recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kesäkuu 2019 Jyskyjärven kulttuuritalon edusta, Karjalan tasavalta. Šamaani Hivshu esiintyy jääkarhunnahkahousuissaan. Taustalla paikallinen laulu- ja tanssiryhmä Tuomi
**Hivshu Ua**, viralliselta nimeltään **Robert E. Peary II** (s. 1956 Siorapaluk, Avannaata, Grönlanti) on nykyään Ruotsissa asuva muusikko ja šamaani. Hänen isoisänsä Kâla oli henkilö, jolta Hivshu oppi traditionaaliset inuittien šamaanin taitonsa. Kâlan isä oli puolestaan kuuluisa yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija Robert Peary ja hänen äitinsä inuitti Alikahit.

Kotikylä Siorapaluk on hyvin pohjoinen paikkakunta, jopa 60 kilometriä Qaanaaqista pohjoiseen. Vietettyään lapsuudessaan tavallista inuittielämää Hivshu siirtyi kouluun osittain Kööpenhaminaan. Hän on opiskellut Kööpenhaminan yliopiston humanistisessa tiedekunnassa ja toiminut avustajana sosiologian ja lingvistiikan töissä professori Erik Holtvedin alaisuudessa. Hän on levyttänyt ja esiintynyt eri puolilla maailmaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Inuits fathered by a U.S. polar explorers make way into a globalised world *Daily Mail/Associated Press*.  12.9.2011. Viitattu 28.8.2019 (englanniksi).
2. ↑  Hivshu: Hivshu – the Voice of Arctic *About me*.  Arkistoitu 2.9.2019. Viitattu 28.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Avannaa – Hivshu Ua /blogspot (29.9.2012)
Hizenin provinssi punaisella.
**Hizenin provinssi** (jap. 肥前国, *Hizen no kuni*) oli Japanin provinssi Kyūshūlla. Se rajautui Chikuzenin ja Chikugon provinsseihin ja kuului Saikaidōn alueeseen. Nykyisin Hizenin provinssin alue jakautuu Sagan ja Nagasakin prefektuurien kesken, mutta siihen ei kuulunut nykyisin Nagasakin prefektuuriin kuuluvia Tsushiman ja Ikin provinssien alueita. 

Provinssin vanha pääkaupunki sijaitsi nykyisen Yamaton kauppalan alueella. Toyotomi Hideyoshi ohjasi hyökkäyksiään Koreaan Hizenin Nagoyan kaupungista, ja Shimabaran kapina käytiin Hizenin alueella. Sengoku-kaudella alue jakautui useille daimiolle, joista rikkaimmilla oli linna Sagassa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  肥前国 藩名・旧国名がわかる事典 [kotobank.jp]. Viitattu 12.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hizenin provinssi** Wikimedia Commonsissa

Japanin entiset provinssit

* Aki
* Awa (Kantō)
* Awa (Shikoku)
* Awaji
* Bingo
* Bitchū
* Bizen
* Bungo
* Buzen
* Chikugo
* Chikuzen
* Chishima
* Dewa
* Echigo
* Echizen
* Etchū
* Harima
* Hida
* Higo
* Hitachi
* Hidaka
* Hizen
* Hoki
* Hyūga
* Iburi
* Iga
* Iki
* Inaba
* Ise
* Ishikari
* Iwami
* Iyo
* Izu
* Izumi
* Izumo
* Kaga
* Kai
* Kawachi
* Kazusa
* Kii
* Kitami
* Kōzuke
* Kushiro
* Mikawa
* Mimasaka
* Mino
* Musashi
* Mutsu
* Nagato
* Nemuro
* Noto
* Oki
* Ōmi
* Ōshima
* Ōsumi
* Owari
* Sado
* Sagami
* Sanuki
* Satsuma
* Settsu
* Shima
* Shimo-Usa
* Shimotsuke
* Shinano
* Shiribeshi
* Suō
* Suruga
* Tajima
* Tamba
* Tane
* Tango
* Teshio
* Tokachi
* Tosa
* Tsushima
* Wakasa
* Yamashiro
* Yamato
**Demokraattien kansallisen komitean tietovuodolla 2016** tarkoitetaan vuoden 2016 tapahtumia, jolloin Demokraattisen puolueen Democratic National Committeen (DNC) tietoverkosta vietiin 27 000 viestiä ja asiakirjaa, jotka Wikileaks julkisti demokraattien ehdokasvalintakokouksen alla 22. heinäkuuta 2016.

Sähköposteista selvisi että demokraattisen puolueen johto toimi toista presidenttiehdokasta Bernie Sandersia vastaan ja pönkitti Hillary Clintonin ehdokkuutta toimien näin omia sääntöjään vastaan.
Jo aiemmin Politico oli paljastanut että puolueen alueellisen toimintaan kerätyt varat oli siirretty pääasiassa DNC:lle ja Clintonin presidentinvaalikampanjaan.
Demokraattisen puolueen puhemies Debbie Wasserman Schultz joutui eroamaan, samoin puolueen toimitusjohtaja Amy Dacey, talouspäällikkö Brad Marshall ja viestintäjohtaja Luis Miranda. Wasserman Schultzin tilalle astui Donna Brazile. Murrosta on epäilty Venäjän hallintoa.

Huhtikuussa 2018 DNC nosti oikeusjutun, jossa puolue syyttää Hillary Clintonin tappiota Trumpin kampanjan, Venäjän viranomaisten ja WikiLeaksin salaliitosta johtuneeksi.

Katso myös
----------

* Demokraattien kansallinen komitea

Lähteet
-------

1. ↑  Wikileaks Proves Primary Was Rigged: DNC Undermined Democracy *Observer*.  22.7.2016. Viitattu 22.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Clinton fundraising leaves little for state parties *POLITICO*. Viitattu 22.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Wasserman Schultz steps down as DNC chair *POLITICO*. Viitattu 16.10.2016.
4. ↑  DNC CEO resigns in wake of email controversy CNN. Viitattu 22.5.2022. (englanniksi)
5. ↑  Ellen Nakashima: U.S. government officially accuses Russia of hacking campaign to interfere with elections *Washington Post*.  7. lokakuuta 2016. Viitattu 16.10.2016.
6. ↑  Democratic Party Alleges Trump-Russia Conspiracy in New Lawsuit  20.4.2018. NYT.
**BMW E71** on BMW X6:n ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2007–2014. Sen seuraajaksi tuli BMW F16.

BMW X6 (E71) 2007–2014
----------------------

BMW E71 esiteltiin lähes tuotantovalmiina konseptiautona Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2007. Tuotantoversion ensiesittely oli Detroitin autonäyttelyssä seuraavan vuoden tammikuussa.

Urheilullinen X6 M esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä huhtikuussa 2009 yhdessä sisarmallinsa X5 M:n kanssa. Moottorina on kaksoisturboahdettu 4,4-litrainen V8 teholtaan 555 hevosvoimaa.

BMW X6 M E71
Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2012 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli, johon oli tehty uudistuksia muun muassa etusäleikköön. Sumuvalot nousivat myös aiempaa ylemmäksi.

Facelift-mallin BMW E71.

Lähteet
-------

1. ↑  Detroit 2008: BMW unwraps the production X6 *Autoblog*.  13.1.2008. Viitattu 2.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  New York Preview: BMW X6 and X5 get the M treatment *Autoblog*.  4.4.2009. Viitattu 2.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Geneva motor show 2012: BMW X6 facelift *Autocar*.  6.3.2012. Viitattu 2.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **BMW X6 (E71)** Wikimedia Commonsissa
Hinaaja *Iso-Pukki* Kotkan Kantasatamassa.
Höyryhinaaja *Heikki Peuranen* ja halkoproomu.
Entinen hinaaja-jäänmurtaja *Achilles* Toppilan satamassa Oulussa.
**Hinaaja** on vesiliikenteessä käytettävä työalus. Tyypillisesti hinaaja on hinattavaansa verrattuna pieni, mutta kokoonsa nähden voimakas ja liikehtimiskykyinen.

Käyttötarkoitus
---------------

Hinaajan tarkoitus on antaa muille laivoille näiltä puuttuvaa massojen liikuttelu- ja hallintatehoa. Hinaajia käytettiin varsinkin aikaisemmin avustamaan muita aluksia satamiin tultaessa ja niistä lähdettäessä. Nyttemmin muun muassa kääntöpotkurit ovat parantaneet alusten ketteryyttä ja vähentäneet hinaajien käyttötarvetta normaalissa satamaliikenteessä. Hinaajia käytetään myös ilman omaa voimakonetta olevien alusten, kuten proomujen ja lotjien käsittelyssä. 

Puutavaraa voidaan kuljettaa uiton yhteydessä vesitse hinaajien vetäminä nippulauttoina. Käyttöympäristönsä ja merikelpoisuutensa perusteella hinaajat voidaan jakaa muun muassa satamahinaajiin ja avomerihinaajiin. Hinaajia on toisinaan käytetty myös pelastusaluksina tai miinanraivaajina. Myös eräillä jäänmurtajilla ja monitoimialuksilla on hinaajien ominaisuuksia.

Hinaajatyypit
-------------

Tavanomaisesti hinaaja kuljettaa hinattavaansa perässään köyteen tai vaijeriin kiinnitettynä. Myös kyljlä hinaaminen on mahdollista. 

Työntöalus (pusher tug) työntää proomua edessään. Se ja proomu muodostavat tällöin yhtenäisen yksikön eli niitä pidetään yhtenä aluksena. Yksin liikkuvan työntäjän merikelpoisuus voi olla yhdistelmää huonompi. 

Alankomaissa on kehitetty hinaajatyyppi, jonka hinauskoukku on kiinni kahden yhdistetyn teräsrenkaan muodostamassa rakenteessa. Toinen renkaista on kiinni hinaajassa ja hinauskoukku liikkuu vapaasti toisessa renkaassa. Tällainen hinaaja voi kääntyä 360° suhteessa hinattavaansa ja touvin veto kohdistuu aina aluksen painopisteeseen. Täten hinaaja ei ole vaarassa kaatua.

Katso myös
----------

* Hevosponttoo
* Keluuvene
* Saattohinaaja
* Uitto
* Varppaaja

Lähteet
-------

* Kämäräinen, Juha: *Pienet hinaajat Suomessa: M/S Alpo Normandiasta Ouluun ja takaisin*. Oulu: Toppilan Pukseeri ry, 2005.
* Sjöström, Pär-Henrik & Brzoza, Krzysztof: *Alfons Håkans 1945–2005*. Turku: Alfons Håkans, 2005.

Kirjallisuutta
--------------

* Käyhkö Arttu: *Saimaa ja laivat*. Kustantaja Laaksonen, 2015. ISBN 978-952-5805-75-8.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hinaaja**.
* Hinaajia ja meripelastusta käsittelevä romaani: Wilbur Smith: *Ahne kuin meri*. Helsinki: Otava, 1980. ISBN 951-1-05942-4.
* Laivaluettelot: *Suomen kuvitettu laivaluettelo* (ilmestynyt vuodesta 1982 lähtien; osa luetteloista vuosittaisia osa kokoaa usean vuoden tilanteen) ISSN 0786-8472
* Alfons Håkans – Suomalainen hinaajavarustamo
* Pienet hinaajat Suomessa -kirjan esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
* S/S Armas (Arkistoitu – Internet Archive)
* Satamajäänmurtaja ja -hinaaja M/S Alpon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee Pietarissa virtaavaa Nevan suuhaaraa. Sanalla* Moika *on myös muita merkityksiä.*
Näkymä Moikalle. Oikealla keisarillinen Tallivirasto, vasemmalla Pyöreä tori ja taustalla Mikaelinlinna. Andrei Martynovin akvarelli vuodelta 1809.
**Moika** (ven. Мо́йка, aikaisempi nimitys *Mja*, Мья) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 4,67 kilometriä, suurin leveys 40 metriä ja suurin syvyys 3,2 metriä.

1700-luvun alkuun saakka Moika sai alkunsa nykyisen Mars-kentän tienoilla sijainneesta suosta. Vuonna 1711 se yhdistettiin Fontankaan. Joki virtaa Amiraliteetin saaren eteläpuolitse ja laskee Suureen Nevaan lähellä sen suuta. Joutsen- ja Talvi-kanavat yhdistävät Moikan Nevaan ja Krjukovin kanava Gribojedovin kanavaan sekä Fontankaan. Vuosina 1798–1811 rakennettiin graniittiset rantakadut, joita vuonna 1975 jatkettiin Prjažka-joelle saakka. Moikan ylittää 14 siltaa, joista monet ovat rakennustaiteen muistomerkkejä. Joen varrella sijaitsevat mm. Mikaelinlinna, Pyöreä tori, keisarillinen Tallivirasto, Stroganovin palatsi, Razumovskin palatsi, Jusupovin palatsi ja Uuden Hollannin varastoalue. Moikan rantakadulla talossa numero 12 asui ja kuoli runoilija Aleksandr Puškin. Vuodesta 1925 lähtien siellä toimii hänelle omistettu kotimuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 382. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 382–383. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
**Moira Anne Kelly** (s. 6. maaliskuuta 1968 Queens, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen merkittävimpiin roolisuorituksiin kuuluu esiintyminen toisessa pääosaroolissa luistelija Kate Moseleyna vuoden 1992 elokuvassa *Unelma jäällä* ja Karen Roen rooli nuortensarjassa *Tunteet pelissä*. Hän näytteli vuonna 1992 julkaistussa elokuvassa *Twin Peaks – Tuli kulje kanssani* Donna Haywardia, jota aikaisemmin ilmestyneessä *Twin Peaks* -televisiosarjassa esitti Lara Flynn Boyle. Lisäksi Kelly on tehnyt ääninäyttelijänä Nalan roolin vuoden 1994 animaatioelokuvassa *Leijonakuningas* ja sen jatko-osissa *Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys* ja *Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata*.

Elämä
-----

Moira Kelly syntyi vuonna 1968 New Yorkin Queensissä. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin siirtolaisina Irlannista. Kellyn isä oli konserttiviulisti ja äiti sairaanhoitaja. Kelly päätti opintonsa New Yorkin taidepainotteisessa Marymount Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän sai ensimmäisiä elokuvaroolejaan 1990-luvun alussa.

Moira Kelly on naimisissa liikemies Steve Hewittin kanssa. Parilla on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2001 ja 2003. Kelly asuu perheineen Texasissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Buchanan, Jason: Moira Kelly Biography *Allmovie*. Netaktion. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Giles, Jeff: Playing Two Roles in 'Chaplin' While Dreaming of Joan of Arc.  *The New York Times*, 3.1.1993, s. 21. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.4.2021.  (englanniksi)
3. 1 2  Wilson, Olivia: Moira Kelly Bio *Affair Post*.  1.8.2020. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Majakkalaiva Nahkiainen** oli Raahen ulkopuolelle Ulkonahkiaisen matalikolle sijoitettu majakkalaiva.

Alkuperä
--------

Alus rakennettiin vuonna 1884 Helsingissä Hietalahden telakalla. Mitoiltaan se oli 25,8 x 6,4 x 2 metriä ja uppoumaltaan 150 tonnia. Runko oli terästä kuten kaikissa majakkalaivoissa aivan ensimmäistä lukuun ottamatta, joka oli puinen. 

Aluksessa ei ollut koneita, vain purjeet. Myöhemmin alukseen asennettiin kuulamoottori, joka käytti paineilmasumusireeniä sekä valonheitintä ruokkivaa generaattoria.
Valonheitin tarvittiin pimeällä tapahtuvaan luotsinantoon. Aluksessa oli koko sen toiminta-ajan öljyllä toimiva loistolyhty.

Kuljetuskoneistoa alukseen ei asennettu missään vaiheessa.

Asemapaikkoja
-------------

Alus sai nimen *Mäyly* ja sijoitettiin aluksi Kemin ulkopuolelle. 1900-luvun taitteessa kansirakenteita paranneltiin ja alukseen rakennettiin keulakoroke.

Vuonna 1906 alus siirrettiin Raahen ulkopuolella olevan Etelänahkiaisen matalikon länsipuolelle, jolloin se sai nimen *Nahkiainen*, jolla se parhaiten tunnetaan. 

Alus hoiti tehtäviään aina syksyyn 1956, jolloin uusi Nahkiaisen pohjamajakka valmistui ja sytytettiin.

Proomuksi
---------

Virattomaksi jäänyt *Nahkiainen* luovutettiin nyt majakkavarusteistaan ja mastoistaan riisuttuna 3. merenmittausretkikunnan varastoproomuksi. Tätä tehtävää se hoiti kymmenen vuotta, ja kun retkikunta sai uuden tukialuksen jossa oli riittävästi varastotilaa, proomu luovutettiin Merenkulkuhallituksen tekniselle toimistolle varastoproomuksi. 

1970-luvulla aluksen sisärakenteiden kunto oli niin huono, että ne piti purkaa ja aluksesta tuli soraproomu. Muutaman vuoden sellaisena palveltuaan runko romutettiin Haminassa.

Lähteet
-------

* Auvinen, Visa: *Leijonalippu merellä*. Turku, Eita Oy 1983.
* Laurell, Seppo: *Aalloilla keinuvat majakat: historiikki majakkalaivojen aikakaudesta ja museoalus Kemistä*. Merenkulkuhallitus, Helsinki 1988. ISBN 951-49-0940-2 (nid.)
* Laurell, Seppo: *Suomen majakat*. Kustannusosakeyhtiö Nemo, Helsinki 1999.

### Viitteet

1. ↑  Laurell 1999, s. 325–326.
Seututie 222 mutkittelee Käetyn (vas.) ja Laukkaniityn (oik.) kylien välistä.
**Laukkaniitty** on kylä varsinaissuomalaisessa Auran kunnassa, seututie 222:n varrella noin yhdeksän kilometriä Auran keskustasta Turun suuntaan eli lounaaseen. Turkuun on matkaa noin 25 kilometriä. Naapurikyliä ovat muun muassa Käetty ja Leinakkala Aurajoen vastarannalla.

Laukkaniityn kylä sijaitsee Aurajoen kaakkoisrannalla, Aurajokilaakson valtakunnallisesti arvokkaalla maisema-alueella. Itse kylä otettiin vuonna 2009 mukaan Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Museoviraston mukaan keskiajalta periytyvä Laukkaniityn kylä edustaa rakenteeltaan ja osin rakennuskannaltaan 1700-luvun loppupuolen tilannetta, jossa näkyy isojaon vaikutus.

Kylän asutus muodostuu Vanhatalon ja Vähätalon talouskeskuksista sekä isojaossa jaetun Vanhatalon osatalosta Jukolasta hieman etelämpänä. Jukolassa on säilynyt osittainen umpipiha.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laukkaniitty *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
2. ↑  Teppo-Pärnä, Viri: *Tien lumo. Aurajoen maisematie. Arvosta, kohenna ja vaali tieympäristöä*. Turku: Aurajokisäätiö, 2009. Teoksen verkkoversio.
Interfaxin Moskovan päätoimipisteen lehdistökeskuksen konferenssihuone.
**Interfax** (ven. Интерфакс, *Interfaks*) on venäläinen uutistoimisto. Se on perustettu 1989 ja oli ensimmäinen muun kuin valtion omistama uutistoimisto Neuvostoliitossa. Interfaxin kotipaikka on Moskova.
Yhtiön lehdistötiedotteen mukaan se oli - ulkopuoliseen tutkimustietoon pohjautuen - vuoden 2014 alkupuoliskolla siteeratuin venäläinen pääuutistoimisto johtavissa venäläisissä ja kansainvälisissä joukkotiedotusvälineissä.

Interfaxin toiminnan painopiste on Venäjän, Kiinan ja kehittyvien Euraasian maiden uutisissa. Uutistoimisto toimittaa asiakkalleen uutisvirran lisäksi erilaisia analyyseja venäjän, ukrainan, valkovenäjän, azerin, englannin ja saksan kielillä.

Uutistoimiston alueelliset toimitukset
--------------------------------------

Interfaxilla on Moskovan lisäksi toimitukset Kiovassa, Minskissä, Bakussa, Lontoossa, New Yorkissa, Frankfurt am Mainissa, Hongkongissa, Denverissä, Budapestissä, Prahassa ja Varsovassa.

Interfaxin eri toimitusten uutisointi saattaa poiketa toisistaan. Esimerkiksi Interfaxin Ukrainan toimitus (interfax.com.ua) on uutisoinut Venäjän toimia Krimillä alueen laittomana miehityksenä. Interfaksin Ukrainan toimitus irtisanoutui julkisesti Interfaxin Moskovan pääuutisvirrasta tässä asiassa.*lähde?* Myös Venäjän sotajoukkojen toimista Itä-Ukrainassa toimivista Intefaxin Ukrainan toimitus on kertonut avoimemmin. Venäjällä on maan Ukrainan sotatoimien aikana kiristetty entisestään jo 2010-luvulla aiemmin valtionjohdon toimin supistettua ilmaisu- ja lehdistövapautta. Tämä vaikuttaa uutistoimintaan Venäjällä.*selvennä*

Katso myös
----------

* Rossija segodnja, (suom. *Venäjä tänään*) venäläinen uutistoimisto, suoraan presidentinhallinnon ohjauksessa, saa budjettitukea, käyttää edeltäjänsä RIA Novosti -brändiä
* Itar-Tass, toinen valtiollinen venäläinen uutistoimisto, saa budjettitukea

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Interfax** Wikimedia Commonsissa
**Siitintukku** on erityisesti kämmekkäkasveille ominainen suvulliseen lisääntymiseen liittyvä muodostuma. Samanlaisia rakenteita tavataan myös muista kasviheimoista.

Rakenne
-------

Siitintukku muodostuu ainakin osittain yhteenkasvaneista hedelehdistä ja emilehdistä. Useimmilla kämmekkälajeilla siitintukku on voimakkaasti muuntunut, ja alkuperäisten osien tunnistus on vaikeaa. Vaikka suurimmalla osalla on vain yksi normaaliin tapaan toimiva hede (useimmilla Asparagales-lahkon kasveilla kolme), ovat joutoheteet muodostuneet siitintukun toimintaa edistäviksi osiksi, esimerkiksi siitepölymyhkyjä suojaavaksi kalvoksi. Heikoimmin kehittynyt siitintukku lienee alkeellisina pidetyillä *Neuwiedia*-lajeilla, joilla on kolme selvästi erottuvaa hedettä.

Siitepöly ei ole kämmekkäkasveilla vapaana kuten useimmilla kukkakasveilla, vaan se esiintyy erityisissä siitepölymyhkyissä, joiden rakenteessa on usein pitkälle kehittyneitä erikoistumia, yleisimpänä kanta, joka liittää siitepölyn tiukasti pölyttäjään.

Kämmeköillä siitintukku on joskus kasvanut osittain yhteen huulen tai muiden kehälehtien kanssa.

Siitintukku ja pölytys
----------------------

Siitintukun rakenne pyrkii usein ehkäisemään itsepölytystä. Emin luotti on yleensä omassa syvennyksessään toimivan heteen takana. Joillakin lajeilla, esimerkiksi monilla Suomalaisilla kämmekkälajeilla, siitepölymyhkyt kääntyvät eteenpäin parinkymmenen sekunnin kuluttua siitä, kun pölyttäjä on saanut myhkyt ruumiiseensa, useimmiten päähänsä. Tähän mennessä pölyttäjä on yleensä jo siirtynyt seuraavaan kasviin, ja nyt siitepölymyhky on oikeassa asennossa osuakseen luottiin.

Niin siitepölymyhkyn kuin huulenkin rakenne ovat usein erikoistuneet rajoitettua pölyttäjäkuntaa varten, esimerkiksi vain yhteen hyönteislajiin. Orkideoiden pölytys onkin usein hyvin pitkälle erikoistunut tapahtuma.
Majakkalaiva Äransgrund merellä ilmeisesti vuonna 1893.
**Majakkalaiva Äransgrund** oli Helsingin edustan alkuperäinen majakkalaiva.

Alkuperä
--------

Majakkalaiva Äransgrund rakennettiin teräksestä Turussa W:m Crichton & Co:n telakalla vuonna 1892; se oli hiukan muita samanikäisiä isompi eli mitoiltaan 29 × 6 × 2,7 metriä, uppoamaltaan 223 tonnia. 
Alus oli vanhaan tapaan koneeton ja purjeilla varustettu. Valoina oli normaaliin tapaan kaksi mastoihin sijoitettua alas laskettavaa kolmilamppuista öljyvaloa..

Hankala alku
------------

Varsin nopeasti todettiin, että ratkaisu ei ollut toimiva; Helsingin liikenne alkoi varhain keväällä ja jatkui myöhäiseen syksyyn. Jäänmurtajien aloitettua toimintansa myös Helsingissä tilanne kärjistyi: oli saatava uusi alus, joka pystyisi olemaan paikoillaan jopa lievissä jääoloissa – siis tarvittiin koneellinen alus, jossa olisi suojaava sääkansi; sitä ei tarvitsisi hakea pois niin aikaisin kuin koneetonta, eikä jää pureutuisi sellaiseen niin pahoin kuin vanhanmalliseen.*lähde?*

Tällainen alus, uusi *Äransgrund* (nykyinen majakkalaiva Kemi) saatiinkin vuonna 1901; nyt entinen koneeton alus sai epävirallisen nimen "*Gamla Äransgrund*" ja siitä tehtiin uuden aluksen varalaiva, joka sai olla paikoillaan kauneimman kesän ajan, ja uusi laiva lomitti telakalla olevia muita majakkalaivoja.

Uusi asemapaikka
----------------

Vuonna 1930 koneettomaan alukseen asennettiin potkuri ja kuulamoottori. Aluksen uudeksi asemapaikaksi määrättiin nyt Porvoon eteläpuolella oleva Kallbådagrundin matalikko. Alukseen asennettiin nyt majakkatorni asetyleenivaloineen. Nimeksi tuli nyt *Kalbådagrund*. Entinen venäläisperäinen varsin puutteellinen samanniminen alus siirrettiin asuntolaivaksi merenmittaajille..

Jatkosodan aikana alus oli vartiomoottoriveneiden emälaivana, kunnes tarvittiin jälleen siviilityössään liikenteen palatessa rauhanajan tahtiin.*lähde?*

Uudessa paikassaan alus oli aina vuoteen 1953 asti, jolloin uusi, Suomen ensimmäinen pohjamajakka valmistui ja korvasi kelluvan majakkalaivan.

Rahtilaivaksi
-------------

Tarpeettomaksi jäänyt majakkalaiva myytiin yksityiselle ja siitä tehtiin vuonna 1956 *Arle* -niminen kuivarahtilaiva.

Alus myytiin 1980-luvulla eteenpäin. Sittemmin se myytiin Vaasaan ja siitä tuli ravintolalaiva nimellä *Faros*.*lähde?*

Lähteet
-------

* Laurell, Seppo: *Aalloilla keinuvat majakat: Historiikki majakkalaivojen aikakaudesta ja museoalus Kemistä*. Merenkulkuhallitus, Helsinki 1988. ISBN 951-49-0940-2
* Laurell, Seppo: *Merenkulkulaitos*. Teoksessa *Leijonalippu merellä*. Toim. Auvinen, Visa. Eita, Turku 1983, s. 187–300.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Laurell, Seppo: *Merenkulkulaitos*
2. ↑  Laurell 1988, s. 59–60, 68–69.
3. ↑  Laurell 1988, s. 53.

Aiheesta muualla
----------------

* Majakkalaiva - meren erakko. Edustajamme käynti Åransgrundin majakka-aluksella, Suomen Kuvalehti, 31.10.1931, nro 44, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Siitaman junaturma** tapahtui lauantaina 28. heinäkuuta 1945 Siitaman ja Oriveden välisellä rataosuudella kun Tampereelta tulossa ollut paikallisjuna ja Orivedeltä lähtenyt tavarajuna törmäsivät yhteen parin kilometrin päässä Siitaman rautatieasemalta Orivedelle päin. Onnettomuudessa kuoli kolme henkilöä ja loukkaantui 15 henkilöä.

Paikallisjuna numero 461 lähti Tampereelta kello 14.30 kohti Orivettä. Juna pysähtyi Siitaman asemalla noin kello 15.30. Siitaman junanlähettäjä antoi matkustajajunalle luvan lähteä kohti Oriveden asemaa vaikka samaan aikaan Orivedeltä oli lähtenyt tavarajuna kohti Tamperetta. Junat kohtasivat toisensa noin kello 15.50 parin kilometrin päässä Siitaman asemalta. Kohtauspaikalla radassa oli melko jyrkkä kaarre ja mutkan sisäpuolella olleet korkeat kalliot estivät näkyvyyden, joten junat törmäsivät toisiinsa lähes täydellä vauhdilla. Yhteentörmäyksessä kumpikin veturi vaurioitui pahoin ja veturien tenderit kohosivat ylös takanaolleiden vaunujen työntyessä niiden alle. Henkilöjunan ensimmäinen vaunu vaurioitui pahoin.

Onnettomuudessa kuolivat matkustajajunan veturinkuljettaja Kaino Lax, lämmittäjä A. Laasonen ja matkustajajunan konduktööri Yrjö Lukkala. Tavarajunan miehistö ehti hypätä pois junasta ennen törmäystä veturinkuljettajan paiskautuessa ulos veturin ikkunasta. Tavarajunassa olleet loukkaantuivat vain lievästi. Rikkoutuneiden vaunujen kappaleita sinkoutui ympäri törmäyspaikkaa ja tavarajunan rimavaunun lasti levisi radan varteen. Matkustajajunassa oli mukana tamperelaisia painonnostajia jotka olivat menossa harjoitusleirille Eräjärvelle. He auttoivat pelastustöissä ja heidän varusteitaan käytettiin ensisiteinä loukkaantuneille. Onnettomuuspaikalle saapui apuvoimia myös Tampereelta ja Vilppulasta. Loukkaantuneet toimitettiin Tampereelle hoitoon. 

Onnettomuuspaikalle ensimmäisenä Tampereen suunnasta tullut pohjoiseen matkalla ollut pikajuna 61 myöhästyi onnettomuuden vuoksi neljä tuntia ja junan matkustajat joutuivat jalkaisin ohittamaan onnettomuuspaikan ja nousemaan sitten Orivedeltä vastaantulleeseen toiseen junaan. Pikajunan matkustajien joukossa olivat myös Tampereelta pohjoiseen kotiseudulleen Taivalkoskelle lomamatkalla ollut tuleva kirjailija Kalle Päätalo vaimoineen. Päätalo kuvasi myöhemmin tapausta Iijoki-sarjan romaanissaan Nuorikkoa näyttämässä (Gummerus 1984).

Lehtitiedon mukaan onnettomuus johtui siitä että Siitaman junanlähettäjä oli ollut päihdyksissä työaikana eikä ollut muistanut junien kulkuvuoroja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tuhoisa junaonnettomuus Tampereen-Vilppulan välisellä rataosalla, Laatokka, 30.07.1945, nro 172, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Esa Keskinen : Junaturma järkytti kesällä 1945, Oriveden Sanomat 29.7.2015
3. ↑  Kai Hirvasnoro : Matkalla pohjoiseen, Kansan Uutiset 22.1.2013
4. ↑  Oriveden junaonnettomuuden aiheutti junanlähettäjä, joka oli nauttinut väkijuomia, Laatokka, 01.08.1945, nro 174, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tatanua-naamio Berliinin etnologisessa museossa
**Tatanua** on perinteinen koristeellinen naamari, joitaon valmistettu ja käytetty Papua-Uuden-Guinean Uuden-Irlannin saarella. Näitä puusta ja muista luonnonmateriaaleista valmistettuja naamareita käytetään *malagan*-nimisessä seremoniassa.

Naamiot kaiverretaan yleensä *Alstonia*-suvun puusta ja koristellan sokeriruo'osta saaduilla kuiduilla, villalla ja muilla eläinten karvoilla. Kasvot värjätään kalkkimaalilla ja muilla luonnonväreillä. Hiukset rakennetaan erilaisista kuiduista, ja niillä jäljitellään tyypillistä surevan miehen kampausta. Paikallisilla heimoilla on tapana, että vainajan lähiomaiset ajavat puoli päätä kaljuksi surun merkiksi. Silmän paikalle on laitettu maalattu simpukankuori, ja korvat on kuvattu venytetyiksi ja niissä on usein koruja. Naamiot ovat kaikkiaan noin 40–50 cm korkeita.

Malagan on vainajan muistelujuhla, joka voidaan pitää noin vuoden kuluttua kuolemasta, sillä naamioiden kaivertamiseen menee aikaa. Naamioiden valmistamiseen osallistuvat kaikki kylän miehet yhdessä. Värilliset kuviot liittävät naamiot sotamaalauksiin.

Tatanua-naamioita on kerätty moniin länsimaisiin museoihin kuten Berliinin etnologiseen museoon, Derbyn kaupunginmuseoon ja Indianapolisin taidemuseoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tatanua Mask (Arkistoitu – Internet Archive) Derby Museum and Art Gallery
2. ↑  Tatanua Maskas RAND African Art
3. 1 2  Helmet mask Indianapolis Museum of Art: Highlights of the Collection (2005)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tatanua** Wikimedia Commonsissa
**Shanadoo** on japanilainen eurodance-tyttöbändi, joka on perustettu Saksassa. Yhtyeen jäsenet ovat japanilaisia, laulavat japaniksi ja tanssivat paraparaa. Yhtye on kuitenkin suunnattu saksalaiselle ja itävaltalaiselle yleisölle.

Historia
--------

Shanadoon historia alkaa Vivace-nimisestä yhtyeestä, joka toimi Avex traxin alaisuudessa Japanissa. Vivaceen kuuluivat Shanadoon nykyiset jäsenet Junko Fukuda, Chika Shibuya ja Manami Fuku sekä Kotomi Ban, joka lähti yhtyeestä hieman sen perustamisen jälkeen. Vivace ei menestynyt kovinkaan hyvin, ja yhtyeen koko diskografia koostuu kokoelmalevyille päässeistä kappaleista.

Sveitsiläinen tuottaja David Brandes (Vanilla Ninjan entinen manageri) päätti antaa yhtyeelle mahdollisuuden. Kaikkien ennakko-odotusten vastaisesti Minami, Junko ja Chika solmivat sopimuksen SMD Icezone Musicin (Sony BMG) kanssa. Brandes toi yhtyeeseen myös jotakin uutta, uuden jäsenen Marina Gendan, joka asetettiin uuden Shanadoon keulakuvaksi. Vuonna 1989 syntynyt Marina oli myös muita jäseniä (syntyneet kaikki vuosina 1984–1986) nuorempi.

Yhtyeen ensimmäinen single "King Kong" (Alkuperäinen versio E-Rotic) julkaistiin kesäkuussa 2006 ja se pääsi sijalle 15 Saksassa ja sijalle 14 Itävallassa. Toinen single "My Samurai" julkaistiin kolme kuukautta myöhemmin ja se menestyi yhtä hyvin kuin edeltäjänsä. Näihin aikoihin yhtyeen musiikkivideota soitettiin useasti saksalaisella musiikkikanava VIVAlla, ja tytöt esiintyivät useasti tv-ohjelmissa.

Single "Guilty of Love", joka julkaistiin marraskuussa vuonna 2006, menestyi edeltäjiään huonommin ja saavutti parhaimmillaan listan sijan 30. Tämä takaisku ei kuitenkaan estänyt yhtyettä julkaisemasta ensimmäistä kokopitkää albumiaan joulukuussa 2006. Yhtyeen toinen albumi julkaistiin vuonna 2007, ja kolmas, "Launch Party!!!" vuonna 2009.

Jäsenet
-------

* Marina Genda (laulu)
* Manami Fuku (laulu)
* Junko Fukuda (laulu)
* Chika Shibuya (laulu)

Lähteet
-------

1. 1 2  Shanadoo history bebo.com. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Shanadoo Profile avexnet.or.jp.  Arkistoitu 17.2.2010. Viitattu 24.7.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Shanadoon viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi) (englanniksi)
* Shanadoon saksankieliset sivut (saksaksi)
* Shanadoo MySpacessa
Ihmisen interferoni-alfa
**Interferoni** on proteiini, jota virustartunnan uhriksi joutuneet solut ja jotkut lymfosyytit levittävät ympärilleen. Interferoni sitoutuu terveisiin soluihin ja käynnistää niissä puolustusreaktioita, joiden ansiosta virukset eivät kykene tunkeutumaan soluihin.

Interferonit edistävät syöjäsolujen ja T-imusolujen toimintaa. Ne luokitellaan kolmeen luokkaan sen mukaan, mikä soluryhmä niitä tuottaa. Alfainterferonit ovat peräisin veren valkosoluista, beetainterferonit fibroblasteista ja gammainterferonit T-soluista. 

Kaikki virukset eivät käynnistä isäntäsolussa interferonin tuotantoa, eivätkä kaikki solut pysty tuottamaan interferonia.

Toimintaperiaate
----------------

Virukset muodostuvat proteiineista ja nukleiinihaposta eli joko DNA:sta tai RNA:sta. Isäntäsolu ryhtyy tuottamaan interferoneita, kun viruksen nukleiinihapot kiinnittyvät isäntäsolun ribosomeihin. Infektoituneesta solusta erittyvät interferonit sitoutuvat terveiden solujen solukalvon reseptoreihin ja aktivoivat solut tuottamaan erityisiä entsyymejä. Jos tällaiseen soluun tunkeutuu virus, entsyymit tuhoavat viruksen nukleiinihapot. Tuhoaminen estää viruksen lisääntymisessä tarvittavan proteiinisynteesin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turunen, Seppo: *Biologia: Ihminen*, s. 179. 5.–7. painos. WSOY, 2007. ISBN 978-951-0-29701-8.
2. ↑  Happonen, Holopainen, Sariola, Sotkas, Tenhunen, Tihtarinen-Ulmanen, Venäläinen: *Bios 4 – Ihmisen biologia*, s. 132. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 978-951-0-27632-7.
3. 1 2  Haug, Sand, Sjaastad: *Ihmisen fysiologia*, s. 326. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-19882-x.
**Jaakko Rosendahl** (s. 23. helmikuuta 1983 Noormarkku) on Porin Ässien maalivahtivalmentaja. Rosendahl liittyi Ässien edustusjoukkueen valmennusryhmään kaudelle 2012–2013 korvaamaan HPK:hon siirtynyttä Kari Lehtosta. Tätä ennen Rosendahl toimi Ässien junioriorganisaatiossa samoissa tehtävissä neljän kauden ajan. Edustusjoukkueen ohella Rosendahl vastaa myös A-junioreiden maalivahtivalmennuksesta. Rosendahl toimi kaudella 2016–2017 oman toimen ohessa myös Italian maajoukkueen maalivahtivalmentajana olympiakarsinnoissa sekä kevään MM-turnauksessa. Kytkös Italian maajoukkueeseen tuli Ässien ja Italian maajoukkueen maalivahdin Andreas Bernardin kautta.

Rosendahlilla ei ole merkittävää pelaajataustaa.

Lähteet
-------

* Jaakko Rosendahl *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

Ässät – SM-liiga
6 Joensuu (**C**) |
7 Vuori |
8 Zábranský |
10 Virtanen |
15 Karnaranta |
16 Noiva |
20 Talaja |
21 Matinmikko |
23 Graber |
26 Ojantakanen |
29 Hämeenaho |
34 Heimosalmi |
35 Rovio |
36 Kaarlehto |
37 Määttä |
38 Hellman |
40 Lefebvre |
41 Rubin |
44 Järvinen |
49 Viirret |
51 Salmela |
61 Viitala |
66 Riekkinen |
70 M. Davidsson |
71 J. Davidsson |
73 Erholtz |
78 Fabre |
86 Knihti |
87 Myllymaa |
93 Vanhatalo |
-- Ylitalo  

Valmentajat Härkälä – Turunen – Vidman – Rosendahl
Jaakko Piesanen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Jaakko Veli Ilmari Piesanen** (s. 28. lokakuuta 1993 Saarijärvi) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Saarijärven Pullistusta ja hänen valmentajanaan toimii Tom Andtbacka.

Kalevan kisoista Piesanen on saavuttanut Suomen-mestaruuden 10 000 metrin juoksusta ja pronssia 5 000 metrin juoksusta vuonna 2018. Maastojuoksun SM-kilpailuista hän on saavuttanut pitkän matkan kultaa vuonna 2019 ja lyhyen matkan hopeaa vuonna 2018. Lisäksi Piesanen on voittanut aikuisten SM-pronssia puolimaratonilta vuonna 2016. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 1 500 metrillä kultaa vuonna 2019 ja 3 000 metrillä kultaa vuonna 2019 ja hopeaa vuonna 2018.

Ennätyksikseen Piesanen on juossut 3 000 metrillä 8.10,12, 5 000 metrillä 14.11,73, 10 000 metrillä 29.24,34 ja puolimaratonilla 1.07.30.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jaakko Piesanen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Borhyaena** oli Etelä-Amerikassa elänyt pussieläinten suku, johon kuului yksi lihaa syönyt eläin, *borhyaena tuberata*. Borhyena kuului heimoon *borhyaenidae*, johon kuului monia samankaltaisia, mutta pienempiä lihaa syöneitä pussieläimiä.

Piirteet
--------

Borhyaena oli nykyistä sutta muistuttanut eläin. Se asutti Etelä-Amerikkaa 28–5 miljoonaa vuotta sitten. Se oli noin 1,5 metriä korkea ja painoi luultavasti noin 100 kiloa. Borhyenan kallo oli noin 23 senttiä pitkä ja sillä oli luiden murskaamiseen erikoistunut hampaisto. Raskaan rakenteensa vuoksi Borhyena ei luultavasti kyennyt juoksemaan kovin nopeasti ja tästä syystä sen uskotaan metsästäneen väijymällä. Borhyaena oli viimeinen suurista borhyaenidae-heimon petoeläimistä. Boryenan uskotaan kuolleen sukupuuttoon sen hävittyä kilpailulle Pohjois-Amerikasta tulleille istukkanisäkkäille, erityisesti koiraeläimille, jotka olivat pidemmälle kehittyneitä ja täyttivät borhyenan ekologisen lokeron.

Fossiilit
---------

Borhyaenan fossiileja on löydetty Argentiinan Patagoniasta Santa Cruzin liuskakivikerrostumista. Ensimmäiset löydöt teki argentiinalainen Florentino Ameghino 1880-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑  ZipcodeZoo: Borhyaena tuberata
2. ↑  Richard Cowen, *History of life*, Blackwell Publishing, ISBN 978-1-405-117-562
3. ↑  Xiaoming Wang, Richard H. Tedford, Mauricio Antón, *Dogs: their fossil relatives and evolutionary history*, ISBN 978-0-231-13529-0
4. ↑  The Thylacine cloning project (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Invasion of the marsupial weasels, dogs, cats and bears... or is it? (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q266325
* Wikispecies: Borhyaena
* EoL: 4471528
* Fossilworks: 40017
* GBIF: 4834161
* IRMNG: 1103424

 |

 |
**Jaakko Heikki Punkari** (s. 11. syyskuuta 1945 Karkku) on suomalainen eläköitynyt metsänhoitaja, päätoimittaja ja yritysjohtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Punkarin vanhemmat olivat metsäteknikko Eero Punkari ja Anni Kupari. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on lääkintävoimistelija Marja-Liisa (Maisa) Mäkinen. Punkari tuli ylioppilaaksi Nokian yhteiskoulusta 1964 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1969. Hän oli Osuuskunta Metsäliiton koulutusmetsänhoitaja 1969–1973, Maataloustuottajain Keskusliiton (MTK) metsävaltuuskunnan keskusasiamies 1973–1976, Metsäliiton järjestöosaston metsänhoitaja 1976–1978 ja järjestöosaston johtaja 1978–1989, MTK:n metsäjohtaja 1989–1990 ja Metsäliiton tiedotus- ja henkilöstöjohtaja 1990–1992, hallinto-osaston johtaja 1992–1999, sidosryhmäjohtaja 1999–2006 ja järjestöjohtaja 2006–2007. *Metsäliiton Viestin* päätoimittaja Punkari oli 1985–1989 ja edelleen 1990–1999. Hänellä oli työuransa aikana myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Punkari sai 2001.

Julkaisuja
----------

* *Katajaan kapsahtajat: tarinoita kuuseen kurkottajille*, 2002, toim. Jyrki Kettunen, Pekka Kivelä ja Jaakko Punkari.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Jaakko Punkari (1945–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.5.2023.
2. ↑  60-vuotias. Jaakko Punkari huolissaan. "Osuustoimintaa ei enää arvosteta".  *Maaseudun Tulevaisuus*, 9.9.2005, nro 105, s. 16. Kansalliskirjasto. Viitattu 4.5.2023.
**Lārak** on saari Iranin rannikolla Hormuzinsalmessa. Vieressä sijaitsevat Hormuzin ja Qešmin saaret. Saarella sijaitsee Iranin vallankumouskaartin laivaston tukikohta.

Maantiede
---------

Lārak sijaitsee Iranin rannikolla Hormuzinsalmessa Hormuzin saaren eteläpuolella 18 kilometriä Qešmin saaresta itään ja noin 45 kilometriä Bandar Abbasin kaupungista kaakkoon.

Historia
--------

Lārak on joskus yhdistetty useisiin eri historiallisiin paikannimiin, joskin niidenyhteys nykyiseen saareen ei ole aina selvä. Joskus se on yhdistetty esimerkiksi antiikin aikaisene paikannimeen *Organa*, jota kuitenkin useimmiten pidetään nykyisenä Hormuzina Lārakin lähellä. Sen sijaan uskottavampana pidetään yhteyttä Markianos Herakleialaisen mainitsemaan paikkaan *Agedana*. Agedanaa kuvaillaan saareksi, jolla tuotetaan "punaista lyijyä". Tällä saatetaan viitata saarelta löytyvään hematiittiin.

Hormuzia Afonso de Albuquerquen johdolla 1500-luvun alussa piirittäneet portugalilaiset keräsivät Lārakilta juomavettä. Lārak oli yksi harvoista alueen juomakelpoisen veden lähteistä, sillä Qešmillä olleet kaivot oli pilattu mädällä kalalla. Portugalilaisissa lähteissä saari esiintyy nimillä *Laraque*, *Larequa*, *Lareca* ja *Careca*. Saari esiintyy portugalilaisessa kartoissa ensi kertaa vuonna 1510. Portugalilaiset rakennuttivat Lārakin pohjoisosaan pienen linnoituksen, joka valmistui mahdollisesti 1550-luvun lopussa. Myöhemmin joissain lähteissä linnoitukseen viitattiin virhellisesti hollantilaisena linnoituksena.

Portugalilaisella kaudella saarelle tuli siirtolaisia Omanista, joihin viitataan portugalilaisissa lähteissä nimellä *niquelus*. He olivat paenneet alkuperäisiltä alueiltaan Omanin sisämaasta ilmeisesti jonkin konfliktin takia. Portugalilaiset antoivat heille oikeuden aettua tuolloin asumattomalle Lārakille vastineeksi Makranin rannikon merirosvoja vastaan toimimisesta. Safavidit valtasivat Lārakin Hormuzin ja Qešmin ohella 1600-luvun alkupuolella. Tukea he saivat hollantilaisilta, jotka auttoivat jälleenvaltaamaan saaren toistamiseen vuonna 1708 intialaisilta merirosvoilta.

1800-luvun alussa brittiläiset lähteet kuvailivat Lārakin asukkaiden elävän kalastuksella ja taatelien kasvatuksella. Saarella kuvaillaan olleen myös runsaasti gaselleja. 11. tammikuuta 1897 saarelle iski useita ihmishenkiä vaatinut maanjäristys ja vuonna 1908 sen asukasluvuksi mainitaan noin 200. Persian valta saarella oli tuolloin lähinnä muodollinen ja paikalliset olivat uskollisia vain paikalliselle šeikille. Sittemmin paikalle rakennettiin öljysatama, joka tuhoutui Irakin ilmavoimien iskussa Irakin–Iranin sodan aikana toukokuussa 1987. Nykyisin saarella on Iranin vallankumouskaartin laivaston tukikohta.

Väestö
------

Saaren asukkaat puhuvat kumzarin kieltä. Larakin ohella kieltä puhutaan lähinnä Omanissa. Lārakilla puhuttu kumzari muodostaa oman murteensa. Kumzarin ohella useimmat saarelaiset osaavat persiaa, arabiaa tai bandaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Daniel T. Potts: LĀRAK *Encyclopædia Iranica*. Viitattu 20.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kumzari Endangered Languages Project. Viitattu 21.1.2021.
**Jaakko Rantanen** (s. 10. syyskuuta 1992 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Rantanen oli keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.

Rantanen on syntynyt Tampereella, mutta aloitti jalkapallon Orimattilan Pedoissa. C-junioreissa hän siirtyi Lahden Reippaaseen. Vuonna 2011 hänet nostettiin Ykköseen pudonneen FC Lahden edustusjoukkueen rinkiin. Kaudella 2011 Rantanen pelasi Ykkösessä 18 ottelua tehden yhden maalin, kun Lahti palasi takaisin pääsarjaan. Kaudella 2012 Rantanen ei pelannut yhtään peliä Veikkausliigassa, vaan lähes koko kausi kului Kakkosessa FC Kuusysissä.

Helmikuussa 2013 Rantanen siirtyi Ykkösessä pelanneeseen Tampereen Ilvekseen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 18 ottelua, joissa ei tullut maaleja. Toisella Ykkösen kaudellaan Rantanen pelasi vain 12 ottelua, mutta onnistui kerran maalinteossa. MyPan menetettyä veikkausliigalisenssin Ilves nousi Veikkausliigaan kaudeksi 2015 ja jatkosopimuksen tehnyt Rantanen teki pääsarjadebyyttinsä kaudella 2015. Kaudet 2016–2018 hän edusti Ykkösessä pelannutta Hakaa.

Rantanen on pelannut Suomen alle 19-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.

Rantasen pelaajaura päättyi vuonna 2018, kun häneltä kiellettiin kilpaurheilu sydänvian vuoksi. Syksyllä 2018 hän alkoi opiskella röntgenhoitajaksi Tampereen ammattikorkeakoulussa.

Jaakko Rantasen isoveli Kaarlo Rantanen on jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa FC Lahtea ja Tampereen Ilvestä.

Lähteet
-------

* Jaakko Rantanen (jalkapalloilija) Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Ammattina jalkapallo: Jaakko Rantasen ura päättyi sydänvikaan  9.4.2021. Jalkapallon pelaajayhdistys. Viitattu 9.4.2021.
**Kuka on Brat Farrar?** (*Brat Farrar*) on Josephine Teyn jännitysromaaniin perustuva brittiläinen television minisarja vuodelta 1986. Siinä vuonna 1949 ilmestyneen romaanin tapahtumat on siirretty 1980-luvulle. Pääosissa näyttelevät Mark Greenstreet ja Francis Matthews.

Väljästi samaan tarinaan perustuu myös Hammer-yhtiön kauhuelokuva *Lukitun kammion salaisuus* (Paranoiac, 1962).

Juoni
-----

Orpokodista teini-iässä karannut Brat Farrar palaa Englantiin Yhdysvalloista, jossa hän on työskennellyt kahdeksan vuotta hevostilalla. Näyttelijä Alec Loding näkee hänet kadulla ja hämmästyy, miten paljon nuorukainen muistuttaa 13-vuotiaana mystisesti kadonnutta, epämääräisen itsemurhaviestin jättänyttä sukulaispoikaa. Työtön Farrar suostuu Lodingin suunnitelmaan, jossa Loding alkaa valmentaa Farraria muka löytyneen pojan rooliin päästäkseen käsiksi tämän veljen saamaan perintöön, suureen ratsutilaan. Roolia tilanomistajaperheelle esittäessään Farrar kuitenkin alkaa epäillä pojan katoamista rikokseksi.

Vastaanotto
-----------

Sarja esitettiin Suomessa kesä-heinäkuussa 1987. *Helsingin Sanomien* Pertti Avolan mielestä minisarja on taatun huolellista brittityötä, vaikkei ensimmäinen jakso häntä vielä suuremmin säväyttänyt.

Ohjaaja Leonard Lewis teki pari vuotta myöhemmin BBC:lle toisenkin draamasarjan Josephine Teyn romaanista, nimeltään *Skandaali pienessä kylässä* (The Franchise Affair, 1988). Se nähtiin Suomessa kesällä 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Avola, Pertti: Alkukesän sarjasankarit Brat Farrar ja MacArthur.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1987, s. 42. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Avola, Pertti: Skandaali horjuttaa pienen englantilaiskylän rauhallista arkea.  *Helsingin Sanomat*, 13.7.1990, s. 45. Näköislehti (maksullinen).
**Otsolan koulu** on peruskoulu Kotkassa nykyisessä Ristinkallion kaupunginosassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–5 ja sen oppilasmäärä on noin 240 (2011). Koulun oppilaat tulevat Otsolan ja Ristinkallion alueelta. Koulun toiminnassa on liikunnallinen painotus.

Historia
--------

Otsolan koulu valmistui vuonna 1954 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Martta ja Ragnar Ypyä. Koulurakennus rakennettiin silloisen Karhulan kauppalan itäosaan, jossa toisen maailmansodan jälkeen rakentaminen lisääntyi voimakkaasti. Koulu sijaitsee alun perin vuonna 1938 valmistuneen uuden maantien eli nykyisen valtatien 7 vieressä. Asutusalueen kasvaessa koulun tilat eivät enää riittäneet, jolloin muun muassa kuudensia luokkia piti siirtää naapurikouluihin. Koulun laajennus toteutettiin vuosina 1985–1987. Koulun oppilasmäärä on ollut suurimmillaan noin 440 ja se oli 1990-luvun taitteessa Kotkan suurin ala-aste.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otsolan koulu *kotkankoulut.fi*. Viitattu 22.11.2011.
2. ↑  Otsolan koulu – Historia *kotkankoulut.fi*. Viitattu 22.11.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Otsolan koulun verkkosivut
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Borgå Tidning** oli Porvoossa vuosina 1838–1858 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

*Borgå Tidning* perustettiin tiedotuslehdeksi Porvoon hiippakunnan papistolle. Se painotti myös kirjallista ja historiallista sisältöä ja kehittyi 1840-luvulla uutislehdeksi. 1850-luvulla *Borgå Tidning* keskittyi kirkollisiin ja koulupoliittisiin kysymyksiin ja kävi kiivasta polemiikkia uskonnolisesti vapaamielisen *Wiborgin* kanssa. Lehden ilmestyminen lakkasi Petter Widerholmin kirjapainon siirtyessä Helsinkiin.

Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1856–1857 kerran ja vuonna 1858 jälleen kahdesti viikossa. Levikki oli suurimmillaan 519 kappaletta vuonna 1844, mutta laski loppuvuosina alle kahden sadan. Päätoimittajina olivat Johan E. Öhman (1838–1845), Otto Mauritz Nordström (1846), Adolf Fredrik Siren (1847–1850), August Lindfors (1851 ja 1853–1854) ja L. Alm (1852).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 45. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 46. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Borgå Tidning* digitoituna kansalliskirjastossa