recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pinchas Goldschmidt
**Pinchas Goldschmidt** (ven. Пинхас Гольдшмидт, *Pinhas Goldšmidt*; s. 21. heinäkuuta 1963 Zürich) on sveitsiläistaustainen rabbi, joka toimi Moskovan päärabbina vuosina 1993–2022. Hän poistui Venäjältä Jerusalemiin ja luopui virastaan Venäjän hyökättyä Ukrainaan, koska ei halunnut ilmaista tukeaan sodalle viranomaisten painostuksesta huolimatta. Hän lukeutui maansa korkea-arvoisimpiin juutalaisjohtajiin. Venäjä julisti hänet ulkomaiseksi agentiksi seuraavana vuonna. Hän on kehottanut juutalaisia poistumaan Venäjältä, koska uskoo heidän päätyvän sodan syntipukeiksi ja kohtaavan antisemitismia.

Goldschmidt opiskeli rabbiksi Ponevež-ješivassa Israelissa vuosina 1979–1981. Hän jatkoi uskonnollisia opintojaan Yhdysvalloissa Chicagossa (1981–1982) ja Baltimoressa. Samanaikaisesti hän opiskeli Johns Hopkinsin yliopistossa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon vuonna 1985. Valmistuttuaan yliopistosta hän muutti takaisin Israeliin, jossa hänet nimitettiin rabbiksi vuonna 1987. Seuraavana vuonna Neuvostoliitossa toimivat juutalaisjärjestöt pyysivät häntä saapumaan sinne neuvonantajaksi juutalaista lainsäädäntöä koskevissa kysymyksissä. Hän muutti Neuvosto-Venäjälle perheensä kanssa vuonna 1989. Venäjän kansalaisuus hänelle myönnettiin vasta 2010. Goldschmidt on johtanut Euroopan rabbien konferenssia kesäkuusta 2011 alkaen. Konferenssi edustaa yli 700 ortodoksijuutalaista synagogayhteisöä. Uskonnollisena johtajana hän on edistänyt uskontodialogia kristittyjen, muslimien ja juutalaisten välillä.

Goldschmidt palkittiin vuonna 2016 Ranskan kunnialegioonan ritarin arvonimellä ansioistaan Ranskan ja Venäjän välisten suhteiden parantamiseksi. *The Jerusalem Post* -lehti valitsi hänet 50 vaikutusvaltaisimman juutalaisen joukkoon 22. sijalle vuonna 2022. Hänelle myönnettiin vuoden 2024 Kaarle Suuren palkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Charlemagne Prize 2024 to go to Europe's leading rabbi *Deutsche Welle*.  19.1.2024. Viitattu 20.1.2024. (englanniksi)
2. ↑  Roth, Andrew: Moscow’s chief rabbi ‘in exile’ after resisting Kremlin pressure over war *The Guardian*.  8.6.2022. Viitattu 20.1.2024.
3. ↑  Russia brands exiled former Moscow chief rabbi a ‘foreign agent’ *Times of Israel*.  2.7.2023. Viitattu 20.1.2024. (englanniksi)
4. 1 2  Our President: Pinchas Goldschmidt *Conference of European Rabbis*. Viitattu 20.1.2024. (englanniksi)
5. ↑  Rabbi Pinchas Goldschmidt - guiding Europe’s Orthodox rabbinate *The Jerusalem Post*.  5.5.2023. Viitattu 20.1.2024. (englanniksi)
6. ↑  Klein, Zvika: Ex-Moscow chief rabbi is the face of Russian-Jewish resistance to Putin *The Jerusalem Post*.  25.9.2022. Viitattu 20.1.2024. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Ali Ahmed Mabkhout Mohsen Omaran Al-Hajeri** (s. 5. lokakuuta 1990 Abu Dhabi) on arabiemiirikuntalainen jalkapalloilija, joka edustaa UAE Arabian Gulf Leaguessa pelaavaa Al Jazira Clubia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Mabkhout on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueeseen.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Mabkhout on Al Jazira Clubin kasvatti. Hän debytoi seuran paidassa UAE Arabian Gulf Leaguessa kaudella 2008–2009 pelaten tuolloin kaksi ottelua, joissa syntyi yksi maali. Kaudella 2010–2011 hän voitti seuran kanssa sarjan mestaruuden ja vuosina 2011 ja 2012 UAE President's Clubin. Mabkhout on pelannut seuran paidassa myös AFC Champions Leaguessa.

### Maajoukkueura

Arabiemiirikuntien nuorten maajoukkueita edustanut Mabkhout debytoi Arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2009 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. Vuoden 2010 Aasian kisoissa hän kuului hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Avausmaalinsa Mabkhout teki kuudennessa maaottelussaan, lokakuussa 2012 Bahrainia vastaan osuen tuossa ottelussa neljästi. Hän kuului Arabiemiirikuntien joukkueeseen vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa. Vuoden 2013 Gulf Cupissa, jossa Arabiemiraatit saavutti kultaa, Mabkhout oli turnauksen paras maalintekijä. Vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa, joissa Arabiemiirikunnat saavutti pronssia, Mabkhout voitti niin ikään turnauksen maalikuninkuuden viidellä maalillaan. Kesäkuussa 2021 Mabkhout nousi yhteensä 76 maalillaan kahdeksanneksi eniten maajoukkuemaaleja jalkapallon historiassa tehneeksi pelaajaksi.

Saavutukset
-----------

**Al Jazira Club**

* UAE Arabian Gulf League: 2010–2011
* UAE President’s Club: 2011, 2012

**Arabiemiirikunnat**

* Aasian kisat: hopeaa (2010)
* Gulf Cup: kultaa (2013)
* Aasian-mestaruuskilpailut: pronssia (2015)

**Henkilökohtainen**

* Gulf Cupin paras maalintekijä: 2013
* Aasian-mestaruuskilpailuiden paras maalintekijä: (2015)
* Aasian-mestaruuskilpailuiden tähdistöjoukkue: (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2  Ali Mabkhout Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Ali Mabkhout National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Lahden Ursa ry** on tähtitieteen harrastusyhdistys, joka perustettiin Lahdessa vuonna 1948 Ursan paikallisosastoksi. Sen jäsenmäärä ylitti alussa Ursan pääosaston jäsenmäärän, ja yhdistys itsenäistyi kokonaan 1970-luvun alussa Ursan aloitteesta. Nykyisin yhdistyksessä on noin 150 jäsentä. Lahden Ursan toimitilat kaukoputkineen sijaitsevat Pirttiharjun vesitornissa. Tornissa oli 80-luvun lopussa 25 metriä korkea Foucault’n heiluri. Vuoden 2007 alussa jäsenet asensivat tähtitornin huipulle omalle jalustalle Meade 16″ LX200 GPS-SMT -kaukoputken, josta tuli tornin pääinstrumentti. Vanha Väisälä-kaukoputki laitteistoineen jätettiin entiselle paikalleen. Elokuussa 2009 yhdistys sai käyttöönsä yritysten ja yksityisten lahjoitusten turvin hankitun SBIG-CCD-kameran yötaivaan kuvaamiseen. Lahdessa on järjestetty Tähtipäivät vuosina 1976 ja 1998. Cygnus kesätapaamisen isäntänä vuonna 1991. em. tapahtumat järjestettiin yhteistyönä Ursan kanssa. Pirttiharjun vesitorni on rakennettu vuonna 1963 ja on edelleen säännöllisessä tähtiharrastuskäytössä sekä vesitornina Metsäkankaan, Pirttiharjun sekä Riihelän asuinalueille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Meidän historia *Lahden Ursa ry*.  Arkistoitu 25.2.2021. Viitattu 5.3.2021.
2. ↑  Säännöt *Lahden Ursa ry*. Viitattu 15.3.2021.
3. 1 2 3  Haluatko liittyä jäseneksi? *Lahden Ursa*.  Arkistoitu 25.2.2021. Viitattu 5.3.2021.
4. ↑  Yhteystiedot *Lahden Ursa ry*.  Arkistoitu 3.12.2022. Viitattu 22.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen kotisivut
**Olavi August Koskela** (28. maaliskuuta 1912 Seinäjoki – 26. huhtikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, trumpetisti ja soitonopettaja.

Koskela soitti Helsingissä Rainbow-orkesterissa ja hän oli myös Dallapé-orkesterin soolotrumpetistina. Vuonna 1951 hän perusti Olavi Koskelan orkesterin. Tämä tanssiorkesteri esitti 1950-luvulla Glenn Miller-tyylistä swingiä muun muassa Linnanmäellä, Hämäläisten talolla, Ostrobotnialla ja Vanhalla ylioppilastalolla. Orkesteri oli koossa aina vuoteen 1964 saakka. 

Koskela oli Radion sinfoniaorkesterin ja Radion viihdeorkesterin trumpetistina 1952–1972 ja hän jäi eläkkeelle 1972. Koskela johti Helsingin työväenyhdistyksen puhallinorkesteria 1969–1979 sekä useiden vuosien ajan Helsingin NMKY:n Big Bandiä, Helsingin liikennelaitoksen soittokuntaa ja Postin sinfoniaorkesteria. Hän oli Suomen Trumpettikillan ensimmäisiä kunniajäseniä.

Olavi Koskela sai director musices-arvonimen 1987.

Kirjallisuutta
--------------

* *Olavi Koskela: Trumpettitunneilla - Trumpetlessons with Olavi Koskela*. Ari Heinonen, Lahti 2008 ISMN 979-0-55001-167-0

Lähteet
-------

1. ↑  Olavi Koskelan Trumpettitunneilla kirjan esittelysivu[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kansalliskirjasto : Olavi Koskela
3. 1 2 3 4  Pomus.net : Olavi Koskela (Web archive)
**Jorma Mauri Matikainen** (20. lokakuuta 1930 Punkaharju – 16. kesäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Matikaisen vanhemmat olivat ylikonduktööri Matti Matikainen ja Ida Naukkarinen ja puolisot 1954–1993 Clara Henrietta Dahlqvist ja vuodesta 1993 Riitta Marjut Björklund. Matikainen tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1950 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1954. Helsingin kauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja hänestä tuli 1959. Matikainen oli Raahe Oy:n kustannuslaskija 1954–1955, Suomen Malmi Oy:n konttoripäällikkö 1955–1957, Suomen Tukkukauppiaiden Liiton neuvotteleva tutkija 1957–1960, Oy Paragon Ab:n myyntipäällikkö 1960–1962, myyntijohtaja 1962–1967, varatoimitusjohtaja 1967–1969, toimitusjohtaja 1969–1986, hallituksen jäsen 1966–1985 ja hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1988. Oy PG-yhtiöt Ab:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen hän oli 1987–1988 ja Aamulehti-yhtymä Oy:n varatoimitusjohtaja 1989–1990. Hän oli myös Oy Paraforms Ab:n toimitusjohtaja 1970–1981, Oy Parasystems Ab:n toimitusjohtaja 1973–1982 ja Systek Oy:n toimitusjohtaja 1982–1986. Matikaisella oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1965). Kauppaneuvoksen arvonimen Matikainen sai 1980.

Julkaisuja
----------

* *Käytännön liikkeenjohto*, 1959. Peter Druckerin teoksen *The Practice of Management* (1954) suomentaneet Olavi Fagerström ja Mauri Matikainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppälä, Jarmo: Kauppaneuvos Mauri Matikainen (1930–2015). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.8.2015. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 3.12.2022.
2. 1 2  Mauri Matikainen *Biografiasampo*. Viitattu 3.12.2022.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 578. Viitattu 3.12.2022.
Vilho Halme 1960-luvun lopulla.
**Vilho Aarno Antero Halme** (3. toukokuuta 1921 Tampere – 8. elokuuta 2000 Tampere) oli suomalainen kaupunkineuvos, päätoimittaja ja sosialidemokraattinen kunnallispoliitikko.

Halmeen vanhemmat olivat pakkaaja Vilho Aleksander Halme ja Alma Ester Honkanen. Hän kävi ammattikoulun 1936 ja työskenteli aluksi Oy Finlayson-Forssa Ab:n palveluksessa laitosmiehen apulaisena. Sotien jälkeen Halme siirtyi lehtialalle. Hän oli tamperelaisen Kansan Lehden urheilu- ja uutistoimittajana 1946–1952, toimitusshteerinä 1952–1955, toimituspäällikkönä 1955–1961 ja päätoimittajana 1962–1974. Halme oli Veikkauksen hallintoneuvoston jäsen 1971–1974 toimien sen puheenjohtajana 1973–1974. Hän työskenteli Veikkauksessa aluepäällikkönä 1974–1975 ja aluejohtajana 1975–1986.

Halme oli Tampereen kaupunginhallituksen jäsen 1957–1970 ja puheenjohtaja 1985–1988. Kaupunginvaltuustossa hän istui vuodet 1963–1988, joista valtuuston puheenjohtajana 1971–1984. Halme oli SDP:n puoluetoimikunnan jäsen 1966–1972.

Halme oli Tampereen sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1957–1966 ja kunniajäsen vuodesta 1974. Hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsen 1958–1966. Halme oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun valtuuskunnan jäsen 1958–1974 ja Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahaston hoitokunnan jäsen 1965–1972. Lisäksi hän kuului Kirkon tiedotuskeskuksen johtokuntaan 1967–1976 ja toimi Tampereen Paasikivi-seuran puheenjohtajana vuodesta 1975.

Halme sai kaupunkineuvoksen arvon 1979 ja Tampere-palkinnon 1988.

Teoksia
-------

* *Voimistelu- ja urheiluseura Ponteva 40-vuotias* ; tekijät Viljo Syrman, Eino Mutanen, Vilho Halme. Voimistelu- ja urheiluseura Ponteva, Hyvinkää 1956
* *Tamperelainen viiskyt'luku* ; kuvat Ensio Kauppila ; tekstit Vilho Halme. Tampere-seuran julkaisuja 76. Tampere 1995, 2. painos 2008

Toimitustöitä
-------------

* *Tampereen kisatoverit r.y 30-vuotisjuhlajulkaisu : 1920-1950* ; julkaisutoimikunta Pentti Wansén, Vilho Halme, Otto Salonen. Tampereen kisatoverit, Tampere 1950
* *Toivo Rossi ja informalismin ikkunat* ; toim. Vilho Halme ; valokuv. Ensio Kauppila. T. Rossi, Tampere 1986

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
2. 1 2 3  Kauppaneuvos Kalle Kaiharin säätiö 1979–2004 : Hallituksen jäsenet 1979–2005, s. 13 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Numismaattinen museo** (kreik. Νομισματικό Μουσείο, *Nomismatikó Mouseío*) on numismaattinen eli rahamuseo Ateenassa Kreikassa. Museo toimii Ateenan ydinkeskustassa Panepistimíou-kadulla arkeologi Heinrich Schliemannin entisessä kartanossa, jonka nimi on *Ilíou Mélathron* (Ιλίου Μέλαθρον, "Ilionin palatsi").

Historia
--------

Museo on perustettu vuonna 1834 ja se on Kreikan vanhimpia julkisia museoita. Sen kokoelma oli alun perin sijoitettu Ateenan yliopiston rakennukseen yhdessä Kreikan kansalliskirjaston kokoelman kanssa. Vuonna 1867 museosta tuli virallisesti osa kansalliskirjastoa.

Museon nykyinen rakennus Ilíou Mélathron oli alun perin Schliemannin perheen koti. Se rakennettiin vuosina 1878–1879 ja sen suunnitteli Ernst Ziller. Schliemann oli Troijan löytäjä ja kaivaja, ja siksi rakennus sai Troijaan viittaavan nimen. Rakennus on kaksikerroksinen ja koristeltu antiikin maailmaan viittaavalla koristelulla sekä kirjoituksilla, kuten lainauksilla Homeroksen *Iliaasta*.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu rahoja eri aikakausilta ja eri puolilta maailmaa. Se esittelee erityisesti rahoja antiikin ajalta kreikkalaisesta ja roomalaisesta maailmasta sekä bysanttilaiselta ajalta. Museo esittelee myös uuden ajan ja nykyajan rahoja, mukaan lukien nykyaikaisen Kreikan valtion käyttämät kolikot ja setelit. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa mitaleja.

* Museon näyttelytiloja.Museon näyttelytiloja.
* Ateenalainen tetradrakhma.Ateenalainen tetradrakhma.
* Hellenistisen ajan rahoja.Hellenistisen ajan rahoja.
* Bysanttilainen keisari Herakleioksen aikainen solidus.Bysanttilainen keisari Herakleioksen aikainen solidus.
* 5 miljoonan drakman seteli vuodelta 1944.5 miljoonan drakman seteli vuodelta 1944.

Lähteet
-------

1. ↑  The History of the Numismatic Museum Numismatic Museum.  Arkistoitu 23.4.2011. Viitattu 2.3.2015.
2. ↑  The Iliou Melathron Numismatic Museum.  Arkistoitu 27.2.2014. Viitattu 2.3.2015.
3. ↑  The Permanent Exhibition Numismatic Museum.  Arkistoitu 10.3.2015. Viitattu 2.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Νομισματικό Μουσείο - Numismatic Museum of Athens (Arkistoitu – Internet Archive). Museon verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Numismaattinen museo** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ilíou Mélathron** Wikimedia Commonsissa
**Liisa Marjatta Mansikkamäki** (o.s. **Rinkineva**; s. 22. maaliskuuta 1951 Ylihärmä) on suomalainen juristi. Hän oli korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos 2000–2016. Mansikkamäki toimi lähes koko työuransa tuomioistuinten palveluksessa.

Ura
---

Mansikkamäki valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1974 ja sai varatuomarin arvon 1976 auskultoituaan Kauhavan tuomiokunnassa.

Mansikkamäellä on taustaa käräjäoikeudesta ja hovioikeudesta. Hän toimi viskaalina Vaasan hovioikeudessa 1976 ja Helsingin hovioikeudessa 1977. Hän oli Espoon tuomiokunnan virkaa toimittava käräjätuomari 1981–1985 ja 1988–1989. Mansikkamäki toimi Helsingin hovioikeuden apujäsenenä 1989, ylimääräisenä hovioikeudenneuvoksena 1992 ja hovioikeudenneuvoksena 1994. Vuonna 1997 hän oli Espoon käräjäoikeuden käräjätuomari.

Mansikkamäki oli tasa-arvolautakunnan puheenjohtaja 1993–1995 ja työtuomioistuimen lakimiesjäsen 1998–2000.

Mansikkamäki nimitettiin korkeimman oikeuden (KKO) jäseneksi eli oikeusneuvokseksi 1. tammikuuta 2000 lukien. Jo ennen nimitystä hän oli toiminut korkeimmassa oikeudessa virkaa sijaistavana esittelijäneuvoksena 1995–1997 ja ylimääräisenä oikeusneuvoksena vuonna 1999. Mansikkamäki jäi virasta eläkkeelle 1. tammikuuta 2017.

Yksityiselämä
-------------

Vuonna 2013 Mansikkamäki erosi erään korkeimman oikeuden valiokunnan puheenjohtajuudesta hänen syyllistyttyään niskoitteluun poliisia vastaan. Korkeimman oikeuden presidentti harkitsi myös varoituksen antamista.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 628. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. 1 2 3 4  Liisa Mansikkamäki  10.10.2013. Korkein oikeus. Viitattu 14.10.2016.
3. ↑  Jäsenen virkoihin esitetään hovioikeudenneuvos Kirsti Uusitaloa ja käräjätuomari Lena Engstrandia  28.10.2016. Korkein oikeus. Viitattu 28.10.2016.
4. ↑  Koivisto, Krista: Korkeimman oikeuden tuomari putkaan – ei maksanut taksilaskua ja niskoitteli poliisille *ESS.fi*.  16.11.2013. Viitattu 14.10.2016.
5. ↑  KKO:n Koskelo harkitsee varoitusta putkaan viedylle tuomarille *Iltasanomat.fi*.  18.11.2013.  Arkistoitu 7.4.2016. Viitattu 7.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Liisa Mansikkamäen esittely korkeimman oikeuden sivuilla
Olbernhaun kirkko
**Olbernhau** on kaupunki itäisessä Saksassa Saksin vapaavaltiossa. Se sijaitsee Erzgebirgen vuoristossa aivan Tšekin rajalla. Kaupungin asukasluku oli 11 320 vuoden 2016 lopussa.

Pähkinänsärkijä, Olbernhaun ratsastaja ja piparkakkunainen.
Olbernhau on perinteistä Erzgebirgen vuoriston kaivosaluetta. Siellä on myös paljon alueelle tyypillisiä puusepänverstaita, joissa valmistetaan käyttö- ja koriste-esineitä sekä leluja, sekä niitä myyviä pieniä liikkeitä. Kaupungin symboleja ovatkin puusta valmistetut pähkinänsärkijä, Olbernhaun ratsastaja ja piparkakkunainen. Symbolit ovat esillä Olbernhaun joulumarkkinoilla ensimmäisestä adventista helmikuun alussa olevaan kynttilänpäivään saakka.

Liikenne
--------

Kaupunkiin pääsee Erzgebirgsbahnin junalla Chemnitzistä, joka on noin tunnin junamatkan päässä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bevölkerung des Freistaates Sachsen jeweils am Monatsende ausgewählter Berichtsmonate nach Gemeinden (PDF) *Statistisches Landesamt des Freistaates Sachsen*. Viitattu 23.7.2018.
2. ↑  Kunnan kotisivut
3. ↑  Erzgebirgsbahn (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olbernhau** Wikimedia Commonsissa
**Jānis Luters** (salanimi **Bobis**, 5. helmikuuta 1883 Sauka – 18. tammikuuta 1938 Levassova) oli latvialainen bolševikki, joka oli muun muassa osallisena Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöön vuonna 1906.

Selonian maakunnassa syntynyt Luters opiskeli vuosisadan vaihteessa Valmieran seminaarissa, josta hänet erotettiin poliittisen toimintansa vuoksi. Vuodesta 1904 lähtien Luters toimi Latvian sosialidemokraattisen työväenpuolueen Liepājan osaston puheenjohtajana. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Luters pidätettiin Riiassa, mutta hänet onnistuttiin vapauttamaan poliisivankilasta tammikuussa 1906.

Helmikuussa 1906 Luters sai tehtäväkseen Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstämisen bolševikkien toiminnan rahoittamiseksi. Luters kokosi 15 vallankumouksellisen ryhmän, jonka hän lähetti Jan Tšokken johdolla Suomeen. Vuodesta 1907 lähtien Luters toimi bolševikkien maanalaisissa organisaatioissa Pietarissa ja Moskovassa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton ammattiliittojen keskusjärjestössä ja toimi myös Latvian edustajana Kominternissä.

Luters vangittiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1937 ja hän sai kuolemantuomion nationalismista syytettynä. Luters teloitettiin Leningradin lähistöllä tammikuussa 1938. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1960 nimellä Jānis Luters-Bobis.

Teokset
-------

* Luters-Bobis, Jānis: *Lappuses no revolucionāra pagrīdnieka dzīves*. Riika: Latvijas Valsts izdevniecība, 1960.

Lähteet
-------

1. ↑  Luters, Jānis Letonika.lv. Viitattu 17.3.2022. (latviaksi)
2. 1 2 3  Лютер Иван Генрихович (1883) Открытый список. Viitattu 17.3.2022. (venäjäksi)
3. ↑  Topoliansky, Viktor: Фартовое дело  2009. Žurnalnyj zal. Viitattu 17.3.2022. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |

 |
Otto von Below
**Otto von Below** (18. tammikuuta 1857 Danzig – 15. maaliskuuta 1944 Danzig) oli saksalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Hän komensi useita eri armeijoita lähes kaikilla rintamilla.

Below aloitti upseerinuransa 80. jalkaväkirykmentissä vuonna 1875. Hän oli vuodesta 1905 jalkaväkirykmentin komentajana, sai 1909 ylennyksen kenraalimajuriksi sekä 1912 jalkaväenkenraaliksi, ja jälkimmäisessä yhteydessä nimityksen divisioonankomentajaksi. Maailmansodan syttyessä Below komensi aluksi reservidivisioonaa Itä-Preussissa ja osallistui Gumbinnenin ja Masurian järvien taisteluihin. Marraskuusta 1914 alkaen hän komensi 8. armeijaa, joka osallistui Masurian järvien toiseen taisteluun helmikuussa 1915. Toukokuusta joulukuuhun 1915 Below komensi Niemenin armeijaa Kuurinmaalla ja lokakuussa 1916 hänet siirrettiin armeijakunnan komentajaksi Salonikin rintamalle Makedoniaan. Huhtikuusta syyskuuhun 1917 hän oli 6. armeijan komentajana länsirintamalla ja osallistui Arrasin taisteluun.

Belowin maine perustuu pitkälti hänen saavuttamaansa suurvoittoon Italian armeijasta Caporetton taistelussa lokakuussa 1917. Hänen komentamansa saksalais-itävaltalainen 14. armeija mursi italialaisten linjat 24. lokakuuta ja tuotti näille katastrofaalisen tappion. Tämän voiton jälkeen Below siirrettiin takaisin länsirintamalle, nyt 17. armeijan komentajaksi. Maaliskuussa 1918 käynnistetyssä suurhyökkäyksessä Saksan sotilasjohto odotti hänen kykenevän Arrasissa samanlaiseen läpimurtoon kuin edellisenä vuonna Caporettossa, mutta tässä hän tuotti pettymyksen. Aivan sodan lopussa, lokakuussa 1918 hänet siirrettiin vielä 1. armeijan komentajaksi ja hän johti saksalaisten peräntymistä Reimsiin, johon oli tarkoitus luoda viimeinen puolustuslinja. Sodan jälkeen Below toimi kesäkuuhun 1919 saakka läntisen alueen kodinturvajoukkojen komentajana.

Otto von Below oli kenraali Fritz von Belowin serkku.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1922), s. 527–528 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.2.2014.
2. 1 2 3  Otto von Below (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 7.2.2014.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1926), s. 1354 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 7.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
G-Eazy
**Gerald Earl Gillum** (s. 24. toukokuuta 1989 Oakland, Kalifornia), taiteilijanimeltään **G-Eazy**, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja tuottaja. G-Eazyn ensimmäinen albumi *Must Be Nice* julkaistiin 26. syyskuuta 2012, ja se sijoittui amerikkalaisen Billboard 200 -listan 3. sijalle. Kolmas albumi *When It’s Dark Out* julkaistiin 4. joulukuuta 2015. Levyllä on mukana hitti "Me, Myself & I", joka sijoittui monien maiden top-listoille. Spotify-kuuntelukertoja kappaleella on yli 822 000 000.*lähde?* Räppärin The Beautiful & Damned albumin kiertueen ensimmäisen keikan jälkeen Gerald pidätettiin kokainiin laittomasta hallussapidosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Spera, Keith: 'Must Be Nice' for rapper to be on G-Eazy street *The Times-Picayune*.  25.9.2012. Viitattu 26.7.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Laiton naamioituminen** kielletään Suomen rikoslaissa. Kyseessä on rikoslain luvun 17 13a pykälän mukainen rikos. Rikokseen syyllistyy, jos esiintyy yleisellä paikalla järjestettävässä yleisessä kokoontumisessa tunnistamattomaksi naamioituneena ilmeisenä tarkoituksenaan ryhtyä käyttämään väkivaltaa tai vahingoittamaan omaisuutta. Laittomasta naamioitumisesta tuomitaan sakkoon tai vankeuteen enintään kolmeksi kuukaudeksi.Järjestyslaki ei kuitenkaan varsinaisesti kiellä naamioitumista julkisella paikalla, vaan se vaatii turvallisuuden vaarantamista. Laiton naamioitumista tuli vuonna 2006 viranomaisten tietoon 16 kappaletta muuten niitä on tullut tietoon 0-5 kappaletta.

Laiton naamioituminen on ollut rikos vuodesta 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  Rikoslaki, 17 luku – Rikoksista yleistä järjestystä vastaan Finlex.  Arkistoitu 17.10.2015. Viitattu 16.7.2015.
2. ↑  Tietoon tulleet rikokset ja niiden selvittäminen rikosnimikkeittäin muuttujina Vuosi, Rikos, Viranomainen ja Tiedot *PxWeb*. Viitattu 16.12.2023.
3. ↑  Laki rikoslain 17 luvun muuttamisesta  2004. Finlex. Viitattu 18.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------
**Antti Jalmari Valkama**, vuoteen 1905 **Vilkman** (31. heinäkuuta 1889 Mäntsälä – 26. heinäkuuta 1974) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja ampuja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Valkaman vanhemmat olivat kauppias Antti Vilhelm Vilkman ja Elin Krakau ja puoliso 1920–1956 Ester Olivia Ingeborg Wiiala. Valkama tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1915. Hän oli valmistuttuaan avustava metsänhoitaja ja Metsähallituksen polttopuun hankintametsänhoitaja vuoteen 1918, sitten hankintatoimiston apulaisjohtaja ja vuodesta 1920 Rajajoen hoitoalueen aluemetsänhoitaja. Vuonna 1921 Valkamasta tuli piiritarkastaja Itä-Suomen piirikuntaan, vuosina 1930–1956 hän toimi Itä-Suomen piirikunnan päällikkönä ensin Viipurissa ja sitten Kuopiossa.

Metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1938 saanut Valkama osallistui jatkosotaan sotilashallinnon metsätoimiston palveluksessa. Hän oli samalla Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1942–1944 ja myöhemmin myös Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen. Valkama toimi myös puolustusvoimien metsäasiantuntijana ja hänellä oli useita muitakin alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Valkama oli lisäksi ammunnan harrastaja, joka voitti vapaakiväärin Suomen mestaruuden vuosina 1924 ja 1925. Hän osallistui muun muassa Pariisin olympiakisoihin 1924 ja ammunnan maailmanmestaruuskilpailuihin 1924. Valkama oli myös Suomen Ampujainliiton liittohallituksen jäsen.

Myös Antti Valkaman poika Reino J. Valkama oli metsänhoitaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Valkama *Biografiasampo*. Viitattu 23.5.2022.
2. 1 2  Kuka kukin on 1954, s. 929. Viitattu 23.5.2022.
3. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 6.8.1974, s. 9.
4. ↑  Möttönen, Tuomas: Metsäneuvos Reino J. Valkama (1921–2019). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 31.7.2019. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.4.2023.
**Merten suojelu** on osa luonnonsuojelua. Merten suojelun kustannusten ja hyötyjen suhteen arvioiminen on monimutkaista, koska esimerkiksi rehevöityminen johtuu useista eri tekijöitä ja lisäksi merialueiden tilan muutokset ovat hyvin hitaita. Esimerkiksi Itämerellä rehevöitymisen osasyynä ovat pelloilta valumavesien mukana tulevat ravinteet sekä yhdyskuntavesistä ja teollisuudesta tulevat saasteet. Täten rehevöitymisen ehkäisemiseksi on rajoitettava päästöjä ja maataloudessa rajoitettava lannoitusta. Maatalouden ja teollisuuden typpipäästöjen vähentämiseksi on tehty toimia paitsi kansallisella, myös Eu:n tasolla.

Merten suojelua koskien on tehty kansainvälisiä sopimuksia ja sitä valvoo erilaisia järjestöjä. Esimerkiksi Itämeren suojelua koskien on tehty Helsingin Sopimus ja Itämeren suojeluun liittyen on perustettu kansainvälinen sihteeristö nimeltä Itämeren merellisen ympäristön suojelukomissio. Itämerellä on myös erityinen suojelun toimintaohjelma, jonka tavoitteena on rehevöitymisen ehkäisy, saastuttavien päästöjen ja roskaamisen vähentäminen, ihmisen merialueilla tapahtuvan toiminnan, kuten kalastuksen ja merenkulun haittavaikutusten vähentäminen ja meriluonnon monimuotoisuuden turvaaminen. Myös YK:ssa tehdään kansainvälistä yhteistyötä merten suojelun edistämiseksi. Lisäksi arktisilla alueilla merten suojeluun liittyen tehdään yhteistyötä Arktisessa neuvostossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Heini Ahtiainen, Janne Arteli, Janne Helin, Anni Huhtala, Kari Hyytiäinen, Kauko Koikkalainen: *Itämeren tulevaisuus*, s. 208, 214-215, 225-227. Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-132-6.
2. ↑  Kansainvälinen yhteistyö vesien-ja merensuojelussa Ympäristöministeriö. Viitattu 15.2.2024.
**Pierre Mignard** (7. marraskuuta 1612 Troyes – 30. toukokuuta 1695 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.

Elämä ja ura
------------

Mignard oli ensin Jean Boucherin oppipoika Bourgesissa ja sitten Simon Vouet'n oppipoika Pariisissa. Vuonna 1636 Mignard lähti Roomaan, jossa hän viipyi vuoteen 1657 asti. Hän maalasi San Carlo alle Quattro Fontane -kirkkoon alttaritaulun ja freskon. Hän saavutti maineen, joka toi hänelle kutsun Pariisiin. Mignardista tuli kuningas Ludvig XIV:n hovin johtava muotokuvamaalari ja 1690 kilpailijansa Charles Le Brunin kuoleman jälkeen Académie Royale de Peinture et de Sculpture -akatemian ja kuninkaallisen kuvagallerian johtaja.

Aikoinaan suosittuja olivat Mignardin historialliset ja uskonnolliset maalaukset, kuten esimerkiksi hänen pääteoksensa, italialaista vaikutusta osoittava suuri kupolifresko *Kolminaisuuden kunnia* Pariisin Val-de-Grâce-kirkossa, jonka 1663 kuninkaan äiti Anna antoi hänelle tehtäväksi maalata yhdessä kollegansa Charles-Alphonse Du Fresnoyn kanssa. Taiteellisesti jonkun verran arvokkaampia ovat Mignardin muotokuvat aikansa kuuluisuuksista.

* Madonna ja viinirypäleet*Madonna ja viinirypäleet*
* Val-de-Grâce-kirkon kupolifreskoVal-de-Grâce-kirkon kupolifresko
* Portsmouthin herttuattaren Louise de Kérouaillen muotokuva*Portsmouthin herttuattaren Louise de Kérouaillen muotokuva*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pierre Mignard *The Catholic Encyclopedia*.  1911. Viitattu 13.10.2022.
2. 1 2 3  Pierre Mignard *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 13.10.2022.
3. 1 2 3  Pierre Mignard *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 13.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierre Mignard** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* National Gallery of Canada
* Victoria
* Prado
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**PartyGaming Plc** (LSE: PRTY) on internetkasino, joka tunnetaan parhaiten nettipokerihuoneestaan **PartyPoker**.com:sta. Yhtiön päämaja on Gibraltarilla ja se on listautuneena Lontoon pörssiin. Yritys on perustettu vuonna 1997.

Ennen Yhdysvaltain kongressin internetuhkapelejä rajoittavia lakimuutoksia vuonna 2006, PartyPoker oli maailman suurin nettipokerihuone. Lakimuutosten jälkeen PartyPoker ei enää hyväksynyt yhdysvaltalaisia pelaajia sivustolleen. Nykyään PartyPoker on käyttäjämääriltään maailman kolmanneksi suurin nettipokerihuone

Pokerisivuston lisäksi PartyGamingillä on internetkasino **PartyCasino.com**, internetbingo **PartyBingo.com**, internetbackgammon **PartyGammon.com** sekä urheiluvedonlyöntisivustot **PartyBets.com** ja **Gamebookers.com**.

Historiaa
---------

Ruth Parasol perusti Karibialle vuonna 1997 uhkapeliyritysverkon nimeltään iGlobalMedia, joka muutti nimensä PartyGamingiksi. Vuonna 1998 Parasol palkkasi intialaisen Anurag Dikshitin kirjoittamaan yhtiölle ohjelmiston pokeria varten.  Myöhemmin yhtiöön liittyi myös Dikshitin opiskelijatoveri Vikrant Bhargavar. Kesällä 2001 yhtiö lanseerasi nettipokerihuoneensa PartyPokerin - avauskampanja huipentui valtameriristeilijällä pelattuun miljoonan dollarin turnaukseen PartyPoker Millioniin. Nettipokerin suosion myötä yhtiön omistajista Parasolista ja tämän aviomiehestä Russ DeLeonista, Dikshitistä ja Bhargavarista tuli miljönäärejä. Yhtiö listautui Lontoon pörssiin kesäkuussa 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Edward Black: Online Poker Rooms Open to US Players  5. lokakuuta 2006. PokerWorks.com. Viitattu 18.12.2007.
2. ↑  Number of Real-Money Players Per Room PokerListings.com. Viitattu 18.12.2007.
3. ↑  About Us PartyGaming. Viitattu 18.12.2007.
4. ↑
**Kyläsuunnitelma** on tietyn kylän asukkaiden suunnitelma kylän tulevaisuutta varten. Kyläsuunnitelma muistuttaa kyläyhdistysten toimintaa, mutta toisin kuin kyläyhdistysten suunnitelmat, kyläsuunnitelma voidaan laatia kerralla useaksi vuodeksi, jopa 20 vuodeksi. Kyläsuunnitelmassa esitetään ajatuksia kylän toiminnan mahdollisuuksista ja ongelmista ja kootaan suunnitelma kylän kehittämiseksi. Suunnitelmassa asetetaan tietyt tavoitteet ja siihen voivat osallistua niin uudet asukkaat kuin kylässä kauan asuneet. Kyläsuunnitelman kautta kyläläiset voivat myös esittää toivomuksiaan eri asioista kylän ulkopuolisille hankkeita raahoittaville tahoille tai kunnille. Kyläsuunnitelma voi olla usean kylän yhteinen suunnitelma. Kyläsuunnitelmassa voivat olla mukana kylän yhdistysten kuntien ja muiden viranomaisten edustajat.

Lähteet
-------

1. ↑  Miksi tarvitsemme kyläsuunnitelman? Maakansa. Viitattu 6.2.2024. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Kyläsuunnitelma  2017. Päijät-Hämeen kylät. Viitattu 6.2.2024.
3. ↑  Li-Marie Santala: Kyläsuunnitelma *silmu-kylät*.  14.4.2018. Viitattu 6.2.2024. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

*
**Ilya Sutskever** (ven. Илья Ефимович Суцкевер, *Ilja Jefimovitš Sutskever*; s. 1986, Gorki, Neuvostoliitto*lähde?*) on syntyjään venäjänjuutalainen kanadalainen koneoppimisen tutkija.*lähde?* Hän on OpenAI:n päätutkija.

Sutskeverin perhe muutti Israeliin hänen ollessaan viisivuotias, ja hän varttui Jerusalemissa. 
Hän aloitti opiskelun Israelin avoimessa yliopistossa. 16-vuotiaana hänen perheensä muutti edelleen Kanadaan, jossa hän suoritti tohtorintutkinnon Toronton yliopistossa. Hän meni töihin Piilaaksoon Googlelle. Vuonna 2015 hän oli perustamassa OpenAI:ta.

Vuonna 2012 Sutskever, Geoffrey Hinton ja toinen Hintonin jatko-opiskelijoista, Alex Krizhevsky, rakensivat neuroverkon, joka tunnisti valokuvista esineitä paremmin kuin mikään aikansa ohjelmisto. Tätä pidettiin syväoppimisen alkusysäyksenä. Laitteisto perustui NVidian GTX 580 -näytönohjaimiin. Google osti Hintonin perustaman DNNresearchin ja palkkasi Sutskeverin. Googlella Sutskever osoitti, että hahmontunnistusta voisi käyttää kuvien lisäksi datajonoihin, kuten sanoihin ja lauseisiin. Googlella hän oli myös kehittämässä AlphaGota. Kun Sutskever värvättiin OpenAI:lle sitä perustettaessa, Sam Altman piti häntä yhtenä maailman huipputiedemiehistä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Association for Computing Machinery
* DBLP
* Google Scholar
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* Scopus
* zbMATH

 |

 |
Vernon Presleyn hauta
**Vernon Elvis Presley** (10. huhtikuuta 1916 Fulton, Mississippi, Yhdysvallat – 16. kesäkuuta 1979 Memphis, Tennessee, Yhdysvallat) oli Elvis Presleyn isä.

Köyhistä oloista lähtenyt Presley avioitui vuonna 1933 Gladys Smithin kanssa. Presley rakensi heille vain muutamalla kymmenellä dollarilla yhden huoneen puutalon, jossa syntyivät pariskunnan molemmat pojat: Jesse Garon ja Elvis Aaron, joista Jesse syntyi kuolleena. Pariskunta päätti pyhittää elämänsä Elvikselle ja antaa tälle parhaimman kasvatuksen. 

Elviksen ollessa muutaman vuoden ikäinen Vernon Presley joutui yhdeksäksi kuukaudeksi vankilaan väärennettyään neljän dollarin sekin 40 dollarin suuruiseksi. Perheen talous oli tiukilla, kunnes Elvis teki ensimmäiset levynsä ja ryhtyi ansaitsemaan miljoonia vuodessa. Vernonin tehtäväksi tuli hoitaa Elviksen raha-asioita.

Gladys Smith kuoli vuonna 1958. Presley avioitui uudelleen vuonna 1960 Davada "Dee" Stanleyn kanssa, mutta erosi vuonna 1977. Samana vuonna Elvis kuoli, mikä aiheutti sairaan Vernonin lopullisen murtumisen. 

Vernon esiintyi kaksi kertaa poikansa elokuvissa: *Kiihkeitä rytmejä* (1957) ja *Elvis kiertueella* (1972).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ankyran teatteri** oli antiikin aikainen roomalainen teatteri Ankyran kaupungissa Galatiassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa.

Ankyran teatterin rauniot.
Ankyran teatteri rakennettiin alun perin oletettavasti kreikkalaisena teatterina hellenistisellä kaudella. Se rakennettiin uudelleen roomalaiseksi teatteriksi oletettavasti keisari Hadrianuksen aikana 117–138.

Teatteri oli rakennettu kaupungin akropoliin, nykyisen Ankaran linnan kukkulan, luoteisrinteeseen. Rakennuksessa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli halkaisijaltaan noin 13,2 metriä leveä orkhestra. Katsomossa oli tilaa noin 3 000–5 000 hengelle, mikä tekee siitä suhteellisen pienikokoisen. Teatteri on säilynyt huonosti, sillä sen katsomon kivet käytettiin suurimmaksi osaksi akropoliin linnoittamiseen bysanttilaisella kaudella. Nykyisin katsomoa on kunnostettu sen alaosasta. Skene- eli näyttämörakennuksesta on jäljellä vain perustukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "ANCYRA (Ankara) Galatia, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ancyra (Ankara) *On the traces of ancient cultures*. Viitattu 6.11.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ankyran roomalainen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Johan Herman Wessel** (6. lokakuuta 1742 Vestby, Norja – 29. joulukuuta 1785 Kööpenhamina, Tanska) oli norjalainen kirjailija. 

Wesselin setä oli Peder Wessel ja veljiä matemaatikko Caspar Wessel (1745–1818) ja juristi Ole Christopher Wessel (1744–1794).

Wessel asui vuodesta 1761 Kööpenhaminassa, jossa hän oli perustamassa legendaarista norjalaista kirjailijaryhmää Det norske Selskab. Hän toimitti kirjallisuuslehteä *Votre Serviteur otiosis*, jossa julkaistiin hänen koomisia kertomuksiaan. Samalla hän toimi yksityisopettajana ja käänsi näytelmiä. Wessel on merkittävä erityisesti parodioista, joissa hän näytelmämuodossa pilkkasi ranskalais-klassista tragediagenreä. Niistä parhain on *Kierlighed uden Strømper* (1772), jota on esitetty edelleen. Hän on kirjoittanut myös lyhyitä runomuotoisia humoristisia kertomuksia sekä hauskoja hautakirjoituksia ja muistokirjoituksia, joissa häntä voi verrata esimerkiksi ruotsalaiseen Anna Maria Lenngreniin.

Suomennettua tuotantoa
----------------------

Antologiassa *Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja*, WSOY 1930

* Rakkaus sukkia vailla (otteita)
* Pikku runoja, suom. Aarni Kouta

Antologiassa *Maailman lyriikkaa: runosuomennoksia*, suom. Aarni Kouta, Helsinki: Otava, 1922

* Pikku runoja, suom. Aarni Kouta

Antologioissa: Yrjö Jylhä, *Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta*, Helsinki: WSOY 1934 (3. p. WSOY 1980) ja Yrjö Jyrinkoski, *Runomuistelmat: ohjelmistoa 20 vuoden ajalta*, toim. Tom Kalima, Espoo: Weilin+Göös 1981 ISBN 951-35-2469-8

* Seppä ja leipuri (Smeden og Bageren), suom. Yrjö Jylhä,

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wessel, 2. Johan Herman Nordisk familjebok 31. 1921 (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Johan Herman Wessel, Store norske leksikon 4. 7.2018, viitattu 11.11.2020 (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johan Herman Wessel** Wikimedia Commonsissa

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Johan Herman Wessel** on Wikiaineistossa (*Pikku runoja*)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Svenska lantbruksproducenternas centralförbund SLC rf** (suom. *Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliitto*) on suomalainen ruotsinkielinen maanviljelijöiden etujärjestö. Se on suomenkielisen Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliiton (MTK) sisarjärjestö, joka toimii ruotsinkielisillä rannikkoalueilla. 

SLC:llä on noin 13 000 jäsentä ja neljä alueellista liittoa: Österbottens svenska producentförbund (ÖSP), Nylands svenska producentförbund (NSP), Åbolands svenska lantbruksproducentförbund (ÅSP) ja Ålands producentförbund (ÅPF). Lisäksi siihen kuuluu kolme alueellista metsänomistajien liittoa. Keskusjärjestön tarkoitus on valvoa ruotsinkielisen maaseudun taloudellisia, sosiaalisia ja kulttuurisia etuja. Sillä on yhteinen Brysselin edustusto MTK:n ja Pellervo-Seuran kanssa. SLC julkaisee *Landsbygdens Folk* -lehteä.

Suomen ensimmäinen ruotsinkielinen maataloustuottajien järjestö Allmogeförbundet perustettiin vuonna 1925 Uudellamaalla. SLC:n perustivat edellämainitut neljä maakunnallista liittoa joulukuussa 1945.

Lähteet
-------

1. ↑  Maataloustukiesitykselle tyrmäys ruotsinkielisiltä *Turun Sanomat*.  8.1.2004. Viitattu 24.5.2022.
2. ↑  SLC in other languages. SLC. Viitattu 27.3.2022.
3. ↑  Svenska lantbruksproducenternas centralförbund hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
4. ↑  Bakgrund  2022. Svenska lantbruksproducenternas centralförbund. Viitattu 24.5.2022. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Järjestön kotisivu.
Pierre-Louis Prieur, Jean-Baptiste Véritén piirros vuodelta 1790.
**Pierre-Louis Prieur** (tunnettu myös nimellä **Prieur de la Marne**; 1. elokuuta 1756 Sommesous, Ranska – 31. toukokuuta 1827 Bryssel, Alankomaat) oli Ranskan vallankumouksen aikainen poliitikko.

Ennen vallankumousta Prieur toimi asianajajana Châlons-sur-Marnessa. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, jossa hän kuului radikaaleimpiin uudistusmielisiin. Hänet valittiin myös vuonna 1792 kansalliskonventtiin, jossa hän kuului vuoripuolueen ryhmään. Prieur sai lempinimen *Crieur de la Marne*, "Marnen huutaja". Hänet valittiin 26. maaliskuuta 1793 Yleisen turvallisuuden valiokuntaan ja 10. heinäkuuta samana vuonna Yhteishyvän valiokuntaan. Hänet lähetettiin lokakuussa 1793 erikoiskomennukselle nujertamaan vastavallankumouksellista toimintaa Bretagnen rannikkoseuduilla. Hänen perustamansa erikoistuomioistuin tuomitsi kuolemaan noin 2 900 Vendéen kapinaan osallistunutta.

Prieuria syytettiin osallisuudesta toukokuussa 1795 kukistettuun prairialkuun 1. päivän kapinaan ja hän joutui sotaoikeuteen, mutta vapautui lokakuussa 1795 annetulla yleisellä armahduksella. Sen jälkeen hän työskenteli asianajajana Pariisissa. Prieur osallistui vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan hallintoon. Restauraation myötä hänet karkotettiin vuonna 1816, sillä hän oli äänestänyt kansalliskonventissa kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pierre-Louis Prieur (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.8.2018.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1915), s. 250–251 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 18.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pierre-Louis Prieur** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Noora Johanna Kautonen** (o.s. **Pesola**, s. 8. maaliskuuta 1987 Lahti) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti urallaan Lahden Ahkeraa ja häntä valmensi vuoteen 2007 Helgi Lamp, vuosina 2007–2013 Jarkko Salminen ja vuosina 2013–2015 Janne Lahtinen.

Pesola sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailussa Pekingissä 2006 tuloksella 617 cm. Hän kuului samoissa kilpailuissa lisäksi Suomen joukkueeseen, joka putosi alkuerissä 4 × 100 metrin viestissä. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta.

Pesola on voittanut ulkoratojen Suomen-mestaruuden Tampereella 2008 ennätyksellään 646 cm ja Espoossa 2009 tuloksella 623 cm. Hopeaa hän sai Turussa 2011 ja pronssia Kajaanissa 2010. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän kuului 4 × 100 metrin voittajajoukkueeseen Turussa 2007 ja Pedersöressä 2010 ja sai pronssia 2005. Sisäratojen SM-kilpailuissa Pesola on voittanut kultaa Rovaniemellä 2007 tuloksella 610 cm, Joensuussa 2008 tuloksella 616 cm, Vaasassa 2009 tuloksella 617 cm ja Turussa 2010 tuloksella 614 cm. Helsingissä 2011 hän sai hopeaa ja Tampereella 2012 ja Jyväskylässä 2013 pronssia. Halliennätyksensä 627 cm hän hyppäsi Anconassa ja Jyväskylässä vuonna 2008.

Pesola lopetti uransa kauden 2015 jälkeen ja keskittyi työhönsä fysioterapeuttina. Hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

* Noora Pesola Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Marjaana Kontu: Ex-pituushyppääjä nauttii nyt lapsiarjesta *Uusi Lahti*.  12.6.2019. Viitattu 31.7.2023.
2. 1 2  Noora Kautonen (vanhempainvapaalla) Fysioterapeutti *perhe-arte.fi*. Viitattu 31.7.2023.
3. ↑  Hölttä, Juha: Noora Pesola vaihtoi yleisurheilun joukkuelajeihin *Etelä-Suomen Sanomat*.  2.11.2015. Viitattu 12.8.2016.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Liikennetekniikka** on käsite, johon kuuluu liikennesuunnittelun lisäksi liikenteen valvonta ja ohjaus sekä liikenneväylien kunnossapito. Liikennetekniikkaa kuten liikenteen maankäyttöä ja liikennesuunnittelua on pyritty kehittämään siten, että voitaisiin huomioida kulttuuriympäristön kaikki osa-alueet ja liikennetekniikkaa voitaisiin toteuttaa väestön tarpeita vastaavasti.

Liikenteen valvonta
-------------------

Liikenteen valvontaa ja ohjausta varten saadaan tietoa tarkkailemalla liikennevirtoja koskevaa dataa. Liikenneturvallisuutta ylläpidetään viranomaisten yhteistyöllä, joihin kuuluvat poliisi ja pelastuslaitos.

Liikenneturvallisuus ja liikenneväylien huolto
----------------------------------------------

Lentoliikennettä valvotaan lennonvarmistusmenetelmillä. Rautateiden turvallisuutta on kehitetty Suomessa esimerkiksi Digi-rata-hankkeen avulla, jossa käytetään hyväksi uusinta teknologiaa. Tieverkon kunnossapitoon kuuluu muun muassa kuivatus ja päällysteiden kunnossapito. Tieliikenteen turvallisuudesta huolehditaan myös siten, että vauriokohdista varoitetaan liikennemerkein. Vesiväylien kunnossapitoon kuuluu poijujen ja viittojen tarkastaminen ja korjaus sekä väylien ruoppaukset.

Liikennejärjestelmät
--------------------

Liikennejärjestelmätyöllä eri tahot kehittävät liikennesuunnittelua pitkällä tähtäimellä. Tällöin on otettava huomioon kaupunkialueiden väestön kasvun asettamat vaateet. Liikennejärjestelmiä kehittävää liikennetekniikkaa ovat myös joukkoliikenteen suunnittelu ja ympäristövaikutusten arviointi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa valtion väylistä Väylävirasto. Viitattu 3.2.2024.
2. ↑  Maankäytön suunnittelu ja liikennetekniikka Aaltoyliopisto. Viitattu 3.2.2024.
3. ↑  Fintraffic Fintraffic. Viitattu 3.2.2024.
4. ↑  Liikenneturvallisuus Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Viitattu 3.2.2024.
5. ↑  Fintraffic ANS - Luotettavaa lennonvarmistusta Fintraffic. Viitattu 3.2.2024.
6. ↑  Fintrafficin raideliikenteenohjauksen strategia Fintraffic. Viitattu 3.2.2024.
7. ↑  Teiden kunnosta huolehtiminen Väylävirasto. Viitattu 3.2.2024.
8. ↑  Vesiväylien kunnossapito Väylävirasto. Viitattu 3.2.2024.
9. ↑  Liikennejärjestelmätyö Ely-keskus. Viitattu 3.2.2024.