recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Seestan kartano
**Seestan kartano** sijaitsee Nastolassa Ahtialan kylässä Kivijärven itärannalla. Kartano on ollut Ehrnrooth-suvun omistuksessa vuodesta 1791 lähtien. Kartanoon kuului 2000-luvun alussa noin 1 000 hehtaaria metsää ja 25–30 hehtaaria peltoa. Seestan kartanon on omistanut vuodesta 1997 Paul Ehrnrooth.

Kartano muodostettiin Didrich von Essen vuonna 1662 lahjoitetusta Vanhalan tilasta ja Siestan tilasta, jotka yhdistettiin Seestan ratsutilaksi vuonna 1683. Georg Magnus Sprengtporten asui kartanossa 1782–1790 ja hänen paettuaan Venäjälle Anjalan liiton jälkimainingeissa kartanon osti pakkohuutokaupassa 1791 kenraali Carl Gustaf Ehrnrooth (1744–1817).

Kartanon päärakennus on ollut nykyisellä paikallaan 1730-luvulta lähtien. G. R. Jürgensohnin suunnittelema uusklassinen päärakennus rakennettiin 1820-luvulla Kivijärven lahden perukkaan, ja empiretyylinen siipirakennus valmistui 1848. Kartanon talouspihalla sijaitsee kivinavetta (vanhimmat osat vuodelta 1836), vuonna 1900 valmistunut sikala sekä tiilinen tallirakennus vuodelta 1926. Kartanon puistoon liittyy myös laaja Kivijärven rannalla sijaitseva luonnonpuisto. Kartanon itäpuolella on 1900-luvun alkupuolelta peräisin olevia työväenasuntoja, metsävartijan asuinrakennus sekä sepän pajarakennus. Kartanon lähistöllä sijaitsee myös nykyisin päiväkotina toimiva Seestaan entinen koulu jonka kenraali Casimir Ehrnrooth rakennutti vuonna 1889.

Kartanossa on harjoitettu myös pienimuotoista teollisuustoimintaa. Kaukas Oy:n omistama, vuonna 1904 perustettu Seestan rullatehdas toimi vuoteen 1935 saakka ja kartanon saha sekä Seestanjoen Kaarkoskessa sijainnut vesimylly olivat toiminnassa aina 1940-luvulle saakka.

Museovirasto määritteli vuonna 2009 Seestan kartanon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Kartanon omistajia
------------------

* 1791–1848 kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth (1779–1848)
* 1848–1903 kenraaliluutnantti Johan Casimir Ehrnrooth (1833–1913)
* 1903–1935 vuorineuvos Georg Ehrnrooth (1866–1935)
* Carl Ehrnrooth
* 1997– Paul Ehrnrooth (s. 1965)

Lähteet
-------

* MARY Seestan kartano (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kartanokauppa on kulttuuriteko, Talouselämä 25.6.2002 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  von Essen af Zellie suku *www.pohjanprikaatinkilta.fi*.  Arkistoitu 25.6.2009. Viitattu 19.10.2020.
2. 1 2  Seestan kartano *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Mustat silmät** (*Oci ciornie*) on Nikita Mihalkovin ohjaama neuvostoliittolais-italialainen draamakomedia vuodelta 1987. Ohjaaja laati italiankielisen elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Aleksandr Adabashjanin ja Suso Cecchi D’Amicon kanssa, ja se perustuu Anton Tšehovin novelleihin. Pääosia näyttelevät Marcello Mastroianni, Jelena Sofonova, Silvana Mangano, Marthe Keller ja Pina Cei.

Juoni
-----

Kehyskertomuksessa 1900-luvun alun laivan tyhjässä ravintolassa italialainen Romano (Mastroianni) alkaa kertoa elämäntarinaansa toiselle matkustajalle, Pavelille (Vsevolod Larionov). Takaumassa arkkitehdiksi opiskellut köyhä Romano nai rikkaan perheen tyttären Elisan (Mangano). Avioliitto tai arkkitehdin ura eivät oikein ota sujuakseen, ja vuosia myöhemmin Romano rakastuu venäläiseen Annaan ja lähtee tämän perässä Venäjälle.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Helsingin Sanomien* ensi-ilta-arvostelussa Mikael Fränti piti elokuvaa mestariteoksena. Hän sanoi elokuvan painavien teemojen (rakkauden moraali, äidin perintö, totuus ja valhe, petos ja itsepetos jne.) tulevan käsitellyksi jännittämättä ja pingottamatta. "Mihalkovin elokuvassa venäläinen surumielisyys ja italialainen teatraalisuus lyövät sopusuhtaisella tavalla kättä."

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fränti, Mikael: Nikita Mihalkovin kimmeltävä komedia elämästä ja rakkaudesta. Mustat silmät, con brio.  *Helsingin Sanomat*, 31.10.1987, s. 27 / A27. Näköislehden aukeama (vain tilaajille).
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 22.11.2017. (englanniksi)
William Barak
**William Barak** (1824 – 15. elokuuta 1903) oli australialainen aboriginaalien *wurundjeri*-heimon päällikkö ja taiteilija. Hän vaikutti myös aboriginaalien oikeuksien puolestapuhujana ja wurundjerien kulttuurin säilyttäjänä.

Elämä
-----

William Barak syntyi Brushy Creekissä *ngurungaetan* (heimopäällikön) perheeseen. Hän oli kuudes lapsi perheessään. Barakin isä osallistui kertoman mukaan muiden heimopäälliköiden kanssa kokoukseen, jossa sovittiin John Batmanin kanssa Melbournen alueen luovuttamisesta Britannialle 1835. Vuosina 1837–1839 Barak opiskeli lähetyssaarnaajien ylläpitämässä koulussa. Virallisesti nimen William Barak hän sai vuonna 1844 liityttyään aboriginaaleista muodostettuun ratsupoliisijoukkoon. Vuonna 1864 Barak muutti Coranderrkiin Victoriaan. 1875 wurundjeri-heimon edellinen päällikkö kuoli ja Barakista tuli uusi ngurungaeta. Hänestä tuli kunnioitettu henkilö sekä aboriginaalien että eurooppalaisten keskuudessa. Barak kuoli vuonna 1903 ja hänet haudattiin Coranderrkin hautausmaalle.

Maalaukset
----------

Opossumin nahoille tehty työ vuodelta 1898.
Barakin työt on tehty perinteiseen aboriginaalien tyyliin. Monet töistä kuvaavat aboriginaalien ja eurooppalaisten kulttuurien yhteentörmäyksiä. Hän ei ollut saanut virallista koulutusta taiteilijaksi. Nykyisin hänen työnsä ovat arvokkaita ja niitä on näytteillä useissa australialaisissa taidemuseoissa. Victorian kansallisgalleriassa on Barakin töiden pysyvä näyttely.

Lähteet
-------

* *Remembering Barak*
* Barakin veljenpojan kertomus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* Australian Artists
* Victoria

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mustat sivut** (*Idées Noires*) on belgialaisen sarjakuvapiirtäjä André Franquinin vuosina 1977–1983 piirtämä sarjakuva, joka sisältää sivun mittaisia mustavalkoisia kertomuksia. Sarjan nimi viittaa sen hallitsevana teemana toimivaan mustaan huumoriin sekä sen ulkoasuun, sillä *Mustissa sivuissa* on käytetty paljon mustaa väriä ja hahmot näkyvät usein lähes siluettimaisina. Franquin käsikirjoitti osan kertomuksista yksin, osan yhdessä Yvan Delporten kanssa.

Franquin tunnettiin entuudestaan kaikenikäisille sopivista sarjakuvistaan *Piko ja Fantasio*, *Niilo Pielinen* ja *Marsupilami*, mutta *Mustat sivut* sisältää yksinomaan aikuisille suunnattua mustaa huumoria, jossa lähes jokaisen kertomuksen aiheena on absurdi väkivaltainen kuolema. Sarjan maailmaa ja ihmiskuvaa on luonnehdittu kyyniseksi, pessimistiseksi ja sarkastiseksi. Useat kertomukset sisältävät kannanottoja muun muassa asevarustelua, kuolemanrangaistusta ja eläinten julmaa kohtelua vastaan. *Mustat sivut* alkoivat ilmestyä vuonna 1977 *Spirou*-lehden liitteessä *Le Trombone Illustréssa*, minkä jälkeen ne jatkuivat ranskalaisen Marcel Gotlibin julkaisemassa *Fluide Glacialissa*. Kertomukset julkaistiin kahtena kokoelmana vuosina 1981 ja 1984.

Ensimmäisen *Mustien sivujen* suomennoksen julkaisi Oulun sarjakuvaseura vuonna 1984. Sarjakuvakustantamo Arktinen Banaani julkaisi vuonna 2015 täydennetyn version, johon on lisätty edellisestä suomennoksesta puuttuneita sivuja. Kummassakin on käytetty samaa, Timo Reenpään tekemää käännöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuomas Tiainen: Mustat sivut (arvostelu), *Sarjainfo* 2/2015, s. 44–45.
2. ↑  Timo Reenpää: esipuhe (s. 5–16) teoksessa *Mustat sivut*. Arktinen Banaani 2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Idées Noires -sivusto (ranskaksi)
* Reijo Valta: Mustien sivujen taustaa Pois työpöydältä -blogi 21.10.2013
Ruusulautanen 1790-luvulta.
Billingsleyn maalaama kulho Derbyn kaupunginmuseossa.
**William Billingsley** (1758–1828) oli merkittävä englantilainen posliinimaalari. Hänen suunnittelemansa ruusukuvio on tiettävästi kuningatar Elisabet II:n suosikki.

Billingsley syntyi Derbyssä vuonna 1758. Hän pääsi harjoittelijaksi Royal Crown Derbyn tehtaille, jossa hänen samanniminen isänsä oli jo maalamassa astioihin kukkakuvioita. Nuorempi Billingsley kehitti kukkakuvioihin oman, herkän ja luonnonmukaisen tyylinsä, josta tuli hyvin suosittu. Hänen tekniikkaansa kuului levittää maalia paksusti maaliin kastetulla siveltimellä ja sitten pyyhkiä sitä vähemmäksi lähes kuivalla siveltimellä. Vaikka hänet tunnetaan parhaiten "Billingsleyn ruusuista", hän maalasi myös maisemia, rakennuksia ja muita kasveja.

Vuonna 1795 hän oli perustamassa Pinxtonin posliinitehdasta John Coken kanssa. Coke oli Pinxtonin varakkaan kappalaisen pastori D'Ewes Coken poika. Billingsley oli ollut 21 vuotta Royal Crownissa ja tehnyt siellä erilaisia materiaalikokeiluja, ja näki uudessa yrityksessä mahdollisuuden tehdä jotain uutta. Tehdas käytti erityisen valkoista, läpikuultavaa kaoliinipitoista savea. Billingsleyn uusilla resepteillä syntyi kauniita, mutta helposti hajoavia tuotteita, ja hävikki oli suurta. Pixtonin tehdas oli toiminnassa vain seitsemäntoista vuoden ajan, joten sen tuotteista on tullut keräilyharvinaisuuksia.

Vuonna 1813 Billingsley perusti oman tehtaan vävynsä kanssa Nantgarwiin Etelä-Walesiin. Sama ongelma toistui siellä: kokonaiset uunilliset posliiniesineitä hajosivat poltossa. Silloin kun poltto onnistui, tuloksena oli hyvin kauniita tuotteita, mutta hävikki oli suurta. Mukaan haettiin yhtiökumppaneita, mutta ongelmia ei saatu ratkottua. Billingsley lähti Walesista 1820, ja tehdas suljettiin 1822.

Billingsley työskenteli uransa varrella myös Mansfieldissä, Worcesterissä, Swanseassa ja Coalportissa, ja paikalliset posliinimaalarit saivat häneltä vaikutteita.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Perfection of Pinxton Porcelain About Derbyshire (Arkistoitu versio)
2. 1 2  William Billingsley (1758-1828) Art Fact (Arkistoitu versio)
3. ↑  Brookhill Hall Teapot Ceramiccs Treasure Derby Museum (Arkistoitu versio)
4. ↑  Nantgarw and Swansea Pottery and Porcelain Welsh Pottery and Porcelain (Arkistoitu versio)
5. ↑  William Billingsley’s Prentice Plate, 1790-1795 Revolutionary Players (Arkistoitu versio)
*Tämä artikkeli käsittelee Kabbalan elämän puuta. Pelihahmosta kertoo Sephiroth.*
Elämän puu ja sen kymmenen sefiraa
**Sefirot** (hepr. ‏סְפִירוֹת‎, yks. סְפִירָה, *sefira*) on osa elämän puuta juutalaisessa mystiikassa eli kabbalassa. Elämän puu on eräänlainen kosmologia, tapa jäsentää maailmankaikkeutta. Sitä käytetään Jumalan ja luomisen ymmärtämiseen. Elämän puu koostuu kymmenestä sefirasta, jotka on yhdistetty 22 polulla. Sefirat kuvaavat jumaluuden eri emanaatioita ja ilmenemismuotoja. Elämän puu on kabbalan keskeinen symboli, joka kuvaa aistimaailman ja yliaistillisen todellisuuden yhteyttä sekä universumin rakennetta. Sefirot-järjestelmään liittyy myös aineksia esimerkiksi astrologiasta ja enkeliopista.

Elämän puun kymmenen sefiraa hepreankielisine merkityksineen:  

1. **Keter** - *Kruunu*
2. **Hochma** - *Viisaus*
3. **Binah** - *Ymmärrys*
4. **Hesed** - *Armo*
5. **Gibura** - *Voima/Oikeus*
6. **Tiferet** - *Kauneus/Luovuus*
7. **Netzach** - *Voitto*
8. **Hod** - *Loisto*
9. **Yesode** - *Perusta*
10. **Malkuth** - *Valtakunta*

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi Sohlberg: New Age -liikkeen aatehistoriallista taustaa ja peruspiirteitä *evl.fi*.  1999.  Arkistoitu 5.10.2006. Viitattu 31.8.2007.
**Virkakäsky** on valtion tai kunnan hallinnon sisäinen määräys, jonka esimies antaa alaiselleen tai ylempi viranomainen alemmalle hallintoelimelle. Viranomainen voi antaa virkakäskyn vain oman johto- ja valvontavaltansa alla toimivalle viranomaiselle. Virkakäskystä ei voi valittaa. Sen lähikäsite on hallintonormi.

Virkakäskyn tulee olla lainmukainen ja sen pitää noudattaa normihierarkiaa. Virkamiehen on noudatettava saamiaan määräyksiä valtion virkamieslain ja kunnallisesta viranhaltijasta annetun lain perusteella. Virkamiestä ei kuitenkaan voida velvoittaa ratkaisemaan tai esittelemään jotakin asiaa tietyllä tavalla. Määräyksen tulee olla yleisluonteinen, kuten esimerkiksi määräys tietyn asian esittelemisestä. Mahdollisia ovat myös hallintotehtävien toteuttamistapaan liittyvät tarkatkin määräykset.

Virkakäskyn lainvastaisuus kumoaa kuuliaisuusvelvollisuuden. Esimerkiksi rikoksen tekemiseen ei voida käskeä, vaikka muun muassa kansallissosialismin aikaisten tekojen oikeudenkäynneissä vedottiin ehdottomaan kuuliaisuusvelvollisuuteen. Perinteisesti on katsottu, että epäselvää ja tulkinnanvaraistakin virkakäskyä on noudatettava, vaikka käskyn saaja epäilisikin sitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palsta 1191.
2. ↑  Valtion virkamieslaki, 14 §
3. ↑  Laki kunnallisesta viranhaltijasta, 17 §
4. ↑  Eero Vilkkonen: *Virkakäskystä vähäsen.* Lakimies 7–8/1995 s. 1431–1432.
**Ylös vuorille ja alas maaseudulle -kampanja** (yksink.: 上山下乡运动; perint.: 上山下鄉運動; pinyin: *Shàngshān xiàxiāng yùndòng*) oli Kiinassa kulttuurivallankumouksen myöhäisvaiheessa käynnistetty joukkokampanja, jonka yhteydessä kaupunkien opiskelijanuoriso karkotettiin asumaan maaseudulle alkeellisiin oloihin.

Kiinan kommunistisen puolueen johto antoi lokakuussa 1967 määräyksen, jonka mukaan "koulutetun nuorison" olisi muutettava "ylös vuorille ja alas maaseudulle", jossa heidän tulisi "tarttua vallankumoukseen ja edistää tuotantoa". Määräyksen tosiasiallisena tarkoituksena oli hajottaa väkivaltaisesti riehuneet punakaartit, jotka toimivat pääosin kaupungeissa. Kansan vapautusarmeija määrättiin toimeenpanemaan käskyä. Alkuvaiheessa jotkut lähtivät vapaaehtoisesti seikkailunhalusta tai uskollisuudesta puhemies Mao Zedongille. Kun vapaaehtoiset lähdöt vähenivät, aloitettiin kesällä 1968 systemaattiset karkotukset. Kampanjan aikana maaseudulla karkotettiin kaikkiaan noin 17–20 miljoonaa nuorta. Karkotukset koskivat sekä miehiä että naisia, eikä niille ei määrätty päättymisaikaa. Käytännössä kaikki vuosina 1966 ja 1967 oppilaitoksista valmistuneet opiskelijat ja kaikki entiset punakaartilaiset määrättiin karkotettaviksi. Pieniä määriä komennettiin maaseudun sijasta töihin kaupunkien tehtaisiin.

Maaseudulla nuoret joutuivat tekemään raskaita maatöitä ja elämään alkeellisissa oloissa Kiinan maatyöläisten tavoin. Maalaiset eivät ottaneet heitä innolla vastaan, sillä he olivat yleensä taitamattomia maatöissä. Monet ajautuivat katkeruuteen ja kyynisyyteen. Osa karkotetuista onnistui 1970-luvun alussa pääsemään takaisin kaupunkeihin.

Vuodesta 1968 alkaen myös kolme miljoonaa kommunistisen puolueen kaaderia ja kulttuurihenkilöä määrättiin maaseudulle perustettuihin "toukokuun seitsemännen päivän kaaderikouluihin", joissa he joutuivat raskaisiin maatöihin vaatimattomissa oloissa. Nämä karkotukset olivat kuitenkin määräaikaisia, yleensä vuoden mittaisia, ja karkotusajalta maksettiin palkkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 196, 200–203. Gaudeamus, Helsinki 2012.
**Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs** on Martti "Huuhaa" Innasen vuonna 1967 ilmestynyt debyyttialbumi. 

Vuonna 1967 Innanen julkaisi itse sanoittamansa ja Erik Lindströmin säveltämän ensisinglensä "Elsa, kohtalon lapsi". Tämä tangoparodia oli jättimenestys, joka oli Mitä Suomi soittaa -listan ykkösenä neljä kuukautta. Myös albumi *Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs* oli myyntimenestys. Sen muita hittikappaleita olivat "Esteri, tyttö sadepisarain" ja "Urjalan taikayö".

Levyn kappaleet olivat parodiaa, joiden synnystä Innanen on sanonut: "Kerran keikalta palatessani syttyi lamppu. Olisi kiva parodioida tangoa ja katsoa, ottavatko suomalaiset oikein banaalin tsoukin tosissaan".

Albumi oli yhteenveto Innasen koko siihenastisesta tuotannosta, sillä se sisältää kaikki Innasen vuoden 1967 aikana julkaisemilla singlelevyillä olleet kappaleet sekä yhden aiemmin julkaisemattoman kappaleen "Koiravaljakko".

Vuonna 1971 Fazer Finnlevy julkaisi albumista kasettiversion.

Kappaleet
---------

1. Tangokuningas – 3.13
2. Yö Turengissa – 2.13
3. Saunajenkka – 2.59
4. Urjalan taikayö – 2.25
5. Jurban Leddu – 2.26
6. Koiravaljakko – 2.33
7. Aavehiihtäjä – 2.26
8. Kilpauinti kuunsillalla – 2.59
9. Elsa, kohtalon lapsi – 2.45
10. Esteri, tyttö sadepisarain – 2.41
11. Gunnar vierasmaalainen – 2.51

Lähteet
-------

* Albumi Fono.fi:ssä

### Viitteet

1. 1 2  Tiitto, Veikko: Innanen Martti *Pomus.net*. Suomen Kevyen Musiikin Museon kannatusyhdistys ry. Viitattu 19.6.2013.
2. ↑  Juha Rantala: *Martti Innanen: Borneolaisen passipoliisin 38 parempaa huuhaalaulua* -kokoelman esittelyteksti. Helsinki: Warner Music, 2011.
3. ↑  Suomen äänitearkiston tietokanta vuosilta 1901 - 1999 Suomen äänitearkisto ry. Viitattu 19.6.2013. [vanhentunut linkki]
**Tuula Margaretha Vuotila** (s. 16. huhtikuuta 1949 Pietarsaari) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun jälkipuoliskolla SM-mitaleja kuulantyönnössä. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti vuoteen 1968 IF Drottia, kaksi seuraavaa vuotta Alavuden Urheilijoita ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja.

Vuotila saavutti kuulantyönnössä Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1966 ja 1967 sekä pronssia vuonna 1969. Hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi vuonna 1968 ja viidenneksi vuonna 1965. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 1967. Hän edusti Suomea neljässä maaottelussa vuosina 1966–1967, muun muassa molempien vuosien Ruotsi-maaottelussa.

Vuotilan kuulantyöntöennätys oli 13,32 m, jonka hän teki Purmossa elokuussa 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tuula Vuotila Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 504. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 281. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
4. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 237–239. , 1987.
5. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 227. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
Alankomaiden laivaston ensimmäinen sukellusvene *Hr. Ms. O 1* merellä.
**Luettelo Alankomaiden laivaston sukellusveneistä** listaa Alankomaiden kuninkaallisen laivaston sukellusveneet ensimmäisestä *Hr. Ms. O 1*:stä palveluksessa oleviin Walrus-luokan aluksiin.

Ennen Alankomaiden valtausta 1940
---------------------------------

Sukellusveneaselajin perustamisesta alkaen laivaston sukellusveneet oli jaettu kahteen osaan O-sarjaan (holl. *Onderzeeboot*), joka oli suunniteltu toimimaan Pohjanmerellä ja Alankomaiden rannikolla. Tunnuskirjaimen O lisäksi sukellusveneiden tunnuksena oli arabialainen numero. Toisena oli K-sarja (holl. *Kolonien*), joka oli suunniteltu toimimaan siirtomaissa etenkin Hollannin Itä-Intiassa. Näiden alusten nimen numeraali oli roomalainen numero.

Näiden kahden tyypin tärkeimpinä eroina olivat koko ja toimintamatka siirtomaaveneiden ollessa suurempia ja pidemmän toimintamatkan omaavia. Ero kuitenkin hävisi vuoteen 1937 mennessä, minkä jälkeen tunnuksena käytettiin vain O-kirjainta.

### O-sarja

* *O 1*
* O 2 -luokka
	+ *O 2*
	+ *O 3*
	+ *O 4*
	+ *O 5*
* *O 6*
* *O 7*
* *M 1*
* *O 8*
* O 9 -luokka
	+ *O 9*
	+ *O 10*
	+ *O 11*
* O 12 -luokka
	+ *O 12*
	+ *O 13*
	+ *O 14*
	+ *O 15*
* *O 16*

### K-sarja

* *K I*
* *K II*
* K III -luokka
	+ *K III*
	+ *K IV*
* K V -luokka
	+ *K V*
	+ *K VI*
	+ *K VII*
* K VIII -luokka
	+ *K VIII*
	+ *K IX*
	+ *K X*
* K XI -luokka
	+ *K XI*
	+ *K XII*
	+ *K XIII*
* K XIV -luokka
	+ *K XIV*
	+ *K XV*
	+ *K XVI*
	+ *K XVII*
	+ *K XVIII*

### Tyypit yhdistetty

* O 19 -luokka
	+ *O 19*
	+ *O 20*
* O 21 -luokka
	+ *O 21*
	+ *O 22*
	+ *O 23*
	+ *O 24*
	+ *O 25*
	+ *O 26*
	+ *O 27*

Vuoden 1940 jälkeen hankitut
----------------------------

* Brittiläinen U-luokka
	+ *Dolfijn*
* Brittiläinen S-luokka
	+ *Zeehond*
* Zwaardvisch-luokka
	+ *Zwaardvisch*
	+ *Tijgerhaai*
	+ *Dolfijn*
	+ *Zeehond*
* Walrus-luokka
	+ *Walrus*
	+ *Zeeleeuw*
* Dolfijn-luokka
	+ *Dolfijn*
	+ *Potvis*
	+ *Tonijn*
	+ *Zeehond*
* Zwaardvis-luokka
	+ *Tijgerhaai*
	+ *Zwaardvis*
* Walrus-luokka
	+ *Walrus*
	+ *Zeeleeuw*
	+ *Dolfijn*
	+ *Bruinvis*

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906-1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
* Bagnasco, Erminio: *Submarines of World War Two*. Lontoo, Englanti: Arms and Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-331-X. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Bagnasco, Erminio s. 202
**Bora** (kroatiaksi *bura*, kreikan sanasta Βορέας/*boreas*, pohjoistuuli) on itäisen Välimeren ja Mustanmeren vuoriseutujen lähellä puhaltava kylmä valumatuuli. Tunnetuin on Adrianmeren pohjoisosan bora, joka purkautuu merelle Italian, Slovenian ja Kroatian rajaseudulta. Tuulen nopeus voi olla jopa 100 km/h (28 m/s). Bora esiintyy yleensä talvella, jolloin idästä tuleva kylmä ilma ylittää vuoret ja laskeutuu rannikolle.

Bora puhaltaa Kroatian rannikolla.
Bora tuulee voimakkaimpina Kroatian Dalmatian, Slovenian ja Albanian rannikon vuorensolissa. Bora puhaltaa pohjoisesta tai koillisesta. Bora aiheuttaa Adrianmerellä purjehtijoille vaikeuksia, koska se puhaltaa jopa 50 m/s nopeudella ja voi alkaa äkkiä. Kroatiassa pienet laivat eivät lähde merelle ja siltoja suljetaan boran takia.

Bora eli *etesian* puhaltaa myös pohjoisella Egean merellä Itä-Kreikan, Bulgarian ja Turkin vuorilta.
Mustanmeren Tsemes Bay:n Novorossiyskin sataman lähellä puhaltaa myös myrskyinen bora. Boraksi sanotaan myös Alpeilta Pohjois-Italiaan puhaltavaa laskutuulta.

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bora (tuuli)**.
* Mistraali
* Katabaattinen tuuli

Lähteet
-------

1. ↑  Bora Encyclopedia Britannica. Viitattu 6.8.2012.
2. ↑  Tour de Adrianmeri
3. ↑  The Bora Wind of the Adriatic Sea[vanhentunut linkki]
4. ↑  LOCAL MEDITERRANEAN WINDS (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Anja Kinnunen: Kroatia - lomailijan opas. Fenix-Kustannus Oy, Tampere 2007. ISBN 978-951-862-176-1. s. 11-12.
6. ↑  MEDEX Winds (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  The Bora Wind of the Aegean Sea[vanhentunut linkki]
8. ↑  MEDEX Winds - - Bora--Aegean Sea (Arkistoitu – Internet Archive)
9. ↑  DALMATIAN ILMASTO
**Wolfgang Schöne** (s. 9. helmikuuta 1940 Bad Gandersheim) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän opiskeli konservatorioissa Hannoverissa sekä Hampurissa ja sai diplominsa vuonna 1969. Hänen ensisijainen opettajansa oli Naan Pöld. Hän aloitti uransa voitettuaan kansainväliset kilpailut Rio de Janeirossa, Bordeauxissa, Berliinissä, Hertogenboschissa ja Stuttgartissa.

Maineensa levittyä Saksan ulkopuolelle Schöne pääsi usein esiintymään eri puolille Eurooppaa, Yhdysvaltoihin, Meksikoon, Etelä-Amerikkaan ja Japaniin. Hän liittyi vuonna 1973 Stuttgartin oopperaan, minkä lisäksi hän on usein vieraillut Wienin valtionoopperassa ja Hampurin oopperassa. Hän esiintyi myös Salzburgin festivaalilla. Vuonna 1978 hän sai *Kammersänger*-arvonimen. Vuonna 1979 Schöne esiintyi ensimmäistä kertaa Israelin filharmonikkojen kanssa Johann Sebastian Bachin H-mollimessun (BWV 232) esityksessä, jonka johti Helmuth Rilling.

Schönen ooppera- ja konserttiohjelmisto ulottuu Claudio Monteverdin teoksista Krzysztof Pendereckin ja Hans Werner Henzen kaltaisten nykysäveltäjien tuotantoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bach-Cantatas.com: Wolfgang Schöne (Bass-Baritone)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Valto Aulamo** (29. toukokuuta 1919 Lahti – 4. tammikuuta 1975 Tampere), taiteilijanimeltään **Pelle Jali**, oli suomalainen klovni.

Aulamo muutti vuonna 1946 Tampereelle. Hän oli ollut aluksi näyttelijänä Lahden Kaupunginteatterissa, mutta siirtyi vuonna 1936 Kalle Vihtori Jokilammen omistamaan Hämeen Tivoliin. Aulamo esiintyi 1940-luvulla Sariolan tivoleissa, ja hän oli yksi Sariolan jatkosodan aikana Itä-Karjalassa ylläpitämän Karhumäen tivolin pääesiintyjistä. Sotien jälkeen Aulamo esiintyi Sirkus Sariolassa ainakin 1949 ja 1950, ja myöhemmin hän esiintyi muun muassa Huvipuisto Seiterässä ja 1967 Lasten Sirkuksessa. Viimeisinä elinvuosinaan Tampereella asunut Aulamo liikkui kainalosauvojen avulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sirkusteltta-blogi 23.8.2019 : Pelle Jali - Clown Jali
2. ↑  Sirkusteltta-blogi 19.5.2017 : 1936 Hämeen Tivoli
3. ↑  Sirkusteltta-blogi 9.9.2014 : Hämeen Tivoli 1936

Aiheesta muualla
----------------

* "Pelle-Jali" alias Valto Aulamo lähikuvassa, valokuva 1950-luvun alusta. Keravan museo, Valde Larimon kokoelma (Finna)[vanhentunut linkki]
* Pelle Jali (alias Valto Aulamo) poseeraamassa taulunkehysten kanssa Sirkus Sariolan sirkusteltan edustalla vuonna 1949. Keravan museo, Valde Larimon kokoelma (Finna)[vanhentunut linkki]
**Otto Edvin Franzén** (9. syyskuuta 1897 Kokkola – 27. huhtikuuta 1975 Kokkola) oli suomalainen valmisvaatealan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Franzénin vanhemmat olivat Otto Vilhelm Franzén ja Brita Johanna Hermansson ja puoliso vuodesta 1922 Astrid Maria Indola. Kansakoulun käynyt Franzén oli Kokkolan Kauppakomppania Oy:n perustajaosakas 1919 ja yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen puhenejohtaja vuodesta 1920. Hän oli myös Pukuteollisuus Oy:n perustajaosakas 1935, Österbottens Granit Ab:n perustajaosakas 1935, Oy Kokkolan Kappatehtaan perustajaosakas 1938, Linnan Pukimo Oy:n perustajaosakas 1938, Vape Oy:n perustajaosakas 1940, Petsamossa sijainneen Kolosjoki Oy:n perustajaosakas 1942, Oy Yxpila Ab:n perustajaosakas 1943, Gamlakarleby Hemslöjd Ab:n perustajaosakas 1944, Kuituteollisuus Oy:n perustajaosakas 1945, Lapin Vaatetusliike Oy:n perustajaosakas 1945, Alphyddan Ab:n perustajaosakas 1948 ja Kokkolan Grand Oy:n perustajaosakas 1948. Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsen Franzén oli 1945–1947 ja hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969. Myös Kokkolan Kauppakomppaniassa perustamisesta lähtien työskennellyt ja yrityksen osakas Evald Vainio, joka perusti Franzénin kanssa Kokkolan Kappatehtaan, sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Edvin Franzén *Biografiasampo*. Viitattu 26.10.2022.
2. ↑  Dödsfall.  *Hufvudstadsbladet*, 29.4.1975, nro 114, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 26.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kokkolan seutu. Liikemiehet: Edvin Franzén.
**Pyhän Elianin luostari** oli Keski-Syyriassa katolinen luostari lähellä Al-Qaryataynin kaupunkia, Palmyraan johtavan tien varrella, Homsin maakunnassa. Se tuhoutui ensin 21. elokuuta, jolloin Isis hävitti sitä Syyrian sisällissodassa, jossa se teki paljon muutakin tuhoa kulttuurihistoriallisille aarteille.

Isis (Daesh) julkaisi kuvia tuhotyöstä. Pyhän Eliaan luostarissa oli hauta 400-luvulta, ja se oli merkittävä pyhiinvaelluskohde. Osa luostarista, muun muassa sen perustukset, oli 500-luvulta.

Isis valtasi alueen elokuun alkupuolella 2015 ja vangitsi kristittyjä siviilejä. Isis sieppasi luostarin johtajan toukokuussa 2015, mutta hän pääsi pakenemaan oltuaan vankeudessa viisi kuukautta. Hän pakeni, kun Isis uhkari teloittaa hänet.

Tuhotyön varmistivat tapahtuneeksi tammikuussa 2016 julkaistut satelliittikuvat. Rakennuksen pinta-ala oli 2 500 neliömetriä.

Luostari oli nimetty homsilaisen kristityn pyhimyksen pyhän Elianin mukaan, joka koki marttyyrikuoleman, koska ei suostunut luopumaan uskotaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anniina Wallius: Satelliittikuvat vahvistavat: Irakin vanhin kristitty luostari tuhottu maan tasalle *Ylen uutiset*.  20.1.2016. Viitattu 20.1.2016.
2. 1 2 3  Islamic State in Syria demolishes ancient Mar Elian monastery, 21.8.2015, BBC (englanniksi)}
3. ↑  News from The Associated Press *hosted.ap.org*.  (englanniksi)
4. ↑  Nick Gutteridge: Islamic State: ISIS digs up saint's bones after bulldozing Christian church in Syria - World - News - Daily Express *Express.co.uk*. Viitattu 20.1.2016. (englanniksi)
5. ↑  'It's truly a miracle' – kidnapped Syrian priest escapes from Islamic State *catholicnewsagency.com*. Viitattu 20.1.2016. (englanniksi)
6. ↑  The Syrian Catholic priest who escaped IS captivity - BBC News *BBC News*. Viitattu 20.1.2016. (englanniksi)
7. ↑  Katriina Töyrylä: Isis tuhosi yli 1500 vuotta vanhan luostarin Syyriassa *Ylen uutiset*.  21.8.2015. Viitattu 20.1.2016.
**Dagmar Dolby** (s. 28. kesäkuuta 1941) on yhdysvaltalainen perijätär, hyväntekijä ja miljardööri. Hän on äänentoiston uranuurtaja Ray Dolbyn (1933–2013) leski, ja peri yhdessä kahden poikansa kanssa mittavan omaisuuden, miltei puolet (43 %) hänen edesmenneen puolisonsa vuonna 1965 perustaman Dolby Laboratories -yhtiön omistuksesta. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Dolbyn omistusten rahelliseksi arvoksi 4,0 miljardia dollaria.

Dolby on tehnyt suuria lahjoituksia. Esimerkiksi brittiläinen Cambridgen yliopisto, jossa Ray Dolby aikoinaan teki fysiikan väitöskirjatyönsä, sai 53 miljoonaa dollaria kampuksensa laajentamiseen. Vuonna 2015 Dagmar Dolby lahjoitti Kalifornian yliopistolle (San Francisco) mielialahäiriöiden tutkimukseen 20 miljoonaa dollaria. Myös esimerkiksi Alzheimerin taudin tutkimus on saanut lahjoitusrahaa, jonka seurauksena San Fransiscossa toimii Dolbyn mukaan nimetty aivoterveyskeskus (Ray Dolby Brain Health Center). Ray Dolby sairasti ikääntyessään Alzerheimin tautia.

Dagmar Dolby opiskeli Saksassa Heidelbergin yliopistossa. Hän on leski, kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Dagmar Dolby Net Worth The Richest, therichest.com. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Dagmar Dolby & family (Maailman dollarimiljardöörien listan 480. sija)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2  464. Dagmar Dolby $4.30B (Bloomberg Billionaires Index)  22.4.2018. bloomberg.com. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Christopher Helman: Billionaire Sound Pioneer Ray Dolby Dies, Age 80  13.9.2013. Forbes, forbes.com. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  The World's Billionaires List (Maailman dollarimiljardöörit, naiset)  6.3.2018. Forbes, forbes.com. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
6. ↑  Philanthropic Partners: Dagmar Dolby and Family CPMC Foundation, cpmc.org. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
7. ↑  Women Who Inspire: Dagmar Dolby. Grandmother, philanthropist, co-founder of the Ray Dolby Brain Health Center alz.org. Viitattu 23.4.2018. (englanniksi)
Cadillac Series 42 Convertible vuodelta 1942.
Cadillac Eldorado vuodelta 1957, jossa on ""pastie"-kärkiset dagmarit.
**Dagmar-puskurit** eli **dagmarit** ovat 1940–1950-luvuilla valmistetuissa henkilöautoissa suosittu muotoilullinen elementti, johon kuuluu kaksi torpedomaista uloketta.

Ensimmäisen kerran dagmarit esiintyivät vuonna 1942 esitellyssä Cadillacissa, jonka etupuskuriin oli lisätty ohjuksen kärkien tapaiset lisäkkeet. Dagmarit kasvoivat asteittain ensin vuoden 1948 ja sitten vuoden 1950 mallissa. Vuonna 1953 dagmarit korostuivat puskurissa entisestään ja muistuttivat tykin ammuksia. Cadillacin muotoilijan Harley Earlin tarkoituksena oli luoda niiden avulla mielikuva nopeudesta ja voimasta. Seuraavina vuosina dagmarit kasvoivat vuosi vuodelta. Vuonna 1957 niiden päälle lisättiin kumiset "pastiet".

Dagmarit ovat saaneet nimensä 1950-luvun alussa näytetyn *Broadway Open House* -nimisen TV-show’n Virginia Ruth Egnorin esittämän Dagmar-hahmon rintavarustuksen mukaan.

Cadillacin viitoittaman esimerkin innoittamina muutkin amerikkalaiset autonvalmistajat käyttivät dagmareita ja ne löytyivät muun muassa Lincolneista. Vuonna 1961 dagmar-aikakausi oli kuitenkin jo ohi ja saman vuosikymmenen loppupuolella autoissa siirryttiin muutenkin hillitympään muotokieleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fitzgerald, Craig: Dagmar Bumpers *Hemmings Motor News*.  lokakuu 2006. American City Business Journals. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)
**Bassem Srarfi** (arab. بسام الصرارفي‎, s. 25. kesäkuuta 1997 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä ja hyökkääjänä pelaava Srarfi edustaa Ranskan pääsarjassa pelaavaa OGC Nicea.

Maajoukkueura
-------------

Srarfi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian maajoukkueessa maaliskuussa 2018 Irania vastaan.

Kesäkuussa 2018 Srarfi valittiin Tunisian maajoukkueeseen vuoden 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle. Hän pääsi kisoissa vaihtopelaajana kentälle Panamaa vastaan pelatun viimeisen alkulohko-ottelun lopussa. Hän on tehnyt maalin kesäkuussa 2019 ystävyysottelussa Irakia vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bassem Srarfi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Tunisia World Cup squad: Leicester City’s Benalouane in 23-man squad *bbc.co.uk* Viitattu 20.6.2018 (englanniksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ben Mustapha |
2 S. Ben Youssef |
3 Benalouane |
4 Meriah |
5 Haddadi |
6 Bedoui |
7 Khaoui |
8 F. Ben Youssef |
9 Badri |
10 Khazri |
11 Bronn |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Khalil |
16 Mathlouthi |
17 Skhiri |
18 Srarfi |
19 Khalifa |
20 Chaalali |
21 Nagguez |
22 Hassen |
23 Sliti |
Valmentaja Maâloul
**Tuulaaki** (ruots. *tolag* < alasaksan *tolage*) oli lisävero, jota kannettiin tullimaksun yhteydessä yleensä kaupunkien hyväksi. Ruotsi-Suomessa Tukholma sai vuonna 1636 ensimmäisenä kaupunkina oikeuden periä tuulaakia. Turku ja Viipuri saivat saman oikeuden 1638 sekä Helsinki ja Rauma 1650. Vähitellen muutkin tapulikaupungit ja muutamat maakaupungitkin saivat tällaisen verotusoikeuden.

Alkuaikoina tuulaakin suuruus oli tietty prosenttimäärä kaupunkiin ulkomailta tuodun ja ulkomaille viedyn tavaran arvosta. Vuonna 1680 kaupungit luopuivat tuulaakioikeudestaan ja sen tuotto meni valtiolle. Vähitellen tuulaaki palautettiin kaupungeille ja 1715 kaikki tapulikaupungit saivat sen itselleen. Kaupungit saivat periä tuulaakia satamien ja pakkahuoneiden ylläpidosta aiheutuneiden menojen kattamiseen, mutta siitä riitti myös kaupunkien yleisiin menoihin.

Eräät kaupungit saivat 1600-luvun lopulla oikeuden kantaa *majoitustuulaakia*, joka oli lisätuulaaki sotaväen majoituksesta aiheutuneiden kulujen kattamiseen. Vuonna 1868 ero tapuli- ja maakaupunkien välillä lakkasi, jolloin tuulaakia saivat kantaa kaikki merikaupungit, joissa oli tullikamari. Tuulaakia saivat kantaa myös sisävesistöjen varrella olevat kaupungit, joista oli vesitieyhteys ulkomaille.

Suomessa tuulaakin suuruuden päätti vuodesta 1809 lähtien senaatti ja vuodesta 1918 lähtien valtioneuvosto. Vuonna 1873 majoitustuulaaki yhdistettiin varsinaiseen tuulaakiin. Ruotsissa tuulaakin kanto lakkautettiin 1857 ja Suomessa 1. huhtikuuta 1978. Suomessa tuulaakimaksun suuruus 1978 oli kaksi prosenttia maahan tuotavien ja maasta vietävien tavaroiden tullimaksusta.

Lähteet
-------

* Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja Oy 1965
* Laki tuulaakimaksun lakkauttamisesta, 348/1976

### Viitteet

1. ↑  Halila, Aimo: *Tuulaaki*, s. 48. Teoksessa Suomen historia. Osa 3: Suurvalta-aika. Päätoim. Yrjö Blomstedt. Espoo: Weilin & Göös, 1985. ISBN 951-35-2492-2.
Dagny Carlsson
**Dagny Carlsson** (8. toukokuuta 1912 Kristianstad – 24. maaliskuuta 2022) oli ruotsalainen bloginpitäjä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.

Carlsson syntyi vanhimpana perheensä viidestä sisaruksesta. Kahdeksan vuotta koulua käytyään hän pääsi ompelijattareksi paitatehtaalle. Siellä hän työskenteli kahdenkymmenen vuoden ajan, kunnes jatkoi opintojaan ja pääsi työnjohtajaksi korsettitehtaalle Sundbybergiin. Työelämästään viisitoista viimeistä vuotta Carlsson vietti Försäkringskassanin palveluksessa.

Carlsson aloitti bloggaamisen 99-vuotiaana käytyään tietojenkäsittelykurssin ja miehensä Harryn kuoltua. Hän kuvaili blogissa yli satavuotiaan arkea Ruotsissa. Carlsson tuli laajalle yleisölle tunnetuksi Åsa Blanckin ohjaaman dokumenttielokuvan *Livet börjar vid 100* kautta. Hän sai toistuvaa mediahuomiota blogin ansiosta, oli usein haastattelujen antajana viimeisten yhdeksän elinvuotensa aikana ja tuli tunnetuksi "maailman vanhimpana bloggaajana". Hän vieraili usein Sveriges Televisionin *Fråga doktorn* -ohjelmassa.

Vuonna 2016 Carlssonilla oli pieni rooli elokuvassa *Satayksivuotias, joka jätti laskun maksamatta ja katosi*. Samana vuonna ilmestyi kirja *Livet enligt Dagny: I huvudet på en 104-åring*, jonka hän oli laatinut yhdessä toimittaja Helén Bjurbergin kanssa. Hän pääsi kesäpuhujaksi *Sommar i P1* -ohjelmaan, ja kuuntelijat äänestivät hänet yhdeksi talvijuontajista *Vinter i P1* -ohjelmaan. Carlsson oli maaliskuussa 2018 tapaamassa Ruotsin kuningasparia. Hän ryhtyi vuonna 2017 tukemaan Me Too -kampanjaa. Hän oli itse kertonut kaltoinkohtelevasta ensimmäisestä aviomiehestään, josta hän oli ottanut asumuseron alle 40-vuotiaana.

Blogin pitämisen ohella Carlsson piti noin 80-vuotiaille kursseja tietokoneen käytöstä. Keväällä 2021 hänen kirjoittamisensa blogiin keskeytyi sairaalajakson takia. Hänet kirjattiin ulos sairaalasta kesäkuussa 2021. Carlsson ennätti suunnitella 110-vuotispäiväjuhliaan, mutta kuoli ennen niitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Bloggaren Dagny Carlsson är död – blev 109 år gammal SVT 24.3.2022, viitattu 15.4.2023
2. 1 2  Sweden's 105-year-old blogger supports Me Too campaign The Local 1.11.2017, viitattu 15.4.2023
3. 1 2 3 4 5  Hanna Iittala, Ruotsin vanhin bloggari Dagny, 109, on kuollut Ilta-Sanomat 24.3.2022, viitattu 15.4.2023
4. ↑  SVT: Ruotsin ja ehkä koko maailman vanhin bloggaaja on kuollut Turun Sanomat 24.3.2022, viitattu 15.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**The Thrills** on irlantilainen indie/rock-yhtye Dublinista. 

Yhtye perustettiin Dublinissa vuonna 2001. Heidän debyyttialbuminsa *So Much for the City* nosti heidät Irlannin hittilistoille. Jäsenet ovat nimenneet esikuvikseen Neil Youngin, The Beach Boysin ja The Monkeesin. 

The Thrillsin musiikkia on esitetty kaksi kertaa suositussa nuortensarjassa O.C.. Yksi sarjan päänäyttelijöistä, Adam Brody, on yhtyeen suuri fani. The Thrillsin hitti "Big Sur" soitettiin ensimmäisen kauden 17. jaksossa ja yhtye esiintyi toisen kauden 9. jaksossa soittaen kappaleet "Saturday Night", "Not For All The Love In The World" ja "The Curse of Comfort".

Jäsenet
-------

* Conor Deasy - laulu
* Daniel Ryan - kitara
* Padraic McMahon - basso
* Kevin Horan - piano
* Ben Carrigan - rummut

Julkaisut
---------

### Albumit

* So Much for the City (2003)
* Let's Bottle Bohemia (2004)
* Teenager (2007)

### EP:t

* The Thrills Bite Size (2007)

### Singlet

* Santa Cruz (You're Not That Far) (2002)
* One Horse Town (2003)
* Big Sur (2003)
* Santa Cruz (uusintajulkaisu) (2003)
* Don't Steal Our Sun (2003)
* Whatever Happened To Corey Haim? (2004)
* Not For All The Love In The World (2004)
* The Irish Keep Gate Crashing (2005)
* Nothing Changes Round Here (2007)
* The Midnight Choir (2007)
Yleinen esimerkki Baylis–Hillman-reaktiosta
**Baylis–Hillman-reaktio** tai **Morita–Baylis–Hillman-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa elektronivajaa konjugoitunut alkeeni reagoi elektrofiilin kuten karbonyyliyhdisteen kanssa muodostaen α-hydroksialkyloidun tai -aryloidun tyydyttymättömän yhdisteen. Reaktio vaatii katalyytikseen emäksisen nukleofiilisen katalyytin kuten amiinin tai fosfiinin ja on nimetty A. B. Baylisin, M.E.D. Hillmanin ja Ken-ichi Moritan mukaan.

Reaktion historiaa
------------------

Ensimmäisen kerran aktivoidun elektronivajaan alkeenin reaktion elektrofiilin kanssa fosfiinijohdannaisen katalysoimana julkaisi Moritan johtama tutkimusryhmä vuonna 1968. Vuonna 1972 patentoivat samankaltaisen DABCO:n katalysoiman reaktion Celanese Corporationilla työskennelleet Baylis ja Hilman.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Tyypillisimpiä Baylis–Hillman-reaktioissa käytettyjä aktivoituja alkeeneja ja elektrofiilejä
Alkeenijohdannaisena Baylis–Hillman-reaktioissa käytetään alkeeneja, joihin on konjugoitunut elektroneja puoleensa vetävä ryhmä kuten esteri-, amidi-, tioamidi- tai nitroryhmä. Elektrofiilina reaktiossa toimii karbonyyliyhdiste kuten aldehydi, ketoni, imiini, jolloin reaktiota kutsutaan myös tai harvemmin alkyylihalidi*selvennä*. Baylis–Hillman-reaktio on esimerkki organokatalysoidusta reaktiosta ja katalyyttinä voidaan käyttää fosfiineja tai eräitä amiineja kuten DABCO:a, DBU:ta, indolitsiinia tai DMAP:ia. Käyttämällä kiraalisia fosfiineja tai amiineja katalyytteinä voidaan Baylis–Hillman-reaktio suorittaa asymmetrisesti hyvällä selektiivisyydellä ja enantioylimäärällä. Katalyysistä huolimatta reaktion huono puoli ovat sen suhteellisen pitkät, usein jopa useita vuorokausia kestävät, reaktioajat.

Baylis–Hillman-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa emäksinen ja nukleofiilinen katalyytti esimerkiksi DABCO reagoi alkeenijohdannaisen kanssa Michael-additiolla muodostaen enolaatin tai enolaatinkaltaisen yhdisteen. Tämä muodostuva nukleofiilinen enolaatti reagoi elektrofiilin kanssa aldoliadditiolla ja aldoliadditiota seuraa E1cB-eliminaatio, jossa paras lähtevä ryhmä on tertiäärinen amiini tai fosfiini, jolloin muodostuu tuote ja katalyytti vapautuu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 712. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1127-1129. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Armando Cordova: *Catalytic Asymmetric Conjugate Reactions*, s. 393-433. John Wiley & Sons, 2010. ISBN 978-3-527-63209-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2015). (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Peter I. Dalko: *Enantioselective Organocatalysis*, s. 151-182. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-3-527-31522-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 31.10.2015). (englanniksi)
5. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-6. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baylis–Hillman-reaktio** Wikimedia Commonsissa
**Aarne Aksel Gustaf Lakomaa** (31. toukokuuta 1914 – 3. huhtikuuta 2001 Linköping) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka tuli tunnetuksi erityisesti SAAB-lentokoneiden suunnittelijana. 

Lakomaan vanhemmat olivat teollisuusneuvos Hugo Lakomaa ja Ester Castrén. Hän oli Erik Lakomaan isoisä. Aarne Lakomaa opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa ja palveli luutnanttina talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodan aikaan hän työskenteli muun muassa Mörkö-Moranen moottorivaihdoksen parissa. 

SAABin palvelukseen Lakomaa siirtyi vuonna 1944. Hän osallistui Saab 35 Draken ja Saab 37 Viggen -hävittäjien esisuunnitteluun ja toimi yhtiön suunnittelutoimiston päällikkönä vuoteen 1979 asti. Lakomaalle myönnettiin Thulin-mitali, joka on Ruotsin ilmailun korkein kunnianosoitus.

Lähteet
-------

1. ↑  SvenskaGravar: Lakomaa, Aarne Aksel Gustaf, Linköpings Domkyrkoförsamlingen, Västra Minneslunden *svenskagravar.se*. Viitattu 11.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Aarne Lakomaa *Geni*. Viitattu 27.1.2022.
**Thom William Thesleff** (9. lokakuuta 1895 Viipuri – 27. joulukuuta 1961 Vaasa) oli suomalainen arkkitehti.

Henkilöhistoria
---------------

Thesleffin vanhemmat olivat Viipurin kaupunginlääkäri Teodor Thesleff ja äiti Alice Helena Emilia Hackman. Hänen äidin puoleinen isoisänsä oli Hackmanin pääjohtaja, kauppaneuvos Wilhelm Hackman ja isän puolelta hän kuului Saksasta tulleeseen Thesleffin sukuun. Suomen kenraalikuvernöörinä toiminut Alexander Amatus Thesleff oli Thom Thesleffin isoisän isä. Thesleffin puoliso vuodesta 1929 oli Kjerstin Sofia Fringren. Ylioppilaaksi hän tuli Viipurin ruotsinkielisestä lyseosta 1914. Thesleff osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa sekä myöhemmin talvisotaan. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1921 ja työskenteli sen jälkeen Viipurissa Otto-Iivari Meurmanin ja Oiva Kallion toimistoissa. Vuodesta 1925 lähtien hän toimi muun muassa Oulussa lääninrakennuskonttorissa sekä eri valtion laitosten palveluksessa Helsingissä. Vuoden 1938 jälkeen Thesleff aloitti opettajana Vaasa teollisuuskoulussa, jossa hän työskenteli eläkeikäänsä saakka.

Thesleffin tunnetuin työ on Viipurissa Sorvalin hautausmaalla sijainnut Hackmanin suvun hautakappeli, jonka sisustuksen puukaiverrukset teki kuvanveistäjä Lauri Välke. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa työläisasuntoja syntymäkaupunkiinsa.

Töitä
-----

* Monrepos'n kartanon päärakennus, Viipuri (1920)
* Hackmanin hautakappeli, Viipuri (1927)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Meurman, Otto-Iivari 1976. Viipurin arkkitehdit, ss. 175-177. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, Lappeenranta. ISBN 951-95402-2-9 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Hackmanin suvun hautamuistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Viipurin kaupunki. Viitattu 28.10.2014.
**Strahov-stadion** (tšek. *Velký strahovský stadion*) on Tšekin tasavallan pääkaupungissa Prahassa sijaitseva stadion. Se sijaitsee kaupungin länsiosassa Strahovin kaupunginosassa ja stadionille mahtuu yhteensä 240 000 katsojaa. Strahov-stadion on maailman suurin stadion ja Indianapolisin moottoriradan jälkeen maailman toiseksi suurin urheilulaitos yleisökapasiteetilla mitattuna. Stadionilla ei ole lainkaan juoksuratoja ja sen pinta-ala on 63 500 neliömetriä. Esimerkiksi Helsingin olympiastadionin pinta-ala on 19 984 neliömetriä.

Stadionia ei käytetä enää nykyään urheilutapahtumiin, vaan se on toiminut 1990-luvulta lähtien pop- ja rock-konserttien näyttämönä. Siellä ovat esiintyneet muun muassa The Rolling Stones, Pink Floyd ja U2. Normaalisti stadion palvelee Sparta Prahan jalkapallojoukkueen harjoituskeskuksena. Sen nurmikentälle on sijoitettu kuusi normaalikokoista jalkapallokenttää ja kaksi futsalkenttää.

Strahov-stadion avattiin puurakenteisena vuonna 1926, kuusi vuotta myöhemmin valmistuivat betonirakenteiset katsomot. Myöhempiä laajennuksia tehtiin vuosina 1948 ja 1975. Se rakennettiin alun perin Sokol-liikkeen joukkovoimistelutapahtumia varten. Kommunistihallinon aikana toisen maailmansodan jälkeen stadionilla järjestettiin vastaavaa joukkoliikuntaa Spartakiadeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Olympiastadionin uudistamissuunnitelmat Urheilutoimittajien liitto. Viitattu 16.8.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Strahov-stadion** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Strahov Stadium