recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Borgström** (21. toukokuuta 1842 Helsinki – 2. tammikuuta 1920 Sipoo) oli suomalainen tilanomistaja ja agronomi, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. Hän toimi Östersundomin kartanon isäntänä vuodesta 1870 alkaen.

Borgströmin isä oli Helsingin vauraimpiin porvareihin kuulunut kauppaneuvos Henrik Borgström ja äiti Carolina Christina Kjemmer. Hänen veljiään olivat kauppaneuvos Johan Leonard Borgström ja kauppaneuvos August Borgström. Borgström opiskeli Stuttgartissa kauppatieteitä, jotka hän joutui kuitenkin keskeyttämään silmäsairauden vuoksi. Myöhemmin hän opiskeli agronomiksi Ruotsissa ja Mustialan maanviljelysopistossa.

Ulkomailta palattuaan Borgström työskenteli aluksi isänsä toimistossa ja hoiti hetken isänsä omistamaa Tuurholman kartanoa. Hän osti 1870 leskirouva Sofia Lindforsilta isänsä avustuksella Karlsvikin eli Östersundomin kartanon, josta tuli hänen johtonsa aikana taloudellisesti kannattava. Kartanon maille rakennettiin Borgströmin johdolla uusi päärakennus, mylly, puistoalue ja kauppapuutarha, ja kartano laajensi toimintaansa karjatalouteen. 1920-luvulle tultaessa tilalla työskenteli vakituisesti jo 26 henkeä. Borgström oli kiinnostunut erityisesti siemenjalostuksesta.

Borgström oli useita vuosia Söderkullan maanviljelyskoulun johtokunnan puheenjohtajana ja Suomen maalaisten palovakuutusyhdistyksen hallituksen jäsen. Vuonna 1875 Borgström avioitui ruotsalaisen Hilda Hagströmerin kanssa. Heidän poikiaan olivat professori Leonard Borgström, maanviljelysneuvos Erik Borgström ja maanviljelysneuvos Nils Borgström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Georg Borgström *Biografiasampo*. Viitattu 9.8.2022.
2. 1 2 3 4  Lantbruksrådet Georg Borgström.  *Dagens Press*, 02.01.1920, nro 1, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 09.08.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo leivonnaisesta. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
Suklaamurukeksejä.
Keksejä.
**Keksi** (< ruots. *kex* < engl. *cakes*) on pieni, kuiva ja kevyt leivonnainen, joka pikkuleivästä poiketen yleensä valmistetaan tehdasmaisesti. Yleensä keksejä nautitaan välipalaksi, jälkiruoaksi tai kahvin tai teen kanssa. Keksit voivat olla myös *täytekeksejä*, joiden sisällä on täytettä, kuten marmeladia tai suklaata. Makeiden keksien ohella suosittuja ovat suolaiset keksit, kuten cream crackers -tyyppiset voileipäkeksit tai TUC- ja Ritz-tyyppiset suolakeksit.

Varhaisimmat keksin tai pikkuleivän tyyppiset leivonnaiset tehtiin Persiassa, nykyisen Iranin alueella 600-luvulla.

Kansainvälisiä keksinvalmistajia ja niiden tuotemerkkejä ovat muun muassa amerikkalainen Nabisco (Oreo, Ritz) ja englantilainen United Biscuits (McVitie's ym.) sekä alun perin ranskalainen LU (Le Petit Êcolier, Bastogne, Champagne, Petit Beurre, Pim's, Paille d'Or ja TUC). Suomalaisista keksinvalmistajista suurin on Fazer, joka vuonna 2012 osti Kraft Foodsilta takaisin omistukseensa LU Suomi Oy:n eli Vantaan keksitehtaan, jossa valmistetaan muun muassa Jyväshyvä-, Domino-, Jaffa- ja Fanipala-keksejä. Kantolan keksejä markkinoi norjalaiseen Orkla-konserniin kuuluva Orkla Suomi. Muita kotimaisia keksinvalmistajia ovat muun muassa Malviala Groupiin kuuluvat Tasangon Herkkutuote ja Töysäläinen Oy sekä Leivon Leipomo Oy ja Vanajan keksi Oy.

Lähteet
-------

1. ↑  Kaisa Häkkinen: *Nykysuomen etymologinen sanakirja*. WSOY, 2004.
2. ↑  Kielitoimiston sanakirja  2018. Kotus.
3. ↑  History of Cookies What's Cooking America. Viitattu 8.7.2008. (englanniksi)
4. ↑  Fazer alkaa jälleen valmistaa keksejä Suomessa  8.8.2012. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 11.8.2012. Viitattu 1.9.2012.
5. ↑  Hyrylä, Leena: *Leipomoteollisuus, toimialaraportti*, s. 18. Työ- ja elinkeinoministeriö, 2011. ISBN 978-952-227-582-0 (painettu), 978-952-327-068-8 (verkossa). Raportin verkkoversio (pdf) (viitattu 30.9.2012).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Keksi** Wikimedia Commonsissa

* Fineli.fi
**Rovasenjärvi** on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön. Järvi on lähdejärvi , joka laskee Råneträsketiin ja josta vuorostaan sitten Rånejoki alkaa.

Maantietoa
----------

Rovasenjärvi on 0,7 kilometriä pitkä, 0,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria eli 0,28 neliökilometriä (km²). Se sijaitsee Guossagåbbån ja Vasaratunturin välisellä suoalueella Nijehtsajávrren kanssa. Sen rannat ovat lähes puutonta suota, joka on autio jokaiseen ilmansuuntaan vähintään kolme kilometriä. Järven läheltä kahden kilometrin päästä kulkee Jällivaarasta Porjukseen johtava tie (E45).

Luontoarvoja
------------

Järvi sijaitsee aivan Stubban luonnonsuojelualueen (ruots. *Stubbas naturreservat*, 350,33 km²) itälaidalla ja suojelualueen raja seuraa järven itäistä rantaviivaa. Se muodostaa Mudduksen ja Sjaunjan kanssa suuren yhtenäisen suojellun alueen. Stubbassa sijaitsee osa Laponian maailmanperintökohteesta.

Vesistösuhteet
--------------

Rovasenjärvi kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Hárrejåhkån valuma-alueeseen. Hárrejåhkå on tunturipuro, joka laskee Råneträsketiin ja josta Rånejoki sitten alkaa. Hárrejåhkkå on siinä mielessä eräs Rånejoen sivujoista, mutta sen sijaan se on valittu Rånejoen vesistön pääuoman vesireitillä sen ylimmäksi osuudeksi.

Järvi on lasku-uomansa lähdejärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 33,9 km². Valuma-alueelta ei kuitenkaan tule puroja Rovasenjärveen. Laskuojan Hárrejåhkån alkutaipaleella siihen yhtyy Unna Gárddojávrren laskuoja. Lasku-uoma virtaa Harrijärven läpi ja siihen yhtyy ennen Ratnilompoloa Lumijoki ja muutama muu tunturipuro. Lopulta lasku-uoma laskee Råneträsketiin, josta vesistön pääuoma Rånejoki alkaa. Rånejoki laskee Rovasenjärveltä mitattuna 210 kilometrin  päässä Perämereen Råneåssa Luulajassa.

Lähteet
-------

### Huomautuksia

1. ↑  Asia on luettu ruotsinkielisestä wikipediasta artikkelista sv:Rovasenjärvi.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Svenskt Vattenarkiv - Vattenytor (SVAR 2012) suora linkki SVAR\_2012\_2 (ZIP)), SMHI, 2016, viitattu 12.1.2021 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Rovasenjärvi *Lantmäteriet*. Gävle:  Lantmäteriet. Viitattu 12.1.2021. (ruotsiksi)
3. 1 2  Rovasenjärvi (SE745041-169428) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 12.1.2021. (ruotsiksi)
4. 1 2  Rånejoki (SE732092-179483) *Vatteninformationssystem*. Tukholma, Ruotsi:  Länsstyrelsen. Viitattu 12.1.2021. (ruotsiksi)
5. ↑  Stubba, Länsstyrelsen - suojelualueiden hakupalvelu, viitattu 12.1.2021 (ruotsiksi)
6. ↑  Thoms-Hjärpe, Christina: Län och huvudavrinningsområden i Sverige (PDF), Faktablad nr 10, 2002, SMHI, viitattu 12.1.2021 (ruotsiksi)
7. ↑  Om flödesstatistik för Sveriges vattendrag (Excel-tiedostoon, selitykset), 13.11.2009, viitattu, 460-506, 12.1.2021 (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Rovasenjärvi
Kelan talo Puutarhakadulta kuvattuna.
**Kelan talo** (eli **Kansaneläkelaitoksen talo**, viralliselta nimeltään **Kiinteistöosakeyhtiö Sinikulma**) on kolmikerroksinen liikerakennus Tampereen Keskustorilla, osoitteessa Aleksis Kiven katu 18. Talon on suunnitellut arkkitehti Antti Tähtinen, ja se on valmistunut vuonna 1981. Kiinteistön omistaa Sini-Kulma Oy.

Talo edustaa maltillista postmodernismia. Julkisivu on pesubetonia, ja elementtisaumat ovat näkyvissä. Materiaalivalinnat ovat aikakaudelle tyypillisiä. Toisaalta rakennus pyrkii myös sulautumaan ympäristöönsä, sillä siinä on samoja piirteitä kuin naapuritaloissa: ikkunoiden rytmi ja mittakaava on saatu viereisestä Sandbergin talosta, ja ensimmäisen kerroksen pylväskäytävä mukailee Keskusvirastotalon tyyliä.

Kelan taloon tehtiin vuonna 2016 julkisivuremontti, jonka yhteydessä punertava väritys muutettiin vaaleanharmaaksi. Aiemmin rakennus poikkesi selvästi vaaleasta talorivistöstä.

Nykyisen rakennuksen paikalta purettiin 1970-luvulla *Kasarmiksi* tai *Seurahuoneen taloksi* kutsuttu puurakennus, joka oli valmistunut vuonna 1866.

Kelan talo (vasemmalla) ennen julkisivuremonttia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Niemelä, Jari & Majamaa, Ulla & Kurela, Johanna: Keskustori 360° (PDF) Tampere:  Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 20.3.2018.
2. 1 2 3  Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila (PDF)  s. 32. Tampere:  Tampereen kaupunki & Arkkitehdit MY, 2017. Viitattu 20.3.2018.
3. 1 2 3  *Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila*, s. 49. Viitattu 20.3.2018.
4. ↑  Hirvikallio, Seija: Kymppikortteli, Tampere: Kulttuuriympäristöselvitys (PDF)  s. 50. Tampere:  Arkkitehtitoimisto Seija Hirvikallio, 2014. Viitattu 19.2.2019.
5. 1 2  Rämö, Marjo: Kelan talo on nyt tyylikkään harmaa *Tamperelainen*.  20.11.2016. Viitattu 20.3.2018.
6. ↑  *Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila*, s. 39. Viitattu 20.3.2018.
7. ↑  *Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila*, s. 33. Viitattu 20.3.2018.
**Kuusjärvi** on laajan niemimaan jakama järvi Haaponiemen kylässä Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 32 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Kuusjärven pituus lounaasta koilliseen on kolme kilometriä. Etelärannan luoteeseen suuntaava Haaponiemi jakaa järven läntiseen ja itäiseen osaan. Itäosasta työntyy kaakkoon Jokilahti, joka kattaa noin kymmenesosan järven pinta-alasta. Haaponiemen koillispuolella on järven pohjoisrannalta etelään suuntaava kapea ja mutkainen Huutoniemi. Kuusjärven lahdista erottuu Jokilahden lisäksi järven koillisosan muodostava Salakkalahti. Järven länsiosan useista lahdista vain Repolahdella ja Kylmälahdella on karttanimi. Noin puolet Kuusjärvestä on yhdestä kahteen metriä ja kolmesta neljään metriä syvä. Länsiosa on itäosaa syvempi, syvin kohta (18,5 metriä) sijaitsee Haaponiemen pohjoispuolella. Koilliset ja kaakkoiset järvenosat ovat kauttaaltaan matalia.

Kuusjärven saariluku on kuusi. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja. Repolahden suulla sijaitsevaa Reposaarta lukuun ottamatta saaret sijaitsevat järven itäosassa Huutoniemen itäpuolella. Laajin saari on Huutoniemen kaakkoispuolinen Suuri Mannisaari (noin 1,3 ha). Suurelta osin enintään 30 metriä leveän saaren pituus on yli puoli kilometriä.

Kuusjärven rannat ovat metsämaata ja etenkin idässä on suorantaa. Haaponiemellä on kyläasutusta ja peltomaata, myös järven lounaisrannalla on pieniä peltoalueita.

Kuusjärveen laskee Vaaralamminpuro koillisesta Teyrisuon halki. Idästä Vehkalammelta (119,0 metriä mpy) laskee noin puolen kilometrin pituinen Vehkapuro. Muita nimettyjä tulo-ojia on Salakkalahteen virtaava Haukipuro. Kuusjärven luusua sijaitsee Jokilahden etelärannalla. Lahti kapenee Kuuspuroksi, joka virtaa kaakkoon ja yhtyy Jänisjoen uomaan.

Kuusjärven vesitilavuus on 10 354 000 kuutiometriä.

Kuusjärvi (01.035.1.007) kuuluu Kuuspuron valuma-alueeseen (01.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Haarajoen alue (01.03). Kuuspuron valuma-alueeseen kuuluu 16 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista Kuusjärvi on selkeästi laajin. Seuraavaksi laajin on 20-hehtaarinen Suuri Vaaralampi.

Joensuun Haaponiemen Kuusjärvi on laajin Suomen neljästätoista Kuusjärvestä. Joensuussa sijaitsee lisäksi Vuoksen vesistöön kuuluvat Kuusjärvi (04.343.1.026) ja Kuusjärvi (04.362.1.008).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Kuusjärvi, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.5.2022.
3. ↑  Kuusjärvi. Järviwiki. Viitattu 26.5.2022.
4. ↑  Kuuspuron valuma-alue (01.035). Järviwiki. Viitattu 26.5.2022.
5. ↑  Kuusjärvi. Järviwiki. Viitattu 26.5.2022.
**Luutalahti** on kylä Joensuun kaupungin itäosassa Pohjois-Karjalassa noin 60 kilometriä Joensuun keskustaajamasta kaakkoon. Luutalahti oli aiemmin osa Tuupovaaran kuntaa, joka vuonna 2005 liitettiin Joensuun kaupunkiin. Tuupovaaran kirkonkylään matkaa on 16 kilometriä. Luutalahden postinumero on 82870. 

Luutalahden naapurikyliä ovat entisen Tuupovaaran alueella Kokinvaara ja Öllölä sekä entisen Korpiselän alueella Mannervaara ja Hoilola. Luutalahden kylässä on Tarmo lähikauppa, jonka yhteydessä toimi aiemmin myös asiamiesposti. Kauppa lopetettiin 2006. Luutalahdella ja Mannervaaralla on yhteinen kylätoimikunta. Lisäksi Luutalahdessa toimii myös marttayhdistys. 

Luutalahden koulupiiri perustettiin vuonna 1920. Koulu toimi aluksi kylän eri taloissa, kunnes vuonna 1949 valmistui oma koulurakennus. Koulu lakkautettiin vuonna 1980.

Historia
--------

Ensimmäisen kerran Luutalahti mainitaan vuoden 1631 maakirjassa, jolloin kylässä oli seitsemän taloa. Vuonna 1723 taloluku oli laskenut viiteen, mutta 1736 taloja oli taas seitsemän.

Lähteet
-------

1. ↑  Luutalahti Joensuun kaupunki.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 24.4.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Luutalahti (Arkistoitu – Internet Archive)

### Kirjallisuutta

* Hakamies, Ulla ym.: *Harmaat mökit ja ometat - punaiset tuvat ja perunamaat : Luutalahden kyläkirja.* Tuupovaara-seura, 2003. ISBN 952-91-6592-7.
**Kuustudio** oli Apollo 11 -kuulennon vaiheita ja ensimmäisen kuukävelyn historiallisia hetkiä varten Yleisradion studioon Pasilaan koottu suora televisiolähetys kesällä 1969. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen televisiossa esitettiin ohjelmaa yöaikaan.

Asiantuntijan ominaisuudessa paikalla olivat Ralf Friberg, Pertti Jotuni, Börje Hielm, Teppo Suonperä, Birger Wiik, Martti Tiuri, Gustaf Järnefelt, Bo Fagerström, Tenho Autere ja Mikael Lehtonen. Ohjelman toimittivat Yrjö Länsipuro, Erkki Toivanen, Jan Torvalds ja (Houstonissa) Pasi Rutanen. Raati vastasi uutisoinnin ohessa katsojien lähettämiin kysymyksiin. Insertteinä nähtiin Nasan alkuperäistä kuvaa Apollo-ohjelmasta.

Lähetystä varten Pasilaan oli rakennettu näyttävät lavasteet, ja saatavilla oli muuta rekvisiittaa, kuten Saturn V -kantoraketin esittelymateriaalia. Lähetyksen introna kuultiin Richard Straussin säveltämä "Also Sprach Zarathustra", joka oli juuri tullut tunnetuksi elokuvan *2001: Avaruusseikkailu* (1968) pääteemana. Ohjelmassa esiintyivät myös Vesa-Matti Loiri ja Titta Jokinen.

*Kuustudion* lähetyksessä ei kuultu Neil Armstrongin lausetta "That’s one small step for [a] man, one giant leap for mankind" ("Tämä on pieni askel ihmiselle, mutta suuri ihmiskunnalle"). Toimittaja Pasi Rutanen oletti Armstrongin jo astuneen kuun pinnalle, vaikka tämä oli laskeutunut vasta kuumodulin rappusille. Hetkeä myöhemmin, kun Armstrong oikeasti astui kuun pinnalle ja oli juuri sanomassa kuuluisia sanojaan, Rutanen kertoi katsojille, että "Neil Armstrong ei sanonut mitään historiallisia sanoja".

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuustudio Internet Movie Database. Viitattu 21.7.2009.
2. ↑  *2001: Avaruusseikkailu* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
3. ↑  Arvonen, Margit: Titta on pelastettava  17.3.2008. Iltalehti. Viitattu 16.3.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuustudio Ylen Elävässä arkistossa
Yksi Luurankorannikon monista hylyistä, joista rannikko on saanut nimensä.
Luurankorannikon hiekkadyynejä.
**Luurankorannikko** on kaistale Afrikan lounaisrannikkoa Namibian Cape Crossin niemen ja Angolan Kunenejoen välissä.

Nimensä rannikko on saanut useista haaksirikoista, sillä rannikko on laivoille hyvin vaarallinen sumun ja voimakkaiden merivirtojen vuoksi. Rannikon suolainen ilma hävittää nopeasti haaksirikkoutuneen laivan ohuet puu- ja metalliosat ja jättää rungosta rannalle luurankomaisen hylyn moneksi vuodeksi. Myös sisämaahan vettä turhaan etsimään harhailleet merimiehet ovat usein jättäneet luurankonsa hiekkaan.

Rannikko on hyvin kuiva ja sateeton, ja suurin osa siitä kuuluu Namibin aavikkoon. Hiekkadyynit ulottuvat rantaan saakka ja saattavat kasvaa yli 400 metrin korkuisiksi. Kunene on rannikon ainoa pysyvä joki. Sateiden vaikutuksesta syntyvät väliaikaiset joet eivät yleensä virtaa merelle saakka.

Rannikon vesissä elää hylkeitä ja monia merilintuja. Maalla liikkuu esimerkiksi norsuja, kirahveja, seeproja, paviaaneja, hyeenoja ja antilooppeja. Eläimet saavat vettä seudun muutamasta luonnollisesta kaivosta. Kasvit saavat juurillaan vettä kuivien jokiuomien alta. Pieni osa rannikosta on nykyisin suojelualuetta, jossa eläimiä ei saa metsästää.

Rannikkovedet ovat antarktisen Benguelanvirran vuoksi kylmiä, yleensä alle 15 celsiusastetta. Sen vuoksi aamuisin nousee paksu sumu, joka leviää pitkälle sisämaahan saakka. Koppakuoriaiset ja matelijat saavat tästä aamusumusta nestettä juodakseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Luurankorannikko *Eksonyymit*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 9.1.2021.
2. 1 2 3 4 5  Chiaviello, A. & Matranga, Winston C. (toim. McColl, R. W.): *Encyclopedia of World Geography*, s. 837–838. Facts on File, 2005. ISBN 0-8160-5786-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luurankorannikko** Wikimedia Commonsissa
**Luuvin kieli** on muinaiseen heettiläisvaltakuntaan kuuluneessa Luvian maakunnassa puhuttu kuollut kieli. Se kuuluu indoeurooppalaisten kielten heettiläiseen ryhmään.

Kieli tunnetaan heettiläisten pääkaupungin Hattušan arkistoista löydettyjen nuolenpääkirjoitusten sekä heettiläisillä hieroglyfeillä laadittujen tekstien perusteella. Luuvinkieliset nuolenpääkirjoitukset ovat heettiläisiin teksteihin sisältyviä katkelmia ja yksittäisiä sanoja. Ne on kirjoitettu 1500–1200-luvuilla eaa. Hieroglyfikirjoituksesta on säilynyt etupäässä piirtokirjoituksia, joista suurin osa on laadittu heettiläisvaltakunnan tuhoutumisen jälkeen 900–600-luvuilla eaa. Luuvin kielestä erotellaan erikseen myös hieroglyfeillä ja nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu luuvi omiksi kielikseen.

Luuvilaista hieroglyfikirjoitusta sisältävä kivipylväs.Heettiläisiin teksteihin sisältyvien mainintojen ja piirtokirjoitusten löytöpaikkojen perusteella luuvin kielen ydinalue sijaitsi eteläisessä ja lounaisessa Vähässä-Aasiassa ulottuen nykyisen Syyrian pohjoisosiin. Piirtokirjoituksia on löydetty myös Vähän-Aasian länsi- ja keskiosista.

Luuvin ja heetin kielen suhde on kyseenalainen. Nykyään vallitsevan käsityksen mukaan ne ovat saman kielen rinnakkaisia murteita. On mahdollista, että heettiläisvaltakunnan myöhäiskaudella puhekielenä toimi luuvi ja heettiä käytettiin vain kirjakielenä. Luuvista on myös otettu merkittävistä lainoja heetin kieleen.

Fonologia
---------

### Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Norm.** | **Lab.** |
| **Klusiili** | p | b | t | d |  | k | g | kʷ | gʷ |
| **Affrikaatta** |  | ts |  |  |  |
| **Nasaali** | m | n |  |  |  |
| **Frikatiivi** |  | s |  | x | ɣ | xʷ | ɣʷ |
| **Lateraali** |  | l |  |  |  |
| **Tremulantti** |  | r |  |  |  |
| **Puolivokaali** | w |  | j |  |  |

Lähde:

### Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takinen |
| --- | --- | --- | --- |
| **Suppea** | i |  | u |
| **Puolisuppea** |  |  | o |
| **Avoin** |  | a |  |

Kaikki vokaalit voivat esiintyä myös pitkinä.

Lähde:

Katso myös
----------

* Luuvilaiset

Lähteet
-------

1. ↑  Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat (3. painos)*, s. 91. Tampere: Gaudeamus, 2005. ISBN 951-662-734-X.
2. 1 2 3  Roger D. Woodard (ed.): *The Ancient Languages of Asia Minor*, s. 31. Cambridge: Cambridge University Press, 2008. ISBN 978-0-521-68496-5.
3. ↑  Glottolog 4.6 - Luvian *glottolog.org*. Viitattu 26.11.2022.
4. ↑  Roger D. Woodard (ed.): *The Ancient Languages of Asia Minor*, s. 31–32. Cambridge: Cambridge University Press, 2008. ISBN 978-0-521-68496-5.
5. ↑  Luwian language *Encyclopædia Britannica*.  2022. Viitattu 26.11.2022. (englanniksi)
6. 1 2  Luwian language and script *omniglot.com*. Viitattu 26.11.2022.
**Kuusjärvi** on järvi Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnan keskiosassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 31 kilometriä pohjoiskoilliseen.

Maantiede
---------

Kuusjärven itärannalla on useita niemimaita, joista pohjoisimman eli Kullanniemen pohjoispuolella järvi levenee noin kilometrin levyiseksi. Etäisyys järven etelärannalta koillisrannalle on 2,8 kilometriä. Noin neljäsosa Kuusjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven keskiosassa Riikolanaution ja Kuusiniemen välissä sekä pohjoisosassa, jossa on myös syvin kohta, 18 metriä.

Kuusjärven rannat ovat pientalojen ja peltotilkkujen täplittämää metsämaata. Järven pohjoisrannalla sijaitsee Kuusjärvi-niminen hajanainen kylä. Kuusiniemellä maasto kohoaa noin 175 metriä merenpinnan yläpuolelle, järven itäpuolisen Riikolanvaaran laki on yli 200 metriä merenpinnan yläpuolella. Kullanniemi ja aivan sen kupeessa sijaitseva saari ovat luonnonsuojelualuetta.

Kuusjärveen laskee Pietarinpuro pohjoisesta Nuottilammelta (156,0 metriä mpy). Kuusjärvi laskee järven eteläkolkasta alkavaa Kuusojaa etelään.

Kuusjärven vesitilavuus on 6 250 000 kuutiometriä.

Kuusjärvi (04.343.1.026) kuuluu Kuusojan valuma-alueeseen (04.343), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisjoen yläosan alue (04.34) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Kuusojan valuma-alueeseen kuuluu 38 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista Kuusjärvi on toiseksi laajin. Laajin on Latvajärvi ja kolmanneksi laajin on Riuttalampi.

Joensuun Kuusjärven kylän Kuusjärvi on neljänneksi laajin Suomen neljästätoista Kuusjärvestä. Joensuussa sijaitsee lisäksi Jänisjoen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (01.035.1.007) ja toinen Vuoksen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (04.362.1.008).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuusjärvi, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 16.6.2022.
3. ↑  Kuusjärvi. Järviwiki. Viitattu 16.6.2022.
4. ↑  Kuusojan valuma-alue (04.343). Järviwiki. Viitattu 16.6.2022.
5. ↑  Kuusjärvi. Järviwiki. Viitattu 16.6.2022.
**Stichodactyla mertensii** on merivuokko, jota pidetään joskus suurikokoisissa meriakvaariossa, missä se on yksi helppohoitoisimmista lajeista kuplavuokkojen ohella. *Stichodactyla mertensii* on maailman suurin merivuokkolaji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Stichodactyla mertensii* voi olla halkaisijaltaan puolitoistametrinen, litteä levy, jonka reunat ovat kevyesti poimuttuneet. Sen lonkerot ovat 1–2 cm pitkiä, pisimpiä levyn keskiosassa mutta puuttuvat vuokon suuaukon reunoilta. Lonkerot ovat vihertäviä tai ruskehtavia, pohjalevy vaaleanruskea, oranssien tai vaaleanpunaisten läikkien kirjoma.

Levinneisyys
------------

*Stichodactyla mertensii* on kotoisin Indopasifiselta merialueelta ja Fidži-saarten ympäristöstä. Se elää kivipohjalla, mikä erottaa sen hiekalla elävästä lähisukulaisesta *Stichodactyla haddoni*sta.

Vesiolot
--------

Tämä vuokko elää 24–28 °C:n lämpötiloissa.

Elinkumppanit
-------------

Zooxanthellae-panssarisiimalevät elävät merivuokon sisällä endosymbioosissa. Muutamat vuokkokalalajit ja muut koralliahvenet elävät vuokon välittömässä läheisyydessä ja sen lonkeroiden suojassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Carwardine, Mark: *Animal Records*, s. 241. New York: Sterling Publishing, 2008. ISBN 978-1-4027-5623-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.8.2019). (englanniksi)
2. 1 2 3  Massimo Boyer: Mertens' sea anemone Edge of Reef. Viitattu 5.1.2009. [vanhentunut linkki]
3. 1 2  Meerwasserlexicon

Aiheesta muualla
----------------

* ITIS: Stichodactyla mertensii (englanniksi)
* ZipcodeZoo: Stichodactyla mertensii (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1508080
* ADW: Stichodactyla\_mertensii
* AFD: Stichodactyla\_mertensii
* CoL: 52J2F
* EoL: 704278
* GBIF: 2256992
* iNaturalist: 338314
* IRMNG: 10577626
* ITIS: 612000
* NCBI: 645706
* Open Tree of Life: 58967
* SeaLifeBase: 41340
* WoRMS: 291136

 |

 |
Jyrkkäkosken ruukki
**Jyrkkäkosken rautaruukki** toimi Pohjois-Savossa Sonkajärvellä 1831–1909 ja vielä 1915–1919. Ruukki käytti raaka-aineenaan järvien pohjasta nostettua järvimalmia (limoniittia).

Ruukki sai alkunsa kun raahelainen kauppaneuvos ja piispa Frans Mikael Franzénin veli Zachris Franzén (1787–1852) hankki viljelyoikeuden Sonkajärvellä sijainneisiin Jyrkän ja Ronkalan rappiolla olleisiin kruununtiloihin. Franzén osti pian tilat omakseen ja hän hankki myös malmioikeudet läheisiin järviin. Jyrkkäkosken ruukki sai toimiluvan 1831. Ruukille rakennettiin masuuni ja kankivasarapaja. Rakennustöitä haittasivat vaikeat kulkuyhteydet mutta masuuni aloitti raudantuotannon joulukuussa 1835.

Ruukin toimintaa haittasi alusta saakka se, että valmiit tuotteet jouduttiin kuljettamaan pitkien matkojen päähän muun muassa Kuopioon, Raaheen, Mikkeliin ja Viipuriin. Franzénin kuoltua hänen seuraajansa ja vävynsä Fredrik Sovelius myi ruukin maatiloineen sekä kotitarvesahoineen ja -myllyineen 1853 Varkauden ruukin hoitajalle Johan Erik Malmborgille 8 000 hopearuplan hinnasta. Vuonna 1855 ruukki siirtyi viipurilaiselle kauppaneuvos Paul Wahlille.

Wahlin aikana ruukin raudantuotanto kasvoi noin 250 kippuntan vuosituotannosta parhaimmillaan 700 kippuntaan. Ruukin tuottama rauta meni Wahlin Varkauden putlaus- ja valssilaitoksen käyttöön. Ruukki sai 1874 uuden skotlantilaistyyppisen masuunin.

Jyrkkäkosken ruukki suljettiin kannattamattomana 1909 mutta se oli vielä uudelleen toiminnassa 1915–1919 raudan hinnan noustua ensimmäisen maailmansodan aikana korkeaksi. Ruukin rakennuksista on säilynyt uudempi masuuni, 1830-luvulla rakennettu ruukin johtajan asuintalo Herrala, työntekijöiden asuinrakennus, talousrakennus ja sauna. Uuden masuunin viereen 1938 rakennettu mylly on nykyisin kahvilana.

Museovirasto on määritellyt Savon järvimalmiruukit, joihin kuuluvat Jyrkkäkosken ohella myös Salahmin ja Haapakosken ruukit valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.

Lähteet
-------

* Soveliusten suvun historiaa – teollisuusyrityksiä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Museovirasto restauroi: Pohjois-Savon ruukkikohteita (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Savon järvimalmiruukit *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jyrkkäkosken ruukki** Wikimedia Commonsissa
Juustosiivu lähikuvassa.
Juustoa näytillä myytävänä.
**Stichelton** on englantilainen lehmän raakamaidosta valmistettava sinihomejuusto.

Stichelton-juustoa on ruvettu valmistamaan vasta suhteellisen hiljattain. Juustoa valmistaa Randolph Hodgsonin ja Joe Schneiderin perustama Stichelton Dairy Englannin Nottinghamshiressä. Stichelton-juuston resepti perustuu pitkälti Stilton-juuston reseptille. Stichelton-juuston valmistamiseen käytetään kuitenkin raakamaitoa, joka ei ole Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän säännösten suojaaman Stilton-juuston valmistuksen mukaista. Juustoa ei voitu täten valmistaa nimellä *Stilton*, jonka nimi on johdettu Stiltonin kaupungista. Sen sijaan Stichelton on Stiltonin kaupungin vanhempi nimi.

Stichelton valmistetaan holstein-friisiläisten lehmien raakamaidosta. Maitoon lisätään juoksute ja hapate. Hapate saatiin aikanaan Colston Bassettilta, joka oli viimeinen Stilton-juuston raakamaitovalmistaja. Juuston valmistus raakamaidosta loppui vuonna 1989. Juusto kypsyy noin 12-viikon ajan. Valmiilla juustolla on kermainen rakenne, joka saattaa muuttua hieman kauden mukaan. Suurin osa juustosta myydään syksyn ja joulun välisenä aikana. Vuosittain juustoa myydään noin 55 tonnia kotimaassa ja ulkomailla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 680. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Stichelton Dairy *stichelton.co.uk*.  (englanniksi)
| "Jyrki boy"Juice Leskinen & Coitus Int |
| --- |
| Singlen "Jyrki boy" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  B-puoli | "Napoleonin mopo" |
|  Äänitetty  | 1974, Finnvox-studiot |
|  Julkaistu | 1974 |
|  Tuottaja(t) | Måns Groundstroem |
|  Kesto | 02.40 |
|  Levy-yhtiö | Love Records |
| Listasijoitukset |
| Suomi 1. (marraskuu 1974 – helmikuu 1975) |
| Juice Leskisen muut singlet |
| "Marilyn"1974 | "Jyrki boy"1974 | "Juankoski, here I come"1974 |

**Jyrki boy** on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1974. Kappaleen teksti kertoo ystävyyden särkymisestä, ja se alkaa sanoilla: *Me ennen kimpassa kuljettiin, mutta sinä pääsit parempaan kyytiin.* Laulun "Jyrki" on yhdistetty Suosikin pitkäaikaiseen päätoimittajaan Jyrki Hämäläiseen. Leskinen itse on kuitenkin korostanut, että kappaleessa on laajempi näkökulma: "Kyllä tommoisia Jyrkejä on joka ihmisellä."

"Jyrki boy" oli Coitus Int -yhtyeen toisen singlen A-puoli; B-puolella oli "Napoleonin mopo". Singlen kustansi levy-yhtiö Love Records, ja se äänitettiin Finnvoxin studiolla Helsingin Pitäjänmäessä. Tuottajia olivat Atte Blom ja Juice Leskinen. Kappaleen esittivät Juice Leskinen (laulu), Mikko Alatalo (taustalaulu), Pena Penninkilampi (urut ja taustalaulu), Eetu Tuominen (sähkökitara ja taustalaulu), Juuso Nordlund (basso) ja Juke Aronen (rummut ja lehmänkello). "Jyrki boy" nousi Suomen singlelistan ykköseksi marraskuussa 1974 – yhtyeen edellisen singlen "Marilynin" tilalle – ja pysyi ykkösenä helmikuuhun 1975.

Studiossa Leskinen lauloi kappaleen vain yhden kerran. Kun häneltä kysyttiin, haluaisiko hän kuunnella osuutensa ja mahdollisesti laulaa sen uudelleen, hän vastasi: "Kuuntelen sen seuraavan kerran radiosta."

Lähteet
-------

1. ↑  Bruun, Seppo ym.: *Jee jee jee: Suomalaisen rockin historia*, s. 212. Perustuu Radiomafian sarjaan Jee jee jee. Helsinki: WSOY, 1998 (5. painos 2002). ISBN 951-0-22503-7.
2. 1 2 3  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
3. ↑  Nyman, Jake (toim.): *Suomi soi 4: Suuri suomalainen listakirja*. Tammi, 2005. ISBN 951-31-2503-3.
*Tämä artikkeli käsittelee maatalouskonetta. Tienrakennuksessa käytettävästä koneesta katso tiejyrä*
Vanhanaikainen traktorikäyttöinen jyrä.
Uudenaikaisempi traktorikäyttöinen jyrä.
**Jyrä** on maatalouskone, jolla maanpinta tiivistetään kylvön jälkeen kosteuden haihtumisen estämiseksi. Kuten useimmat muutkin maatalouden työkoneet, jyrät olivat aluksi hevosvetoisia ja muuttuivat traktorivetoisiksi traktorien tullessa käyttöön ja saivat hydrauliikkaa ja muita lisäominaisuuksia traktorien koon kasvaessa. 

Nyttemmin erillistä jyrää tarvitaan aiempaa vähemmän, kun uudemmat koneet saattavat tehdä sekä muokkauksen, kylvön, lannoituksen että maanpinnan tiivistämisen yhdellä ajokerralla. Kun ajokerrat näin vähenevät, voidaan vähentää nykyaikaisten suurten traktorien liian kosteissa olosuhteissa pelloilla työskenneltäessä muuten helposti aiheuttamaa, haitallista maaperän tiivistymistä, joka ei ollut ongelma vielä hevosvetoisten työkoneiden tai varhaisten, keveiden traktorien aikaan.

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jyrä**.
**Elisa Heinonen-Lanki** (s. 2. kesäkuuta 1944 Viipuri) on suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän asuu Kotkassa ja tunnetaan taiteilijanimellä Elisa Heinonen. Varsinaisilta etunimiltään hän on Ruuth Elisabet. Hänen isänsä oli muuntoaseman päivystäjä Valtter Heinonen ja äitinsä parturi Sylvi o.s. Liukkonen. Elisa Heinosella on kaksi tytärtä.

Taide
-----

Elisa Heinosen taiteessa on nähtävissä hallittua kolorismia ja moniaistisuutta. Hänen taulujensa aiheet vaihtelevat kotiseudun ominaispiirteistä aina Välimeren kulttuurin lähteisiin ja Pyhän maan tapahtumiin. Elisa Heinonen maalaa akryyliväreillä. Hän käyttää töissään ohuita värikerroksia esimerkiksi veden pinnan maalaamiseen, mutta maalaa myös syviä voimakkaita pintoja. Tauluissa näkyy usein luonnon muutoksen hetket, kun jotakin on tulossa.

Taidekoulutus
-------------

Elisa Heinonen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1965-1969 ja hän debytoi Kouvolassa vuonna 1965.

Näyttelyt
---------

Elisa Heinonen on osallistunut yli sataan ryhmänäyttelyyn. Yksityisnäyttelyitäkin hänellä on ollut monia kymmeniä. Ulkomailla Elisa Heinosen taidetta on ollut nähtävillä Pariisissa, Portossa, Bellagiossa, Harbinissa Kiinassa, Firenzessä, Soulissa, Pietarissa, Bielefeldissä, Lontoossa, Tukholmassa, Genevessä, Torunissa, Hagenissa ja Varsovassa.

Julkinen taide
--------------

Elisa Heinosen taidetta on nähtävillä mm. Savonlinnan, Kouvolan ja Hämeenlinnan taidemuseossa.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli
* Kymen Sanomat, Ilmavia sointuviljelmiä  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Elisa Heinosen kotisivut  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Elisa Heinonen
* Kaleva.fi, Elisa Heinonen maalauksia 5. - 26.10.14 Neliö-Galleria, Asemakatu 37[vanhentunut linkki]
* Suomen taiteilijaseura: Kuvataiteilijat 1986, toim. Mauri Faven, Erkki Hirvelä, Jorma Hautala, Reino Laitasalo, Antti Lampisuo, Pirkko Nukari, Maria-Liisa Saastamoinen ja Päivi Lampinen, ISBN 951-95546-3-7; sivut 98-99

Aiheesta muualla
----------------

* kirja: Kotkan Taiteilijaseura ry, Kotka, 2005.
* kirja: Kuvataidetta Kanta-Hämeestä, toim. Maija Helasvuo; Hämeen läänin taidetoimikunta, 1996, ISBN 951-53-0985-9.
**Bamakon yliopisto** (ransk. *Université de Bamako*) oli julkinen yliopisto Malin pääkaupungissa Bamakossa vuosina 1996–2011. Sen nimenä oli aluksi **Malin yliopisto** (*Université de Mali*).

Malin yliopisto perustettiin aikaisempien korkeakoulujen pohjalta vuonna 1993 ja se aloitti toimintansa syksyllä 1996. Entiset korkeakoulut sulautuivat lopullisesti 2000-luvun alkuun mennessä. Vuonna 2002 oppilaitos sai nimen Bamakon yliopisto. Siihen kuului neljä tiedekuntaa, kolme instituuttia ja kolme "koulua" (*école*).

Yliopiston opiskelijamäärä kasvoi tavattoman nopeasti. Vuonna 1996–1997 opiskelijoita oli 10 775, vuonna 2000–2001 25 000 ja vuonna 2010–2011 jo lähes 80 000, joista 343 tohtoriopiskelijaa. Opetushenkilökunnan määrä laahasi kaukana jäljessä, aineelliset resurssit olivat puuttelliset ja rahoitus riittämätöntä.

Bamakon yliopisto jaettiin vuonna 2011 neljäksi erilliseksi yliopistoksi, jotka ovat:

* Université des lettres, langues et des sciences humaines de Bamako
* Université des sciences, des techniques et des technologies de Bamako
* Université des sciences juridiques et politiques de Bamako
* Université des sciences sociales et de gestion de Bamako.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *African Higher Education: An International Reference Handbook*, s. 423–430. Bloomington: Indiana University Press, 2003. ISBN 0-253-34186-8.
2. 1 2  Unesco Science Report: Towards 2030: Focus on Sub-Saharan Africa *Unesco*. Viitattu 5.11.2019.
3. ↑  Université de Bamako (Mali) Divided into Four New Universities *ECE Connection*. Viitattu 5.11.2019.
Butyylikumista valmistetut suojakäsineet.
**Butyylikumi** (lyh. *IIR*, engl. *isobutylene-isoprene rubber*) on isobuteenin ja isopreenin muodostama kopolymeeri. Butyylikumi on samalla synteettinen kumi ja elastomeeri. Butyylikumi on yleiskumi monenlaisiin käyttötarkoituksiin. Butyylikumilla on hyvä kemiallinen kestävyys ja se soveltuu moniin teollisuuden käyttökohteisiin. Butyylikumin kaasujen läpäisevyys on alhainen ja otsonin kestävyys hyvä. Butyylikumi ei päästä juurikaan ilmaa lävitseen.

Butyylikumista valmistetaan muiden muassa suojakäsineitä, vaimennusmattoja, autonrenkaiden sisäosia ja erilaisia muita osia, kuten esimerkiksi tulppia. Butyylikumista valmistetut suojakäsineet kestävät hyvin ketoneita (mm. asetonia), estereitä, voimakkaita happoja, aldehydejä, amideita, amiineita ja alkoholeja. Butyylikumi ei kestä hiilivetyliuottimia tai öljyjä.

Butyylikumin valmistuksen tarveaineet saadaan maakaasusta tai maaöljyn kevyistä tislaustuotteista.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Encyclopaedia Britannica: Butyl rubber (englanniksi)
**Ypsilóksen luostari** (kreik. Μονή Υψηλού, *Moní Ypsiloú*; myös *Ypsiloún luostari*) eli **Johannes Teologin luostari** (Μονή Αγίου Ιωάννη του Θεολόγου, *Moní Agíou Ioánni tou Theológou*) on ortodoksinen luostari Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren länsiosassa lähellä Ántissan kylää, noin 81 kilometriä länteen Mytilínistä.

Luostarin sisäpihaa.
Luostari on perimätiedon mukaan perustettu bysanttilaisella kaudella ennen vuotta 800. Aiemmin se on tunnettu Kórakaksen luostarina. Luostarin varhaisista vuosista tiedetään kuitenkin vähän, ja se on todennäköisesti hylätty jossain vaiheessa ja perustettu uudelleen jälkibysanttilaisella ajalla. Luostarin nykyinen nimi *Ypsilós* viittaa luostarin sijaintiin korkealla paikalla, ja on peräisin 1700-luvulta. Vuonna 2011 luostarissa oli 19 asukasta.

Luostari on rakennettu Órdymnos-vuoren huipulle noin 634 metrin korkeuteen. Vuori on muinainen tulivuori ja sijaitsee lähellä Lesboksen kivettyneen metsän aluetta. Luostarin kirkko ja luostarirakennukset ovat saavuttaneet muotonsa vuosisatojen aikana. Kirkko on koristeltu seinämaalauksilla vuonna 1684. Nykyisen ulkoasunsa kirkko on saanut vuonna 1832. Luostarin kirjastossa on muun muassa vanhoja käsikirjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Monastery of Ypsilou *Ministry of Culture and Sports*. Viitattu 20.2.2017.
3. 1 2 3  Monastery Ypsilou or Monastery of Agios Ioannis Theologos *Lesvos Tourist Guide*. Viitattu 20.2.2017.
4. ↑  Monasteries and Churches *Matt Barrett's Lesvos Guide*. Viitattu 20.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ypsilóksen luostari** Wikimedia Commonsissa
**Isaac Makwala** (s. 29. syyskuuta 1986 Tutume) on botswanalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 200 ja 400 metrillä. Hän on 4 × 400 metrin viestijuoksun olympiamitalisti.

Makwala sijoittui Pekingin maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 neljälläsadalla metrillä viidenneksi ajalla 44,63. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Botswanan joukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 200 metrillä kuudes. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Botswanan pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi. IAAF World Relays -kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestissä hopeaa 2017 ja pronssia 2021.

Makwala on saavuttanut Afrikan kisoissa 400 metrillä kultaa 2015 sekä 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2007 ja hopeaa 2015. Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut 200 metrillä hopeaa 2014, 400 metrillä kultaa 2012 ja 2014 ja hopeaa 2008 sekä 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2010. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän voitti kultaa sekä 400 metrillä ajalla 44,35 että 4 × 400 metrin viestissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli pitkässä viestissä kuudes.

Makwala pitää hallussaan maansa ennätyksiä sadalla, kahdella ja neljällä sadalla metrillä. 14. heinäkuuta 2017 Makwala juoksi Madridissa ensin 400 metriä aikaan 43,92 s ja 75 minuuttia myöhemmin 200 metriä aikaan 19,77 s. Hänestä tuli ensimmäinen juoksija joka on saman illan aikana juossut 400 metriä alle 44 sekunnin ja 200 metriä alle 20 sekunnin.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metriä: **10,20 s** (Gaborone 2014, **NR**)
* 200 metriä: **19,77 s** (Madrid 2017, **NR**)
* 400 metriä: **43,72 s** (La Chaux-de-Fonds 2015, **NR**)

Lähteet
-------

1. ↑  Athletics - Isaac MAKWALA *the-sports.org*. Viitattu 7.10.2015. (englanniksi)
2. ↑  4 x 400 Relais Hommes *brazzaville2015.microplustiming.com*. Viitattu 8.10.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Isaac Makwala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. 1 2  Isaac Makwala Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Valiente, Emeterio: Makwala achieves historic 200m-400m double in Madrid *iaaf.org*.  14.7.2017. Viitattu 15.7.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Isaac Menyoli‎** (s. 6. elokuuta 1972 Tiko, Kamerun) on kamerunilainen uransa päättänyt maastohiihtäjä.

Menyoli osallistui Salt Lake Cityn olympialaisiin vuonna 2002 maansa ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana talviolympiaurheilijana. Hän sijoittui 65:nneksi vapaan hiihtotyylin sprintissä. 10+10 kilometrin takaa-ajossa hän oli perinteisen osuuden 80:s eli viimeinen, eikä päässyt hiihtämään kilpailun päättänyttä vapaan kympin osuutta.

Osallistuakseen olympialaisiin Menyolin piti perustaa Kameruniin kansallinen hiihtoliitto.

Lähteet
-------

1. ↑  Isaac Menyoli Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 31.12.2008. Viitattu 19.11.2019.
2. ↑  The long route to winning the first African gold at the Winter Olympics  18.12.2016. qz.com. Viitattu 19.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Isaac Menyoli Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. ↑  For Africans, getting to the Winter Olympics is 99 percent of the battle  6.2.2014. sports.yahoo.com. Viitattu 19.11.2019. (englanniksi)
**Yovanna** (kreik. Γιοβάννα, *Giovánna*, oik. **Ioánna Fássou-Kalpaxí**, Ιωάννα Φάσσου-Καλπαξή; s. 14. marraskuuta 1938) on kreikkalainen laulaja, kirjailija ja runoilija. Kalpaxí aloitti 14-vuotiaana opinnot Ateenan konservatoriossa ja kouluttautui oopperalaulajaksi. Samanaikaisesti hän esiintyi Kreikan radion viihdeorkesterin kanssa taiteilijanimellään.

Yovanna aloitti esiintymisen kansainvälisillä laulufestivaaleilla 1960-luvun alussa ja voitti Sopotin laulufestivaalit 1962, mikä teki hänestä suositun erityisesti Neuvostoliitossa. Yovanna voitti 1965 sveitsiläisen *Concours Eurovision* -laulukilpailun kappaleella *Non, à jamais sans toi* ja valikoitui näin Sveitsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Yovanna sijoittui 18 kilpailijan joukosta kahdeksanneksi.

Yovanna jatkoi esiintymistä ja levyttämistä erityisesti Kreikassa ja Saksassa 1980-luvun alkuun, jolloin hän päättyi siirtyä kirjailijaksi. Hänen esikoisteoksensa *Ánte geia* (kreik. Άντε γεια) julkaistiin 1986. Yovanna on julkaissut 12 kirjaa ja viisi runokokoelmaa.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑  Switzerland: Concours Eurovision 1965 *eurovisionworld.com*. Viitattu 4.5.2022.
2. ↑  Naples 1965 *eurovision.tv*. Viitattu 4.5.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Isa Katariina Rahunen**  (s. 16. huhtikuuta 1993 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Rahunen on 165 cm pitkä.

Rahunen on voittanut kaksi perättäistä Suomen mestaruutta Oulun Kärppien naisten liigajoukkueen kapteenina vuosina 2017 ja 2018. Vuonna 2019 hän saavutti pronssia. Hän on pelannut seurassa vuodesta 2013 lukien. Isa Rahusen kasvattajaseura on Kalevan Pallo Kuopiosta, jossa hän pelasi SM-sarjaa 2010–2013.

Kärppien naisjoukkueen heikohkosti sujuneen alkukauden jälkeen, kaudella 2020–2021, päätti Rahunen palata takaisin Kärppien puolustajaksi. Rahunen vietti 10 kuukauden mittaisen lepotauon pelipuuhista. Kärppäjoukkue ei selviytynyt 6 joukkueen suuruiseen ylempään jatkosarjaan tuolla pelikaudella.

Rahunen on pelannut SM-sarjassa/liigassa 264 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 54 ja syöttänyt 126 maalia. Pudotuspelien 58 ottelussa hän on viimeistellyt 12 ja alustanut 22 maalia. Hänet valittiin SM-sarjan parhaaksi pelaajaksi kaudella 2016–2017 sekä parhaaksi puolustajaksi ja ykköstähdistön pelaajaksi kausilla 2016–2017 ja 2017–2018.

Rahunen pelasi Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueessa eli naisleijonissa ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, MM-kilpailuissa 2017. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia ja Suomen MM-kilpailuissa 2019 hopeaa. Kaikkiaan hän on 5.4.2021 mennessä pelannut 96 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja antanut 16 maalisyöttöä. MM-kilpailujen 13 ottelussa hän on syöttänyt yhden maalin ja olympialaisten kuudessa ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009, 2010 ja 2011.

Myös Rahusen äiti pelasi jääkiekkoa.

Siviilielämä
------------

Isa Rahunen opiskeli sairaanhoitajan ammattitutkintoa varten Diakonia-ammattikorkeakoulussa Oulussa. Hän valmistui vuodenvaihteessa 2018. Tätä edeltävästi, oli Rahunen opiskellut lähihoitajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 9.4.2018.
2. 1 2  Sanomalehti Kaleva, 7.12.2017. Osio K1: s. 20-21.
3. 1 2 3 4 5  Isa Rahunen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 19.3.2017.
5. ↑   Viitattu 28.1.2021.
6. ↑  Parkkinen, Jaakko: Naisleijonat taisteli pronssia! Rädyn päälle ajettiin, Hiirikoski sai mailasta päähän  21.2.2018. Yle. Viitattu 21.2.2018.
7. ↑  Finland IIHF. Viitattu 14.4.2019. (englanniksi)
8. ↑  Vainikka, Jussi: Yle seurasi hetki hetkeltä: Naisleijonien ennenaikaiset voitonjuhlat vaihtuivat katkeraan tappioon, Yhdysvallat vei maailmanmestaruuden uskomattomien käänteiden jälkeen Yle. Viitattu 14.4.2019.
9. ↑  Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2018*, s. 350. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.
10. ↑  SARI SIRKKIÄ-JARVA: Räkämaalit ja räväkät rintsikat – Naisleijonille MM-pronssia! *yle.fi*. Viitattu 8.4.2017.
11. ↑   Viitattu 12.4.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Yle

 |

 |
Isaac Karabtchevsky
**Isaac Karabtchevsky** (s. 27. joulukuuta 1934 São Paulo) on brasilialainen kapellimestari.

Karabtchevsky matkusti Saksaan opiskelemaan musiikkia ja sai orkesterinjohdon opetusta muun muassa Pierre Boulez'lta. Hän aloitti uransa Belo Horizontessa Madrigal Renascentistan johdossa. Vuonna 1969 Karabtchevsky nousi Brasilialaisen sinfoniaorkesterin (Orquestra Sinfônica Brasileira) johtoon. Hän on toiminut myös Rio de Janeiron kunnallisteatterin taiteellisena johtajana. Karabtchevsky johti Tonkünstler-Orchester Niederösterreichia vuosina 1988–1994, La Feniceä 1995–2001 ja Orchestre national des Pays de la Loirea 2004–2010. Hän on tehnyt esiintymisiä muun muassa Salle Pleyelissä, Concertgebouwissa, Musikvereinissa, Royal Festival Hallissa ja Washingtonin kansallisoopperassa.

Karabtchevsky pääsi vuonna 2004 Orquestra Petrobras Sinfônican kapellimestariksi. Lisäksi hän on johtanut Heliópolisin sinfoniaorkesteria. Hänen johdollaan Aquarius-hanke on tehnyt työtä klassista musiikkia koskevan tietoisuuden edistämiseksi Latinalaisessa Amerikassa. Karabtchevskyn levytyshankkeiden joukossa on ollut Heitor Villa-Lobosin kaikkien sinfonioiden kokonaisäänityksen tekeminen Orquestra Sinfônica do Estado de São Paulon kanssa. Tämä hanke saatiin päätökseen vuonna 2017. Karabtchevsky on toiminut Instituto Baccarellin taiteellisena johtajana, ja vuonna 2000 hän aloitti opettamisen Musica Riva -festivaalilla Italiassa. Karabtchevsky sai Prêmio da Música Brasileiran neljästi (2014, 2015, 2016, 2018) Villa-Lobosin sinfonioiden äänityshankkeestaan. Hän on Ordre des Arts et des Lettres'n ritari ja on saanut tunnustuksen myös Itävallan hallitukselta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Isaac Karabtchevsky AllMusic, viitattu 20.3.2023
2. ↑  Isaac Karabtchevsky Naxos, viitattu 20.3.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |