recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andri Volodymyrovytš Parubi** (ukr. Андрій Володимирович Парубій; s. 31. tammikuuta 1971) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan parlamentin eli Verh’ovna Radan puhemiehenä vuosina 2016–2019.

Parubi syntyi Tšervonohradissa Lvivin alueella. Hän opiskeli historiaa Lvivin yliopistossa ja valmistui vuonna 1994, minkä jälkeen hän suoritti jatko-opintoja Lvivin polyteknisessä opistossa vuoteen 2001 asti. Vuosina 1987–1991 hän toimi laboratorioassistanttina Neuvostoliiton tiedeakatemian sosiaalitieteiden instituutissa. 1980-luvun lopussa hän osallistui Neuvostoliiton vastaisiin mielenosoituksiin, mistä hänet pidätettiin vuonna 1989. Vuonna 1991 hän perusti Oleh Tjahnybokin kanssa Ukrainan sosiaaliskansallisen puolueen, joka vuonna 2004 uudelleennimettiin Svobodaksi. Vuosina 1994–1998 hän istui Lvivin kaupunginvaltuustossa. Vuoden 1998 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla Verh’ovna Radaan Menše sliv -listan ehdokkaana. Vuonna 2000 hän pyrki Verh’ovna Radaan Lvivin alueella sijaitsevassa 115. vaalipiirissä käydyssä täytevaalissa sosiaaliskansallisen puolueen ehokkaana. Hän istui Lvivin aluevaltuustossa vuosina 1990–1994 ja 2002–2007; vuosina 2002–2007 hän toimi aluevaltuuston varapuheenjohtajana.

Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa Parubi oli ehdolla Meidän Ukrainamme -liittouman listan 353:ntena. Seuraavan vuoden vaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Meidän Ukrainamme – Kansallinen itsepuolustus -listan 80:ntenä. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Batkivštšynan listan 21:senä, sitoutumattomana ehdokkaana. Vuonna 2014 hän oli yksi Ukrainan vallankumouksen johtohahmoista. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan Kansanrintama-puolueen listan neljäntenä. Vuosina 2014–2016 hän toimi Verh’ovna Radan 1. varpauhemiehenä ja vuosina 2016–2019 puhemiehenä. Vuoden 2019 vaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Euroopan solidaarisuus -puolueen listan toisena.

Lähteet
-------

1. 1 2  Парубій Андрій Володимирович *LB.ua*.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
2. 1 2  Парубій Андрій Володимирович *ПолітХаб*.  Arkistoitu 25.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
Turun filharmonisen orkesterin logo.
**Turun filharmoninen orkesteri**, entinen Turun Kaupunginorkesteri, on Suomen vanhin ja yksi maailman vanhimpia yhä toimivia sinfoniaorkestereita.

Orkesteri aloitti toimintansa vuonna 1790 Turun Soitannollisena Seurana. Konserteissa esitettiin muun muassa Joseph Haydnia ja Ludwig van Beethovenia säveltäjien vielä eläessä. Jean Sibelius johti musiikkiaan yhteensä 18 konsertissa. Orkesteri kunnallistettiin vuonna 1927.

Orkesterin vakinaisina kapellimestareina ovat toimineet Tauno Hannikainen, Toivo Haapanen, Ole Edgren, Jorma Panula, Paavo Rautio, Pertti Pekkanen, Igor Bezrodnyi, Jacques Mercier, Hannu Lintu, Tibor Bogányi ja Petri Sakari. Vuosina 2012–2019 ylikapellimestarina ja taiteellisena johtajana toimi Leif Segerstam. Vuoden 2021 alussa taiteellisena johtajana aloitti Olli Mustonen.

Päävierailijana toimi vuosina 2001–2011 Juha Kangas. Orkesterin kunniakapellimestarin arvon on saanut Paavo Berglund, jolla oli yli puoli vuosisataa yhteistyötä orkesterin kanssa.

Orkesterin kokoonpanoon kuuluu 74 soittajaa, ja se on Suomen viidenneksi suurin sinfoniaorkesteri. Orkesteri esiintyy pääasiassa vuonna 1952 valmistuneessa Turun konserttitalossa, joka oli Suomen ensimmäinen varsinainen konserttitalo.

Vuodesta 1979 orkesteri on säännöllisesti levyttänyt suomalaista musiikkia. Orkesterin ja Karita Mattilan joululevy on myynyt platinaa (2003), samoin levy *Suomalaisia klassisia suosikkisävelmiä*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Orkesterin historiaa Turun filharmoninen orkesteri. Viitattu 13.11.2021.
2. ↑  Kunnia­kapellimestarit ja nimikkosäveltäjä Turun filharmoninen orkesteri. Viitattu 13.11.2021.
3. ↑  Olli Mustonen Turun filharmoninen orkesteri. Viitattu 13.11.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* Korhonen, Kimmo: *Sävelten aika: Turun Soitannollinen Seura ja Turun filharmoninen orkesteri 1790–2015*. Helsinki: Siltala, 2015. ISBN 978-952-234-351-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Orkesterin kotisivut
**Roukalahden Kivekkäät** (tunnettu pitäjän ulkopuolella myös nimellä **Liperin Kivekkäät**) on Liperin Roukalahdella toimiva urheilun yleisseura. Seura on perustettu 29. kesäkuuta 1913.

Seuran maineikkaimpia urheilijoita ovat olleet olympia- ja MM-tason hiihtäjäveljekset Martti ja Tauno Lappalainen. Urheilutoiminta seurassa on nykyään jäänyt taka-alalle, mutta seura on ottanut hoitaakseen Roukalahden kesäteatterin.

Kivekkäät omistaa myös Roukaladen kylätalon, joka on vuokrattavissa myös ulkopuolisten käyttöön.

Jalkapalloa Kivekkäissä pelattiin jo 1930-luvulla, jolloin seura liittyi Suomen Palloliiton Karjalan piiriin ja piirin jakauduttua 1938 Joensuun piiriin, jonka perustajajäsenistöön se näin ollen kuului. Piirin jäsenenä Kivekkäät oli aina vuoteen 1960 saakka.

Pesäpalloakin Kivekkäissä harrastettiin. Joukkue voitti mm. vuonna 1947 Liperin pitäjänmestaruuden naisten ja poikien sarjassa. Miesten puolella Taipaleen Vekara osoittautui vielä paremmaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Urheilutietäjät ry Urheiluseurojen nimihölmöilyjä ja muuta nimihistoriaa
2. ↑  Karjalan Heili
3. ↑  Petri Maskonen: Liperin hiihtäjäveljekset Martti ja Tauno Lappalainen  2011. Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 28.4.2014.
4. ↑  Karjalainen: Kivekkäät sadan vuoden ikään (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Roukalahti - Kylätalo (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Joensuun Mailan historia 1947
Ramanankirahinan vuoden 1905 tienoilla maalama Andrianampoinimerinan kuva.
**Andrianampoinimerina** (vuoteen 1794 saakka Ramboasalama, 1740–1810) oli madagaskarilaisten Ambohimangin ja Imerinan valtioiden hallitsija.

Ramboasalama kuului Imerinaa 1300–1400-luvulta lähtien hallinneeseen sukuun. Vuosina 1787–1794 hän oli Ambohimangin hallitsija. Vuonna 1794 hän valtasi Antananarivon ympäristöineen ja julistautui Imerinan hallitsijaksi nimellä Andrianampoinimerina. Hän aloitti Madagaskarin valtiollisen yhdistämisen sotien, kuningassukujen välisten naimakauppojen ja muiden etnisten ryhmien kanssa solmittujen liittosopimusten avulla.

Andrianampoinimerina jakoi Imerinan kuuteen provinssiin, lopetti feodaaliruhtinaiden väliset yhteenotot ja rajoitti heidän valtaansa. Hän määräsi tarkat verot ja tullimaksut sekä kehitti oikeusjärjestelmää, maatalouden keinokastelua, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Andrianampoinimerinan seuraaja oli hänen poikansa Radama I, joka vuonna 1818 julistautui Madagaskarin kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 1*, s. 270. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kalle Heikki Lehtinen** (29. tammikuuta 1879 Huittinen – 7. syyskuuta 1953 Helsinki) oli kauppaneuvos ja Keskon ensimmäinen toimitusjohtaja.

Lehtisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Lehtinen ja Mathilda Lovisa Hekali ja puoliso vuodesta 1910 Rosa Siviä Härkönen. Lehtinen kävi kansakoulun ja kauppakoulun ja toimi ensin harjoittelijana kauppaliikkeissä Forssassa ja Porvoossa. Tukkukaupan parissa hän työskenteli kauppamatkustajana 1900-alussa. Vuonna 1907 Maakauppiatten Osuusyhtiön palvelukseen Tampereelle tullut Lehtinen kutsuttiin yhtiön toimitusjohtajaksi 1909 ja vuonna 1911 osakeyhtiöksi muuttunut yritys siirsi pääkonttorinsa Helsinkiin. Lehtisen johdolla Maakauppiatten Oy:stä tuli 1910-luvulla Suomen suurimpia tukkukauppoja, jonka osakkaina oli useita tuhansia kauppiaita. Lehtinen rakensi yhtiön yhden pääkonttorin ja useiden haarakonttoreiden organisaatioksi. Vuonna 1940 yritys muodosti yhdessä kolmen muun kauppiaiden omistaman maakunnallisen tukkuliikkeen kanssa Kesko Oy:n ja Lehtisestä tuli perustetun yhtiön toimitusjohtaja. Lehtinen osallistui aktiivisesti liike-elämän järjestötoimintaan, oli mukana Kotimaisen Työn Liiton toiminnassa ja yksi Luotto-Pankki Oy:n perustajista vuonna 1917. Hän oli pitkään myös Helsingin Kauppiaiden kauppakoulun johtokunnan puheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvon Lehtinen sai vuonna 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: "Kalle Heikki Lehtinen", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 750-751. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Alakestilän arboretum Limingassa
**Kalle Samuli Arvola** (19. helmikuuta 1914 – 4. toukokuuta 2006) oli suomalainen, Limingassa asunut maanviljelijä, kunnallisneuvos ja kotiseutuaktiivi.

Kalle ja Katri Arvola perustivat Alakestilän tilan maille 1930-luvulla Alakestilän arboretumin, jossa on 120 puulajia ja 60 erilaista pensasta. Arboretumin erikoisuuksiin kuuluvat muun muassa käärme- ja riippakuuset, aasialainen ohotanpihta ja kivikoivu, siperiansembramänty, kontortamänty ja makedonianmänty, japaninpihlaja ja amerikanpihlaja sekä uhanalainen jokipaju. 

Arvola esitti 1983 ajatuksen omasta pitäjäpuvusta liminkalaisille naisille. Ensimmäinen Marja Junttilan suunnittelema Limingan pitäjänpuku luovutettiin Kalle Arvolan puolisolle Katri Arvolalle vuoden 1991 pitäjäjuhlassa.

Julkaisuja
----------

* *Liminkalaiset sodissa* ; toimituskunta Kalle Arvola ym. Sotainvalidien veljesliitto, Limingan osasto - Limingan-Lumijoen sotaveteraanit - Limingan-Temmeksen rintamamiesveteraanit, Liminka 1991
* Mikko Ihalainen : *Kalle Arvola : perusliminkalainen : kunnallisneuvoksen muistelmat*. Kalle Arvola, Liminka 1996 ISBN 952-90-8133-2

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Sukututkimusseura: Arvola Kalle Samuli, Rantakylän hautausmaa, alue B03, Liminka *haudat.genealogia.fi*.  Arkistoitu 7.1.2022. Viitattu 7.1.2022.
2. 1 2  Pia Kaitasuo : Jokaiseen juhlaan sopiva
3. ↑  Markku Rättilä : Alakestilän arboretum kuntoon - Limingan kunta havahtui helmensä vaalimiseen luonnonsuojeluyhdistyksen aloitteen jälkeen.
4. ↑  Visit Liminka : Alakestilän arboretum (Arkistoitu – Internet Archive)
Kusti Sala
**Kustaa (Kusti) Adolf Sala** (synt. **Granqvist**, 10. marraskuuta 1875 Suomusjärvi – 24. kesäkuuta 1943 Tampere) oli suomalainen näyttelijä, joka oli yksi Tampereen Työväen Teatterin perustajista. TTT:n "Grand old maniksi" luonnehdittu Sala näytteli sen riveissä koko aikuisikänsä päätyönsä ohella. Varsinaisena ammattinaan Sala työskenteli lämmittäjänä Johanneksen kansakoulussa. Jo ennen teatterin perustamista Sala oli kuulunut Tampereen työväenyhdistyksen näytelmäseuraan. Nuorena hän niitti mainetta pääosien tulkitsijana eritoten Ludvig Holbergin ja Molièren näytelmissä. 

Sala näytteli *Nummisuutarien* Eskoa yli sata kertaa alkaen vuodesta 1899. Toinen hänen ikimuistoisista rooleistaan oli *Hamlet*. Hän oli jäsenenä Työväen Näyttämöiden Liiton ensimmäisessä liittotoimikunnassa, joka perustettiin joulukuussa 1917. Sala vietti 20-vuotistaiteilijajuhlaansa vuonna 1920 *Jeppe Niilonpojan* merkeissä. Juhlien yhteydessä hän sai ennen näkemättömän määrän lahjoja kultasormuksesta peiliin. Näyttelijäkollegat huusivat hänelle eläköötä niin, että huone täyttyi "seiniätärisyttävästä suosionosoitusten myrskystä". Salan taiteellisiin menestyksiin kuuluivat myös muun muassa Santun rooli *Pohjalaisissa* syyskaudella 1928 ja Sid-eno näytelmässä *Oi nuoruus* syksyllä 1935. Vanhemmiten hän teki lukuisia mieleenpainuvia sivurooleja, kuten tohvelisankarimiehen osan *Vaimokkeessa*, joka TTT:ssa esitettiin nimellä *Vetovaimo* syksyllä 1942. Kusti Sala kuoli juuri ennen 40-vuotistaiteilijajuhlaansa. Taiteilija Allan Salo sai tehtäväkseen maalata Salan muotokuvan post mortem -valokuvan perusteella.

Lähteet
-------

* Rajala, Panu: Titaanien teatteri, Tampereen Työväen Teatteri 1918 – 1964. Tampereen Työväen Teatteri Oy 1995, ISBN 952-90-6677-5
**Anne Tuomanen** (s. 15. huhtikuuta 1987 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa 15 kautta ja kuulunut myös Suomen maajoukkueeseen. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Tuomanen on edustanut naisten pääsarjassa Jyväskylän Hockey Catsiä kaudet 2002–2007, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2009–2011 ja 2015–2016 sekä Tampereen Ilvestä 2011–2015 ja kaudesta 2016–2017 eteenpäin. Hän on pelannut pääsarjassa yli 350 runkosarjaottelua ja 70 pudotuspeliä. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2011 sekä saavuttanut kolme SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.

Suomen maajoukkueessa Tuomanen on pelannut 76 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia sekä saanut viisi syöttöpistettä. Hän on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011 ja 2013, joista ensin mainituissa Suomi saavutti pronssia.

Lähteet
-------

* Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2017–2018*. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Anne Tuomanen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 533
3. 1 2 3  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 351
4. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 217
5. ↑  Jääkiekkokirja 2017–2018, s. 321
Kalle Carlstedt.
**Kaarlo "Kalle" Fredrik Oskar Carlstedt** (2. helmikuuta 1891 Lieto – 10. lokakuuta 1952 Valkeakoski) oli suomalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan erityisesti puupiirroksistaan.

Carlstedtin vanhemmat olivat asemapäällikkö Carl Zachris Carlstedt ja Anna Mathilda Danielsson. Hänen veljensä oli taidemaalari Mikko Carlstedt. Carlstedt kävi vuosina 1902–1911 Hämeenlinnan Klassillista lyseota mutta erosi lopulta koulusta jäätyään seitsemännelle luokalle ja siirtyi opiskelemaan Ateneumissa toimineeseen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun, josta hän valmistui 1913.

Carlstedt erikoistui jo alusta lähtien puupiirrosten tekemiseen, ja hän saavutti niillä huomiota vuonna 1916 Moskovassa ja vuonna 1919 Kööpenhaminassa pidetyissä Suomen taiteen näyttelyissä. Hän teki puupiirrostekniikalla kirjankuvitustöitä, joista tunnetuimpia ovat Eino Leinon *Helkavirsiä* ja *Sata Kantelettaren laulua*. Hän suunnitteli myös kirjojen kansikuvia ja exlibriksiä ja teki 1930-luvulta alkaen tussilaveerauksia. Carlstedt otti vaikutteita taiteeseensa muun muassa Akseli Gallen-Kallelalta, Edvard Munchilta ja Vincent van Goghilta. Hän suunnitteli yhteistyössä Gustaf von Numersin kanssa Sääksmäen kunnan vaakunan vuonna 1954.*selvennä*

Carlstedt teki vain muutaman opintomatkan ulkomaille ja asui enimmäkseen kotonaan Sääksmäellä mutta myös Helsingissä ja Konginkankaalla. Hän matkusti kuitenkin hyvin paljon kotimaassa ja erityisesti matkareitti Keuruun, Jyväskylän, Suolahden ja Konginkankaan kautta Viitasaarelle oli hänen suosiossaan. Tämän puupiirtäjän reitin varrelta Carlstedt keräsi vaikutteita taiteeseensa maisemista ja talonpoikaisista rakennuksista.

Carlstedtin hyvä ystävä oli kirjailija Joel Lehtonen, johon hän tutustui 1917. Carlstedt kuvitti Lehtosen kirjan *Kuolleet omenapuut* ja Lehtonen puolestaan vietti paljon aikaa Carlstedtin luona Sääksmäen Huittulassa ja Isossa Vohlisaaressa. Lehtonen hankki myös 1925 kesäpaikkansa Carlstedtin naapurista Pienestä Vohlisaaresta. Muita Carlstedtin kirjailijaystäviä olivat muun muassa Larin-Kyösti ja Viljo Kojo.

Lähteet
-------

* Anttonen, Erkki: "Carlstedt, Kalle (1891–1952)", *Suomen kansallisbiografia, osa 2*, s. 118–119. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-443-6. / Teoksen verkkoversio.
* Suomen kuvataiteilijat -matrikkeli.
* Kalle Carlstedt. (Arkistoitu – Internet Archive) Hämeenlinnan taidemuseo.

Aiheesta muualla
----------------

* Kalle Carlstedt Kansallisgallerian kokoelmissa
* Carlstedt, Kalle hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Helkavirsien ja Kantelettaren kuvittajaa tapaamassa, Suomen Kuvalehti, 19.02.1927, nro 8, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**David Sebastian Klement Rozehnal** (s. 5. heinäkuuta 1980 Šternberk, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Belgiassa, Ranskassa, Englannissa, Italiassa ja Saksassa.

Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Sigma Olomoucia vuosina 1999–2003 ja Belgiassa Club Bruggea vuosina 2003–2005 voittaen Belgian mestaruuden ja cupin. 2005–2007 Rozehnal edusti Ranskan liigaseura Paris Saint-Germainia, jossa voitti Coupe de Francen. Hän siirtyi kesällä 2007 Englannin Valioliigassa pelanneen Newcastle Unitedin riveihin. Peliaikaa tuli kohtuullisesti, mutta jo tammikuussa 2008 hän siirtyi lainalle Italian Serie A-seura SS Lazioon, johon hän siirtyi kesäkuussa 2,9 miljoonan punnan siirtosummalla. 

Rozehnal edusti Laziota puolitoista kautta ja pelasi seurassa 38 liigaottelua. Kesäkuussa 2009 hän vaihtoi jälleen maisemaa allekirjoitettuaan kolmivuotisen sopimuksen Bundesliigaseura Hamburger SV:n kanssa. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Ranskan liigassa Lille OSC:n joukkueessa. 

Rozehnal lukeutuu Tšekin maajoukkueen vakionimiin. Hän on edustanut Tšekkiä vuosien 2004 ja 2008 EM-kisoissa sekä vuoden 2006 MM-kisoissa. Rozehnal oli myös voittamassa alle 21-vuotiaiden EM-kultaa Tšekin joukkueessa vuonna 2002.

Lähteet
-------

1. ↑  completes move to Lazio[vanhentunut linkki]
2. ↑  Hamburger SV verpflichtet Tschechen David Rozehnal

  

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 Čech |
2 Grygera |
3 Mareš |
4 Galásek |
5 Bolf |
6 Jankulovski |
7 Šmicer |
8 Poborský |
9 Koller |
10 Rosický |
11 Nedvěd |
12 Lokvenc |
13 Jiránek |
14 Vachoušek |
15 Baroš |
16 Blažek |
17 Hübschman |
18 Heinz |
19 Týce |
20 Plašil |
21 Ujfaluši |
22 Rozehnal |
23 Kinský |
Valmentaja Brückner

Tšekin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Čech |
2 Grygera |
3 Mareš |
4 Galásek |
5 Kováč |
6 Jankulovski |
7 Sionko |
8 Poborský |
9 Koller |
10 Rosický |
11 Nedvěd |
12 Lokvenc |
13 Jiránek |
14 Jarolím |
15 Baroš |
16 Blažek |
17 Štajner |
18 Heinz |
19 Polák |
20 Plašil |
21 Ujfaluši |
22 Rozehnal |
23 Kinský |
Valmentaja Brückner

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Čech |
2 Grygera |
3 Polák |
4 Galásek |
5 Kováč |
6 Jankulovski |
7 Sionko |
8 Fenin |
9 Koller |
10 Svěrkoš |
11 Vlček |
12 Pospěch |
13 Kadlec |
14 Jarolím |
15 Baroš |
16 Blažek |
17 Matějovský |
18 Sivok |
19 Skácel |
20 Plašil |
21 Ujfaluši |
22 Rozehnal |
23 Zítka |
Valmentaja Brückner
**Sky City 1000** on Tokion ruuhkia ja viheralueiden puutetta lievittämään suunniteltu rakennushanke. Se koostuu 1 000 metriä korkeasta ja maanpinnan tasolla 400 metriä leveästä rakennuksesta, jonka lattiapinta-ala olisi yhteensä 8 neliökilometriä. Takenaka Corporationin vuonna 1989 ehdottama suunnitelma antaisi asunnot 35 000 ihmiselle ja työpaikan yhteensä 100 000:lle. Rakennus koostuisi 14 koverasta "avaruustasosta".

Hanke on herättänyt runsaasti huomiota maailmalla, ja monet toivovat rakennuksen toteutuvan vuosikymmenen kuluessa. Hanke otetaan ilmeisen vakavasti, ja Tokion ainoaa tulipalojen sammuttamiseen käytettävää helikopteria on käytetty simulaatioissa, joissa testataan tulipalon syttymisen seurauksia valtavassa rakennuksessa. Tutkimuslaitoksissa Tokion ulkopuolella kokeillaan myös rakennuksessa käytettäviä kolmikerroksisia suurnopeushissejä, joihin mahtuisi 70 ihmistä kerrallaan. Hankkeen suunnittelussa on myös pyritty ottamaan huomioon mahdolliset maanjäristykset ja tuulen sekä taifuunien vaikutukset rakennukseen. Tokion entistä merenpohjaa oleva hiekkainen maaperä ei ole helpoin mahdollinen rakennusalusta. Vakavuudestaan huolimatta hanke on verrattavissa moniin suurisuuntaisiin rakennushankkeisiin, kuten Le Corbusierin Radiant Cityyn tai myös Tokioon suunniteltuun 4 000 metriä korkeaan X-Seed 4000:een.

Aiheesta muualla
----------------

* Takenakan sivu
* Discovery Channelin tietoa hankkeesta (Arkistoitu – Internet Archive)
**WordPress Foundation** on voittoa tavoittelematon organisaatio, joka on perustettu tukemaan avoimen lähdekoodin WordPress-projektia. Organisaation tarkoitus on taata avoin pääsy WordPressin ohjelmistoprojekteihin ikuisesti. Osana tätä organisaatio omistaa ja vastaa WordPress, WordCamp sekä joistain muista WordPressiin liittyvistä tavaramerkeistä.

Historia
--------

Tammikuussa 2010 Matt Mullenweg perusti organisaation omistamaan ja vastaamaan WordPressin tavaramerkeistä. Aiemmin – vuodesta 2006 alkaen – Automattic-yhtiö toimi WordPressin tavamerkin väliaikaisena haltijana. Tarkoitus oli alusta alkaen myöhemmin sijoittaa WordPressin tavaramerkit WordPress Foundationille, jota ei vielä 2006 ollut olemassa ja jonka perustaminen kesti lopulta odotettua kauemmin.

Katso myös
----------

* WordPress
* WordCamp
* WordPress Photo Directory

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  WordPress Foundation *WordPress Foundation*. Viitattu 28.3.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Author Anjana Vasan: What is the WordPress Foundation and Why Does it Exist? *WordPress Foundation*.  4.2.2022. Viitattu 28.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Trademark Policy *WordPress Foundation*.  9.9.2010. Viitattu 28.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  The WordPress Foundation *Milestones*.  25.11.2015. Viitattu 28.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen verkkosivusto
* Milestones – The Story of WordPress
Mustasaaren kirkko.
**Kustavilaisuudella** tai **kustavilaisella tyylillä** (ruots. *gustaviansk stil*) tarkoitetaan ruotsalaista uusklassismia, joka vaikutti kuningas Kustaa III:n (hallitsi 1771–1792) ja hänen poikansa Kustaa IV Aadolfin (hallitsi 1796–1809) hallintokausilla eli kustavilaisella ajalla. Kustavilainen tyyli, joka on nimetty kuningas Kustaa III:n mukaan, voidaan karkeasti jakaa kolmeen vaiheeseen: varhaiskustavilaiseen, kustavilaiseen ja myöhäiskustavilaiseen tyyliin. 

Tyylillä tarkoitetaan arkkitehtuuri-, sisustus- ja taidekäsityötyyliä.

Kustavilaisen tyylin vaiheet
----------------------------

*Varhaiskustavilainen arkkitehtuurityyli* (1760-luku–1785) alkoi sen jälkeen, kun ruotsalaiset arkkitehdit saivat 1740- ja 1750-luvuilla Ranskaan ja Italiaan tekemillään matkoilla vaikutteita eurooppalaisesta uusklassismista. Keskeinen varhaiskustavilaisuuden vaikuttaja oli ruotsalainen arkkitehti ja yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Adelcrantzin suunnittelema Vaasan hovioikeudentalo (1786), nykyinen Mustasaaren kirkko, on huomattavin varhaiskustavilaisuuden edustaja Suomessa.

*Kustavilainen arkkitehtuurityyli* (1785–1795) alkoi kuningas Kustaa III:n 1783–1784 tekemän Italian matkan jälkeen. Tyyliä kuvaa ankaran yksinkertainen klassinen arkkitehtuurityyli. Kustavilaisen tyylin tärkein vaikuttaja on Louis Jean Desprez, jonka Kustaa III tapasi matkallaan Roomassa ja palkkasi hoviarkkitehdikseen. Louis Jean Desprezin suunnittelema Hämeenlinnan kirkko (1798) on kustavilaisuuden tyylipuhtaimpia edustajia Suomessa.

*Myöhäiskustavilainen arkkitehtuurityyli* (1795–1816) alkoi kuningas Kustaa III:n kuoleman jälkeen ja vaikutti erityisesti Kustaa IV Aadolfin valtakaudella 1796–1809. Myöhäiskustavilaisuudessa tyyli muuttui vieläkin pelkistetymmäksi, ja sitä kuvaa varsinkin julkisivujen selkeys ja koruttomuus. Suunnittelussa otettiin huomioon käytännöllisyys, hyödyllisyys ja taloudellinen järkevyys. Interiöörit saattoivat sen sijaan olla koristellumpia. Carl Christoffer Gjörwellin suunnittelema Turun Akatemiatalo (1817) on huomattavimpia esimerkkejä myöhäiskustavilaisuudesta Suomessa. Sen julkisivussa ei ole pylväikköjä eikä ornamentteja, vaan pelkkä päätykolmio.

Katso myös
----------

* Uusklassinen arkkitehtuuri

Lähteet
-------

* Jyväskylän yliopiston taiteiden ja kulttuurin tutkimuksen laitos - Uusklassismi (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Suomen taidehistorian runkomoniste s. 16, 20

Aiheesta muualla
----------------

* Malliksi maaseudulle – säätyläiset, rakennuskulttuurin edelläkävijät - Rakennusperintö.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kōsuke Ōta** (jap. 太田 宏介, *Ōta Kōsuke*; s. 23. heinäkuuta 1987 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa alankomaalaista SBV Vitesseä.

Ōta teki maajoukkuedebyyttiinsä vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuiden karsintaottelussa Jemenin joukkuetta vastaan.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2010 | 1 | 0 |
| 2011 | 0 | 0 |
| 2012 | 0 | 0 |
| 2013 | 0 | 0 |
| 2014 | 3 | 0 |
| 2015 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 7 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kosuke Ota 

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Ōta |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Toyoda |
12 Nishikawa |
13 Kobayashi |
14 Mutō |
15 Konno |
16 Shiotani |
17 Hasebe |
18 Inui |
19 Shōji |
20 Shibasaki |
21 Sakai |
22 Yoshida |
23 Higashiguchi |
Valmentaja Aguirre
Pronaos (tummennettuna) tyypillisen kreikkalaisen temppelin pohjakaavassa.
**Pronaos** (m.kreik. πρόναος) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin naoksen eli cellan edessä ollut etuhuone ja portiikki. Käynti naokseen eli temppelin sisäosiin tapahtui pronaoksen kautta.

Useimmissa kreikkalaisissa temppeleissä oli ainakin pronaos ja naos. Pronaos sijaitsi tyypillisesti temppelin itäpäässä. Suuremmissa temppeleissä temppelin toisessa päässä saattoi olla pronaosta vastannut opisthodomos. Pronaosta reunustivat usein anta-seinät, mutta termiä voidaan käyttää myös seinättömästä portiikista. Pronaoksen edustalla oli pylväät, usein kaksi pylvästä (*distylos in antis*). Pronaos saattoi toimia aarrekammiona ja votiivilahjojen säilytyspaikkana, missä tapauksessa se saattoi olla suljettavissa ovilla.

* Apollon Epikurioksen temppelin pronaos, Bassai.Apollon Epikurioksen temppelin pronaos, Bassai.
* Concordian temppelin pronaos (pylväikön takana), Akragas.Concordian temppelin pronaos (pylväikön takana), Akragas.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: πρόναος, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 49, 394. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Pronaos", *Antiikin käsikirja*, s. 461. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **pronaos** Wikimedia Commonsissa
**Turbiineilla** tuotetaan yli 90% maailmasta käytettävästä sähköstä. Sähköä on joka hetki tuotettava juuri niin paljon kuin sitä kulutetaan ja käytetään. Sähkön varastointimenetelmiä kehitetään koko ajan sekä uusia tapoja etsitään.

**Höyryllä** tuotetaan yli 70% maailmasta käytetystä sähköstä.

**Höyryturbiinin tehtävä** on muuttaa tulevan höyryn paine- ja lämpötilaenergia mekaaniseksi liike-energiaksi. Korkeassa paineessa ja lämpötilassa ollessa oleva höyry syötetään höyryturbiiniin ja kulkiessaan turbiinin siivistöjen läpi höyry laajenee, samalla energia muuntuu turbiinin akselin pyörimisenergiaksi. Turbiinin akseliin sijoitettu generaattori muuttaa turbiinin pyörimisenergian sähköenergiaksi.

Höyryturbiinit voidaan jakaa tulevan höyrynpaineen perusteella lauhdeturbiineihin ja vastapaineturbiineihin. **Lauhdeturbiinissa** tuorehöyryn tilavuus laajenee ja paine laskee lauhdutinpaineeseen, joka on tavallisesti noin 0,02 - 0,05 bar. Lauhdeturbiineja käytetään sähköntuottoon yleensä silloin, kun laitoksella ei ole lämmöntuottotarvetta. Lauhduttimessa höyry muuntuu vedeksi, joka johdetaan laitoksen syöttövesisäiliöön ja sieltä takaisin kattilaan. Lauhdeturbiinien heikkous on niiden huono hyötysuhde: jopa 60 % sisään tulleesta lämmöstä katoaa jäähdytysveden mukana. Lauhdeturbiineissa höyryn korkealla lämpösisällöllä eli entalpialla pyritään saavuttamaan mahdollisimman suuri akseliteho. 

**Vastapaineturbiinissa** ainoastaan osa höyrystä käytetään akselitehon saavuttamiseen, ja jäljelle jäävä höyry käytetään ylipaineisena joko kaukolämpöverkon veden tai prosessiveden lämmittämiseen. Vastapaineturbiineja käytetään voimalaitoksilla silloin, kun halutaan samaan aikaan tuottaa sekä lämpö- että sähköenergiaa. Usein kuitenkin lämpöenergian tarve on suurempi, ja sähköenergian tuotanto jää käytännössä huomattavasti pienemmäksi. Lämmön ja sähkön yhteistuotanto vastapaineturbiinilla onkin hyötysuhteeltaan tyypillisesti paljon korkeampi kuin pelkkä sähköenergian tuotto lauhdeturbiinilla. Molempiin turbiinityyppeihin voidaan rakentaa väliottoja, jolloin yhdestä tai useammasta väliotosta johdetaan korkeapaineista höyryä laitoksen omaan käyttöön. Esimerkiksi höyryä tuottavan kattilan syöttöveden lämmittäminen turbiinista tehdyllä väliotolla parantaa prosessin kokonaishyötysuhdetta.  

**Tuuliturbiineilla** ja **aurinkokennoilla** tuotettavan sähkön määrä kasvaa tulevaisuudessa nopeasti, koska yhdessä tunnissa auringosta tulee maapallolle enemmän energiaa, kuin koko maailman kaikki energiankulutus on yhdessä vuodessa.

**Turbiineihin** liittyvää sanastoa ja käsitteitä :

* höyryturbiini
* generaattori
* tarkastusmenetelmät
* mittaukset
* huolto
* vesikemia
* turbiinin ohjausautomaatio
* kaasuturbiini
* vesiturbiini
* tuuliturbiini

Käsitteitä ja sisältöä on otettu ***Jukka Kauppisen*** Turbiinitekniikka-kirjasta. Lisätietoja ja teknistä ainesitoa turbiiniasioita, kuten esimerkiksi PI-kaavioita ja laitekuvia, on saatavilla kirjan kustantajan nettisivuilta osoitteesta
**Pronoia** oli Bysantin valtakunnan aikainen 1100-luvulta lähtien yleistynyt järjestelmä, joka tavallisimmin merkitsi sotapalveluksesta myönnettävää oikeutta kantaa verotuloja.

Nimi pronoia tarkoittaa kirjaimellisesti huolenpitoa tai vaurastumista. Nimityksellä viitattiin valtion antamaan oikeuteen kerätä veroja tietyistä hallinto- ja verotusalueista, sekä tietyistä keisarin tiloista ja niiden vuokraajilta.

Keisari saattoi myöntää pronoia-oikeuksia yksityishenkilöille tai ryhmille. Alun perin pronoia-oikeuksia myönnettiin ainostaan Bysantin hallitsijasuku Komnenosten jäsenille. Manuel I alkoi jakaa oikeuksia myös muille, mutta varsinaisesti tapa yleistyi länsimaisen feodalismin vaikutuksesta vasta vuoden 1204 jälkeen. Kehitys merkitsi absoluuttisen valtiovallan siirtymistä hajautettuun valtiovaltaan, kun valtion tuloja siirrettiin yksityishenkilöille.

Ehkä yleisin tapa saada pronoia-oikeuksia oli sotapalveluksesta myönnetty pronoia-oikeus. Pronoia-oikeuksilla saatettiin kustantaa esimerkiksi koulutettujen sotilaiden varustus, jonka merkitys kasvoi armeijan uudistusten ja bysanttilaisten sotilasyksiköiden merkityksen kasvaessa palkkasotilaiden kustannuksella vuodesta 1081 eteenpäin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Haldon: *Bysantin historia*, s. 110–111, 121, 213. Suomentanut Kaisa Sivenius. Gaudeamus Helsinki University Pres, 2010. ISBN 978-952-495-097-8.
**Bambara Maoudé** (myös *Bambara Maoundé*) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Gourma-Rharousin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerin oikean rannan järvialueella 200 kilometriä Rharousista lounaaseen ja 120 kilometriä Timbuktusta etelään. Kunnassa on 16 900 asukasta (vuonna 2009).

Bambara Maoudén kunnan pinta-ala on 1 370 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Gourma-Rharousin piirin Haribomon ja idässä Inadiatafanen kuntiin sekä etelässä Douentzan ja lännessä Niafunkén piireihin. Seutu kuuluu kuivuudesta kärsivään Sahelin vyöhykkeeseen. Siellä sijaitsevat Nigerin tulvajärvet Niangaye ja Dô, jotka ovat 1970-luvun alun jälkeen kuivuneet lähes kokonaan.

Kuntaan kuuluu kymmenen kylää ja 36 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja ja songhaita. Lisäksi on bambaroita, bozoja ja maureja. Vallitseva uskonto on islam.

Bambara Maoudén kautta kulkee Timbuktun ja Douentzan välinen maantie 39. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, okra, vesimeloni ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Osa väestöstä hakeutuu ansiotöihin Moptin alueelle, Bamakon seudulle tai Norsunluurannikolle.

Kunnassa on kaksi alakoulua sekä yläkoulu, keskikoulu ja koraanikoulu. Bambara Maoudéssa ja Koro Bellassa on terveyskeskukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Plan de Securité Alimentaire Commune Rurale de Bambara Maounde 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 5.7.2017. Viitattu 1.4.2017. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Tombouctou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 1.6.2012. (ranskaksi)
**Saksan historia** 

Antiikin aika 

* Germaanit
* Kansainvaellusaika
* Saksi
* Frankkien valtakunta


Keskiaika 

* Itä-Frankia
* Saksan kuningaskunta
* Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
* Ostsiedlung
* Kleinstaaterei


Kansakunnan muodostuminen 

* Reinin liitto
* Saksan liitto
* Hullu vuosi 1848
* Pohjois-Saksan liitto
* Saksan yhdistyminen


Saksan valtakunta 

* Saksan keisarikunta
* Ensimmäinen maailmansota
* Weimarin tasavalta
* Natsi-Saksa
* Toinen maailmansota


Saksa vuoden 1945 jälkeen 

* Miehitys +  Ostgebiete
* Saksalaisten karkotus
* Länsi-Saksa +  Itä-Saksa
* Saksan jälleenyhdistyminen


Saksa nykyään 

* Saksa


Aiheittain 

* Saksan sotahistoria
* Saksan aluemuutokset


 

malline: näytä • keskustele • muokkaa

Saksalaisten liikekannallepano 1. elokuuta 1914.
**Ensimmäisen maailmansodan** aikana **Saksa** johti Itävalta-Unkarin kanssa keskusvaltoja, jotka kuitenkin hävisivät sodan. Saksa tuki liittolaistansa Itävalta-Unkaria tämän aloittaessa sodan Serbiaa vastaan ja joutui konfliktiin myös Serbian liittolaisen Venäjän kanssa sekä Ranskan kanssa, joka oli tehnyt Venäjän kanssa sopimuksen liittolaisuudesta mikäli Saksa hyökkäisi.

Saksa hyökkäsi puolueettoman Belgian kautta Ranskan maaperälle ja Saksaa vastaan liittyi myös Yhdistynyt kuningaskunta Saksan hyökättyä Belgiaan.

Saksan armeija oli epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen vaipunut suuren taisteluväsymyksen valtaan. Rintamalla monet miettivät, oliko voitto enää mahdollinen. Sotilaille ja kotona oleville omaisille koetettiin toki vakuuttaa, ettei tilanne ollut aivan toivoton, sillä Saksan armeija seisoi yhä Ranskan maaperällä. Tämän ajateltiin olevan vahva valtti Saksalle, mikäli rauhasta ryhdyttäisiin neuvottelemaan.

Saksan neuvotteluasema kuitenkin heikkeni, kun tilanne kotirintamalla muuttui nopeasti. Sodan aiheuttama puute ruuasta, jatkuvat tiedot uusista taisteluiden uhreista sekä huhut vaikeuksista rintamalla purkautuivat loppuvuodesta 1918 suurissa kaupungeissa levottomuuksina ja mellakoina. Myös sotilaat olivat tyytymättömiä ja kapinamieli levisi rintamallekin. Sekasortoinen tilanne sai keisarin pakenemaan maasta. Uuden, valtaan nousseen hallituksenkaan asema ei ollut helppo – sen uhkana olivat saksalaiset kommunistit, jotka suunnittelivat avoimesti Venäjän vallankumouksen kaltaista kaappausta. Hallitus katsoi ainoaksi vaihtoehdoksi solmia rauha hinnalla millä hyvänsä.

Ensimmäinen maailmansota päätyi, kun Saksan armeija antautui Yhdysvaltain edustajille 11. marraskuuta 1918. Sodan hinta oli hirvittävä. Kaatuneiden lukumäärä oli lähes 10 miljoonaa miestä – noin 6 400 miestä päivässä. Haavoittuneiden lukumäärä oli yli 21 miljoonaa. Sota oli siihen aikaisen maailmanhistorian tuhoisin.

Lähteet
-------

1. 1 2  World War I *HISTORY*. Viitattu 12.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksa ensimmäisessä maailmansodassa** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo Astute-luokan ydinsukellusveneestä. HMS Astute oli myös Amphion-luokan sukellusvene.*

**HMS Astute** (viirinumero S119) on Britannian kuninkaallisen laivaston Astute-luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Astute-luokka*
Alus tilattiin 17. maaliskuuta 1997 BAE Systems Submarine Solutionsin telakalta Barrow-in-Furnessista. Työt aluksen valmistamiseksi aloitettiin lokakuussa 1999 telakkanumerolla 1122 ja virallisesti köli laskettiin 31. tammikuuta 2001. Alus kastettiin 8. kesäkuuta 2007 kumminaan Cornwallin herttuatar Camilla ja laskettiin vesille viikkoa myöhemmin.

Alus lähti Barrow-in-Furnessista neitsytmatkalleen 14. marraskuuta 2009 päällikkönään Andy L. Coles. Alus oli kuusi vuorokautta avomerikokeissa ennen siirtoaan uuteen kotisatamaansa Faslaneen. Testeissä havaittujen vikojen korjaamisen jälkeen alus palasi 16. helmikuuta 2010 merelle, mistä se palasi Faslaneen 26. helmikuuta. Alus teki ensimmäisen avomerisukelluksensa 18. helmikuuta, jolloin turva-aluksena oli *HMS Montrose*. Testien jälkeen aluksella havaitut viat viivästyttivät palvelukseenottoa. Toukokuussa alus teki ensimmäisen syväsukelluksen, jonka tulokset ovat salaisia. Oletettavasti se saavutti 600 metrin syvyyden. Lisäksi alus teki nopeuskokeet, joiden tulosten odotetaan olleen yli 30 solmua. Kesäkuussa alus oli huollettavana. Alus otettiin palvelukseen 27. elokuuta 2010.

Palvelus
--------

Huhtikuussa 2011 aluksella sattui yhden hengen vaatinut ampumavälikohtaus Southamptonin satamassa.

Lähteet
-------

* Beedall, Richard: Significant Ships: Astute Calss Submarines - A Quantum Leap in Capability for the 'Silent Service'.  *Seaforth World Naval Review 2011*, 2010, 2. vsk, s. 84-101. Great Britain:  Seaforth Publishing. ISBN 978-1-84832-075-8.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Beedall, Richard s. 90
2. ↑  Beedall, Richard s. 98
3. ↑  Britannian puolustusministeriön tiedote
4. ↑  Brittiläisellä ydinsukellusveneellä ammuskeltu *Yle Uutiset*. Viitattu 8.4.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Astute** Wikimedia Commonsissa

* Britit laskivat hyökkäyssukellusveneen vesille
* HMS Astute viralliset laivaston sivut(englanniksi)

*Astute*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Astute* - *HMS Ambush* - *HMS Artful* - *HMS Audacious* - *HMS Anson* - *HMS Agamemnon* - *HMS Ajax* |
| Edeltäjät: Vanguard-luokka – Seuraaja: Dreadnought-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Audacious** oli Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: King George V -luokka (1911)*
Alus rakennettiin Lairdsin telakalla, missä köli laskettiin helmikuussa 1911. Alus laskettiin vesille 14. syyskuuta 1912 ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1913.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa *Audacious* liitettiin viirikkönsä mukana osaksi Suuren Laivaston (engl. *Grand Fleet*) 2. taistelulaivaviirikköä, joka koottiin sen sisaraluksista ja Orion-luokan taistelulaivoista.

Viirikkö lähti ankkuripaikaltaan Lough Wsillystä tykistöharjoitukseen 27. lokakuuta 1914. *Audacious* osui noin kello 00.45 Saksan keisarikunnan laivaston apumiinalaiva *SMS Berlinin* laskemaan miinaan, minkä seurauksena useat laivan osastoista täyttyivät vedellä. Alus pyrki palaamaan satamaan, mutta pari tuntia myöhemmin vedenpitävät osastot pettivät ja vesi virtasi konehuoneeseen ja kapteeni käski miehistön jättää aluksen. Ilman moottoritehoja olevalle alukselle jäi ainoastaan vähimmäismiehitys, 250 miestä. Onnettomuuspaikalle saapui kello 13.30 White Star Linen *RMS Olympic*, joka oli kuullut hätäkutsut ja tarjoutui auttamaan. Iltapäivän ajan risteilijä *HMS Liverpool* sekä *Olympic* pyrkivät saamaan ramman *Audaciousin* hinaukseen, mutta kova merenkäynti katkaisi hinaustouvin joka kerta.

Uppoava *Audacious*
Loput miehistön jäsenet jättivät kello 18.00 aluksen, ja alus kaatui kello 20.45. *Audacious* oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäinen uponnut brittiläinen taistelulaiva ja samalla ainoa, jonka uppoamisessa ei menetetty miehistönjäseniä. Aluksen upotessa tapahtuneen räjähdyksen sirpale tappoi *Liverpoolin* miehistönjäsenen.

Aluksen tuhoutuminen pyrittiin salaamaan aina vuoteen 1918, mutta salaaminen oli mahdotonta, koska *Olympicilla* oli useita amerikkalaisia matkustajia, ja monet ottivat tapauksesta valokuvia.

Lähteet
-------

* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Conway's s. 30
2. ↑  Coward s. 78

Kuvia
-----

* Maritimequestin kuvagalleria *HMS Audacious*

  

*King George V* -luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| HMS *King George V* –
HMS *Ajax* –
HMS *Centurion* –
HMS *Audacious* |
| Edeltäjä: *Orion*-luokka – Seuraaja: *Iron Duke* -luokka |
Salah al-Bitar tuoreena pääministerinä vuonna 1963.
**Salah al-Din al-Bitar** (tai *Salah el Din Bitar*, 1912 Damaskus, Syyria – 21. heinäkuuta 1980 Pariisi, Ranska) oli syyrialainen poliitikko, joka perusti vaikutusvaltaisen Baath-puolueen yhdessä Michel Aflaqin kanssa. Hän toimi myös Syyrian pääministerinä useita kertoja alkaen maaliskuun 1963 vallankumouksesta.

Vuonna 1966 hän joutui pakenemaan maasta, asui sitten etupäässä Euroopassa eikä enää toiminut politiikassa. 

Al-Bitar salamurhattiin Pariisissa 1980. Ennen murhaa hän oli ilmoittanut Ranskan poliisille saaneensa puhelimitse useita uhkauksia, joissa hänet aiottiin surmata. Murhapäivänä al-Bitar oli saanut puhelun jossa häntä oli pyydetty antamaan haastattelu arabiankieliselle tiedotusvälineelle. Al-Bitarin odottaessa hissiä murhaaja ampui al-Bitariin kaksi laukausta. Tekijää ei ole vieläkään saatu kiinni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Salah al-Din al-Bitar
**Martin Vráblík** (s. 4. heinäkuuta 1982 Vsetin) on tšekkiläinen entinen alppihiihtäjä.

St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 Vráblík sijoittui syöksylaskussa 40:nneksi. Bormion MM-kilpailuissa 2005 hän oli pujottelussa 26:s. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 12:nneksi, pujottelussa 21:nneksi ja supersuurpujottelussa 38:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2007 sekä Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 Vráblík jäi ilman tulosta. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 31:nneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Vráblík sijoittui superalppiyhdistetyssä 17:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli superalppiyhdistetyssä 15:s, syöksylaskussa 36:s ja supersuurpujottelussa 41:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 16:nneksi, suurpujottelussa 31:nneksi, supersuurpujottelussa 33:nneksi ja syöksylaskussa 35:nneksi.

Alppihiihdon maailmancupissa Vráblík kilpaili ensimmäisen kerran Wengenin pujottelussa tammikuussa 2004. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kvitfjellin superalppiyhdistetyssä maaliskuussa 2007 oltuaan 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa kolme kertaa sijalle 23, joka kerta superalppiyhdistetyssä. Nämä sijoitukset hän saavutti Val d’Isèressa joulukuussa 2008, Sotšissa joulukuussa 2012 sekä Wengenissä tammikuussa 2014.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Martin Vráblík Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Martin Vráblíkin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Suljettu ovi** (*Burnt Offerings*) on Dan Curtisin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1976. Ohjaaja laati sen käsikirjoituksen yhdessä William F. Nolanin kanssa Robert Marascon romaanin pohjalta. Pääosia näyttelevät Karen Black, Oliver Reed, Bette Davis ja Burgess Meredith.

Juoni
-----

Kolmihenkinen perhe vuokraa iäkkäältä sisarusparilta kesäpaikakseen ison maalaiskartanon, joka hintansa puolesta vaikuttaa liian hyvältä ollakseen totta. Vuokralaisten pitää kuitenkin luvata viedä ruokaa päivittäin yläkerrassa asuvalle sisarusten vanhalle äidille, joka ei sisarusten mukaan koskaan tule huoneestaan ulos. Lomavieraat alkavat käyttäytyä oudosti ymmärtämättä itsekään miksi.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Karen Black  | … |  Marian, äiti
  |
|  Oliver Reed  | … |  Ben, isä
  |
|  Lee Montgomery  | … |  Davey, edellisten poika
  |
|  Bette Davis  | … |  Elizabeth-täti
  |
|  Burgess Meredith  | … |  Arnold Allardyce
  |
|  Eileen Heckart  | … |  Roz Allardyce
  |

Vastaanotto
-----------

*Suljettu ovi* sai kolme Saturn-palkintoa ja kolme palkintoa myös fantasia- ja kauhuelokuviin erikoistuneilla Sitgesin elokuvajuhlilla Espanjassa.

Yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Roger Ebert piti elokuvan suurimpana mysteerinä sitä, miten tällainen kauhukliseiden kokoelma on onnistuttu myymään tuottajille ja nimekkäälle näyttelijäkunnalle. *Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi kirjoitti elokuvan psykologisen kauhun käynnistyvän verkkaisesti, mutta vaikuttavan tarinan edetessä oudon voimallisesti. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti *Suljettua ovea* turhauttavaksi romaanifilmatisoinniksi ja antoi sille yhden tähden viidestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talaskivi, Paula: Kauhutarina suljettujen ovien talosta.  *Helsingin Sanomat*, 18.6.1977, s. 12. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Ebert, Roger: Burnt Offerings *rogerebert.com*.  8.10.1976. Viitattu 11.5.2019.
3. ↑  "Suljettu ovi", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
**Martin Tauber** (s. 4. marraskuuta 1976) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Maailmancup
-----------

Tauber kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 22. marraskuuta 1997 Beitostølenissä ollen kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa 105:s. Maailmancupin pisteitä Tauber saavutti ensimmäisen kerran 27. joulukuuta 1998, kun hän oli 24:s vapaan hiihtotavan sprintissä Garmisch-Partenkirchenissä. Palkintokorokkeelle Tauber ylsi maailmancupissa kerran. Hän oli toinen 5. helmikuuta 2006 Davosissa pidetyssä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.

Arvokilpailut
-------------

Nuorten MM-kilpailuissa Tauber oli mukana vuosina 1994–1996 yhteensä viidellä matkalla. Paras sijoitus näissä kilpailuissa oli yhdeksäs sija 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa Asiagossa 4. helmikuuta 1996.

MM-kilpailuissa Tauber oli mukana Oberstdorfissa 2005 ja Sapporossa 2007. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-tasolla oli 18. sija vuoden 2005 kilpailujen 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähdössä. Vuoden 2005 MM-kisoissa Tauber hiihti ainoan arvokisaviestinsä, jossa Itävalta sijoittui viidenneksi.

Olympialaisissa Tauber oli mukana Torinossa 2006. Siellä hän hiihti uransa parhaan arvokisasijoituksen ollessaan 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa kahdeksas.

Kilpailukielto
--------------

Keväällä 2007 Kansainvälinen olympiakomitea langetti Tauberille ja viidelle muulle itävaltalaisurheilijalle elinikäisen kilpailu- ja toimitsijakiellon olympialaisiin. Syynä oli dopingaineiden hallussapito Torinon olympialaisissa 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Martin Tauber olympialaisten sivuilla (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Martin Tauber Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Tuisku, Rami: Hiihtäjä pidätettiin ratsiassa pelkät kalsarit jalassa – elinikäisen dopingtuomion saanut ex-urheilija on nyt MM-kisojen pomona! *is.fi*.  19.2.2018. Viitattu 20.5.2019.