recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Panaman kannas
**Panaman kannas** (esp. *istmo de Panamá*) on Panaman valtion alueella oleva kapea maakaistale, joka erottaa Atlantin ja Tyynenmeren toisistaan ja yhdistää Pohjois- ja Etelä-Amerikan. Panamankannaksen läpi kulkee Panaman kanava.

Panamankannaksen muodostuminen ja sen seurauksia
------------------------------------------------

Vielä 20 miljoonaa vuotta sitten nykyisen Panaman kohdalla oli Atlantin ja Tyynenmeren yhdistävä meri. Pinnan alla kuitenkin Tyynenmeren laatta liukui Karibian laatan alle ja nostatti merenalaisia tulivuoria. Noin 15 miljoonaa vuotta sitten osa vuorista oli noussut jo saariksi. Seuraavien miljoonien vuosien aikana muodostui uusia saaria ja samalla merenpohja nousi hiljalleen, ja noin 3 miljoonaa vuotta sitten Pohjois- ja Etelä-Amerikan yhdistävä kannas oli muodostunut.

Panamankannaksen muodostuminen esti Atlantin ja Tyynenmeren välisen virtauksen ja muutti näin molempien merien merivirtojen suuntaa. Karibian lämpimät vedet alkoivat virrata koilliseen ja näin lämmittää Eurooppaa. Atlantista tuli myös suolaisempi. Golfvirta kuljetti myös kosteutta pohjoiseen. Talvella tullut lämmin merivirta sulatti jäätä, mikä lisäsi talvista meriveden haihtumista pohjoisessa, ja syntyneiden pilvien salamista lumena maahan, ja lumen muuttumista jäätiköiksi.

Kannas vaikutti myös mantereiden biodiversiteettiin, sillä maasilta teki helpommaksi eläinten ja kasvien siirtymisen mantereelta toiselle. Suurena Amerikan eläimistövaihtona tunnetun tapahtuman seurauksena pussirotat, vyötiäiset ja piikkisiat vaelsivat pohjoiseen ja muun muassa karhut ja laamat etelään.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerkko Hakulinen, Sirkka Paikkala: Eksonyymit : Panaman kannas *Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisuja 58*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 7.2.2022.
2. 1 2 3  Panama: Isthmus That Changed the World *The Earth Observatory*.  31.12.2003. EOS Project Science Office. Viitattu 4.3.2013. (englanniksi)
3. ↑  Lunkka 2008, Maapallon ilmastohistoria
**Esko Antero Inkala** (13. maaliskuuta 1926 Jyväskylä – 23. maaliskuuta 2018 Liminka) oli suomalainen pikajuoksija. Inkala voitti kolme 100 metrin juoksun Suomen mestaruutta vuosina 1949–1951. 200 metrillä hän otti mestaruudet vuonna 1950 ja 1953. Mestaruuksien lisäksi Inkala oli hopealla 100 metrillä vuonna 1953 ja 200 metrillä vuosina 1948, 1949 ja 1951. Inkalan ennätys 100 metrillä 11,0 syntyi vuonna 1950 (myötätuuleen 10,7 vuonna 1953) ja 200 metrillä 22,1 vuonna 1953.

Inkala oli maajoukkueessa kahdesti parantamassa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätystä: vuonna 1950 Turussa syntyi aika 41,9, joka parani seuraavana vuonna Helsingissä aikaan 41,7. Seuratasolla Inkala edusti Oulun NMKY:n Urheilijoita. Ammatiltaan Inkala oli poliisi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Esko Inkala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 29.8.2012
2. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 40*, s. 359. Urheilumuseo, 2019. ISBN 978-952-6644-14-1.
3. ↑  Kuolinilmoitus, Kaleva 22.4.2018, s. 41
4. ↑  Suomen urheilutietäjät mitä tapahtui urheilussa 1953 *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 3.4.2015. Viitattu 29.8.2012.
**Kuri** (jap. 栗) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä, joka oli palveluksessa toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Momi-luokka*
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 5. joulukuuta 1919 ja alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1920. Alus otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta.

Palvelus
--------

Tyynenmeren sodan alkaessa alus kuului Kiinan aluelaivaston Shanghain alueen tukikohtajoukkoihin yhdessä sisaralustensa *Hasun* ja *Tsugan* kanssa. Aluksen tehtävänä oli suojata meriliikennettä ja yhteyksiä Kiinan rannikolla ja Jangtsella, minkä sen matala syväys mahdollisti. *Kuri* avusti joukkojen laivauksissa Filippiineille sekä Manilan ja Corregidorin saarrossa. Sodan alun tapahtumien jälkeen alus sisaraluksineen partioi vuoden 1943 Shanghain edustalla sekä suojasi saattueita Shanghain ja Makon välillä.

Vuonna 1944 alusten toiminta-alue laajeni käsittämään Formosan ja Filippiinit. Alus suojasi *Hasun* kanssa saattueita Etelä-Kiinan merellä, kunnes etenevät liittoutuneiden joukot pakottivat luopumaan saattuereiteistä. Alukset vetäytyivät 25. kesäkuuta Tsingtaoon suojaamaan Pohjois-Kiinan rannikon liikennettä. Sotatoimien päätyttyä alus antautui liittoutuneille. Se osui miinaan 8. lokakuuta 1945 lähellä Pusania Korean rannikolla. Alus romutettiin vuonna 1946.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Jentschura, Hansgeorg; Jung, Dieter & Mickel, Peter: *Warships of the Imperial Japanese Navy, 1869–1945*. Lontoo: Arms & Armour Press, 1977. ISBN 0-85368-151-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1987, s. 244.
2. 1 2  They Also Served: The Second-Class Destroyers CombinedFleet.com.  (englanniksi)

*Momi*-luokan hävittäjä
*Momi* · *Kaya* · *Nashi* · *Take* · *Kaki* · *Tsuga* · *Nire* · *Kuri* · *Kiku* · *Aoi* · *Hagi* · *Fuji* · *Susuki* · *Hishi* · *Hasu* · *Warabi* · *Tade* · *Sumire* · *Tsuta* · *Ashi* · *Yomogi*

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Kawakaze-luokka · Seuraaja: Wakatake-luokka |
**Kurhomykerökoi** (*Metzneria aestivella*) on jäytäjäkoihin lukeutuva perhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Harvinaisuutensa vuoksi se on Ahvenanmaalla rauhoitettu ja erityisesti suojeltu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kurhomykerökoi on pitkänomainen ja kapeasiipinen, ruskeankirjava pikkuperhonen. Etusiipien pohjaväri on vaalean punertavanruskea ja siipi on sävyltään tummempi etureunasta ja kärjestä. Aivan etureunassa on ohut, valkoinen viiru. Siipisuonten kohdalla on hopeanharmaita pitkittäisviiruja ja siiven kärjen tuntumassa takareunasta lähtee vaalea poikkivyö, joka ei ulotu etureunaan saakka. Takasiivet ovat harmaat, mutta niitä reunustavat siipiripset ovat punertavanruskeat. Siipiväli 11–15 mm.

Hyvin samannäköisiä ovat takiaismykerökoi (*Metzneria lappella*) sekä niittymykerökoi (*Metzneria metzneriella*). Niillä on kuitenkin etusiivessä musta keskitäplä.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Kurhomykerökoita tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Ahvenanmaalla. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Kuivilla, lyhytkasvuisilla kedoilla elävä perhonen, joka suosii elinpaikoissaan kalkkipitoista maaperää. Toukka elää syksyllä ketokurhon mykerön sisällä ja talvehtii siellä.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää ketokurholla (*Carlina vulgaris*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Kurhomykerökoi – *Metzneria aestivella* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. 1 2
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q13574435
* Wikispecies: Metzneria aestivella
* BioLib: 47657
* BOLD: 71873
* CoL: 9375T
* EoL: 931418
* Fauna Europaea: 437059
* Fauna Europaea (new): fa0bef5f-f5e5-4cc8-9d7b-b7c0befde557
* GBIF: 1848847
* iNaturalist: 466735
* IRMNG: 10248949
* LepIndex: 103006
* LoB: 4125
* NBN: NHMSYS0000503221
* NCBI: 2561500
* PPE: metzneria-aestivella

 |

 |
**Penikkajärvi** on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 230 kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Penikkajärven pituus lännestä itään on 3,8 kilometriä. Järven mutkittelevan rantaviivan pituus on 19 151 metriä. Penikanniemi, Lauriniemi ja Paloniemi erottavat järven eteläosaa pohjoisosasta. Järven kaakkoisosaa jakaa Riihiniemi ja koillisosaa Lammintaus, joka erottaa Nevalanlampea muusta järvestä. Vain 13 hehtaaria Penikanjärvestä on vähintään viisi metriä syvä. Etenkin Nevalanlampi on matalaa vesialuetta. Järven syvin kohta on 11 metriä.

Penikkajärven saarista Peltosaarella ja Pikkusaarella on karttanimi. Järven rannoilla on haja-asutusta. Penikkajärven ja sen pohjoispuolella sijaitsevan Munalammen välisellä kannaksella sijaitsee Nevalanvaara-niminen asutus. Myös järven muilla rannoilla on asutusta. Luonnontilaisinta on järven itäisimmällä rannalla, joka sijaitsee alle kahden kilometrin päässä Suomen ja Venäjän väliseltä rajavyöhykkeeltä.

Penikkajärveen laskee Siltajoki luoteesta, Nevalanjoki pohjoisesta Munalammelta (257,8 metriä mpy) ja Välijoki kaakosta Angerjärveltä (255,6 metriä mpy). Penikkajärven luusua sijaitsee etelärannan Molloniemen kohdalla. Siitä alkaa Muojärveen (253,0 metriä mpy) virtaava Penikkajoki. Penikkajärven pohjoispuolitse kulkee yhdystie 18871.

Penikkajärven vesitilavuus on 4 571 000 kuutiometriä.

Penikkajärvi (74.023.1.003) kuuluu Penikkajoen valuma-alueeseen (74.023), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Muojärven alue (74.02). Penikkajoen valuma-alueella on 24 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Penikkajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Munalampi, jota seuraa Angerjärvi.

Kuusamossa on toinenkin Penikkajärvi (61.345.1.002). Se sijaitsee Iijoen vesistössä noin 20 kilometriä Vienan Kemin vesistön Penikkajärveltä lounaaseen. Myös Utajärvellä ja Kittilässä on Penikkajärvi-niminen vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Penikkajärvi, vakavesi, Kuusamo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 23.6.2022.
3. ↑  Penikkajärvi. Järviwiki. Viitattu 23.6.2022.
4. ↑  Penikkajoen valuma-alue (74.023). Järviwiki. Viitattu 23.6.2022.
5. ↑  Penikkajärvi. Järviwiki. Viitattu 23.6.2022.
MCM/70 mikrotietokone.
**MCM/70** oli Microcomputer Computer Machinesin (MCM) mikrotietokone, joka oli ensimmäisiä mikrotietokoneita sekä ensimmäisiä kannettavia tietokoneita. 
MCM-yhtiön perustaja ja yksi tietokoneen kehittäjistä oli kanadalainen Mers Kutt.
Tietokone suunniteltiin vuosien 1972 ja 1973 välillä ja on luultavasti varhaisin nimenomaan henkilökohtaiseen käyttöön suunniteltu mikrotietokone.

Virallinen ilmoitus MCM/70-tietokoneesta julkaistiin 25. syyskuuta 1973 Torontossa ja toimitukset alkoivat loppuvuodesta 1974. Varhaisempaa prototyyppiä oli esitelty toukokuussa 1973.

Tietokone suunniteltiin APL-ohjelmointiin. Tietokoneessa oli QWERTY-näppäimistö. Tietokoneessa oli yksi tai kaksi digitaalista nauha-asemaa yhdessä yksikössä, jossa oli myös punainen plasmanäyttö ja näppäimistö. Tietokoneessa oli Intel 8008 -mikroprosessori, kaksi kilotavua RAM-muistia (laajennettavissa kahdeksaan) ja 14 kilotavua ROM-muistia. Koska muistin kokonaismäärä oli suurempi kuin mitä suoritin pystyi suoraan osoittamaan, ROM-muisti jaettiin ydinosaan ja joukkoon muistipankkeja, joiden välillä pystyi vaihtamaan. ROM-muisti sisälsi APL-tulkin, sekä EASY- ja AVS-nimiset ohjelmistot.

MCM-tietokoneita julkaistiin eri malleja. MCM/70 julkaistiin vuonna 1973 ja sen seuraaja MCM/700 julkaistiin vuonna 1975. MCM/800 julkaistiin vuonna 1976 ja se käytti AMD 2900 bit-slice -prosessoria. MCM/900 julkaistiin vuonna 1978.

MCM/70 oli ensimmäinen mikrotietokone, jonka mukana tuli käyttöjärjestelmä. AVS-käyttöjärjestelmä hallitsi tallennustilaa käyttäjälle läpinäkyvästi ja toimi rajapintana APL:n ja laitteiston välillä.

Tietokoneen ohjelmisto ja laitteisto oli tiukasti suunniteltu yhteen ja laitteen myynti pysyi pienenä, jolloin myös kustannukset olivat korkeita. Vuonna 1985 MCM-yhtiö lopetti toimintansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Introduction of the MCM/70, the First Truly Portable Computer & the First Truly Usable Microcomputer System *historyofinformation.com*. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Canadian hailed as father of PC *theglobeandmail.com*.  25.9.2003. Viitattu 23.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3  The MCM/70 Microcomputer (PDF) (sivu 6) *s3data.computerhistory.org*. Viitattu 23.8.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Chris Bateman: How Toronto invented the PC, then forgot about it  15.4.2015. Spacing Toronto. Viitattu 24.6.2019. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Zbigniew Stachniak: The Making of the MCM/70 Microcomputer (PDF) *ia801300.us.archive.org*. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Micro Computer Machines MCM/70, the Canadian Holy Grail of Computing History (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Zbigniew Stachniak: *Inventing the PC: The MCM/70 Story*. McGill-Queen's University Press, 2011. ISBN 978-0773538528. (englanniksi)
Peniksen ympärille asetettu silikoninen hiha kasvattamaan peniksen pituutta.
**Penismansetti** (engl. *penis sleeve*) on seksiväline, joka asetetaan peniksen päälle tai ympärille. Penismansetin tai hihan tarkoitus voi olla paksuntaa tai pidentää penistä, erektion kestoa tai ehkäistä ennenaikaista siemensyöksyä, sekä tuottaa seksikumppanille nautintoa.

Mansetilla peniksen kokoa tai muotoilua muokkaamalla on yleensä tarkoitus tuottaa vastaanottavalle osapuolelle lisää seksuaalista nautintoa. Mansettia pitävän henkilön seksuaalinen nautinto ei penetraation aikana puolestaan välttämättä parane, vaan jopa päinvastoin, jos mansetti peittää suuren osan peniksestä, jolloin silikoni estää tai vähentää esinahan edestakaisen liikkeen tapahtumista. Tällä tavalla voi pidentää erektion ja jaksamisen kestoa, sekä ehkäistä ennenaikaista siemensyöksyä.

Mansetit valmistetaan yleensä silikonista. Niitä on erilaisia, realistisen peniksen näköisistä hupuista vain osan peniksestä peittävään, nypykkäisiin hihoihin. Vibraattoriominaisuuden omaavat mansetit voivat kasvattaa kaikkien osapuolien seksuaalista nautintoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  How to Use a Penis Sleeve | Full Instructions with Video *www.theadulttoyshop.com*. Viitattu 25.10.2021.
2. ↑  How a Penis Sleeve Can Help Erectile Dysfunction *Verywell Health*. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  What Is A Penis Sleeve And How To Use One? *Healthy Body Healthy Mind*.  19.10.2020. Viitattu 25.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Penismansetti** Wikimedia Commonsissa
**Väri-indeksi** on luku, joka ilmaisee tähtitieteessä tähden värin. Tähden väri-indeksin perusteella saadaan selville tähden likimääräinen pintalämpötila. Väri-indeksi saadaan mittaamalla tähden kirkkaus kahdella erivärisellä suotimella ja laskemalla saatujen kirkkauksien erotus. Tavallisin menetelmä on käyttää sinistä (B) ja kellanvihreää (V) suodinta, joista saatavaa väri-indeksiä kutsutaan B–V-indeksiksi. B–V-indeksi on negatiivinen (0...−0,5) sinertävillä erittäin kuumilla tähdillä ja positiivinen (0...+2,5) kellertävillä sekä punaisilla viileämmillä tähdillä. Erityisen kuumille tähdille voidaan myös käyttää ultraviolettisäteilylle herkkää suodinta (U) sinisen suotimen kanssa, jolloin tuloksena saadaan U–B- tai UBV-indeksi. Punaista (R) ja infrapunasuodinta (I) käyttämällä saadaan puolestaan R–I-indeksi, joka soveltuu viileille punertaville tähdille.

| Tähti | B–V-indeksi | Väri |
| --- | --- | --- |
| Spica | −0,23 | sininen |
| Rigel | −0,03 | sinertävänvalkoinen |
| Deneb | +0,09 | valkoinen |
| Aurinko | +0,65 | kellertävä |
| Arcturus | +1,24 | oranssi |
| Antares | +1,86 | punainen |

UBV- ja UBVRI-järjestelmä
-------------------------

Nykyinen laajalti käytetty tähtien värijärjestelmä UBV on kehittynyt vanhasta järjestelmästä, joka oli kaksikanavainen: Mpv (fotovisuaalinen) ja Mpg (fotografinen, valokuvauksellinen) aaltoalue. Näiden aallonpituudet ovat 540 ja 430 nanometriä. Fotovisuaalinen tarkoittaa valokuvauksellista menetelmää, jossa kirkkausmittaus on säädetty vastaamaan suunnilleen silmän näkemää aluetta valitsemalla sopiva suodin ja valokuvauslevy. Vanha väri-indeksi Mpg - Mpv oli CI tai C.I. Uudessa UBV-järjestelmässä V = Mpv ja B = Mpg + 0,11. Viisikanavaisessa UBVRI-järjestelmässä on pohjana alkuperäinen UBV-järjestelmä, johon
on lisätty kanavat R ja I sekä myöhemmin pitkäaaltoiset infrapunakanavat J, H, K, L, ja M.

UBV-järjestelmän kanavat ovat

* U = 365 ± 68 nm
* B = 440 ± 98 nm
* V = 550 ± 89 nm

Jos tähden pintalämpötila Teff on tiedossa, 
karkea arvio väri-indeksille saadaan lasketuksi.

B-V = 7000 K/Teff - 0,56

| Kanava | Engl. ja suom. nimi | Aallonpituus | Kaistan leveys |
| --- | --- | --- | --- |
| U | **u**ltraviolet, ultravioletti | 366 nm | 70 nm |
| B | **b**lue, sininen | 440 nm | 92 nm |
| V | **v**isual, visuaalinen, näkyvä, keltainen | 553 nm | 85 nm |
| R | **r**ed, punainen | 700 nm | 220 nm |
| I | **i**nfrared, infrapuna | 900 nm | 240 nm |
| J | infrapuna J | 1 250 nm | 300 nm |
| H | infrapuna H | 1 650 nm | 400 nm |
| K | infrapuna K | 2 200 nm | 600 nm |
| L | infrapuna L | 3 600 nm | 1 200 nm |
| M | infrapuna M | 4 800 nm | 800 nm |

UBV- ja UBVRI-järjestelmien lisäksi on kehitetty muitakin väri-indeksijärjestelmiä kuten Uvby-järjestelmä.
**Diana Ball** (taiteilijanimi, s. 1973 Jokela) on suomalainen kehonrakentaja ja domina. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Maria Veitolan *Maria!*-keskusteluohjelman studioemäntänä. Lisäksi hän on esiintynyt draamasarjassa *Samppanjaa ja vaahtokarkkeja*. Hän on yksi ensimmäisistä suomalaisista dominoista.

Diana Ball on intersukupuolinen eli hänen sukupuoltaan ei voida määrittää hänen sukuelintensä perusteella. Hänen ulkoiset sukupuolielimensä viittaavat mieheen ja hänet määriteltiin syntymässään pojaksi. Murrosiän tuomien muutosten myötä hänelle selvisi, että hän on geneettisesti nainen.

Diana Ball toimi Sedu Koskisen omistaman Burleski-yökerhon klubiemäntänä vuonna 2010. Hän on harrastanut kehonrakennusta ja otellut ammattimaisena vapaapainijana. Vuonna 2016 hän esiintyi pääosassa elokuvassa *The Defiler – Häpäisijä*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Diana Ball *Yle.fi*.  18.9.2012. Viitattu 12.3.2016.
2. ↑  Dianan sukupuolta ei määritetty lapsena: "Vaikea sitä pippeliä on piilottaakaan" *Iltalehti.fi*.  28.11.2015. Viitattu 12.3.2016.
3. ↑  Great balls of fire! *City.fi*.  19.2.2010. Viitattu 12.3.2016.
4. ↑  "Vieroitus yhtä helvettiä" *Iltalehti.fi*.  8.3.2012. Viitattu 12.3.2016.
5. ↑  K18: Diana Ballin tähdittämä The Defiler tihkuu verta ja aivonpaloja *Dome.fi*.  26.7.2016. Viitattu 24.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Diana Ball *Yle Areena*.  18.9.2012.
* Kuinka kaadetaan mies tunnissa *Voima.fi*.  30.6.2014.  [vanhentunut linkki]
**XI talviolympialaisissa** Sapporossa vuonna 1972 järjestettiin **ohjaskelkkailussa** kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.

Miehet
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Wolfgang Scheidel | 3.27,58 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Harald Ehrig | 3.28,39 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Wolfram Fiedler | 3.28,73 |

  

  

### Parikelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailijat | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Horst HörnleinReinhard Bredow | 1.28,35 |
| Italia | Paul HildgartnerWalter Plaikner | 1.28,35 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Klaus-Michael BonsackWolfram Fiedler | 1.29,16 |

Italialaisparin Hildgartner – Plaikner voittama ensimmäinen lasku jätettiin pois tuloksista epäkunnossa olleen lähtöportin vuoksi. Jäljelle jääneissä laskuissa italialaiset ja saksalaispari Hörnlein – Bredow saivat saman yhteisajan ja molemmat palkittiin kultamitaleilla.

Naiset
------

### Yksinkelkkailu


| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksan demokraattinen tasavalta | Anna Maria Müller | 2.59,18 |
| 2 | Saksan demokraattinen tasavalta | Ute Rührold | 2.59,49 |
| 3 | Saksan demokraattinen tasavalta | Margit Schumann | 2.59,54 |

Lähteet
-------

1. ↑  Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*, s. 451. WSOY, 1996. ISBN 951-0-21072-2.
2. 1 2  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 620–622. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

  

Ohjaskelkkailu olympialaisissa
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1972 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Ohjaskelkkailu |
Pikaluistelu |
Rattikelkkailu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty
**Elämänä pakotie** (*Running on Empty*) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Sen pääosia näyttelevät Christine Lahti, Judd Hirsch, Martha Plimpton ja River Phoenix.

Naomi Fonerin käsikirjoittamassa tarinassa liittovaltion poliisia FBI:tä on vuosia pakoillut, Vietnamin sotaa terroristitoiminnalla vastustanut pariskunta, joilla on teini-ikäinen ja nuorempi poika. Jatkuvasti asuinpaikkaa ja nimiään vaihtamaan joutunut perhe on uudessa tilanteessa, kun heidän lahjakas pianistipoikansa pääsisi Juilliard Schooliin opiskelemaan, mutta tämä tarkoittaisi heidän todellisen identiteettinsä paljastumista ja vanhempien pitkää vankilatuomiota.

Perheen vanhempien hahmot pohjautuvat löyhästi The Weather Underground -aktivistiryhmän johtajaan Bill Ayersiin ja tämän vaimoon Bernadine Dohrniin.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Christine Lahti  | … |  Annie Pope 
  |
|  Judd Hirsch  | … |  Arthur Pope 
  |
|  Martha Plimpton  | … |  Lorna Phillips 
  |
|  River Phoenix  | … |  Danny Pope 
  |
|  Jonas Arby  | … |  Harry Pope 
  |
|  L. M. Kit Carson  | … |  Gus Winant 
  |
|  Steven Hill  | … |  herra Patterson
  |

Vastaanotto
-----------

Käsikirjoittaja Foner sai elokuvasta Oscar-ehdokkuuden ja parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinnon, minkä lisäksi elokuva tuotti neljä muutakin Golden Globe -ehdokkuutta. River Phoenix sai miessivuosastaan sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuuden.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa koskettavana, hyvin näyteltynä ja rauhallisesti aiheeseensa paneutuvana draamana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä". *Helsingin Sanomien* Mikael Fräntin mielestä *Elämänä pakotie* on herkkää kamarinäyttelemistä, jota säestää Gerry Fisherin eleetön kuvaus. Hän iloitsi, että Judd Hirsch saa kerrankin osoittaa lahjansa pääosan näyttelijänä ja kehui myös Phoenixia, Plimptonia ja erityisesti Christine Lahtea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "Elämänä pakotie", *Video-opas 95*, WSOY 1994.
2. ↑  Ressner, Jeffrey: Ayers script hopes to gain from Obama *Politico*.  6.10.2008. Viitattu 31.10.2022.
3. ↑  Running on Empty *goldenglobes.com*. Viitattu 30.10.2022.
4. ↑  Fränti, Mikael: Radikaaliperhe pakosalla.  *Helsingin Sanomat*, 15.7.1989, s. 15. Näköislehti (maksullinen).
**Pitsídia** (kreik. Πιτσίδια) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Tympákin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Tympákin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 666 (vuonna 2011).

Pitsídiaan kuuluvan Mátalan kylä ja ranta.
Pitsídia sijaitsee Kreetan eteläosassa lähellä Messaránlahden rannikkoa, noin 65 kilometriä lounaaseen Iraklionista. Kylä on alueen vanhimpia ja se on ollut olemassa jo bysanttilaisella ajalla. Kylän nimen sanotaan tulevan Pisidian alueesta Vähässä-Aasiassa.

Pitsídia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πιτσιδίων, *Topikí Koinótita Pitsidíon*), johon kuuluvat varsinaisen Pitsídian kylän lisäksi rannastaan tunnettu Mátalan kylä sekä Néo Kalamákin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 760. Pitsídian lähellä rannikolla sijaitsee Kommóksen arkeologinen alue.

Minolainen huvila
-----------------

Pitsídia on myös minolaisaikaisen huvilan arkeologinen kohde, joka sijaitsee kylän lähellä ja on saanut siitä nimensä. Huvila rakennettiin uudella palatsikaudella eli kausilla MM IIIB–LM IB noin ajalla 1750–1450 eaa. Rakennuksen koko on noin 20,75 x 13 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Pitsidia *InterKriti*. Viitattu 21.8.2017.
3. ↑  Pitsidia *Minoan Crete*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pitsídia** Wikimedia Commonsissa
Pitney Bowesin pääkonttori Stamfordissa.
**Pitney Bowes** on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka tunnetaan postitukseen ja muuhun logistiikkaan liittyvistä tuotteistaan ja palveluistaan. Yrityksen perinteisesti tunnetuin tuote ympäri maailmaa on perustajan Arthur Pitneyn vuonna 1901 patentoima postimaksu- eli frankeerauskone. Nykyisin yrityksen painopistealueena on verkkokaupan tarvitsemat laitteet ja sovellukset.

Historiaa
---------

Arthur Pitney perusti postimaksukonettaan valmistamaan ja markkinoimaan vuonna 1910 *American Postage Meter Companyn*. Kaksi vuotta aiemmin Walter Bowes oli perustanut *Universal Stamping Machine Companyn*. Vuonna 1920 yritykset yhdistettiin Pitney Bowesiksi. Yhtiön suurin asiakas oli Yhdysvaltojen postilaitos, sota-aikana myös puolustusvoimat. Toisen maailmansodan jälkeen asiakkaiksi tuli yhä enemmän postimyynti- ja suoramarkkinointiyrityksiä.

Perustajakaksikon lisäksi yrityksen alkuvaiheen avainhenkilö oli pitkään (1938–1964) sen pääjohtajana toiminut Walter Wheeler. Hänen johdollaan Pitney Bowes listautui New Yorkin pörssiin vuonna 1950 ja esitteli vuonna 1957 ensimmäisen postinlajittelukoneen. Vuonna 1968 ostettu Monarch Marking Systems Company esitteli maailman ensimmäisen viivakoodinlukijan. 1980-luvulla Pitney Bowes alkoi markkinoida myös kopiokoneita, telefax-laitteita ja sanelukoneita, ja seuraavan vuosikymmenen uutuus oli osoitteiden ja viivakoodien lasertulostus. 2000-luvulla Pitney Bowes on edennyt edelleen logistiikkatoimialalla monin yritysostoin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hynninen, Tom & Keitele, Jukka & Lehti, Matti: "Muita konttorikoneita", *Neljä kertaa nopeammin kuin pännällä. Konttoritekniikan historia*, s. 43–44. Helsinki: Ajatus Kirjat, 2009. ISBN 978-951-20-7916-2.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pitney Bowes**.
* Pitney Bowesin historiaa (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pitney Bowes
**Pittenweeminterrieri** (*Pittenweem Terrier*) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Pittenweeminterrieri oli valkoinen ja sen sanotaan muutoin muistuttaneen skotlanninterrieriä.

Alkuperä
--------

Rotu oli kotoisin Fifen alueelta Pittenweemin kylästä, jossa se jalostettiin tuhoeläinten tappamiseen maan alta. Paikallisen tri Flaxmanin skotlanninterrieripentueisiin ilmaantui vähän väliä valkoisia pentuja, ja hän päätti risteyttää niitä keskenään luodakseen valkoisen jalostuslinjan. Kun poltallochilainen eversti Malcolm tutki kyseisiä koiria päättääkseen käyttäisikö niitä omassa valkoisten terrierien jalostusprojektissaan (poltallochinterrieri), hän totesi niiden kuitenkin muistuttavan liikaa skotlanninterrieriä ja kieltäytyi jalostuskäytöstä. Hänen ratkaisunsa johti pittenweeminterrierin kannan laskuun ja lopulta sukupuuttoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 184. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Pitsusjärvi** (tai **Pihtsusjärvi**, pohjoissaameksi *Bihčosjávri*) on järvi Enontekiön Yliperällä. Se on alueen suurimpia järviä, pituutta on noin 10 kilometriä ja leveyttä parhaimmillaan yli kilometrin verran. Järvi sijaitsee 739 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven itäpuolelta menee Kalottireitti. Se haarautuu metsähallituksen ylläpitämällä Pitsusjärven autiotuvalla Haltille ja Somasjärvelle. Järven eteläpäässä on paikallisten paliskuntien porokämppiä. Pitsusjärvi laskee Pitsusjokea pitkin Vuomakasjärveen (pohjoissaameksi *Vuopmegašjávri*), josta alkava Vuomakasjoki on yksi Lätäsenon toisen latvahaaran Poroenon latvahaaroista. Pitsusjoessa on Suomen korkein vapaasti pystysuoraan putoava vesiputous, 17 metriä korkea Pitsusköngäs. Pitsusjärven länsipuolella kohoaa yli 1 240 metriä korkea Govddosgáisi.

Järvelle pääsee Kalottireittiä pitkin omin voimin liikkuen, tai vaihtoehtoisesti lentokoneella Kilpisjärveltä tai muualta.

* Näkymä Pitsusjärven itärannalta, vastarannalla näkyy Bihčosnjunni (1 083 m).Näkymä Pitsusjärven itärannalta, vastarannalla näkyy Bihčosnjunni (1 083 m).
* Helikopteri noutaa asiakkaita Pitsusjärven autiotuvan laskeutumispaikalta.Helikopteri noutaa asiakkaita Pitsusjärven autiotuvan laskeutumispaikalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 12.6.2012.
2. 1 2  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 12.6.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pitsusjärvi** Wikimedia Commonsissa
**Arto Allan Merisaari** (18. maaliskuuta 1940 Aura – 3. lokakuuta 1978 Siilinjärvi) oli suomalainen poliitikko ja SKDL:n kansanedustaja vuosina 1975–1978. Hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 11 910 äänellä.

Merisaari oli koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti, ja hän oli vuodesta 1964 naimisissa Tuula Kaarina Jalavan kanssa. Hänen vanhempansa olivat aputyömies Aarne Allan Merisaari ja Toini Esteri Jaakkola. Merisaari sai surmansa Rissalan lentoturmassa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Joel Hongisto.

Kansanedustajana Merisaari toimi muun muassa perustuslakivaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnassa ja Kansaneläkelaitoksen valtuutettuna. Hän työskenteli myös SKDL:n paikallishallintoasiain tiedotussihteerinä vuonna 1968, Turun kaupungin kiinteistö- ja rakennuslautakunnan apulaissihteerinä vuodesta 1968 vuoteen 1978 ja kaavoitus- ja rakennusasiain neuvottelukunnassa. Vuonna 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Hän oli lisäksi Turun kaupunginvaltuuston jäsen, SKDL:n Varsinais-Suomen piirin puheenjohtaja, Varsinais-Suomen seutukaavaliiton liittovaltuuston ja Turun ylioppilaskyläsäätiön hallituksen jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Arto Merisaari *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1975–1979 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(40) | 
* Aitio (1975–1977)
* Alenius (1975–1977)
* Alppi (1976–1979)
* Björklund
* Ekorre
* Hjerppe (1975–1978)
* Hongisto (1978–1979)
* Honkonen
* Hyvönen
* Jokinen
* Jokiniemi
* Juvela
* Järvenpää
* Kainulainen
* Kivistö
* Koskenniemi
* Koskinen
* Laine
* Lehmonen
* Liedes
* Merisaari (1975–1978†)
* Mustonen
* Männistö
* Niskanen
* Peltola (1977–1979)
* Puhakka
* Pulkkinen (1975–1977†)
* Rekonen
* Rosnell
* Ruotsalainen
* Rytkönen (1978–1979)
* Räsänen
* Saarinen
* Saarto
* Sinisalo
* Stenius
* Suomi (1977–1979)
* Talvitie
* Tamminen
* Tennilä
* Tuominen
* Uitto
* Wahlström
* Weckman (1975–1976)
* Vepsäläinen
* Vähäkangas (1978–1979)

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Mamuka Bakhtadze** on georgialainen poliitikko, josta tuli maansa pääministeri kesäkuussa 2018. Ennen valintaansa hän oli valtiovarainministeri, ja sitä ennen valtion rautatieyhtiön ja energiayhtiön johdossa.

Bakhtadze ilmoitti valtaan noustessaan tavoitteekseen tuoda Georgiaa lähemmäksi EU:n ja Naton jäsenyyttä.
Syyskuussa 2019 hän erosi ja kertoi tehneensä mitä oli aikonut tehdä. Hänen puolueensa Georgialainen unelma menetti suosiotaan kesällä 2019, kun Venäjän-vastaiset mielenosoitukset Tbilisissä tukahdutettiin väkivaltaisesti. Seuraajaksi valittiin silti Giorgi Gakharia, joka edustaa samaa puoluetta.

Bakhtadze on väitellyt tekniikan tohtoriksi Georgian teknillisessä yliopistossa, ja suorittanut sen lisäksi MBA-tutkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Georgian Parliament Approves Bakhtadze As Prime Minister *Radio Free Europe*.  20.6.2018. Viitattu 1.9.2018.
2. ↑  Georgian parliament approves new prime minister Giorgi Gakharia *Reuters*. Viitattu 8.5.2020.
3. ↑  Mamuka Bakhtadze *World Bank*. Viitattu 1.9.2018.
Pieter Claeszin (1597–1661) maalaama Vanitas.
Edwaert Collierin (1642–1708) *Vanitas*, 1600-luvun puoliväli.
**Vanitas**-maalaukset (lat.  *turhuus*) ovat asetelmamaalauksia, jotka aiheillaan muistuttavat ihmisen kuolevaisuudesta, elämän lyhyydestä ja maallisen rikkauden katoavaisuudesta. Tämä maalaustyyppi oli yleinen erityisesti Alankomaissa 1600-luvulla. Se saavutti itsenäisen aseman 1550-luvulle mennessä, ja kukoistus jatkui noin 1650-luvulle.

Kuoleman ja katoavaisuuden symbolit
-----------------------------------

Elämän rajallisuuden ja kuoleman vertauskuvia maalauksissa olivat mm. kallot, palavat ja sammuneet kynttilät sekä saippuakuplat tai niiden puhaltamiseen käytetty ruokopilli. Ajan kulumiseen viitattiin myös kelloilla ja tiimalaseilla sekä kukilla. Maallisia nautintoja kuvasivat juomapikarit, piiput ja pelikortit. Tieteen, taiteen ja oppineisuuden symboleja olivat kirjat, kartat ja soittimet. Esineet oli usein aseteltu epäjärjestykseen, mikä kertoi niiden symboloimien saavutusten väliaikaisuudesta.

Kuolema on tasapuolinen
-----------------------

Usein maalauksissa haluttiin muistuttaa myös ihmisten tasavertaisuudesta kuoleman edessä. Tähän käytettiin maallisen vallan ja varallisuuden vertauskuvia kuten kruunuja, muita kultaesineitä ja koruja. Esimerkiksi Edwaert Collierin *Vanitas*-maalauksessa kruunu on ylösalaisin ja valtikka pistetty kallon suuhun. Kuoleman tasapuolisuudesta tunnettiin myös useita sanontoja, kuten latinankielinen "Sic transit gloria mundi" (Niin katoaa maailman kunnia).

Katso myös
----------

* Kuolemantanssi
* Makaaberi
* Memento mori

Lähteet
-------

1. 1 2 3  vanitas | art *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 26.10.2016.
2. 1 2 3 4  Tuominen, Minna: *Asetelma. Elämä tarjottimella.*, s. 47–51. Kansallisgalleria / Sinebrychoffin taidemuseo, 2016. ISBN 978-952-7067-35-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vanitas** Wikimedia Commonsissa
**Jumalolio***lähde?* (engl. *god object*) tai kaikkitietäväolio*lähde?* on olio-ohjelmoinnissa olio, joka viittaa moniin epäsuoriin tai kategorisoimattomiin metodeihin ja erilaisiin tyyppeihin tai niiden yhdistelmiin. Jumalolio on yleinen esimerkki antisuunnittelumallista, sillä se rikkoo olio-ohjelmoinnin periaatteita laajennettavuudesta ja ongelmien hallittavuudesta pienemmissä loogisissa osissa.

Yleinen periaate ohjelmoinnissa on, että suuret ongelmat ratkaistaan purkamalla ne ensin pienempiin kokonaisuuksiin, jotka ratkaisemalla suurempi kokonaisuus saadaan myös ratkaistua. Tällöin yhden luokan tarvitsee ratkaista vain yksi, sen oma, ongelma. Tämä vastaa myös yleisesti ohjelmoinnissa käytettyä yksivastuisuusperiaatetta. Tällä tavoin toteutetut luokat voidaan uudelleenkäyttää ja muokata helpommin kuin suuri epämääräinen luokka.

Sen sijaan ohjelma, joka käyttää jumaloliota, ei noudattele tätä lähestymistapaa. Useimmiten tällaisissa tilanteissa suurin osa ohjelman toiminnallisuudesta on rakennettu yhteen "kaikkitietävään" olioon, jonka vastuulla on pitää suurinta osaa tiedoista koko ohjelmasta sekä niitä hyödyntävistä metodeista. Tällöin olion sisältäessä paljon erilaista tietoa, sen asema muuttuu jumalan kaltaiseksi kaikenkattavaksi rakennelmaksi. Ongelmia syntyy kun muut oliot ohjelmassa tukeutuvat jumalolion käsittelemään tietoon ja vuorovaikutukseen sen kautta, sen sijaan, että ne kommunikoisivat keskenään. Kun olioon viitataan useita kertoja eri olioiden toimesta, siitä tulee tiukasti sidottu ja ohjelman ylläpitämisestä tulee monimutkaisempaa verrattuna tasaisemmin jaetussa ohjelmassa. Pienet muutokset yhden olion vuoksi voivat aiheuttaa ennaltanäkemättömiä ongelmia muissa olioissa.

Tietyissä yksityistapauksissa jumalolion luonti voi olla tarkoituksenmukaista sen suoman tehokkuuden ja keskityksen vuoksi kuten esimerkiksi mikropiirien ohjelmoinnissa, missä huollettavuus ja koodin siisteys ovat toissijaisia asioita.

Lähteet
-------

* Beechler, Carl. Bad Programming Practices 101 Become a Better Coder by Learning How (Not) to Program. Berkeley, CA, Apress. 2018. ISBN: 9781484234112
**Geraldine McEwan**, alun perin **Geraldine McKeown**, (9. toukokuuta 1932 Old Windsor, Berkshire, Englanti, Iso-Britannia – 30. tammikuuta 2015 Hammersmith, Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) oli BAFTA-palkittu englantilainen näyttelijä. Merkittävän uran kotimaansa Englannin teatterilavoilla tehnyt McEwan tuli kansainvälisesti tunnetuksi muun muassa neiti Marplena samannimisessä televisiosarjassa.

Ura ja elämä
------------

McEwanin vanhemmat olivat Donald McKeown ja Nora Burns. Hänen teatteriuransa alkoi 14-vuotiaana näyttämöapulaisena Windsorin Theatre Royalissa. Ensimmäisen kerran hänet nähtiin Windsorin lavalla lokakuussa 1946 näytelmässä *A Midsummer Night's Dream*. West Endin Vaudeville Theatressa McEwan debytoi 4. huhtikuuta 1951 Christina Deedin osassa näytelmässä *Who Goes There!*. Royal Shakespeare Companyssa 1950- ja 1960-luvuilla hän näytteli useissa William Shakespearen komedioissa. McEwan työskenteli usein Sir Laurence Olivierin kanssa sekä teatterissa että valkokankailla. Parin taiteellisesti huomattavin saavutus oli *The Dance of Death* National Theatressa helmikuussa 1967. Ohjaajan pallille McEwan istui ensi kerran vuonna 1988 Renaissance Theatre Companyn tuotannossa *Renaissance Shakespeare on the Road*.

McEwanin lukuisiin televisiotöihin kuuluu muun muassa *The Barchester Chronicles*, *The Prime of Miss Jean Brodie*, *Oranges Are Not the Only Fruit*, *Mulberry* sekä suosittu *Mapp and Lucia*. Vuonna 2002 hän tulkitsi sisar Bridgetin roolin Peter Mullanin elokuvassa *The Magdalene Sisters*. Vuosina 2004–2007 McEwanilla oli nimiosa 12:ssa *Neiti Marple* -televisiosarjan jaksossa, joista hän sai Satellite Award -ehdokkuuden 2005. Hän voitti parhaan naisnäyttelijän BAFTA-palkinnon elokuvasta *Oranges Are Not the Only Fruit* (1990). 

McEwan oli naimisissa Hugh Gruttwellin kanssa miehen kuolemaan vuonna 2002 saakka. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Actress Geraldine McEwan dies *BBC News*.  31.1.2015.  Arkistoitu 31.1.2015. Viitattu 31.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Geraldine McEwanin viralliset kotisivut *geraldinemcewan.com*.  Arkistoitu 5.11.2019.  (englanniksi)
* Geraldine McEwan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kaarle Klaus Juhani Ervasti** (6. marraskuuta 1948 Helsinki – 21. huhtikuuta 2010 Helsinki, puoliso vuodesta 1989 Meri, s. 1956) oli suomalainen antikvaarinen kirjakauppias. Hän avasi Antikvaarinen Kirjakauppa K. Ervastin 19. toukokuuta 1976 Helsingissä Kallion kaupunginosassa Torkkelinkatu 4:ssä. Ennen kirjakauppa-alalle ryhtymistään hän työskenteli Helsingin yliopiston psykologian laitoksella.

Kaarle Ervasti jäi eläkkeelle ja lopetti kirjakauppatoimintansa 30. huhtikuuta 2009, mihin mennessä hänen liikkeestään oli muodostunut tunnettu kirja-antikvariaatteja harrastavien piirissä. Kuuluisa ei ollut vain kauppa, jossa myytiin kirjoja, vaan Ervasti itse ja kulttuurinen toiminta, joka kirjanmyynnin oheen kehittyi, muun muassa "lauantaiseuraksi" mainittuna vakioasiakkaiden kokoontumisena lauantaisin liikkeeseen keskustelemaan kirjoista ja kirjallisuudesta. 

Antikvariaatin lopettaminen huomioitiin laajalti tiedotusvälineissä. Kirjakauppaliitto ry ja Suomen kustannusyhdistys myönsivät vuonna 2009 Ervastille Vuoden kirjateko -palkinnon työstä kirjojen ja kirjallisuuden hyväksi.

Kaarle Ervasti harjoitti myös jonkin aikaa kirjankustannustoimintaa. Hän, Otso Kantokorpi ja Lasse Saarinen perustivat 1990 kustannusosakeyhtiö Nostromon. Laatukirjoihin panostanut kustantamo toimi vain kolme vuotta, minkä aikana ilmestyi seitsemän kirjaa.

Kaarle Ervastin omasta kirjallisesta tuotannosta on esimerkkinä *Aikataika, Fantastica Fennica 1867–1981*, suomen kielellä julkaistun tieteis-, utopia- ja fantasiakirjallisuuden bibliografia.

Helsingin Sanomiin kirjoittamassaan nekrologissa Kaarle Ervastin monivuotinen ystävä, asiakas ja työtoveri Otso Kantokorpi, luonnehti Ervastia antikvaarialan vankkumattomaksi tietopankiksi, joka auliisti jakoi tietämystään avustaen useaa antikvaarista kirjakauppiasta ensiaskelten otossa. "Ervastin asikaskunta oli heterogeenistä: asiakkaina oli niin kulmien kundeja, läheisen kuvataidelukion oppilaita, yliopistojen professoreja kuin vakavampia kirjanharrastajia ympäri Helsinkiä ja lopulta ympäri Suomea", Kantokorpi kirjoitti ja muistutti Ervastin eräässä haastattelussa todenneen, että samalla, kun ihminen rakentaa kirjakokoelmaa, hän rakentaa itseään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Legendaarinen antikvariaatin pitäjä K. Ervasti on kuollut  23.4.2010. Yle Uutiset. Viitattu 17.02.2018.
2. 1 2  Muistot – Kaarle Ervasti *Helsingin Sanomat*.  18.5.2011. Viitattu 9.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Heinonen, Riikka: Antikvariaatti Ervasti – 33 vuotta kirjan ystäville *Avaalehti*.  19.3.2009.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 9.6.2020.
* Massa, Silja: Kaarle Ervasti – Lukijoiden Heimoa *We Love Helsinki*. Viitattu 8.9.2008.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Dukhat** (mongoliksi *Цаатан*, **Tsaatan**) ovat turkkilainen poropaimentolaiskansa Hövsgölissä, Mongoliassa. Dukhat puhuvat turkkilaisiin kieliin kuuluvaa dukhan kieltä. Dukhia on noin 300.

Dukhat erkanivat tuvaaneista Venäjän keisarikunnan liitettyä Kiinan Qing-dynastian aiemmin hallitseman Tuvan alueen itseensä. Dukhat koostuivat Mongolian puolella aluksi vain tästä pienestä joukosta, mutta 1930- ja 1940-luvuilla Tuvan puolelta tuli joukko pakolaisia, jotka välttelivät joutumista kolhooseille sekä asepalveluksen suorittamista. Molempia ryhmiä kohdeltiin itsenäisessä Mongoliassa pitkään laittomina siirtolaisina ja monet heistä palautettiinkin Tuvan puolelle Neuvostoliittoon. Dukhat saivat Mongolian kansalaisuuden vasta vuonna 1956 ja heidät asutettiin kalastusasemalle Hövsgölin järvelle. Vuonna 1985 Mongolian valtio avasi dukhia työllistäneen poronhoito- ja turkismetsästystilan. Porolaumat yksityistettiin taloudellisten uudistusten myötä vuonna 1995.

Dukhien harjoittaman poronhoidon ongelmiksi on muodostunut esimerkiksi porojen sisäsiittoisuus ja ulkopuolisten harjoittama salametsästys. Sisäsiittoisuuden parantamiseksi on tehty kokeiluja tuomalla poroja Skandinaviasta, mutta kokeiluun on suhtauduttu varauksellisesti siinä pelossa, että paikallisen jalostuksen tuloksena syntyneet ominaisuudet saattavat hävitä. Poroja on Mongoliassa jäljellä noin 200–600.

Lähteet
-------

1. ↑  Elisabetta Ragagnin: Dukhan, a Turkic Variety of Northern Mongolia, Description and Analysis (PDF) Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2011. ISBN 978-3-447-05907-7.
2. ↑  Dene-Hern Chen ja Taylor Weidman: The tiny tribe where work is life *BBC Capital*. BBC. Viitattu 29.3.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 153. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)
4. ↑  James Owen: "Reindeer People" Resort to Eating Their Herds *National Geographic*.  4.11.2004. Viitattu 27.1.2015. (englanniksi)
**Mountain Meadowsin verilöyly** oli 7.–11. syyskuuta 1857 tapahtunut joukkomurha, jossa mormonien miliisin joukot hyökkäsivät Arkansasista Kaliforniaan matkalla ollutta siirtolaisten karavaania vastaan. Tapahtumat käynnistyivät hyökkäyksenä, josta kehkeytyi lopulta neljä päivää kestänyt piiritys, joka loppui, kun mormonit teloittivat jäljelle jääneet antautuneet siirtolaiset. Lähes kaikki siirtolaiset tapettiin – vain 17 alle 8-vuotiasta lasta jätettiin henkiin. Ruumiit jäivät paikoilleen kahden vuoden ajaksi, ja hengissä säilyneet lapset annettiin paikallisten mormoniperheiden kasvatettavaksi. Tapahtuma innoitti vuonna 2007 ilmestyneen elokuvan *September Dawn*.

Historioitsijat pitävät tapahtumia Utahin sodan aiheuttaman sotahysterian syynä sekä joidenkin mormonivaikuttajien, kuten Brigham Youngin syynä.

Tapahtumat
----------

Hyökkääjien tarkoituksena oli naamioida hyökkäys intiaanien toteuttamaksi, minkä takia osa heistä oli pukeutunut intiaaneiksi ja mukana oli myös paiute-intiaaneja. Isaak Haightin ja John D. Leen johtamina miliisit hyökkäsivät paikoilleen asettunutta karavaanikulkuetta vastaan, mutta hyökkäys pysähtyi siirtolaisten puolustukseen. Taistelu muuttui piiritykseksi, jonka aikana siirtolaiset saivat selville, että hyökkäyksen takana olivat mormonit eivätkä intiaanit. Tästä syystä miliisin komentaja William H. Dame määräsi kaikki siirtolaiset tapettaviksi. John D. Lee tuli kertomaan siirtolaisille, että hän oli neuvotellut aselevon intiaanien kanssa ja että siirtolaiset voisivat poistua alueelta turvallisesti. Mormonit johdattivat siirtolaiset pois heidän linnoitetuilta asemiltaan, minkä jälkeen nämä ammuttiin.

Seuraukset
----------

Vuonna 1859 aloitettiin liittovaltion tutkimukset asiasta. Tätä ennen tutkimuksia olivat tehneet lähinnä yksityishenkilöt. Yhdysvaltain sisällissota katkaisi tutkimukset vuosiksi 1861–1871. Vuonna 1874 tapahtumista tuomittiin yhdeksän henkilöä salaliitosta ja joukkomurhasta. Päätekijänä tuomittiin John D. Lee, joka teloitettiin ampumalla verilöylyn tapahtumapaikalla 3. maaliskuuta 1877.

Lähteet
-------

1. ↑  Mountain Meadows Massacre Trials 
(John D. Lee Trials)
2. 1 2  Juanita Brooks (1950), The Mountain Meadows Massacre, Norman, Oklahoma: University of Oklahoma Press, ISBN 0-8061-2318-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mountain Meadowsin verilöyly** Wikimedia Commonsissa