recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aatos Tapala ja Tamara Lund äänestämässä.
**Aatos Abel Tapala** (5. toukokuuta 1940 Sauvo) on suomalainen oopperalaulaja ja tenori.

Aatos Tapala oli naimisissa laulaja Tamara Lundin kanssa vuosina 1966–1985.

Koulutus
--------

Aatos Tapala on opiskellut Jorma Huttusen, Pekka Nuotion, Clemens Glettenbergin, Clemens Kaiser-Bremen ja Gino Cittadini-Laurin oppilaana. Hän on myös toiminut kansakoulunopettajana.

Ura
---

Tapala toimi Suomen kansallisoopperan solistina vuosina 1965–1972. Hänen osistaan voidaan mainita Tamino *Taikahuilussa*, Basilio *Figaron häissä*, Perämies *Lentävässä Hollantilaisessa*, Aigistos *Elektrassa*, Maalari *Lulussa*, Šemeikka *Juhassa* ja Tony *West Side Storyssa*. Oopperaosien lisäksi hän on myös esiintynyt monissa opereteissa.

Tapala on hoitanut omaa ohjelmatoimistoa Expertus Oy:tä vuodesta 1972. Hän on patentoinut näyttämötapahtumien havainnollistamiseen tarkoitetun näyttämösimulaattorin, jolla voidaan tehostaa näyttämöproduktioiden harjoittelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suuri Musiikkitietosanakirja 6: Seg–Ö*, s. 134. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1992. ISBN 951-35-4730-2.
2. ↑  Aatos Tapalan sivusto

Aiheesta muualla
----------------

* Aatos Tapala yrityksensä sivustolla
Duffelitakin perinteiset värit ovat kamelinruskea (kuvassa) ja tummansininen. Tämän takin vuori on tartanruudullista villakangasta.
**Duffelitakki** eli **duffeli** on paksusta ja karkeasta villakankaasta eli *duffelikankaasta* tehty päällystakki, jossa on huppu. Takin erityispiirteenä on sen sulkemiseen nappien sijasta käytettävät koristeelliset luu- tai puupuikot ja nahkalenkit. Duffelitakki oli alun perin polvipituinen, mutta lyheni pian puolireiteen ulottuvaksi.

Duffelitakin ja duffelikankaan nimi tulee belgialaisesta Duffelin kaupungista lähellä Antwerpenia. Myös merimiessäkin englanninkielisen nimen *duffel bag* arvellaan tulevan Duffelin kaupungista, ja säkit ehkä alun perin tehtiin duffelikankaasta.

Duffelitakki huppuineen muistuttaa vuosisatoja käytössä ollutta munkinkaapua, mutta varmuudella takin esimuotona voidaan pitää niin sanottua *puolalaistakkia* 1800-luvun alusta, jossa myös käytettiin puikko-lenkki-kiinnitystä. Monien miestentakkien tavoin duffelikin on yleistynyt sotilaskäytön kautta: sen otti ensimmäisessä maailmansodassa käyttöön Britannian kuninkaallinen laivasto. Toisessa maailmansodassa duffelin käyttäjänä tuli tunnetuksi sotamarsalkka Montgomery. Ranskassa duffelitakeista tuli suosittuja koululaisten, opiskelijoiden ja intellektuellien parissa varsinkin sodan jälkeen, jolloin niitä tuli edullisesti markkinoille armeijan ylijäämävarastoista. Britanniassa Gloverall-niminen yritys tuli tunnetuksi aluksi armeijan ylijäämätakkien markkinoijana ja sitten duffelitakkien valmistajana. Suomessa duffelitakkeja valmisti 1950-luvun lopulta alkaen muun muassa turkulainen Teiniasu.

Duffelitakin etumuksen agraffia muistuttavalle suljentatavalle puikoin ja lenkein ei tiedetä alkusyytä eikä edes varsinaista etua nappeihin verrattuna. Sanotaan sen olevan nappeja helpompi käyttää käsineet kädessä, mutta tästä ollaan myös päinvastaista mieltä. Alun perin puikot tehtiin puhvelinsarvesta, nykyisin myös puusta tai muovista. Lenkit ovat nahkaa tai punottua nyöriä.

Duffelin huppu on yleensä varsin pieni niin, että sen alle mahtuu vain baskeri tai muu matala päähine. Duffelitakin olkakappale on yleensä kaksinkertainen, jotta se suojaisi paremmin sateelta. Duffelitakissa on aina kaksi suurta päälleommeltua paikkataskua, joissa voi olla myös suljentaläpät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Roetzel, Bernhard: *Gentleman. A Timeless Fashion*, s. 199. Könemann, 1999. ISBN 3-8290-2029-5.
2. ↑  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 32–34. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
3. ↑  Herbert, Ben: Men’s Duffle Coats – 2011 Outerwear Trend, Fashionbean 22.9.2011, viitattu 2.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Duffelitakki** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Duffle coat
**Alberto Moreno Pérez** (s. 5. heinäkuuta 1992 Sevilla, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Villarrealia. Hän palasi kotimaahansa vuonna 2019 pelattuaan viisi kautta Englannin Valioliigan Liverpoolissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Moreno on andalusialaisseura Sevillan junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen täyspainoisen kautensa seuran reservijoukkueessa kaudella 2011–2012 Segunda División B:ssä. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 8. huhtikuuta 2012 pelatussa ottelussa Athletic Bilbaoa vastaan.

Helmikuussa 2013 Moreno nostettiin pysyvästi edustusjoukkueen kokoonpanoon. Hän pelasi kauden 2013−2014 loppuun mennessä kaikkiaan 45 Primera Divisiónin ottelua, joissa teki kolme maalia. Kaudella 2013−2014 hän pelasi myös 12 Eurooppa-liigan ottelua, mukaan lukien voittoisan loppuottelun Benficaa vastaan.

Moreno siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin 18 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2014. Hän pelasi tulokaskaudellaan 28 valioliigaottelua ja viisi ottelua Mestarien liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 32 ottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi 13 ottelua, myös tappiollisen loppuottelun entistä seuraansa Sevillaa vastaan.

Morenon peliaika väheni huomattavasti kaudella 2016−2017. Hän pelasi Valioliigassa ainoastaan 12 ottelussa ja näistä vain kahdessa avauskokoonpanossa. Syyskaudella 2017 hän avasi 12 pääsarjaottelua ja pelasi myös kaikissa Mestarien liigan alkulohkon otteluissa. Joulukuussa hän sai nilkkavamman, josta toipui tammikuun lopulla, muttei vallannut enää vakituista avauskokoonpanon paikkaa takaisin. Seuraavalla kaudella hän pelasi kaikissa kilpailuissa yhteensä vain viisi ottelua. Liverpoolin voittoon päättyneessä Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan minuuttia lohkovaiheen ottelussa Belgradin Punaista Tähteä vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Moreno pelasi neljä ottelua Espanjan voittaessa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013. Hän sai 4. lokakuuta 2013 ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueeseen. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 15. lokakuuta 2013 pelatussa vuoden 2014 MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Llorente leads Leones to victory ESPN. Viitattu 9.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Alberto Moreno reconoce que vive "en una pompa de jabón" en el primer equipo La Liga. Viitattu 9.10.2013. (espanjaksi)
3. 1 2 3  Alberto Moreno Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
4. ↑  Alberto Moreno, gran novedad de una lista sin Diego Costa Marca. Viitattu 9.10.2013. (espanjaksi)
5. ↑  La plaza del campeón Marca. Viitattu 16.10.2013. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alberto Morenon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

  

Villarreal – Primera División
1 Reina |
2 Femenía |
3 Albiol |
4 Pau |
5 Cuenca |
6 Capoue |
7 Gerard |
8 Foyth |
9 Danjuma |
10 Parejo |
11 Chukwueze |
13 Rulli |
14 Trigueros |
15 Jackson |
16 Baena |
17 Lo Celso |
18 Moreno |
19 Coquelin |
20 Morlanes |
21 Pino |
22 Morales |
23 Mandi |
24 Pedraza |
35 Jörgensen |
Valmentaja Setién
Rauniot nykytilassaan.
**Duffieldin linna** on normanniaikaisen linnan raunio Englannin Derbyshiressä. Linnan rakennuttajaksi on mainittu Derbyshiren suurin maanomistaja Henry de Ferrers, ja sen tiedetään periytyneen hänen pojalleen Robertille vuonna 1088.
Ferrers valitsi rakennuspaikaksi Yoredalen kallion, joka kohoaa 23 metriä Derwentjoen yläpuolelle, koska sieltä käsin voi valvoa Makeneyn kahlaamoa. Jo ennen häntä keltit, roomalaiset, anglosaksit ja luultavasti myös viikingit olivat huomanneet paikan strategisen merkityksen ja pitäneet siellä linnaleiriä.

Linnasta löytynyt normanniaikainen puusaavi, nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.
Alkujaan linnassa oli paaluvarustus ja vallihauta. 1200-luvulla linna oli yksi Englannin suurimmista. Sen muurit olivat viisi metriä paksut ja reunustivat noin 33 x 31 metriä laajaa linnoitusta. Kun Robert de Ferres III kapinoi kuningas Henrik III:ta vastaan, kuningasmieliset hävittivät linnan maan tasalle. Nykyisin siitä on jäljellä enää perustukset. National Trust sai sen haltuunsa vuonna 1899.

Vuosina 1885-1887 linnankukkulalla tehtiin arkeologisia kaivauksia. Silloin sieltä löytyi 27 m syvä kaivo, esilinnan jäänteet, veitsiä ja muita kotitaloustarvikkeita, meripihkainen kaulanauha ja pronssinen solki. Eläinten luista voitiin tunnistaa nauta, lehmä, peura, kauris, jänis, sika, koira, kana ja hanhi tai ankka.

Lähteet
-------

1. ↑  Duffield Castle - the Earls of Ferrars William Bland 1887
2. ↑  William Bland, 1887: Henry de Ferrars
3. ↑  Duffield Castle Castle UK
4. 1 2  Duffield Castle National Trust
5. ↑  Duffield, a brief history Duffield in Derbyshire
6. ↑  East Midlands National Trust
7. ↑  William Bland, 1887: Excavations
**Der Sieg des Glaubens** (suom. *Uskon voitto*) on Leni Riefenstahlin ohjaama propagandistinen dokumenttielokuva natsien vuoden 1933 puoluekokousjuhlista. Elokuva valmistui samana vuonna.

Elokuvan tuotanto
-----------------

Verrattuna kaksi vuotta myöhemmin valmistuneeseen Riefenstahlin taitavasti toteuttamaan puoluejuhlaelokuvaan *Tahdon riemuvoitto* (*Triumph des Willens*, 1935) *Der Sieg des Glaubens* oli kömpelö. Riefenstahl itse totesi myöhemmin, ettei hänellä ollut riittävästi aikaa kuvauksiin valmistautumiseen ja jälkituotantoon. Kuvauksia häiritsivät myös huonosti informoidut järjestysmiehet, jotka estivät välillä kameramiehiä kuvaamasta. Myös tapahtuman koreografia ja järjestelyt vaikuttavat keskeneräisiltä.

Hitler onnittelemassa ohjaaja Leni Riefenstahlia

Elokuvan jälkiseuraukset
------------------------

Adolf Hitlerin lisäksi näkyvän sijan elokuvassa saa SA-joukkojen johtaja Ernst Röhm, joka ajoittain näyttää seisovan lähes tasavertaisena lähes jumalarvoon nousseen Hitlerin kanssa. Vajaata vuotta myöhemmin Hitler kukisti SA-joukot puolueen sisäisessä välienselvittelyssä pitkien puukkojen yönä ja teloitutti sen johdon Röhm mukaan lukien. Elokuvaa ei enää saanut näyttää natsi-Saksassa ja kopiot siitä määrättiin tuhottavaksi. Riefenstahl sai tehtäväkseen tehdä uuden elokuvan natsien puoluejuhlista.

Elokuvaa ei ole julkaistu Suomessa eikä sitä pidetä julkisessa levityksessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Haastattelu Ray Müllerin dokumenttielokuvassa "Leni Riefenstahlin ihana, kauhea elämä", 1993

Aiheesta muualla
----------------

* Dasblauelicht.net (Arkistoitu – Internet Archive)
* Imdb.com
Raviradalla tehty lasitettu kannu, nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa. 
**Derbyn raviradan roomalaisrauniot** on kolmas Derbyn kaupungin liepeillä oleva roomalaisaikainen muinaisjäänne Strutt’s Parkin roomalaislinnoituksen ja Dervention linnoituksen lisäksi. Raviradan asutus on ollut *vicus* eli pieni kylä, jossa oli Dervention linnoitukseen liittyvää siviiliasutusta. Se sijaitsee noin 600 metrin päässä linnoituksesta. Paikalla on tehty arkeologisia kaivauksia vuosina 1968–1974.

Nykyisen Derbyn raviradan alta on löydetty hautakammioita, pajoja ja harvinainen uurnaholvi, joka on ollut derventiolaisten käytössä. Derventiosta Sawleyyn kulkenut roomalaistie kulki nykyisen raviratapuiston poikki. Pajoissa on tehty roomalaistyyppistä lasitettua keramiikkaa ja taottu rautaa, mahdollisesti muitakin metalleja. Pajoja on käytetty aktiivisimmin vain muutaman vuosikymmenen ajan 100-luvun alussa. Keramiikantuuotannon hiipuessa metallinvalmistus nousi alueen merkittävimmäksi toiminnaksi, ja se jatkui 300-luvun puoliväliin. Alueelta löydetyt haudat liittyvät tähän vaiheeseen. Roomalaistien varrella on viisi mausoleumia. Niiden yhteydessä on myös avoin hautausmaa. Pohjoisempana on muurien suojaama hautausmaa-alue, jossa on jälkiä sekä poltto- että arkkuhautauksista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Roman vicus and Cemetery Derby city council
2. ↑  Race Course Fields Derby.  Arkistoitu 9.10.2011. Viitattu 23.8.2011. (englanniksi)
3. ↑  Barry C. Burnham, J. S. Wacher: *The small towns of Roman Britain*, s. 222-225. University of California Press, 1990. ISBN 9780520073036. Google Booksissa.
**Duguwolowula** on maalaiskunta Koulikoron alueen Banamban piirissä Malissa. Sen keskuskylä Touba sijaitsee 15 kilometriä Banambasta kaakkoon. Kunnassa on 43 000 ja kylässä 14 300 asukasta (vuonna 2009).

Duguwolowulan kunnan pinta-ala on 4 631 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Banamban, pohjoisessa Kibanin, idässä Toukoroban ja Koulikoron piirin Nyaminan ja etelässä Tougounin ja Sirakorolan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu 29 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, soninkeja ja fulbeja. Puhutuimmat kielet ovat bambara ja soninke. Vallitseva uskonto on islam.

Toubasta on huonokuntoiset tieyhteydet Banambaan ja Sirakorolaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu, maapähkinä, riisi ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Toubassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.7.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de sécurité alimentaire: Commune rurale de Duguwolowila 2007-2011 *aec.msu.edu*.  2007.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 5.7.2018.
3. ↑  Région de Koulikoro: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 5.7.2018.
**Baby Rani Maurya** (s. 15. elokuuta 1956) on intialainen poliitikko, joka on toiminut Uttarakhandin osavaltion kuvernöörinä vuodesta 2018. Vuosina 1995–2000 hän oli Agran pormestari. Margaret Alvan jälkeen hän on Uttarkhandin toinen naiskuvernööri.

Mauryan isä Ram Singh oli kongressipuoluetta edustanut Agran kaupunginvaltuuston paikallispoliitikko. Maurya päätti liittyä Intian kansanpuolueeseen (BJP) vasta avioiduttuaan Pradeep Mauryan kanssa. Hänen aviomiehensä suvulla oli yhteyksiä kansanpuolueeseen. Vuonna 1995 puolue asetti hänet ehdolle Agran pormestariksi, koska kyseisessä virassa oli kiintiöpaikka alhaiskastisille. Dalitina hänet valittiin tehtävään, jossa hän työskenteli viisi vuotta. Atal Bihari Vajpayeen hallituksen aikana hänet valittiin Intian naisia edustavan Kansallisen naiskomission jäseneksi. Kun Ram Nath Kovind johti BJP:n alhaiskastisten osastoa, Maurya toimi osaston rahastonhoitajana.

Uttarakhandin kuvernööriksi Maurya valittiin vuonna 2018. Valituksi tullessaan hän sanoi keskittyvänsä osavaltion kehitykseen ja varsinkin naisten sekä tyttölasten aseman parantamiseen. Politiikan kommentaattorien mukaan hänen valintansa tarkoitus oli parantaa BJP:n asemaa kastittomien keskuudessa ennen vuoden 2019 parlamenttivaaleja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kumar, Yogesh: Former Agra mayor appointed Uttarakhand governor *Times of India*.  22.8.2018. Viitattu 2.3.2020.
2. ↑  Kaushika, Pragya: Woman BJP thought was ‘family-oriented’ to an Atal aide — meet the lesser-known governors *The Print*.  22.8.2018. Viitattu 2.3.2020.
3. ↑  Mishra, Subhash & Singh, Akhilesh: Baby Rani Maurya: From Agra mayor to Uttarakhand governor *Times of India*.  30.8.2018. Viitattu 2.3.2020.
4. ↑  Baby Rani Maurya sworn in as new Uttarakhand governor *Indian Express*.  26.8.2018. Viitattu 2.3.2020.
5. ↑  Qureshi, Siraj: Political analysts call Babyrani Maurya's appointment as UK governor a strategic move *India Today*.  22.8.2018. Viitattu 2.3.2020.
**Ahmat Kadyrovin moskeija**, myös **Tšetšenian sydän** (tšetšeeniksi Кадыров Ахьмадан цӀарах дина маьждиг, «Нохчийчоьнан дог», *Kadirov Aẋmadan ċarax dina mäƶdig, "Noxҫiyҫönan dog"*, ven.  Мечеть Ахмата Кадырова, «Сердце Чечни», *Metšet Ahmata Kadyrova, "Serdtse Tšetšni"*) on suuri moskeija Tšetšenian tasavallan pääkaupunki Groznyissa, Etelä-Venäjällä.

Moskeija esiintyy Groznyin kaupungin uudessa vaakunassa ja lipussa. Se on Venäjän ja maantieteellisen Euroopan suurimpia moskeijoita. Rakennukseen mahtuu noin 10 000 rukoilijaa ja sitä on kutsuttu Euroopan suurimmaksi moskeijaksi.

Se ei kuitenkaan ole Euroopan tai Venäjän suurin. Tätä suurempia moskeijoita olivat jo valmistumishetkellä Euroopassa ainakin Rooman moskeija Italiassa ja Mahatškalan suuri moskeija Dagestanissa (jälkimmäisessä tilaa 17 000 rukoilijalle). Suhteuttamisen vuoksi on paikallaan todeta, että Ramzan Kadyroville rakennettu hulppea ja uusi *Tšetšenian valtionpäämiehen residenssi* (2011) on yli kaksi kertaa hänen edesmenneelle isälleen omistettua Ahmat Kadyrovin moskeijaa suurempi rakennus Groznyin keskustassa.

Vuonna 2013 Ahmat Kadyrovin moskeija valittiin Venäjän kymmenen kuuluisimman kulttuuri- ja luontokohteen joukkoon valtiollisen tv-kanava Rossija 1:n ja Venäjän maantieteellisen seuran järjestämässä, Venäjän imagon kohottamiseen tähdänneessä äänestyksessä.

Moskeijassa säilytetään väitteiden mukaan profeetta Muhammadin reliikkeihin kuulunutta vanhaa maljaa.

Ohjelmasarjan Kaukasia 30 päivässä 3. jaksossa näyttelijä Ville Haapasalo vierailee kuvausryhmineen rakennuksessa ja keskustelee moskeijan pääimaamin kanssa. 

* Moskeija on Groznyin kaupungin lipun kuva-aihe. Moskeija on Groznyin kaupungin lipun kuva-aihe.
* Groznyin keskustanäkymää: Hallintorakennus (vasemmalla), keskustan pilvenpiirtäjiä ja Kadyrovin moskeija.Groznyin keskustanäkymää: Hallintorakennus (vasemmalla), keskustan pilvenpiirtäjiä ja Kadyrovin moskeija.
* Sisäpihan näkymä. Sisäpihan näkymä.
* Moskeija sijaitsee lähellä Sunžajokea. Moskeija sijaitsee lähellä Sunžajokea.
* Voiton päivän paraatin katselijoita moskeijan edustalla.Voiton päivän paraatin katselijoita moskeijan edustalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Russia's Chechnya inaugurates vast new mosque  17.10.2008. reuters.com.  Arkistoitu 17.11.2015. Viitattu 21.1.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Segodnja v Groznom otkrylos "Serdtse Tšetšni" 17.10.2008, regnum.ru, viitattu 21.1.2015, (venäjäksi)
3. ↑  Kizhi on Venäjän kymmenen tärkeimmän nähtävyyden joukossa  7.10.2013. gov.karelia.ru. Viitattu 21.1.2015. (suomeksi)
4. ↑  Prophet Muhammad's (pbuh) relics arrived in Chechnya 22.9.2011, islamdag.info, viitattu 21.1.2015 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ahmat Kadyrovin moskeija** Wikimedia Commonsissa
**Derary** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gagna sijaitsee Nigerjoen tulva-alueella 15 kilometriä Djennéstä pohjoiseen. Kunnassa on 6 600 asukasta (vuonna 2009).

Deraryn kunta rajoittuu idässä Djennén piirin Femayen, etelässä Djennén, lännessä Ouro Alin ja pohjoisessa Kéwan sekä koillisessa Moptin piirin Soyen kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnan alueella virtaa Nigerin ja Banin haarajokia.

Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja ja bozoja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra ja maissi.

Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot. Tulva-aikaan voidaan käyttää vain vesiteitä. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Derary 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 17.10.2014. (ranskaksi)
Atlasjetin Boeing 757-200
Airbus A321-231
**AtlasGlobal** (31. maaliskuuta 2015 asti **Atlasjet**) (IATA: **KK**, ICAO: **KKK**, kutsukoodi: **Atlasglobal**) on turkkilainen lentoyhtiö, jonka päätoimipaikka on Istanbul. Se lentää kotimaanlentoja sekä säännöllisiä charter-lentoja Euroopassa, Kazakstanissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Suomen ja Turkin välillä se lentää lomalentoja ainakin väleillä Helsinki–Antalya, Joensuu–Antalya ja Oulu–Antalya.

Historia
--------

Yhtiö on perustettu 14. maaliskuuta 2001 ja se on aloittanut lentotoimintansa 1. kesäkuuta 2001. Lentoyhtiö on aiemmin tunnettu nimellä Atlasjet International Airlines.

### Kaappaus

Yhtiön lentokone kaapattiin 18. elokuuta 2007 matkalla Kyprokselta Istanbuliin. Kaappaajat pakottivat lentokoneen lentämään Antalyan lentoasemalle tankkaukseen ja lentämään sieltä Iranin pääkaupunki Teheraniin tai Syyriaan.
Lentokoneessa oli kaappaushetkellä yhtiön mukaan 136 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä, jotka kaikki pääsivät pakenemaan koneesta Antalyan lentoasemalla kaappaajien antautuessa. Lentokone on tyypiltään Boeing MD-83.

### Onnettomuus

*Pääartikkeli: Atlasjetin lento 4203*
Yhtiön MD-83-tyyppinen lentokone syöksyi maahan 30. marraskuuta 2007 Ispartassa, Turkissa, juuri ennen kuin sen oli määrä laskeutua Süleyman Demirelin lentoasemalle. Onnettomuudessa sai surmansa 50 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä.

Laivasto
--------

Atlasjetin laivasto sisältää seuraavat lentokoneet:

* 8 Airbus A320-200
* 1 Airbus A319
* 16 Airbus A321

Lähteet
-------

* atlasglb.com (yhtiön kotisivut) Istanbul:  Atlasjet Havacilik A.s.  Arkistoitu 2.2.2015. Viitattu 30.9.2007. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Eiselin, Stefan: Atlasjet zeigt globale Ambitionen  21.3.2015. Aero Telegraph. Viitattu 4.11.2015. (saksaksi)
2. ↑  Turkish plane hijacking ends peacefully[vanhentunut linkki]
3. ↑  Matkustajakone syöksyi maahan Turkissa *YLE Uutiset*.  30.11.2007 kello 13:08. Helsinki:  Yleisradio Oy. Viitattu 1.12.2007.
4. ↑  Hunt for clues in Turkish crash *BBC News*.  30.11.2007 15:58 UTC. London:  British Broadcasting Corporation. Viitattu 1.12.2007. (englanniksi)
5. ↑  Our fleet *atlasjet.com*. Istanbul:  Atlasjet Havacilik A.s.  Arkistoitu 12.3.2009. Viitattu 30.9.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* AtlasGlobal (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Carl Johan Walleen** (5. syyskuuta 1781 Turku – 21. maaliskuuta 1867 Helsinki) oli suomalainen maaherra ja valtioneuvos. Walleen oli vuodesta 1811 lähtien Pietarin Suomen asiain komitean jäsen. Vuonna 1816 Walleen nimitettiin Viipurin läänin maaherraksi ja hänet aateloitiin. Vuonna 1820 Walleenista tuli senaattori ja vuonna 1822 senaatin prokuraattori. Valtioneuvoksen arvon Walleen sai jo vuonna 1812 ja salaneuvoksen arvon vuonna 1832. Vapaaherraksi hänet korotettiin vuonna 1854.

Walleen avioitui vuonna 1816 Eva Gustava Stjernvallin (s. von Willebrand) (1781– 1844) kanssa. Aiemmassa avioliitossaan maaherra Carl Johan Stjernvallin (1764–1815) kanssa Eva Stjernvall oli synnyttänyt jo 11 lasta, mutta näistä vain neljä oli tuolloin elossa: Carl Emil Knut, Eva Aurora Charlotta (Karamzin), Emelie (Musin-Pushkina) ja Alexandra (Aline) Correia Henriques do Seisal. Uudesta avioliitosta syntyi vielä viisi lasta, joista kolme eli aikuisikään: Vladimir Alfons, Theodor ja Carl Edward.

Walleenin poikapuolesta Emil Stjernvall-Walleenista tuli myöhemmin ministerivaltiosihteeri. Walleenin oma poika Vladimir Alfons Walleen oli sittemmin kenraalimajuri ja Uudenmaan läänin kuvernööri. Nuorena kuollut toinen poika Carl Edvard Walleen toimi Suomen kenraalikuvernöörinkanslian johtajana.

Walleen hankki 1820-luvulla Espoon Järvenperän kaupunginosassa sijaitsevan Träskändan kartanon, jonka ylläpitoon, uudisrakennuksiin ja puistotöihin hän uhrasi paljon varojaan. Vuonna 1840 hän myi kartanon tytärpuolelleen Aurora Demidoville ja rakennutti myynnistä saamillaan varoilla Helsingin Töölönlahden rantaan Hakasalmen huvilan, joka valmistui vuonna 1844.

Lähteet
-------

* Biografiakeskus
* Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Viipurin läänin maaherrat ja kuvernöörit |
| --- |
|  |
| Venäjän keisarikunta (1812–1917) | 
* Stjernvall
* Walleen
* Klinckowström
* Ramsay
* C. G. Mannerheim
* Stewen
* von Kothen
* Thesleff
* Indrenius
* Oker-Blom
* von Daehn
* Tudeer
* Gripenberg
* von Rechenberg
* Mjasojedov
* Kazanski
* von Medem
* von Rechenberg
* von Troil
* von Pfaler
* Sarkanen
* Suhonen

 |
|  |
| Suomi (1917–1945) | 
* Hackzell
* Relander
* Manner

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Anthon Bruun** (23. lokakuuta 1778 Hamina – 12. elokuuta 1824 Hamina) oli suomalainen kauppias ja kauppaneuvos.

Tausta
------

Bruunin kauppiassuku oli asettunut Haminaan 1700-luvun alussa. Jo suvun ensimmäiset edustajat eli veljekset Johan ja Heino Erik Bruun kohosivat kaupungin huomattavimpien porvareiden joukkoon. Johan Bruunin (1714–1756) poika oli kauppias Carl Bruun (1748–1809), josta aikanaan tuli Anthon Bruunin isä. Carl Bruunin pojista neljä toimi kauppiaina Haminassa.

Elämä
-----

Anthon Bruun syntyi perheensä toiseksi vanhimpana poikana. Hän varttui Haminassa. Sukunsa perinteitä noudattaen hän siirtyi kaupan alalle. Hänellä oli Haminassa oma kauppaliike. Nuorena kuolleen Bruunin ura kauppiaana jäi tosin melko lyhyeksi. Hänen onnistui kuitenkin saavuttaa taloudellista menestystä, vaikka taloudelliset olot Venäjän keisarikunnan hallintaan (1809) autonomisena alueena liitetyssä Suomen suuriruhtinaskunnassa olivat vielä alkuvuosina (eli 1810-luvulla) taloudellisesti vaikeat. Kauppahuoneen keskeisiä välitystuotteita olivat vilja ja suola. 1810-luvulla Anthon Bruun oli Haminan merkittävin viljan maahantuoja.

Kauppaliikkeen ohella Bruun omisti veljensä Christian Bruunin kanssa osan Anjalassa sijainneesta Ummeljoen sahalaitoksesta. Anthon Bruun otti osaa myös Haminan kunnalliselämään. Hän oli vuodesta 1813 lähtien Haminan kaupunginvanhimpien puheenjohtaja.

Vuonna 1821 Haminan kaupungin keskusta paloi. Anthon Bruunin kerrotaan menettäneen terveytensä, kun hän osallistui palon sammutustöihin. Vuonna 1822 hän sai kauppaneuvoksen arvonimen. Sen jälkeen hän eli enää vain pari vuotta.

Perhe
-----

Anthon Bruun oli vuodesta 1814 naimisissa Jacobina Catharina Stewenin (1790–1853) kanssa. Pariskunnalla oli kaksi tytärtä, jotka avioituivat venäläisten upseerien kanssa. Bruunin poika oli ministerivaltiosihteeri Theodor Bruun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Maare Valtonen: Kauppaneuvos Anthon Bruun (1778–1824). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
B. Kustodievin maalaus vuodelta 1907 kuvaa, kuinka maaorjat kuuntelevat vapautusmanifestin julistamista vuonna 1861.
**Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861** oli ensimmäinen ja tärkein uudistus, joka toteutettiin Aleksanteri II:n valtakauden aikana Venäjällä. Siihen saakka talon­pojat olivat olleet maa­orjan asemassa, eikä heillä ei ollut omistusoikeutta maahan, jota he viljelivät. Venäjällä maaorjuus oli yleistä. Joissakin Venäjän osissa maaorjuus oli lakkautettu jo aikaisemmin.

Vuoden 1861 vapautus­manifesti julisti vapautuksen yksityisten kartanoiden maaorjille. Tällä käskyllä yli 23 miljoonaa ihmistä sai vapautensa. Maaorjille myönnettiin täydet vapaiden kansalaisten oikeudet: he saivat mennä naimisiin ilman maanomistajan suostumusta, omistaa omaisuutta ja omistaa yrityksen. Manifesti määräsi, että talonpojat voisivat ostaa maata vuokranantajilta. Kotitalouksien maaorjat olivat huonoimmassa asemassa, koska he saivat vapautensa, mutta eivät maata. Heidän oli maksettava viljelemisestä, ja maa kuului edelleen maanomistajalle. Uudistus tehtiin itsevaltiuden jatkuvuuden varmistamiseksi, eikä itsenäistä talonpoikaisluokkaa syntynyt, koska harvalla talonpojalla oli mahdollisuus ostaa maata.

Georgiassa maa­orjien vapautus lykättiin vuoteen 1864. Valtion omistamat maaorjat vapautuivat vuonna 1866 ja saivat parempia ja suurempia tontteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Arthur Mee, J. A. Hammerton, Arthur D. Innes: *Harmsworth history of the world: Volume 7*, s. 5193. Lontoo: Carmelite House, 1907. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Jangfeldt, Bengt: *Venäjä. Aatteet ja ideat Pietari Suuresta Putiniin*, s. 88-89. Siltala, 2022. ISBN 978-952-388-137-2.
*Pyhän Agathiuksen marttyyrikuolema*, tuntemattoman tekijän maalaus 1600-luvulta Toledosta
Pyhä *Agathius* (kreikaksi Ακακιος *Akakios*, myös *Acacius*, *Achatius* tai *Agathonas*) oli legendojen mukaan kappadokialainen kristitty sadanpäämies, joka koki marttyyrikuoleman v. 303 tai 304.

Hänen muistopäivänsä on 7. toukokuuta, aiemmin 8. toukokuuta, mitä pidetään hänen kuolinpäivänään. Hänen pyhäinjäännöksensä siirrettiin v. 630 etelä-Italiaan Squillacen kaupunkiin. Tämän siirron muistopäivää vietetään 16. tammikuuta.

Konstantinopolissa oli Konstantinus Suuren rakennuttama Pyhän Akakioksen kirkko, jota pidetään perinteisesti pyhän Agathiuksen mukaansa nimettynä. Kirkkoa kutsuttiin "Saksanpähkinän kirkoksi", koska sen rakenteisiin oli legendan mukaan sisällytetty saksanpähkinäpuu, jota vasten Agathiusta oli ruoskittu.

Agathius on yksi neljästätoista hädässäauttajasta, ja häneltä pyydettiin apua pääkipuun.

Legenda
-------

Legendan mukaan Agathius oli kreikkalaista syntyperää oleva roomalainen sotilas, joka pidätettiin kristittynä Traakian Perinthoksessa, ja kuljetettiin Byzantioniin tuomittavaksi. Siellä häntä ruoskittiin ja kidutettiin, mutta hän pysyi lujana uskossaan. Lopulta hänet mestattiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Barnish, Samuel J. "Select Abstracts"
2. ↑  Woods, David (2001). "The Church of "St." Acacius at Constantinople". *Vigiliae Christianae* **55** (2): 201–207. doi:10.2307/1584527. ISSN 0042-6032.
3. 1 2  Pyhä marttyyri Akakios Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 18.2.2021. (suomeksi)
Nykyinen sairaala
Sairaala lokakuussa 1945
**Hiroshiman Punaisen Ristin sairaala ja Atomisairaala** (jap. 広島赤十字・原爆病院, *Hiroshima sekijūji–genbakubyōin*) on Punaisen Ristin ylläpitämä sairaala Naka-kun suuralueella Hiroshimassa Japanissa.

Historia
--------

Hiroshiman Punaisen Ristin sairaala oli eräs harvoja hoitoasemia tai lääkinnällisiä hoitopaikkoja, joka selvisi ehjänä Hiroshimaan tehdyssä atomipommituksessa. Vuonna 1973 Hiroshimasta kirjan kirjoittanut Martti Silvennoinen pääsi haastattelemaan johtavaa ylilääkäriä Fumio Shigetoa: Shigeto oli itsekin hibakusha eli atomipommituksesta selviytynyt henkilö. Tri Shigeto lienee eräs ensimmäisiä Japanissa, joka oivalsi, että juuri fissioenergiaan pohjautuva, täysin uudentyyppinen ase oli osunut Hiroshimaan. Hän päätteli tämän metallisissa arkistokaapeissa olleitten, ylivalottuneiden röntgenfilmien pohjalta. Lisäksi tri Shigeto teki potilailleen valkosolukadon paljastavia verikokeita.

Nimensä mukaisesti Atomisairaalassa on hoidettu vain yksinomaan radioaktiivisen säteilyn uhreja, kuten säteilysairautta sairastaneita. Sairaala on sisältänyt 170 hoitopaikkaa. Keskimääräisesti noin 200 potilasta oli hoidossa määräajoin niin sanottuina ulkopuolisina potilaina, joiden terveydentilaa on tarkkailtu.

Punaisen Ristin Hiroshiman-sairaala perustettiin vuonna 1939 ja Atomisairaala samalle alueelle vuonna 1956. Vuonna 1988 ne yhdistettiin edelleen toimivaksi sairaalaksi, joka tunnetaan englanniksi nimellä Hiroshima Red Cross Hospital & Atomic-Bomb Survivors Hospital.

Lähteet
-------

* Silvennoinen, Martti: *Sydämenlyöntejä jälkeen Hirošiman*. Julkaisija: Kirjapaja, Helsinki, 1973. ISBN 951-621-070-8. (s. 16–20, 25–28)

### Viitteet

1. ↑  Silvennoinen, M. 1973: s. 16
2. ↑  Silvennoinen, M. 1973: s. 16–17
3. ↑  Silvennoinen, M. 1973: s. 17
4. ↑  Message from the Hospital President Hiroshima Red Cross Hospital & Atomic-bomb Survivors Hospital. Viitattu 1.6.2015. (englanniksi)
5. ↑  Outline of Atomic-bomb Survivors Hospital Division Hiroshima Red Cross Hospital & Atomic-bomb Survivors Hospital.  Arkistoitu 10.5.2015. Viitattu 1.6.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiroshiman Punaisen Ristin sairaala ja Atomisairaala** Wikimedia Commonsissa

* Hiroshima Red Cross Hospital & Atomic-bomb Survivors Hospital (englanniksi)
Maaottelumarssin marssikortit miehille ja naisille.
**Maaottelumarssi 1941** oli kävelykilpailu, joka käytiin Suomen ja Ruotsin välillä 4.–25. toukokuuta 1941. Maaottelumarssin sääntöjen mukaan voittaja olisi maa, jossa kirjattaisiin enemmän suorituksia. Suoritukset painotettaisiin maiden väkilukujen suhteessa siten, että yhden suomalaisen suoritus vastasi kahden ruotsalaisen suoritusta. Marssijoiksi kelpuutettiin kaikki vuonna 1931 ja sitä ennen syntyneet kansalaiset. Naisten ja 1928–1931 syntyneiden lasten piti kävellä 10 km alle tunnin ja 40 minuutin ja miesten 15 km alle kahden tunnin 20 minuutin ajassa. Juosta ei saanut, ja sama henkilö sai marssia vain kerran.

Maaottelumarssin järjestelyihin osallistui järjestöjä hyvin laajasti. Mukana olivat muun muassa Suomen Urheiluliitto, Työväen Urheiluliitto, Suomen Latu, Puolustusvoimat, suojeluskuntajärjestö ja Lotta Svärd -järjestö. Järjestelytoimikunnan puheenjohtajana toimi Urho Kekkonen, silloinen Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja. Helsingissä toimi maaottelumarssin toimisto, josta postitettiin marssikortteja, marssimerkkejä, mainosjulisteita, marssiaapisia, kiertokirjeitä ja marssiohjeita paikallisille asiamiehille, joita oli eri puolilla maata yli 700.

Maaottelumarssista tehtiin suuri tapahtuma, josta uutisoivat Yleisradio ja lehdistö ja johon pyrittiin saamaan mukaan kaikki julkisuuden henkilöt. Marssin nimekkäitä suorittajia olivat muun muassa Tahko Pihkala, Tauno Palo, A. I. Virtanen ja Paavo Nurmi. Myös presidentti Risto Ryti tummassa puvussaan, Jukka Rangellin hallitus ja presidentin poliittinen sihteeri L. A. Puntila marssivat, mikä filmattiin ja näytettiin uutiskatsauksissa. Dallapé-orkesteri marssi viihdesäveliä soittaen. Naisia marssijoista oli yli puolet, ja Inarin kunnassa marssi peräti 65 prosenttia asukkaista. 

Marssiin osallistuva sai muistoksi suorituksestaan marssikortin, johon merkittiin henkilötietojen lisäksi suorituspäivä ja tulos. Osanottajan täyttämistä kahdesta kortista toinen jäi toimitsijoille. Korttiin merkittiin myös marssimerkin lunastaminen. Merkki oli pronssinen rintamerkki. Se maksoi viisi markkaa, ja sen oli suunnitellut Tapio Wirkkala. Rintamerkki oli hänen ensimmäisiä töitään.

Kilpailun tulosten laskenta kesti lähes kuukauden. Tulos julkistettiin 20. kesäkuuta. Suomessa suorituksia kirjattiin 1 507 111 ja Ruotsissa 943 952, joten Suomi voitti tuon kamppailun ylivoimaisesti ilman väestöpainotuksiakin. Suomi sai Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n lahjoittaman voittopalkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Maaottelumarssilla nähtiin koko kansa Yleisradio, Elävä arkisto. Viitattu 13.7.2012.
2. ↑  Jorma O. Tiainen, Veikko Ahola: *Vuosisatamme kronikka*, s. 560. Gummerus, 1987. ISBN 951-20-2893-X.
3. 1 2 3  Turtola, Martti: *Heijastuksia. Keski-Uusimaan vuosikymmenet*, s. 68-69. Keski-Uusimaa Oy, 2000. ISBN 952-91-2136-9.
Baikoven hautausmaan portti
**Baikoven hautausmaa** on 1833 perustettu historiallinen hautausmaa Kiovassa. Sinne on haudattu tunnettuja ukrainalaisia, esimerkiksi Myh'ailo Hruševskyi, Lesja Ukrajinka, Volodymyr Štšerbytskyi ja Valeri Lobanovskyi. Hautausmaa on saanut nimensä lähellä olevasta Baikovon kartanosta.

Ylösnousemuksen kirkko
Neuvosto-Ukrainan aikana hautausmaalle haudattiin ukrainalaista älymystöä, ja hautakivet ovat usein monumentaalitaideteoksia. Hautausmaa on Kiovan hautausmaista edelleen arvostetuin. Siellä on 1884–1889 rakennettu Ylösnousemuksen kirkko. Alueen länsiosassa on 1975 rakennettu modernin tyylin mukainen krematorio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Baikove cemetery, Viitattu 6.3.2023 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baikoven hautausmaa** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**Hevoshullu** (epämuodollisesti usein **HH**) on lasten ja nuorten hevosaiheinen lehti. Se on ruotsalaisen *Min Hästin* sisarlehti. Lehden julkaisija on Egmont Kustannus, ja siitä ilmestyy 26 numeroa vuodessa. Hevoshullussa on vakiopalstoja (Kysy hevosista, Tallinseinä ym.) sekä hevosaiheisia sarjakuvia, tieto- ja viihdeartikkeleita, kilpailuja ja pääosin lukijoiden kirjoittamia novelleja. Myös hevosaiheisia julisteita julkaistaan. 

Hevoshullussa on 1970-luvulta saakka seikkaillut vakituisesti Lena Furbergin luoma sarjakuvahahmo Polle – maailman monin poni. Lehdessä on vuosien varrella julkaistu monia lyhyitä ja pitkiä jatkosarjoja, tunnetuimpina kenties oikeiden ruotsalaisten yksityistallien tapahtumiin perustuvat 1970–1980-luvun *Niemelän tytöt* (Ola ja Ylva Ericson) sekä 1996 alkanut *Tuuvan talli* (Lena Furberg).

Hevoshullun alkuaikoina 1970-luvulla sarjakuvia piirsi muiden muassa Veikko Savolainen, tutummin Joonas (sarjoja muiden muassa Hirnu, Tallin Jengi, Annika ja Sirkus Napoleon). Hevoshullun sarjakuvat ovat kuitenkin pääosin olleet ruotsalaisia, piirtäjinä erityisesti Lena Furberg ja Ola Ericson. 1970-luvulta 1990-luvun alkuvuosiin saakka Hevoshulluun tuotti sisältöä myös Ulla-Maija "Uma" Aaltonen, joka piti suosittua *Misty vastaa* -kysymyspalstaa sekä tarinoi hevosen näkökulmasta nuoresta Minkki-tammasta ja myöhemmin sen veljestä Cappuccinosta.

Varsinaisen lehden lisäksi Hevoshullu julkaisee erikseen myytäviä erikoisjulkaisuja, kuten Pollen Parhaat ja Hevoshullun Kesäspesiaali. Myös muunlaista oheismateriaalia kuten julistelehtiä, kalentereita ja jatkosarjakuva-albumeita on vuosien varrella julkaistu. Misty vastaa -kysymyspalstan parhaat palat on koottu kahdeksi Otavan julkaisemaksi kirjaksi, *Misty vastaa* (1986) ja *Oma hevonen* (1989).

Aiheesta muualla
----------------

* Hevoshullu
* Niemelän tytöt -sarjan ruotsalainen esikuvatalli Broknäs Gård (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
**Baikalsk** (ven. Байка́льск) on kaupunki Itä-Siperiassa Irkutskin alueella Baikaljärven lounaisrannalla, Sljudjankan piirissä. Kaupunki sijaitsee Siperian radan varrella, 162 km Irkutskista idän suuntaan. Asukasluku vuonna 2011 oli noin 13 500.*lähde?*

Baikalsk perustettiin 1961, kun sinne alettiin rakentaa suurta sellutehdasta. Tehdas otettiin käyttöön ja paikkakunta sai kaupunkioikeudet 1966. Paikkakunnan talous on perustunut täysin Baikalskin sellu- ja paperitehtaan toimintaan, jonka maksamat verot kattoivat 95 % kaupungin budjetista.

Noin 200 000 tonnia selluloosaa vuodessa tuottanut tehdas oli Baikaljärven pahin yksittäinen saastuttaja. Se valkaisi sellun klooridioksidilla ja päästi jätteet järveen. Tehdas oli vuosikymmenten ajan ympäristöliikkeen protestien kohteena. Syyskuussa 2008 tehdas siirtyi viimein suljettuun jätevesikiertoon. Tämän seurauksenta tehtaan toiminta lähes välittömästi seisautettiin kannattamattomana, ja suuri osa henkilöstöstä lomautettiin. Maaliskuussa 2009 ilmoitettiin, että tehdas on suljettu lopullisesti, mikä merkitsi paikkakunnan talouden romahdusta. Kaupunki oli yksi kahdestakymmenestä vuodesta 2008 alkaneen talouskriisin koettelemista yhden tehtaan ympärille rakentuvista kaupungeista (ns. monogorod), joita federaatio alkoi rahoittaa erityistuella vuoden 2009 lopussa.

Alkuvuodesta 2010 pääministeri Vladimir Putin antoi kuitenkin tehtaalle luvan jatkaa tuotantoa. Ympäristönormeja helpotettiin ja valtio tukee tappiollista toimintaa. Ympäristöliike reagoi päätökseen voimakkaasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Baikal mill stays out of action for now in eastern Russia[vanhentunut linkki]. RISI 12.11.2008
2. ↑  Baikal Paper Factory Closes for Good. AP/abc news 13.3.2009
3. 1 2  Hallitus tukee yhden yrityksen kaupunkeja[vanhentunut linkki]. BOFIT Viikkokatsaus 18.2.2010. Suomen Pankki.
4. ↑  Paperitehdas kuumentaa tunteita Baikalin rannalla (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 10.4.2010

Irkutskin alueen vaakunaIrkutskin alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Päähallintopaikka: Irkutsk**
Alzamai | Angarsk | Baikalsk | Birjusinsk | Bodaibo | Bratsk | Kirensk | Nižneudinsk | Sajansk | Šelehov | Sljudjanka | Svirsk | Taišet | Tšeremhovo | Tulun | Usolje-Sibirskoje | Ust-Ilimsk | Ust-Kut | Vihorevka | Železnogorsk-Ilimski | Zima |
**Agathe** (m.kreik. Ἀγάθη, *Agathē*, lat. *Agatha, Agatha Tyche*) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Agden kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.

Agathe oli alun perin kreikkalainen siirtokunta ja kauppa-asema. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.

Maantiede
---------

Agathe sijaitsi nykyisin nimellä Hérault tunnetun joen suistossa. Joen suussa sijaitsevana paikka sopi hyvin kaupankäyntiin Gallian sisäosiin päin. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, joka on myöhemmän keskiaikaisen ja nykyisen kaupungin korkein kohta.

Agathe oli lähistönsä ainoa kreikkalaiskaupunki. Kauempana siitä itään sijaitsi Massalia ja etelään Iberian puolella Rhode ja Emporion. Roomalaisella kaudella Agathesta länteen sijaitsivat Baeterrae ja Narbo. Muutamia kilometriä Agathesta sisämaahan sijaitsi paikkallisen heimon *oppidum* nimeltä Bessan.

Historia
--------

Agathe oli Massalian perustama kauppa-asema, joka perustettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. jo pian sen jälkeen, kun fokaialaiset olivat perustaneet Massalia itsensä. Kaupankäynnin lisäksi sen tehtäviin kuului rannikon suojaaminen paikallisia barbaariheimoja vastaan.

Myöhäisantiikin aikana 400-luvulla jaa. Agathesta tui piispanistuin. Kaupungissa järjestettiin kirkolliskokous vuonna 506.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Agathen kaupunki on ollut linnoitettu, ja sen muurien ympäröimän alueen koko on ollut kreikkalaisella ajalla noin 200 × 200 metriä. Roomalaisaikainen kaupunki ei vaikuta olleen tätä suurempi.

Suurin osa kaupunkiin liittyvistä arkeologisista löydöistä on tehty varsinaisen kaupungin ulkopuolelta joen rannalta ja merestä. Niihin lukeutuu muun muassa kaupankäynnistä todistavia amforoita ja muuta keramiikkaa. Varhaiselta kristilliseltä kaudelta on löydetty kahden muurien ulkopuolelle rakennetun basilikakirkon rauniot.

Lähteet
-------

1. ↑  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 159. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "AGATHA (Agde) Hérault, France", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Agatha *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
4. ↑  Agathe (Gallia) 9 Agde - Αγάθα *ToposText*. Viitattu 1.11.2021.
5. 1 2  "15 A3 Agatha", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
6. ↑  Pseudo-Skymnos: *Periodos* 196; Strabon: *Geografika* 4.1.5–6; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 3.33; Pompononius Mela: *De situ orbis* 2.5; Klaudios Ptolemaios: *Geografia* 2.10.2; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Ἀγάθη.
**Hevosvoima** (lyhenne *hv*, engl. *horsepower*, *hp*) on tehon yksikkö. Hevosvoima ei ole nykyisin käytössä olevan SI-järjestelmän mukainen mittayksikkö, mutta sitä käytetään edelleen varsinkin arkikielenkäytössä usein moottorien tehojen yksikkönä. SI-järjestelmän mukainen tehon yksikkö on *watti* (tunnus W) ja ajoneuvoihin sopivampi watin kerrannaisyksikkö *kilowatti* (tunnus kW).

Hevosvoiman teholla pystyi määritelmän mukaan nostamaan 75 kilogramman massan nopeudella yksi metri sekunnissa siellä, missä painovoimalla on niin sanotusti normaaliarvonsa (9,80665 m/s²). Täten yksi hevosvoima on 75 · 9,80665 = 735,49875 eli suunnilleen 735,5 wattia.

Brittiläistä yksikköjärjestelmää käyttävissä maissa hevosvoima (englanninhevosvoima) määriteltiin kuitenkin tehoksi, jolla voitiin nostaa 33 000 naulan massa nopeudella yksi jalka minuutissa; tämä vastasi noin 76,042 kilogramman massan nostamista yhden metrin korkeuteen sekunnissa vastaavissa olosuhteissa. Täten brittiläinen hevosvoima on noin 745,7 wattia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo: H Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 4.9.2020.
2. 1 2  SI-opas (PDF) (s. 27) *SFS-oppaat*.  4.11.2002. Suomen Standardoimisliitto. Viitattu 18.12.2011.  ISBN 952-5420-93-0
3. ↑  Autojen tehot ovat kasvaneet huimasti *Helsingin Sanomat*.  13.9.2011. Viitattu 2.11.2021.
4. 1 2  SI-opas (PDF) (s. 28) *SFS-oppaat*.  4.11.2002. Suomen Standardoimisliitto. Viitattu 18.12.2011.  ISBN 952-5420-93-0

Aiheesta muualla
----------------

* Yksiköiden muunnosohjelma
* Tehon yksiköiden muunnosohjelma
Auténtico! Bailatino®
**Bailatino** on tanssillinen liikuntamuoto, jonka ovat kehittäneet Päivi Laukkanen ja Satu Markkanen. Bailatinossa ei tarvita paria eikä kilpailla, vaan tärkeintä on liikkumisen ilo ja ilmapiiri, jossa tanssija voi nauttia musiikista, oman kehon käytöstä ja tanssisarjojen oppimisesta. 

Bailatino on Suomen Tanssiurheiluliiton rekisteröimä tuotemerkki.

Yleistä
-------

Bailatinon perusajatuksena on tutustuttaa ihmiset latinalais-amerikkalaiseen musiikkiin ja kulttuuriin. Tunneilla harjoitellaan erilaisia latinalaistansseja, kuten esimerkiksi salsaa, sambaa, merengueta ja tangoa. 

Laji sopii kaikenikäisille, kuntoon tai sukupuoleen katsomatta. Bailatinon tarkoituksena onkin poistaa musiikillisesta liikunnasta siihen helposti kohdistuvia suorituspaineita. Bailatino-ohjaajat pitävät tunteja sekä alkeis- että jatkotasoilla ympäri Suomea. Ryhmiä on erikseen jopa raskaana oleville, äideille ja lapsille yhteisesti sekä alle kouluikäisille. Senioriryhmissä latinalaistanssien lisäksi lajeina ovat myös vakiotanssit quickstep sekä hidas valssi.

Aiheesta muualla
----------------

* Bailatino Tanssiurheiluliiton sivuilla
Pjana-joen koskia Perevozissa.
**Perevoz** (ven. Перево́з) on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Pjanan varrella 118 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Perevozin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie (Perevozskajan asema). Asukkaita on 9 200 henkeä (vuonna 2005).

Perevoz tunnetaan 1500-luvulta lähtien Pjana-joen ylityspaikkana. Vuonna 1779 siitä tuli kaupunki ja Nižni Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Sittemmin se menetti asemansa kaupunkina. Vuonna 1962 Perevoz sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 2000 siitä tuli jälleen kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 547–548. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Perevoz**.
* Perevozin piiri Nižni Novgorodin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Epävirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje