*Tämä artikkeli kertoo kirjaimesta. Sanan muusta käytöstä katso täsmennyssivu.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Ii Ii |
|   |
| 

| Suomen kielen aakkoset |
| --- |
| Latinalaiset aakkoset |
|  | Aa | Bb | Cc | Dd |  |
| Ee | Ff | Gg | Hh | Ii | Jj |
| Kk | Ll | Mm | Nn | Oo | Pp |
| Qq | Rr | Ss | Tt | Uu | Vv |
|  | Ww | Xx | Yy | Zz |  |
| Muut suomen aakkoset |
| Åå | Ää | Öö |
|  | Šš | Žž |  |
| Luettelo kirjaimista |

 |

 |
|  |

**I** (**i**) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten yhdeksäs kirjain. I-kirjaimen nimi on suomen kielessä *ii* ja äännearvo [i].

Latinalaista I-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain *ioota* (*Ι*, *ι*), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan *И* ja valkovenäläis-ukrainalainen *І*. Ajoittaisesta yhdennäköisyydestään huolimatta eri merkistöjen *I*:t ovat Unicodessa eri merkkejä.

Historia
--------

Kreikkalaisen iootan edeltäjä oli foinikialaisessa ja yleisemmin seemiläisessä kirjaimistossa, jotka olivat puhtaita konsonanttikirjaimistoja eli abjadeja, *jōd*, joka osoitti *j*:tä. *i* ja *j* ääntyvät samassa paikassa ja niitä erottaa lähinnä kielen etäisyys hammasvallista: vokaalissa väliin jäävä rako on niin suuri, ettei läpi kulkeva ilmavirta aiheuta kohinaa, puolivokaalissa ollaan aivan kohinan rajalla ja frikatiivissa kohina on selvää. Näin ollen kreikkalaisilta ei vaatinut suurtakaan innovaatiota keksiä, että *j*:tä osoittava kirjainmerkki voisi osoittaa myös *i*:tä.

Latinalaisen kirjaimiston *I* on kreikkalaisen kirjaimiston iootan *Ι* suora perillinen, ja kummallakin merkittiin aluksi paitsi *i*-vokaalia myös *j*-puolivokaalia. Erillinen *J*-kirjain vakiintui käyttöön vasta myöhäiskeskiajalla, 1500-luvulla, mutta käytössä jo sitä ennen se oli ollut käytössä yhtenä *I*:n muunnelmana. Esimerkiksi kirjoitettaessa lukuja roomalaisin numeroin *J* saattoi osoittaa numeron päättymistä: XIJ = XII.

I suomen kielessä
-----------------

Vielä Agricolalla *i*-äänteen kirjoitusasu hieman vaihteli, vaikka selvästi yleisin kirjoitustapa oli *I*. Muita olivat *IJ, J* ja *Y*, esim. *ijkenens* ’ikänäns(ä)’, *jstupi* ’istuu’ (ääntyy [istupi]), ’yksi’, *metelyt* ’metelit’. Toisaalta *I* tai *IJ* saattoi merkitä myös y-äännettä, esim. *syndime* ’syntymä’, *ijxinens* ’yksinäns(ä)’. Toisaalta *j*-äänteen yleisin kirjoitustapa oli Agricolalla yhä *I*, harvoin J tai IJ, esim. *iotca* ’jotka’, *ijei* ’jäi’, mikä osoittaa, ettei *I*:n ja *J*:n ero latinalaisessa kirjoituksessa ollut vielä täysin vakiintunut.

Nykysuomen oikeinkirjoituksessa *I*-kirjaimella merkitään aina laveaa suppeaa etuvokaalia [i].

Suomen vokaalisoinnun kannalta i on **neutraalivokaali**, missä neutraalius tarkoittaa, että vaikka se on foneettisesti etuvokaali, se voi esiintyä myös soinnultaan takavokaalisissa sanoissa. Tosin saman sanan takavokaalit saattavat taentaa sen ääntämystä, esim. sanassa *silta* *i* saattaa *a*:n vaikutuksesta ääntyä taempana kuin sanassa *siltä*.

*I*:tä käytetään suomessa konsonanttiloppuisten myöhäisten lainasanojen (kuten *design* : *designin*) ja erisnimien (kuten *Allan* : *Allanin*, *Julin* : *Julinin*) sidosvokaalina, joka tuon sanan kanssa muodostaa vartalon. Useisiin lähtökohdaltaan konsonanttiloppuisiin lainasanoihin se taas on lisätty perusmuodossakin esiintyväksi, esim. sanaan *atomi*, esim. engl. *atom* ja -*ismi*-loppuisiin, engl. -*ism*.

Suomen kirjoitetussa yleiskielessä *I* on toiseksi yleisin kirjain.

I muissa kielissä
-----------------

***I***-kirjainta vastaava pieni kirjain on yleensä ***i***. Turkkilaisessa aakkostossa kuitenkin vastaava pieni kirjain on pisteetön ***ı***, ja pisteellistä **İ**:tä vastaava pieni kirjain on pisteellinen ***i***.

Muita esitystapoja
------------------

* Morseaakkosissa **I** merkitään: ..
* Radioaakkosissa **I** on suomalaisen standardin mukaan *Iivari* ja NATO-standardin mukaan *India*
* Pistekirjoituksessa (Braille) **I** merkitään:

* Tietokoneissa **I** koodataan eri merkistöissä seuraavasti:

|  | I | i |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 73 | 105 |
| Unicode | U+0049 | U+0069 |

I-kirjaimen merkityksiä
-----------------------

* Fysiikassa
	+ I on sähkövirran tunnus.
	+ I on hitausmomentin tunnus (usein myös J).
	+ I on isospinin tunnus.
* Kemiassa
	+ I on jodin kemiallinen merkki.
	+ I tarkoittaa ionisoitumisenergiaa.
* I merkitsee biokemiassa isoleusiinia.
* Matematiikassa
	+ i tarkoittaa imaginääriyksikköä.
	+ i on vektori- ja matriisilaskennassa käytettävä indeksi. Matriiseissa se liitetään yleensä riveihin; sarakkeiden indeksi on j.
	+ I tarkoittaa yksikkömatriisia.
	+ I on roomalainen numero *yksi*, usein järjestysluku *ensimmäinen*.
* I ajoneuvon kansallisuustunnuksena tarkoittaa Italiaa.
* I on arvosana *improbatur* ("hylätään").
* <i> on tietotekniikassa HTML-kielen elementti, jolla teksti kursivoidaan.

Lähteet
-------

* Sampson, Geoffrey 1985: *Writing systems: A linguistic introduction*. Stanford University Press.

### Viitteet

1. ↑  Swiggers, Pierre: Transmission of the Phoenician script to the west. Teoksessa: Peter T. Daniels & William Bright (toim.): *The world’s writing systems*. Oxford University Press, New York & Oxford 1996. 261–270.
2. ↑  Sampson 1985: 110.
3. ↑  Sampson 1985: 101.
4. ↑  Lehikoinen, Laila & Kiuru, Silva: *Kirjasuomen kehitys (uudistettu laitos)*, s. 61–62, 69. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2009.
5. ↑  Erkki Savolainen: Verkkokielioppi (1.6.3 Suppeat, puolisuppeat ja väljät vokaalit) *finnlectura.fi*.  2001.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 18.8.2014. (suomeksi)
6. ↑  Matti Pääkkönen: A:sta ö:hön. Suomen yleiskielen kirjaintilastoja.  *Kielikello*, 1991, nro 1, s. 3. Artikkelin verkkoversio.