariluku on kolme. Saarilla ei ole karttanimiä ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin puolitoista hehtaaria. Ylä-Luostan rannat ova metsä- ja suomaata. Järven etelärantaa viistää kantatie 75 ja sen eteläpuolella sijaitsee Ylä-Luostan kylä. Maasto kohoaa ylängöksi järven eteläpuolella, muut rannat ovat alavampia.

Ylä-Luostaan laskee Puurunjoki luoteesta ja vajaan kilometrin mittainen Kaitoonjoki idästä Kaitoo-järveltä (156,2 metriä mpy). Järven luusua sijaitsee lounaassa, josta alkaa Luostanjoki. Se virtaa lounaaseen ja laskee Ala-Luostaan, jonka korkeustaso on noin 50 metriä Ylä-Luostaa alempi.

Ylä-Luostan vesitilavuus on 11 025 000 kuutiometriä.

Ylä-Luosta (04.683.1.001) kuuluu Luostan alueeseen (04.683), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ylä-Luosta, vakavesi, Rautavaara
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.4.2022.
3. ↑  Ylä-Luosta. Järviwiki. Viitattu 28.9.2022.
4. ↑  Luostan alue (04.683)[vanhentunut linkki]. Järviwiki. Viitattu 28.9.2022.
**Tirebolu** on kaupunki ja piirikunta Turkin Giresunin maakunnassa Mustanmeren rannikolla. Piirikunnan asukasluku oli 32 055 vuonna 2020.

Maantiede
---------

Tirebolu sijaitsee Turkin Giresunin maakunnassa Mustanmeren rannikolla. Matkaa Trabzonin kaupunkiin idässä on noin 80 kilometriä.

Historia
--------

Antiikin miletosilaiset perustivat 600-luvulla eaa. nykyisen Tirebolun paikkeille Tripolis-nimisen siirtokunnan. Siirtokunta ei kasvanut kummoisemmaksi, sillä sen satama oli suhteellisen suojaton ja yhteyksiä sisämaahan hankaloittivat jyrkät kohoamat.

Vuodesta 1204 alue oli Trabzonin Komnenos-suvun läänitys. Ruy González de Clavijo mainitsee sen muistiinpanoissaan. Osmanisulttaani Mehmed II valtasi Trebizondin keisarikunnan vuonna 1461. Kaupunkia kutsuttiin nimellä Driboli ja sen ympäristöön asutettiin Čepni-heimon turkmeeneja. Itse kaupungin asukkaat olivat vielä kristittyjä. Evliya Çelebi kuvaili paikkakuntaa vuonna 1640 kukoistavaksi kreikkalaiseksi kaupungiksi. Joseph Pitton de Tournefort kuvaili sitä toisaalta vuonna 1701 kyläksi.

Vuonna 1834 kaupungissa oli erään arvion mukaan 400 muslimiperhettä ja 100 kristittyä perhettä. Toinen arvio vuodelta 1846 on 450 muslimiperhettä ja 150 kristittyä perhettä. 1890-luvun alussa tehdyssä arviossa asukkaita oli noin 8 000 ja heistä 5 600 oli muslimeja, 2 000 kreikkalaisortodokseja ja 400 gregoriaanisia armenialaisia. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1916 Venäjän joukot etenivät Turkissa aina Harşitjoen itärannalle saakka. Kaupungin muslimiasukkaat pakenivat ja kreikkalaiset pakkosiirrettiin Şebinkarahisariin.

Sodan jälkeen asukasluku oli romahtanut ja vuonna 1927 tehdyssä väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli vain 3 375. Asukasluku ylitti vuoden 1914 asukasluvun vasta 1980-luvulla. Alueen maaseutu tunnettiin aikanaan etenkin pähkinöiden kasvatuksesta, mutta sittemmin tee on korvannut pähkinöitä viljelykasvina.

Väestö
------

Turkin tilastokeskuksen mukaan Tirebolun piirikunnan asukasluku oli vuonna 2020 32 055 ja heistä 19 750 asui Tirebolun kaupungissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  P. J. Bearman, TH. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopaedia of Islam - New Edition*, s. 539. Volume T — U. Koninklijke Brill, Leiden, 2000. ISBN 9004112111. (englanniksi)
2. ↑  Population of province/district centers, towns/villages and annual growth rate of population by provinces and districts, 2020 (xls) Turkish Statistical Institute. Viitattu 7.3.2021. (englanniksi) (turkiksi)
**Kaskiröykkiö** tai kaskiraunio on kaskiviljelyn ohessa muodostunut kivinen jäännös, joita löytyy alueilta, joissa on kaskiviljelyä harjoitettu. 
Tyypillisiä kaskiröykkiöitä ovat erilaiset kiviröykkiöt, jotka voivat olla taidokkaastikin ladottuja. Ne ovat yleensä sammaloituneita ja ladottu 
pelkästään kivistä, joskus maakivien ympärille tai päälle. Muodoltaan röykkiöt ovat yleensä pyöreähköjä, mutta myös muita muotoja esiintyy. Kiviä on kerätty myös 
luontaisiin painaumiin "salaojitukseksi". Maaperä kaskiröykkiöiden välisellä alueella saattaa olla huomattavan tasainen ja kivetön. 
Kaskiröykkiöt ja -röykkiöalueet kiviaitoineen ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä. Nykyaikaan säilyneet kaskiröykkiöt ovat nykyään yleensä metsittyneissä ympäristöissä.

Katso myös
----------

* Uhriröykkiö
* Röykkiöhauta
* Hiidenkiuas
* Lapinraunio

Lähteet
-------

* Niukkanen, Marianna: Historiallisen ajan kiinteät muinaisjäännökset,tunnistaminen ja suojelu (pdf) *Museoviraston rakennushistorian osaston oppaita ja ohjeita 3*.  2009. Helsinki:  Museovirasto. Viitattu 6.7.2019.
Tiputussuppilo paineentasausputkella ja ilman
Tiputussuppilo käytössä
**Tiputussuppilo** on laboratorioväline, jota käytetään lisättäessä nestemäisiä aineita hitaasti tipoittain reaktioseokseen.

Tiputussuppilo koostuu nestesäiliöstä, jonka alaosassa on hana ja hiosliitos reaktioastiaan. Hanan avulla voidaan nesteen lisäysnopeus säätää sopivaksi. Yläosassa on hiosliitos korkille. Tiputussuppilossa voi olla nestesäiliön yläosasta hanan alle ulottuva paineentasausputki. Näitä tiputussuppiloita voidaan käyttää avaamatta korkkia, ja ne soveltuvat erityisesti ilma- ja kosteusherkkien tai myrkyllisten reagenssien lisäämiseen. Tiputussuppilossa voi olla mitta-asteikko lisätyn nestetilavuuden seuraamiseen. Osassa tiputussuppiloista on mantteli, jota voidaan käyttää sisällön jäähdyttämiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  John R. Dean ym.: *Practical Skills in Chemistry*, s. 118. Pearson Education, 2002. ISBN 978-0-13-028002-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.6.2023). (englanniksi)
2. 1 2  Joachim Podlech: *Arbeitsmethoden in der organischen Chemie*, s. 45. Lehmanns Media, 2014. ISBN 978-3-86541-618-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 21.6.2023). (saksaksi)
3. ↑  John Leonard, Barry Lygo & Garry Procter: *Advanced Practical Organic Chemistry*, s. 145-146, 261. Taylor & Francis, 2013. ISBN 978-1-4398-6097-7. (englanniksi)
Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna
**Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan vaakuna** oli Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1923 ja poistettiin käytöstä vuonna 1936 kun Transkaukasian SFNT jaettiin Azerbaidžanin, Armenian ja Georgian neuvostotasavaltojen kesken. Vaakunaan on kuvattu Kaukasus-vuoret, joiden takaa nousee aurinko. Edustalla on kuvattu kommunismin tunnukset punainen tähti sekä sirppi ja vasara. Alhaalla on kuvattu savua tupruttava tehdas ja öljynporaustorneja sekä viinirypäleitä, vehnäntähkiä, maissia, riisiä ja puuvillaa. Koko vaakunaa ympäröi punainen nauha jossa lukee neuvostotasavallan lyhenne azerin (**ZSFSC**, ***Z**aqafqasja **s**osjalist **f**ederativ **s**uralar **C**ymhurijjəti*), armenian (**ԱՍՖԽՀ**, ***Ա**նդրկովկասյան **Ս**ոցիալիստական **Ֆ**եդերատիվ **Խ**որհրդային **Հ**անրապետություն*), georgian (**აკსფსრ**, ***ა**მიერ**კ**ავკასიის **ს**აბჭოთა **ფ**ედერაციული **ს**ოციალისტური **რ**ესპუბლიკა*) ja venäjän (**ЗСФСР**, ***З**акавказская **С**оветская **Ф**едеративная **С**оциалистическая **Р**еспублика*) kielellä. Alhaalla olevassa keltaisessa nauhassa lukee ainoastaan venäjäksi Neuvostoliiton motto: *"Пролетарии всех стран, соединяйтесь!"*, suomeksi *"Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!"*.

1930-luvun alussa azerinkielinen teksti muutettiin käyttämään latinalaisia aakkosia.

Ennen vaakunan hyväksymistä oli vuosina 1922–1923 muun muassa seteleissä käytössä tunnus, jossa on neuvostotasavaltaa edeltäneestä Georgian vaakunasta otettu korukuvioinen tähti, joka on muutettu seitsensakaraisesta viisisakaraiseksi. Tähden sisälle on kuvattu punainen tähti ja sirppi ja vasara, joiden taustalla on Armeniaa symboloiva Ararat-vuori. Sirpin ja vasaran alapuolella on puolikuu kuvaamassa islaminuskoisia azereita. Tämä islamilaisten ja kommunististen symbolien rinnakkain esittely on sikäli erikoista, että kommunismi on perinteisesti ollut hyvin uskonnonvastainen aate.

Vuosina 1923–1924 esiintyi seteleissä tunnus, jossa myöhempi vaakuna on sijoitettu vuosien 1922–1923 tunnuksen korukuvioisen tähden sisään.

Galleria
--------

* Tunnus 1922–1923Tunnus 1922–1923
* Postimerkki vuodelta 1923 Postimerkki vuodelta 1923
* Postimerkki vuodelta 1923Postimerkki vuodelta 1923
* Tunnus 1923–1924Tunnus 1923–1924
* Vuosina 1924–1930 azerinkielinen teksti käytti arabialaisia aakkosiaVuosina 1924–1930 azerinkielinen teksti käytti arabialaisia aakkosia
* Seteleitä vuodelta 1923Seteleitä vuodelta 1923

Lähteet
-------

* Гербы Закавказской Федерации 1922–1936 гг. (venäjäksi)
* Trancaucasia in the Soviet Union (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  *Поцелуев В. А. Гербы Союза ССР. Из истории разработки.*. Москва, 1987. Teoksen verkkoversio.

Neuvostotasavaltojen vaakunat
Armenian SNT | Azerbaidžanin SNT | Georgian SNT | Kazahstanin SNT | Kirgiisien SNT | Latvian SNT | Liettuan SNT | Moldavian SNT | Tadžikistanin SNT | Turkmenistanin SNT | Valko-Venäjän SNT | Ukrainan SNT | Uzbekistanin SNT | Venäjän SFNT | Viron SNT

---

Karjalais-suomalainen SNT (1940–1956) | Transkaukasian SFNT (1922–1936)
**Vihersiipiara** (*Ara chloropterus*), on arojen sukuun kuuluva papukaija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vihersiipiaran kokonaispituus päästä pyrstön päähän on suurimmillaan noin 100 cm, ja siipien kärkiväli on suurimmillaan 125 cm luokkaa. Aikuinen painaa 1 250–1 700 grammaa. Höyhenpeitteensä vuoksi vihersiipiara sekoitetaan usein puna-araan, mutta niiden höyhenpeitteissä on eroja. Pää, niska, hartiat, rinta ja vatsa ovat punaisia, joskin silmiä ympäröivä lähes höyhenetön alue on pääasiassa valkoinen. Siivissä on vihreää, sinistä ja hiukan keltaista. Pyrstö on sininen ja punainen. Nokan ylempi osa on valkoinen ja alempi musta. Erään vihersiipiaran nokan puristusvoimaksi mitattiin 2000 psitä. Se voi katkaista nokallaan jopa normaalin puisen luudan kahtia. Nokan voimakkuus on kehittynyt vihersiipiaroille, jotta ne voivat avata jopa kaikkein kovimmatkin siementen kuoret.

Elinalueet
----------

Vihersiipiarat elävät Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja Väli-Amerikan keski- ja eteläosissa.

Lisääntyminen
-------------

muni *Ara chloropterus*
Naaraspuoliset vihersiipiarat munivat yleensä 2–3 munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Munia haudotaan noin 28 päivää ja poikaset tulevat lentokykyisiksi noin 90 päivän kuluttua kuoriutumisesta.

Lemmikkinä
----------

Vihersiipiarat ovat suosittuja lemmikkejä, mutta ne ovat kalliita ostaa ja ylläpitää, vaativia ja erittäin kuuluvia ja meluisia. Ne ovat arvostettuja kauniin höyhenpeitteensä ja ystävällisyytensä omistajiaan kohtaan takia. Vihersiipiarat tarvitsevat suurehkon häkin.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Ara chloropterus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.4.2014. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Green-winged macaw 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q739089
* Wikispecies: Ara chloropterus
* ADW: Ara\_chloropterus
* Avibase: 5DBFB188461107DF
* BirdLife: 22685566
* BOLD: 110434
* CoL: G229
* BOW: ragmac1
* eBird: ragmac1
* GBIF: 5959225
* iNaturalist: 19016
* IRMNG: 10942342
* ITIS: 554898
* IUCN: 22685566
* NBN: NHMSYS0020789083
* NCBI: 176013
* Neotropical: ragmac1
* Species+: 8383
* TSA: 2125
* Xeno-canto: Ara-chloropterus

 |

 |
**Annamari Heikinheimo** on zoonoottisen mikrobilääkeresistenssin urapolkuprofessori Helsingin yliopiston Helsinki One Health -verkostossa. Työssään hän yhdistää tieteellistä tutkimusta viranomaistyöhön. Heikinheimo tutkii zoonoottista mikrobilääkeresistenssiä eli sitä, mikä on eläinten rooli bakteerien muuttumisessa vastustuskykyisiksi antibiooteille. Hän toimii myös tutkimusprofessorina Ruokavirastossa.

Heikinheimo uskoo, että HOH-verkoston monitieteisyys luo tutkimuksille uusia tulokulmia ja ratkaisumahdollisuuksia, jotka voivat synnyttää tieteen läpimurtoja. Uusia ratkaisuja tarvitaan Heikinheimon tutkimusalan, mikrobilääkeresistenssin selvittämiseksi. Heikinheimon mukaan mikrobilääkeresistenssi on eräs ihmiskuntamme suurimmista terveysuhkista. 

Heikinheimon väitöstutkimuksen tarkoituksena oli kehittää menetelmiä, joilla ruokamyrkytyksiä aiheuttava Clostridium perfringens -bakteeri voidaan tunnistaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Annamari Heikinheimo zoonoottisen mikrobilääkeresistenssin apulaisprofessoriksi Helsinki One Health –tutkimusverkostoon *Helsingin yliopisto*.  20.8.2019. Viitattu 19.3.2021.
2. ↑  Antibioottiresistentit bakteerit ovat ilmastonmuutoksen kaltainen uhka, jonka korona toi esiin – tavallinen infektio voi tappaa Suomessakin *Yle Uutiset*. Viitattu 19.3.2021.
3. ↑  Lähes viidennes kantaa ruokamyrkytysbakteeria *MTV Uutiset*.  4.4.2008. Viitattu 19.3.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID

 |

 |
**Idomeneus Lampsakoslainen** (m.kreik. Ἰδομενεύς Λαμψακηνός, *Idomeneus Lampsakēnos*) (310-270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Epikuroksen ystävä ja oppilas.

Idomeneuksen elämästä ei tiedetä paljoakaan. Hänen tiedetään olleen naimisissa Batis Lampsakoslaisen, Metrodoroksen sisaren, kanssa. Idomeneus kirjoitti huomattavan määrän filosofisia ja historiallisia teoksia, ja vaikka jälkimmäisiä ei pidetty kovin suuressa arvossa, niiden arvo voidaan nähdä merkittävien kreikkalaisten miesten yksityisen elämän kuvauksissa.

Idomeneuksen teoksista mainitaan nimeltä kaksi: *Samothraken historia* ('Iστoρια των κατα Σαμoθρακην), joka on todennäköisesti sama teos, johon Apollonios Rhodioksen skoliasti viittaa; sekä *Sokraatikoista* (Περι των Σωκρατικων), josta on säilynyt joitakin katkelmia.

Idomeneus kirjoitti myös teoksen, joka käsitteli useiden henkilöiden elämää. Näihin kuuluivat Peisistratoksen suku, Themistokles, Aristeides, Perikles, Demosthenes, Aiskhines, Hypereides, ja Fokion. On mahdollista, että näitä kaikkia henkilöitä käsiteltiin yhdessä teoksessa, johon myöhempinä aikoina on viitattu useilla eri nimillä. Teoksen oikea nimi saattaa olla *Ateenalaisista johtajista* (Περι των Aθηνησι δημαγωγων).

Lähteet
-------

* Smith, William: "Idomeneus", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 563. Osa II. Boston: Little, Brown and Company, 1867. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* X.23, 25; Strabon: *Geografia* XIII.1; Athenaios: *Deipnosofistai* Vii.
2. ↑  Plutarkhos: *Kuuluisien miesten elämäkertoja*, "Demosthenes" 23.
3. ↑  Suda, *Idomeneus*.
4. ↑  DL II.19-20; Athenaios: XIII.93.
5. ↑  Athenaios: XII.
6. ↑  Athenaios: XII, XIII.37.
7. ↑  Plutarkhos, "Aristides", 10.
8. ↑  Plutarkhos: "Perikles", 10, 35.
9. ↑  Plutarkhos: "Demosthenes", 15, 23; Athenaios: XIII.63.
10. ↑  Apollonios: *Vita Aeschinis*.
11. ↑  Athenaios: XIII.58.
12. ↑  Plutarkhos: "Fokion", 4.

Antiikin filosofia – Epikurolainen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Epikuros · Metrodoros · Polyainos · Leontion · Karneiskos · Hermarkhos · Idomeneus · Leonteus · Themista · Kolotes · Polystratos · Dionysios Lamptrailainen · Basileides · Diogenes Tarsoslainen · Demetrios Lakonialainen · Filodemos · Apollodoros · Zenon Sidonlainen |
| Roomalainen aika | Amafanius · Titus Albucius · Lucretius · Faidros · Patron · Siron · Diogenes Oinoandalainen · Catius |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Atli Ingólfsson vuonna 2014.
**Atli Ingólfsson** (s. 1962) on islantilainen säveltäjä.

Atli sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa kotikaupungissaan Njarðvíkissa ja aloitti säveltämisen jo ennen muuttoaan Reykjavíkiin, jossa aloitti muodolliset opintonsa Reykjavíkin musiikkikorkeakoulun musiikin teorian ja sävellyksen laitoksella. Hänen sävellysopettajinaan toimivat Þorkell Sigurbjörnsson ja Atli Heimir Sveinsson. Hän valmistui vuonna 1984 ja suoritti loppukokeen myös kitaransoitossa 1983. Atli sai lisäksi kandidaatin arvon filosofiassa Islannin yliopistosta. Hän jatkoi sävellysopintojaan Milanossa Davide Anzaghin johdolla Giuseppe Verdi -konservatoriossa ja osallistui Franco Donatonin kesäkurssille Accademia Chigianassa, Sienassa vuonna 1988.

Syksyllä 1988 Atli muutti Pariisiin, jossa osallistui Gérard Griseyn yksityisopetukseen. Hän oli myös vierailevana opiskelijana Pariisin konservatoriossa ja jatkoi yhteistyötään Griseyn kanssa tämän ajoittaisena assistenttina muutettuaan kahden Pariisissa vietetyn vuoden jälkeen Bolognaan.

Vuonna 1992 Atli palasi Pariisiin osallistuakseen musiikin informaatiotutkimuksen kesäkurssille IRCAM:ssa. Vuodesta 1990 hän on keskittynyt ensisijaisesti sävellystyöhönsä. Vuoteen 2005 hän asui Bolognassa, ja sittemmin hänen asuinpaikkansa on ollut Reykjavík. Hän opetti aluksi osa-aikaisesti sävellystä Islannin taideyliopistossa ja pääsi sitten sen sävellysprofessoriksi vuonna 2016.

IRCAM:n ja Ensemble Intercontemporainin Atlilta tilaama teos *Envoi* kantaesitettiin tammikuussa 1995. Tilauksia hän on saanut myös muiden muassa Ensemble l'Itinérairelta, Berliinin biennaalilta, Caput Ensembleltä, Kroumatalta, Les Percussions de Strasbourgilta ja Venetsian biennaalilta. Atlin teoksia on esitetty laajalti Euroopassa, etenkin Pohjoismaissa. Esittäjiin ovat kuuluneet Avanti!, Arditti-kvartetti, Oslo Sinfonietta, KammarensembleN, lyömäsoitinyhtye Sisu, Baijerin radion sinfoniaorkesteri, Islannin sinfoniaorkesteri, James Clapperton, Håkan Hardenberger ja Frode Haltli. Atlin musiikkia on julkaistu BIS-levymerkillä, ja joitain hänen töitään on kustantanut Milanon Casa Ricordi. Tuotannossa ovat edustettuina monet genret: kamari-, soolosoitin- ja vokaalimusiikki, konsertto sekä muut orkesterimusiikin muodot ja ooppera.

Atli on kirjoittanut aktiivisesti artikkeleita ja esseitä musiikin, metriikan ja kulttuurin aiheista. Hän julkaisi myös harmonian oppikirjan *Hljómamál* vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Atli Ingólfsson: Biography (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Listaháskóli Íslands / Iceland University of the Arts: Atli Ingólfsson


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |

 |