recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Egoistisen anarkismin lippu
**Egoistinen anarkismi** oli saksalaisen Max Stirnerin luoma filosofia. Se on radikaali anarkoindividualismin muoto, joka vastustaa tavallisen anarkismin tapaan kapitalismia, nationalismia ja valtiota, mutta myös kommunismia, sosialismia ja marxismia. Egoistisessa anarkismissa otetaan käyttöön amoraalisuus, eli moraali hylätään. Egoistiset anarkistit kannattavat nominalismia ja subjektiivisuutta ja vastustavat universalismia, objektivismia ja kollektivismia.

Friedrich Engelsin piirros Max Stirneristä.
Stirnerin filosofian mukaan kaikki maailmassa, myös toiset ihmiset, ovat otettavissa omaisuudeksi. Stirner kirjoitti yksityistä omaisuutta vastaan, sanoen, "*hän joka osaa ottaa, joka osaa puolustaa, se asia, kuuluu hänelle*" ja "*omaisuus ei ole fakta*. Se on laillinen fiktio". Stirner kannatti radikaalia individualismia ja materialismia, ja hänen mukaansa ainoa asia joka estää ihmisen ottamasta mitä hän haluaa, on hänen kykynsä tehdä niin. Stirnerin mukaan, monet asiat kuten moraalisuus, humanismi, valtio ja kapitalismi ovat vain illuusioita mielessä, ikään kuin "*haamuja*" (Stirnerillä en. spook, de. Spuk).
Olchingin sijainti Fürstenfeldbruckiin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baijerin osavaltiossa.
**Olching** on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Münchenin suurkaupunkialueella sijaitseva Olching sai nykyisen muotonsa vuoden 1978 kuntaliitosten yhteydessä.

Maantiede
---------

Olching sijaitsee ylänkömaalla eteläisessä Baijerissa noin 17 kilometriä Münchenistä länsiluoteeseen.

Historia
--------

Olchingin alueella on asuttu jo kellopikarikulttuurin aikana. Ensimmäinen maininta Olchingista on vuodelta 740, mutta se on kiistanalainen. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana München turvasi itsensä rahalla, mutta ei kaupungin ympäristöä. Olchingin 67 kiinteistöstä oli vuonna 1648 jäljellä vain yhdeksän. Olching uinui vuosisatoja. Kun rautatieyhteys Müncheniin avattiin 1839, kylän väkiluku oli noin 300. Sellutehtaan perustamisen myötä Olchingin väkiluku alkoi kasvaa, paikkakunnalle muutti työväkeä ja Weimarin tasavallan vuosina vasemmistolla oli valta paikkakunnalla. Toisen maailmansodan aikana Olching kärsi laajoja tuhoja ja heti sodan päätyttyä alueelle muutti tuhansia siirtolaisia etenkin Sleesiasta ja Tšekkoslovakiasta.

1900-luvun jälkipuoliskolla Olching kasvoi maalaiskylästä kaupungiksi. Yhteydet Müncheniin paranivat olympiavuonna 1972. Nykyinen Olching syntyi 1978, kun maalaiskunnat Olching, Esting ja Geiselbullach liitettiin toisiinsa. Olching kohotettiin kaupungiksi vuonna 2011.

Olchingin vanhin säilynyt rakennus on Estingissä sijaitseva romaanistyylinen kirkko St. Stephanus 1200-luvulta.

Talous ja liikenne
------------------

Olchingissa on muun muassa tietotekniikan yrityksiä, energiayrityksiä ja laserteknologian yrityksiä. Olchingin rautatieasemat, Olching ja Esting, sijaitsevat rataosuudella München–Augsburg. Kaupungin halki kulkee moottoritie BAB 8. Matka Münchenin lentoasemalle on 42 kilometriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Olching, Deutschland nach München, Deutschland *Entfernungsrechenenkm.com*. Viitattu 26.3.2024. (saksaksi)
2. 1 2 3  Stadtgeschichte *Olching.de*. Stadt Olching. Viitattu 26.3.2024. (saksaksi)
3. ↑  Wirtschaftsförderung der Stadt Olching *Olching.de*. Stadt Olching. Viitattu 26.3.2024. (saksaksi)
4. ↑  Lagebeschreibung *Olching.de*. Stadt Olching. Viitattu 26.3.2024. (saksaksi)
5. ↑  Haltestellen und Bahnhöfe in Olching *Fahrplan.guru*. 3B Data GmbH. Viitattu 26.3.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Olching, Baijeri, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olching**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Olching)
Oleškyn hietikon kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Hersonin alue, Ukraina |
| Lähin kaupunki | 
Olešky |
| Pinta-ala | 
116,71 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
2010 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Oleškyn hietikon kansallispuisto** tai **Oleškyn hiekkojen kansallispuisto** (ukr. Національний природний парк «Олешківські піски», *Natsionalnyi pryrodnyi park "Oleškivski pisky"*) on kansallispuisto Ukrainan Hersonin alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 116,71 neliökilometriä. Oleškyn hietikko on Euroopan toiseksi suurin aavikko. Sen on arveltu syntyneen joko pohjoisempana virtaavan Dneprjoen vanhasta uomasta tai 1700- ja 1800-luvuilla laiduntaneiden lampaiden aiheuttamasta eroosiosta. Alueen ympärille on istutettu metsikkö, jotta aavikko ei laajenisi.

Lähteet
-------

1. ↑  Oleškivski pisky natsionalnyi pryrodnyi park (Олешківські піски національний природний парк) Encyclopedia of Modern Ukraine, esu.com.ua. Viitattu 26.2.2022. (ukrainaksi)
2. ↑  Oleshky Sands National Nature Park *wownature.in.ua*. Viitattu 26.2.2023. (englanniksi)
3. ↑  Natsionalni pryrodni parky (Ukrainan kansallispuistojen sijaintikartta ja luettelo; valitse vasemmalta alasvetovalikosta "Національні природні парки") Pryrodno-zapovidnyi fond, pzf.land.kiev.ua. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
4. ↑  Nasa ihmettelee itsekin Ukrainan yläpuolelta otetun kuvan pyöreää muodostelmaa: mikä tuo on? Iltalehti. Viitattu 10.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oleškyn hietikon kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oleshky Sands National Nature Park
**Julius Adalbert Joakim von Minkwitz**, vuoteen 1876 **Mickwitz** (3. huhtikuuta 1820 Paide, Vironmaan kuvernementti – 26. toukokuuta 1892 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri, insinööri, virkamies ja suomalainen aatelinen.

Mickwitzin vanhemmat olivat kouluylitarkastaja Joakim Henrik Mickwitz ja Helena Glück ja puoliso vuodesta 1842 Helena Sophie von Kruse af Blumenhoff. Myös heidän pojastaan Alexander Joakim von Minkwitzistä tuli kenraalimajuri. Julius Adalbert Joakim Mickwitz valmistui Venäjän tie- ja vesikulkulaitoksen insinöörikunnan tie- ja vesikulkuliikenneopistosta Pietarista ja hänet määrättiin vuonna 1839 vänrikkinä Venäjän tie- ja vesikulkulaitosten insinöörijoukkoihin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1840 ja luutnantiksi 1841, jolloin hänet määrättiin Suomen tie- ja vesikulkulaitoksen johtokunnan palvelukseen 4. luokan insinöörinä.

Vuonna 1847 Mickwitzistä tuli Saimaan kanavan rakennusaseman päällikkö, hänet ylennettiin kapteeniksi ja samalla 3. luokan insinööriksi ja siirrettiin Saimaan kanavatyömaan 4. aseman päälliköksi. Majuriksi Mickwitz yleni 1854 ja 2. luokan insinööriksi 1855, jolloin hänet määrättiin Suomen insinöörijoukkojen päällikön apulaiseksi. Vuonna 1856 hänet nimitettiin Saimaan kanavatyömaan ylijohtajaksi ja ylennettiin everstiluutnantiksi ja 1. luokan insinööriksi, määrättynä tie- ja vesikulkulaitosten johtokunnan jäseneksi. Mickwitz nimitettiin vuonna 1858 Suomen vuorilaitoksen intendentiksi. Everstiksi hänet ylennettiin 1861 ja nimitettiin Suomen tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen ylitirehtööriksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1866 ja nimitettiin jäseneksi Suomen rautatiehallitukseen 1868. Vuonna 1874 hänestä tuli Turku-Tampere-rautatietyömaan yli-insinööri, pysytettynä tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen ylitirehtöörinä.

Mickwitzille jälkeläisineen myönnettiin aatelisarvo heinäkuussa 1876, von Minkwitz -aatelissuku kirjattiin samana vuonna Suomen ritarihuoneeseen numerolla 251. Julius Adalbert Joakim von Minkwitz sai eron Suomen tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen ylitirehtöörin tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta lokakuussa 1885.

Von Minkwitz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Julius Adalbert Joakim von Minkwitz *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 5.4.2020)
2. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, ss. 1903-1907.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Dudley Moore vuonna 1991.
**Dudley Stuart John Moore** (19. huhtikuuta 1935 Dagenham, Essex, Iso-Britannia – 27. maaliskuuta 2002 Plainfield, New Jersey, Yhdysvallat) oli englantilaissyntyinen koomikko ja näyttelijä.

Hän oli naimisissa neljästi ja sai kaksi poikaa. Hänen vaimojaan olivat Nicole Rothschild, Brogan Lane, Tuesday Weld ja Suzy Kendall. Jokainen avioliitto päättyi eroon.

Yksi Dudley Mooren tavaramerkeistä, josta hän ei aina jaksanut iloita, oli hänen suhteellinen lyhytkasvuisuutensa, 159 cm. Ennen 1960-luvun alkua, jolloin hänen elokuvauransa käynnistyi, hän opiskeli klassista pianonsoittoa. Moore sävelsi musiikin osaan elokuvistaan ja hän myös käsikirjoitti sekä valkokankaalle että televisiolle. Hänen kuuluisimmat elokuvansa olivat *10 – nainen kuin unelma* (1979) ja *Arthur* (1981). Uran vikatikkejä saattoi olla kieltäytyminen pääosasta elokuvassa *Splash* (1984), joka Tom Hanksin tähdittämänä oli aikanaan melkoinen menestys.

Moore kertoi syyskuussa 1999 julkisesti kärsivänsä progressiivisesta supranukleaarisesta halvauksesta. Hän kuoli sairautensa komplikaationa ilmenneeseen keuhkokuumeeseen maaliskuussa 2002.

Aiheesta muualla
----------------

* Dudley Moore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kirchsteiger vuonna 2015.
**Ernst Kristian Johann Kirchsteiger** (s. 1957) on ruotsalainen sisustussuunnittelija, kokki, televisioesiintyjä ja tietokirjailija. Hän on juontanut asumis- ja elämäntapa-aiheisia tv-sarjoja ensin vuodesta 2000 SVT:lle ja sitten vuodesta 2007 Ruotsin neloskanavalle. Niitä ovat olleet *Sommartorpet*, *Nya rum*, *Ernst i Toscana* ja *Sommar med Ernst*. Kirchsteigerista on tullut Ruotsissa paitsi erittäin suosittu tv-esiintyjä, myös eräänlainen nykyaikaisen miehen malli, komea heteromies joka sisustaa, nikkaroi, ompelee, laittaa ruokaa ja hoitaa puutarhaa. Ohjelmissaan hän esiintyy usein paljain jaloin. Vuonna 2004 *Tara*-lehti valitsi hänet Ruotsin seksikkäimmäksi mieheksi. Kirchsteigerin jokavuotisesta joulunalusohjelmasta *Jul med Ernst* on tullut ruotsalaisille suosittu tapa valmistautua joulunviettoon.

Kirchsteiger syntyi itävaltalaisen isän ja puolalaisen äidin pojaksi Värmlannin Degerforsissa, jonne vanhemmat olivat tulleet siirtolaisina työskentelemään rautatehtaassa. Ennen tv-uraansa hän työskenteli Ikean sisustussuunnittelijana Örebrossa, jossa hän yhä asuu vaimonsa Ullan kanssa. Heillä on kaksi aikuista poikaa. Televisio-ohjelmiin Kirchsteiger kertoo ajautuneensa sattumalta erään Ikean ja SVT:n yhteisen tv-projektin myötä. Hän on työskennellyt nuoruudessaan myös mielisairaalassa ja 16 vuotta kokkina.

Kirchsteigerin neuvoista ja ideoista on koostettu kirjoja, ja vuosina 2012–2015 julkaistiin hänen nimeään kantavaa aikakauslehteä *Hemma med Ernst*. Hänellä on myös oma sisustustuotemerkki Ernst.

Kirjoja
-------

* *Jul med Ernst : mat, blommor & fix.* Yhdessä Mia Gahnen ja Roland Perssonin kanssa. ICA 2009.
* *I det enkla bor det goda.* Valokuvat Ulrika Ekblom. Bonnier Fakta 2018.
* *Ärliga material : mina tankar om järn, sten, trä, ull och glas.* Yhdessä Åsa Ottossonin kanssa. Valokuvat Helén Pe. Bonnier Fakta 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  - Folk retar sig på mig *Aftonbladet*.  13.6.2005. Viitattu 21.12.2019.
2. ↑  Edvardsson, Anja: Kvinnofavoriten Ernst om sexighet *Expressen*.  5.12.2004. Viitattu 21.12.2019.
3. 1 2  Heikel, Kirsi: Ruotsalaisten jouluikoni Ernst Kirchsteiger nikkaroi koristeet ja neuvoo olemaan kiltti itselleen – lue Ernstin viisi vinkkiä, joilla pääset joulutunnelmaan *Yle Uutiset*.  21.12.2019. Viitattu 21.12.2019.
4. ↑  ’Jag var livrädd och svettades helt hejdlöst’, Aftonbladet 16.8.2012. Viitattu 21.12.2019.
5. ↑  - Folk retar sig på mig, Aftonbladet 2005-06-13
6. ↑  Löfvenberg, Johan: Hemma med Ernst läggs ner *Dagens media*.  12.2.2015. Viitattu 21.12.2019.
7. ↑  Ernst *nordicnest.fi*. Viitattu 21.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirchsteigerin verkkosivusto (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Delipap Oy** on vuonna 1979 perustettu suomalainen perheyritys, joka kehittää, valmistaa ja markkinoi hygieniatuotteita. Delipapin tuotemerkkejä ovat mm. Vuokkoset-naistenhygieniatuotteet, Muumi Baby-vaipat ja koko perheen Helmi-vanutuotteet.

Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Veikkolassa ja Tammisaaressa. Delipap Oy työllistää noin 70 henkilöä.*lähde?* Yrityksen toimitusjohtajana on toiminut syksystä 2015 alkaen, Delipapin perustajan Raimo Nuortien tytär, Sanna Karhu. Hänen veljensä Oskari Nuortie toimii varatoimitusjohtajana ja heidän sisarensa Riikka Nuortie tuotekehityspäällikkönä.

Historia
--------

Delipapin tarina alkoi, kun paperiteollisuudessa työskennellyt Raimo Nuortie kehitti herkkäihoiselle pojalleen uudenlaisen vaipan. Uusi vaippa paransi tarinan mukaan pojan ihon ja Nuortie päätti patentoida ideansa ja perustaa oman yrityksensä Delipap Oy:n.

Pian yritys laajensi valmistustaan myös naisten hygieniatuotteisiin. Nykyään Delipapin tunnetuimpia tuotemerkkejä ovat Vuokkoset-naistenhygieniatuotteet, Muumi Baby-vaipat ja koko perheen Helmi-vanutuotteet. Alihankintana Delipap Oy valmistaa myös muun muassa Pirkka-vaippoja.

Tuotteet
--------

Delipapin brändejä ovat mm. Muumi Baby -vaipat, Vuokkoset-naistenhygieniatuotteet ja Helmi-vanutuotteet. Delipap Oy:n valmistamia tuotteita viedään myös ulkomaille. Delipapin muita tuotteita ovat muun muassa Harmony-pesu-, suojaus- ja puhdistustuotteet sekä Bastis-kissanhiekkasarja.

### Joutsenmerkki

Yrityksen joillekin tuotteille on myönnetty Joutsenmerkki.

### Iho-, Allergia- ja Astmaliitto

Allergia- ja astmaliitto voi myöntää Allergiatunnuksen puolueettomasti tutkituille ja turvallisille tuotteille. Vuokkoset -naisten hygieniatuotteet ja Muumi Baby -vaipat ovat allergiamerkittyjä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6   Vainu.io *search.vainu.io*.
2. ↑  Muumivaipoilla kova kasvu Kauppalehti.fi
3. 1 2  Vuokkoset naistenhygieniatuotteet *vuokkoset.fi*.  Arkistoitu 9.8.2016. Viitattu 7.7.2016.
4. 1 2  Muumi Baby-vaipat *muumibaby.fi*. Viitattu 7.7.2016.
5. 1 2  Delipap haastaa hygienian jättiläiset, Turun Sanomat 26.2.2008
6. 1 2  Kirkkonummen Sanomat
7. ↑  Helmi Kauneudenhoitotuottet *helmituotteet.fi*.  Arkistoitu 25.1.2016. Viitattu 7.7.2016.
8. ↑  Pirkka, Digipaper (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Delipap Oy:n kotisivut
* Vuokkoset:in kotisivut
* Muumi Baby vaippojen kotisivut
* Helmi-tuotteiden kotisivut
* Harmony-tuotteiden kotisivut
**Nvu** on Linspiren kehittämä avoimen lähdekoodin HTML-editori, johon on käytetty Mozillan tekniikkaa. Ohjelmalla voi luoda verkkosivuja suoraan editoriin kirjoittamalla HTML-koodia tai tekstinkäsittelyohjelmien tavoin WYSIWYG-periaatteella.

Ohjelma on saatavilla suomenkieliseksi kielipaketilla.

Nvu viimeisin versio 1.0 julkaistiin 28. kesäkuuta 2005.

Nvu:n kehitys jatkui myöhemmin epävirallisesti **KompoZer**-nimen alla. Nimenmuutos johtuu siitä, että Linspire joka alun perin kehitti Nvu:n, omistaa oikeudet Nvu-nimen ja logon käyttöön. Nvu kehitystä ei voitu jatkaa virallisesti sen jälkeen, kun Linspire lopetti projektin. KompoZeriin on olemassa suomenkielinen kielipaketti. KompoZerin viimeinen vakaa julkaisu on vuodelta 2007.

Sittemmin Nvu:n pohjalta on julkaistu uudempi BlueGriffon HTML-editori.

Ominaisuudet
------------

* kopio- ja liitä-toiminto (vedä-toiminto)
* älykkäät elementit
* valmiit mallit
* ohjelman ulkoasun muuttaminen teemoilla
* ohjelman ominaisuuksien lisääminen laajennuksilla

Aiheesta muualla
----------------

* Nvu viralliset kotisivut
* Vaihtoehtoinen KompoZer-projektin verkkosivusto (englanti)
* KompoZer kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* BlueGriffon kotisivut
**Elektroninen jäte** (*e-jäte*) tarkoittaa sähkö- ja elektroniikkaromua, joka koostuu elinkaarensa lopussa olevista laitteista. Elektronisissa laitteissa on metalleja, jotka ovat arvokkaita, mutta kierrätys on ongelmallista. Elektroniikkaromua on päätynyt täyttömaahan tai sitä on kuljetettu muihin maihin, joissa purku tapahtuu ilman kunnollisia suojavarusteita. Vuonna 2024 kierrätyksen arvioitiin säästävän 23 miljardin dollarin edestä rahalliseksi arvoksi muutetuissa ilmansaasteissa, ja kerättyjen materiaalin kuten kullan, kuparin ja raudan arvo on 28 miljardia dollaria. Jätemateriaalin käsittelyn arvioitiin maksavan 10 miljardia dollaria, jonka lisäksi on 78 miljardin dollarin ulkoinen kustannus ihmisille ja ympäristölle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Exploring e-waste management systems in the United States *public.websites.umich.edu*.  2.5.2008. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Juho Takkunen & Simo Ortamo & Stina Tuominen & Joel Kanerva: Euroopan elektroniikkajäte kertyy Ghanan romupihoille – Baba Adi lajittelee tietokoneita ja vaarantaa terveytensä, koska romu tuo rahaa *yle.fi*.  22.12.2008. Viitattu 26.3.2024.
3. ↑  Thomas Claburn: UN: E-waste is growing 5x faster than it can be recycled *theregister.com*.  21.3.2024. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  The global e-waste monitor (PDF) *api.globalewaste.org*. Viitattu 26.3.2024. (englanniksi)
**Äärimmäisyyksien aika: lyhyt 1900-luku (1914–1991)** (engl. *The Age of Extremes: The Short Twentieth Century, 1914–1991*) on Eric Hobsbawmin kirjoittama historiankirja vuodelta 1994. Vastapaino julkaisi Pasi Junnilan suomennoksen vuonna 1999.

Sisältö
-------

Kirja käsittelee "lyhyttä 1900-lukua", joka alkoi ensimmäisen maailmansodan syttymisestä vuonna 1914 ja päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991. Hobsbawm oli aiemmin käyttänyt nimitystä "pitkä 1800-luku" vuosien 1789 ja 1914 välisestä ajasta eräissä muissa teoksissaan.

Useimmissa painoksissa kirjan kanteen on painettu stilisoitu kohtaus Charlie Chaplinin elokuvasta *Diktaattori*.

### Kirjan luvut

* I osa: Katastrofin aika
	+ Totaalisen sodan aika
	+ Maailmanvallankumous
	+ Talous suistuu kuiluun
	+ Liberalismin romahdus
	+ Yhteistä vihollista vastaan
	+ Taide 1914–1945
	+ Imperiumien aika päättyy
* II osa: Kulta-aika
	+ Kylmä sota
	+ Kultaiset vuodet
	+ Yhteiskunnallinen vallankumous 1945–1990
	+ Kulttuurivallankumous
	+ Kolmas maailma
	+ Reaalisosialismi
* III osa: Maanvyörymä
	+ Kriisivuosikymmenet
	+ Kolmas maailma ja vallankumous
	+ Sosialismi tulee tiensä päähän
	+ Avantgardismi kuolee – taide vuoden 1950 jälkeen
	+ Velhot ja oppipojat – luonnontieteet
	+ Uutta vuosituhatta kohti
**Rømer-asteikko** (yksikön tunnus **°Rø**) on tanskalaisen tähtitieteilijän Ole Rømerin vuonna 1701 esittelemä lämpötila-asteikko. Tässä asteikossa lämpötilaa mitattiin alkoholitäytteisellä lämpömittarilla, jonka referenssipisteet otettiin veden jäätymis- ja kiehumispisteistä. Silloin 0 °Rø oli noin −20 °C, veden jäätymispiste 7,5 °Rø ja veden kiehumispistettä 100 °C merkittiin 60 °Rø. Rømer-asteikko oli laadittu vain etanolille, joten se ei ole lineaarinen suhteessa termodynaamiseen lämpötilaan. Rømer-asteikkoa ei käytetä enää missään maassa.

Historiaa
---------

Rømerin jälkeen jääneistä papereista on voitu lukea, että jo 12.12.1692 tehdyissä lämpölaajenemista koskevissa kokeissa on kirjattu muistiin lämpötiloja. Hänellä oli tuolloin käytössään lämpömittari, jonka hän ilmeisesti toi ulkomaanmatkoiltaan mukanaan ja jonka lämpötila-asteikko on tuntematon. Se selviää kuitenkin, että hänen 1° vastaa nykyistä 1,9 °C, mutta nollapisteen sijaintia ei ole pystytty selvittämään.

Vuonna 1702 hän valmisti lämpömittareita 18 tuuman lasiputkista, jotka olivat riittävän tasapaksuja ja jonka alapäähän hän liitti nestetäytteisen laajennusosan. Nesteeksi hän oli valinnut noin 39 tilavuus-% alkoholia ("*spiritus vini*" eli etanolia), jonka hän oli värjännyt sahramilla. Täytettyään mittarin laajennusosan ja osan putkea, sinetöi hän mittarin. Asteikon luomiseksi hän upotti mittarin jääveteen ja merkitsi siihen merkin. Saman hän teki kiehuvassa vedessä. Kahden merkin välin hän jakoi 7 yhtä pitkään osaan ja lisäsi yhden samanpituisen osan jäätymispisteen alle. Tämän viimeisen merkin hän merkitsi 0 °Rø. Kiehumispisteen hän merkitsi 60 °Rø. Veden jäätymispisteeksi tuli näin 7,5 °Rø. Tämänkin mittarin asteikkoväli on 1,9 °C = 1 °Rø.

Vuonna 1708 Gabriel Fahrenheit vieraili hänen kotonaan tarkoituksenaan tutustua Rømerin lämpömittareihin. Fahrenheitille hän esitteli "*lyhyttä mittaria*". Sen alamerkki haettiin jäätymispisteessä (noin 7,5 °Rø) ja ylämerkki ihmisen ruumiinlämmöstä (22,5 °Rø, ehkä suusta). Merkkien väli oli jaettu kahteen osaan, josta yksi osa merkittiin veden jäätymispisteen alapuolelle (0 °Rø). Tämä mittari oli ilmeisesti tarkoitettu ihmisen ruumiinlämmön mittaamiseen, sillä sitä ei voinut käyttää korkeiden lämpötilojen mittaamiseen. Vaikuttaa siltä, että tämän mittarin asteikko vaikutti suuresti Fahrenheit-asteikon muodostumiseen.

Katso myös
----------

* Lämpötila-asteikko

Lähteet
-------

* Bolton, Henry Carrington: Evolution of the thermometer 1592–1743, Open Library, 1900
* Rundetaarn.dk: Ole Rømer (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Runeberg: Rømer, Ole Christensen, 1644–1710
* E-museo Tycho: Rømer, Ole (Arkistoitu – Internet Archive)
* Museo Galileo: Thermometric Scales

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Rundetaarn.dk: Historiikki (englanniksi)
2. ↑  Rundetaarn.dk: Lämpömittarin analyysi (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* CSGNetwork: Temperature Conversion – Celsius, Fahrenheit, Kelvin, Réaumur, and Rankine
* The Straight Dope: Why do we have so many temperature scales?, 2004
**Anastasia Keinänen** (os. Nazarova, ven. Анастасия Вячеславовна Назарова, s. 4. elokuuta 2001 Pietari) on venäläis-suomalainen shakinpelaaja, arvoltaan naisten kansainvälinen mestari, joka on saavuttanut jo ainakin neljä shakin naisten Suomen mestaruutta välillä 2015–2018. Shakkiopin hän on saanut isoisältään, ja koulussa hänellä oli haasteena jopa Anna Stjažkina, josta tuli shakin naisten maailmanmestari. Anastasia muutti vuonna 2011 Suomeen Savitaipaleelle, jossa hänen isällään Vjatšeslavilla oli yritystoimintaa. Anastasia osallistuu kansainvälisiin kilpailuihin, ja vuonna 2018 hän saavutti alle 18-vuotiaiden yleisessä sarjassa Suomen mestaruuden. Kaksoiskansalaisena Anastasia voi osallistua myös Venäjän kansallisiin kilpailuihin. Keinäsen puoliso on kansainvälinen mestari Toivo Keinänen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalle Schönberg: Isoisä opetti shakkisiirrot pikkutytölle – 17-vuotias lukiolainen on jo kolmatta kertaa shakin Suomen mestari *YLE Uutiset*.  20.1.2019. Viitattu 6.12.2020.
2. ↑  Onnittelut Anastasialle ja Toivolle! *Suomen Shakkiliitto*.  12.6.2023. Viitattu 13.6.2023.
SMS Großer Kurfürst osallistui operaatio Albioniin. Taustalla ilma-alus SL8.
**Operaatio Albion** (saks. *Unternehmen Albion*) oli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan suorittama laivasto- ja maahyökkäys, jossa valloitettiin ja miehitettiin Venäjän keisarikunnan hallitsemat Viron autonomisen kuvernementin saaret Saarenmaa, Hiidenmaa ja Muhu syys–lokakuussa 1917.

Operaatio alkoi miinanraivauksella ja rannikkotykistön kukistamisella 17. syyskuuta 1917. Varsinaiset hyökkäystoimet alkoivat maihinnousulla 11. lokakuuta Saarenmaan Tagalahteen, ja saari oli valloitettu 16. päivänä lokakuuta. Venäjän armeija evakuoitiin Muhusta 18. päivänä lokakuuta.

Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saksalaiset rantautuivat Hiidenmaalle 19. päivänä lokakuuta ja ottivat saaren hallintaansa seuraavana päivänä. Venäjän Itämeren laivasto kärsi huomattavia tappioita Muhunsalmen taistelussa.

Saksalaiset ottivat 20 000 vankia ja saivat saaliikseen sata tykkiä.

Sodan alussa saarten sotilaallinen merkitys oli ollut vähäinen, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen Saksan sodanjohto arveli, että saarten valloitus horjuttaisi Venäjän puolustusta ja saattaisi Pietarin alttiiksi hyökkäykselle.

Operaatio Albion oli Saksan suurin ja menestyksekkäin maihinnousuoperaatio ensimmäisessä maailmansodassa.

Kirjallisuutta
--------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Operaatio Albion**.
* Barrett, Michael B.: *Operation Albion: The German Conquest of the Baltic Islands*. Bloomington: Indiana University Press, 2008. ISBN 978-0-253-34969-9.
* Staff, Gary: *Battle for the Baltic Islands 1917: Triumph of the Imperial German Navy*. Barnsley: Pen & Sword Maritime, 2008. ISBN 978-1-84415-787-7.

Katso myös
----------

* Operaatio Beowulf
**Kerstin Hesselgren** (4. tammikuuta 1872 Hofors – 19. elokuuta 1962) oli ruotsalainen liberaali poliitikko, joka valittiin ensimmäisenä naisena Ruotsin valtiopäivien ensimmäiseen kamariin vuonna 1921. Hän oli myös niin kutsutun Fogelstadin ryhmän jäsen.

Elämä
-----

Hesselgren syntyi Hoforsissa vuonna 1872. Hänen isänsä oli lääkäri ja hän haaveili itsekin samasta ammatista, mutta terveydentilansa ja isänsä vastustuksen vuoksi hän joutui luopumaan ajatuksesta. Sen sijaan hänet lähetettiin tyttökouluun Sveitsiin, jossa hän oppi useita kieliä. Lisäksi hän suoritti terveystarkastajan tutkinnon Bedford Collegessa Lontoossa. Ruotsiin palattuaan hän työskenteli kiertävänä työsuojelutarkastajana.

Kansanedustajana Hesselgren nosti esiin useita naisia koskettavia kysymyksiä, kuten oikeuden toimia julkisissa viroissa, palkka-tasa-arvon, seksuaalivalistuksen ja lievemmät rangaistukset abortista. Hän myös puhui rauhantyön ja pakolaisten oikeuksien puolesta. Sotien välisenä aikana hän toimi Ruotsin edustajana Kansainliitossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frangeur, Renée: Kerstin Hesselgren *Svenskt kvinnobiografiskt lexikon*.  8.3.2018. Viitattu 11.4.2024. (ruotsiksi)
2. ↑  Kerstin Hesselgren *Nationalencyklopedin*. Viitattu 11.4.2024. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kerstin Hesselgren** Wikimedia Commonsissa
**Jodoformi** eli **trijodimetaani** (CHI3) on halogenoituihin alkaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä sekä antiseptisenä aineena lääketieteessä ja eläinlääketieteessä.

Ominaisuudet
------------

Jodoformi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta ja sillä on tunnusomainen epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee vain hyvin niukasti veteen ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, etikkahappoon, kloroformiin ja bentseeniin. Jodoformi hajoaa valon vaikutuksesta. Voimakkaasti kuumennettaessa jodofomi hajoaa, jolloin muodostuu muun muassa jodia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Jodoformia voidaan valmistaa emäksisissä olosuhteissa asetonista, kaliumjodidista ja natriumhypokloriitista tai etanolista ja jodista emäksisissä olosuhteissa. Myös eräät muut ketonit ja alkoholit reagoivat muodostaen jodoformia. Tämä reaktio tunnetaan myös jodoformireaktiona. Nykyään teollisesti jodoformia valmistetaan kuitenkin pääasiassa elektrolysoimalla jodidien laimeita etanoli- tai asetoniliuoksia.

Jodoformia voidaan käyttää haavojen hoidossa antibakteerisena aineena. Sitä voidaan myös käyttää viisaudenhampaiden poiston jälkeen ehkäisemään alveoliittia. Jodoformia voidaan myös käyttää kumien vulkanoinnissa. Orgaanisen kemian synteeseissä jodoformia käytetään jodi- ja dijodikarbeenien lähtöaineena, trijodimetyyliryhmien liittämiseen alkeeneihin radikaaliadditiolla, hiiliradikaalien sammuttamiseen ja jodialkeenien muodostamiseen aldehydeistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Iodoform – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 16.2.2017.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 64. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4  Armin Lauterbach & Gustavo Uber :*Iodine and Iodine Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 16.2.2017
4. 1 2 3  Phyllis A. Lyday & Tatsuo Kaiho: *Iodine and Iodine Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 16.2.2017
5. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 863. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
6. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 543. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
7. 1 2  David Crich, Milan Bruncko, Jarmila Brunckova, Xiaoling Lu & Robert S. Coleman: *Iodoform, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 10.2.2017
8. ↑  Viisaudenhammas *Käypä hoito-suositus*.  18.8.2014. Viitattu 16.2.2017.
**Deir al-Balah** on kaupunki Palestiinan Gazan kaistalla Gazan kaupungin eteläpuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2019 arviolta 78 671.

Maantiede
---------

Hiekkarantaa Välimeren rannikolla Deir al-Balahssa.
Deir al-Balah sijaitsee Palestiinan Gazan kaistalla noin 14 kilometriä Gazan kaupungista etelään. Hallinnollisesti kaupunkiin kuuluu alue, joka on kooltaan noin 15 km².

Historia
--------

Alueelta löytynyt vanha egyptiläinen sarkofagi.
Arkeologisten löytöjen perusteella nykyisen kaupungin alue asutettiin pronssikaudella. Paikka oli muinaisten egyptiläisten linnoitus. Eräs alueelta löydetty egyptiläinen sarkofagi on ajoitettu 1200-luvulle ennen ajanlaskun alkua.

Alueen kuuluessa Bysantin valtakuntaan perustettiin vuoden 372 jaa. paikkeilla luostari, josta kaupungin nykyinen arabiankielinen nimi on johdettu. Nimi Deir al-Balah viittaa vapasti kääntäen taatelien luostariin. Kaupungissa oli tuolloin myös juutalainen yhteisö, joka tunsi paikan nimellä *Kefar Darom*. Ristiretkien aikana paikka oli tärkeä ristiretkeläisten linna ja hallinnollinen keskus. Paikalla toimivat esimerkiksi temppeliherrat ja Johanniittain ritarikunta. Aijubidit valtasivat lopulta paikan ristiretkeläisiltä ja siitä kehittyi pysähdyspaikka reitillä Kairosta Damaskokseen.

Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948 Deir al-Balahista tuli osa Egyptin hallitsemaa Gazan kaistaa. Samana vuonna perustettiin myös Deir al-Balahin pakolaisleiri kaupungin viereen. Israel miehitti alueen kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Israelilaismiehitystä kesti vuoteen 1994, jolloin kaupunki luovutettiin palestiinalaishallinnolle.

Talous
------

Deir al-Balah on tunnettu etenkin taatelien tuotantoalueena. Muihin paikallisen maatalouden tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi sitrushedelmät, mantelit, granaattiomenat ja viinirypäleet.

Väestö
------

Deir al-Balahin asukasluku oli vuonna 2019 Palestiinan tilastokeskuksen mukaan arviolta 78 671. UNRWA:n mukaan Deir al-Balahin pakolaisleirillä asui lisäksi 25 569 rekisteröityä pakolaista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 20 To-Wei*, s. 532-533. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Deir El Balah *visitpalestine.ps*.  Arkistoitu 24.10.2020. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Deir el-Balah Camp UNRWA. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
4. ↑  Projected Mid -Year Population for Dier Al-Balah Governorate by Locality 2017-2021 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
**Janne Erkki Ilmari Aer** (s. 24. joulukuuta 1961 Tampere) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman hallinto-oikeuden oikeusneuvoksena.

Elämä ja ura
------------

Aer valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1987, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1991 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2000. Lisäksi hän sai varatuomarin arvon vuonna 1994.

Aer työskenteli Turun yliopiston viransijaisena assistenttina vuosina 1987–1990, Keski-Suomen lääninoikeuden viransijaisena lääninoikeudensihteerinä vuosina 1991–1994, Uudenmaan lääninoikeuden lääninoikeudensihteerinä vuosina 1994–2000, Helsingin hallinto-oikeuden hallinto-oikeussihteeri vuosina 2000–2001, Helsingin hallinto-oikeuden hallinto-oikeustuomarina vuosina 2002–2012 ja oikeusministeriön erityisasiantuntijana vuonna 2004. Aer nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaiseksi jäseneksi vuonna 2013 ja vakinaiseksi jäseneksi jäsenenä vuonna 2015.

Aer toimi Suomen Lakimiesliiton oikeuspoliittisen valiokunnan jäsenenä vuosina 1999–2003. Hän toimi Suomen Tuomariliiton hallituksen varajäsenenä vuosina 2003–2006 ja jäsenenä vuosina 2003–2006 ja 2010–2013.

Julkaisuja
----------

* *Oikeussuojan ulottuvuus hallinnossa: Hallintolainkäytön antaman oikeussuojan merkitys viranomaistoiminnan auktoriteetin kannalta*. Väitöskirja. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 2000. ISBN 952-14-0370-5.
* *Lastensuojeluoikeus: Lapsi- ja perhekohtaisen lastensuojelun oikeudelliset perusteet*. Helsinki: Sanoma Pro, 2012. ISBN 978-952-63-0416-8.
* *Ulkomaalaisoikeuden perusteet*. Helsinki: Alma Talent, 2016. ISBN 978-952-14-3066-4.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen Lakimiehet 2019*, s. 8. Helsinki: Alma Talent, 2019.
2. 1 2  Janne Aer *Korkein hallinto-oikeus*.  1.11.2013. Viitattu 10.3.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Al-Šatin pakolaisleiri** (arab. مخيم الشاطئ‎, *Muḫayyam aš-Šāṭi’*) on palestiinalaispakolaisten pakolaisleiri Gazan kaistalla Palestiinassa. UNRWA:n mukaan leirillä oli vuonna 2023 yhteensä 90 173 pakolaista.

Maantiede
---------

Paikallinen kalatori.
Al-Šatin pakolaisleiri sijaitsee Gazan kaistalla Gazan kuvernoraatin hallinnollisella alueella Välimeren rannikolla. Pinta-alaa leirillä on 0,52 km². Vieressä sijaitsee Gazan kaupunki.

Historia
--------

Al-Šatin pakolaisleiri perustettiin vuonna 1950 ja sen toiminnasta vastasi Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA. Eräs leirillä varttunut pakolainen oli Hamasin perustajiin lukeutunut Ahmad Yasin, jonka kannattajien tukialuetta leiri myöhemmin oli. Israel oli vallannut Gazan kaistan kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Miehityskaudella suunniteltiin sen hallinnollista liittämistä Gazan kaupunkiin, jota ei lopulta toteutettu. Leirillä oli levottomuuksia ensimmäisen intifadan aikana paikallisten joutuessa noudattamaan ulkonaliikkumiskieltoa. Israel vetäyty Gazan kaistalta vuonna 2005 ja myöhemmin sitä hallitsi Hamas.

Israelin joukot palasivat leiriin vuoden 2023 Gazan sodan yhteydessä.

Väestö
------

Al-Šatin pakolaisleirillä oli UNRWA:n vuoden 2023 arvion mukaan 90 173 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Leiri on hyvin tiheään asuttu. Gazan kaistan pakolaisleireistä al-Šati on kolmanneksi suurin.

Lähteet
-------

1. ↑  Projected Mid -Year Population for Gaza Governorate by Locality 2017-2026 PCBS. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Beach camp UNRWA. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
3. 1 2  Jean-Pierre Filiu: *Gaza – A History*, s. 152, 158, 208, 215, 286. kääntänyt John King. Oxford University Press, 2014. ISBN 9780190201890. (englanniksi)
4. ↑  Emanuel Fabian: IDF says troops captured key Hamas strongholds in Gaza City today, killing 150 terrorists *The Times of Israel*.  10.11.2023. Viitattu 13.2.2024. (englanniksi)
5. ↑  Tamar Michaelis: Israeli military says it has taken control of Al-Shati refugee camp in northern Gaza  14.11.2023. CNN. Viitattu 13.2.2024.
**Deltamarin Group** on Raisiossa vuonna 1990 perustetusta laivansuunnittelutoimistosta alkunsa saanut kiinalainen konserni, jolla on Suomen lisäksi toimipisteitä myös Kiinassa, Puolassa ja Kroatiassa. Yhtiön 400 työntekijästä noin 250 työskentelee Suomessa. Deltamarin Oy:n liikevaihto vuonna 2015 oli noin 36 miljoonaa euroa.

Lokakuussa 2012 Deltamarinin osake-enemmistön kerrottiin siirtyvän suomalaisilta kiinalaiselle AVIC International Investments Limited -yhtiölle 32 miljoonan euron kauppahintaan. Ostaja on osa Kiinan valtiollisesta puolustus- ja lentokoneteollisuusyritys Aviation Industry Corporation of China eli AVIC:a, jolla on yli 300 tytäryhtiötä eri puolilla maailmaa. AVIC on Fortune 500 -listalla sijalla 162 vuonna 2017.

Vuonna 1999 Deltamarinille myönnettiin Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Vainu.io *search.vainu.io*.
2. ↑  Deltamarin in depth *deltamarin.com*.  Arkistoitu 7.7.2012. Viitattu 19.10.2012.
3. ↑  Hannu Vähämäki: Deltamarin kiinalaisten käsiin  15.10.2012. Yle Uutiset. Viitattu 19.10.2012.
4. ↑  Talouselämä: Deltamarin saa kiinalaisen pääomistajan  15.10.2012. Tekniikka & Talous.  Arkistoitu 29.10.2012. Viitattu 19.10.2012.
5. ↑  Aikaisemmin palkitut yritykset, Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon ja vientipalkinnon saajat  2012. Finpro. Viitattu 20.10.2012.
**Hannele Riitta Ranta-Lassila** (s. 4. tammikuuta 1959 Iisalmi) on suomalainen juristi, joka toimii korkeimman hallinto-oikeuden oikeusneuvoksena. Hän on aiemmin toiminut muun muassa Keskuskauppakamarissa johtotehtävissä sekä eri yliopistoissa professorina.

Elämä ja ura
------------

Ranta-Lassila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1983, ekonomiksi vuonna 1985 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2000.

Ranta-Lassila työskenteli Keskuskauppakamarissa apulaisosastopäällikkönä vuosina 1988–1996, osastopäällikkönä vuosina 1996–2005, apulaisjohtajana vuosina 2005–2007 ja johtajana vuosina 2007–2008. Hän on työskennellyt myös valtiovarainministeriön määräaikaisena hallitusneuvoksena vuonna 1998, Helsingin yliopiston finanssioikeuden assistenttina vuonna 2001, Turun kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden määräaikaisena professorina vuonna 2004 ja Helsingin yliopiston finanssioikeuden määräaikaisena professorina vuosina 2006–2007. Ranta-Lassila nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaiseksi jäseneksi vuonna 2008 ja vakinaiseksi jäseneksi vuonna 2009.

Ranta-Lassila on myös toiminut Verohallituksen johtokunnan jäsenenä vuosina 1995–2003, kirjanpitolautakunnan jäsenenä vuosina 1995–2003, konserniverotuksen oikaisulautakunnan jäsenenä vuosina 1999–2008 ja keskusverolautakunnan jäsenenä vuosina 2005–2008.

Ranta-Lassila sai Helsingin kauppakorkeakoulun dosentin arvon vuonna 2003 ja Helsingin yliopiston vero-oikeuden dosentin arvon vuonna 2007.

Ranta-Lassila on ollut vuodesta 1986 lähtien naimisissa pankinjohtaja Pentti Hakkaraisen kanssa.

Julkaisuja
----------

* Mattila, Pauli K.; Ranta-Lassila, Hannele: *Yrityksen saneerauksen vero-ongelmia*. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1994. ISBN 951-640-750-1.
* *Konsernit ja verotuksen neutraalisuus*. Väitöskirja. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 2002. ISBN 952-14-0683-6.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tuominen, Tia (toim.): *Suomen Lakimiehet 2019*, s. 671. Helsinki: Alma Talent, 2019.
2. 1 2 3 4 5  Hannele Ranta-Lassila *Korkein hallinto-oikeus*.  1.1.2017. Viitattu 10.3.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Linda Eerikäinen** o.s. **Nikula**, 1919–1936 **Pajanen** (5. helmikuuta 1894 Valkeala – 8. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja muotivaikuttaja.

Eerikäisen vanhemmat olivat kelloseppä Daniel Nikula ja Anna Sofia Laurila. Hänen puolisonsa 1919–1936 oli Valter Pajanen ja 1940–1943 Arvo Eerikäinen. Eerikäinen tuli ylioppilaaksi 1914 ja suoritti opettajan tutkinnon 1917. Hän toimi opettajana useissa eri oppilaitoksissa 1916–1921 ja oli *Oma Koti* -lehden vakituinen avustaja 1932–1934 ja Ida Pekarin perustaman *Hopeapeilin* muotitoimittaja 1937–1946 ja toimitussihteeri 1939–1940. *Omin Käsin* -lehden päätoimittaja Eerikäinen oli 1941–1943, *Muotikuvan* päätoimittaja 1944–1951 ja *Sorja, naisten muotikuva* -lehden päätoimittaja 1952–1954. Kiinnostuksen muotiin Eerikäinen sai jo nuorena, kun hän toimi kotiopettajana Pekka Halosen perheessä, varsinkin taiteilijan puolison Maija Halosen seuratessa ranskalaisen muodin kehitystä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Malmberg, Raili: / Linda Eerikäinen (toimittaja) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.3.2024.
2. ↑  60-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 5.2.1954, nro 34, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Linda Eerikäinen *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Mehiläinen** (*Pszczoły*) on Piotr Sochan kuvittama lasten tietoteos. Sen on suomentanut Päivi Paloposki, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2016 Nemo. Kirja kertoo mehiläisistä.

Piotr Socha (s. 1966) on palkittu puolalainen kirjankuvittaja, jonka isä oli mehiläistenhoitaja.

Kirja alkaa sadan miljoonan vuoden takaisesta ajasta, jolloin mehiläisiä on ainakin ollut, sillä on löydetty vanhaa meripihkaa, jossa on jähmettynyt raidallinen hyönteinen. Kirjan kullakin aukeamalla käsitellään yhtä mehiläiseen liittyvää aihetta. Viimeinen aukeama on omistettu pienille tietoiskuille, kuten että jäätyään eläkkeelle salapoliisi Sherlock Holmes ryhtyi harrastamaan mehiläisten hoitoa ja kirjoitti aiheesta opaskirjan *Practical Handbook of Bee Culture, with some Observations upon the Segregation of the Queen* ('Mehiläishoidon käytännön oppikirja – sisältää huomioita kuningattaren eristämisestä').

Arviot
------

Arja Kivipelto sanoo arviossaan Helsingin Sanomissa, että lukija yllättyy joka kerta lehteä kääntäessään, sillä aina tulee uudenlainen, uudesta asiasta kertova kokonaisuus. Vaikka tekstiä on sivuilla aika vähän, niissä on paljon tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arja Kivipelto: Rakkaudesta mehiläisiin.  *Helsingin Sanomat*, 8.11.2016, s. B 8. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Socha

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen esittely kustantajan sivulla
* Kuvittaja Piotr Sochan kotisivu
**Hervey le Breton** (k. 30. elokuuta 1131) oli bretagnelainen kirkonmies, josta tuli Bangorin ja myöhemmin Elyn piispa. Hän oli vuonna 1109 perustetun Elyn hiippakunnan ensimmäinen piispa.

Tausta
------

Eräiden lähteiden mukaan Hervey oli Vilhelm Punaisen kappalainen, vaikka asiasta ei ole täyttä varmuutta. Kuningas nimitti hänet Bangoriin piispaksi aikana jolloin Canterburyn arkkipiispan virka oli täyttämättä, minkä vuoksi hänet vihki virkaan Yorkin arkkipiispa Thomas I Bayeuxlainen. Arkkipiispa Anselmin vastustuksen vuoksi kuningas Henrik I ei onnistunut siirtämään häntä Lisieux'n piispaksi. Walesilaiset nousivat kapinaan normannivalloittajiaan vastaan vuonna 1094 komentajanaan Gruffydd ap Cynan ja olivat karkottaneet piispan hiippakunnasta vuosisadan loppuun mennessä.

Siirto Elyyn
------------

Le Breton asetettiin virkaan Elyssä lokakuussa 1109. Elyn ja Exningin välinen maantie, joka helpotti pyhiinvaeltajien pääsyä Æthelthryth muistoalttarille, rakennettiin Herveyn käskystä.

Hervey kuoli 30. elokuuta 1131 ja hänet on haudattu Elyn tuomiokirkkoon. Hänen veljenpoikansa William Brito nimitettiin Elyn arkkidiakoniksi noin vuonna 1110.

Lähteet
-------

* Frank Barlow: *William Rufus*. University of California Press, 1983. ISBN 0520049365. Google books (viitattu 11.9.2011). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  M.J. Pearson: BANGOR: Bishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 9: The Welsh cathedrals (Bangor, Llandaff, St Asaph, St Davids)*. Institute of Historical Research. Viitattu 7.9.2011. (englanniksi)
2. ↑  Barlow, s. 337
3. 1 2  Diana E. Greenway: ELY: Bishops *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 2: Monastic cathedrals (northern and southern provinces)*. Institute of Historical Research.  Arkistoitu 14.2.2012. Viitattu 11.9.2011. (englanniksi)
4. ↑  Diana E. Greenway: Archdeacons: Ely *Fasti Ecclesiae Anglicanae 1066-1300: volume 2: Monastic cathedrals (northern and southern provinces)*. Institute of Historical Research. Viitattu 1.8.2012. (englanniksi)
**Delfina Sessa** (s. 1967) on italialainen kääntäjä ja opettaja. Hän on ansioitunut suomalaisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä äidinkieleensä italiaan. Hänen käännöksiinsä lukeutuu muun muassa Leena Landerin, Rosa Liksomin ja Salla Simukan teoksia. Sessa on opettanut italian kieltä Turun yliopistossa. Hän on toiminut myös lukion opettajana Italiassa.

Sessan kiinnostus suomen kieleen alkoi sattumasta. 1980-luvun lopulla yliopistossa opiskellessaan hän päätti ottaa kolmannen vieraan kielen englannin ja ranskan rinnalle. Ensi alkuun uudeksi aineeksi valikoitui saksa, mutta myöhemmin ajatukset siirtyivät ei-germaanisiin kieliin. Viimeisenä mahdollisena päivänä vaihtaa opiskelukieli Sessa kuuli junassa puhuttavan outoa kieltä, joka osoittautui suomeksi. Onnekkaasti yliopistossa oli pieni suomen kielen osasto, johon Sessa liittyi neljänneksi opiskelijaksi.

Sessa ei uskonut koskaan tarvitsevansa suomen kieltä työelämässä. Kielen taitaminen kuitenkin auttoi häntä saamaan harjoittelupaikan Euroopan parlamentin käännösosastolta sen jälkeen, kun Suomi oli liittynyt Euroopan unioniin. Myöhemmin hän onnistui saamaan stipendin Suomesta, jonne hän muuttikin toimien kieltenopettajana ja kääntäjänä.

Sessan käännös *Scompartimento n. 6* (Rosa Liksomin alkuperäisteoksesta *Hytti nro 6*) oli vuonna 2014 ehdolla arvostetun italialaisen Strega Europea -palkinnon saajaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Sessa, Delfina *kansalliskirjasto.finna.fi*. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.8.2022.
2. 1 2  Intervista a Delfina Sessa traduttrice e insegnante  10.8.2014. L'araldo dello spettacolo.  Arkistoitu 22.9.2018. Viitattu 22.9.2018.
3. 1 2  Tutustu kääntäjiin – Delfina Sessa  2017. L'araldo dello spettacolo.  Arkistoitu 22.9.2018. Viitattu 22.9.2018.