recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kreikan sisäinen kommunistinen puolue** (kreik. Κομμουνιστικό Κόμμα Ελλάδας Εσωτερικού, *Kommounistikó Kómma Elládas Esoterikoú*) (lyh. ΚΚΕ Εσωτ. *KKE Εsot.*) oli kreikkalainen kommunistinen puolue, joka erkani Kreikan kommunistisesta puolueesta (KKE) vuonna 1968. Se lakkautettiin vuonna 1987.

Historia
--------

Kreikan sisäinen kommunistinen puolue syntyi vuonna 1968 hajaantumana Kreikan kommunistisesta puolueesta Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen. Tuolloin KKE pysyi uskollisena Neuvostoliitolle, kun taas Kreikan sisäinen kommunistinen puolue seurasi eurokommunistista linjaa ja pyrki ottamaan etäisyyttä marxilais-leninistiseen neuvostokommunismiin. Kreikan sisäisen kommunistisen puolueen kannattajat kutsuivat jäljelle jäänyttä KKE:tä "*Ulkoiseksi KKE:ksi*" (ΚΚΕ Εξωτερικού, *KKE Εxoterikoú*), mikä viittasi siihen, että Neuvostoliiton uskottiin sanelevan sen päätökset.

Puolue vastusti aktiivisesti Kreikan sotilasjunttaa. Ensimmäisiin juntan jälkeisiin vaaleihin eli vuoden 1974 parlamenttivaaleihin Kreikan sisäinen kommunistinen puolue osallistui Yhdistynyt vasemmisto -nimisenä vaaliliittona KKE:n ja Yhdistyneen demokraattisen vasemmiston kanssa. Tuolloin se sai kaksi paikkaa parlamenttiin, mikä jäi puolueen parhaaksi tulokseksi. Puolueen viimeiset parlamenttivaalit olivat vuoden 1985 vaalit. Puolueella oli myös yksi paikka Euroopan parlamentissa vuosina 1981–1989.

Kreikan sisäinen kommunistinen puolue hajosi vuonna 1987, ja siitä syntyivät puolueet Uudistuva kommunistinen ekologinen vasemmisto (AKOA) ja Kreikkalainen vasemmisto. Kreikkalainen vasemmisto liittyi myöhemmin Vasemmiston ja edistyksen liittoon (Synaspismós, SYN, joka puolestaan toimi Syrizan juurena.

Vaalitulokset
-------------

Puolueen tulokset vaaleissa olivat:

| Vuosi | Vaalit | Johtaja | Äänet | Paikkamäärä | Asema / Huomautukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Määrä |  % |
| 1974 | Parlamenttivaalit 1974 | Bámpis Drakópoulos | *464 787* | *9,47* | 2 / 300 | osa Yhdistynyt vasemmisto -vaaliliittoaoppositiossa |
| 1977 | Parlamenttivaalit 1977 | *139 356* | *2,72* | 1 / 300 | osa Edistyksellisten ja vasemmistolaisten voimien liitto -vaaliliittoaoppositiossa |
| 1981 | Parlamenttivaalit 1981 | Leonídas Kýrkos | 76 404 | 1,35 | 0 / 300 | ei parlamentissa |
| 1981 | Europarlamenttivaalit 1981 | 300 841 | 5,30 | 1 / 24 |  |
| 1984 | Europarlamenttivaalit 1984 | 203 813 | 3,42 | 1 / 24 |  |
| 1985 | Parlamenttivaalit 1985 | 117 050 | 1,84 | 1 / 300 | oppositiossa |

Lähteet
-------

1. 1 2  Κομμουνιστικό Κόμμα Ελλάδας Εσωτερικού *Vouli Watch*. Viitattu 2.9.2019.
2. 1 2  Η επώδυνη διάσπαση του ΚΚΕ *Η Καθημερινή*.  8.1.2018. Viitattu 2.9.2019.
3. ↑  Prifti, Katerina: The History Of Syriza: How A Small Party Came To Power  27.1.2015. Huffington Post. Viitattu 2.9.2019.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: el:Κομμουνιστικό Κόμμα Ελλάδας Εσωτερικού
**Wilhelm Kukkonen** (9. tammikuuta 1843 Rautalampi – 11. heinäkuuta 1908 Rautalampi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja toimittaja.

Kukkosen vanhemmat olivat talollinen Gabriel Kukkonen ja Helena Gustaava Närhi. Hän oli naimisissa Maria Konttisen kanssa.

Kukkonen kävi Leväsen maanviljelyskoulun 1860–1863 ja Jyväskylän opettajaseminaarin 1863–1867. Kukkonen oli aluksi opettajana Varkauden ja Huutokoskien ruukkien kansakouluissa. Vuonna 1871 hänestä tuli Kuopion kaupungin työväen poikakoulun opettaja ja vähän myöhemmin Kuopion poikakansakoulun opettaja ja johtaja. Kukkonen erotettiin johtajan virasta 1891 sopimattoman käytöksen vuoksi ja vuonna 1892 hän pyysi itse eroa opettajan virasta sairaalloisuuden vuoksi.

Kukkonen oli Kuopiossa ilmestyneen sanomalehti Tapion päätoimittajana 1875–1879. Hänellä oli myös kirjakauppa Kuopiossa.

Teoksia
-------

* *Vanhan sunnuntaikoulun opettajan mietteet*. 1878

Lähteet
-------

* Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia : Wilhelm Kukkonen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuopion koululaitos 125 vuotta : Wilhelm Kukkonen (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mogadorin pommitus** tapahtui elokuussa 1844, kun Ranskan laivasto Joinvillen prinssin François d'Orléansin johdolla saapui pommittamaan Marokon länsirannikolla sijaitsevaa Essaouiran (tunnetaan myös nimellä *Mogador*) kaupunkia. Ranska miehitti Essaouiran lyhyeksi ajaksi hyökkäyksen seurauksena.

Kaiverrus Mogadorin pommituksesta.
Ranskalaiset nousemassa maihin Essaouiran satamassa.

Tausta
------

Mogadorin pommitus oli seurausta Marokon liittoutumisesta algerialaisen kapinallisen ja ruhtinaan Abdulqadirin kanssa Ranskaa vastaan. Ranska oli ennen Essaouiraa pommittanut Marokon pohjoisrannikon Tangeria sekä lyönyt 14. elokuuta Marokon armeijan Algerian rajalla lähellä Oujdan kaupunkia Islyn taistelussa.

Pommitus
--------

Mogadorin pommitus alkoi lähteestä riippuen 15. tai 16. elokuuta. Pommituksen aikana kaupungissa asuneen englantilaisen asukkaan mukaan taistelu alkoi tosin 13. elokuuta kello yhdeksältä aamulla marokkolaisten alkaessa ampua ranskalaisia 21 tykillään. Ranskalaiset eivät tuolloin vielä olleet asemissaan, eivätkä siten vastanneet tuleen kuin vasta kello kahdelta iltapäivällä. Ranskan laivaston vahvuuteen kuului muun muassa höyrylaivoja, prikejä ja fregatti. Marokkolaiset viranomaiset ja useat kaupungin asukkaat pakenivat kaupungista. 900 hengen ranskalaisjoukko nousi maihin Essaouiran edustan Mogadorin saarelle 16. elokuuta ja valtasi saaren varuskunnan ja linnoitukset. Ranskan tappiot pommituksessa englantilaisen asukkaan kuvauksen mukaan oli noin 20 kaatunutta ja useita haavoittuneita. Marokkolaiset menettivät pelkästään Mogadorin saarella noin 500 kaatunutta. Lisäksi kaupungissa tuli kaatuneita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timeline essaouira.nu.  Arkistoitu 8.5.2013. Viitattu 4.3.2013. (englanniksi)
2. 1 2  McKenna, Amy: *The History of Northern Africa*, s. 111. The Rosen Publishing Group, 2011. ISBN 1615303189. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.3.2013). (englanniksi)
3. ↑  Houtsma, Martijn Theodoor: *E.J. Brill's First Encyclopaedia of Islam, 1913-1936, Nide 5*, s. 550. uusintapainos. BRILL, 1993. ISBN 9004097910. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.3.2013). (englanniksi)
4. ↑  Richardson, James: *Travels In Morocco, Vol. 2, Nide 2*, s. 108–109. Kessinger Publishing, 2004. ISBN 1419190865. Teoksen verkkoversio (viitattu 4.3.2013). (englanniksi)
Mauser M1916 koteloperällä varustettuna.
**Mauser C96** on saksalaisen Waffenfabrik Mauser AG:n vuosina 1896–1936 valmistama itselataava pistooli. 

C96:n suunnittelivat Mauser-asetehtaan palveluksessa olleet veljekset Fidel, Friedrich ja Josef Feederle, ja siitä tuli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt itselataava pistooli. Varsinainen sarjavalmistus käynnistyi vuonna 1897, ja vuoteen 1918 mennessä niitä oli valmistettu noin 300 000 kappaletta. Alkuperäisen 7,63 mm × 25 Mauser -kaliiperin lisäksi pistoolia valmistettiin vuosina 1907–1914 tehokkaampana 9 mm × 25 Mauser -versiona, mutta se ei kuitenkaan ollut kaupallisesti menestyksellinen kaliiperi. 

Pistoolista oli lukuisia eri variaatioita, jotka poikkeavat toisistaan muun muassa hanan muodon ja muiden ulkoisten ominaisuuksien osalta.

Sitä on myös valmistettu lisenssillä – ja myös luvatta – useissa maissa, esimerkiksi Espanjassa ja Kiinassa. Palveluskäyttöön pistoolin otti ensimmäisenä Italian laivasto 1899.

Palveluskäyttö
--------------

C96:n tullessa tuotantoon useimpien maiden upseerit hankkivat palveluspistoolinsa yksityisesti omilla varoillaan, ja Mauserista tuli maailmanlaajuisesti suosittu palvelusase. Sitä käytettiin muun muassa toisessa buurisodassa, ensimmäisessä ja vielä toisessa maailmansodassa, sekä lukuisissa siirtomaavälikohtauksissa maailmansotien välissä. 

Vaikka ase oli kaupallinen menestys, siitä ei kuitenkaan tullut poliisin tai asevoimien virallista palvelusasetta muualla kuin Kiinassa. Keisarillisen Saksan armeija tosin tilasi noin 150 000 kappaletta 9 mm × 19 Parabellum/Luger -kaliiperisia Mauser M1916 -pistooleja, joista 135 000 toimitettiin ennen ensimmäisen maailmansodan päättymistä. 

Eräs C96-pistoolin tunnettu omistaja oli Winston Churchill, joka käytti sitä muun muassa Omdurmanin taistelussa Sudanissa ja myöhemmin toisessa buurisodassa.

Mauser M1916 (Ukko-Mauser)
--------------------------

**Mauser M1916**, 9 mm Mauser, Suomessa tunnettu nimellä Ukko-Mauser, on Mauser M1912 -pistoolin pohjalta Saksan armeijalle vuonna 1916 kehitetty 9 mm × 19 Parabellum/Luger -kaliiperinen itselataava pistooli. Useimpien muiden Mauser C96 -mallien tapaan siihen kuuluu peränä käytettävä puukotelo. Aseen erottaa helposti 7,63 Mauser -kaliiperisesta versiosta kahvalevyihin kaiverretun ja punaiseksi maalatun ison 9-numeron perusteella. Mallia valmistettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, vuosien 1916–1918 välillä noin 136 000 kappaletta. 

Suomeen Ukko-Mausereita tuli jääkärien mukana ja saksalaisten aseapuna valkoisten joukoille vuosina 1917–1918. Ase oli kotirintamakäytössä vielä jatkosodan aikana; joillain upseereilla tosin myös rintamakäytössä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaeger Platoon: Finnish army 1918–1945 revolvers & pistols part 2
2. ↑  Suomalainen asekeräily: Mauser C96 *asekeraily.wordpress.com*.

Kirjallisuutta
--------------

* Smith, Graham (toim.): *Sotilaskäsiaseet*. (Military small arms, 1994.) Suomentanut Kai Kankaanpää. Jyväskylä Helsinki: Gummerus, 1996. ISBN 951-20-4750-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalainen asekeräily: Mauser C96
* Jaeger Platoon: Finnish army 1918–1945 revolvers & pistols part 2
**Rudi Vata** (s. 13. helmikuuta 1970, Shkodër, Albania) on albanialainen 185 senttimetriä pitkä entinen jalkapalloilija. Vata pelasi puolustavana keskikenttäpelaajana ja puolustajana.

KS Vllaznia Shkodërin junioreissa uransa aloittanut Vata teki uransa ensimmäisen ammattilaissopimuksen KS Dinamo Tiranan kanssa. Kaudella 1993/1994 hän jätti kotimaansa, ja siirtyi skotlantilaisjoukkue Glasgow Celticin joukkueeseen. Celtic jäi Vatan uran tunnetuimmaksi joukkueeksi, sillä siirryttyään pois saarivaltiosta hän edusti selvästi heikompia seuroja. Skotlannissa vietyttyjen vuosien jälkeen hän siirtyi Kyprokselle, jossa hän pelasi parin kauden ajan Apollon Limassolin joukkueessa. Vuosituhannen vaihteen tienoilla Vata muutti Saksaan, jossa ehti edustaa Energie Cottbusia ja LR Ahlenia. Saksasta hän palasi vähäksi aikaa takaisin Albaniaan, KK Tiranaan, mutta siirtyi pian Japaniin, Yokohama FC:n riveihin. Japanin kauden jälkeen Vata pelasi vielä kauden verran Skotlannissa, St. Johnstone FC:ssä, ja synnyinmaassaan, KF Partizani Tiranassa, jossa päätti uransa vuonna 2005.

Vata on yksi Albanian maajoukkueen legendaarisimpia pelaajia. Vuodet 1990-2001 käsittäneen maajoukkueuransa aikana hän pelasi 59 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän on eniten maaotteluita Albanian paidassa pelanneiden jalkapalloilijoiden listalla jaetulla 4. sijalla, ja maalien vastaavassa tilastossa 10. sijalla.

Aiheesta muualla
----------------

* Vatan maaottelut RSSSF:n tietokannassa (englanniksi)
* Vata Transfermarkt-tietokannassa (saksaksi)
Annika Rönni-Sällinen, Palvelualojen ammattiliiton puheenjohtaja
**Annika Nina Elise Rönni-Sällinen** (s. 25. heinäkuuta 1976 Mänttä) on suomalainen ammattijärjestöjohtaja. Hänet valittiin kesäkuussa 2019 Palvelualojen ammattiliiton (PAM) puheenjohtajaksi.

Rönni-Sällinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (2002 Helsingin yliopisto). Hän on toiminut ay-liikkeessä eri tehtävissä 1990-luvulta lähtien, ennen puheenjohtajavalintaa vuodesta 2015 SAK:ssa, viimeksi työehdot-osaston johtajana. Sitä ennen hän työskenteli pääasiassa PAMissa, muun muassa neuvottelupäällikkönä.

Rönni-Sällisen isä oli kansanedustaja Tero Rönni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ansioluettelo (Archive.org)  4.6.2019. PAM.  Arkistoitu 6.6.2019. Viitattu 6.6.2019.
2. ↑  PAMin uusi puheenjohtaja on Annika Rönni-Sällinen *Yle*.  5.6.2019. Viitattu 6.6.2019.
3. ↑  PAMin uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Annika Rönni-Sällinen  5.6.2019. Talouselämä. Viitattu 6.6.2019.
4. ↑  Sainio, Sari ; Jyrävä, Mika: Pirkanmaalainen entinen kansanedustaja Tero Rönni on kuollut  14.10.2023. Aamulehti. Viitattu 15.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Päivitetty ansioluettelo Palvelualojen ammattiliiton verkkosivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mother Mother** on kanadalainen indie rock -yhtye. Se on lähtöisin Quadra Islandilta, Brittiläisestä Kolumbiasta. Yhtyeeseen kuuluvat kitaristi ja laulaja Ryan Guldemond, Molly Guldemond ja Jasmin Parkin laulajina ja kosketinsoittajina, rumpali Ali Siadat sekä basisti Mike Young. Pitkäaikainen basisti Jeremy Page lähti yhtyeestä vuonna 2016.

Yhtye esiintyi nimellä Mother julkaistessaan omakustanteisen ja yhtyeen nimeä kantaneen esikoisalbumin vuonna 2005. He vaihtoivat myöhemmin yhtyeen nimeksi Mother Mother ja julkaisivat esikoisalbuminsa uudelleen muutamilla uusilla kappaleilla täydennettynä nimellä *Touch Up* vuonna 2007 Last Gang Recordsin tuottamana.

Yhtyeen toinen albumi *O My Heart* julkaistiin syyskuussa 2008 ja kolmas albumi *Eureka* maaliskuussa 2011. Tämän jälkeen ovat ilmestyneet albumit *The Sticks* syyskuussa 2012, *Very Good Bad Thing* marraskuussa 2014, *No Culture* helmikuussa 2017, *Dance and Cry* marraskuussa 2018 ja *Inside* kesäkuussa 2021.

Singlejulkaisuista Kanadassa ovat suosioon nousseet muun muassa "The Stand", "Bit By Bit", "Let’s Fall In Love", "Get Out The Way", "Monkey Tree", "Modern Love", "The Drugs" ja vuonna 2018 "Get Up".

Yhtye ja erityisesti sen vuonna 2008 ilmestyneen kakkosalbumin kappaleet "Hayloft", "Arms Tonite" ja "Wrecking Ball" nousivat vuonna 2020 TikTok-julkaisujen ansiosta kansainväliseen kuuluisuuteen. Albumi *O My Heart* nousi vuoden 2021 viikolla 2 myös Suomen virallisen albumilistan Top 50:een.

Lähteet
-------

1. ↑  Mother Mother hit #1 at Alternative Radio with smash single, "Get Up" off latest album, Dance and Cry  11.12.2018. Umusic. Viitattu 22.1.2021. (englanniksi)
2. ↑  Friend, David: TikTok trend launches Vancouver band Mother Mother up the charts  28.10.2020. CBC. Viitattu 22.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  Suomen virallinen lista: Albumit 2/2021 Musiikkituottajat – IFPI Finland ry. Viitattu 22.1.2021.
**Z: Amazonin kadonnut kaupunki** (engl. *The Lost City of Z*) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Se perustuu David Grannin tietokirjaan *The Lost City of Z*, joka kertoo Percy Fawcettin tutkimusmatkoista Etelä-Amerikassa. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi James Gray. Sen päärooleissa näyttelevät Charlie Hunnam, Robert Pattinson, Sienna Miller ja Tom Holland.

*Z: Amazonin kadonnut kaupunki* sai maailmanensi-iltansa New Yorkin elokuvajuhlilla 15. lokakuuta 2016.

Juoni
-----

Royal Geographical Society lähettää vuonna 1906 Britannian armeijan upseerin Percy Fawcettin Etelä-Amerikkaan kartoittamaan Brasilian ja Bolivian välistä rajaa yhdessä Henry Costinin kanssa. Matkallaan he löytävät jälkiä Amazonin sademetsässä eläneestä muinaisesta sivilisaatiosta. Länsimainen tiedeyhteisö ei usko Etelä-Amerikan alkuperäisasukkaiden kykenevän korkeakulttuurin kehittämiseen, mutta Fawcett arvostaa alkuasukkaita ja uskoo vakaasti sademetsän kätköissä olevaan rauniokaupunkiin nimeltä Z.

Fawcett, Costin ja biologi James Murray lähtevät uudelle tutkimusretkelle löytääkseen Z:n kaupungin, mutta Murray ei pärjää sademetsän ankarissa olosuhteissa ja pilaa koko matkan. Samoihin aikoihin Fawcettin suhteet hänen vaimoonsa Ninaan ja poikaansa Jackiin kärsivät hänen Z-pakkomielteensä vuoksi. Lisäksi Fawcett taistelee ja haavoittuu ensimmäisessä maailmansodassa.

Vuonna 1925 Percy ja Jack Fawcett matkustavat yhdessä vielä yhdelle löytöretkelle Etelä-Amerikkaan Z:n perässä. He kohtaavat sademetsässä joukon alkuasukkaita, joiden asenne heitä kohtaan on epäselvä. Fawcettien lopullinen kohtalo jää elokuvassa avoimeksi. Royal Geographical Society julistaa heidät kadonneiksi.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Hunnam  | … |  Percy Fawcett
  |
|  Robert Pattinson  | … |  Henry Costin
  |
|  Sienna Miller  | … |  Nina Fawcett
  |
|  Tom Holland  | … |  Jack Fawcett
  |
|  Edward Ashley  | … |  Arthur Manley
  |
|  Angus Macfadyen  | … |  James Murray
  |
|  Ian McDiarmid  | … |  George Taubman Goldie
  |
|  Clive Francis  | … |  John Scott Keltie
  |
|  Harry Melling  | … |  William Barclay
  |
|  Franco Nero  | … |  de Gondoriz
  |

Vastaanotto
-----------

Rotten Tomatoes -sivusto on kirjannut 250 *Z: Amazonin kadonnut kaupunki* -elokuvan arvostelua, joista 86 prosenttia on myönteisiä. Kriitikoiden myönteisestä vastaanotosta huolimatta elokuva epäonnistui kaupallisesti, sillä 30 miljoonaa dollaria maksanut elokuva tuotti maailmanlaajuisesti vain 19,4 miljoonan dollarin lipputulot.

Lähteet
-------

1. ↑  Gregg Kilday: James Gray’s ‘The Lost City of Z’ to Close New York Film Festival, The Hollywood Reporter, 3.8.2016, viitattu 29.1.2023.
2. ↑  The Lost City of Z, Rotten Tomatoes, viitattu 29.1.2023.
3. ↑  The Lost City of Z, The Numbers, viitattu 29.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* *Z: Amazonin kadonnut kaupunki* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Z: Amazonin kadonnut kaupunki* Elonetissä.
Pošehonjen vaakuna vuodelta 1778.
**Pošehonje** (ven. Пошехо́нье) on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Rybinskin tekojärveen laskevan Sogoža-joen rannalla 151 kilometriä Jaroslavlista luoteeseen. Kaupunki on Pošehonjen piirin keskus. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2008).

Šeksnan muinaisen nimityksen *Šehon, Šehona* mukaan *Pošehonjeksi* kutsutulla seudulla sijaitsi 1600-luvulla *Pertoman* kylä, jossa vuodesta 1680 lähtien sijaitsi voivodin kanslia. Vuonna 1777 siitä tuli Jaroslavlin lääniin kuulunut *Pošehonjen* kaupunki. Vuosina 1918–1992 nimenä oli *Pošehonje-Volodarsk* vallankumousjohtaja V. Volodarskin mukaan.

Nykyään Pošehonje on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Kaupunki tunnetaan *Pošehonski*-nimisestä juustolaadusta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 361. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pošehonje**.
* Pošehonjen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Pošehonjelle omistettu sivusto (venäjäksi)
Leninin aukio ja filharmonia.
**Utšaly** (ven. Учалы́) on kaupunki Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee eteläisellä Uralilla 450 kilometriä Ufasta kaakkoon. Kaupunki on Utšalyn piirin keskus. Kymmenen kilometrin päässä sijaitsee Ufan ja Tšeljabinskin välisen rautatien Utšalyn asema. Asukkaita on 39 300 henkeä (vuonna 2008).

Seudulta löydetyn kupariesiintymän yhteyteen alettiin vuonna 1955 rakentaa malminrikastamoa. Vuonna 1963 tehdastaajamista muodostettiin Utšalyn kaupunki. Nykyään kaupungissa on lähinnä metalliteollisuutta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 500. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Utšaly**.
* Utšalyn piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Utšalyn piiri Baškortostanin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly
**Mäkkylän koulu** oli Espoon Leppävaaran Mäkkylässä vuoteen 2007 asti toiminut peruskoulun alakoulu. Se perustettiin vuonna 1960 Mäkkylän kansakouluna ja muuttui muiden Espoon kansakoulujen tavoin peruskouluksi vuonna 1977. Vuonna 1959 valmistuneen päiväkodin ja opettaja-asuntolan sekä vuonna 1962 valmistuneen kansakoulurakennuksen suunnitteli Kaj-Erik Salenius.

Espoon suomenkielinen opetuslautakunta päätti 8. syyskuuta 2005 lakkauttaa Mäkkylän koulun niin, että kouluun ei otettu enää uutta aloittavaa luokkaa seuraavana syksynä. Koulun toiminta loppui kokonaan 31. heinäkuuta 2007. Koululaiset siirtyivät läheisiin Veräjäpellon, Postipuun ja Lintulaakson kouluihin, ja pääosa opettajista uuteen Koulumestarin kouluun.

Mäkkylän kansakoulun oppilaita näytteli vuonna 1977 Yleisradion tuottamassa suositussa televisionäytelmässä *Villahousupakko*.

Lähteet
-------

1. ↑  Arkistonmuodostaja: Mäkkylän kansakoulu *Espoon sähköinen arkisto*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 17.2.2019. Viitattu 16.2.2019.
2. ↑  Heikinheimo, Marianna ym.: *Sektori-inventointi: Espoon koulut*, s. 9, 81. Espoo: Espoon kaupunki, 2017. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.2.2019).
3. ↑  Arkistonmuodostaja: Mäkkylän koulu *Espoon sähköinen arkisto*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 17.2.2019. Viitattu 16.2.2019.
4. ↑  Villahousupakko *Yle Areena*.  14.2.2019. Viitattu 16.2.2019.
**Tšuhloma** (ven. Чухлома́) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tšuhlomskoje-järven rannalla 171 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Tšuhloman piirin keskus. Asukkaita on 5 500 henkeä (vuonna 2010).*lähde?*

Venäläisten kronikoiden mukaan Tšuhloma oli olemassa jo 900-luvulla. Vuodesta 1381 lähtien se tunnetaan Galitšin ruhtinaskuntaan kuuluneena kaupunkina. 1400-luvun puolivälissä se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1778 Tšuhlomasta tuli Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1600–1800-luvuilla se oli huomattava kauppakaupunki.

Nykyään kaupungissa toimii puunjalostuslaitos ja meijeri. Nähtävyyksiä ovat vuonna 1730 rakennettu Neitsyt Marian taivaaseen astumisen kirkko, Kristuksen kirkastumisen katedraali (1746) sekä koristeelliset puiset asuintalot. Kaupungin pohjoispuolella Tšuhlomskoje-järven rannalla sijaitsee 900-luvun linnamäelle 1300-luvulla perustettu Avramijevo-Gorodetskin luostari.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 521. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tšuhloma**.
* Tšuhloman kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Kostroman alueen vaakunaKostroman alueen kaupungit
**Hallinnollinen keskus: Kostroma**  

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta | Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
Šemuršan piiri Tšuvassian kartalla.
**Šemuršan piiri** (ven. Шемурши́нский райо́н, *Šemuršinski raion*, tšuvassiksi Шăмăршă районӗ, *Šămăršă raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 799 neliökilometriä ja asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2009).

Piiri sijaitsee Tšuvassian eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Batyrevon piiriin, kaakossa ja etelässä Tatarstaniin ja Uljanovskin alueeseen sekä lännessä Alatyrin piiriin. Hallinnollinen keskus on Šemuršan kylä. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Suran sivujoki Bezdna sekä Svijagaan laskeva Karla. Piiri sijaitsee aro- ja metsäarovyöhykkeen rajalla. Pinta-alasta 61 % on metsää ja 33 % maatalousmaata.

Tärkein liikenneväylä on Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on tasavallan pääkaupunkiin matkaa 160 kilometriä.

Väestöstä 78,9 % on tšuvasseja, 11,1 % tataareja, 6,9 % venäläisiä ja 2,8 % mordvalaisia.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, sokerijuurikkaan ja perunan viljelyyn. Seudulla on myös pienimuotoista elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.

Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen *Šămăršă hyparĕ*.

Aiheesta muualla
----------------

* Šemuršan piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
Jaltšikin piiri Tšuvassian kartalla.
**Jaltšikin piiri** (ven. Я́льчикский райо́н, *Jaltšikski raion*, tšuvassiksi Елчĕк районӗ, *Jelčĕk raionĕ*) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 567 neliökilometriä ja asukkaita on 22 900 henkeä (vuonna 2007).

Piiri sijaitsee Tšuvassian kaakkoisosassa. Pohjoisessa, idässä ja etelässä se rajoittuu Tatarstaniin, lännessä Komsomolskojen ja lounaassa Batyrevon piireihin. Hallinnollinen keskus on Jaltšikin kylä. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa.

Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavin joki on Svijagan sivujoki Bula. Pinta-alasta 88 % on maatalousmaata ja 4 % metsää.

Jaltšikista on maantieyhteys Kanašiin ja Buinskiin. Tasavallan pääkaupunkiin on piirikeskuksesta matkaa 155 kilometriä.

Väestöstä 97 % on tšuvasseja.

Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, perunan, vihannesten ja humalan viljelyyn sekä lihan ja maidon tuotantoon. Teollisuus perustuu maataloustuotteiden jalostukseen.

Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen *Jelčĕk jen*.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaltšikin piiri Tšuvassian tasavallan sivustolla (venäjäksi)

Tšuvassian piirit ja *kaupunkipiirit*
*Alatyr* •
Alatyr •
Alikovo •
Batyrevo •
Ibresi •
Jadrin •
Jaltšiki •
Jantikovo •
*Kanaš* •
Kanaš •
Komsomolskoje •
Kozlovka •
Krasnoarmeiskoje •
Krasnyje Tšetai •
Mariinski Posad •
Morgauši •
*Novotšeboksarsk* •
Poretskoje •
Šemurša •
*Šumerlja* •
Šumerlja •
*Tšeboksary* •
Tšeboksary •
Tsivilsk •
Urmary •
Vurnary
**Navašino** (ven. Нава́шино) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 158 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Navašinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Asukkaita on 17 100 henkeä (vuonna 2006).

Kaupunki on syntynyt vuonna 1957, jolloin lähekkäin sijainneet Mordovštšikovon ja Lipnjan taajamat yhdistettiin. Tärkein yritys on vuonna 1907 perustettu Okan telakka. Kaupungissa toimii myös rakennustarviketehdas.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 289. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Kaupungin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
Museon sisäänkäynti.
**Pekingin ilmailu- ja avaruusmuseo** (kiin.: 北京航空航天博物馆; pinyin: *Běijīng hángkōng hángtiān bówùguǎn*) sijaitsee Pekingissä Haidianin kaupunginosassa. Sitä suurempi Kiinan ilmailumuseo sijaitsee 60 kilometrin päässä kaupungista Kiinan muurin suuntaan.

Museo liittyy Kiinan ilmailuteollisuusyhdistykseen. Se sijaitsee Pekingin ilmailu- ja avaruustekniikan yliopiston kampuksella. Vuonna 1985 perustettu ja 25. lokakuuta 1986 yleisölle avattu museo on Kiinan ensimmäinen ilmailumuseo, joka alun perin koottiin vain opiskelijoita varten.

Sen näyttelytilat ovat kooltaan 9 700 m2. Hallitiloja on 600 m2. Esillä on pääosin kiinalaisia lentokoneita, mutta myös lentokonemoottoreita, kiinalainen (?) the models Thunderbolt 2-ohjus ja mallinen kiinalaisesta tietoliikennesatelliitista vuodelta 1984.

Näyttely kuvaa Kiinan ilmailuteollisuuden kehityksen. Näyttelyyn kuuluu myös ultrakevyitä lentokoneita, Bee No. 2, Bee No. 3 ja Umbrella Wing No. 5. Yhdessä näyttelyhallissa on savukaasulla virtausmekaniikkaa demonstroiva tuulitunneli. 

Näyttelyyn kuluu myös amerikkalaisia lentokoneita, P-51 Model Wild Horse, P-47 Lightning, P-61 Black Widow, C-47 (DC-3) ja Model AT-6. Neuvostoliittolaisia koneita ovat IL-14, BO-2 (?), TU-2, IL-10, LA-9 ja LA-11, JAK-11, JAK-17 ja JAK-18.

Kiinassa valmistettuja koneita ovat Jian-7 (MiG-21), Jian-6 (MiG-19), MiG-17, MiG-15 ja MiG-15 BIS, MiG-9 ja miehittämätön tiedustelukone 147H. 

Erityisen harvinaisiin museokoneisiin kuuluvat Mosquito ja P-61.

Aiheesta muualla
----------------

* Pekingin ilmailumuseo
**Nancy Faeser** (s. 13. heinäkuuta 1970) on saksalainen juristi ja sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) poliitikko, joka on toiminut liittovaltion sisäministerinä liittokansleri Olaf Scholzin hallituksessa vuodesta 2021. Hän toimi Hessenin maapäivien jäsenenä vuoden 2003 vaaleista vuoteen 2021. Vuonna 2019 hänestä tuli puolueen johtaja Hessenissä Thorsten Schäfer-Gümbelin seuraajana.*lähde?*

Faeser sai keväällä 2021 valkoista jauhetta sisältävän kirjeen "NSU 2.0", jonka hänen työtoverinsa avasi ja ilmoitti poliisille.

Poliittinen ura
---------------

Faeser liittyi SPD:hen vuonna 1988.

Eduskunnassa Faeser on toiminut oikeudellisen valiokunnan (2003–2009), tuomarinvaalivaliokunnan (2003–2013), talous-, energia- ja liikennevaliokunnan (2014–2018) ja sisäasiainvaliokunnan (vuodesta 2009). Vuodesta 2009 lähtien hän oli eduskuntaryhmänsä sisäasioiden tiedottaja. Vuonna 2019 hänet valittiin ryhmän puheenjohtajaksi.

Saksan vuoden 2021 vaalien jälkeen käydyissä neuvotteluissa SPD:n, vihreiden ja vapaiden demokraattien (FDP) ns. liikennevalokoalitiosta Faeser kuului puolueensa valtuuskuntaan muuttoliikettä ja integraatiota käsittelevässä työryhmässä. puheenjohtajana Boris Pistorius , Luise Amtsberg ja Joachim Stamp. Kun koalitio muodostettiin onnistuneesti, 6. joulukuuta 2021 ilmoitettiin, että hänestä tulee ensimmäinen naispuolinen Saksan sisäministeri uudessa hallituksessa liittokansleri Olaf Scholzin johdolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nancy Faeser (Arkistoitu – Internet Archive) Hessischer Landtag
2. ↑  Hessische SPD-Chefin erhält mit "NSU 2.0" unterschriebenen Brief *zeit.de*.  (saksaksi)
3. ↑  Susanne Höll (29 January 2019), Profil: Nancy Faeser *Süddeutsche Zeitung*.
4. ↑  Britt-Marie Lakämper (21 October 2021), SPD, Grüne, FDP: Diese Politiker verhandeln die Ampel-Koalition *Westdeutsche Allgemeine Zeitung*.
5. ↑  Lauterbach wird Gesundheitsminister, Scholz benennt SPD-Minister *sueddeutsche.de*.  6 December 2021.  de


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Nancy Faeser
Xocavəndin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Xocavəndin piirikunta** (azer. *Xocavənd rayonu*, ven. Ходжавендский район, *Hodžavendski raion*) on Azerbaidžaniin de jure kuuluva hallintoalue. Sen pinta-ala on 1 458 neliökilometriä.

Xocavəndin piiri sijaitsee Vuoristo-Karabahissa Azerbaidžanin lounaisosassa. Maan virallisen hallinnollisen jaon mukaan se rajoittuu pohjoisessa Xocalın ja Ağdamin, idässä Ağcabədin, kaakossa Füzulin, etelässä Cəbrayılin sekä lännessä Qubadlın, Laçınin ja Şuşan piireihin.

Piiri on perustettu marraskuussa 1991, jolloin Azerbaidžanin parlamentti lakkautti Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen ja nimesi Martunin kaupungin Xocavəndiksi. Martunin piiristä ja siihen yhdistetystä Hadrutin piiristä muodostettiin virallisesti Xocavəndin piiri. Käytännössä alue oli osa de facto itsenäistä Artsakhin tasavaltaa.

Azerbaidžan valtasi alueen eteläosan (entinen Hadrutin piiri) vuoden 2020 sodassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Xocavəndin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Xocalın piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Xocalın piirikunta** (azer. *Xocalı rayonu*, ven. Ходжалинский район, *Hodžalinski raion*) on Azerbaidžaniin de jure kuuluva hallintoalue. Sen pinta-ala on 970 neliökilometriä. 

Xocalın piiri sijaitsee Vuoristo-Karabahissa Azerbaidžanin lounaisosassa. Maan virallisen hallinnollisen jaon mukaan se rajoittuu koillisessa Ağdamin, kaakossa Xocavəndin, lounaassa Şuşan, lännessä Laçınin ja luoteessa Kəlbəcərin piireihin.

Piiri on muodostettu marraskuussa 1991 Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuuluneesta Askeranin piiristä ja siihen liitetyistä Martunin piirin osista. Hallinnollinen keskus oli Xocalın kaupunki. 

Vuoristo-Karabahin sodasta lähtien alue on kuulunut de facto itsenäiseen Vuoristo-Karabahin tasavaltaan. Se on osa tasavallan aikaisempaa laajempaa Askeranin piiriä.

Aiheesta muualla
----------------

* Xocalın piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Koti ja keittiö** on Fokus Media -kustantamon julkaisema aikakauslehti, jonka aihepiirejä ovat sisustus sekä ruoanlaitto, viinit, matkailu ja antiikki. Lehden lukijat ovat etupäässä 35–60-vuotiaita naisia. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1996 lähtien.

Aluksi *Koti ja keittiö* ilmestyi neljästi vuodessa. Sen päätoimittajana oli 1996–2012 ja uudelleen 2016 alkaen Anna-Liisa Hämäläinen, joka palkittiin vuonna 2012 Aikakauslehtien päätoimittajayhdistyksen Julius-journalistipalkinnolla. Hämäläinen toimi vuosina 2013–2019 myös saman kustantajan *Oma Aika* -lehden päätoimittajana. Hämäläinen jäi eläkkeelle alkuvuodesta 2020.

15-vuotisjuhlansa kunniaksi *Koti ja keittiö* -lehti alkoi vuonna 2011 palkita suomalaisen muotoilualan henkilöitä ja tuotteita. Muoto 2011 -gaalassa palkittiin muotoiluvaikuttajina sisustusarkkitehti Marko Paananen ja Marimekon toimitusjohtaja Mika Ihamuotila. Sittemmin lehti on palkinnut elämäntyöstä Olavi Lindénin (2012), Yrjö Sotamaan (2013) ja Vuokko Nurmesniemen (2014), ja kilpailuun on tullut mukaan myös eri tuotemuotoiluprojekteja palkitsevia sarjoja.

Syksyllä 2014 Aller ilmoitti yt-neuvottelujen yhteydessä harkitsevansa *Koti ja keittiö* ja *Divaani*-lehtiensä uudelleenorganisointia.

Syksyllä 2017 Aller Media myi lehden Fokus Medialle. Lehden kustannus siirtyi Fokus Medialle vuoden 2018 alussa.

Tällä hetkellä (lokakuu 2023) lehden päätoimittajana toimii Jaana Kivipelto-Tulkki.

Lähteet
-------

1. ↑  Koti ja keittiö, mediakortit, Aller, viitattu 23.3.2015.
2. ↑  Koti ja keittiö[vanhentunut linkki], Fennica, viitattu 23.3.2015.
3. ↑  Aikakauslehtialan palkinnot Anna-Liisa Hämäläiselle ja Antti Marttiselle, Markkinointi & Mainonta 29.11.2012, viitattu 23.3.2015.
4. ↑  Koti ja keittiö -lehdelle uusi päätoimittaja *fokusmedia.fi*. Viitattu 28.8.2020.
5. ↑  Paanaselle ja Ihamuotilalle sisustusvaikuttaja-palkinnot, Markkinointi & Mainonta 5.9.2011, viitattu 23.3.2015.
6. ↑  Koti ja keittiö palkitsee suomalaista designia, Markkinointi & Mainonta 30.8.2011, viitattu 23.3.2015.
7. ↑  Muoto 2011–2014-sivut (Arkistoitu – Internet Archive), Koti ja keittiö -sivusto, viitattu 23.3.2015.
8. ↑  Aller aloittaa yt-neuvottelut - "Panostamme brändeihin, joiden kohderyhmät ovat valmiit myös maksamaan", Markkinointi & Mainonta 20.10.2014, viitattu 23.3.2015.
9. ↑  Aller myy kaikki kuukausilehtensä Fokus Medialle *Markkinointi & Mainonta*.  2.11.2017. Viitattu 3.11.2017.
**Brusiitti** on magnesiumhydroksidin mineraalimuoto. Sen kemiallinen kaava on MgOH2. Se on periklaasin muuntumistulos marmorissa, esiintyy osana metamorfista kalkkikiveä sekä kloriittiliuskeissa. Sitä löytyy usein serpentiinin, kalsiitin, aragoniitin, dolomiitin, magnesiitin, artiniitin, talkin ja krysotiilin yhteydessä.

Nimi
----

Brusiitti kuvattiin tieteelle ensi kertaa vuonna 1824, ja se on nimetty löytäjänsä, amerikkalaisen mineralogin Archibald Brucen (1777–1818) mukaan. Kuituista brusiittia kutsutaan nimellä **nemaliitti**.

Käyttö
------

Brusiittia käytetään magnesiumin ja magnesiumoksidin lähteenä. Sitä käytetään myös jonkin verran palonsuoja-aineena, koska kuumetessaan se vapauttaa vettä samaan tapaan kuin alumiinihydroksidi.

Haitat betonille
----------------

Betonissa ja sementissä voi muodostua brusiittia Mg2+-ionien vaikutuksesta. Laajentuessaan brusiitti voi aiheuttaa rasituksia kuivuneessa sementissä tai hidastaa betonin kovettumista. Samasta syystä dolomiittia ei pitäisi käyttää betonin kiviaineksena.

Kuvia
-----

* Brusiittikiteitä Sverdlovskin alueelta Uralilta (koko: 10,5 × 7,8 × 7,4 cm)Brusiittikiteitä Sverdlovskin alueelta Uralilta (koko: 10,5 × 7,8 × 7,4 cm)
* Levymäistä, sinertävää brusiittia kaivoksesta Etelä-Afrikan Pohjois-KapistaLevymäistä, sinertävää brusiittia kaivoksesta Etelä-Afrikan Pohjois-Kapista
* Paksulevyistä, lähes läpinäkyvää brusiittia Woodsin kromikaivoksesta Pennsylvaniasta (koko: 19,5 × 14,5 × 3,2 cm)Paksulevyistä, lähes läpinäkyvää brusiittia Woodsin kromikaivoksesta Pennsylvaniasta (koko: 19,5 × 14,5 × 3,2 cm)
* Keltainen brusiittiKeltainen brusiitti
* Magnesiumhydroksidin kiderakenneMagnesiumhydroksidin kiderakenne

Lähteet
-------

1. ↑  Kai Hytönen: Brusiitti *Suomen mineraalit*. Geologian tutkimuskeskus.
2. 1 2  Webmineral: Brucite Mineral Data (englanniksi)
**Liesjärvi** on matala ja loivarantainen humusjärvi Tervon itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 34 kilometriä länsiluoteeseen. Järvi koostuu kahdesta morfologisesti erilaisesta altaasta.

Maantiede
---------

Liesjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on 5,5 kilometriä. Pääaltaasta erkanee itään noin puolen neliökilometrin laajuinen Marjolahti. Pääaltaan ja Marjolahden välissä sijaitsee järven pinta-alaan nähden laaja Särkelänniemi. Pääallas haarautuu etelässä Rääsylahteen ja Talvilahteen. Järven pohjoisimman osan muodostaa Haudanlahti, jonka eteläpuolella sijaitsee Likolahti. Lahtia erottaa Hangasniemi. Järven keskiosan Saikkolanniemen ja Hankelanniemen väliin jää Hankelanlahti. Saikkolanniemen eteläpuolella sijaitsee Viinalahti. Liesjärven ainoa vähintään kuusi metriä syvä alue sijaitsee pohjoisessa Piikaniemen tuntumassa. Alueen pinta-ala on noin neljä hehtaaria. Marjolahti on kauttaaltaan alle metrin syvyinen ja lähes umpeenkasvanut.

Liesjärven keskivaiheilla on saarirykelmä, johon kuuluu muun muassa Lehtisaari, Keskisaari ja Kuoliosaari. Järven kaakkoisosassa sijaitsee Kesäsaari ja pohjoisosassa Rapoluoto ja Sikosaari. Liesjärven rannoilla on metsä- ja suoalueiden ohella peltomaata ja pientaloja. Luoteisrannalla sijaitsee Talluskylän maalaismaisema. Noin puoli hehtaaria järven eteläosasta sijaitsee Kuopion alueella.

Liesjärveen laskee laskuoja Koros-järveltä (120,5 metriä mpy), joka sijaitsee noin puoli kilometriä Haudanlahdelta pohjoiseen. Liesjärvi laskee Talluskylän peltojen eteläpuolitse virtaavaa runsaan kilometrin pituista Liesjokea länteen Tallusjärveen (104,7 metriä mpy).

Liesjärven tilavuus on 5 472 000 kuutiometriä. Järven pintaa nostettiin 1990-luvulla.

Liesjärvi (14.773.1.001) kuuluu Liesjärven valuma-alueeseen (14.773), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Tallusjärven valuma-alue (14.77) ja ensimmäinen on Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Liesjärvi on laajin Liesjärven valuma-alueen 25:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Haukijärvi, Koros ja Murtonen.

Kasvillisuus
------------

Liesjärven kasvillisuus on monimuotoinen, kellus- ja uposlehtistä kasvillisuutta on taajaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Liesjärvi, vakavesi, Tervo
2. 1 2 3 4 5 6 7  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 3.10.2022.
3. 1 2  Liesjärvi Järviwikissä. Viitattu 3.10.2022.
4. 1 2  Pdf-tiedosto Pienten humusjärvien ekologisen tilan arviointi. Pohjois-Savon ympäristökeskus.
5. ↑  Liesjärven valuma-alue (14.773) Järviwiki. Viitattu 3.10.2022.
**Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry (ent. Teknokemian Yhdistys ry)** (ruots. *Kosmetik- och hygienindustrin rf*, engl. *the Finnish Cosmetic and Hygiene Industry Association*) on kosmetiikka- ja pesuaineteollisuuden elinkeinopoliittinen edunvalvontajärjestö. Yhdistys edustaa alan valmistaja- ja maahantuontiyrityksiä. Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry on Kemianteollisuus ry:n jäsenjärjestö. Yhdistyksen toimisto sijaitsee Helsingissä osoitteessa Eteläranta 10.

Toiminta
--------

Kosmetiikka- ja hygieniateollisuuden tehtävä on vaikuttaa alaa koskevaan lainsäädäntöön sekä osallistua siihen liittyvään keskusteluun. 

Yhdistyksellä on 57 jäsenyritystä (13.10.2020), joiden yhteinen osuus koko alan myynnistä Suomessa on noin 80 %:a. Ala tekee jatkuvaa kehitystyötä, jotta kuluttajien ja ammattikäyttäjien saatavilla olisi turvallisia ja yhä parempia tuotteita. Alan tuotteisiin kuuluvat kosmetiikka- ja hygieniavalmisteet sekä pesu- ja puhdistusaineet. Lisäksi alan tuotteita ovat muun muassa autojen hoito- ja huoltoaineet sekä kotitalouskäyttöön tarkoitetut torjunta-aineet.

Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry:n hallituksen puheenjohtajana 23.4.2020 lähtien on Sari Rosin (Oy Transmeri Ab).

Yhdistyksen toiminta alkoi vuonna 1942, jolloin perustettiin Teknokemiallisten Tehtaiden Yhdistys (myöhemmin Teknokemian Teollisuusyhdistys). 1970-luvulla Teknokemian Teollisuusyhdistys ja maahantuontia edustava Teknokemian yrittäjien liitto yhdistivät toimintansa Teknokemian Yhdistykseksi. Nimi muuttui Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry:ksi kesällä 2020.

Yhdistyksen jäsenyydet eri järjestöissä
---------------------------------------

* Kemianteollisuus ry
* Kosmetiikkateollisuuden eurooppalainen järjestö Cosmetics Europe
* Pesuaineteollisuuden kansainvälinen järjestö A.I.S.E.

Lähteet
-------

* Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry:n kotisivut

Aiheesta muualla
----------------

* Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus ry:n kotisivut
* Kosmetiikka- ja hygieniateollisuus Twitterissä
Kondensoitua maitoa
**Kondensoitu maito** on lehmän maidosta valmistettu maitotiiviste. Se on koostumukseltaan paksua ja tahmeaa, jopa siirappimaista. Se on erittäin makeaa ja monesti sitä käytetään ainesosana jälkiruoissa ja leivonnaisissa. Kondensoitu maito valmistetaan haihduttamalla maidosta tai kuoritusta maidosta vettä. Vettä haihdutetaan maidosta niin paljon, että se tiivistyy noin neljännekseen alkuperäisestä tilavuudestaan. Noin 45 % valmiista tuotteesta on sokeria. Metalliseen ilmatiiviiseen purkkiin säilöttynä elintarvike säilyy avaamattomana pitkiäkin aikoja, jopa vuosia. Avaamatonta purkkia voi säilyttää huoneenlämmössä, mutta avattu purkki säilyy jääkaapissa vain muutamia päiviä.

Suomessa kondensoitua maitoa myydään yleensä etnisissä kaupoissa tai suurimmissa marketeissa. Sitä myydään tavallisesti makeutettuna, mutta saatavilla on myös makeuttamatonta kondensoitua maitoa. Kondensoitua maitoa käytetään yleensä ainesosana makeissa leivonnaisissa ja jälkiruoissa. Sitä käytetään jälkiruoissa monissa maissa, erityisesti Venäjällä ja entisen Neuvostoliiton valtioissa. Osissa Aasiaa ja Eurooppaa sitä käytetään kahvin ja teen makeuttamiseen. Aasiassa sitä käytetään myös leivän päällä marmeladin tai hillon tapaan. Kondensoitua maitoa käytetään myös monissa intialaisissa jälkiruoissa ja makeisissa. Sitä käytetään myös lähinnä kerman tai maidon asemesta suklaa-, makeis- ja jäätelöteollisuudessa. Suomessa sitä käytetään myös jugurtin valmistukseen.

Kuluttajat saattavat helposti sekoittaa kondensoidun maidon maitojauheeseen. Pääsääntöisesti maitojauhe on kuitenkin makeuttamaton, kun taas kondensoitu maito sisältää paljon sokeria. Erilaisen maun ja koostumuksen vuoksi niitä ei voi käyttää korvaamaan toisiaan. Keittämällä kondensoidusta maidosta voi valmistaa paksua karamellinväristä toffeekastiketta. Sitä voi käyttää esimerkiksi piirakoiden ja kakkujen täytteenä.

Lähteet
-------

* WSOY Facta -tietopalvelu*lähde tarkemmin?*
**Andientiikerikoira** on bolivialainen koirarotu.

Ulkomuoto
---------

Andientiikerikoira on harvinainen koirarotu, jota tavataan Boliviassa. Monet ihmiset uskovat sen tietyllä linjalla tavattavan *tuplakirsun* parantavan sen jäljestyskykyä – kaikesta huolimatta ei ole olemassa tutkimusta, joka osoittaisi onko tuplakirsusta hyötyä vai haittaa. Tuplakirsu muistuttaa tavallista koiran kirsua, mutta ihokaistale ja karvoitus jakaa sen kahtia ylähuuleen asti.

20. vuosisadan raportit sisältävät tutkimusmatkailija Percy Fawcettin vuonna 1913 tekemän raportin. Viimeaikaisimmat havainnot saavuttivat laajaa lehdistönäkyvyyttä vuosina 2006-2007. Kolme tästä rodusta otettua kuvaa levisivät mm. BBC New'siin: yksi Bella-nimisestä nartusta ja kaksi sen pojasta Xingusta. On mahdollista, että tuplakirsuisen andientiikerikoiran määrittely omaksi rodukseen olisi vielä ennenaikaista. Se saattaa olla vain yleisen andientiikerikoira-linjan geneettinen poikkeama.

Yksikään kennelklubi ei ole hyväksynyt andientiikerikoiraa viralliseksi roduksi. *Tiikeri*-sana sen nimessä viittaa itse asiassa jaguaariin eikä tiikeriin.

Alkuperä
--------

Andientiikerikoiran uskotaan polveutuvan navarranseisojasta, jonka espanjalaiset konkistadorit mahdollisesti toivat Keski- ja Etelä-Amerikkaan 1500-luvulla. Navarranseisojilla on kuvissa paljon huomaamattomampi kirsuhalkio kuin andientiikerikoirilla.

Lähteet
-------

* 

"Double-nosed dog not to be sniffed at", BBC News -sivusto (2007-08-10). 

* 

"Church organist required for jungle meteorite hunt", Times Online (2007-03-12). 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Andean tiger hound