recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michael Garrett Shanks** (s. 15. joulukuuta 1970 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan tohtori Daniel Jacksonina tieteissarjassa *Tähtiportti*.

Valmistuttuaan kanadalaisesta Brittiläisen Kolumbian yliopistosta Shanks näytteli teatteriproduktioissa ja vieraili satunnaisesti televisiosarjoissa ennen kuin sai roolin *Tähtiportti*-sarjassa vuonna 1997. Hän näytteli vakituisesti sarjassa kaudet 1–5 ja liittyi yhden kauden tauon jälkeen uudelleen mukaan seitsemännellä kaudella vuonna 2003. Hän esitti tohtori Jacksonia sarjan kymmenenteen eli viimeiseen tuotantokauteen asti. Hän on myös näytellyt kahdessa Tähtiportti-elokuvassa: *Stargate: The Ark of Truth* ja *Stargate Continuum*.

Shanks on ollut naimisissa näyttelijä Lexa Doigin kanssa vuodesta 2003 lähtien, ja parilla on lapset Mia ja Samuel. Alexandra L. Doig (Lexa Doig) näytteli *Tähtiportti*-sarjassa Carolyn Lamia tähtiportti-projektin ylilääkäriä sarjan kahdella viimeisellä tuotantokaudella. Shanksilla on myös kolmas lapsi Tatiana edellisestä suhteestaan näyttelijä Vaitiare Banderaan, joka esitti *Tähtiportti*-sarjassa Daniel Jacksonin vaimoa Sha'rea. 

Shanksin paras ystävä on Christopher Judge, joka myös näytteli Tähtiportissa.

Aiheesta muualla
----------------

* Michael Shanks Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Michael Shayne** on kirjailija Davis Dresserin salanimellä Brett Halliday luoma kuvitteellinen yksityisetsivähahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1939 julkaistussa romaanissa *Dividend on Death*. Myöhemmin hahmo on esiintynyt romaanien ja novelleiden lisäksi myös radiossa, televisiossa, elokuvissa ja sarjakuvissa.

Kirjat
------

Davis Dresser kirjoitti osin haamukirjailijoiden avustamana kaikkiaan viisikymmentä Michael Shayne -romaania. Robert Terrall kirjoitti myös Dresserin käyttämällä salanimellä Brett Halliday vielä 27 taskukirjaa. Lisäksi Michael Shayne esiintyy yli 300 novellissa, joita julkaistiin muun muassa vuonna 1956 ilmestymisensä aloittaneessa *Michael Shayne Mystery Magazine* -lehdessä. Lehteä julkaistiin liki kolme vuosikymmentä.

Elokuvat
--------

Michael Shayne -elokuvia tehtiin vuosina 1940–1947 kaikkiaan kaksitoista. Näistä ensimmäiset seitsemän tuotti 20th Century Fox vuosina 1940–1942 ja niissä kaikissa pääosaa näytteli Lloyd Nolan. Loput viisi elokuvaa tuotti Producers Releasing Corporation, ja niiden pääosan esittäjänä oli Hugh Beaumont.

### 20th Century Foxin tuottamat elokuvat

* *Michael Shayne - Private Detective* (1940)
* *Sleepers West* (1941)
* *Dressed to Kill* (1941)
* *Blue, White and Perfect* (1941)
* *The Man Who Wouldn't Die* (1942)
* *Just Off Broadway* (1942)
* *Time to Kill* (1942)

### PRC:n tuottamat elokuvat

* *Murder Is My Business* (1946)
* *Larceny in Her Heart* (1946)
* *Blonde for a Day* (1946)
* *Three on a Ticket* (1947)
* *Too Many Winners* (1947)

Radio
-----

Radiossa Mutual Broadcasting System alkoi esittää Michael Shaynea lokakuussa 1944. Sarja oli kuultavissa Yhdysvaltain länsirannikolla lokakuuhun 1946 saakka, jolloin sarja muuttui valtakunnalliseksi. Nimiroolissa esiintyi Wally Maher. Sarja päättyi marraskuussa 1947, mutta Mutual aloitti sen uudelleen heinäkuussa 1948 nimellä *New Adventures of Michael Shayne* ja pääosan näyttelijäksi tuli Jeff Chandler. Tämä sarja kesti kaksi vuotta. Kolmannen kerran Shayne päätyi radioon lokakuussa 1952, jolloin American Broadcasting Company aloitti sarjan esittämisen. Aluksi pääosaa esitti Donald Curtis ja myöhemmin Robert Sterling. Tämä sarja päättyi heinäkuussa 1953.

Televisio
---------

Televisiossa Michael Shaynea esitettiin NBC:llä 1960–1961. Nimiroolia näytteli Richard Denning. Kestoltaan 60 minuuttisia jaksoja tehtiin kaikkiaan 32.

Sarjakuva
---------

Televisiosarjan suosion tuloksena Dell Comics alkoi julkaista *Michael Shayne, Private Eye* -sarjakuvalehteä, jota ilmestyi kolme numeroa. Ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa 1961 ja viimeinen syyskuussa 1962. Ken Fitchin romaaneiden pohjalta käsikirjoittamat sarjakuvat kuvittivat Lee Ames ja Edd Ashe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kevin Burton Smith: Michael Shayne The Thrilling Detective Web Site. Viitattu 9.6.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Radiosarjan jaksoja Internet Archivessa MP3-muodossa (englanniksi)
* Televisiosarjan jakso *Murder in Wonderland* Internet Archivessa (englanniksi)
**Balí** (kreik. Μπαλί) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Balí on osa Melidónin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 402 (vuonna 2011).

Balín kylää ja rantaa.
Balí sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla eli Kreetanmeren puolella pienen lahden länsirannalla, noin 30 kilometriä itään Réthymnosta ja noin 43 kilometriä länteen Iraklionista. Antiikin aikana paikalla sijaitsi Astalen kaupunki, joka oli Aksoksen satama. Nykyinen kylä on kasvanut lomakohteeksi ja siellä on useita hotelleja. Kylässä on neljä rantaa, pohjoisesta etelään Karavostási, Limáni, Varkótopos ja Livádi.

Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Bali beaches *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Bali Crete *we-love-crete.com*. Viitattu 1.9.2020.
4. ↑  Bali Crete *crete-guide.info*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Balí** Wikimedia Commonsissa
**Jonna Virkkunen** (s. 7. heinäkuuta 1999 Oulu) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.

Virkkunen pelasi Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa ensimmäiset ottelunsa kaudella 2013–2014 kasvattajaseurassaan Oulun Luistinseurassa. Sittemmin hän on pelannut liigassa oululaisessa SS Rankoissa Ankoissa kausina 2016–2018 ja kaudesta 2020–2021 alkaen sekä välillä helsinkiläisessä EräViikingeissä kausina 2018–2020. Hän on seitsemän kauden aikana pelannut liigassa 134 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 74 maalia ja antanut 64 maalisyöttöä, sekä 29 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 12 maalia ja saanut yhdeksän syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2021.

Virkkunen saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 hopeaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jonna Virkkunen *Nhlfinns.net*.  13.4.2022. Viitattu 14.4.2022.
2. ↑  Jonna Virkkunen F-liiga. Viitattu 14.4.2022.
3. 1 2  Player Card: Jonna Virkkunen *Floorball.org*. IFF. Viitattu 14.4.2022. (englanniksi)
4. ↑  Suomen U19-tytöille MM-hopeaa - Ruotsi vahvempi 7-2 *Salibandy.fi*.  6.5.2018. Suomen Salibandyliitto ry. Viitattu 14.4.2022.
**Hué Mikaela Elise Löfbacka** (s. 10. tammikuuta 1990 Vietnam) on Vietnamissa syntynyt, mutta nykyisin Suomessa asuva ja harjoitteleva kilpakävelijä. Hän edustaa Vasa IS:ää ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2011 lähtien toiminut Marko Kivimäki.

Kalevan kisoissa Löfbacka on saavuttanut SM-pronssia 10 kilometrin kävelyssä vuosina 2010, 2013 ja 2015. 20 kilometrin kävelyssä hän on voittanut kultaa vuonna 2015 ja hopeaa vuosina 2009, 2013 ja 2014. Ulkoradoilla hän on lisäksi ollut voittamassa kolmea kultaa, yhtä hopeaa ja yhtä pronssia 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kisoissa Löfbacka on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia 3 000 metrin kävelyssä.

Junioreiden arvokisoissa Löfbacka on edustanut Suomea alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Novi Sadissa 2009 ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011. Novi Sadissa hän keskeytti 10 000 metrin kävelyssä ja Ostravassa 20 kilometrin kävelyssä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikaela Löfbacka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

Aiheesta muualla
----------------

* Mikaela Löfbackan blogi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Fennia** oli suomalainen nelimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1902 Ranskassa. Parkin omisti helsinkiläinen Ab Finska Skolskeppsrederiet 1923–1927. Laiva vaurioitui pahoin myrskyssä Kap Hornin lähellä toukokuussa 1927 ja se toimi sitten villavarastona Port Stanleyssä Falklandinsaarilla kunnes se lopulta romutettiin 1977.

Parkki *Fennian* rakensi Soc. Anon. Des Forges & Chantiers de la Mediterranée Nantesissa Ranskassa vuonna 1902 alun perin *Champigny* nimisenä. Laivan vetoisuus oli 3 135 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 000 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 92,80 metriä, leveys 13,85 metriä ja syväys 7,40 metriä.

Suomeen parkki ostettiin Société Générale d'Armament -varustamolta Nantesista Ranskasta vuonna 1923 ja se toimi koululaivana. Briketti- ja koksilastissa ollut, Cardiffista Valparaisoon matkannut Fennia menetti suurimman osan rikistään myrskyssä lähellä Kap Hornia 3. toukokuuta 1927. Laiva pääsi tilapäisen hätärikin avulla purjehtimaan hätäsatamaan Port Williamiin Falklandinsaarille jonne se saapui 14. toukokuuta 1927. Sieltä laiva hinattiin Port Stanleyhin. Korjauskelvottomaksi arvioitu laiva toimi sitten villavarastona Port Stanleyssä. Myöhemmin laiva hinattiin Uruguayn Montevideoon, ja se oli määrä siirtää ravintolalaivaksi San Franciscoon. Tämä hanke ei kuitenkaan toteutunut ja laiva romutettiin 1977.

Samanniminen koululaiva Fennian edeltäjä, vuonna 1892 Belfastissa Pohjois-Irlannissa alkuaan *Goodrich* nimellä rakennettu nelimastoinen teräsparkki oli Suomessa koululaivana vuosina 1895-1916. Englantilaiset takavarikoivat laivan 1916 ja se muutettiin 1919 moottorialukseksi nimeltä *Fiona Shell*. Laiva oli öljyvarastona ensin Pireuksessa ja sitten Gibraltarissa vuodesta 1923 alkaen. Italialainen kääpiösukellusvene upotti laivan Gibraltarissa 20. syyskuuta 1941.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Fennia ex Champigny (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Fennia ex Goodrich (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kymmenen kohtalokasta minuuttia, Suomen Kuvalehti, 17.10.1936, nro 42, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**La Trinité-sur-Mer** (bretoniksi *An Drinded-Karnag*) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Quiberoninlahden rannalla, noin 49 kilometriä Lorientin kaupungista kaakkoon.

Huvivenesatama
La Trinité-sur-Merin asukkaat ovat saaneet aina elantonsa merestä. Ensimmäiset jäljet kylästä ja sen satamasta ovat peräisin 1200-luvulta. Kaupunki menestyi merikaupan ansiosta aina vuoteen 1931 saakka, jolloin hallituksen toimenpiteet lopettivat kaupankäynnin. Tämän jälkeen painopiste siirtyi kalastukseen. Kaupungissa oli parhaimmillaan jopa 300 kalastusalusta. 1960- ja 1970-luvuilta lähtien huviveneily lisääntyi ja kalastus väheni, jolloin kaupungin satamasta kehittyi huvivenesatama. Nykyään La Trinité-sur-Merin satamaan mahtuu yli 2000 huvivenettä, ja se on useiden suurien kilpa-purjeveneiden kotisatama.
 

Kaupungin edustalla on myös kasvatettu ostereita 1700-luvulta lähtien. Vuonna 1922 viljelmiin iski osteritauti, joka oli lopettaa koko alan. Nykyään osterinviljely on taas kukoistavaa. 1700-luvulla alkoi myös suolantuotanto suolamarskilla olevilla altailla. Suolantuotanto kuitenkin loppui 1960-luvulla. Alueen kunnostaminen alkoi vuonna 2010, ja ensimmäinen suolankorjuu tapahtui vuonna 2013. Suolamarski on myös monipuolinen luontoympäristö eläimineen ja kasveineen. 

Kaupungin maamerkkejä on Crac’h-joen ylittävä silta *Pont de Kerisper*. Silta oli ensimmäinen Gustave Eiffelin suunnittelema silta, joka valmistui vuonna 1901. Saksalaiset sotilaat tuhosivat sillan 8. elokuuta 1944. Tämän jälkeen aloitettiin lauttayhteys joen yli vuonna 1945, kunnes uusi nykyinen silta valmistui vuonna 1958.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Jean-Marie Le Pen (s. 1928), ranskalainen poliitikko
* Alain Barrière (1935-2019), ranskalainen laulaja

  

* Alkuperäinen Pont de KerisperAlkuperäinen Pont de Kerisper
* Uusi Pont de KerisperUusi Pont de Kerisper

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 24.8.2021. (ranskaksi)
2. 1 2  On the road, Stage 3 Tour de France 2021. Viitattu 24.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  Histoire et Patrimoine Mairie de La Trinité-sur-Mer. Viitattu 24.8.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Trinité-sur-Mer** Wikimedia Commonsissa
**Hattujärvi** on matalahko metsäjärvi Ilomantsin pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 82 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Hattujärven pituus etelästä pohjoiseen on 6,7 kilometriä. Eteläosastaan alle kilometrin levyinen järvi levenee länsirannan Kurvisenlahden kohdalla yli kilometrin levyiseksi. Itärannan kaksi laajaa, haarautuvaa niemimaata, Paksuniemi ja nimetön niemi, kaventavat järveä ja sulkevat sisäänsä Paskopohja-nimisen, noin puolen neliökilometrin laajuisen järvenosan. Hattujärven pohjoisin osa on yli kilometrin mittainen kapeahko lahti, joka kaartuu luoteeseen. Noin puolet Hattujärvestä on kolmesta kuuteen metriä syvä. Syvimmäksi kohdaksi on mainittu järven pohjoisimman osan yhdeksänmetrinen syvänne, kartan mukaan Paskopohjassa sijaitsee 13-metrinen syvänne.

Hattujärven saariluku on 14. Laajin saari on noin 3,5-hehtaarinen Hankura järven länsiosassa. Hankuran itäpuolella sijaitsee Saavansaari. Järven pohjoisosassa sijaitsee Korkeasaari ja aivan pohjoisimmassa osassa sijaitsee useita nimettömiä saaria ja luotoja.

Hattujärven ympäristössä on laajoja suomaita. Järven itärannalla on harvakseltaan pientaloja. Hattujärveen virtaa laskuojia soilta ja noin 200 metriä pitkä laskuoja pohjoisesta Poikapäältä. Hattujärven luoteisrannalla on Hattukoski, josta alkaa lounaaseen virtaava Hattujoki.

Hattujärven vesitilavuus on 16 942 000 kuutiometriä.

Hattujärvi (04.983.1.004) kuuluu Jorhonjoen valuma-alueeseen (04.983), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Käenjoen valuma-alue (04.98) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Jorhonjoen valuma-alueella on 16 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Hattujärvi on laajin. Seuraavaksi laajin on Poikapää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hattujärvi, vakavesi, Ilomantsi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 13.2.2022.
3. ↑  Hattujärvi. Järviwiki. Viitattu 13.2.2022.
4. ↑  Jorhonjoen valuma-alue (04.983). Järviwiki. Viitattu 13.2.2022.
**Ford Fiesta III** on Ford Fiestan kolmas sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1989–1997.

Ford Fiesta III (1989–1997)
---------------------------

Kolmannen sukupolven Fiesta esiteltiin loppuvuonna 1988. CVH-moottorit oli otettu suoraan edeltäjästä. Lisäksi uutuutena olivat 1,0-, 1,1- ja 1,3-litraiset HCS-versiot aikaisemmasta *Valencia*-tyyppisestä moottorista. Dieselmoottori kasvoi 1,8-litraiseksi. Ensimmäistä kertaa Fiesta oli nyt saatavana myös viisiovisena mallina. Kilpailevia malleja Opel Corsaa, Fiat Unoa ja Peugeot 205:tä oli saanut viisiovisina jo aikaisemmin, minkä vuoksi kyseisen korimallin puuttuminen oli ollut Fiestan heikkous. Vuodesta 1991 lähtien valmistettiin Fiestaan perustuvaa Courier-pakettiautoa, jossa oli korotettu takaosa. 

Uudessa XR2i:ssä oli kahdeksanventtiilinen 104-hevosvoimainen CVH-moottori. Vuonna 1992 moottoriksi vaihtui uusi 1,6-litrainen 16-venttiilinen Zetec. XR2i jätettiin pois mallistosta vuonna 1994, jolloin tilalle tuli Si-malli 1,4-litraisella CVH:lla tai 1,6 litran Zetecillä. 

Kolmannen sukupolven facelift-malli.Suorituskykyisin malli, RS Turbo, esiteltiin huhtikuussa 1990. Erot XR2i:hin olivat 14 tuuman kevytmetallivanteet, korinvärinen takaspoileri, konepellin ilmanottoaukot ja vihreäsävyiset ikkunalasit. Sisustukseen kuului Recaron urheiluistuimet, kolmepuolainen urheiluohjauspyörä RS-logolla ja nahkaverhoiltu vaihteenvalitsimen nuppi. Moottorina oli sama 1,6-litrainen CVH kuin XR2i:ssä, mutta siinä oli Garretin turboahdin, joka nosti tehon 104:stä 133 hevosvoimaan. 

Vuonna 1992 RS Turbo korvattiin RS 1800 -mallilla. Siinä oli 1,8-litrainen (130 hv) *Zetec*-moottori 1,6-litraisen turboahdetun sijaan. 

Ford Fiesta RS Turbo
Moottorit muuttuivat suihkutustyyppisiksi vuonna 1991. Pienen kasvojenkohotuksen malli koki vuonna 1994, jolloin korirakennetta jäykistettiin paremman turvallisuuden takaamiseksi. Samalla myös kuljettajan turvatyyny tuli vakiovarusteeksi. Ulkonäköön tehtiin pieniä uudistuksia sen nykyaikaistamiseksi, muun muassa vilkut muuttuivat kirkaslasisiksi. 

Ford Fiesta Si
Vaikka neljäs sukupolvi tuli markkinoille vuonna 1995, jäi vanha malli myyntiin sen rinnalle Fiesta Classic -nimisenä. Kolmannen sukupolven valmistus päättyi lopulta vuonna 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ford Fiesta Mk3 review *Auto Express*.  30.12.2016. Viitattu 30.12.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ford Fiesta (1989)** Wikimedia Commonsissa
**Criirad** eli **Commission de recherche et d'information indépendantes sur la radioactivité** on yksityinen ranskalainen tutkimuslaitos, joka on erikoistunut ympäristön radioaktiivisuuden analysointiin. Se perustettiin vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkimainingeissa. Se ilmoittaa "olevansa riippumaton ydinvoiman hyödyntäjistä, valtiosta ja poliittisista puolueista". 

Criiradilla on analysointilaboratorio, jossa on laitteet radioaktiivisen saasteen tunnistamiseen ravinnosta, vedestä jne. ja sillä on Ranskan terveysministeriön tekninen pätevyystodistus. Se toimii sekä Ranskassa että ulkomailla, ja se saa rahoituksensa kannatusjäseniltään ja tutkimustöistään, joita on sen olemassaolon aikana tehty yli tuhat. Sitä säätelee laki Ranskan järjestölaki vuodelta 1901, kuten muitakin vastaavia ranskalaisia organisaatioita.

Criiradin tutkimuksista tunnetuin on sen tutkimus Ranskan alueiden saastumisesta Tšernobylin onnettomuuden jälkeen, mutta se on tutkinut myös esimerkiksi Marcoulen ydinvoimalan seurauksia ja julkaissut kartan Euroopan ja Ranskan radioaktiivisesta saastumisesta.

Katso myös
----------

* Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus
* Juri Bandaževski, valkovenäläinen tutkija, joka sai kahdeksan vuoden pakkotyötuomion, Amnesty Internationalin mukaan tekaistuin perustein. Criirad on tukenut häntä.

Lähteet
-------

1. ↑  Uraaniton.org *uraaniton.org*.  Arkistoitu 11.5.2006. Viitattu 15.9.2008.
2. ↑  La Criirad *criirad.org*.  Arkistoitu 11.12.2008. Viitattu 15.9.2008. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Criiradin sivusto
**Aromammutti** (*Mammuthus trogontherii*) oli viileille aroille sopeutunut suurikokoinen mammuttilaji, joka ilmestyi maapallon ilmaston viiletessä suuriin jääkausiin.
Se oli Euraasiaan 250 000 vuotta sitten ilmestyneen villamammutin edeltäjä.

Aromammutti
-----------

Aromammutti oli todella suurikokoinen mammuttilaji. Löydetty melko täydellinen naaraan luuranko on 4,7 m pitkä, 3,5 m korkea ja eläin painoi elävänä 7 tonnia.
On arvioitu, että suurin yksilö olisi ollut 5 m korkea ja painanut jopa 10–18 tonnia. Tällöin se oli suurimpia koskaan eläneitä norsun sukuisia eläimiä ja kuului kooltaan samaan sarjaan *Deinotherium*in, sukupuuttoon kuolleen Aasian norsulajin *Elephas recki*n ja Pohjois-Amerikan *Palaeoloxodon*in sekä kolumbianmammutin kanssa. Aromammutin suuri koko on saattanut johtua osin mammutin kannalta runsasravinteisesta aroista, osin tarpeesta puolustautua saalistajia vastaan.

Aromammutin hampaissa oli edeltäjäänsä korkeammat kruunut ja enemmän kiilleharjanteita, jotka sopivat kuivien arokasvien syömiseen. Ruohossa on hampaita kuluttavia piikappaleita, joita vastaan kiille on muodostunut. 

Laji eli etelänmammutin elinalueita osin lämpimämmillä etelän metsäalueilla, osin viileämmillä aroilla ja savannimaisilla metsäaroilla.

Evoluutio
---------

Aromammutti eli 1000000/700 000–200 000 tai 300 000/200 000 vuotta sitten keskipleistoseenikaudella.

Aromammutti ilmestyi, kun ilmasto kylmeni ja kuivui laajoilla alueille Euraasiassa, kun niin sanotut suuret 100 000 vuoden jääkaudet alkoivat. Tällöin alkoi laajoilla alueilla jäätiköiden eteläpuolella metsien, arojen ja tundran sekä näiden välityyppien vuorottelu, joka kehitti luultavasti Luoteis-Siperiassa *Mammuthus meridionalis*-lajista aromammutin.
On väitetty, että aromammutti olisi elänyt Siperiassa jo noin miljoona vuotta sitten. Varmasti aromammutti oli jo 750 000–500 000 vuotta sitten, eli Cromer-lämpökaudella. Se hävisi noin 300 000–200 000 vuotta sitten. Villamammutti kehittyi aromammutista noin 800 000–200 000 vuotta sitten.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q113284
* Wikispecies: Mammuthus trogontherii
* Fossilworks: 159796
* GBIF: 8564849

 |

 |
Bamakon pyhän sydämen katedraali.
**Bamakon pyhän sydämen katedraali** on katolinen kirkkorakennus Malin pääkaupungissa Bamakossa. Romaanista tyyliä edustava katedraali on pystytetty vuosina 1925–1936.

Malin katolisen kirkon Bamakon pyhän sydämen seurakunta on saanut alkunsa Katiin vuonna 1897 perustetusta lähetysasemasta. Bamakoon rakennettiin kappeli vuonna 1910 ja ensimmäinen seurakuntapappi nimitettiin vuonna 1923. Seurakunta tarvitsi kirkkorakennuksen, joka "herättäisi huomiota, mutta ei muistuttaisi moskeijaa". Sen peruskiven muurasi Bamakon ensimmäinen kirkkoherra Émile Sauvant marsalkka Philippe Pétainin läsnä ollessa helmikuussa 1925.

Kivestä rakennettu katedraali on 48 metriä pitkä ja 12 metriä leveä. Sen ulkoasua leimaavat romaaniseen tyyliin kuuluvat pylväät, holvikaaret ja kupolit. Ulkoseinät on kevyesti rapattu ja sisätilat koristeltu mosaiikein ja marmoripaneelein. Samaa tyyliä edustavat myös monet muut alueen kirkkorakennukset.

Katedraali oli vuoteen 1957 saakka Bamakon ainoa katolinen kirkkorakennus. Nykyään Bamakon arkkihiippakuntaan kuuluu useita kaupunkiseurakuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Cathédrale de Bamako *Unesco World Heritage Centre*. Viitattu 18.5.2018.
2. 1 2  Paroisse Sacré-Coeur – Bamako *Eglise Catholique au Mali*. Viitattu 18.5.2018.
**Hot Sox** oli helsinkiläinen vuosina 1980–1982 toiminut yhtye, joka julkaisi yhden albumin ja neljä singleä. Yhtyeen tyylillisiä vaikutteita olivat David Bowie, Brian Eno, Talking Heads ja Kraftwerk. Hot Sox liitettiin futuristisen rockin aaltoon ja esimerkiksi sellaisiin yhtyeisiin kuin Organ ja Argon, mutta yhtye pyrki monimutkaisempaan ilmaisuun ottamalla vaikutteita esimerkiksi progressiivisesta rockista.

Hot Sox julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1980 Kräk-levymerkille, mutta yhtye piti singleä epäonnistuneena. Hot Soxin toinen single "Plastic Twist" / "Purple Haze" sai jonkin verran radiosoittoa, ja yhtyeen ensimmäinen albumi *Das Kapital* julkaistiinkin syyskuussa 1981. Sen saama vastaanotto oli kuitenkin vaisu. Esimerkiksi Soundin Pertti Ojala lyttäsi albumin perinpohjaisesti piti sen ilmaisua teennäisenä. Hot Sox hajosi vuonna 1982 yhden Saksassa julkaistun singlen jälkeen.

Yhteen neuvonantajana ja tuottajana toimi Upi Sorvali. Hot Soxin laulaja–kosketinsoittaja Teemu Näppilä ja basisti Tauno Railo ovat vaikuttaneet myöhemmin Jay & The Miracles -yhtyeessä. Railo on toiminut myös studiomusiikkona ja soittanut useilla Piirpaukeen levyillä.

Jäsenet
-------

* Teemu Näppilä – laulu, koskettimet ja kitara
* Tauno Railo – basso
* Tuomas Hämeen-Anttila – kitara
* Jari Tomperi – rummut, perkussiot

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Das Kapital* (1981, Q)

### Singlet

* "Isn't That Right" / "Bats" (1980, Kräk)
* "Plastic Twist" / "Purple Haze" (1981, Q)
* "Plaster Force" / "The Tube" (1982, Q)
* "Die Arbeit" / "Artificial Incitements" (1982, Autobahn Records)

Lähteet
-------

1. ↑  Hot Soxissa on pääomaa (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.11.1981, HS Aikakone. Viitattu 9.12.2019.
2. 1 2  FinnScene - The Early Years: Synthpop *www.phinnweb.org*. Viitattu 9.12.2019.
3. ↑  FinnScene - The Early Years: Hot Sox *www.phinnweb.org*. Viitattu 9.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Hot Sox Discogs.com-sivustolla
* Hot Sox Finnmusic.com-sivustolla
**JCAD** on oululaisen Quanttos Oy:n tavaramerkki.  Quanttos Oy:llä on toimipisteet Oulussa, Vantaalla ja Tampereella. JCADin tarjoamat ohjelmat ovat sähköisen määrä- ja kustannuslaskennan ohjelmat rakennus-, LVI- ja sähköalalle. Edellä mainitun lisäksi yhtiö tarjoaa ohjelmia sähkösuunnitteluun.

Ohjelmat
--------

JCAD MÄÄRÄT -ohjelma soveltuu rakennusalan eri toimijoille: toimitilojen ja talonrakennukseen, purku- ja perustusurakoitsijoille, maa- ja viherrakennukseen sekä katto- ja pintaurakoitsijoille. JCAD-kustannuslaskenta on ohjelma, joka toimii JCAD-Määrät ohjelman yhteydessä. Kustannuslaskennan ohjelman avulla voidaan automaattisesti määrittää rakennusosien ja -suoritteiden kustannukset. 

JCAD LVI-MÄÄRÄT -ohjelma on suunniteltu LVI-alan määrälaskentaan. Laskentakuvina ohjelmaa käytettäessä voidaan käyttää pdf-, dwg- ja rasterikuvia. 

JCAD SÄHKÖ-MÄÄRÄT on ohjelma, joka on kehitetty määrälaskentaan koskien sähköurakointia. Kuten muutkin ohjelmat, se tukee dwg-, pdf- ja rasterimuotoja. Ohjelma hyödyntää Sähköteknisen Kaupan Liiton tarvikerekisteriä ja Sähkö- ja teleurakoitsijaliiton laskentapaketteja.

Lähteet
-------

1. ↑  BusinessOulu, 2021
2. 1 2  JCAD, 2021
3. ↑  Tietomallin hyödyntäminen LVI-projektinhoidossa, Juutinen, 2018
4. ↑  Sähköurakan laskeminen uudiskohteeseen määrälaskentaohjelmaa hyödyntäen, Holmqvist, 2018

Aiheesta muualla
----------------

* JCAD-ohjelmistoista niiden markkinoijan Quanttos Oy:n sivuilla
**Lazar Mojsov** (mak. Лазар Мојсов; 19. joulukuuta 1920, Negotino, Makedonia - 25. elokuuta 2011, Belgrad, Serbia) oli makedonialainen toimittaja, kommunistinen poliitikko ja diplomaatti Jugoslaviasta.

Elämä
-----

Mojsov suoritti väitöskirjan Belgradin yliopiston lakikoulusta. Hän taisteli toisen maailmansodassa anti-fasistisessa partisaaniliikkeessä ja nousi kommunistisen puolueen johdossa 1945 jälkeen. Hän oli Makedonian sosialistisen tasavallan oikeusministeri vuodesta 1948 vuoteen 1951. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana hän toimi Jugoslavian ja Makedonian parlamenttien jäsenenä ja sanomalehtitoimittajana.

Samaan aikaan hän aloitti diplomaattisen uran, ja toimi Jugoslavian suurlähettiläänä Neuvostoliitossa ja Mongoliassa vuosina 1958–1961 ja suurlähettiläänä Itävallassa vuosina 1967–1969. Vuosina 1969–1974 hän toimi Jugoslavian suurlähettiläänä Yhdistyneissä kansakunnissa, Guyanassa ja Jamaikassa.

Vuodesta 1974 vuoteen 1982 Mojsov oli Jugoslavian ulkoministeri, ja vuosina 1977–1978 hän oli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja. Vuodesta 1980 vuoteen 1981 hän toimi Jugoslavian kommunistien liiton keskusvaliokunnan puheenjohtajana ja toukokuusta 1982 toukokuuhun 1984 ulkoministerinä. Vuosina 1984–1989 hän toimi Jugoslavian kollektiivisena presidenttinä ja oli sen puheenjohtaja vuodesta 1987 vuoteen 1988.

Mojsov luennoi ja kirjoitti myös kansainvälisistä suhteista.

25. elokuuta 2011 Mojsov kuoli 90-vuotiaana Belgradissa. Hänet haudattiin Belgradin Novo grobljen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**All Over Maniacs** on vuonna 2010 toimintansa aloittanut helsinkiläinen rock-yhtye. Yhtyeen musiikki on luokiteltavissa punkiksi, mutta siinä on kuultavissa vahvasti vaikutteita myös thrashista. All Over Maniacsin ensimmäisellä levyllä kappaleiden lyriikat olivat englanniksi, mutta yhtye vaihtoi kielen suomeksi jo toiselle julkaisulle. Kahden omakustanteena julkaistun levyn "Attack of the Fools (2010) ja "Yöjunalla Helvettiin" (2012) jälkeen AOM:n kolmas pitkäsoitto *Heikoilla jäillä* julkaistiin Stupido Recordsin toimesta helmikuussa 2015.

All Over Maniacsin miehistö koostuu J. Noljakasta (laulu, kitara), J. Räsäsestä (kitara, taustalaulu), J. Susitaipaleesta (rummut, taustalaulu) sekä T. Laaksosesta (basso).

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Attack of the Fools*  (2010, omakustanne)
* *Yöjunalla helvettiin*  (2012, omakustanne)
* *Heikoilla jäillä*  (2015, Stupido Records)

Lähteet
-------

1. ↑  Stupido Records: Stupido Booking | All Over Maniacs *www.stupido.fi*.  Arkistoitu 10.9.2016. Viitattu 28.8.2016.
2. ↑  All Over Maniacs – Yöjunalla Helvettiin *kaaoszine.fi*.  6.6.2012. Viitattu 28.8.2016.
3. ↑  All Over Maniacs – Tietoja | Facebook *www.facebook.com*. Viitattu 28.8.2016.
Lazare Lévy vuonna 1950.
**Lazare Lévy** (18. tammikuuta 1882 Bryssel, Belgia – 20. syyskuuta 1964 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hänen nimensä esiintyy myös muodossa Lazare-Lévy. Brysselissä hänelle opetti pianonsoittoa englantilainen neiti Ellis. Pariisin konservatoriossa hän opiskeli Louis Diémerin johdolla pianonsoittoa ja André Gédalgen johdolla sävellystä. Harmoniaoppia hänelle opetti Albert Lavignac. Konservatoriossa hän voitti 1898 pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon. Lévy konsertoi Euroopassa ja Aasiassa ja hän sai tunnustusta merkittävänä klassisen ja modernin ohjelmiston tulkitsijana. Varsinkin hänen Mozart ja Schumann esityksiään kiiteltiin ja heidän teoksiaan hän myös levytti. Lévy oli myös Albénizin sävellysten esitaistelija, joka soitti 1905–1908 sävellettyä *Iberia*-soolopianoteosta vuodesta 1911 lähtien. Lévy saavutti kuuluisuutta myös opettajana toimiessaan Pariisin konservatorion tilapäisenä opettajana 1914–1916 ja 1920–1923 sekä pianonsoiton professorina 1923–1940 ja 1944–1953.

Lévy sävelsi kaksi jousikvartettoa, teoksia sellolle, huilulle ja uruille sekä pianokappaleita. Pianolle hän sävelsi muun muassa écossaiseja, etydejä, sonatiineja ja valsseja.

Oppilaita
---------

* Antti Aarnela
* Lukas Foss
* Monique Haas
* Clara Haskil
* Sergei Kulanko
* Yvonne Loriod
* Kurt Walldén

Lähteet
-------

1. ↑  *The New Grove dictionary of music and musicians,* Grove 2001, ISBN 0-333-60800-3 ja ISBN 1-56159-239-0.
2. ↑  *Otavan iso musiikkitietosanakirja,* Otava 1976–1979, ISBN 951-1-02380-2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Iso Hiislampi** on metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 93 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 65 kilometriä itäkoilliseen ja Ilomantsin keskustasta noin viisi kilometriä itään.

Maantiede
---------

Ison Hiislammen ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä. Järven polveilevan rantaviivan pituus on 12 924 metriä. Haarautuvat niemet ja useat saaret tekevät järvestä melko sokkeloisen. Järven eteläisintä osaa yhdistää pääaltaaseen kapea Röhmönsalmi. Noin kolmasosa Isosta Hiislammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Vähintään 20 metriä syvää on vajaa hehtaari, syvänne sijaitsee järven pohjoisosassa.

Ison Hiislammen saariluku on kuusi. Laajin saari on järven keskivaiheilla sijaitseva Huosiaissaari/Lammassaari. Sen eteläpuolella sijaitsee noin puolen hehtaarin laajuinen saari. Muut saaret ovat Suomen ympäristökeskuksen SYKEn tietojen mukaan alle aarin laajuisia luotoja. Ison Hiislammen rannat ovat metsämaata ja idässä järvi rajoittuu yli kilometrin pituiseen ja noin sata metriä leveään kannakseen, jonka itäpuolella on Iso Haukilampi (145,5 metriä mpy). Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival.

Ison Hiislammen vesitilavuus on 6 405 000 kuutiometriä.

Iso Hiislampi (04.922.1.015) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Iso Hiislampi on yhdeksänneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Iso Hiislampi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 22.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 22.4.2023.
3. ↑  Iso Hiislampi (04.922.1.015) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 22.4.2023.
4. ↑  Nuorajärven alue (04.922) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 22.4.2023.
**Mikaela Wulff** (s. 24. huhtikuuta 1990 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Helsingfors Segelsällskapia. Hän ilmoitti vuoden 2021 syksyllä lopettavansa kilpailu-uransa olympiatasolla.

"Miksu" Wulff kilpaili vuosina 2010–2012 naisten Match racing -luokassa Silja Lehtisen ja Silja Kanervan kanssa. Venekunta sijoittui vuoden 2011 EM-kilpailuissa kahdeksanneksi. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 joukkue saavutti pronssia. Kuukautta ennen olympialaisia venekunta voitti maailmanmestaruuden Göteborgissa.

Wulff on ylioppilas. Hän harrastaa tanssia, pyöräilyä ja kiipeilyä.

Lähteet
-------

* Profiili Team Lehtisen kotisivustolla (arkistoitu versio)
* Profiili Suomen Olympiakomitean Lontoon kisasivustolla
* Profiili purjehtija.fi[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Lontoo-kisasivut: Suomen joukkue Suomen olympiakomitea 2012 (arkistoitu versio)
2. ↑  Lontoon olympialaisissa mitalin purjehtinut Mikaela Wulff, 31, lopettaa uransa: "Olin sata lasissa jatkamassa Pariisiin" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 3.9.2021.
3. ↑  Lehtisen venekunta purjehti MM-kultaa  30.6.2012. Yle.
**Jämsän reitti** on vesistöreitti Jämsän, Petäjäveden ja Multian kuntien alueella Keski-Suomessa. Se kuuluu Kymijoen vesistöön, ja sen vedet laskevat Jämsänjokea pitkin Päijänteeseen. Reitin valuma-alueet ovat Multialta alkava Pengerjoen valuma-alue, Petäjävedeltä alkava Ala-Kintauden valuma-alue ja Petäjäveden alue. Pengerjoen ja Ala-Kintauden alueet yhtyvät Jämsänvesi-nimisessä järvessä. Ison Rautaveden valuma-alue sijaitsee Koskenpäällä ja Jämsänjoen alue sen eteläpuolella.

Jämsänvedeltä alaspäin vesistöä nimitetään Wanhan Witosen melontareitiksi, ja se koostuu pienistä järvistä, joista ja koskista, jotka ovat kohtuullisen helppoja melottavia. Reitin varrella vaihtelevat erämaaluonto ja rakennettu kulttuurimaisema. Melontareitin kokonaispituus on 75 km. Wanha Witonen on saanut nimensä vuonna 1909 käyttöönotetusta arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelemasta viiden markan setelistä. Setelin keskellä kuvattu järvimaisema on maalattu Jämsänkosken Rasuanniemestä.

Reitin kulku
------------

Reitti Ylä-Kintaudelta Jämsänveteen (suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella):

Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).

Reitti Kolu-Meroselta Jämsänveteen:

Kolu-Meronen (170,9) → Naula-Meronen (170,8) → Koskelanjoki → Ala-Meronen (150,3) → Liinalionkoski → Liinajoki → Myllykoski → Merovenjoki → Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).

Pääreitti Jämsänvedeltä Päijänteeseen:

Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1) → Hankakoski (109,9) → Piesasjärvi (108,5) → Suolijoki (108,2) → Salosvesi (102,5) → Kalmavesi (102,4) → Siniänvirta → Siniäinen → Survosenkoski → Iso Rautavesi (100,0) → Rautavirta / Vähä Rautavirta → Uuttana (99,9) → Juusanvirta → Myllykoski → Pirttijärvi (98,2) → Luomenvirta → Lahnajärvi (98,0) → Väännäkoski → Kankarisvesi (97,8) → Naiskoski / Rekolankoski → Koskikeskinen (92,2) → Patalankoski → Jämsänjoki (78,3) → Päijänne (78,3).

Ravinnekuormitus
----------------

Jämsän reitin suurin ravinnekuormitus on luonnonhuuhtoumaa, toisin sanoen luontaista ravinnekulkeumaa, johon ihminen ei vaikuta. Seuraavaksi suurin kuormittaja on peltoviljely, teollisuuden osuus on fosforilähteistä noin kuudesosa ja typpilähteistä noin kahdeksasosa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jämsän reitin valuma-alue *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 19.3.2013.
2. ↑  Wanhan Witosen Melontareitti ajankohta = *jamsa.fi*. Jamsa.fi.  Arkistoitu 22.4.2016. Viitattu 10.6.2016.
3. ↑  Wanha Witonen *Jamsa.fi*.  Arkistoitu 1.2.2021. Viitattu 27.1.2021.
4. ↑  1.2.4 Vesistön ravinnekuormitus (s. 21/98) *Jämsänjokilaakson Kalastusalueen käyttö- ja hoitosuunnitelma*. Viitattu 28.1.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kettunen, Arvo & Paakkunainen, Risto: Jämsänjokilaakson Kalastusalueen käyttö- ja hoitosuunnitelma (PDF) (Vuosille 2012–2022)  1.12.2011. Jämsänjokilaakson Kalastusalue. Viitattu 1.2.2023.
Laxmi Agarwal vuonna 2014
**Laxmi Agarwal** (s. 1. kesäkuuta 1990 Delhi) on intialainen kansalaisaktivisti, joka ajaa happoiskujen uhrien oikeuksia. Hän joutui happoiskun kohteeksi 15-vuotiaana vuonna 2005, jolloin häneen ihastunut 32-vuotias mies hyökkäsi hänen kimppuunsa tultuaan torjutuksi.

Mies vakoili häntä kymmenen kuukautta ennen iskua. Hän ei ilmoittanut asiasta vanhemmilleen, koska ajatteli näiden ratkaisevan tilanteen kieltämällä häntä kulkemasta ulkona ja naittamalla hänet aikaa myöten muualle. Iskun tapahduttua hän joutui sairaalaan, missä lääkäritkään eivät uskoneet hänen selviytyvän hengissä. Päästyään pois sairaalasta kahden kauneusleikkauksen jälkeen hän mietti itsemurhaa nähtyään kasvonsa peilistä. Kotiin päästyään hänen naapurinsa ja perhetuttavansa kehottivat hänen perhettään tarjoamaan hänelle myrkkypiikkiä. Happoiskun tehnyt mies oli vankilassa seitsemän vuotta, jonka jälkeen hän vapautui ja meni naimisiin. Agarwal koki vääryytenä, että hän joutui kärsimään iskun seurauksista koko ikänsä. Hänellä oli vaikeuksia työllistyä, koska palvelualoilla hänelle vastattiin, että asiakkaat säikähtäisivät nähdessään hänen kasvonsa. Hän yritti saada työtä puhelinmyyjänä, mutta ei onnistunut.

Vuonna 2013 Agarwal osallistui happoiskujen vastaisen kansalaisjärjestön toimintaan ja tapasi siellä miesystävänsä Alok Dixitin. Hän esiintyi televisiossa saaden 27 000 ihmistä allekirjoittamaan aloitteen happokauppojen hillitsemiseksi. Hänen toimintansa vuoksi Intian korkein oikeus ja parlamentti alkoivat rajoittamaan haponmyyntiä sekä tehostivat happoiskujen oikeuskäsittelyä. Yhdysvaltain ulkoministeriö myönsi hänelle International Women of Courage -palkinnon vuonna 2014.

Vuoden 2020 Bollywood-elokuva Chhapaak on saanut inspiraationsa hänen elämästänsä. Laxmi Agarwalin roolissa näyttelee Deepika Padukone.

Lähteet
-------

1. ↑  Gourisariya, Saumya: Laxmi Agarwal: The fighter whose life changed after an acid attack *Mid-day*.  8.1.2020. Viitattu 25.10.2020.
2. ↑  Chaudhary, Neha: Acid attack survivor Laxmi Agarwal: 'After first two surgeries, I thought I would look prettier than before’ *Times of India*.  11.4.2019. Viitattu 4.4.2020.
3. ↑  Pathak, Nilima: Acid attack survivor Laxmi Agarwal on her journey from victim to victorious *Gulf News*.  11.1.2020. Viitattu 4.4.2020.
4. ↑  Nair, Divya: 'Women must stop feeling guilty' *Rediff*.  4.3.2016. Viitattu 25.10.2020.
5. ↑  Bios of 2014 Award Winners *2009-2017.state.gov*. Viitattu 4.4.2020.
6. ↑  Chhapaak: Who is Laxmi Agarwal, the acid attack survivor Deepika Padukone is playing? *India Today*.  25.3.2019. Viitattu 4.4.2020.
Iso Iiluoto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Korkein kohta | 
6 |
| Pinta-ala | 
0,037 km² |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iso Iiluoto** (ruots. *Stora Iglo*) on Helsingin kaupungin henkilökunnan suosittu virkistyssaari Vuosaaren Kallahdenniemen eteläpuolella. Se ei ole kaupunkilaisten avoimessa käytössä.

Iso Iiluoto on suurin Iiluotojen saariryhmän saarista, joihin kuuluvat myös Läntinen ja Itäinen Iiluoto. Sen leveys on noin 200 metriä, pituus noin 350 metriä ja pinta-ala 3,7 hehtaaria. Saaressa on huvila 1910-luvulta, uudempia rakennuksia, pienvenesatama ja yhteyslaivan laituri. Vierailijoita siellä on vuosittain noin 2 000. Yli sata vuotta sitten saari sai runsaasti sanomalehtijulkisuutta siellä vuonna 1908 tapahtuneen kaksoismurhan johdosta. Sittemmin saari oli vuodesta 1935 lähtien pitkään Hankkija-yhtymän lomasaari, kunnes se siirtyi kaupungille 1990-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veera Paananen: Kaupunki kaatoi ulosteita maahan. Helsingin kaupunki kaatoi käymäläjätteet vuosien ajan maahan työntekijöiden virkistyssaaressa. Nyt lakeja rikkoneet käytännöt on korjattu.  *Helsingin Sanomat*, 23.7.2020, s. A 18–19. Helsinki:  Sanoma Oyj. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.7.2020.
2. ↑  Lampi, Pertti: *Helsingin Vuosaari*, s. 61. Vuosaari-Seura, 2005. ISBN 9529191359. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Iso Iiluoto (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 23.7.2020.
4. ↑  Strang, 2016. Sivut 317–321.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan: *Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia*. Helsinki: Antiikki-Kirja, 2016. ISBN 978-951-98135-2-3.
**Arolampi** on maalaiskylä Riihimäellä. Arolammilta on noin yhdeksän kilometriä Riihimäen keskustaan. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 177. Valtatie 3:n moottoritieosuus ja seututie 130 halkaisevat kylän toiselta laidalta. Arolampi on saanut nimensä Vantaanjoen samannimisestä lampimaisesta laajentumasta, sillä joki virtaa lammen läpi. Lampi on lintujen suoja- ja pesimäpaikka, sillä se on laajalti ruokojen kätköissä.

Arolammella on Paalijoen kanjoni, hautavajoama, mikä alkaa Arolammin puolelta ja päättyy Hyvinkäälle. Korkeiden kallioiden välissä virtaa Paalijoki.

Tunnettuja arolampilaisia ovat Isolan kartanoa viljellyt Mauno Isola, joka sanoitti joululaulun "Me käymme joulun viettohon", ja hänen tyttärensä Maija Isola, joka oli Marimekon tekstiilien pääsuunnittelija.

Riihimäen vanhin kansakoulu perustettiin Arolammille vuonna 1899. Nykyään tiloissa on pitopalvelu.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastokirja 2016 - Riihimäki Kotikaupunki (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 9, kohta Arolampi, vuosi 2015), riihimaki.fi, viitattu 31.7.2020.
2. ↑  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 266, kohde 236-237 - Isolan kartano), riihimaki.fi, viitattu 22.9.2020.
**Mikael von Kothen** (ven. Михаил Фридрихович фон Коттен, *Mihail Fridrihovitš fon Kotten*; 11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1870 Vilna – 17. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1917 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Mikael von Kothenin vanhemmat olivat kenraalimajuri Fredrik Oskar Teodor von Kothen ja Nadežda Alexandrovna Levsina ja puoliso vuodesta 1895 Vera Alexejevna Sädkov. Mikael von Kothen valmistui 1. Paavalin sotakoulusta Pietarista 1891 ja määrättiin aliluutnanttina palvelukseen 27. tykistöprikaatiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1895. Von Kothen suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1895–1897. Alikapteeniksi hänet ylennetiin 1897 ja komennettiin 1901 Vilnan sotilaspiirin tykistön aluehallinnon esikunnan vanhemman adjutantin apulaiseksi. Hän erosi sotapalveluksesta kapteenina maaliskuussa 1903, mutta palasi palvelukseen jo lokakuussa ratsumestarin arvossa, määrättynä Venäjän santarmikuntaan ja palvellen virkamiehenä Pietarin kaupungin prefektin kansliassa. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1906 ja siirrettiin yleisen turvallisuus- ja vartiointiosaston päälliköksi Moskovaan. Everstiksi 1908 ylennettynä hänet siirrettiin vastaavaan tehtävään Pietariin. Vuonna 1914 von Kothen erosi sotapalveluksesta toisen kerran, nyt kenraalimajurina, mutta astui taas palvelukseen kesällä 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi muun muassa jalkaväkiprikaatin esikuntapäällikkönä vuonna 1915 ja 116. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkönä Viaporissa 1916–1917. Viimeksi hän toimi 128. jalkaväkidivisioonan väliaikaisena esikuntapäällikkönä Helsingissä.

Kapinoivat venäläissotilaat surmasivat von Kothenin helmikuun vallankumouksen upseerisurmien yhteydessä Helsingissä 17. maaliskuuta 1917. Hän saapui 128. jalkaväkidivisioonan komentajan, kenraaliluutnantti Pjotr Tihonovitšin kanssa autolla Vilhonkatua pitkin Rautatientorille, jossa sotilaat vaativat heitä luovuttamaan aseensa. Von Kothen kieltäytyi ja ampui pistoolillaan häntä ympäröineitä sotamiehiä ja matruuseja haavoittaen kuolettavasti vähintään yhtä, toisten tietojen mukaan jopa viittä heistä. Tämän jälkeen häntä lyötiin kiväärinperällä päähän, hänet kiskottiin ulos autosta ja häneen ammuttiin rinnan päällä istuen ainakin sata laukausta. Myös Tihonovitš surmattiin. Von Kothen on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

Mikael von Kothenin veli oli kenraalimajuri ja senaattori Alexander von Kothen.

Lähteet
-------

1. 1 2  von Kothen, Mikael *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 23.2.2020)
2. 1 2  Harry Halén: "Venäjän vallankumous Helsingissä 1917–1918", s. 74, 77, 423, 428 teoksessa *Helsinki ensimmäisessä maailmansodassa: Sotasurmat 1917–1918* (toim. Jarmo Nieminen ). Gummerus, Helsinki 2015.
3. ↑  von Kothen, Fredrik Oskar Teodor *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit

 |

 |
Jämsänkosken työväenyhdistyksen talo 21.1.1955
**Jämsänkosken työväentalo** sijaitsee Jämsänkosken keskustassa torin laidalla. Se edustaa 1960-luvun kaupunkimaista työväentalorakentamista ja on rakennushistoriallisesti arvokas. Talon osti Jämsänkosken kaupunki vuonna 1970. Talossa toimi sen jälkeen kunnallinen elokuvateatteri Kino-Otava, ja lisäksi siellä oli kokous- ja toimistotiloja.

Historia
--------

Jämsänkosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1902. Aluksi kokoonnuttiin tehtaan omistamalla Seurahuoneella. Oma kokoontumistila saatiin kuitenkin pian, kun puuseppä Alhonen myi yhdistykselle kahden huoneen mökin. Talossa oli aluksi lukutupa ja vahtimestarin asunto. Vuonna 1908 siihen on rakennettu iso hirsinen sali.

Vuoden 1917 maaliskuussa Jämsänkoskenkin työväestöllä oli oma suojeluosastonsa. Myös urheiluseura Jyry perustettiin uudelleen, se oli aiemmin toiminut yhdistyksen osastona. Vielä vuoden 1981 tammikuussa vietettiin vapausjuhlaa, ja viimeiseksi jäänyt kokous 29.1.1918 pidettiin rauhallisissa merkeissä. Tämän jälkeen seurasi kuitenkin pitkä katkos normaalista toiminnasta. Vasta seuraavana vuonna saatiin jälleen toiminta liikkeelle.

Uutta taloa ryhdyttiin hankkimaan jo 1920-luvun lopulla, mutta epävarmojen olojen vuoksi hankkeeseen ei uskallettu ryhtyä. Vuonna 1960 yhtiö vuokrasi Lavaojanvarresta yhdistykselle tontin, jonne aiottiin rakentaa uusi työväentalo, mutta tämä hanke jäi kesken ja uusi talo rakennettiin vanhan talon viereen. Myös uusi talo oli vuokratontilla. Vuonna 1965 elokuvateatteri vuokrattiin yhtiölle. Työväenyhdistys joutui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin, kun elokuvatoiminta hiljentyi 1960-luvulla television yleistymisen myötä. Lisäksi tehdastyönantaja ryhtyi antamaan ammattiyhdistyksille kokoustiloja ilman korvausta tehtaan tiloista.

Rakennus
--------

Jämsänkosken työväentalo on kaksikerroksinen betonirakennus, jossa on tasakatto. Kattomateriaalina on pelti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto , 1979. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kulha, Keijo K.: *Vanhan Jämsän historia 1860-luvulta vuoteen 1925*. Jämsä: Vanhan Jämsän historiatoimikunta, 1974. ISBN 951-99042-0-4.

Aiheesta muualla
----------------