recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Viktor Albin Malmberg** (20. kesäkuuta 1867 Uusikaarlepyy – 30. lokakuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.

Elämäkerta
----------

Malmberg debytoi Suomen Taiteilijain näyttelyssä vuonna 1895. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa Robert Stigellin johdolla vuosina 1890–1892 ja 1902, lisäksi hän opiskeli ajan tavan mukaan myös ulkomailla Académie Julianissa ja Scuola Liberassa Firenzessä 1890-luvulla.

Hugo Simbergin muotokuva Malmbergistä
Malmbergin aihevalinnoissa ja muodon käsittelyssä oli aluksi vaikutteita hänen opettajaltaan Robert Stigelliltä. Hänen parhaina teoksinaan pidetään C. E. Sjöstrandin marmorista rintakuvaa vuodelta 1894 ja *Vedenkantajaa* (1924).

Viktor Malmberg opettaa anatomiaa Taideteollisuuskeskuskoulussa 1920-luvulla
Malmberg oli eritoten pedagogi ja hän tekikin pitkän päivätyön oman alansa opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, Teknillisessä korkeakoulussa ja Taideteollisen keskuskoulussa, joissa hän opetti kolmen vuosikymmenen ajan.

Teoksia
-------

* Syleily, 1901*Syleily*, 1901
* Lohdutus*Lohdutus*
* Kuvanveistäjä C.E. Sjöstrandin rintakuva', 1904*Kuvanveistäjä C.E. Sjöstrandin rintakuva', 1904*
* Vedenkantaja, Tove Janssonin puisto, 1924*Vedenkantaja*, Tove Janssonin puisto, 1924
* Vedenkantaja läheltä*Vedenkantaja* läheltä
* Flora, Uusikaalepyy, 1937.*Flora*, Uusikaalepyy, 1937.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilija 1986. Suomen Taiteilijaseura 1987.
* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 492. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Viktor Malmberg**.
* Lindgren, Liisa: / Malmberg, Viktor (1867–1936). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Uusikaarlepyyläisiä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suomen kuvataiteilijat verkkomatrikkeli
* *Vedenkantaja* Helsingin kaupungin taidemuseon sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Pepinin piirikuntaa Durandin länsipuolella.
**Pepinin piirikunta** on Yhdysvaltain Wisconsinin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Durand. Pepin tunnetaan kirjailija Laura Ingalls Wilderin synnyinpaikkana.

Maantiede
---------

Pepin kuuluu Wisconsinin vähäväkisimpiin piirikuntiin. Se sijaitsee osavaltionsa länsiosassa ja rajoittuu lounaassa Minnesotan osavaltioon. Pepin perustettiin vuonna 1858, sen alue lohkaistiin Dunnin piirikunnasta. Nimensä piirikunta sai ranskalaisten konkistadorien Pierre ja Jean Pepin du Chardonnetsin mukaan.

Mississippin sivujoki Chippewa River virtaa Pepinin piirikunnan halki.

Pepinin naapuripiirikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Dunn County, Eau Claire County, Buffalo County, Wabasha County (Minnesota), Goodhue County (Minnesota) ja Pierce County.

Väestö
------

Pepinin väkiluku oli vuonna 1860 noin 2 400, josta se kasvoi vuosisadan vaihteeseen mennessä noin kahdeksaan tuhanteen. Sen jälkeen piirikunnan väkiluku on pysynyt verraten vakaana runsaassa seitsemässä tuhannessa asukkaassa. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin 7 335 asukasta.

Pepinin piirikunnan alueella sijaitsee kahdeksan kaupunkia: Albany, Durand, Frankfort, Lima, Pepin, Stockholm, Waterville ja Waubeek.

Lähteet
-------

1. ↑  Quickfacts / State & County QuickFacts (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pepinin piirikunta**.
**USS Ringgold** (runkonumero DD-500) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1942 vesillelaskettu Fletcher-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Fletcher-luokka*
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Dry Dock Companyltä Kearnystä New Jerseystä, missä köli laskettiin 25. kesäkuuta 1942. Se laskettiin vesille viisi kuukautta myöhemmin 11. marraskuuta kumminaan rouva Arunah Sheperdson Abell ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 30. joulukuuta ensimmäisenä päällikkönään Thomas F. Conley.

Palvelus
--------

Alus poistettiin palveluksesta 23. maaliskuuta 1946 ja sijoitettiin Atlantin reservilaivastoon Charlestoniin Etelä-Carolinaan, missä se oli vuoteen 1959. Alus päätettiin luovuttaa Saksan liittotasavallalle osana avustusohjelmaa. Alus modernisoitiin ja varustettiin Charlestonin laivastontelakalla.

Zerstörer 2 (D171)
------------------

Virallisesti alus luovutettiin 14. heinäkuuta 1959 Saksan liittotasavallan laivastolle, joka otti aluksen palvelukseen nimellä *Zerstörer 2*. Alus palveli laivastossa, kunnes se luovutettiin varaosiksi Kreikalle syyskuussa 1981.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. London: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS - USS Ringgold
2. ↑  Whitley, M. J. s. 280
**Sisu A2045** on suomalaisen Sisu Auton valmistama keskiraskas kaksiakselinen, nelivetoinen maastokuorma-auto. Se on suunniteltu korvaajaksi käytöstä poistuneelle vuosina 1970–1982 valmistetulle kevyelle Sisu A-45 -maastokuorma-autolle. Auton ohjaamossa on paikat kuljettajan lisäksi kahdelle matkustajalle, ja ohjaamon ulkopuolella kuormatilassa voidaan lisättävien henkilökuljetusmoduulien avulla kuljettaa 12 henkilöä. Ohjaamo voidaan varustaa Nato-standardin STANAG 4569 mukaisella ballistisella suojauksella. Auton voimanlähteenä toimii Itävallassa valmistettu Euro 5 -päästömääräykset täyttävä 6-sylinterinen MAN DO836 LFL50 -turbodieselmoottori. Kuorma-autoa on valmistettu sekä automaatti- että manuaalivaihteisena, mutta Puolustusvoimille tilatut ajoneuvot ovat enimmäkseen automaattivaihteisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Armeija marssii vatsallaan…tai vaihtoehtoisesti Sisulla *koneporssi.com*.  Arkistoitu 18.2.2019. Viitattu 17.2.2019. (suomeksi)
2. 1 2  Puolustusvoimien uusi keskiraskas 4x4-maastokuorma-auto − boy.fi Arkistoitu artikkeli *boy.fi*. Viitattu 17.2.2019. (suomeksi)
**Sisustusarkkitehti** on sisustusalan ammattilainen, joka on keskittynyt erityisesti julkisten ja yksityisten liike- ja toimitilojen sekä asuntojen kokonaisvaltaiseen suunnitteluun, huonekalusuunnitteluun tai teolliseen muotoiluun.

Sisustusarkkitehdeilla on usein taiteen maisterin (MA) tai muotoilijan AMK (BA hons.) tutkinto. Suomessa sisustusarkkitehteja kouluttavat Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Metropolia Ammattikorkeakoulu, Savonia-ammattikorkeakoulu, LAB-Muotoiluinstituutti sekä Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu. Opinnot painottuvat sisustusarkkitehtuuriin, huonekalusuunnitteluun ja teolliseen muotoiluun. Jatkotutkintoina taiteen maisteri voi suorittaa taiteen lisensiaatin ja taiteen tohtorin tutkinnon.

Sisustusarkkitehdin työ edellyttää rakennuslainsäädännön ja rakennusmääräysten riittävää hallintaa sekä toiminnallista, taiteellista ja teknistä kokonaisosaamista. Lisäksi työssä vaaditaan hyvää tilan ja valon hahmotuskykyä, värisilmää sekä rakenteiden ja materiaalien tuntemusta.

Sisustusarkkitehti toimii yhteistyössä toimeksiantajien, tilan käyttäjien, arkkitehtien, urakoitsijoiden ja erikoissuunnittelijoiden (rakenne-, sähkö-, LVI-suunnittelijat) sekä kaluste-, valaisin- ja materiaalitoimittajien kanssa.

Alan ammattijärjestö on Sisustusarkkitehdit SIO ry, joka kuuluu Teollisuustaiteen Liitto Ornamoon. SIOn jäsenet voivat käyttää titteliä sisustusarkkitehti SIO. Toisin kuin monissa muissa EU-maissa ammatti ei ole Suomessa suojattu tai auktorisoitu.

Lähteet
-------

* Sisustusarkkitehdit SIO ry:n kotisivut
Rosalyn Tureckin erään Goldberg-muunnelma-äänityksen kansikuva
**Rosalyn Tureck** (14. joulukuuta 1914 Chicago – 17. heinäkuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti, cembalisti ja kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin tuotannon tulkitsijana.

Rosalyn Tureck syntyi Chicagossa vuonna 1914 ja aloitti pianotunnit jo nuorena konsertoiden ensimmäistä kertaa julkisesti vain yhdeksänvuotiaana. Chicagossa hänen opettajinaan toimivat Jan Chiapusso ja Sophia Brilliant-Liven, joka itse oli ollut Anton Rubinsteinin oppilas. Vuonna 1931 hän aloitti opinnot Juilliard School of Musicissa opettajanaan Olga Samaroff. 18-vuotiaana Tureck opetteli Bachin Goldberg-muunnelmat viidessä viikossa ja esitti ne ulkomuistista. 23-vuotiaana hän piti viikoittaisten resitaalien sarjan, jossa hän tulkitsi Bachin Das Wohltemperierte Klavierin kaikki fuugat, Goldberg-muunnelmat, Italialaisen ja Englantilaisen sarjan, Partitat sekä Italialaisen konserton vain kuuden viikon sisällä. Tureck debytoi Carnegie Hallissa vuonna 1935 soittamalla thereminiä, esitti Johannes Brahmsin b-molli-pianokonserton Philadelphian orkesterin kanssa vuonna 1936 ja teki Euroopan-kiertueen jo vuonna 1947.

Tureck vastusti jyrkästi ajatusta, että Bachin musiikkia tulisi soittaa vain niin sanotuilla autenttisilla soittimilla, ja kerrotaankin hänen vastanneen cembalisti Wanda Landowskalle aiheesta käydyssä keskustelussa: "Sinä soitat sen omalla tavallasi, minä Bachin tavalla". Vuonna 1997 Tureck Bach Research Foundation piti symposiumin, jossa haastettiin musiikkimaailmaa edellisen neljännesvuosisadan hallinnut ajatus musiikin esittämisen historiallisesta autenttisuudesta, näkemys, joka Tureckin mukaan oli pohjimmiltaan virheellinen.

Tureck aloitti kapellimestarina vuonna 1956 ja johti uransa aikana muun muassa Lontoon filharmonista orkesteria, New Yorkin filharmonikkoja sekä omaa orkesteriaan *Tureck Bach Playersiä*. Hän julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja, kuten kolmiosaisen teoksen *An Introduction to the Performance of Bach*. Hän perusti kansainvälisen Bach-instituutin vuonna 1966 ja myöhemmin *Tureck-Bach-instituutin* ja sen seuraajan *Tureck Bach Research Foundationin*.

Rosalyn Tureck toimi opettajana Philadelphian konservatoriossa (1935–1942), Juilliardissa (1943–1955) ja Columbia Universityssä (1953–1955). Hänestä tuli St. Hilda’s Collegen elinikäinen *fellow* 1970 ja vieraileva *fellow* Wolfson Collegeen 1973.

Aiheesta muualla
----------------

* Rosalyn Tureckin levytykset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tureck Bach Research Institute
* Tureck Bach Research Foundation

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Rosanna Rocci** (28. lokakuuta 1968 Solothurn, Sveitsi) on italialainen iskelmälaulaja. Sveitsissä syntynyt ja Keski-Italiassa varttunut Rocci on tehnyt ammattilaisuransa pääasiassa Saksassa. Roccin menestysiskelmiä ovat muun muassa duona esitetyt "Ciao mio amore" ja "Ich gehör zu dir" sekä "Amore, amore" ja "Un poco di amore".

Elämä ja ura
------------

Rosanna Rocci eli varhaislapsuutensa Sveitsissä. Nelivuotiaana hän muutti vanhempiensa ja kahden sisaruksensa mukana Italian Abruzziin. Rocci oppi soittamaan harmonikkaa jo varhain.

Ammattiuransa alussa Rocci lauloi ensisijaisesti englannin- ja italiankielisiä iskelmiä. 1990-luvun alussa hän oli mukana Tony Christien ja Umberto Tozzin kiertueella ja sai siten kansainvälistä huomiota. Hän vieraili lukuisissa hittiparaateissa ja televisiotapahtumissa. Vuodesta 1992 alkaen Rocci alkoi levyttää myös saksaksi.

Soolouransa ohella Rocci esiintyi vuodesta 1999 alkaen aviopuolisonsa, iskelmälaulaja Michael Morganin kanssa. Duon ensimmäinen menestyskappale oli Alfons Weindorfin säveltämä ja Bernd Meinungerin sanoittama "Ich gehör zu Dir", joka voitti Goldene Muse -palkinnon Deutsche Schlager-Festspiele -kilpailussa 1999.

Rocci avioitui Michael Morganin kanssa 1997. Pariskunnalla on yksi poika. Liitto päättyi eroon 2012.

Diskografia (valikoitu)
-----------------------

* Rosanna (1992)
* Kopfüber ins Leben (1994)
* Mein Feuer brennt (1996)
* Amore, Amore (1998)
* Emozioni (1999)
* Ich lebe für dich (Michael Morganin kanssa) (2001)
* Herz über Kopf verliebt (2001)
* Rosanna (2001)
* Un Poco di Amore (2001)
* Dolce Vita (2002)
* Kopfüber ins Leben (2002)
* Aber bitte mit Herz (2003)
* Ti Amo Ancora (2003)
* Felicita - Liebe hautnah (Michael Morganin kanssa) (2004)
* Das fühlt sich gut an (2005)
* Die grössten Single-Hits (2007)
* 100% Rosanna (2007)
* Solo con te - Nur mit Dir (2009)
* Glücksgefühle (2012)
* 5.0 (2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Die Bunte.de

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen nettisivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
VarissaariYleiskuva Varissaaresta (taustalla)

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KotkaKymenlaaksoSuomi |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Varissaari** on linnakesaari Suomenlahdessa Kotkassa. Saarella sijaitsee Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvan **Fort Elisabethin** linnoitusrakenteita ja raunioita. Linnoitus on saanut nimensä Venäjän keisarinnan Elisabetin mukaan. Varissaareen pääsee veneellä ja myös tuuri kulkee väliä.

Historia
--------

Ravintolarakennuksen yhteydessä näytteillä olevia kanuunoita.
Fort Elisabethin tehtävänä oli yhdessä Fort Slavan kanssa suojata Ruotsinsalmeen johtavia laivaväyliä lännestä ja etelästä. Linnoitus on rakennettu vuosina 1790–1796 alun perin kahdelle pienelle Varissaarelle. Saaret erottavan kapean ja matalan salmen yli rakennettiin täyttömaalle tienpenkere eli niin sanottu tykkitie ja linnoitusmuuri. Salmi on myöhemmin täytetty kokonaan. Linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä Suomen sodan jälkeen ja englantilais-ranskalainen laivasto tuhosi linnoitukset Krimin sodan aikana vuonna 1855.

Toisen maailmansodan aikana Varissaaressa toimi ilmatorjuntapatteri linnoitusvallien päällä. Ajasta muistoksi paikalle on tuotu ilmatorjuntatykkejä. Saarella on esillä myös niin sanottuja piiskatykkejä, jollaista aseistusta siellä ei kuitenkaan koskaan ollut. Vuonna 1940 saaren itäpäähän pystytettiin Henrik Bruunin suunnittelema Ruotsinsalmen toisen meritaistelun 1790 muistomerkki.

Rakennuksia ja rakennelmia
--------------------------

Linnoituksen muuria ja Henrik Bruunin *Ruotsinsalmen taistelun muistomerkki*.
Fort Elisabeth oli muodoltaan epäsäännöllinen ja rantojen muotoja mukaileva. Linnoituksen muurissa oli kaksi puolipyöreää ja kaksi kulmikasta rakennetta. Saaren pohjoiskärjessä oli suuri yksikerroksinen kasarmirakennus, joka on purettu 1820-luvulla. Kasarmista on jäljellä nykyisin perustukset. Ruutikellari sijaitsi linnoitusvallien ja kallion suojassa saaren luoteisrannalla ja se on nykyisin pahoin raunioitunut. Muita rakennelmia olivat vartiotupa, kuulien kuumennusuuni ja kalustovaja, josta on jäljellä perustuksia. Kalustovajan paikalla on nykyisin varasto- ja näyttelyrakennus, jossa on esillä Ruotsinsalmen meritaisteluissa vuosina 1789 ja 1790 uponneiden laivojen tykkejä ja puuosia.

Varissaaressa on ollut 1800–1900-luvun vaihteessa pursiseuran paviljonkirakennus, joka sijaitsi linnoituksen eteläisen puoliympyrän sisällä. Saaren päälaituri on sijainnut koilliskulmassa jo pursiseuran aikana. Linnoituksen pohjoisen puoliympyrän sisällä on nykyisin ravintolarakennus.

Lähteet
-------

* Varissaaressa sijaitsevat Fort Elisabethin opastaulut.

### Viitteet

1. 1 2  Linnoitushistoria Kotkan kaupunki.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 24.8.2011.
2. ↑  Kulttuuriympäristön palveluikkuna *www.kyppi.fi*. Viitattu 3.12.2021.
**The March of Time** oli uutiskatsaus, jota esitettiin yhdysvaltalaisissa elokuvateattereissa vuosien 1935 ja 1951 välisenä aikana. Sen tuotti lehtikustantamo Time Inc. joka on nykyään osa Time Warneria. Parhaimmillaan sarjalla oli 20 miljoonaa katsojaa kuukaudessa 9 000 elokuvateatterissa. Vaikka uutiskatsaus oli suosittu, se oli taloudellisesti tappiollinen, johtuen korkeista tuotantokustannuksista. Uutiskatsaus lakkautettiin television yleistyttyä ja tehtyä formaatin tarpeettomaksi. Kaiken kaikkiaan 16 vuoden aikana ehdittiin tehdä 205 uutiskatsausta.

*The March of Timea* esitettiin myös radiossa 1931–1945. Alun perin ohjelmassa esitettiin pääasiallisesti dramatisoituja uutisia, esittäjinään muun muassa Agnes Moorehead, Art Carney ja Orson Welles. Myöhemmin dramatisoinnit korvattiin tapahtumapaikoilta radioteitse tulevilla toimittajien raporteilla.

Vuonna 1937 *The March of Time* sai Oscar-kunniapalkinnon. Radioversio pääsi Radio Hall of Fameen 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The March of Time - Film (Movie) Plot and Review - Publications *Film Reference*. Viitattu 13.2.2023. (englanniksi)
2. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **The March of Time** Wikimedia Commonsissa
**Ora Lassila** on suomalainen tietokoneohjelmoija.

Lassila työskentelee MIT:n Nokian tutkimuslaboratoriossa Yhdysvalloissa. Hän on ollut myös W3C:n neuvottelukunnan jäsenenä vuodesta 1998 lähtien ja kuuluu Semantic Web Science Association -yhdistykseen. Lassilan oma tutkimuskohde on ollut semanttinen Web vuodesta 1996 asti. Se on yksi keskuksen tutkimuskohteista. Lassila on kirjoittanut aiheesta WWW:n kehittäjän Tim Berners-Leen ja J. Hendlerin kanssa artikkelin, joka oli vuonna 2001 maailman 28. viitatuin IT-alan artikkeli. Kyseessä on tiedon hallinta ja integrointi, eri järjestelmien ja laitteiden keskinäinen ymmärtäminen. Ralph Swickin kanssa Lassila esitteli RDF:n määrityksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Most cited articles in Computer Science published in 2001 (Googlen välimuisti) CiteSeerX. Viitattu 23.6.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lassilan kotisivut
* Nyman, Mika: Merkitysten verkko.  *Suomen Kuvalehti*, 22.12.2006, nro 51, s. 58–60.
* Artikkeli Lassilasta [vanhentunut linkki]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Association for Computing Machinery
* DBLP
* Google Scholar

 |

 |
**Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus 1948** ratkesi äärimmäisen niukasti Kuusankosken Puhdin eduksi. Ratkaisevan pisteen Työväen Mailapojat menettivät Haminan Pontevaa vastaan käydyssä ottelussa (8-8), joka kuului myös Suomen Mestaruussarjaan.

TUL:n Mestaruussarja
--------------------

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Kuusankosken Puhti** | 8 | 7 | 0 | 1 | 71-22 | 14 |
| **Työväen Mailapojat** | 8 | 6 | 1 | 1 | 72-39 | 13 |
| **Tainionkosken Tähti** | 8 | 5 | 0 | 3 | 51-36 | 10 |
| Jyväskylän Veikot | 8 | 5 | 0 | 3 | 57-46 | 10 |
| Tampereen Pesäpeikot | 8 | 3 | 0 | 5 | 68-56 | 6 |
| Forssan Alku | 8 | 3 | 0 | 5 | 49-80 | 6 |
| Turun Toverit | 8 | 3 | 0 | 5 | 33-65 | 6 |
| Riihimäen Pyrkivä | 8 | 2 | 0 | 6 | 22-57 | 4 |
| Haminan Ponteva | 8 | 1 | 1 | 6 | 51-73 | 3 |

Kuusankoski nousi suoraan ja Tainionkosken Tähti karsintasarjan kautta Suomen mestaruussarjaan, jossa Työväen Mailapojat jo entuudestaan pelasi. Vuonna 1949 solmittiin PPL:n ja TUL:n välillä yhteistyösopimus, joka kattoi kaikki sarjat. TUL:n mestaruussarjaa ei pelattu enää sarjamuotoisena.

Lähteet
-------

*
**Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus ratkaistiin neljännen kerran kesällä 1933.** Helsinki vei tällä kertaa kaksi ensimmäistä sijaa Kullervon ja Kisa-Toverien voimin.

Lopputurnaus
------------

Helsingissä 9.-10.9.

| joukkue | Ot. | V | T | H | Juoksut | Pst | HK | HKT | NP | LTU | KuPu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Kullervo | 3 | 3 | 0 | 0 | 16-8 | 6 |  | 6-3 |  | 3-1 | 7-4 |
| Helsingin Kisa-Toverit | 3 | 2 | 0 | 1 | 14-14 | 4 |  |  | 7-5 | 4-3 |  |
| Napialan Pyrkivä | 3 | 1 | 0 | 2 | 11-13 | 2 |  |  |  | 0-3 | 6-3 |
| Lappeenrannan Työväen Urheilijat | 3 | 1 | 0 | 2 | 7-7 | 2 |  |  |  |  |  |
| Kuusankosken Puhti | 2 | 0 | 0 | 2 | 7-13 | 0 |  |  |  |  |  |

Turnaussääntöjen mukaan joukkue putosi kilpailusta kärsittyään kaksi tappiota. Näin jatkettiin, kunnes kaikki jäljelle jääneet olivat kohdanneet toisensa. Näiden keskinäiset pelit ratkaisivat mestaruuden. Muut joukkueet on sijoitettu siihen järjestykseen, jossa ne putosivat.

Kullervon joukkue
-----------------

* Sulo Hakkarainen
* Arvi Heiskanen
* Kauno Lindroos
* Väinö Soininen
* Onni Vainio
* Tahvo Lehtonen
* Sulo Haapala
* Aaro Pantzar
* Olavi Valpas

Lähteet
-------

*
**Or** (ven. Орь ja kaz. Ор) on Uraljokeen vasemmalta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston kaakkoispuolisella arolla. Joen alajuoksu kuuluu Venäjän Orenburgin alueeseen ja yläjuoksu Kazakstanin Aqtöben alueeseen. Joki virtaa arolla ja sen lähteet sijaitsevat puoliaavikolla.

Maantietoa
----------

### Pääuoma

Joen lähteet sijaitsee Mulodžaryn kukkuloiden länsirinteillä (ven. Мугоджары) ja se virtaa 332 kilometriä ennen kuin se yhtyy Orskissa Uraljokeen 1 715 kilometriä  ennen sen Kaspianmerellä sijaitsevaa suistoa. Joen lähteet sijaitsevat 303 metrin korkeudella ja joensuu Uraljoessa 185 metrin korkeudella. Joen korkeusero on 118 metriä ja kaltevuus 0,36 m/km.

### Sivujoet

Or ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 18 600 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen. Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat):

| yhtyy Oriin(km suusta) | nimi | nimi(ven. ) | nimi(kaz. ) | pituus(km) | valuma-alue(km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 38 | Mendybai | Мендыбай |  | 61 | 783 | 1 |
| 66 | Aštšibutak | Ащибутак (Тута) |  | 39 |  | 1 |
| 69 | Kamsak | Камсак (Камсакты) |  | 66 | 3170 | 1 |
| 110 | Mamyk | Мамыт (Мамык) |  | 71 | 1270 | 1 |

Lähteet: 1 =

Vuodenajat ja virtaamat
-----------------------

Joen ympäristö on aroa tai puoliaavikkoa, jonka ilmasto on mannermainen. Silloin alueella sataa kesällä vain vähän, mutta talvet ovat kylmiä ja vähälumisia. Joen virtaamasta 95% saadaan sulavasta lumesta, joka yhdessä jäidenlähdön kanssa maalis- ja huhtikuun vaihteessa aiheuttavat suurtulvan, joka kestää huhtikuun ja toukokuun ajan. Tulva leviää alavalla tasangolla kauaksi uomastaan ja tulvan hellitettyä, jää joen vedenpinta matalalle ja kuluttaa itselleen kapean uoman. Joki jäätyy uudelleen lokakuussa tai marraskuussa. Joen virtaama on keskimäärin (MQ) 21,3 m³/s kohdassa, joka on 61 kilometriä joensuusta.

Huomautukset
------------

1. ↑  Koordinaatit otettu kazakstanilaisesta wikipediasta artikkelin tietolaatikosta!
2. ↑  Korkeustiedot on saatu saksankielisen wikipedian artikkelista. Tietojen avulla on sitten laskettu korkeuseron ja kaltevuuden arvot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Venäjän federaation valtiollinen vesistöaluetietokanta: Орь (venäjäksi), viitattu 31.7.2018
2. 1 2 3 4 5 6  Орь (venäjäksi), Neuvostoliiton suuri ensiklopedia, viitattu 31.7.2018
3. ↑  Korjakova, Ludmila & Epimakhov, Andrei: *The Urals and Western Siberia in the Bronze and Iron Ages*, s. 1–7. Cambrodge, Englanti: Cambridge University Press, 2007. ISBN 9781139461658. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.8.2018). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Orenburgskaja oblast: reka Or (venäjäksi)
VartsalaYhteysalus Viggen saapuu Vuosnaisten vierassataman lauttarantaan

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KustaviVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turun saaristo |
| Merialue | 
Saaristomeri |
| Pinta-ala | 
30,9 km² |

Väestö| Asukasluku | 
96 |
| Asutuskeskukset | 
Etelä-Vartsala, Koelsuu, Pohjois-Vartsala, Vuosnainen ja yhteenkasvaneen saaren Anavainen |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vartsala** on yksi Kustavin kolmesta pääsaaresta. Vartsalan saaresta on 952 metrin mittainen lauttayhteys mantereelle. Matka kestää noin kymmenen minuuttia. Saapuessaan Kustavin Kivimaalta Ströömin salmen yli Vartsalan lautalla saareen saapuja huomaa, ettei lauttarannassa ole palveluja. Rannasta alkaa maantieyhteys saaren vastakkaiselle laidalle (länsireunalle), jossa on Vuosnaisten satama. Sieltä on lauttayhteys Ahvenanmaalle Brändön Åvaan. Kesäisin satamassa on tarjolla palveluja. Vartsalan saarella on neljä kylää: Etelä-Vartsala, Koelsuu, Pohjois-Vartsala ja Vuosnainen. Vartsala ja naapurisaari Anavainen ovat kasvaneet kiinni toisiinsa niin, että niitä erottaa vain oja.

Vartsalan kappeli eli Pyhän Johanneksen kappeli(seurakunta) yhdistettiin Pyhän Jaakopin kappelin eli Kunnaraisten kappelin kanssa vuonna 1782. Tällöin muodostui Kustavin kappeli(seurakunta). Vartsalan kappelin vanha kirkkotarha on yhä saarella. Pyhän Johanneksen kappelista on maininta Mikael Agricolan 1554 laatimassa luettelossa saaristokirkkojen omaisuudesta. Ei ole varmaa oliko silloinen kappeli sama rakennus, joka 1783 purettiin ja kellotapuli myytiin Brändön kirkolle. Se tiedetään, että 1748 kappeliin rakennettiin uusi parveke ja 1764 kappelin sakaristo uusittiin. Kustavin seurakunnan nykyisten tietojen mukaan kappeliseurakuntien yhdistyminen olisi tapahtunut 1783.

Lähteet
-------

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 81) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 5.8.2014.
2. 1 2  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1966, osa 22, palsta 814, hakusana Vartsala.
3. ↑  Suomen Lauttaliikenteen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (viitattu 24.2.2014).
4. ↑  Saariston Rengastien sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (viitattu 24.2.2014).
5. ↑  Kansalaisen karttapaikka (viitattu 24.2.2014).
6. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1965, osa 9, palsta 1063, hakusana Vartsala.
7. ↑  Kustavin seurakunnan sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (viitattu 24.2.2014)
**Rodanovon kulttuuri** (ven. Рода́новская культу́ра, *Rodanovskaja kultura*) on komipermjakkien esi-isien 900–1400-luvuilla luoma arkeologinen kulttuuri. Se nimitys perustuu Kama-joen rannalla Permin Komin Jusvan piirin Gorodištšen kylän lähellä sijaitsevaan Rodanovon muinaislinnaan.
Rodanovon kulttuurin löytöpaikat sijaitsevat Kaman yläjuoksun ja sen sivujokien varsilla Tšusovskoje-järveltä pohjoisessa Tšusovaja-joelle etelässä. Samalla alueella on sijainnut historiallinen Suur-Perm. Edeltävän vaiheen muodostaa Lomovatovon kulttuuri.

Tutkitut löytöpaikat käsittävät vallien ja puuaitojen suojaamia muinaislinnoja ja linnoittamattomia asutuksia. Muinaislinnat sijaitsevat jokien muodostamilla niemillä ja asuinpaikat niiden lähistössä jokien varsilla. Asutusten lähellä on hauta- ja kulttipaikkoja.

Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely ja karjanhoito, joiden ohella harjoitettiin turkismetsästystä ja kalastusta. Käsityöammatteja olivat korkealle kehittynyt metallin käsittely ja korujen valmistus. 1000-luvulla alettiin harjoittaa suolankeittoa.

Väestö kävi vaihtokauppaa komisyrjäänien, udmurttien, ugrien ja baškiirien esi-isien kanssa. Myös Volgan bolgaarit perustivat seudulle kauppa-asemia. 1000–1200-luvuilla pohjoisesta saapui slaaveja, jotka toisinaan asettuivat samoihin kyliin komipermjakkien kanssa. Venäläisten mukana alueelle levisi kristinusko hautausmenoineen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 15.6.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Uralskaja istoritšeskaja entsiklopedija: Rodanovo *ihist.uran.ru*. Viitattu 15.6.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. 1 2 3  Uralskaja istoritšeskaja entsiklopedija: Rodanovskaja kultura *ihist.uran.ru*. Viitattu 15.6.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**The Viper Room** on Los Angelesin Sunset Boulevardilla sijaitseva vuonna 1993 perustettu yökerho. Samoissa tiloissa aiemmin toiminut Melody Room -niminen jazzbaari tunnettiin 1900-luvun alkupuolella gangstereiden kantapaikkana. 1960-luvulle tultaessa siitä tuli hippien suosima baari. 1970- ja 1980-luvuilla tiloissa toimi The Central -yökerho, jonka näyttelijä Johnny Depp ja muusikko Chuck Weiss ostivat 1990-luvun alussa. Uudet omistajat antoivat sille nimen *The Viper Room*, joka viittaa marihuanan polttajaa tarkoittavaan vanhaan slangisanaan *viper*.

*The Viper Room* on ulkoa täysin mustaksi maalattu yksinkertainen rakennus. *The Viper Roomissa* esiintyivät niin aloittelevat bändit kuin isot nimet kuten Red Hot Chili Peppers, Rolling Stones ja Johnny Cash (usein salanimillä), stripparit, kirjailijat ja jazz-laulajat. 1990-luvulla *The Viper Room* nousi yhdeksi Los Angelesin suosituimmista yökerhoista.

*The Viper Room* on saanut myös kielteistä mainetta. Vuonna 1993 näyttelijä River Phoenix kuoli klubin edessä huumeiden yliannostukseen. Rocktähti Tommy Lee pidätettiin paparazzin pahoinpitelystä klubin edessä.

Myöhemmin Johnny Depp ja toinen omistaja Anthony Fox menivät oikeuteen, sillä Fox väitti Deppin rikkovan sopimuksia. Fox katosi kuitenkin ennen oikeuden päätöstä mystisesti. Depp myi oman osuutensa klubista Foxin tyttärelle vuonna 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  The Vigil At the Viper Room *NY Times*.  1993. Viitattu 14.2.2018.
2. ↑  Murder Mystery: Was Johnny Depp Involved In Disappearance Of His Business Partner? *Radar Online*.  2016. Viitattu 14.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Viper Roomin viralliset sivut
**Robert Bernardis** (7. elokuuta 1908 Innsbruck – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli itävaltalainen upseeri, joka osallistui toiseen maailmansotaan Saksan armeijassa. Hän oli mukana myös Adolf Hitleriä ja natsihallintoa vastaan suunnatussa heinäkuun 20. päivän salaliitossa.

Sotakorkeakoulun jälkeen luutnantti Bernardis aloitti sotilasuransa Linzissä. Hän hyväksyi uuden hallinnon varauksella, kun Itävalta liitettiin Saksaan 1938. Kuitenkin toisen maailmansodan alettua Bernardis muutti mielensä todistettuaan saksalaisten julmuuksia valloitetuilla alueilla. Bernardis siirrettiin yleisesikuntaan toukokuussa 1942. Hänestä tuli yksi vastarintaliikkeen jäsenistä. 

Eversti Claus von Stauffenberg yritti surmata Hitlerin räjäyttämällä pommin Hitlerin päämajassa Sudenpesässä 20. heinäkuuta 1944. Tietämättä Hitlerin jääneen eloon Bernardis antoi ensimmäiset käskynsä yrittääkseen saada vallankaappauksen liikkeelle. Salaliitto kuitenkin epäonnistui ja siihen osallistuneet pidätettiin. Bernardis tuomittiin nopeasti kuolemaan kansantuomioistuimessa. Hänet hirtettiin monien muiden tovereidensa lailla teräsvaijerilla Plötzenseen vankilassa elokuussa 1944. Teloitukset filmattiin Hitlerin käskystä hänen katseltavakseen. 

Myös Bernardisin perhe vietiin kostoksi keskitysleirille, josta he kuitenkin selvisivät hengissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Jaakko Pekka Haapasalo** (25. maaliskuuta 1939 Heinola – 29. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari.

Haapasalo alkoi harjoitella pianonsoittoa neljän vuoden iässä. Vuonna 1962 hän aloitti Sibelius-Akatemiassa pianon-, viulun- ja alttoviulunsoiton, orkesterinjohdon sekä sävellyksen opiskelun. Hänen opettajiensa joukossa olivat Tapani Valsta (pianonsoitto), Erik Cronvall, Joonas Kokkonen, Einar Englund, Ulf Söderblom ja Einojuhani Rautavaara. Haapasalo suoritti diplominsa kapellimestarina vuonna 1967 ja täydensi opintojaan tämän jälkeen vuoteen 1970 Amsterdamin konservatoriossa sekä Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa. Hän johti kapellimestarina esityksiä Suomen Kansallisoopperassa ja -baletissa vuosina 1968–1973 ja vuonna 1982. Hän työskenteli Kansallisoopperassa myös harjoituspianistina ja kuoromestarina.

Vuonna 1974 Haapasalo sai nimityksen Joensuun orkesterin (sittemmin Joensuun kaupunginorkesteri) kapellimestariksi. Hän oli avainasemassa sen kunnallistamisessa vuonna 1978. Haapasalo teki vierailuja myös monien muiden orkesterien kapellimestarina Suomessa ja kansainvälisesti. Hänellä oli laaja eri aikakausien ohjelmisto, mutta läheisintä orkesteriohjelmistoa hänelle edustivat Ludwig van Beethovenin ja Claude Debussyn teokset. Haapasalo tunsi kiinnostusta myös oopperaa kohtaan. Hän johti Joensuun kaupunginorkesterin kapellimestarina muun muassa Einojuhani Rautavaaran oopperan *Thomas* kantaesityksen vuonna 1985 ja toimi kapellimestarina myös sen levytyksellä. Haapasalo oli myös Joensuun kaupunginorkesterin ensimmäinen taiteellinen johtaja. Tässä asemassa hänen seuraajakseen valittiin vuonna 1989 Juozas Domarkas. Haapasalo jatkoi kuitenkin toimintaa orkesterin vierailevana kapellimestarina 1990-luvun puoleenväliin. Vuonna 1996 Haapasalo sai nimityksen Hämeen läänin läänintaiteilijaksi. Tässä yhteydessä hän muutti Tampereelle.

Haapasalo muutti vuosituhannen vaihteessa Helsinkiin, jossa jatkoi työskentelyä kapellimestarina. Sen ohella hän teki opetustöitä ja sävelsi. Saatuaan valtion myöntämän taiteilijaeläkkeen hän muutti Vuosaaren taiteilijataloon. Vuonna 2015 Haapasalolla todettiin muistisairaus. Hän asui viimeiset vuotensa ryhmäkoti Ruusussa Töölön palvelukeskuksessa. Hän kuoli pitkäaikaiseen sairauteen Helsingissä 83-vuotiaana. Haapasalo oli pianisti Matti Haapasalon veli.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Pekka Haapasalo 1939–2022 Helsingin Sanomat
2. 1 2 3 4  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
3. ↑  Pekka Haapasalo Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokanta
4. ↑  Joensuun kaupunginorkesteri Suomen Sinfoniaorkesterit ry

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Haapasalo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Emma Lampert Cooper: *Villa Terrace*, öljyvärimaalaus, maalattu ennen vuotta 1910, Arcetri, Firenze, Italia.
**Emma Lampert Cooper** (24. helmikuuta 1855 Nunda – 30. heinäkuuta 1920 Pittsford) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Omana aikanaan hän oli erittäin arvostettu taiteilija.

Elämänvaiheita
--------------

Emma Lampert syntyi saksalaistaustaiseen perheeseen. Isällä oli nahka-alan yritys, joka oli menestyvä ja perhe muutti Rochesteriin. Lampert sai peruskoulutuksensa Wells Collegessa, Aurorassa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen taiteellisiin kykyihinsä kiinnitti huomiota paikallinen miljonääri, joka omisti taidegallerian. Hän piti kaupungissa omaa ateljeeta vuosina 1870-1886 ja oli perustamassa kaupungin taideseuraa vuonna 1877. Opintojaan hän jatkoi New Yorkissa, missä hänen opettajansa oli William Merrit Chase. 

Monien nuorten yhdysvaltalaisten taiteilijoiden tapaan myös Lampert matkusti Pariisiin. Siellä hänen työnsä oli esillä Pariisin salongissa vuonna 1887. Hän oli Alankomaissa Hein Keverin oppilaana vuonna 1891. Hän kävi välillä Yhdysvalloissa, missä aloitti työt taideopettajana. Alankomaihin hän palasi vuonna 1895, jolloin tapasi Colin Campbell Cooperin. Avioliittoon heidät vihittiin vuonna 1897. Pariskunta teki yhdessä maalausmatkan Välimeren maihin ja Intiaan.  

Kotinsa pariskunta perusti New Yorkiin. He matkustelivat paljon Euroopassa. Yhteisnäyttelyn he pitivät vuonna 1915 ja Lampert Cooper tunnettiin myös ulkomailla. Hän sai töistään paremman kritiikin kuin miehensä ja myös yleisö piti niistä enemmän. Hän piti samana vuonna yhteisnäyttelyn muiden naistaiteilijoiden kanssa. Lampert Cooper maalasi maisemia, kukka-asetelmia ja miniatyyreja sekä kuvitti lastenkirjoja. Hän kuitenkin huomasi, että naistaiteilijan on vaikea luoda uraa vain näillä aiheilla ja valisti aloittelevia naistaiteilijoita että eivät jää vain näihin aiheisiin. 

Lampert Cooper hoiti elämänsä aikana myös alansa luottamustehtäviä. Hän kuului Rochesterin taideseuran ja Philadelphia Water Color Clubien johtokuntaan ja Naisten taideyhdistykseen New Yorkissa ja Kanadassa. Lisäksi hän oli Pennsylvanian taideakatemian jäsen. 

Nykaikana Lampert Cooperin maalauksia on ollut esillä huutokaupoissa. Hänen maalaustensa hinnat ovat vaihdelleet 125- 6500 dollarin välillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Emma, Lady Hamilton, George Romneyn maalaus, noin vuodelta 1785
**Emma Hamilton** (n. 1765–1815), alkuperäiseltä nimeltään **Amy Lyon**, sittemmin **Emma Hart**, vuoteen 1791 asti **lady Hamilton** (26. huhtikuuta 1765, Neston, Cheshire- 15. tammikuuta 1815 Calais, Ranska) oli brittiläinen seikkailija ja oman aikansa julkisuuden henkilö joka oli tunnettu kauneudestaan. 

Emma Hart päätyi rakkaussuhteeseen ja sittemmin avioitui maansa Napolin-lähettilään William Hamiltonin kanssa, jota vuonna 1786 seurasi Napoliin, missä vaikutti merkittävästi Ison-Britannian ja Napolin välien pysymiseen ystävällisinä. Vuodesta 1798 Emma Hamilton oli suhteessa lordi Nelsonin kanssa. Tässä suhteessa hän synnytti kaksi tytärtä. Hän vaikutti Nelsoniin siten, että Nelson joutui osallistumaan taisteluihin Ranskaa vastaan mutta samalla sotkeutui Napolissa poliittiseen peliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Facta, osa 3 vuodelta 1977, palsta 287
2. 1 2  Otavan Iso Fokus, osa 2 vuodelta 1970, s. 976
3. ↑  Facta, osa 3 vuodelta 1977, palstat 287–288
4. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 4604


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hengenvaarallisesti lihava** (*My 600-lb Life*) on vuodesta 2012 esitetty yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma, jota Suomessa esittää televisiokanava TLC.

Ohjelma seuraa ylipainoisten, vähintään 270 kilogrammaa painavien ihmisten elämää yhden vuoden ajan. Siinä esitetyt ihmiset haluavat laihduttaa, ja monet yrittävät päästä lihavuusleikkaukseen tohtori Younan Nowzaradanin leikattavaksi. Monet sarjassa esiintyneet ihmiset ovat myöhemmin kuolleet. Sarjan kuudennella tuotantokaudella Robert Buchel-niminen mies kuoli sydänkohtaukseen kesken kuvauksien. Hän painoi pahimmillaan jopa 380 kiloa. Kaikkien aikojen eniten laihtunut ihminen sarjan historiassa on Christina Phillips, joka laihtui ohjelman toisella tuotantokaudella 321 kiloa (708 paunaa).

*Hengenvaarallisesti lihava*-ohjelmassa mukana olleiden potilaiden myöhempiä kuulumisia esitetään *Hengenvaarallisesti lihava: Mitä heille kuuluu?*-ohjelmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Terhi Piiroinen: Hengenvaarallisesti lihava -ohjelma saa jatkoa – seitsemäs tuotantokausi esittelee 20 uutta potilasta *Stara*.  23.12.2018. Viitattu 15.8.2019.
2. 1 2  Mies kuoli Hengenvaarallisesti lihava -sarjan kuvauksissa – omaiset antoivat luvan traagisen jakson esittämiseen – Mesta.net *mesta.net*. Viitattu 15.8.2019.
3. ↑  John: PHOTOS Christina Phillips has lost the most weight of anyone on My 600 Lb Life *starcasm.net*.  22.2.2019. Viitattu 15.8.2019. (englanniksi)
**Hengityslama** on tila, jossa potilas ei jostakin syystä kykene hengittämään itsenäisesti. Sen aiheuttajia voivat olla mm. aivovamma, selkäydinvamma, aivoverisuonten tukos tai aivoverenvuoto sekä myrkytys. Usein syy on yliannostus jostakin päihteestä, kuten heroiinista, tai lääkkeiden ja alkoholin sekakäytöstä. Hengityslamaantunut on yleensä tajuton. Hoitamattomana hengityslama johtaa koomaan ja lopuksi kuolemaan. Hoito on useimmiten hengityslaitteeseen laittaminen sairaalassa. Potilaan muuta vointia seurataan, ja tarvittaessa voidaan iskeä sydän käyntiin sydäniskurilla, jos se on ehtinyt pysähtyä hengityslaman aikana. Potilaalta voidaan ottaa verikoe, josta selvitetään onko potilas ottanut jotakin ainetta, joka voi aiheuttaa hengityslamaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Maaret Castrén, Henna Korte ja Kristiina Myllyrinne: Hengityksen, verenkierron ja tajunnan häiriöt *ensiapuopas*.  16.10.2016. Duodecim. Viitattu 14.3.2021.
2. ↑  Opioidit *Päihdelinkki.fi*. A-klinikkasäätiö. Viitattu 14.3.2021.
**Brendan Joel Zibusiso Galloway** (s. 17. maaliskuuta 1996 Harare, Zimbabwe) on zimbabwelaissyntyinen englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Luton Townia. Vasenjalkainen Galloway on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Galloway on Milton Keynes Donsin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Englannin ykkösliigassa kaudella 2011–2012 pelaten yhden ottelun. Yhteensä Galloway pelasi Donsin paidassa kymmenen ottelua. Elokuussa 2014 hän siirtyi Englannin valioliigan Evertoniin. Galloway debytoi pääsarjatasolla toukokuussa 2015 West Ham Unitedia vastaan. Kaudella 2014–2015 hän pelasi kahdessa valioliigaottelussa. Sittemmin hän pelasi myös lainasopimuksella West Bromwich Albionissa ja Sunderlandissa. Kesällä 2019 hän siirtyi Luton Towniin.

### Maajoukkueura

Galloway on edustanut Englantia monissa nuorten maajoukkueissa. Hän voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Englannin sijaan myös synnyinmaataan Zimbabwea.

Muuta
-----

Galloway syntyi Zimbabwessa, mutta muutti Englantiin ollessaan kuusivuotias.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brendan Galloway Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Magnus Fredrik Clementeoff (Clementioff)** (21. tammikuuta 1736 – 31. toukokuuta 1815 Kemi) oli suomalainen sotilas, elinkeinojen kehittäjä ja valtiopäivämies.

Magnus Fredrik Clementeoffin isä oli Magnus Gustaf Clementeoff ja äiti Eva Rosling. Hänen puolisonsa vuodesta 1767 oli Västerbottenin rykmentin kapteenin tytär Christina Maria Heinricia (k. 1812). 
Clementeoff palveli ensin Jämtlandin rykmentin upseerina ja oli vuodesta 1764 vääpeli Pohjanmaan rykmentin Kemin komppaniassa. Hän osallistui Pommerin sotaan 1750-luvulla ja Kustaan sotaan 1788–1790, yleni vänrikiksi 1762 ja luutnantiksi 1790. Sotapalveluksesta Clementeoff erosi 1797 ja muutti Kemin Liedakkalaan.

Clementeoff kehitti Kemijoen laakson maataloutta, ottaen käyttöön uusia viljelytekniikoita, kuivattaen soita ja perustaen uudistilan, jonne hän asettui asumaan. Hän myös harjoitti seudullaan yhtenä ensimmäisistä poronhoitoa. Clementoff sai oikeudet viinanmyyntiin 1784 ja menestyi siinä hyvin, ennen kotipolton sallimista. Hän sai 1782 kirkkoherra Fellmanin kanssa luvan perustaa Ounasjoen Sinettään vesisahan, jossa hän oli mukana 1790-luvulle asti. Clementeoff oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Enbuske, Matti: Clementeoff, Magnus Fredrik. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (maksullinen artikkeli). Viitattu 28.12.2020.
2. 1 2 3  Adelsvapen-Wiki: Clementeoff nr 1956. Adliga ätten Clementeoff nr 1956 (tab 4). (ruots.) Viitattu 28.12.2020
3. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 28.12.2020


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
Pälkäneen entinen vaakuna
**Daniel (Taneli) Medelplan** (noin 1657 Turku – 18. elokuuta 1737 Pälkäne) oli kirjanpainaja, joka kaiversi Pälkäneen puuaapisen puulaatoille Isonvihan aikana vuonna 1719.

Henkilöhistoria
---------------

Medelplanin isä oli turkulainen Jonas Svensson-niminen vaununtekijä. Vuonna 1678 hänet otettiin Turun akatemian kuvien kaivertajaksi, mutta hän myös valoi kirjasimia, sitoi kirjoja ja harrasti kuvanveistoa. Vuosina 1689-1693 hän toimi Viipurissa piispa Petrus Bångin pienen kirjapainon johtajana. Sieltä hän tuli isonvihan aikaan Pälkäneelle, Taurialan kylän Näppilän taloon. Syynä muuttoon oli paitsi sota, myös hänen saamansa tuomio sukurutsauksesta, kun hän oli solminut suhteen vaimonsa veljentyttären kanssa. Tästä saamansa tuomion hän kärsi vankeudessa Viipurin linnassa. Medelplanin ensimmäinen puoliso oli nimeltään Gertrud (k. 1693) ja toinen Kristina Grelsintytär (k. 1744).

Pälkäneen puuaapinen
--------------------

Pälkäneen papiston ja Turun tuomiokapitulin kehotuksesta hän kaiversi puusta Johannes Gezelius vanhemman vuonna 1666 painattaman aapisen painolaatat "Yxi paras lasten tawara". Kirjaa painettiin satakunta kappaletta, mutta kaikki painetut kirjat kuten myös painolaatat ovat tuhoutuneet. Viimeinen tunnettu Turun akatemian hallussa ollut kappale tuhoutui Turun palossa 1827. Teoksen koko nimi oli *Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpen tähden leicattu Puuhun ja Pälcänen seuracunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändetty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralassa 1719*. Muistitiedon mukaan Medelplanin painolaatat säilyivät Pälkäneellä Taurialan kylän Eskolan talossa 1800-luvun lopulle saakka, mutta tuhoutuivat tulipalossa talon mukana.

Medelplanin muistoa vaalitaan edelleen Pälkäneellä, jossa on hänen muistomerkkinsä rauniokirkon pihassa ja Kukkolan kylässä. Medelplanin aapinen oli tiettävästi ensimmäinen aapinen, jossa oli kukon kuva. Se lienee antanut aiheen myös Pälkäneen entiselle vaakunalle, joka poistui käytöstä kuntaliitoksessa vuoden 2007 alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pousar, Jarl: *Daniel Medelplan ja hänen aapisensa*, s. 188. Teoksessa Suomen historia osa 3: Suurvalta-aika. Espoo: Weilin & Göös, 1985. ISBN 951-35-2492-2.
2. 1 2 3  Heikinheimo, Ilmari (toim.): *Suomen elämäkerrasto*, s. 507. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
3. ↑  Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): *Suomenmaa 6: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos*, s. 341. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1976. ISBN 951-0-06465-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
**Kannas-sarja** (kutsutaan joissakin yhteyksissä myös *Kannakselaissarjaksi*) on Laila Hirvisaaren (silloisen Hietamiehen) kirjoittama romaanisarja, joka käsittää viisi vuosina 1980–1984 ilmestynyttä romaania. Sarjan on kustantanut Otava.

Kannas-sarja kuuluu Lehmusten kaupunki -sarjan ohella Hirvisaaren (Hietamiehen) pääteoksiin.

Sarja sijoittuu pieneen Valkjärven pitäjässä Karjalankannaksella sijaitsevaan Suontaan kylään kuvaten siellä asuvien ihmisten elämää ihmisläheisesti ja hieman humoristisestikin. Sarja kuvaa ihmiskohtaloiden lisäksi Suomen historiaa vuodesta 1925 talvi- ja jatkosotien läpi vuoteen 1945.

Sarjan osat
-----------

1. Mäeltä näkyy toinen mäki, 1980
2. Maa suuri ja avara, 1981
3. Hylätyt talot, autiot pihat, 1982
4. Vierailla poluilla, oudoilla ovilla, 1983
5. Edessä elämän virrat, 1984

Sarjan dramatisoinnit
---------------------

* Hylätyt talot, autiot pihat, kuunnelma, YLE, 1989
* Mäeltä näkyy toinen mäki, Katinhännän kesäteatteri, 1989
* Maa suuri ja avara, Katinhännän kesäteatteri, 1994
* Hylätyt talot, autiot pihat, Katinhännän kesäteatteri, 1998
* Mäeltä näkyy toinen mäki, Lopen teatteri/kesäteatteri, 1999
* Hylätyt talot, autiot pihat, elokuva, 2000
* Mäeltä näkyy toinen mäki, Lemin nuorisoseura, 2005

Lähteet
-------

*