recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Julia Adolphe** (s. 1988) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan ovat esittäneet Yhdysvalloissa ja ulkomailla tunnetut orkesterit ja kokoonpanot, kuten New Yorkin filharmonikot, Los Angelesin kamariorkesteri ja Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesteri. Adolphen saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuvat vuoden 2015 Charles Ives -stipendi Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta sekä vuoden 2017 ASCAP:n nuoren säveltäjän palkinto.

Adolphe syntyi taiteelliseen perheeseen, jossa isä työskenteli taidemaalarina ja äiti arkkitehtina. Hän varttui New Yorkissa, mutta asettui sittemmin Los Angelesiin.

Adolphen opettajien joukossa ovat olleet Stephen Hartke, Frank Ticheli, Steven Stucky ja Donald Crockett. Hän sai taiteiden kandidaatin arvon musiikissa ja kirjallisuusteoriassa Cornellin yliopistosta sekä musiikin maisterin arvon sävellyksessä Etelä-Kalifornian yliopistosta. Tämän jälkeen hän alkoi suorittaa tohtorikoulutusta Etelä-Kalifornian yliopiston Thornton-musiikkikoulussa. Adolphe on työskennellyt myös kirjoittajana, opettajana ja tuottajana. NewMusicBox julkaisi vuonna 2014 hänen artikkeleitaan musiikin opetuksesta turvallisuudeltaan maksimoidussa miesvankilassa. Omaa kokemustaan vankilassa opettamisesta hän on kuvannut kaikkein voimakkaimmin häneen taiteelliseen identiteettiinsä vaikuttaneeksi kokemukseksi. Adolphe oli mukana tuottamassa James Conlonin johtamaa *The Prodigal Sonin* esitystä Los Angelesin oopperan Britten-satavuotissyntymäjuhlaa varten (2013). Hän on toiminut Etelä-Kalifornian yliopiston opetusassistenttina.

Teoksia
-------

* *A Barrel of Laughs, A Vale of Tears* (koominen ooppera Stephanie Fleischmannin librettoon Jules Feifferin romaanin pohjalta)
* *Star-Crossed Signals* (jousikvartetille, 2017, kantaesitetty 2018)
* *Sylvia* (kamariooppera, 2013)
* *Unearth, Release* (konsertto alttoviululle, 2016; kantaesittäjinä solisti Cynthia Phelps, New Yorkin filharmonikot ja Jaap van Zweden)
* *White Stone* (orkesterille, 2017; kantaesittäjinä New Yorkin filharmonikot ja Alan Gilbert)

Lähteet
-------

1. 1 2  Chamber Music Northwest: JULIA ADOLPHE Star Cross Signals for String Quartet (2017) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Julia Adolphe: Bio
3. ↑  National Endowment for the Arts: Art Talk with Composer Julia Adolphe
4. 1 2  American Composers Orchestra: Julia Adolphe
5. ↑  I Care If You Listen: 5 Questions to Julia Adolphe (composer)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
TernatePiirros Ternaten saaresta vuodelta 1720

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
0°47′N, 127°22′EIndonesia |
| Saariryhmä | 
Molukit |
| Vesialue | 
TyynimeriView and modify data on Wikidata  |
| Korkeimmat kohdat | 
Gamalama (en), 1 715 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
76 km² |

Väestö| Asukasluku | 
145 143 |
| Suurin kaupunki | 
Ternate |
| Kieli | 
Ternaten kieli |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ternate** on Molukkeihin kuuluva pieni tulivuorisaari Indonesiassa aivan Halmaheran länsipuolella.

Ennen siirtomaa-aikaa Ternatella toimi vahva ja vauras sulttaanikunta, joka hallitsi suurta osaa Molukkien saaristosta. Valtion vaurauden takasivat sen tuottamat mausteneilikat ja muskotti, joiden kauppaa Ternate käytännössä hallitsi. Laajimmillaan valtakuntaan kuului yli 72 saarta Sulawesista Uuteen-Guineaan ja Timorille saakka. Nykyään saarella sijaitseva Ternaten kaupunki on Pohjois-Molukkien provinssin suurin kaupunki.

Siirtomaa-ajalla sulttaanikunta sopi kauppasopimuksen hollantilaisten kanssa ja Hollannin Itä-Intian kauppakomppania piti päämajaansa saarella vuoteen 1619 asti. Saaren väestö puhuu länsipapualaisiin kieliin kuuluvaa ternaten kieltä, joka toimii myös lingua francana suuressa osassa Halmaheraa.

Ternaten korkein kohta Gamalama (1 715 m) on aktiivinen kerrostulivuori, joka on purkautunut useita kertoja saaren historian aikana jopa pakottaen väestön evakkoon naapurisaarille. Viimeksi vuori on purkautunut vuonna 2003.

* SijaintiSijainti
*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* F.S.A. de Clercq: *Ternate: The Residency and its Sultanate* Vuonna 1890 ilmestyneen laajan tutkielman englanninkielinen käännös selityksineen.
**Termosfääri** on ilmakehän kerros 100–500 kilometrin korkeudessa mesosfäärin ja eksosfäärin välissä. Termosfäärin alinta osaa kutsutaan ionosfääriksi; siellä aines on ionisoituneessa muodossa.

Termosfäärissä esiintyy revontulia. Revontulet syntyvät ionosfäärissä, kun aurinkotuulen protonit ja elektronit törmäävät ilmakehän atomeihin ja molekyyleihin.

Termosfääri suojaa Maapalloa gamma- ja röntgensäteilyltä, ja radioaallot heijastuvat termosfääristä.

Termosfäärissä lämpötila nousee ylöspäin mentäessä Auringon hyvin lyhytaaltoisen ultraviolettisäteilyn seurauksena aina 2 000 celsiusasteeseen saakka. Koska termosfäärin aine on äärimmäisen harvaa, korkealla lämpötilalla ei kuitenkaan ole juuri minkäänlaista lämmittävää vaikutusta. Termosfääri sisältää kerroksittain happi- ja typpiatomeja ja -molekyylejä, typpioksideja ja myös heliumia. Tuulia tai pystysuoria virtauksia ei esiinny.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmakehän kerrokset Ilmatieteen laitos. Viitattu 25.4.2015.
2. 1 2 3  Ilmakehän koostumus ja kerrokset Otavan Opisto. Viitattu 25.4.2015.
3. ↑  Hannu Karttunen: Termosfääri, eksosfääri *astro.utu.fi*. Viitattu 25.4.2015.

Maan ilmakehä
troposfääri • stratosfääri • mesosfääri • termosfääri • eksosfääri  
tropopaussi • stratopaussi • mesopaussi • termopaussi  
otsonikerros • ionosfääri
**Helsinki Forum** oli Niilo Kaupin ja Jari Ehrnroothin vuonna 1997 perustama kulttuuriyhdistys, joka pyrki tuomaan Suomeen eurooppalaista älyllistä kulttuuria.

Helsinki Forum järjesti useita merkittäviä keskustelutilaisuuksia. Yhdistyksen avustajana toimi Hilkka Hytönen. Vuonna 2000 Helsinki Forum kutsui eturivin eurooppalaisia ajattelijoita ja kirjailijoita, mm. filosofi Simon Crichleyn ja kirjailija Slavenka Draculićin, Helsinkiin Tieteiden talolla järjestettävään tilaisuuteen *Whose Europe?* Tilaisuutta tukivat rahallisesti Opetusministeriö, Ulkoministeriö, sekä kuninkaalliset Hollannin ja Tanskan suurlähetystöt. Sen pohjalta Ehrnrooth ja Kauppi toimittivat teoksen *Europe in Flames* (Helsinki University Press, 2001) .

Vuonna 2001 Ylioppilastalolla Helsinki Forum järjesti toisen, suomenkielisen tilaisuuden otsikolla *Kenen maailma? Taistelu moraalista ja totuudesta*. Seuraavana vuonna Kauppi ja Hytönen järjestivät Sanomatalon tiloissa laajan keskustelutilaisuuden islamista, *The Dialogue of the World: Islam in Focus*, johon osallistuivat mm. islam-tutkija Jaakko Hämeen-Anttila, ja jota sponsoroivat Opetusministeriö, Suomen kulttuurirahasto, Helsingin yliopisto ja Antti Wihuri säätiö. 
Vahvistamaan toimintaansa kriittisen eurooppalaisen keskustelun puolustajana Helsinki Forum perusti *Critical European Prize* -palkinnon, joka myönnettiin vuonna 2001 tšekkiläiselle kirjailijalle ja *Lettre Internationalen* kustantajalle Antonin Liehmille (s. 1924) ja vuonna 2002 suomalaiselle filosofille Georg Henrik von Wrightille (1916–2003). 

Vuonna 2001 Helsinki Forumille ja sen taustavoimille Ehrnroothille ja Kaupille myönnettiin Yle TV1:n Vuoden Valopilkku -palkinto  *itsenäisestä ja omapäisestä ajattelusta ja oleellisten yhteiskunnallisten kysymysten taitavasta esittämisestä totutusta poikkeavalla tavalla*. 

Yhdistys lakkautettiin vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Kiihottuminen** on seksuaalinen emotionaalis-fysiologinen tila, joka ilmenee sydämen sykkeen kiihtymisenä, sukupuolielinten verenkierron voimistumisena sekä siittimen ja häpykielen turpoamisena. Kiihottuminen saatetaan kokea miellyttävänä ja voimistavana tunteena.

Aiheutuminen
------------

Kiihottuminen voi aiheutua kehon hyväilystä, tai se voi aiheutua mielen stimuloinnista katsomalla tai ajattelemalla jotain kiihottavaa. Kiihottavana pidetyt asiat vaihtelevat yksilöittäin, kulttuureittain ja aikakausittain. Nykyaikana yleistyneen eroottisen viihteen ja pornografian tarkoitus on kiihottaa käyttäjäänsä, ja kiihottuneiden ihmisten kuvaukset ovat yleisiä myös tavallisessa elokuvassa ja kirjallisuudessa. Seksioppaissa opetetaan kiihottumista ja partnerin kiihottamista.

Jotkin kielteiset tunteet, kuten syyllisyydentunne tai nolostuminen, voivat vähentää kiihottumista. Surullisuus ei sen sijaan välttämättä estä kiihottumista, ja suuttumus voi voimistaa seksuaalista kiihottumista ainakin tiettyyn pisteeseen asti. Pelko kiinni jäämisestä seksistä julkisella paikalla voi olla kiihottavaa nolostumisesta huolimatta.

Ilmeneminen
-----------

Keskeinen rooli kiihottumisessa on autonomisella hermostolla. Parasympaattisen hermoston aktivoituminen aikaansaa siittimen ja häpykielen erektion, kun taas siemensyöksy ja orgasmi johtuvat sympaattisen hermoston aktivoitumisesta. Kiihottumiseen liittyvän autonomisen hermoston toiminnan vuoksi muissakin elintoiminnoissa tapahtuu muutoksia, kuten verenpaineen nousu ja hengityksen tiheneminen. Kiihottumiseen liittyvien mielihyvän tuntemusten syntyyn vaikuttavat hermoston välittäjäaineet.

Miehellä kiihottuminen näkyy siittimen jäykistymisenä eli erektiona. Jos kiihottuminen jatkuu siittimen täydellisen jäykistymisen jälkeen, siitin voi välillä pehmentyä jäykistyäkseen sitten uudelleen. Kiihottuneen miehen kivespussin pinta kiristyy, ja kivespussi ja kivekset nousevat ylemmäs. Mies kokee myös lihasjännitystä vatsan ja keskivartalon alueella. Noin puolet miehistä kokee kiihottuessaan myös nännien jäykistymistä.

Naisella kiihottuminen näkyy aluksi nännien kovettumisena, rintojen turpoamisena, lihasjännityksenä, emättimen laajenemisena sekä vatsan ja rintojen punastumisena. Sitä seuraa emättimen kostuminen ja sen sisäseinämien tummuminen, laajeneminen ja sileneminen kun seinämän poimut suoristuvat. Lopuksi kohtu nousee ylemmäs lantion sisällä.

Tutkimuksissa on havaittu etenkin oikean aivopuoliskon aktivoituvan ihmisen kiihottuessa, mutta kiihottuminen näkyy aivojen muissakin osissa.

Katso myös
----------

* Ihmisen seksuaalisuus
* Fetisismi
* Seksuaalinen suuntautuminen

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lauder, Maureen (toim. Malti-Douglas, Fedwa): "Arousal", *Encyclopedia of Sex and Gender*, s. 84–85. Thomson & Gale, 2007. ISBN 978-0028659602.
2. ↑  Miten ajatukset ja tunteet korreloivat Terkkari.fi
3. 1 2  Kiihottuminen (arkistoitu) Tohtori.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiihottuminen** Wikimedia Commonsissa
Mignet HM-14 Pou du Ciel
Mignet HM-14 Pou du Ciel
**Mignet HM-14 Pou du Ciel** (*Taivaankirppu*) on ranskalainen vuonna 1934 suunniteltu itserakennettava lentokone.

Koneen suunnitteli sähköinsinööri Henri Mignet vuonna 1934. Koneesta tuli suosittu, sen rakennusohjekirjoja myytiin tuhansia kappaleita Euroopassa ja satoja koneita valmistettiin eri maissa. Koneen rakenne oli hyvin yksinkertainen, ja siinä ei ollut lainkaan korkeusperäsintä eikä siivekkeitä. Kone ei kuitenkaan oiennut yli 15 asteen syöksystä, mikä aiheutti useita lentäjän kuolemaan johtaneita onnettomuuksia. Kone asetettiin useissa maissa lentokieltoon ja sen suosio hupeni. Mignet kuitenkin jatkoi koneensa kehittämistä kuolemaansa vuonna 1965 asti.

Käyttö Suomessa
---------------

Suomeen hankittiin 1930-luvulla useita Taivaankirppuja, näistä rekisteröitiin OH-KAA, OH-KAB ja OH-KAH. Konetyyppi asetettiin Suomessa lentokieltoon vuonna 1939.

Tekniset tiedot
---------------

### Yleiset ominaisuudet

* Kärkiväli: etummainen siipi 6 m, takimmainen 4 m
* Siipipinta-ala: 9 m²
* Pituus: 3,5 m
* Korkeus: 1,6 m
* Tyhjäpaino: 120 kg
* Lentopaino: 200 kg
* Voimalaite: Aubier Dunne tai Poinsard-moottori, teho 27-35 hv

### Suorituskyky

* Nopeus: 120 km/h
* Lakikorkeus: 3 000 m
* Toiminta-aika: kolme tuntia

Museokoneita Suomessa
---------------------

HM-14 Keski-Suomen Ilmailumuseossa v. 2009
Keski-Suomen ilmailumuseossa on yksi kappale, OH-KAH. Suomen ilmailumuseossa on OH-FBA, joka on replika. Tampereen Vapriikin näyttelyssä on esillä yksi Taivaankirppu, OH-KAA.

Lähteet
-------

* Keski-Suomen ilmailumuseo-kirja
* Kalevi Keskinen, Klaus Niska, Kari Stenman, Carl-Fredrik Geust: *Suomen museolentokoneet*. Tietoteos, 1981. ISBN 951-9035-60-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Mignet, Henri: *Taivaan kirppu - sen rakentaminen ja lentäminen*. Kirjapaino Oy Libris, 1936.

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mignet HM-14 Pou du Ciel** Wikimedia Commonsissa
**Kiihtyvyysanturi** on laite, joka mittaa kappaleen itseiskiihtyvyyttä. Itseiskiihtyvyys, joka on kappaleen kiihtyvyys eli nopeuden muutosnopeus sen omassa hetkellisessä lepokehyksessä, ei ole sama kuin kiihtyvyys verratuuna kiinteään koordinaatistoon. Esimerkiksi maan pinnalla levossa oleva kiihtyvyysmittari mittaa maan painosta johtuvan kiihtyvyyden suoraan ylöspäin (määritelmän mukaan) g ≈ 9,81 m / s2. Sitä vastoin vapaassa pudotuksessa olevat kiihtyvyysmittarit (jotka putoavat kohti Maan keskustaa nopeudella noin 9,81 m / s2) mittaavat nollan.

Kiihtyvyysmittarilla on useita sovelluksia teollisuudessa ja tieteessä. Erittäin herkät kiihtyvyysanturit ovat lentokoneiden ja ohjusten inertiaalisen navigointijärjestelmän komponentteja. Kiihtyvyysmittareita käytetään pyörivien koneiden tärinän havaitsemiseksi ja seuraamiseksi. Kiihtyvyysmittareita käytetään taulutietokoneissa ja digitaalikameroissa siihen, että kuvat näytöllä näytetään aina pystyssä. Kiihtyvyysmittareita käytetään drooneissa lennon vakauttamiseksi. Koordinoituja kiihtyvyysmittareita voidaan käyttää mittaamaan itseiskiihtyvyyden, erityisesti painovoiman, eroja niiden erotuksen suhteen avaruudessa; ts. gravitaatiokentän gradientti. Tämä painovoimagradiometria on hyödyllinen, koska absoluuttinen painovoima on heikko vaikutus ja riippuu maapallon paikallisesta tiheydestä, joka on melko vaihteleva.

Yksi- ja moniakseliset kiihtyvyysanturimallit on kehitetty itseiskiihtyvyyden suuruuden ja suunnan havaitsemiseksi vektorisuureena. Niitä voidaan käyttää suunnan havaitsemiseen (koska painon suunta muuttuu), koordinoida kiihtyvyyttä, värähtelyä, iskua ja putoamista. resistiivisessä väliaineessa (tapaus, jossa itseiskiihtyvyys muuttuu, koska se alkaa nollasta, sitten kasvaa). Mikromateriaaleilla varustetut mikroelektromekaaniset järjestelmät (MEMS) kiihtyvyysmittareita käytetään kannettavissa elektronisissa laitteissa ja videopelien ohjaimissa laitteen sijainnin havaitsemiseksi tai ohjaimen liikkeen välittämiseksi pelitapahtumiin.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiihtyvyysmittari**.
* A beginner’s guide to accelerometers (englanniksi)
* Accelerometer Basics Sparkfun (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Accelerometer
Miguashan kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Quebec, Kanada |
| Lähin kaupunki | 
Dalhousie, New Brunswick |
| Pinta-ala | 
87,3 ha |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Parc national de Miguasha |
| Tyyppi | 
Quebecin kansallispuisto, paleontologinen paikkaView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1985 |
| Hallinto | 
Société des établissements de plein air du Québec (en)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Miguashan kansallispuisto** on kansallispuisto Gaspén niemimaalla Quebecissä Kanadassa. Kansallispuisto on auki läpi vuoden.

Historia
--------

Alue oli 370 miljoonaa vuotta sitten murtovetinen alue, jonka lämpimissä vuorovesien muovaamassa ympäristössä eli suuri valikoima erilaisia kaloja. Kaloihin kuului muun muassa alku-, keuhko- ja nokkakaloja.

Fossiilit
---------

Miguashan kansallispuistossa on maailman suurin esiintymä devonikauden fossiileja. Puisto valittiinkin tämän perusteella UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Fossiilit löydettiin vuonna 1842 ja niitä on museoissa ympäri maailmaa, muun muassa British Museumissa Lontoossa. Miguashasta on löydetty myös yksi maailman vanhimmista kukkaislajin fossiili. Kansallispuisto on kuitenkin tunnetuin sen 21 kalalajin fossiileistaan. Kansallispuistosta on laskettu löydetyn jo yli viisi tuhatta eri fossiilia.

Luonto
------

Kansallispuistossa on niin haapa-, koivu- kuin kuusimetsääkin.

Museo
-----

Kansallispuistossa sijaitsee myös *Natural History Museum*, jossa on mittava kokoelma fossiileja.

Katso myös
----------

* Devonikausi
* Fossiili

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miguasha National Park *UNESCO World Heritage Centre*. Viitattu 21.1.2017.
2. 1 2 3 4 5  Manguel, Polly: *501 Must-visit Natural Wonders*, s. 16. Lontoo: Bounty Books, 2007. ISBN 978-0-753715-91-8. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Miguasha National Park Miguashan kansallispuisto UNESCOn maailmanperintöluettelossa (englanniksi)
**Robert Nordmark** (s. 20. elokuuta 1962 Kalix) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1986, 1987 ja 1995, joissa hän voitti yhden maailmanmestaruden ja saavutti kaksi MM-hopeaa.

Nordmark edusti kotimaansa pääsarjassa Västra Frölundaa, Brynäs IF:ää ja Luleå HF:ää sekä NHL-vuosiensa jälkeen Västerås IK:ta ja Djurgårdens IF:ää. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:ään vuoden 1981 varaustilaisuuden kymmenennellä kierroksella 191. varausvuorolla mutta se ei vielä johtanut sopimukseen. St. Louis Blues varasi Nordmarkin vuoden 1987 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella 59. varausvuorolla, ja kaudella 1987–1988 hän pelasi NHL:ssä 67 runkosarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja sai 18 syöttöpistettä. Kaudet 1988–1991 Nordmark edusti NHL:ssä Vancouver Canucksia, ja ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 80 runkosarjaottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja antoi 35 maalisyöttöä, sekä seitsemän pudotuspeliä, joissa hän teki kolme maalia ja sai kaksi syöttöpistettä. Kahtena seuraavana kautena hän pelasi 44 ja 45 runkosarjaottelua eikä yhtään pudotuspeliä, ja vuonna 1991 hän palasi Ruotsiin. Kaudella 1995–1996 Nordmark edusti Suomen liigassa Rauman Lukkoa, ja sen jälkeen hän pelasi myös Sveitsissä, Itävallassa ja Englannissa. Viimeiset ottelunsa hän pelasi Ruotsissa kaudella 2003–2004.

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Nordmark *Eliteprospects*. Viitattu 2.6.2020. (englanniksi)
**Helsinki City Run** (HCR) on Suomen Urheiluliiton järjestämä puolimaraton (21,0975 km), joka on lajissaan suurin tapahtuma Suomessa. HCR:n näyttämönä toimivat Helsingin luonto, järvet ja puistot. Vuonna 2012 Helsinki City Runilla oli mukana noin 16 000 juoksijaa 45 eri maasta. Osallistujista naisia oli 43 prosenttia. Vuonna 2013 osallistujia oli vajaat 18 000.

Helsinki City Run alkaa Vauhtitieltä, joka sijaitsee Helsingin Eläintarhan kentän ja Olympiastadionin kupeessa. Reitti kiertää Töölönlahden ympäri Alppilan ja Kallion kautta keskuspuistoon. Sen jälkeen reitti kulkee Ruskeasuolle ja Pikku Huopalahteen, josta juostaan keskuspuiston kautta Olympiastadionille. Reitillä on neljä huoltopistettä, joilla tarjoillaan vettä ja urheilujuomaa. Kolmen tunnin maksimiaika antaa mahdollisuuden juosta, hölkätä tai kävellä HCR:n reitin.

Vuoden 2013 Helsinki City Run järjestettiin 4. toukokuuta. Tapahtuman jälkien siivous ja liikennejärjestelyt herättivät arvostelua. Reitti todettiin tarkastusmittauksessa alimittaiseksi, sen jälkeen kun reitin pituudesta oli herännyt epäilyksiä.

Katso myös
----------

* Helsinki City Marathon
* Puolimaraton

Lähteet
-------

1. ↑  HCR kasvattanut suosiotaan – jo lähes 16 000 juoksijaa Helsinki City Run. Viitattu 21.1.2013.
2. ↑  Helsinki City Run veti tuhansia juoksijoita  4.5.2013. Helsingin Sanomat. Viitattu 4.5.2013.
3. ↑  Helsinki City Runista jäi lohduton muisto: "Näky on törkeä" *Ilta-Sanomat*.  5.5.2013.  Arkistoitu 8.5.2013. Viitattu 6.5.2013.
4. ↑  Helsinki City Runista tuli perheelle painajainen: "Lapsi makasi hervottomana" *Ilta-Sanomat*.  5.5.2013.  Arkistoitu 7.5.2013. Viitattu 6.5.2013.
5. ↑  Helsinki City Runin järjestäjät pahoittelevat reitin alimittaisuutta *SUL*.  Arkistoitu 7.6.2013. Viitattu 25.5.2013.
6. ↑  Epäselvyys HCR:n reitistä jatkuu *Juoksija-lehti*.  10.5.2013.  Arkistoitu 9.10.2013. Viitattu 11.5.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsinki City Runin viralliset sivut
Kuvassa näkyvät yhteiseurooppalaisen *Panavia Tornado IDS*:n profiilit eri kulmista katsottuna: ylhäältä, sivusta sekä edestä.
**Muuttuvageometrinen siipi** (engl. *variable-sweep wing*) on lentokoneen siiven malli, jonka nuolikulma on muutettavissa. Vaikka siiven johtoreunan ja jättöreunan siivekkeillä (etureunasolakko, laskusiiveke) voidaan myös muuttaa siiven geometriaa ja kaarevuutta jänteen (engl. *chord*) suuntaisesti termillä tarkoitetaan siiven *sweep*-kulmaa. Ratkaisuun viitataan epävirallisesti myös termillä *swing wing*. Vinosiipi (engl. *oblique wing*, engl. *slewed wing*) on käännettävä siipi, joka myös muuttaa siiven geometriaa.

Historia
--------

Bell X-5 esittelee eri siipikulmiaan
Siipien nuolikulman tutkimukseen oli kehitetty useita X-lentokoneita kuten XF-92A, X-2 ja X-4, jotka pystyivät antamaan aerodynaamista dataa vain tietystä nuolikulmasta. Muuttuvalla nuolikulmalla varustettu siipi pystyi tarjoamaan eri kulmilla samasta koneesta. Vaikka NACA oli tehnyt tuulitunnelikokeita aiemminkin aiheesta Bell X-5 perustui kokeelliseen Messerschmitt P.1101 -koneeseen.

Käyttö
------

F-111 eri siipikulmilla.
Muuttuvageometrista siipeä käyttäviä koneita otettiin kylmän sodan aikana käyttöön useita. 
Yhdysvaltalaisia koneita olivat General Dynamics F-111 Aardvark, Grumman F-14 Tomcat ja B-1 Lancer.
Neuvostoliittolaisia koneita olivat MiG-23, MiG-27 ja Su-24. Myös eurooppalaisten yhteistyönä kehitetty Panavia Tornado oli muuttuvasiipinen.

Erityisesti 1970- ja 80-lukujen aikaan muuttuvasiipisiä lentokoneita kehiteltiin ja otettiin käyttöön voimaperäisesti. Muotoilulla haettiin hyviä hitaan lennon ominaisuuksia matalalennossa "siivet levitettyinä" - ja vastaavasti nopean lentämisen parempia ominaisuuksia "siivet supistettuina" - lennettäessä korkealla sekä nopeasti.

Muotoilu oli mullistuksellinen, ja se todellakin kohensi lento-ominaisuuksia.*lähde?* Samalla kehittely- ja ylläpitokustannukset muodostuivat suhteellisen mittaviksi.*lähde?*

Muuttuvasiipisten koneiden häiveominaisuudet voivat mahdollisesti muodostaa oman varteenotettavan haasteensa.*lähde?* Huoltovarmuus ei ole sekään yhtä hyvä, kuin ns. normaalisiipisissä koneissa.*lähde?*

Lähteet
-------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Muuttuvageometrinen siipi** Wikimedia Commonsissa

* Mark Hewish: *Tietosarja - Lentokoneet*, Intercontinental Book Productions/Artko, 1977 (suom. Tuomo Huuhka)

### Viitteet

1. 1 2 3  NASA Armstrong Fact Sheet: X-5 Research Aircraft  28.2.2014. Nasa. Viitattu 7.4.2019.
**Reino Aleksander Eklund** (15. kesäkuuta 1895 Jyväskylä – 21. helmikuuta 1966) oli suomalainen Vapaakirkon lähetystyöntekijä, kuvanveistäjä ja taidemaalari.

Reino Eklundin vanhemmat olivat leipuri Emil Alexander Eränlinna (Eklund; 1869–1955) ja Alma Lydia Lehtonen (1871–1918). Hän oli naimisissa vuodesta 1931 Vapaakirkon lähetyssaarnaaja ja sairaanhoitaja Annikki Tunturivuon (1889–1973) kanssa.

Kotkassa asunut Reino Eklund aloitti kuvaamataiteen parissa jo 12-vuotiaana saatuaan öljyvärit äidiltään. Hän lähti 1922 opiskelemaan Ateneumiin ja sitten hän opiskeli kuvaamataiteita ulkomailla Ranskassa ja Saksassa. Maalaamisen lisäksi Eklund oli kuvanveistäjä ja hän toimi myös puuseppänä tehden huonekaluja, muun muassa Kalevala-aiheisen tammisen kirjakaapin.  Eklund teki vuonna 1928 Kotkan suojeluskuntatalon luentosalin seinämaalaukset.  Vuonna 1930 Eklund lähti opintomatkalle Sikkimiin Suomen Vapaakirkon lähetysasemalle auttakseen myös lähetysasemien rakennusten kunnostamisessa.

Sikkimissä Darjeelingin seudulla Eklund sai mainetta rakentajana, sillä hänen tekemänsä rakennukset eivät sortuneet maanjäristyksessä. Hän lähetti myös esineitä Helsingin yliopiston kokoelmiin. Toimeentulonsa hän hankki maalauksillaan. Eklund teki kattomaalaukset Kalimpongin katoliseen kirkkoon, opetti nunnille taidehistoriaa ja maalausta sekä suunnitteli ja rakensi luostarin lastenkotirakennuksen. Hän patentoi myös kaksi keksintöään, perinteiseen rukkiin tehdyn parannuksen ja käsikarstan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geni.com : Reino Eklund
2. ↑   Suomen Viikkolehti, 08.01.1931, nro 1, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kotkalainen kuvaamataitelija Reino Eklund. Maalari, kuvanveistäjä - puuseppä, Kymenlaakson Sanomat, 27.02.1930, nro 23, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kotkan Suojeluskuntatalon uusi luentosali, Kymenlaakson Sanomat, 13.10.1928, nro 117, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑   Kansan kuvalehti, 25.04.1930, nro 17, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Indiaan, Nuorten todistus, 01.04.1930, nro 4, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Suomalaisasutusta Himalajalla, Seura, 29.06.1938, nro 26, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Suomalaissiirtola Himalajan rinteellä, Suomen Kuvalehti, 17.12.1932, nro 51-52, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
9. ↑  Kansalaisten parissa Himalajassa, Helsingin Sanomat, 24.03.1935, nro 81, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Robert Muteba Kidiaba** (s. 1. helmikuuta 1976) on kinshasankongolainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa TP Mazembea. Kidiaba on pelannut seurassa vuodesta 2002. Samasta vuodesta asti hän on myös pelannut Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa. Kidiaba on voittanut kaksi kertaa Mazemben kanssa Afrikan Mestarien liigan ja selviytynyt seurajoukkueiden MM-kisojen loppuotteluun joulukuussa 2010, jossa Inter Milan kuitenkin oli parempi.

Kidiaba tunnetaan erikoisesta tuuletuksestaan, jonka hän on tehnyt muun muassa 2010 seurajoukkueiden MM-kisojen välierissä ja vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa Ghanaa vastaan. Tuuletuksessa Kidiaba pomppii takamuksellaan ja liikuttelee käsiään kuten Gangnam Stylessä, kun oma joukkue tekee maalin.*lähde?*

Lähteet
-------

* Robert Muteba Kidiaba Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
*

Aiheesta muualla
----------------

* Videolinkki Kidiaban tuuletuksesta

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kyproksen lippu. Suhteet 3:5.
**Kyproksen tasavallan lippu** on Kyproksen tasavallan symboli vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin 16. elokuuta 1960.

Sisältö
-------

Lipussa on koko Kyproksen saaren kartta sekä sen alla kaksi oliivipuun oksaa, jotka ovat rauhan symboleja, valkoisella pohjalla, joka on toinen rauhan symboli. Kypros on Kosovon ohella ainoa maa, joka esittää koko maa-alueensa lipussaan. Lipun kartta on väriltään kuparin keltainen, joka puolestaan symboloi maan laajoja kupariesiintymiä.

Kyproksen lipun valitsi maan tasavallan presidentti Makarios III vuonna 1960 turkkilais-kyproslaisen opettajan, Ismet Guneyn, esityksestä. Hänen ajatteluunsa oli vaikuttanut Kyproksen varapresidentti Fazil Küçük.

Sinistä ja punaista, jotka ovat Kreikan ja Turkin lippujen värit, vältettiin tarkoituksella tavoitteena muodostaa neutraalin värinen lippu. Nykyisin lippu on kuitenkin lähinnä käytössä Kyproksen kreikkalaisten alueella.

Määrittelyjä
------------

Kyproksen lipun kartan suuruus on 44 % koko lipun pinta-alasta. Kuparinkeltainen väri on Pantone 144-C ja oliivipuun oksien väri on Pantone 336-C.

Lipusta on kuitenkin usein erilaisia muunnoksia sekä kartan että värien suhteen. Lokakuussa 2005 Kyproksen tasavallan hallitus päätti tiukentaa lippupolitiikkaansa ja määräsi, että vain normit täyttävän lipun valmistus sallitaan.

Euroopan liput

|  |  |
| --- | --- |
| Valtiot | 
* Alankomaat
* Albania
* Andorra
* Azerbaidžan
* Armenia
* Belgia
* Bosnia ja Hertsegovina
* Bulgaria
* Espanja
* Georgia
* Islanti
* Irlanti
* Italia
* Itävalta
* Kroatia
* Kreikka
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Liettua
* Luxemburg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Norja
* Pohjois-Makedonia
* Portugali
* Puola
* Ranska
* Romania
* Ruotsi
* Saksa
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Suomi
* Sveitsi
* Tanska
* Tšekki
* Turkki
* Ukraina
* Unkari
* Yhdistynyt kuningaskunta
	+ Englanti
	+ Skotlanti
	+ Wales
* Valko-Venäjä
* Vatikaanivaltio
* Venäjä
* Viro

 |
| Itsehallintoalueet | 
* Ahvenanmaa
* Färsaaret
* Gibraltar
* Guernsey
* Jersey
* Mansaari

 |
| Tunnustamattomat valtiot | 
* Abhasia
* Artsakh
* Kosovo
* Transnistria
* Pohjois-Kypros

 |
Wembley Arena
**Wembley Arena** (viralliselta nimeltään **SSE Arena, Wembley**) on sisähalli Lontoossa Englannissa. Rakennuksen toisella puolella sijaitsee Wembley Stadium. Wembley Arena on rakennettu vuoden 1934 Kansainyhteisön kisoja varten. Nykyisin rakennusta käytetään musiikki, urheilu -ja viihdetapahtumiin.

Wembley Arena remontoitiin samaan aikaan Wembley Stadionin kanssa, ja se avattiin yleisölle uudelleen 2. huhtikuuta 2006 Depeche Mode -yhtyeen konsertilla. Istumapaikkoja areenassa on 12 500, jolla se on Lontoon toiseksi suurin sisähalli O2 Arenan jälkeen.

1960-luvulla areenalla esiintyivät mm. The Beatles, Pink Floyd, The Rolling Stones ja David Bowie. Nykyisinkin areenassa pidetään joka vuosi paljon musiikkikonsertteja.

Areenalla on pidetty myös urheilutapahtumia, kuten nyrkkeilyä, uintia, jääkiekkoa ja koripalloa. Vuoden 1948 kesäolympialaisissa areenalla kisattiin nyrkkeilyssä, sukelluksessa, uinnissa ja vesipallossa.

Vuoden 2012 olympialaisten sulkapallo-ottelut ja rytminen voimistelu järjestettiin Wembley Arenalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Wembley Arena London 2012.  Arkistoitu 13.11.2012. Viitattu 23.11.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wembley Arena (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**M/S Thebeland** (IMO 7718498) oli Thebeland Ltd:n omistama ro-ro-rahtialus. Se rakennettiin vuonna 1978 Mitsui Engineering & Shipbuilding Co. Ltd:n telakalla Japanissa. *Thebeland* oli rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama oli Lontoo. Alusta käytettiin kahdessa rauhanturvaoperaatiossa sekä sotatarvikekuljetuksissa.

Thebelandin sisaraluksia ovat *Hellenic Master*, *Hellenic Sailor*, *Tyrusland*, *Vegaland* ja *Vikingland*.

Käyttöhistoria
--------------

Aluksen köli laskettiin 30. maaliskuuta ja se laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1978. 3. lokakuuta se luovutettiin Broströms Rederi Ab:n omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä *Thebeland* ja sen kotisatamaksi tuli Göteborg. 1. kesäkuuta 1984 alus siirtyi Rederi Ab Transoceanin omistukseen. Heinäkuussa 1986 alus rekisteröitiin Medro Ab:n omistukseen. Maaliskuussa 1991 Svenska Orient Linjen osti *Thebelandin*. 28. tammikuuta 1993 laiva siirtyi Rederi Ab Trans-Rexin omistukseen. 15. huhtikuuta 1993 gotlantilainen Rederi Ab Gotland osti aluksen. Jälleen huhtikuussa 1994 Svenska Orient Linjen osti aluksen. Elokuussa 1995 *Thebeland* meni Lisnave-nimiselle telakalle Portugalin Setubaliin, telakalla alusta pidennettiin alkuperäisestä 165 metristä nykyiseen 190,34 metriin. Syyskuussa pidennys valmistui ja alus lähti telakalta.

Marraskuussa *Thebeland* siirtyi Thebeland Ltd:n omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo.

Varhain 22. huhtikuuta 2003 *Thebeland* saapui Antwerpenin satamaan Belgiaan lastaamaan sotatarvikkeita, jotka alus vei Persianlandelle. Lastina oli muun muassa 121 konttia. Lastaamisessa käytettiin jättiläismäistä nosturia, jolla lasti saatiin aluksen alemmille kansille. Thebelandin päällikkönä toimi tuolloin ruotsalainen Karl Göran Inberg. Hän kertoi alusta käytetyn myös rauhanturvaoperaatioissa Bosnia ja Hertsegovinassa ja Kosovossa sekä Britannian sotatarvikekuljetuksissa Jordaniaan. Persianlahdelle alus lähti huhtikuussa ensimmäistä kertaa.

Helmikuussa 2006 alus aikarahdattiin eli vuokrattiin suomalaisen Transfennican liikenteeseen kahdeksi vuodeksi.

Joulukuussa 2013 alus saapui Intian Alangiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Thebeland Vesseltracker.com. Viitattu 30.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2  Thebeland scheepvaartwest.be. Viitattu 30.5.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3 4 5 6  M/S THEBELAND Fakta om Fartyg. Viitattu 30.5.2008. (ruotsiksi)
4. 1 2  Baxter, Edward: MSC ships move Army division to Iraq  kesäkuu 2003. Military Sealift Command.  Arkistoitu 15.12.2008. Viitattu 30.5.2008. (englanniksi)
**Puhdistusmenot** (m.kreik. Καθαρμοί, *Katharmoi*) oli Empedokleen kirjoittama filosofis-uskonnollinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan myöhempien kirjailijoiden teoksissa säilyneitä katkelmia.

Antiikin lähteet mainitsevat *Puhdistusmenot* Empedokleen toisena teoksena luonnonfilosofiaa käsitelleen teoksen *Luonnosta* ohella. Empedokleelta säilyneitä katkelmia on pyritty lajittelemaan näiden kahden nimekkeen alle. Monet nykytutkijat ovat kuitenkin kyseenalaistaneet sen, että Empedokles olisi todellisuudessa kirjoittanut kaksi sisällöltään ja ajatusmaailmaltaan niin erilaista teosta. Siksi he ovat ajatelleet, että Empedokles olisi todellisuudessa kirjoittanut vain yhden teoksen, jota on kutsuttu kahdella eri nimellä, ja kaikki häneltä säilyneet katkelmat olisivat todellisuudessa sovitettavissa sen osiksi. *Puhdistusmenojen* osiksi aiemmin ajateltuja katkelmia on pyritty sijoittamaan muun muassa teoksen *Luonnosta* esipuheeksi. Tulkinta ei kuitenkaan ole saavuttanut yleistä hyväksyntää.

Empedokleen teos oli runomuotoinen. Sisällöltään se on Empedokleen kotikaupungin Akragaan asukkaille osoitettu julkinen julistus, joka käsittelee psykologiaa sekä uskonnollisia puhdistusmenoja ja muita rituaaleja. Empedokles oli kotikaupunkinsa asukkaiden parissa ja myös matkoillaan suuresti kunnioitettu, ja se näkyy teoksen tyylissä ja sisällössä: Empedokles kertoo saaneensa jumalankaltaista kohtelua ja ihmisten parveilleen hänen ympärillään ennustusten ja taudeista parantumisen toivossa. Empedokles mainitsee myös oman sielunvaelluksensa läpi erilaisten elämänmuotojen.

Empodokles esittää myös kuvauksen muinaisesta kulta-ajasta, jolloin hallitsijana ei ollut yleisen kreikkalaisen ajatusmaailman mukaisesti Kronos vaan Afrodite (*Kypris*), joka hallitsi rakkauden kautta. Tuolloin ei ollut väkivaltaa eikä eläimiä surmattu eläinuhrien vuoksi. Empedokles vastusti elävien olentojen tappamista sielunvaellusajatuksensa vuoksi ja kehotti Akragaan asukkaita luopumaan sellaisista uhreista.

Empedokleen kosmisessa järjestyksessä kulta-ajalle tuli kuitenkin päätös kun rakkaudelle vastakkainen voima, riita, sai vallan. Tämän seurauksena *daimonit*, jumalhenget, ovat syntyneet ihmisiksi ja saaneet alkuaineista koostuvan olomuodon. Ne kuolevat ihmisinä useita kertoja, mutta lopulta näistä ihmisistä tulee jälleen kuolemattomia jumalia. Viimeinen vaihe ennen jumalaksi tulemista on olomuoto ennuspappina, kiertelevänä laulajana tai parantajana.

Diogenes Laertioksen mukaan Kleomenes-niminen rapsodi esitti runon kerran Olympiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* VIII.77.
2. 1 2 3 4 5  Wright, M. R.: "Empedocles". Teoksessa Taylor, C. C. W.: *From the Beginning to Plato: Routledge History of Philosophy*, s. 175–177, 197–205. Routledge History of Philosophy, osa I. Routledge, 2003. ISBN 0415308739.
3. 1 2  Mansfeld, J.: A Lost Manuscript of Empedocles’ "Katharmoi".  *Mnemosyne*, Feb. 1994, Fourth Series 47. vsk, nro 1, s. 79–82. Artikkelin verkkoversio.
4. ↑  DL VIII.63.

Kirjallisuutta
--------------

* Empedocles & Zafiropulo, Jean: *Katharmoi*. A. Tallone, 1954.
**M/S Ursine** (IMO 7800746) on luxemburgilaisen Waterways SA:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1978 Öresundvarvetin telakalla Landskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa laivalla on 7 959 tonnia. *Ursine* on rekisteröity Belgian lipun alle ja sen kotisatama on Antwerpen. Nykyisin P&O Ferries operoi aluksella reitillä Hull–Rotterdam.

Ursinen sisaraluksia ovat M/S Vulpine ja M/S Equine.

Käyttöhistoria
--------------

27. elokuuta 1978 alus laskettiin vesille ja 29. joulukuuta se luovutettiin Partrederi Ab Nordsjöfraktin omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä *Britta Oden*. Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen alus aloitti Oden Linesin Ruotsin ja Englannin välisessä liikenteessä. Marraskuussa 1982 alus aikarahdattiin Tor Linen liikenteeseen. Tammikuussa 1988 Britta Oden meni saksalaiselle Neue Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalle Flensburgiin, jossa alusta pidennettiin, koneet vaihdettiin ja rakennettiin ylimääräinen kansi. Alun perin aluksen pituus oli 143,26 metriä, leveys 21,25 metriä ja syväys 5,2 metriä. Koneina oli kaksi 16-sylinteristä B&W Alphaa. Tammikuussa alus sai myös nimen *Tor Scandia*. Lokakuussa 1998 alus nimettiin jälleen Britta Odeniksi. Rahtaajana jatkoi edelleen Tor Line.

Vuonna 2000 Britta Oden aikarahdattiin Flota Suardiazin liikenteeseen. Helmikuussa 2003 alusta käytettiin Britannian puolustusministeriön sotatarvikekuljetuksissa. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset sotatarvikekuljetuksissa olivat M/S Tor Anglia (DFDS/Tor Line), M/S Vikingland (Swedish Orient Line), M/S Stena Shipper (Stena RoRo), M/S Gute (Rederi AB Gotland), M/S Anna Oden ja M/S Eva Oden (B&N). Lokakuussa 2003 Cobelfret osti aluksen ja tammikuussa 2004 asetti sen reitille Göteborg–Killingholme. 14. kesäkuuta 2005 alus aikarahdattiin DFDS:n liikenteeseen reitille Göteborg–Killingholme. Elokuussa Britta Oden siirtyi takaisin Cobelfretin liikenteeseen ja linjalle Zeebrugge–Purfleet. Kesäkuussa 2006 luxemburgilainen Waterways SA osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. 1. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Dartfordin ja Vlissingenin välillä. Lokakuussa alus sai nykyisen *Ursine* -nimensä. Lokakuussa 2007 alus aikarahdattiin espanjalaisen Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Lokakuussa 2007 Ursine aikarahdattiin P&O Ferriesin Hullin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Nykyisin alus on Belgian lipun alla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ursine (IMO: 7800746) Vesseltracker.com. Viitattu 28.6.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3  Koefoed-Hansen, Michael: M/F Ursine The ferry site. Viitattu 28.6.2008. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  M/S BRITTA ODEN Fakta om Fartyg. Viitattu 28.6.2008. (ruotsiksi)
4. ↑  Ursine scheepvaartwest.be. Viitattu 28.6.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
5. ↑  Fors, Anita: Svensk besättning i krigstransport  19.2.2003. Sekotidningen.  Arkistoitu 21.8.2010. Viitattu 28.6.2008. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Britta Oden (ruotsiksi)
* The ferry site – M/F Ursine (englanniksi)
**M/S Svea Regina** tilattiin Ranskasta Dubigeon Normandien telakalta vuonna 1970. Tilaajana oli alun perin Siljavarustamo, mutta se siirrettiin Rederi AB Svealle ennen *Svea Reginan* valmistumista. Samanlaisia aluksia oli tilattu kaksi kappaletta, joista toisen tilaussopimus siirrettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle.

Käyttöhistoria
--------------

*Svea Regina* valmistui vuonna 1972 ja se asetettiin Silja Linen Helsinki–Tukholma -reitille, jossa sen parina liikennöi hieman aiemmin valmistunut sisaralus *M/S Aallotar*.

Vuonna 1975 uuden *M/S Svea Coronan* valmistumisen myötä *Svea Regina* siirrettiin Norrtälje–Maarianhamina–Turku-reitille, jossa se palveli linjan lakkauttamiseen asti. Vuonna 1977 *Svea Regina* rahdattiin CNAN:lle Algerian ja Ranskan välille ja asetettiin vuonna 1978 Turku–Tukholma reitille.

Alus myytiin vuonna 1978 Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle, joka nimesi aluksen *Reginaksi*. Alus jatkoi liikennöintiä Turku–Tukholma-reitillä, kunnes se aikarahdattiin vuoden 1978 loppupuolella Puolaan, Polferriesille. Alus palasi Suomeen Silja Linen liikenteeseen kesäsesogiksi 1979, jonka jälkeen se aikarahdattiin ja lopulta myytiin Kreikkaan, jossa se sai nimen *Mediterranean Sun*. Toiselle kreikkalaisvarustamolle siirryttyään vuonna 1982 alus sai nimekseen *Odysseas Elytis*.

Vuonna 1985 alus myytiin bahamalaiselle Sky Cruises -varustamolle, joka antoi aluksen nimeksi *Scandinavian Sky*.

Vuonna 1989 alus myytiin Palkkiyhtymä Oy:lle, siirrettiin Helsinki–Tallinna-reitille ja nimettiin *Tallinkiksi*. Vuonna 1993 Palkkiyhtymä myi 49 prosenttia omistusosuudestaan Estonian Shipping Companylle.

22. huhtikuuta 1995 alus törmäsi Suomenlinnan Kustaanmiekan rantaan ja oli vähällä upota. Vauriot korjattiin, mutta jo seuraavana vuonna alus makuutettiin. Laiturissa maannut alus myytiin heinäkuussa 1997 Florence Marille Panamaan ja nimettiin *Mama Tanzaniaksi*, mutta alus ei koskaan aloittanut liikennöintiä kyseisen omistajan operoimana. Syksyllä 1998 alus myytiin Egyptiin ja sai nimekseen *Eltor*.

Kesäkuussa 2001 alus myytiin Yakima Navigation -varustamolle Panamaan ja nimettiin *Monte Carloksi*. Saman vuoden lokakuussa nimeksi kuitenkin vaihdettiin *El Safa*, joka vuonna 2005 lyhentyi *Safaksi*. Alus romutettiin vuonna 2005 Intiassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  M/S Svea Regina *Fakta om fartyg*. Viitattu 13.7.2017. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aluksen vaiheita ja kuvia (englanniksi)
Alt-Graunin kellotorni Reschenseessä (Lago di Resia)
 Adige Veronassa.
**Adige** (saks. *Etsch*, lat. *Athesis*) on Italian toiseksi pisin joki Pojoen jälkeen. Se virtaa maan koillisosassa Alpeilta Etelä-Tirolista Adrianmereen Pon pohjoispuolella. Adige on 410 kilometriä pitkä ja sen valuma-alue on 12 200 neliökilometrin laajuinen.

Adige saa alkunsa Reschensolan eteläpuolelta läheltä Itävallan ja Sveitsin rajaa. Se virtaa pienenä purona Reschenseen tekojärveen ja sieltä etelään. Runsas kymmenen kilometriä tekojärveltä Adigeen yhdistyy lännestä päin virtaa Rom, jonka alkulähde on Sveitsin puolella. Sitten Adige kääntyen itään Vinschgaun laakson läpi Meraniin ja Bolzanoon, jossa siihen yhtyy Eisackjoki. Bolzanosta se jatkaa etelään Vallagarinan laaksossa ja saapuu Pon alangolle Veronan lähellä virraten Trenton ja Veneton alueiden halki. Adige laskee Adrianmereen Chioggian kaupungin eteläpuolella. Adige ja Po virtaavat suistoalueella vierekkäin liittymättä yhteen.

Vuoriston läpi virtaavana jokena Adigea vaivaavat tulvat. Joki on tulvinut pahoin muun muassa vuosina 1951 ja 1966. Sen yläjuoksulla tuotetaan vesivoimaa ja alajuoksulla sen vettä käytetään kasteluun. Alajuoksun ja erityisesti Veronan tulvariskin pienentämiseksi joki on yhdistetty tunnelilla Gardajärveen, jonka laskujoki on Pohon laskeva Mincio. Tunneli on 10-kilometrinen ja alkaa Rovereton eteläpuolta päättyen Gardajärven kolliskulmaan Torbolessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Adige River Encyclopædia Britannica. Viitattu 8.5.2012.
2. ↑  La Galleria Adige - Garda ed il Lago di Loppio (pdf) (Tunnelin esite, arkistoitu 15.11.2019) *bacinimontani.provincia.tn.it*.  Arkistoitu 15.11.2019. Viitattu 22.8.2017. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adige** Wikimedia Commonsissa
**Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja** on Joni Skiftesvikin vuonna 1983 julkaistu esikoisteos. Neljätoista novellia sisältävä kirja palkittiin vuoden parhaana esikoisteoksena 1983 saaden J.H. Erkon esikoiskirjapalkinnon. Kirja oli lukijoiden mieleen ja sai erinomaiset kritiikit.

Erityisesti kirjan niminovelli on saanut jopa klassikon aseman.*lähde?* Novelli kertoo kahden pikkupojan hukkumisesta heikkoihin jäihin. Pohjoisen karu luonto ja ihmisten hiljainen alistuminen kuoleman edessä antavat novellille oman, erikoisen sävynsä, jota takaumina kuvatut poikien kesäiset leikit pehmentävät. Novellikokoelma kohosi myyntimenestykseksi. Kirjaa on käytetty runsaasti mm. koulujen lukemistona.

Rakenteiltaan Skiftesvikin novellit poikkeavat valtavirrasta. Hän käyttää nopeita elokuvamaisia leikkauksia. Kerronta on tiivistä, mutta värikästä. Osuvat repliikit värittävät tekstiä. Sävyt vaihtelevat alakulosta hersyvään iloon. Tarinoiden äkkinäiset käänteet yllättävät.

Skiftesvikin esikoiskirjan novelleista on tehty myös sovituksia. Matti Ijäksen ohjaama televisioelokuva *Katsastus* (1988) pohjautuu Skiftesvikin kolmeen novelliin, joista *Vanha mies* ja *Näprääjä*, julkaistiin esikoisteoksessa. Yle Teema -kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuva menestyi Suomen edustajana Prix Italia- ja Kultainen Praha-kilpailuissa saaden Prahassa lehdistön palkinnon.*lähde?*

Raimo O. Niemi ohjasi *Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja* -novellista samannimisen TV-elokuvan, joka sai Nordisk Panoraman palkinnon vuoden parhaana pohjoismaisena lyhytelokuvana 2003 ja Odense Film Festival -kunniamaininnan 2004.*lähde?*

Pauli Räsänen ohjasi MTV-teatterille novellista *Valtuuskunta* samannimisen elokuvan 1984 sekä novellista *Yö Helsingissä* samannimisen elokuvan 1985. Pauli Huotari ohjasi novelleista *Ensimmäinen työpäivä* ja *Peilinki* yhteensovitetun elokuvan *Kenraalin poika* TV1:lle 1985.

Skiftesvikin esikoisteoksen useita novelleja on sovitettu näyttämölle ja esimerkiksi *Katsastus* on esitetty parissakymmenessä teatterissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Pu­hal­lus­kuk­ka ja tai­vaan­kor­jaa­ja paras ly­hyt­elo­ku­va *Kaleva.fi*.  28.9.2003. Viitattu 1.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Joni Skiftesvik Kirjasampo.fi:ssä
* Pohjoista kirjallisuutta: Joni Skiftesvik Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjaston
* Joni Skiftesvik: Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja – Eläydy jälleenrakentuvaan Suomeen Yle.fi. 3.1.2017.
Eibingenin luostari.
Sisustus
**Eibingenin luostari** eli **Pyhän Hildegardin benediktiiniläisluostari** (saks. *Abtei St. Hildegard*) on nunnayhteisö Saksan Hessenissä Eibingenissä lähellä Rüdesheimia.

Hildegard Bingeniläinen perusti vuonna 1165 tyhjillään olleeseen augustinolaiseen luostariin benediktiiniläisyhteisön, joka lakkautettiin 1800-luvun alussa Saksan tämän osan maallistuessa. Nykyisen yhteisön on perustanut Löwenstein-Wertheim-Rosenbergin ruhtinas Karl VI Bertholdsteiniin Pyhän Gabrielin luostariin vuonna 1904, josta se siirrettiin nykyiseen paikkaansa. Nunnaluostari kuuluu benediktiinien sääntökunnan alaiseen Beuronin sääntökuntaan. Yhteisö karkotettiin Saksasta 1941, ja se pääsi palaamaan 1945.

Sisaret perustivat 1988 Hildesheimiin Marienroden luostarin, joka itsenäistyi Eibingenin luostarista 1998.

Nunnat työskentelevät viiniviljelyksillä ja käsityöpajoissa ja huolehtivat perinteisestä vieraanvaraisuudesta. Heidän lauluaan kuulee perinteisissä jumalanpalveluksissa, joita yleisö ei kuitenkaan pääse seuraamaan.

Luostari kuuluu Keski-Reinin laakson yläosa -maailmanperintökohteeseen. Kirkkoa on käytetty konserttitilana Rheingaun musiikkijuhlien aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Arno Forsius, Hildegard Bingeniläinen (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Pyhän Hildegardin luostari maailmanperintöluettelossa (Arkistoitu – Internet Archive) on the World Heritage website
3. ↑  Abtei St. Hildegard, Eibingen Rheingaun musiikkijuhlien sivusto (saksaksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eibingenin luostari** Wikimedia Commonsissa

* Luostarin sivusto