recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Herttua Ernst August.
**Ernst August, Cumberlandin ja Braunschweig-Lüneburgin herttua** (21. syyskuuta 1845 Hannover – 14. marraskuuta 1923 Gmunden, Itävalta) oli Hannoverin kuningaskunnan viimeinen kruununprinssi ja kruununtavoittelija vuodesta 1878 kuolemaansa asti.

Ernst Augustin isä oli Hannoverin kuningas Yrjö V, jonka valtakunnan Preussi valloitti ja liitti itseensä vuoden 1866 sodassa. Ernst August asui tämän jälkeen isänsä tavoin maanpaossa Itävallassa ja ilmoitti isänsä kuoltua vuonna 1878 vaativansa itselleen Hannoverin kruunua. Hän otti samalla käyttöön isoisälleen, kuningas Ernst Augustille kuuluneen brittiläisen arvonimen Cumberlandin herttua. Hän sai vuonna 1879 Itävallan armeijassa everstin ja vuonna 1899 Britannian armeijassa kenraalin arvon. Kun Saksan keisarikuntaan autonomisena valtiona liitetyn Braunschweigin herttuakunnan herttua Vilhelm vuonna 1884 kuoli ilman perillistä, herttuan arvon olisi kuulunut periytyä Ernst Augustille, joka oli saman Welfin hallitsijasuvun jäljelle jääneen haaran päämies. Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck ei aikonut hyväksyä Hohenzollernien vihamiestä minkään osavaltion hallitsijana, joten Saksan keisarikunnan liittoneuvosto määräsi poikkeuslailla Braunschweigiin sijaishallituksen, jota johti Preussin prinssi Albrekt. Sijaishallintoa jatkettiin myös Albrektin kuoltua vuonna 1907. Ernst August sopi lopulta keisari Vilhelm II:n kanssa luovuttavansa perintöoikeutensa Braunschweigiin pojalleen Ernst Augustille. Kun tämä vuonna 1913 nai Vilhelm II:n tyttären Viktoria Luisen, hänen sallittiin nousta Braunschweigin valtaistuimelle.

Ernst Augustin puoliso oli Tanskan prinsessa Thyra, kuningas Kristian IX:n tytär. Koska Ernst August tuki ensimmäisessä maailmansodassa Saksaa, häneltä ja hänen pojaltaan riistettiin vuonna 1919 Titles Deprivation Act -lain nojalla kaikki brittiläiset arvot ja arvonimet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ernest Augustus (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.10.2017.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1906), s. 955 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ernst August (Hannoverin kruununprinssi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
**Martti Ilmari Alatalo** (s. 1. maaliskuuta 1930 Oulu) on suomalainen kenraaliluutnantti.

Alatalon vanhemmat olivat konemestari Lauri Alatalo ja Impi Jussila. Hänen puolisonsa vuodesta 1951 on Ilta Nikula.

Alatalo kävi Oulun lyseota vuoteen 1951 ja valmistui Kadettikoulusta 1954 ja Sotakorkeakoulusta 1963. Hän toimi Pohjan prikaatissa joukkueenjohtajana 1951-1956 ja komppanianpäällikkönä 1956-1960. Pääesikunnan jalkaväen osaston teknisen toimiston toimistoupseerina Alatalo työskenteli 1960-1961 ja opetti Taistelukoulussa 1963-1968. Pataljoonan komentajana Karjalan prikaatissa hän toimi 1968-1970 ja Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistopäällikkönä 1970-1974. Lapin jääkäripataljoonaa Alatalo komensi 1974-1976 ja Kainuun prikaatia 1976-1979. Ennen eroamistaan vakinaisesta palveluksesta 1989 hän toimi Keski-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1979-1981, Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana 1981-1986 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana 1986-1989.

Alatalo ylennettiin vänrikiksi 1951, luutnantiksi 1954, yliluutnantiksi 1957, kapteeniksi 1960, majuriksi 1965, everstiluutnantiksi 1971, everstiksi 1976, kenraalimajuriksi 1981 ja kenraaliluutnantiksi 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 33. Alatalo, Martti Ilmari. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑
**Al-Eizariya** on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Jerusalemin vieressä. Paikkaa pidetään raamatun Betaniana ja nimensä mukaan Lasaruksen hautapaikkana. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 21 458.

Maantiede
---------

Valokuva 1800-luvun lopulta.
Al-Eizariya sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Jerusalemin kuvernoraatissa noin 5 kilometriä Jerusalemin kaupungista itään. Jerusalemin ohella Al-Eizariyan naapuripaikkakuntia ovat An Nabu Musa idässä, Az Za'ayyem pohjoisessa ja Abu Dis etelässä. Nykyisin Al-Eizariyan alue sisältää myös A' Ka'abinan beduiinialueen. Al-Eizariyan korkeus merenpinnasta on 553 metriä.

Keskimääräinen vuotuinen sadanta Al-Eizariyan seudulla on noin 264,4 mm ja vuoden keskimääräinen lämpötila 18°C.

Historia
--------

Paikallinen ortodoksinen kirkko.
Lasaruksen haudan sisäänkäynti.
Nimi al-Eizariya on johdettu nimestä Lasarus. Lasarus asui puolestaan Betaniassa, joka on raamtussa ja Toorassa esiintyvä paikannimi. Kristillisen perinteen mukaan kylässä asuivat siskokset Martta ja Maria, joiden luona vieraillessaan Jeesus herätti heidän veljensä Lasaruksen kuolleista. Lasaruksen haudan uskotaan sijaitsevan al-Eizariyassa Lasaruksen hautana tunnetulla paikalla. Bysantin kaudella 300-luvun lopulla paikalle rakennettiin kirkko ja luostari, jotka saivat nimensä Lasaruksen mukaan. Ristirekien aikana kirkko kuului Pyhän haudan kirkolle. Alkuperäinen kirkko tuhoutui 1500-luvulla, mutta sen päälle rakennettiin edelleen pystyssä oleva luostari.

Nykyiset asukkaat polveutuvat pitkälti alkuperäisistä asukkaista, mutta vuoden 1948 jälkeen paikalle asettui myös pakolaisia Israelin valtaamista osista Palestiinaa. Oman kunnallisvaltuustonsa paikka sai vuonna 1965.

Talous
------

Vuonna 2012 al-Eizariyan työssäkäyvästä väestöstä arviolta 30 % oli työllistynyt hallinnossa tai yksityisellä alalla, 30 % Israelin työmarkkinoilla, 15 % kaupanalalla, 10 % palveluissa, 10 % teollisuudessa ja 5 % maataloudessa. Työttömyysaste oli 60 %.

Väestö
------

Al-Eizariyan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2018 21 458. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 16 500. Kaupungissa on 11 moskeijaa ja 10 kirkkoa tai luostaria.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  El 'Eizariya Town Profile (pdf) *Palestinian Localities Study*. The Applied Research Institute – Jerusalem. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 03 Ba-Blo*, s. 527. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
3. ↑  Projected Mid -Year Population for Jerusalem Governorate by Locality 2017-2021 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 17.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Eizariya** Wikimedia Commonsissa
Amine Adli (arabia: أمين عدلي; syntynyt 10. toukokuuta 2000) on jalkapalloilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Bundesliigassa Bayer Leverkusenissa. Hän syntyi Ranskassa ja on entinen ranskalaisen nuorten maajoukkueen pelaaja. Hän pelaa Marokon jalkapallomaajoukkueessa

Amine Adli| Adli pelaa Marokossa vuonna 2023 |
| Henkilö tiedot |
| koko nimi | Amine Adli |
| syntymäaika | 10 toukokuuta 2000 (ikä 23) |
| Syntymäpaikka | Béziers, Ranska |
| pituus | 174 senttiä |
| pelipaikka | hyökkääjä |
| Nykyinen seura |
| seura | Bayer Leverkusen |
| pelinumero | 21 |
| junioriseurat |
| 2007–2012 | Paulhan-Pézenas |
| 2012–2015 | Béziers |
| 2015–2018 | Toulouse |
|  |
| Vuodet | Joukkue |  |  |
| 2018–2020 | Toulouse II | 30 | (5) |
| 2019–2021 | Toulouse | 38 | (8) |
| 2021– | Bayer Leverkusen | 64 | (10) |
| Maajoukkue |
| 2017–2018 | Ranska U18 | 6 | (0) |
| 2021–2023 | Ranska U21 | 12 | (3) |
| 2023– | Moracco | 8 | (1) |

Ura

Toulouse 30. lokakuuta 2018 Adli allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Toulousen kanssa. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä seurassa Coupe de la Liguen 4–1-tappiossa Lyonille 18. joulukuuta 2019.

Bayer Leverkusen26. elokuuta 2021 Adli siirtyi saksalaiseen Bayer Leverkuseniin ja allekirjoitti viisivuotisen sopimuksen.[4] Hän teki ensimmäisen maalinsa seuralle 30. syyskuuta 2021 Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa Celticiä vastaan; 90. minuutin maali viimeisteli 4–0 vierasvoiton. 20. marraskuuta 2021 hän teki ensimmäisen Bundesliiga-maalinsa ja teki ainoan maalin 3 minuutin jälkeen VfL Bochumin 1–0-voitossa. 18. maaliskuuta 2023 hän sai kahdesti varoituksen rangaistusalueen simulaatiosta, mutta erotuomari kaatoi molemmat VAR:n jälkeen. Tuloksena saadut rangaistuspotkukilpailut tekivät molemmat maalit 2–1-voitossa Bundesliigan loppuvoitosta Bayern Münchenistä.
**Chrono Cross** on Squaren kehittämä ja julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 1999 PlayStationille.

Peli on henkinen seuraaja Super Nintendo Entertainment System:ille julkaistulle *Chrono Trigger*:lle.

Pelaaminen
----------

Peli on virallisesti seuraaja *Chrono Triggerille*, mutta peli on itsenäinen omilla hahmoillaan, tarinalla ja useilla päätöksillä. Pelin teemana on edeltäjänsä tavoin ajassa matkustaminen ja asioiden korjaaminen.
Pelin taistelumekaniikka on luonteeltaan vuoropohjainen, mutta hahmojen ei tarvitse odottaa vuoroaan staminan riittäessä.

Vastaanotto
-----------

Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi täydet 10/10 pistettä.

IGN antoi pelille arvosanaksi 9.7/10 arvostelussaan.

Myynti
------

Peli on myynyt noin 1,7 miljoonaa kappaletta vuoden 2017 loppuun mennessä.

Uusintajulkaisu
---------------

Helmikuun 2022 Nintendo Direct -lähetyksessä paljastettiin, että pelistä julkaistaan remasteroitu versio 7. huhtikuuta. Remasteroitu versio julkaistaan nimellä *Chrono Cross: The Radical Dreamers Edition* ja sen myötä peli julkaistaan ensimmäistä kertaa Euroopassa. Uusintajulkaisussa on uutta taidetta ja hahmojen uudellensuunnittelu, josta vastaa Nobuteru Yuuki, sekä paranettu taustamusiikki, josta vastaa Yasunori Mitsuda.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ed Nightingale: Chrono Cross comes to Europe for the first time *eurogamer.net*.  10.2.2022. Viitattu 12.2.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Chrono Cross (PS) *vgchartz.com*. Viitattu 23.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  Chrono Cross Review GameSpot. Viitattu 5.7.2017.
4. ↑  Chrono Cross IGN. Viitattu 10.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* *Chrono Cross* MobyGamesissa (englanniksi)
Suleiman pašša.
**Süleyman Hüsnü pašša** eli **Suleiman pašša** (1838 Konstantinopoli – 11. elokuuta 1892 Bagdad) oli Osmanien valtakunnan sotapäällikkö, joka toimi komentajana ja lopuksi ylipäällikkönä vuosien 1877–1878 tappiollisessa Turkin–Venäjän sodassa.

Suleiman valmistui sotilasakatemiasta vuonna 1859 ja palveli sotilasuransa alussa Bosniassa ja Albaniassa. Vuoteen 1865 mennessä hän yleni pataljoonankomentajaksi. Hän osallistui Kreetan kapinan tukahduttamiseen vuosina 1866–1868 ja sai sen jälkeen siirron pääesikuntaan. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1870 ja kenraalimajuriksi (*mirliva*) vuonna 1873, jolloin hänestä tehtiin myös sotilasakatemian johtaja. Vuonna 1875 seurasi ylennys kenraaliluutnantiksi (*ferik*). Vapaamielisistä ja perustuslaillisista mielipiteistään tunnettu Suleiman uudisti sotilasakatemian opetuksen länsimaisen mallin mukaiseksi. Hän laati oppikirjoja sotataidosta, historiasta, islamin opeista ja turkin kieliopista. Vaikka Suleiman ei ilmeisesti kuulunutkaan nuorosmanien salaseuraan, hän oli yhdessä sotaministeri Hüseyin Avni paššan ja Midhat paššan kanssa keskeisimpiä henkilöitä 31. toukokuuta 1876 suoritetussa palatsivallankaappauksessa, jolla sulttaani Abdülaziz I pakotettiin luopumaan kruunusta. Juuri Suleimanin komentamat joukot vangitsivat Abdülazizin palatsissaan.

Suleiman oli yksi komentajista vuonna 1876 puhjenneessa sodassa Serbiaa vastaan. Kun myös Venäjä seuraavana vuonna aloitti sodan, hänet nimitettiin aluksi Bosnian-joukkojen komentajaksi marsalkan (*mušir*) arvolla, ja hän keskittyi nujertamaan Montenegron vastarintaa. Suleiman kuitenkin kutsuttiin vielä samana vuonna tärkeämmäksi osoittautuneen Rumelian-rintaman komentajaksi Bulgariaan. Hän torjui tilapäisesti Josif Gurkon komentamien venäläisten hyökkäyksen Balkanvuorten yli. Suleiman määrättiin valtaamaan takaisin Gurkon joukkojen miehittämä Šipkansola, mutta elo–syyskuussa 1877 käydyt taistelut eivät johtaneet tulokseen. Lokakuussa Suleiman sai komentoonsa Tonavan-armeijan ja sodan loppuvaiheessa joulukuussa 1877 hänestä tuli kaikkien Balkanilla olleiden osmanijoukkojen ylipäällikkö. Hän kuitenkin kärsi ratkaisevan tappion Filippopolin taistelussa ja joutui perääntymään Dedeağaçista meritse Konstantinopoliin, jota vihollisen armeija lähestyi. Suleiman vangittiin helmikuussa 1878 ja häntä syytettiin vastoinkäymisistä sodassa. Sotaoikeus tuomitsi hänet 15 vuoden vankeuteen, mutta tuomio muutettiin vuonna 1880 karkotukseksi Bagdadiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1918), s. 680 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.8.2017.
2. 1 2 3 4  Florian Riedler: *Opposition and Legitimacy in the Ottoman Empire: Conspiracies and Political Cultures*, s. 50–53. Routlegde 2010. Google Books (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Henrik Gregori Aminoff** (5. toukokuuta 1865 Vaasa − 13. tammikuuta 1945 Närpiö) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Aminoffin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, hovioikeudenneuvos Germund Gustaf Aminoff ja Maria Fredrika Thuring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1890. Aminoff sai varatuomarin arvon 1893.

Aminoff oli Vaasan hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1900, asessorina vuodesta 1914 ja hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1920. Hän oli korkeimman oikeuden apujäsenenä 1924−1927 ja oikeusneuvoksena 1927−1935. Hän oli Kaskisten kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1893−1897 ja kirkolliskokouksen jäsenenä 1923 ja 1928. 

Gregori Aminoff oli naimisissa vuodesta 1896 Matilda Alexandra Högströmin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Henrik Gregori Aminoff
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Gregori Aminoff


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Maailmankartta Alfred Russel Wallacen teoksesta *The Geographical Distribution of Animals*. Kuvassa näkyy Wallacen kuusi eläinmaantieteellistä aluetta.
**Eliömaantiede** eli **biogeografia** on tieteenhaara, joka tutkii lajien ja sitä korkeampien taksonien maantieteellistä levinneisyyttä. Lajien levinneisyyteen vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa lajiutuminen, sukupuutot, mannerliikunnot, jäätiköityminen (sekä siihen liittyvät muutokset esimerkiksi merenpinnan tasossa ja jokien reiteissä) sekä tarkasteltavan lajin ominaisuudet, kuten elinympäristövaatimukset ja dispersaalikyky eli lajin kyky levittäytyä uusille alueille.

Alfred Russel Wallacea on kutsuttu "eliömaantieteen isäksi", sillä hän teki tärkeitä tutkimuksia lajien levinneisyydestä Indonesian saarilla. Muita merkittäviä henkilöitä eliömaantieteen historiassa ovat muun muassa Robert MacArthur ja Edward O. Wilson, joiden vuonna 1967 julkaistu *The Theory of Island Biogeography* -kirja loi pohjan saarten lajiston tutkimukselle.

Paikallispopulaation koko riippuu syntyvyyden ja kuolleisuuden suhteesta, mikä puolestaan vaikuttaa populaation mahdollisuuksiin levitä. Jos esimerkiksi mannerpopulaatio leviää saaristoon ja siellä muodostuu uusi populaatio, syntynyt populaatio on metapopulaatio.

Lähteet
-------

1. ↑  Alfred Russel Wallace: Evolution of an Evolutionist. *wku.edu*. Viitattu 25.11.2017.
2. ↑  Ilkka Hanski, Jan Lindström, Jari Niemelä, Hannu Pietiläinen, Esa Ranta: *Ekologia*, s. 231-234. {{{Julkaisija}}}, 1998. ISBN 951-0-21981-9.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eliömaantiede**.
* Internetix - Lukion ja peruskoulun kursseja: oppimateriaalit - Eliömaantiede
* Luomus: Lajien levinneisyys ja eliömaantiede
* Eliömaantiede 750363A (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)

Biologia

|  |  |
| --- | --- |
| Osa-alueita | 
* Aerobiologia
* Anatomia
* Astrobiologia
* Biokemia
* Ekologia
* Eliömaantiede
* Eläintiede
* Etologia
* Evoluutiobiologia
* Fysiologia
* Genomiikka
* Hydrobiologia
* Iktyologia
* Kasvipatologia
* Kasvitiede
* Kehitysbiologia
* Kudosoppi
* Meribiologia
* Mikrobiologia
* Molekyylibiologia
* Muoto-oppi
* Neurotiede
* Paleontologia
* Parasitologia
* Perinnöllisyystiede
* Sienitiede
* Solubiologia
* Systematiikka
* Taksonomia
* Toksikologia

 |
| Käsitteitä | 
* abioottinen
* aineenvaihdunta
* biodiversiteetti
* biomi
* biotooppi
* biosfääri
* DNA
* ekologinen lokero
* ekosysteemi
* eliöyhteisö
* evoluutio
* kelpoisuus
* lisääntyminen
* luonnonvalinta
* populaatio
* ravinto
* sukkessio
* uhanalaisuusluokitus
* yhteyttäminen
* pääjakso
* kaari

 |
| Aiheeseen liittyvää | biologian filosofia |
Bureau du Roi
**Bureau du Roi** ("*Kuninkaan työpöytä*") on Ranskan kuninkaan Ludvig XV:n (1715–1774) kirjoituspöytä.

Historia
--------

Työpöydän on suunnitellut ranskalainen huonekalusuunnittelija Jean-François Oeben, ja se valmistui hänen seuraajansa Jean-Henri Riesenerin toimesta Ludvig XV:n hallintokauden lopulla vuonna 1769.  Pöydän valmistamiseen käytettiin parhaita saatavilla olevia materiaaleja, kuten jalopuuta, mahonkia, pronssia ja erilaisia koristeellisia kiviä. Pöytä siirrettiin Louvren museoon Ranskan vallankumouksen jälkeen.  Se palautettiin alkuperäiselle paikalleen Versailles’n palatsiin vuonna 1957.

Ulkonäkö
--------

Bureau du Roi on erittäin koristeellinen. Se sisältää monimutkaista intarsiaa monenlaisesta puusta, miniatyyripatsaita, rintakuvia, veistoksia, maljakoita ja kynttilänjalkoja. Alkuperäisessä versiossa oli Ludvig XV:n rintakuva, mutta tämä korvattiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1770 Minervan rintakuvalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bureau du Roi *Regent Antiques*
2. ↑  ‘LE BUREAU DU ROI’ *Adrian Alan*
3. ↑  The Bureau du Roi of Louis XV France 1769. *World4*
Vincent Benedetti.
**Vincent Benedetti** (29. huhtikuuta 1817 Bastia, Korsika – 28. maaliskuuta 1900 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja diplomaatti, joka muistetaan lähinnä roolistaan Ranskan–Saksan sodan syttymiseen vuonna 1870 johtaneissa tapahtumissa.

Lakimieheksi opiskellut Benedetti aloitti diplomaattiuransa vuonna 1840 ja työskenteli vuodesta 1845 Ranskan suurlähetystöissä eri puolilla Eurooppaa ja Lähi-itää. Vuosina 1861–1864 hän oli Ranskan ensimmäisenä lähettiläänä yhdistyneessä Italiassa, minkä jälkeen hänet siirrettiin suurlähettilääksi Preussiin. Ranskan keisari Napoleon III toivoi hänen estävän Preussin ja Itävallan liittoutumisen.

Heinäkuussa 1870 Preussi asettui tukemaan Hohenzollern-hallitsijasukuun kuulunutta ruhtinas Leopoldia Espanjan valtaistuimelle, mitä Ranska tiukasti vastusti, koska koki Espanjan joutumisen Preussin vaikutuspiiriin itselleen uhkaksi. Leopoldin vetäydyttyä ehdokkuudestaan Benedetti sai tehtäväkseen pyytää Preussin kuningas Vilhelm I:ltä vakuutus, ettei Espanjan valtaistuimelle tarjottaisi muitakaan Hohenzollern-sukuisia henkilöitä. Lyhyessä keskustelussa Benedettin kanssa 13. heinäkuuta 1870 Bad Emsissä Vilhelm kieltäytyi antamasta vakuutusta. Preussin kansleri Otto von Bismarck julkaisi seuraavana päivänä keskustelua kuvanneesta niin sanotusta Emsin sähkeestä muunnellun version, joka sai kuninkaan käytöksen vaikuttamaan loukkaavalta Benedettiä kohtaan. Tämä provosoi Ranskan julistamaan Bismarckin toiveiden mukaisesti sodan 19. heinäkuuta. Lisäksi Bismarck julkaisi 25. heinäkuuta *Times*-lehdessä Benedettin käsialalla vuonna 1866 kirjoitetun luonnoksen sopimukseksi, jonka mukaan Ranska tunnustaisi Preussin johtavan aseman Saksassa mikäli Preussi tukisi Belgian liittämistä Ranskaan. Bismarckin mukaan kyseessä oli ollut ranskalaisten aloite, kun taas Benedetti väitti kirjoittaneensa tekstin vain Bismarckin sanelusta.

Sodan syttymisen jälkeen Benedetti kutsuttiin pois diplomaattisesta palveluksesta ja hän vetäytyi kotiseudulleen Korsikaan, jossa palasi lakimiehen ammattiin. Hän julkaisi 1871 muistelmakirjan *Ma Mission en Prusse*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vincent, Count Benedetti (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 3.8.2013.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1904), s. 1328 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 3.8.2013.
3. ↑  Ems telegram (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 3.8.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Xu Shichang** (kiin.: 徐世昌; pinyin: *Xú Shìchāng*; Wade–Giles: *Hsü Shih-ch'ang*; 20. lokakuuta 1855 Tianjin – 5. kesäkuuta 1939 Tianjin) oli kiinalainen poliitikko, joka toimi Kiinan tasavallan pääministerinä vuosina 1914–1915, 1916 ja 1917 sekä presidenttinä vuosina 1918–1922.

Xu toimi aiemmin Mantšurian varakuninkaana. Kiinan ajautuessa sotaherrojen valtaan pohjoisten maakuntien kuvernöörit perustivat Tianjiniin Xun johtaman väliaikaisen hallituksen. Hänet valittiin virallisesti Kiinan presidentiksi 4. syyskuuta 1918, jolloin hän päihitti istuvan presidentin, kenraali Feng Guozhangin. Presidenttinä Xu yritti parhaansa mukaan sovitella Kiinassa toisiaan vastaan taistelleiden valtakeskusten välejä. Hänen 16. marraskuuta 1918 tekemänsä aloite johtikin tulitaukoon Etelä-Kiinassa valtaa pitäneen Guomindang-hallituksen ja pohjoisen sotaherrojen välillä. Etelän hallitus sekä monet nuoret kiinalaiset vastustivat Japanin Kiinassa saavuttamia etuoikeuksia, mikä johti poliittisiin levottomuuksiin. Tämän seurauksena Xu joutui ilmoittamaan kesäkuussa 1919, että Kiina ei allekirjoittaisi Versailles’n rauhansopimusta. Guomindang-hallituksen kanssa Shanghaissa käydyt neuvottelut osoittautuivat kuitenkin tuloksettomiksi, ja Kiinan sisäinen hajaannus jatkui.

Kesällä 1920 Xu sai Zhilin klikkiin kuuluneiden kenraalien Zhang Zuolinin, Wu Peifun ja Cao Kunin avulla syrjäytettyä Pekingissä valtaapitäneen kenraali Duan Qiruin ja tämän johtaman Anhuin klikin. Xun alainen Pekingin hallitus oli kuitenkin jatkuvan vararikon partaalla ja poliittisesti heikko. Kun Wu Peifu oli lyönyt Zhang Zuolinin näiden keskinäisessä valtakamppailussa, Wu otti keväällä 1922 vallan Pekingissä. Xu erosi tällöin huhtikuussa presidentin virasta ja pakeni Tianjiniin.

Lähteet
-------

1. ↑  X (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 30.3.2014.
2. 1 2  *Salmonsens konversationsleksikon* (1915–1930), s. 504 (tanskaksi) Runeberg.org. Viitattu 30.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Xu Shichang** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Vaalirikokset** ovat yleisiin vaaleihin ja äänestyksiin liittyviä rikoksia. Niitä koskevat säännökset sisältyvät Suomen rikoslain 14 lukuun. Vaalirikoksia ovat vaalirikos, vaalilahjonta, vilpillinen äänestäminen ja vaalituloksen vääristäminen. Vaalirikokset ovat yksi ryhmä valtiollisia rikoksia eli valtiollisen ja yhteiskunnallisen elämän perusteisiin kohdistuvia rikoksia.

Vaalirikoksia koskeva lainsäädäntö uudistettiin vuonna 1995 rikoslain kokonaisuudistuksen toisessa vaiheessa. Suurin muutos oli sääntelyn ulottaminen kansalaisten yleisiin poliittisiin oikeuksiin entisen vaalivapauden suojaamisen lisäksi. Rikoslakiin sisällytettiin kokonaan uudet säännökset, joiden nimeksi tuli poliittisten toimintavapauksien loukkaaminen ja kokouksen estäminen. Samalla poistettiin myös vaali­rikosten rangaistuksena siihen saakka ollut vaalioikeuden menettäminen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Factum. Uusi tietosanakirja,* Weilin+Göös 2005, ISBN 951-35-6646-3, osa 7, sivu 442, hakusana vaalirikokset.
2. ↑  Backman, Eero: Valtiolliset rikokset. Teoksessa *Encyclopædia Iuridica Fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1995, ISBN 951-855-135-9, osa IV, palstat 804–806.
3. ↑  Nuutila, Ari-Matti: Rikokset poliittisia oikeuksia vastaan. Teoksessa Lappi-Seppälä, Tapio et al.: *Rikosoikeus,* WSOYpro 2009, ISBN 978-951-0-33997-8, sivu 313.
Isser Harel
**Isser Harel** (hepr. ‏איסר הראל‎, *Iser Harel*; 1912 — 18. helmikuuta 2003) oli venäläissyntyinen vakoilija ja Israelin turvallisuuspalvelun Mossadin toinen johtaja vuosina 1952—1963. Hän oli Reuven Shiloahin seuraaja.

Isser Harel syntyi **Isser Halperin** -nimisenä Vitebskissä, Venäjän keisarikunnassa (nykyisellä Valko-Venäjällä) suureen varakkaaseen perheeseen. 

Harelin syntymäpäivä ei ole tiedossa, sillä Gemara-kirja, johon hänen syntymätietonsa oli merkitty, katosi ensimmäisen maailmansodan ja Venäjän vallankumouksen aikana. 

Perhe omisti etikkatehtaan Vitebskissä. Harelin isoisoisä oli ollut etikka-alalla ja tullut kuuluisaksi keisarillisella Venäjällä. Harel oli 5-vuotias, kun vallankumous syttyi ja kaupunkiin saapui sekä punaisia että valkoisia. Eräässä punaisten kokouksessa Isser näki Lev Trotskin.

Perhe menetti omaisuutensa neuvostovallan takavarikoimana. Vuonna 1922 perhe muutti Väinänlinnaan, itsenäiseen Latvian tasavaltaan. Väinänlinnassa Harel opiskeli peruskoulussa ja aloitti opintonsa oppikoulussa. Ajan mittaan hänen juutalainen kansallistunteensa virisi ja hän liittyi sionistinuoriin. 16-vuotiaana Harel alkoi valmistella muuttoa Israeliin mm. työskennellen maatalouden parissa mennäkseen myöhemmin kibbutziin. 

Kun Hebronissa Palestiinassa syttyi vuonna 1929 levottomuuksia, päättivät Harel ja hänen lähipiirinsä kiirehtiä lähtöään. Tätä varten vielä 17-vuotiaalle Harelille hankittiin 18-vuotiaan paperit, joiden turvin hän vuonna 1930 muutti Palestiinaan juutalaiseen siirtokuntaan vaellettuaan ensin halki Euroopan Genovan satamaan ja matkustettuaan loppumatkan laivalla.

22. syyskuuta vuonna 1952 Harelista tuli Mossadin johtaja. 15 vuotta Harel johti natsirikollisen Adolf Eichmannin etsimistä. Metsästys päättyi toukokuussa 1960, jolloin Mossadin agentit kidnappasivat Eichmannin Argentiinasta Israeliin. Eichmann oli vastuussa kuuden miljoonan juutalaisen murhasta ja "lopullisen ratkaisun" toteuttamisesta toisen maailmansodan aikana.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Puheenjohtaja Hans-Georg Maaßen.
**Werteunion** (suomeksi ’arvounioni’) on saksalainen oikeistokonservatiivinen puolue, joka perustettiin 17. helmikuuta 2024.

Werteunion sai alkunsa vuonna 2017 CDU- ja CSU-puolueiden sisäisenä ryhmänä, joka perustettiin vastustamaan silloisen liittokansleri Angela Merkelin politiikkaa. Ryhmä irtaantui CDU:sta tammikuussa 2024 ja perusti kuukautta myöhemmin puolueen.

Werteunion on avoin yhteistyölle kaikkien puolueiden, myös Vaihtoehdon Saksalle kanssa. Yhdistyksen johtaja on Hans-Georg Maaßen. Maassenin väitteet CDU:n vasemmistolaistumisesta yhdessä maahanmuuttoon ja siirtolaisuuteen kohdistuneen kritiikin ja muiden poliittisesti epäkorrektien mielipiteiden kanssa oli CDU:n johdolle liikaa, ja se yritti erottaa häntä puolueen jäsenyydestä. Alueosasto esti kuitenkin väliintulollaan päätöksen toimeenpanon.

Lähteet
-------

1. 1 2  »Werteunion« als Partei gegründet *Spiegel*.  17.2.2024. Viitattu 17.2.2024.
2. 1 2  Saksaan uusi puolue – tällainen se on *Ilta-Sanomat*.  20.1.2024. Viitattu 14.2.2024.
3. ↑  Mika Männistö: Saksaan perustetaan uusi oikeistopuolue - osa CDU:n jäsenistä pitää nykyistä puoluettaan liian vasemmistolaisena *Suomen Uutiset*.  8.1.2024. Viitattu 14.2.2024.
*Tämä artikkeli kertoo valokuvaajasta. Samannimisestä iskelmäsäveltäjästä on oma artikkeli.*
**Eino Partanen** (7. heinäkuuta 1902 Jääski – 3. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvausliike Helios Oy:n perustaja.

Partanen oli valokuvaajana itseoppinut, joskin hän suoritti myöhemmin joitain alan kursseja. Parhaiten Partanen tunnetaan 1930-luvulla ottamistaan Viipuri-aiheisista kuvista. Hän pelasti 431 lasinegatiivin kuvakokoelmansa Viipurista viikkoa ennen talvisodan päättymistä maaliskuussa 1940.

Partanen tuki jatkosodan aikana taloudellisesti Arvi Kalstan johtamaa Kansallissosialistien Järjestöä. Hän sijoitti talousvaikeuksissa olleeseen puolueeseen noin 70 000 markkaa ja antoi keväällä 1943 puolueen käyttöön Keskuskatu 1:ssä sijainneen liikehuoneiston.

Partasen asetelma näyteikkunassa.
Partanen asetti itsenäisyyspäivänä 1947 Helsingin Mannerheimintie 10:ssä sijainneen Helios-valokuvausliikkeensä näyteikkunaan sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittujen suomalaisten poliitikkojen valokuvat sekä niiden yläpuolelle tekstin "Sijaiskärsijämme". Poliisi peitti näyteikkunan, ja Partasta vastaan nostettiin syyte viranomaisten halventamista ja ilkivallasta. Helsingin raastuvanoikeus hylkäsi kuitenkin syytteen tammikuussa 1948.

Teoksia
-------

* *Hieman salamavalokuvauksesta*. Tekijä, Helsinki 1937 (nimellä *E. Partanen*)
* *Agfacolor-kuvaus : Hans Geisslerin mukaan*. Helios, Helsinki 1953
* *Kävelyretkiä 1930-luvun Viipurissa. Eino Partasen valokuvia*, toimittanut Petri Neuvonen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1280. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2010

### Suomennoksia

* *Kehitä oikein!* ; viidennestä saksalaisesta painoksesta suomentanut E. Partanen. Valokuvaustarpeisto Helios oy, Viipuri 1934

Lähteet
-------

* Kaakkois-Suomen valokuvakeskus : Vanhaa ja uutta Viipuria-näyttely 12.-29.12.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Elämänmakuisia Viipuri-kuvia kulttuurikeskuksessa, Länsiväylä 2.12.2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Sijaiskärsijämme! Pro Karelia 14.6.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eino Partasen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 5.8.1962, HS Aikakone.

Aiheesta muualla
----------------

* Eino Partanen Suomen valokuvataiteen museon tietokannassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
John Graham, "Bonny Dundee"
**John Graham**, Claverhousen lairdi, sitten Dundeen varakreivi (n. 1649-1689), oli skotlantilainen soturi. Hän kuului Grahamin klaanin nuorempaan sukuhaaraan, Kincardinen Grahameihin. Graham meni nuorena Ranskan asepalvelukseen, sitten Hollannin, ja palasi vuonna 1677 kotimaahansa. Vuonna 1678 hänestä tuli ratsuväen luutnantti Kaarle II:n palveluksessa, joka lähetti hänet saattamaan Dumfriesin ja Annandalen kreivikuntien levottomat liittopresbyteerit kirkolliseen alistumiseen. Sen jälkeen hän käyttäytyi säälimättömän ankarasti ja joutui epätoivoisten talonpoikien voittamaksi Drumelogissa vuonna 1679, mutta jatkoi myöhemmin tiukkaa pakkopolitiikkaa myös muualla Skotlannissa. Vuonna 1686 hänestä tuli kenraalimajuri, joka johti vuonna 1688 Skotlannin armeijan kuningas Jaakko II:lle Salisburyssa kohtaamaan Vilhelm Oranialaisen uhkaavia hyökkäyksiä, ja sitten hänet palkittiin uskollisuudestaan Dundeen varakreivin arvolla. Kuningas Jaakolta hänen pakonsa myötä Graham sai tehtävän puolustaa Skotlantia Vilhelmiä vastaan ​​ja hän onnistui myös keräämään merkittävän klaaniarmeijan, jolla hän 27. heinäkuuta 1689 Killiecrankien solalla Perthshiressä hyökkäsi ja voitti kenraali Mackayn skotlantilaiset ​​rykmentit, mutta sai kuolettavan haavan taistelussa. Graham on päähenkilö Walter Scottin romaanissa *Old mortality*, joka muun muassa sisältää maalauksellisen kuvauksen taistelusta Drumelogissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nordisk familjebok / Uggleupplagan. 10. Gossler - Harris


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Otto Vilhelm Kumenius** (22. joulukuuta 1912 Turku – 9. lokakuuta 1996 Alaró, Mallorca, Espanja) oli suomalainen päämajan vastavakoilun parissa sotavuosina 1940–1944 työskennellyt tiedustelumies.

Kumeniuksen isä Uno Kumenius oli suomenruotsalainen ja äiti Maren norjalainen. Koulun käytyään hän suoritti asevelvollisuutensa Uudenmaan Rakuunarykmentissä 17-vuotiaana ja hakeutui sen jälkeen poliisikouluun. Hän oli poliisina vuodesta 1932 ja toimi ylietsivänä Uudenmaan rikospoliisissa aina talvisodan syttymiseen saakka 1939. Kumenius oli aluksi valtioneuvoston komendantin alaisen hallituksen henkivartioryhmän päällikkönä mutta halusi sitten siirtoa armeijan palvelukseen. Saatuaan vastavakoilukoulutuksen Päämajan valvontaosaston pääosastolla Mikkelissä Kumenius toimi 1940–1944 osaston Helsingin alatoimistossa vastavakoilu-upseerina. Kumenius oli mukana niin Hella Wuolijoen kuin Kerttu Nuortevan kaltaisten vakoilijoiden pidätyksissä ja kuulusteluissa ehtien osallistua sotavuosien aikana ja niiden jälkeen kaikkiaan viiden eri valtion vastavakoiluoperaatioihin.

Syyskuun lopulla 1944 Kumenius järjesti Suomessa oleskelleiden 5 500 virolaisen pakolaisen kuljetuksen Ruotsiin Rauman kautta. Kumenius pelkäsi operaation päätyttyä pidätystä sekä luovutusta Neuvostoliittoon, ja niinpä hän pakeni myös itse perheensä kanssa Ruotsiin. Kumenius teki Ruotsissa töitä Ruotsin tiedustelupalvelulle ja toimi myös itsenäisenä alan yrittäjänä. Hän muutti 1950-luvun puolivälissä pysyvästi asumaan Mallorcalle. Kumenius omisti Mallorcalla hotellin ja hän piti myös *Tres Coronas* -nimistä ravintolaa joka oli myös suomalaisten turistien suosiossa

Kumenius oli myös ratkaisevalla tavalla vaikuttamassa Stig Berglingin paljastamiseen Neuvostoliiton vakoilijana.

Hän julkaisi myöhemmin kaksi muistelmateosta omista vaiheistaan ja vastavakoilun toiminnasta sotavuosina.

Teoksia
-------

* *Det spioneras i Helsingfors: en dramatisk skildring från det finska kontraspionagets kamp*. Ocean, Stockholm 1945 (salanimellä *Pekka Salonen*)
* *Viiden rintaman vastavakoilija* ; ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta *Kontraspion i Finland och Sverige* suomentanut Kauko Kare. Alea-kirja, Helsinki 1969, 2. painos 1970, 3. täyd. painos nimellä *Tiedustelu-tehtävä yli rajojen : viiden rintaman vastavakoilija muistelee ja kertoo* ; suomentaneet Olavi Laine ja Kauko Kare. Alea-kirja 1983
* *Kontraspion för fem nationer*. Atlantis, Stockholm 1984 (ilmestyi Seppo Heikinheimon suomentamana nimellä *Vastavakooja*. Gummerus 1989)

Lähteet
-------

* Minne katosi natsien miljoonakassa Helsingistä? Ilta-Sanomat 8.2.2012[vanhentunut linkki]
* Anbytarforum : Kumenius, Otto - äventyrare

### Viitteet

1. 1 2  Vastavakoilun legenda Otto Kumenius *Helsingin Sanomat*.  26.10.1996. Viitattu 25.1.2017.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Betaville Historia och forskning : Utdrag ur boken Det spioneras i Helsingfors (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Calaun sijainti Oberspreewald-Lausitzin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
**Calau** on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan itäosassa. Se sijaitsee Spreewaldin eteläosassa ja on osa historiallista Ala-Lausitzia. Calau sai nykyisen muotonsa suurelta osin 2000-luvun alussa, kun siihen liitettiin useita lähiseudun maalaiskuntia.

Maantiede
---------

Calau sijaitsee osavaltionsa eteläosassa noin 95 kilometriä Berliinistä eteläkaakkoon.

Historia
--------

Varhaisin asiakirjamaininta Calausta on vuodelta 1279 muodossa Calowe, mutta alueella on arkeologisten löytöjen perusteella asuttu paljon kauemmin. Keskiajan kuluessa paikallisen linnan ympärille muutti sorbilaisia ja saksalaisia siirtolaisia. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Albrecht von Wallensteinin joukot ryöstelivät kaupunkia. Calausta tuli preussilainen kaupunki 1815. Toisen maailmansodan lopussa huhtikuussa 1945 punaisen armeijan joukot tuhosivat ja ryöstelivät kaupunkia. Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Calauhin liitettiin lukuisa määrä vähäväkisiä maalaiskuntia.

Calaun vanhaa arkkitehtuuria edustaa muun muassa goottilainen hallikirkko, jonka varhaisvaiheet ulottuvat 1300-luvun lopulle. Vanhakaupunki on restauroitu. Historiallisen torin laidalla sijaitsee renessanssihenkinen raatihuone vuodelta 1880.

Talous ja liikenne
------------------

Calaussa toimii muun muassa keskisuuria metallialan yrityksiä, palveluyrityksiä ja verstaita. Calaun rautatieasema, Bahnhof Calau (Niederlausitz), sijaitsee rataosuuksien Lübbenau–Kamenz ja Halle–Cottbus varrella. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 13 ja BAB 15.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerungsentwicklung und Bevölkerungsstand im Land Brandenburg September 2023 *Statistik-Berlin-Brandenburg.de*. Statistik Berlin-Brandenburg. Viitattu 8.2.2024. (saksaksi)
2. ↑  Entfernung von Calau, Deutschland nach Berlin, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 8.2.2024. (saksaksi)
3. 1 2  Kleine Calauer Chronik *Calau.de*. Stadt Calau. Viitattu 8.2.2024. (saksaksi)
4. ↑  Evangelische Stadtkirche Calau *Reiseland-brandenburg.de*. TMB Tourismus-Marketing Brandenburg GmbH. Viitattu 9.2.2024. (saksaksi)
5. ↑  Wirtschaft : Gewerbegebiete *Calau.de*. Stadt Calau. Viitattu 8.2.2024. (saksaksi)
6. ↑  Der Wirtschaftsstandort *Calau.de*. Stadt Calau. Viitattu 8.2.2024. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kalawa, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Calau**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Calau
**MUTKU-mallilla** tarkoitetaan pedagogista mallia, jonka tavoitteena on motivoida opiskelijaa ja sitouttaa hänet toimimaan tavoitteiden mukaisesti. Mallia voidaan soveltaa erilaisiin tilanteisiin, joissa ongelmia on opiskelijan motivoitumisessa ja tavoitteeseen sitoutumisessa.

Mallin kuvaus
-------------

Ongelman ratkaisussa käytetään oppipoikamallia ja vertaisoppimista (tässä vertaisoppipoika = NYTKU)
Lisäksi apuna käytetään mentorointia. Mikäli nämäkään eivät johda toivottuun tulokseen, voidaan opiskelijaa motivoida oppimiseen suggestopedian avulla. Tärkeintä on vertaisen innostava ja kannustava vaikutus. Opettajan pitää tuntea opiskelijan lähtötilanne, opiskelun tavoitteet ja opiskelijan edellytykset päästä niihin.

Muita pedagogisia malleja ja opetusmenetelmiä
---------------------------------------------

* Aivoriihitekniikka
* DIANA-malli
* Draamakasvatus
* Elämyspedagogiikka
* Esittävä opetus
* Kognitiivinen oppipoikamalli
* Käsiteanalyysi
* Ongelmalähtöinen oppiminen
* Projektioppiminen
* Simulaatio
* Suggestopedia
* Tutkiva oppiminen

Aiheesta muualla
----------------

* HAMK:n ammatillisen opettajakorkeakoulun opiskelijat demonstroivat kehittämäänsä MUTKU-mallia painonhallintaan (YouTube)
*Tämä artikkeli kertoo lääketieteestä. Lisää merkityksiä täsmennyssivulla.*
Happisaturaatio on yksi NEWS-pisteisiin vaikuttava potilassuurre. Sitä mitataan saturaatiomittarilla ja esimerkiksi sormeen kiinnitettävällä saturaatioanturilla (kuvassa).
**NEWS** (engl. *National Early Warning Score*) on Ison-Britannian sisätautilääkäriyhdistyksen vuonna 2012 laatima potilaan peruselintoimintojen pisteytysjärjestelmä. Sen käyttö laajeni vuonna 2017 Ison-Britannian julkiseen terveydenhuoltoon. Pisteytykseen vaikuttavat potilaan

* hengitystaajuus
* happisaturaatio
* verenpaine
* syketaajuus
* tajunnan taso
* lämpötila
* lisähapen käyttö

Jokainen osa-alue pisteytetään pisteillä 0–3 ja pistemäärä nousee, mitä enemmän arvo poikkeaa normaalista mittaustuloksesta.

Kansallinen NEWS-pisteytysjärjestelmä julkaistiin Suomessa vuonna 2018. Potilaan tilaa arvioidaan ABCD-protokollan mukaisesti. Mittaustulokset sijoitetaan taulukkoon, josta muodostuu NEWS-pisteet. Pisteiden perusteella päätetään, miten toimitaan jatkossa. Pistemäärä 1–4 edellyttää muiden hoitajien tiedottamista potilaan tilanteesta ja pisteiden laskua uudestaan kahdeksan tunnin kuluttua. Yli seitsemän pistettä edellyttää välittömiä toimenpiteitä. Hoitajan huoli potilaasta on myös tärkeä mittari potilaan fysiologisten arvojen lisäksi. Pisteytys on käytössä sairaaloiden lisäksi perusterveydenhuollossa, kotihoidossa sekä ensihoidossa.

Toimintaohjeissa on sairaalakohtaisia eroja, mutta vuodeosaston hoitaja voi tehdä MET-ryhmälle hälytyksen, jos potilaan vointi muuttuu huonommaksi tai on vaarassa huonontua. Potilaan vointia voidaan luokitella NEWS-pisteytystä käyttäen.

Katso myös
----------

* ISBAR
* EWS

Lähteet
-------

1. ↑  Karjalainen, Mika. Norrgård, Marcus. Peltomaa, Minna. Pirneskoski, Jussi. Rantala, Heidi ja Tirkkonen, Joonas.: Suositus peruselintoimintojen arvioinnista ja seurannasta *Lääkärilehti*.  23.3.2018. Suomen Lääkäriliitto. Viitattu 1.5.2022.
2. ↑  Hankonen, Riitta: Ennakoi muutokset potilaan voinnissa – laske pisteet *Tehy-lehti*.  27.3.2018. Tehy ry. Viitattu 1.5.2022.
3. ↑  Ruotsalainen, Minna.: MET-hoitaja: Emme ole sairaalan sisäinen kaukopartio *Tehy -lehti*.  17.10.2017. Tehy ry. Viitattu 1.5.2022.
**Bügd Nairamdah Mongol** on Mongolian kansallislaulu. Laulu on syntynyt vuonna 1950. Sen on sanoittanut Tsendiin Damdinsüren ja sen ovat säveltäneet Bilegiin Damdinsuren ja Luvsanjamts Murjorj. Mongolialla on 1900-luvun aikana ollut useita kansallislauluja. Ensimmäinen oli käytössä 1924-1950, toinen 1950-1961 ja kolmas 1961-1991. Nykyinen versio on sama, joka oli käytössä vuosina 1950-1961. Siitä on kuitenkin jätetty pois laulun kolmas säkeistö, joka ylisti Leniniä, Stalinia sekä Mongolian omia vallankumoussankareita Damdin Süchbaataria ja Tšrorlogiin Tšoibalsania.

Mongoliankieliset sanat (kyrillisin kirjaimin)
----------------------------------------------

Дархан манай хувьсгалт улс
Даяар монголын ариун голомт
Дайсны хөлд хэзээ ч орохгүй
Дандаа энхжин үүрд мөнжинө
Хамаг дэлхийн шударга улстай
Хамтран нэгдсэн эгнээг бэхжүүлж
Хатан зориг бүхий чадлаараа
Хайрт Монгол орноо мандуулъя
Зоригт Монголын золтой ардууд
Зовлонг тонилгож, жаргалыг эдлэв
Жаргалын түлхүүр, хөгжлийн тулгуур
Жавхлант манай орон мандтугай
Хамаг дэлхийн шударга улстай
Хамтран нэгдсэн эгнээг бэхжүүлж
Хатан зориг бүхий чадлаараа
Хайрт Монгол орноо мандуулъя

Translitteraatio
----------------

Darhan manay huvĭsgalt uls
Dayaar Mongolïn ariun golomt
Daysnï höld hezee ch orohgüy
Dandaa enhjin üürd mönjinö
Hamag delhiyn shudarga ulstay
Hamtran negdsen egneeg behjüülj
Hatan dzorig bühiy chadlaaraa
Hayrt Mongol ornoo manduul'ya
Dzorigt Mongolïn dzoltoy arduud
Dzovlong tonilgoj, jargalïg edlev
Jargalïn tülhüür, högjliyn tulguur
Javhlant manay oron mandtugay
Hamag delhiyn shudarga ulstay
Hamtran negdsen egneeg behjüülj
Hatan dzorig bühiy chadlaaraa
Hayrt Mongol ornoo manduul'ya

Lähteet
-------

1. ↑  Mongolia : National Anthem *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 3.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mongolia National Anthems.info. Viitattu 3.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Mongolia *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 3.7.2019. (englanniksi)
**Martti Ilmari Suhonen** (25. huhtikuuta 1898 Pielavesi – 20. huhtikuuta 1977 Kuopio) oli suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Suhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aatu Suhonen ja Anna-Liisa Huttunen ja puolisot 1929–1948 talousopettaja Kerttu Timonen ja vuodesta 1949 puutarhaopettaja Rauni Tomeri, aiemmin Lindholm. Suhonen kävi kaksi luokkaa oppikoulua, Pohjois-Savon kansanopiston ja maamieskoulun. Hän oli Pohjois-Savon maataloustuottajain liiton sihteeri 1925–1930, *Savon Sanomain* taloudenhoitaja vuodesta 1929 ja va. päätoimittaja 1942–1943 sekä Savon Sanomain Kirjapaino Oy:n isännöitsijä ja toimitusjohtaja 1929–1965 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1932. Suhosella oli myös useita oman alansa, alueellisia ja kansallisia luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin vääpeli. Suhonen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1955.

Martti Suhosen poika ensimmäisestä avioliitosta oli kauppaneuvos, isänsä jälkeen Savon Sanomain Kirjapainon johtajana toiminut Risto Suhonen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Suhonen *Biografiasampo*. Viitattu 19.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 840. Viitattu 19.9.2022.
3. ↑  Rautiainen, Matti, Niiranen, Susanna: Kauppaneuvos Risto Suhonen (1932–2015). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Aarne Wiljam Heino** (15. toukokuuta 1910 Kiihtelysvaara – 23. maaliskuuta 2004 Vihti) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Heinon vanhemmat olivat maanviljelijä Konrad Heino ja Aino Karoliina Lähde ja puoliso vuodesta 1938 Ilta Marjatta Mantila. Heino tuli ylioppilaaksi 1930, opiskeli orgaanista kemiaa ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1938. Hän toimi valmistuttuaan Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat -yhtiön, sittemmin Rikkihappo Oy ja Kemira, Lappeenrannan tehtaiden käyttöinsinöörinä ja Kokkolan tehtaiden käyttöinsinöörinä ja teknisenä johtajana. Harjavallan tehtaiden johtaja Heino oli 1947–1948 ja tekninen johtaja 1948.

Koko yhtiön teknisen osaston johtajana Heino toimi ensin 1948–1953 ja sitten yritysjärjestelyjen jälkeen 1953–1970, johtokunnan jäseneksi hänet nimitettiin 1950 ja varapääjohtajaksi 1969. Hän oli myös tutkimus- ja kehitysosaston johtaja 1970–1974, eläkkeelle jäämiseensä asti. Heinolla oli huomattava määrä kemian alan luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1964 saanut Heino oli sotilasarvoltaan reservin insinöörimajuri (1967).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aarne Heino *Biografiasampo*. Viitattu 3.1.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 201. Viitattu 3.2.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Kauko Juho Räsänen** (23. marraskuuta 1919 Kerimäki – 6. huhtikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Räsänen valmistui sodan aikana Kadettikoulusta 1943, Sotakorkeakoulusta 1955 ja valtakunnalliselta maanpuolustuskurssilta 1965. Talvisodan aikana hän toimi JR 36:ssa sekä välirauhan aikana 9. prikaatissa joukkueenjohtajana ja adjutanttina. Jatkosodan alettua hän toimi joukkueenjohtajana JR 51:ssa 1941–1942 sekä Jalkaväen koulutuskeskus 25:ssä 1943. Vuonna 1944 hän toimi joukkueenjohtajana, komppanianpäällikkönä ja tiedustelu-upseerina JR 8:ssa.

Vuosina 1945-1947 Räsänen toimi kouluttajana ja 1948–1951 JR 7:n huoltopäällikön apulaisena. Huoltokoulussa hän opetti 1951–1952 ja 1955–1958. Pääesikunnassa hän oli toimistoesiupseerina 1958–1963. Hän johti Huoltokoulua 1963–1964. Jälleen pääesikunnassa hän toimi toimistopäällikkönä 1965–1968, osastopäällikkönä 1969–1972 ja huoltopäällikkönä vuodesta 1972 eteenpäin. 

Ylennykset: vänrikki 1939, luutnantti 1941, kapteeni 1946, majuri 1957, everstiluutnantti 1963, eversti 1969, kenraalimajuri 1972, kenraaliluutnantti 1977.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauko Räsäsen kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 11.4.1983, HS Aikakone. Viitattu 21.4.2018.
2. ↑