recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikhil Banerjee** (14. lokakuuta 1931 Kalkutta – 27. tammikuuta 1986 Kalkutta) oli intialainen sitaristi.

Banerjee syntyi amatöörimuusikkoisän perheeseen yhtenä viidestätoista lapsesta. Hän sai ensimmäisen pienen sitarinsa 5-vuotiaana ja pääsi jo 9-vuotiaana All India Radion palvelukseen nuorimpana sen työllistämänä henkilönä siihen mennessä. Hän toimi radioesiintyjänä viiden vuoden ajan. Banerjee sai merkittäviä vaikutteita Ustad Amir Khanilta, joka vieraili hänen lapsuudenkodissaan opettamassa vanhempaa siskoa. Banerjee sai opetusta Mushtaq Ali Khanilta kolmen kuukauden ajan ja opetteli tablansoiton Jnan Prakash Ghoshin johdolla. Hänen keskeisin opettajansa oli kuitenkin Allauddin Khan, jonka johdolla hän opiskeli vuosina 1947–1952. Khanin kuoltua Banerjee jatkoi opiskelua tämän pojan Ali Akbar Khanin johdolla viiden vuoden ajan. Hän myös säesti nuorempaa Khania konserteissa. Banerjee harjoitteli myös Allauddin Khanin tyttären Annapurna Devin kanssa.

Banerjee piti ensimmäiset konserttinsa Intian ulkopuolella vuonna 1955. Hän oli tällöin jäsenenä kulttuuridelegaatiossa, jonka Intian hallitus lähetti esiintymään Puolaan, Neuvostoliittoon ja Kiinaan. Yhdysvaltain-debyyttinsä Banerjee piti vuonna 1967. Monien vuosien ajan hän vietti kolme kesäistä kuukautta esiintymässä ja luennoimassa Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä. Vuonna 1968 hän sai Padma Shri -tunnustuksen. Samana vuonna Sangeet Natak Akademi nimesi hänet vuoden muusikoksi. Kuoltuaan sydäninfarktiin Banerjee sai vielä postuumisti Padma Bhushanin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nikhil Banerjee AllMusic
2. 1 2  Nikhil Banerjee Steven Baigel

Aiheesta muualla
----------------

* Nikhil Banerjee Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Nikeforos III
**Nikeforos III Botaniates** (1002–1081) oli Bysantin keisari 1078–1081. Nikeforos kuului ylhäiseen sotilassukuun, ja oli sukua keisari Fokasille. Kun tyytymätön kansa kapinoi keisari Mikael VII:tä vastaan Konstantinopolissa, Nikeforoksen kannattajat julistivat hänet uudeksi keisariksi 7. tammikuuta 1078. Nikeforos Botaniatesta tukivat etenkin aristokraatit ja papisto.

Kilpaileva kruunintavoittelija oli toinen kenraali Nikeforos Bryennios vanhempi. Yhdessä Aleksios Komnenoksen kanssa Bikeforos kukisti Bryennioksen. Lopulta Nikeforos riitaantui Aleksioksen kanssa. Aleksios käytti hyväkseen armeijan tukea syrjäyttääkseen Nikeforoksen, joka pakotettiin menemään luostariin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nicephorus III Botaneiates *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 23.7.2018.

Kirjallisuutta
--------------

* John Julius Norwich: *Byzantium: The Apogee*. Viking, 1991. ISBN 0-394-53779-3.
* Georg Ostrogorsky: *History of the Byzantine State*. Rutgers University Press, 1969. ISBN 0-8135-1198-4.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mikael VII** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Aleksios I Komnenos** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Kreikka
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tom Chilton** (s. 15. maaliskuuta 1985 Reigate) on brittiläinen autourheilija. Kaudella 2014 hän kilpaili World Touring Car Championship -sarjassa ROAL Motorsportin tallissa. Hänen pikkuveljensä Max Chilton on ajanut Formula 1 -sarjassa. 

Chilton debytoi World Touring Car Championshipissä kaudella 2012, jolloin hän oli Team Aonin Fordilla sarjan 22:s. sijoituttuaan parhaimmillaan sijalle seitsemän. Kaudella 2013 Chilton ajoi RML-tallin Chevroletilla saavuttaen kauden aikana kaksi voittoa ja kaksi kolmatta sijaa ollen sarjan viides. Kaudella 2014 Chilton saavutti yhden voiton ja sarjan kahdeksannen tilan ROAL Motorsportin Chevroletilla. 

Chilton on kilpaillut myös American Le Mans Seriesissa, Le Mans Seriesissä ja British Touring Car Championshipissä eli BTCC:ssä. BTCC:ssä Chilton voitti Independents' Trophyn vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  (en) Driver DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2
3. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tom Brownin kouluvuodet** (*Tom Brown’s Schooldays*) on brittiläinen television minisarja vuodelta 1971. Se perustuu Thomas Hughesin samannimiseen nuortenromaaniin vuodelta 1857, josta on tehty myös elokuvaversiot vuonna 1940 ja 1951. Sarjan käsikirjoituksen on laatinut Anthony Steven ja sen on ohjannut Gareth Davies.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Anthony Murphy  | … |  Tom Brown
  |
|  Iain Cuthbertson  | … |  tohtori Thomas Arnold
  |
|  Louise Jameson  | … |  Mary Arnold
  |
|  Simon Fisher Turner  | … |  Harry "Scud" East
  |
|  Richard Morant  | … |  Flashman
  |
|  Barry Stokes  | … |  Brooke
  |
|  Gerald Flood  | … |  sir Richard Flashman
  |
|  Richard Gibson  | … |  Sunning
  |
|  Christopher Guard  | … |  Darcy
  |
|  Daniel Hill  | … |  Harry
  |
|  John Hug  | … |  Druce
  |
|  Robin Langford  | … |  Martin
  |
|  John Paul  | … |  herra Brown
  |

Vastaanotto
-----------

Sarja esitettiin Suomessa Mainos-TV:n ohjelmistossa vuodenvaihteessa 1974–1975. *Helsingin Sanomien* Jukka Kajava kirjoitti joutuneensa sarjaa katsoessa pohtimaan uudelleen lapsuutensa lukuelämystä. Hänestä sarjan maailma vaikutti nyt hyvin autoritaariselta ja jyrkästi hyvään ja pahaan jakaantuneelta: "Tämänpäiväinen katsoja kauhistunee tv-draaman ankaraa moraalia, joka aikansa oikeudentunnon pönkityksellä kuljettaa isien pahat teot poikien kannettaviksi."

Lähteet
-------

1. ↑  Kajava, Jukka: Harrastelijoiden osuus Ameriikka-työn valtteja.  *Helsingin Sanomat*, 9.1.1975, s. 47. Näköislehti (maksullinen).
Näköala Pennsylvania Avenuelta Capitolille päin
Mielenosoittajia Pennsylvania Avenuella vuoden 2007 sodanvastaisessa mielenosoituksessa
**Pennsylvania Avenue** on Yhdysvaltain pääkaupungin Washingtonin pääkatu, joka yhdistää kongressitalo Capitolin ja Valkoisen talon. Pennsylvania Avenuella järjestetään Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaisparaateja ja suuria mielenosoitusmarsseja. Se on myös vilkkaasti liikennöity työmatkareitti.

Katua alettiin kutsua Pennsylvania Avenueksi ensimmäisen kerran tiettävästi vuonna 1791. Nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta nimellä saatettiin yrittää lepytellä philadelphialaisia, tai nimi oli vain johdonmukainen jatko muille osavaltioiden mukaan nimetyille kaduille Washingtonissa. 1800-luvun alussa Pennsylvania Avenuesta oli tullut kaupungin pääkatu kauppoineen ja liiketiloineen, mutta vuosisadan lopulla sitä reunustivat kuitenkin jo halvat hotellit ja tatuointiliikkeet, ja kadun arvokkuutta ryhdyttiin palauttamaan rakentamalla sille suuria virastotaloja kuten postitalo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pennsylvania Avenue National Historic Site *A View on Cities*. National Park Service. Viitattu 30.5.2012.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pennsylvania Avenue**.
**Åminnefors** on teollisuustaajama Raaseporin kaupungissa Länsi-Uudellamaalla entisen Pohjan kunnan alueella. Se sijaitsee samannimisen Mustionjoen kosken varrella. Koskeen on vuonna 1912 perustettu vesivoimala, jonka on omistanut vuodesta 2012 alkaen Koskienergia Oy. Kylässä on asukkaita 300 (2000). Kosken partaalle vuonna 1875 perustettu rautaruukki toimi pienin keskeytyksin vuoteen 1996 asti. Åminneforsissa sijaitsee Dalsbruk Oy Ab:n valssaamo, Påminnen laskettelukeskus ja Åminnen kartano, jossa toimii golfkeskus Nordcenter.

Åminneforsin tehtaiden yhteydessä toimi myös sähkörautatie: Åminneforsin sataman ja Martintehtaan välillä liikennöitiin kapearaiteisella 750 mm:n raideleveydelle rakennetulla radalla vuosina 1906–1927. Radan kokonaispituus oli 1 300 metriä. Rata jäi tarpeettomaksi, kun Fiskarsin–Pohjankurun rautatien kapearaiteinen rata jatkettiin Pohjankurun satamaan vuonna 1928.*lähde?*

Radalla oli yksi sähköveturi, Asea 17/1905 (0-4-0sm) ja muutamia vaunuja. Rataan kuuluvan jyrkän mäen vuoksi veturin takaosassa oli erillinen laatikko, johon voitiin sijoittaa ylimääräisiä rautapainoja hankauspainoa lisäämään. Veturi makasi parikymmentä vuotta toimettomana ja romutettiin sodan jälkeen tehtaan uudisrakennusten yhteydessä. Se tarkastettiin yhtaikaa muun kapearaidekaluston mukana vuonna 1944 sotakorvauksena käytettäväksi, mutta se ei kelvannut venäläisille.*lähde?*

Åminneforsissa vaikuttaa myös monta aktiivista seuraa ja yhdistystä, esimerkiksi Åminneforsin Moottorivenekerho, Åminneforsin kalastusseura ja Åminneforsin Shakkikerho.*lähde?*

Katso myös
----------

* Fiskarsin–Pohjankurun rautatie

Lähteet
-------

1. ↑  Ruukit Raaseporin kaupunki.  Arkistoitu 10.6.2012. Viitattu 30.6.2012.
Ången kirkko
**Ången kirkko** (ruots. *Ånge kyrka*) on Ruotsissa Ången kunnassa sijaitseva rakennus. Se on rakennettu keskiaikaisten esikuvien mukaan modernistiseen tyyliin vuosina 1957–1958 arkkitehti Johan Thomén suunnitelmien mukaan. Tuomiorovasti David Lundqvist vihki kirkon käyttöön marraskuussa 1958. 

Lattiat on pinnoitettu harmaalla kalkkikivellä. Myös alttaripöytä on kalkkikivestä tehty. Alttarin koristelun on tehnyt Folke Heybroek, joka on Amsterdamissa syntynyt, mutta Ruotsissa vaikuttanut taiteilija. Saarnastuoli on valettu betonista ja maalattu valkoiseksi. Urut on valmistanut Grönlunds Orgelbyggeri. 

Kirkon läntisessä osassa on kokoontumistilat, jonka erottaa kirkkosalista työnnettävä lasiseinä. 

Kellotapuli on punaiseksi maalattua puuta. Se on kaksikerroksinen ja ylimmällä tasolla on kellot.

Lähteet
-------

* Borgsjö-Haverö församling: Ånge kyrka (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ången kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Youssef Asad Alkhatib** (s. 2000 Palmyra, Syyria) on syyrialaissyntyinen näyttelijä, joka on näytellyt televisiosarjoissa ja Ylioppilasteatterissa. Vuodesta 2021 hän on opiskellut Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa.

Alkhatibin ollessa 15-vuotias hänen perheensä päätti lähettää perheen pojat ulkomaille, jotta nämä eivät joutuisi sotimaan Syyrian sotaan. Alkhatib pääsi pakenemaan Syyriasta Kreikkaan ja pääsi sieltä 16-vuotiaana kiintiöpakolaisena Suomeen vuoden 2017 maaliskuussa. Suomessa Alkhatib otti yhteyttä useisiin eri teattereihin, ja pääsi näyttelemään saman vuoden syksyllä Suomen kansallisteatterin *Toinen koti* -näytelmässä, joka käsittelee pakolaisten kohtaloita. Seuraavana vuonna Alkhatib näytteli *Tapahtui Palmyrassa* -näytelmässä. Alkhatib haki Teatterikorkeakouluun kaksi kertaa, mutta ei päässyt pääsykokeisiin asti, koska ei osannut suomen kieltä riittävän hyvin. Alkhatibin yrittäessään kolmatta kertaa olivat vaatimukset muuttuneet ja riittävä opetuskielen ymmärtäminen riitti, ja hänet hyväksyttiin pääsykokeen jälkeen.

Alkhatib on näytellyt Sekasin televisiosarjan kolmannella kaudella Omaria, ja sivurooleissa NIMBY-elokuvassa ja Rahti-televisiosarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kinnunen, Kaisu Sofia: Näyttelijä Youssef Asad Alkhatib haluaa yhdistää suomalaisuuden ja syyrialaisuuden identiteetissään ja taiteessaan: "Haluan tarjota suomalaisille valoa pimeään ja olla heille aurinko" *Maailman Kuvalehti*.  3.3.2022. Viitattu 1.4.2022.
2. 1 2 3  Koskela, Miika & Kursi, Olli-Pekka: Youssef Asad Alkhatib pakeni Suomeen sotaa ja unelmoi näyttelemisestä – pian hän seisoi pääsykoeraadin edessä ja lauloi Irwin Goodmania *Yle Uutiset*.  19.6.2021. Viitattu 1.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Beni Mellal** (arab. بني ملال‎) on kaupunki Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten vieressä. Sen asukasluku oli vuonna 2014 192 676.

Maantiede
---------

Näkymä kohti kaupunkia.
Beni Mellal sijaitsee Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten juurella. Vuorilta toiseen suuntaan kaupungin vieressä levittäytyy Tadlan tasanko. 58 kilometriä kaupungista lounaaseen sijaitsee Bin el-Ouidanen pato ja tekojärvi.

Kaupungista on maantieyhteydet Fèsiin, Casablancaan ja Marrakechiin.

Historia
--------

Beni Mellalin linnoitus.
Beni Mellal on saanut nimensä aluetta asuttavan heimon mukaan. Kaupunki saattaa olla historiallisissa lähteissä mainittu Hisn Dai, jonka arabiaksi kirjoittaneet maantieteilijät mainitsevat linnoituksena ja kauppapaikkana. Nykyinen kaupunki on kuitenkin rakentunut pitkälti vasta vuonna 1688 Ismail Ibn Sharifin rakennuttaman linnoituksen (*kasaba*) ympärille. Mawlay Sulayman jälleenrakennutti linnoituksen 1800-luvulla. Kaupungin asukasluku on kasvanut huomattavasti 1900-luvun puoliväliltä alkaen. Kehitykseen on vaikuttanut Tadlan maatalouden kehittyminen, asema hallinnollisena keskuksena ja vesivoimalahankkeet.

Talous
------

Beni Mellal on merkittävä kauppapaikka lähialueen heimoille. Kaupungissa pidetään viikoittaiset markkinat. Lähialueen maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi oliiveja, mulpereja, appelsiineja ja granaattiomenia. Talous on kasvanut myös matkailulla. Monet kaupungin viereisille vuorille matkaavat kulkevat Beni Mellalin kautta.

Väestö
------

Beni Mellalin asukasluku oli vuonna 2014 192 676. Vuonna 1918 vastaava lukema oli vain 3 000. Lähialuetta asuttavat berberiheimot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Beni Mellal Encyclopaedia Britannica. Viitattu 9.5.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  P. J. Bearman, Th. Bianquis, C. E. Bosworth, E. van Donzel ja W. P. Heinrichs: *The Encyclopedia of Islam New Edition*, s. 132. Volume XII Supplement. Koninklyke Brill, 2004. ISBN 90 04 13974 5. (englanniksi)
3. ↑  Population legale des regions, provinces, prefectures, municipalites, arrondissements et communes du royaume (xlsx) *Recensement Général de la Population et de l’Habitat*. Haut-Commissariat au Plan du Maroc. Viitattu 12.5.2020. (ranskaksi) (arabiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Beni Mellal** Wikimedia Commonsissa
**Andrei Terešin** (s. 15. joulukuuta 1982) on venäläinen korkeushyppääjä.

Terešin sijoittui vuonna 2003 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa toiseksi tuloksella 227 ja Universiadeissa kuudenneksi tuloksella 220. Kaksi vuotta myöhemmin hän hyppäsi Madridin sisäratojen EM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 224, mutta karsiutui myöhemmin samana vuonna Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden ja MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 235. Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa ja karsiutui Osakan MM-kisoissa. Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 Terešin karsiutui loppukilpailusta. Kesällä 2008 hän sijoittui toiseksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa ja valittiin Pekingin olympialaisiin. Myöhemmin hänet kuitenkin korvattiin neljänneksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa sijoittuneella Andrei Silnovilla, joka sittemmin voitti olympiakultaa Pekingissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui tuloksella 224 cm.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* Korkeushyppy: 234 (2007)

Sisäradat
* Korkeushyppy: 236 (2006)

Lähteet
-------

* Andrei Terešin Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Andrei Terešin RusAthletics - Russian Athletics (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuiden tulokset EAA (englanniksi)
2. ↑  Silnov adds to Shakhty’s Olympic record reputation  19.8.2008. IAAF. Viitattu 19.7.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andrei Terešin TrackAndField.ru (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Andrei Vladislavovitš Smirnov** (ven. Андре́й Владисла́вович Смирно́в, 11. huhtikuuta 1957 Leningrad, Venäjän SFNT – 16. lokakuuta 2019) oli Neuvostoliittoa edustanut uimari ja olympiamitalisti, joka menestyi eritoten sekauinnissa.

Smirnov kilpaili ensimmäisen kerran miesten arvokisoissa vuoden 1973 MM-kilpailuissa. Hän jäi mitaleitta, mutta kaikissa muissa arvokisoissaan, vuoden 1975 MM-kilpailuissa, vuosien 1974 ja 1977 EM-kilpailuissa ja Montréalin kesäolympialaisissa 1976, hän nousi palkintokorokkeelle. Montréalissa Smirnov saavutti pronssia 400 metrin sekauinnissa ja ui alkuerässä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa Neuvostoliitto saavutti lopulta hopeaa. Smirnov voitti useita Neuvostoliiton mestaruuksia.

Smirnov kuoli 62-vuotiaana 16. lokakuuta 2019.

Lähteet
-------

* Andrey Smirnov Bio, Stats, and Results (Arkistoitu – Internet Archive) Olympics at Sports-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 543. , 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
2. ↑  Olympics at Sports-Reference.com
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Andrei Smirnov Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
**Heikki Aatos Ollikainen** (29. maaliskuuta 1930 Oulu – 28. elokuuta 2020 Oulu) oli suomalainen jääpalloilija.

Ollikainen pelasi Suomen maajoukkueessa kahdeksan A-maaottelua ja kahdeksan B-maaottelua. Maajoukkueessa hän teki yhden maalin. Ollikainen kuului Suomen jääpallojoukkueeseen Oslon talviolympialaisissa 1952, jossa jääpallo oli näytöslajina.

SM-sarjassa Ollikainen saavutti Oulun Palloseuran joukkueessa kuusi Suomen mestaruutta (vuosina 1953, 1960–1964), seitsemän hopeaa (1948, 1950–1952, 1957–1959) ja kaksi pronssia (1949, 1954). TUL:n mestaruuden hän voitti Oulun Työväen Palloilijoiden joukkueessa vuonna 1955. Lisäksi hän edusti urallaan Oulun Luistinseuraa. SM-sarjassa Ollikainen pelasi yhteensä 137 ottelua tehden niissä 101 maalia. Kaudella 1952–1953 Ollikainen oli ratkaisija OPS:n voittaessa ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. OPS ja Veiterä päätyivät tuolloin sarjassa tasapisteisiin ja joukkueet pelasivat uusintaottelun, jonka OPS voitti maalein 3–2. Ollikainen teki maaleista kaksi.

Ollikaisen veli Pentti Ollikainen oli myös jääpalloilija, kaksinkertainen Suomen-mestari (1963 ja 1964).

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Kaleva* 13.10.2020, s. 38
2. 1 2 3  Anttinen, Pekka: Jääpalloilija pelasi jopa olympialaisissa. (muistokirjoitus) *Kaleva*, 20.10.2020, s. 27.
3. ↑  Koskela, Kristina; Karlsson, Tobias; Hoppu, Tuomas; Huovila, Pekka: *Jääpallokirja 2020*, s. 118, 141, 150. Suomen Jääpalloliitto, 2019. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.10.2020).
4. 1 2  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 235. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
5. ↑  Uutiset › Heikki "Henttu" Ollikaisen muistolle *www.ops.fi*.  12.10.2020. Viitattu 23.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Heikki Ollikainen *Olympedia*.  (englanniksi)
**Induktiolla** tarkoitetaan kehitysbiologiassa tapahtumaa, jossa kudos määrää toisen kudoksen kehityssuunnan. Joskus induktorina tai induktion kohteena ovat yksittäiset solut.

Esimerkki induktiosta on ihmisen silmän linssin muodostuminen. Väliaivot pullistuvat ektodermia eli alkion päällyskerrosta kohti. Väliaivon pullistuma indusoi ektodermin kuroutumaan sisälle päin ja muodostamaan linssin. Linssi indusoi edelleen ektodermista sarveiskalvon. 

Induktiot jaetaan **primaari**- ja **sekundaari-induktioihin**. Primaari-induktio on neurulaatio, eli neuraaliputken muodostuminen. Sekundaari-induktioita ovat kaikki primaari-induktion jälkeiset tapahtumat. Esimerkiksi silmän induktio on sekundaari-induktio. 

Induktion saa aikaan kudoksen erittämät aineet, jotka vaihtelevat tapauskohtaisesti. Esimerkiksi neurulaatiossa tärkeässä osassa on mesodermin erittämä noggin-proteiniini.

Induktiossa välittyvät kemikaalit aiheuttavat soluille kudosspesifisen geenitoiminnan. Induktion alettua on kudoksen kohtalo yleensä peruuttamattomasti päätetty. Joissain tapauksissa, kuten raajan regeneraatiossa solut pystyvät muuttamaan kohtaloaan.
**Seat Pleasant** on 1,9 neliökilometrin laajuinen kaupunki Yhdysvalloissa, Marylandissa. Siellä oli vuonna 2009 arviolta 4 903 asukasta. Se sijaitsee Prince Georgen piirikunnassa Washingtonin itäisen kulman vieressä.

Historia
--------

Seat Pleasant kehittyi muun muassa Joseph Gregoryn maitotilan ja Hillin suvun maatilan ympärille. Maat olivat kuuluneet aiemmin Yhdysvaltain vapaussodan sankarin Otho Holland Williamsin ja 1600-luvulla eläneen puritaanijohtaja James Berryn sukulaisille. Ne myytiin Gregorylle vuonna 1850.

Vuonna 1873 osa Addison Roadin varressa olleelle maalle rakennettiin pieniä maatiloja ja maaseutuasumuksia. Seat Pleasant lähti kasvamaan, kun rautatie tuli paikkakunnalle. Vuonna 1898 valmistui Chesapeake Beach Railway. Tämän jälkeen Columbia Railway laajensi raitiovaunulinjansa Seat Pleasantiin asti, ja vuonna 1908 Washington, Baltimore and Annapolis Electric Railway läpäisi kaupungin.

Seat Pleasant sai nimensä vuonna 1906. Sitä ennen paikkakuntaa oli kutsuttu nimellä Chesapeake Junction. Chesapeake Beach Railwayn matkustajamäärät kasvoivat tasaisesti 1900–1920 ja vaikutti myös Seat Pleasantin kehitykseen. Kylästä tuli oma kuntansa vuonna 1931. Tuolloin kaupungissa asui 200 taloutta. Chesapeake Beach Railwayn suosio oli jo tuolloin laskussa, ja se lakkautettiin lopulta 1935. Siihen vaikutti valtateiden rakentaminen, ja Seat Pleasantinkin kautta rakennettiin kaksi Marylandin osavaltionvaltatietä: Maryland Route 704 ja 214. Valtatiet toivat kaupunkiin lisää asukkaita, ja halpojen asuntojen rakentaminen toi kaupunkiin afroamerikkalaisia perheitä Washingtonista 1940-luvun lopulla. Washingtonin metron asema rakennettiin kaupunkiin 1980-luvulla.

Nähtävyydet ja kaupunkikuva
---------------------------

Monet kaupungin vanhemmista rakennuksista on jo purettu. Vanha veturitalli purettiin 1980-luvulla ostoskeskuksen tieltä, ja 1900-luvun alkupuolelta toiminut Watkins Hardware Store suljettiin 1990-luvulla. Kaupungissa on kuitenkin edelleen kaksi vanhaa kirkkoa: episkopaalinen Addisonin kappeli (1696) ja Mount Victoryn baptistikirkko (1908). Addisonin kappeliin on haudattu Yhdysvaltain ensimmäinen laivastoministeri Benjamin Stoddert.

Goodwin Park on kaupunkilaisten suosittu virkistyskohde Seat Pleasantin keskustassa.

Lähteet
-------

* Community Summary Sheet, Prince George's County (pdf)  1999. Maryland State Highway Administration. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Mayor's Office Seat Pleasant. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
2. ↑  Seat Pleasant, Maryland City-Data.com. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
3. 1 2 3  Community Summary Sheet, s. 115.
4. 1 2 3 4  Seat Pleasant History Seat Pleasant.  Arkistoitu 20.5.2011. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Community Summary Sheet, s. 116.
6. ↑  Historic Seat Pleasant Seat Pleasant.  Arkistoitu 20.5.2011. Viitattu 17.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Seat Pleasant**.
* Kaupungin kotisivut (englanniksi)
Kirkon eteläinen julkisivu.
Kaunis näkymä Matteuksen kirkolle
**Matiaksenkirkko** on katolinen, keskiajalta peräisin oleva kirkko Budapestin Linnavuorella Unkarissa. Sen päätorni näkyy kaupungin monin osiin, ja se on Budapestin tunnetuimpia maamerkkejä. Kirkko on viralliselta nimeltään *Budan Linnan Pyhän Neitsyen kirkko*. Se tunnetaan kuitenkin paremmin Matiaksenkirkon nimellä 1400-luvulla hallinneen Matias-kuninkaan mukaan. Matias kruunattiin kirkossa ja hänet vihittiin siellä kahdesti, ja hän myös rakennutti kirkkoon etelätornin. Tornissa on näkyvillä Corvinus-suvun vaakuna, jossa on korpin kuva.

Ensimmäinen kirjallinen tieto Matiaksenkirkosta on vuodelta 1247, jolloin se mainitaan Budan linnan pääkirkkona. Se oli rakennettu ensin goottilaiseen tyyliin, mutta sitä on sen jälkeen laajennettu ja rakennettu uudelleen useita kertoja. Kun turkkilaiset valtasivat Budan 1526, kirkko muutettiin moskeijaksi. Kaupungin takaisin valtauksen jälkeen kirkko annettiin ensin fransiskaanien ja myöhemmin jesuiittojen käyttöön. Vuosina 1874–1896 kirkko rakennettiin uudestaan uusgoottilaiseen tyyliin Frigyes Schulekin suunnitelmien mukaisesti.

Matiaksenkirkon takana sijaitsee Kalastajanlinnake, josta aukeaa hyvä näköala Pestin puolelle.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matiaksenkirkko** Wikimedia Commonsissa
Wilfrid Pelletier (oikealla) ja Claude Champagne vuonna 1943.**Joseph Louis Wilfrid** (joskus *Wilfred*) **Pelletier** (20. kesäkuuta 1896 Montreal – 9. huhtikuuta 1982 New York) oli kanadalainen kapellimestari ja pianisti. Hänen opettajanaan oli vuosina 1904–1914 François Héraly. Hän aloitti ammattimaisen uransa 12-vuotiaana lyömäsoittajana. Vuonna 1910 hän päätti keskittyä oopperaan, ja vuonna 1915 hän voitti Prix d'Europen. Hän lähti Eurooppaan ensimmäisestä maailmansodasta huolimatta ja pääsi muiden muassa Charles-Marie Widorin oppiin. Lähdettyään Ranskasta sodan takia kesäkuun lopussa 1917 Pelletier päätti koettaa onneaan Yhdysvalloissa ja asettui New Yorkiin. Hän työskenteli Metropolitan-oopperassa ja johti ensimmäistä kertaa kokonaisen oopperan (*Trubaduuri*) toukokuussa 1920.

Pelletier oli yksi Metropolitan-oopperan vakituisista kapellimestareista vuoteen 1950 saakka. 1930-luvulla hän pääsi ensimmäiseksi taiteelliseksi johtajaksi orkesteriin, josta sittemmin tuli Montrealin sinfoniaorkesteri. Orkesteri piti ensimmäisen konserttinsa tammikuussa 1935. Vuonna 1951 hänestä tuli Québecin sinfoniaorkesterin taiteellinen johtaja. Hän sai urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joiden joukossa on Kunnialegioonan ritarin arvo (1947). Yli 80-vuotias Pelletier teki poikkeuksellisen esiintymisen kapellimestarina vielä vuonna 1978. Hänet on haudattu lähelle Philadelphiaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Canadian Encyclopedia: Wilfrid Pelletier (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pystykivi Laitilan Untamalassa on Suomen vanhin kristillinen hautamerkki.
**Pystykivi** tarkoittaa yleensä kapeahkoa ja korkeaa kiveä, joka on ihmisten pystyttämä tai palvoma. Pystykivillä tarkoitetaan yleisimmin luonnonpintaisen tai louhitun näköisiä kiviä. Johonkin erityiseen muotoon muokattuja tai koristeltuja pystykiviä kutsutaan usein tarkemmilla nimityksillä, kuten pylväs, patsas, obeliski tai riimukivi.

Pystykiviksi kutsutaan useimmiten eurooppalaisia, esihistoriallisia pystykiviä. Pystykivistä suurimmat ovat megaliitteja. Yksittäisestä megaliitista voidaan käyttää nimitystä menhir, joka suomennetaan toisinaan pystykiveksi. Pystykiviä on myös Suomessa, niitä kutsutaan esimerkiksi napakiviksi. Niiden alkuperästä ei ole tietoa, mutta niihin liittyneestä mytologiasta tiedetään jotain. Lapissa on ilmeisesti saamelaisten esi-isien pystyttämiä, seitoina palvottuja kivirakennelmia, joukossa myös pystykiviksi laskettavia.

Lähes kaikissa säilyneissä eurooppalaisia pystykiviä koskevissa kansanperinteissä kivien merkitys on liittynyt hedelmällisyyteen.

Katso myös
----------

* Steela
**Yokosuka B3Y** oli keisarillisen Japanin laivaston Yokosukan laivaston lentoteknisen varikon suunnittelema torpedokone.

Tausta
------

Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishin tyypin 89 torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Saman aikaisesti laivaston esikunta antoi määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.

Tamefumi Suzukin ohjauksessa suunniteltiin täysin hitsattu metallirunko, johon liitettiin 600 hevosvoiman tyypin 91 moottori. Testeissä uusi kone oli kuitenkin pettymys eikä ainoastaan koneen vakaus ja hallinta, vaan myös moottorin epävarmuus. Kuitenkaan koelennoissa ei havaittu vastaavia ongelmia kuin Shi-7 vaatimuksiin perustuvissa koneissa. Aichin suunnittelija Tokuichiro Gomein muutosten jälkeen laivasto hyväksyi elokuussa 1933 uuden lentokoneen nimellä laivaston tyypin 92 lentotukialusrynnäkkökone, joka sai lyhyen mallinimen B3Y1. Tuotanto aloitettiin Aichilla ja myöhemmin Watanabella ja Hiron arsenaalissa.

Tuotanto
--------

Prototyyppi valmistettiin Yokosukassa, mutta sen jälkeen Aichi valmisti 75 lentokonetta vuonna 1933. Lisäksi Watanabe valmisti vuosina 1933–1936 yhteensä 23 ja Hiro noin 30 lentokonetta.

Käyttö
------

Suurista odotuksista huolimatta koneisiin asennettujen moottoreiden toiminnan epävarmuus aiheutti huolta. Kiinan–Japanin sodan alkuvaiheessa koneet lunastivat paikkansa vaakapommituksissa pistemäisiin kohteisiin. Koneet poistuivat palveluksesta uudempien mallien saapuessa yksiköihin.

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&&09.05000009,50 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&013.050600013,506 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.07300003,73 m perämaassa
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&050.&&&&0050 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&01850.&&&&001 850 kg
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** &&&&&&&&&&&03200.&&&&003 200 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × tyypin 91 moottori 12-sylinterinen nestejäähdytteinen W-moottori; &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 kW (&&&&&&&&&&&0-151.01000000600−750 hv)
* **Potkuri:** lapainen

**Suoritusarvot**  

**Aseistus**  

2 × 7,7 mm tyypin 92 konekivääri  
500 kg pommeja  
 tai 800 kg torpedo ulkoisissa ripustimissa

Lähteet
-------

* Mikesh, Robert C. & Abe, Shorzoe: *Japanese Aircraft 1910-1941*. London: Putnam Aeronautical Books, 1990. ISBN 0-85177-840-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Mikesh & Abe 1990 s. 280-281
**Yomiuri Giants** (読売ジャイアンツ) on japanilainen baseballseura Bunkyōsta, Tokiosta. Se on perustettu vuonna 1934, ja pelaa Nippon Professional Baseball -liigan Central Leaguessa.

Giants on Japanin vanhin ja menestynein baseballjoukkue. Se on voittanut Japan Seriesin yhteensä 22 kertaa. Nimensä ja värinsä joukkue on saanut MLB:n New York Giantsin mukaan (*nykyään San Francisco Giants*).

Kotiottelunsa Giants pelaa 46 000 -paikkaisessa Tokyo Domessa. Seuran omistaa mediayhtiö Yomiuri Group, jonka nimi on myös joukkueen nimenä japanilaisen tavan mukaisesti. Ajoittain länsimaisessa mediassa joukkueeseen viitataan virheellisesti nimellä *Tokyo Giants*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yomiuri Giants *Teams*. Nippon Professional Baseball Organization (NPB). Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Joukkueen kotisivu, viitattu 8.2.2020 (japaniksi).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta** sisältää perustiedot kaikista puolustusvoimien palveluksessa menehtyneistä, ulkomaalaisista vapaaehtoisista sekä suomalaisista SS-miehistä. Tietokanta sisältää myös merkintöjä muistakin kuin aseellisessa toiminnassa menehtyneistä. Tietokanta sisältää yli 95 000 henkilöä. Tietokanta ei sisällä kotirintaman siviiliuhreja. Tietokanta on Kansallisarkiston vastuulla.

Muodostaminen
-------------

Suomen Sotaveteraaniliitto käynnisti vuonna 1985 hankkeen, jonka tarkoituksena oli tuottaa matrikkelimainen julkaisu kaikkien Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden hauta-ja siunaamispaikoista. Julkaisuajatuksesta kuitenkin luovuttiin ja päädyttiin siihen, että muodostetaan kattava tietokanta kaikista viime sodissa menehtyneistä.

Sisältö
-------

Jokaisesta kaatuneesta on kerätty seuraavat tiedot: ammatti/siviilisääty, lasten lukumäärä, viimeisin joukko-osasto, syntymäpaikka, kirjoillaolo- ja asuinpaikka, kaatumis-, kuolin-, tai katoamispaikka, mahdolliset haavoittumistiedot kuten haavoittumisaika ja -paikka, menehtymisluokka eli tieto siitä oliko kyseessä kaatunut, kentälle jäänyt, kenttä- tai sotasairaaloissa haavoihinsa kuollut, sodassa kadoksiin joutunut ja myöhemmin kuolleeksi julistettu, kuollut sotavankeudessa vai oliko kuolinsyy muu kuin välittömästi sodasta johtunut.

Katso myös
----------

* Suomen sotasurmat (liittyy vuosiin 1914–1922)

Lähteet
-------

* Ahoranta, Tomi & Ortamo-Närvä, Anna-Maija: *Arkisto säilyttää sankarivainajien muiston*, s. 12–13. Sukutieto 3/2012. Saarijärvi. 29.vuosikerta.

* Karjalainen, Mikko: *Tietojen vertailua, korjaamista ja asiakaspalvelu – Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta*, s. 277–283. Teoksessa Kleion pauloissa, toim. Happonen, Päivi et al. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: 2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta
**Standardivalaisin** on teoreettinen valonlähde, jolle on määritelty ominaisuudet, kuten valon tehospektrijakauma ja värilämpötila. CIE on julkaissut monia standardeja valaisimia, jotka se on jaotellut A, B, C, D, E, ja F -luokkiin. Standardivalaisimia tarvitaan, jotta värejä voidaan vertailla, vaikka valaisuolosuhteet olisivat olleet erilaiset.

Hehkulamppuvalaisimet tai Tungsten valaisimet
---------------------------------------------

**A**-valaisin on CIE:n ainoa valaisin, joka vastaa suurin piirtein hehkulampun valaistusta ja mustan kappaleen 2856 K absoluuttista värilämpötilaa.

* A-tehospektrijakauma.A-tehospektrijakauma.

Päivänvaloa vastaavat valaisinsarjat
------------------------------------

CIE on kehittänyt useita päivänvaloa simuloivia valaisimia eri vuorokauden ajoille.
**C**-valaisin on johdettu A-valaisimesta ja se vastaa keskimääräistä päivänvaloa värilämpötilalla 6774 K. Myös D-valaisinsarja vastaa luonnollista päivänvaloa ja siihen kuuluu D50, D55, D65 ja D75. Numeroarvo kirjaintunnuksen perässä tarkoittaa värilämpötilaa eli esimerkiksi D50 värilämpötila on 5000 K. 

**D50** esittää matalalta säteilevää päivänvaloa eli auringon nousun ja laskun aikaista valoa. **D55** esittää aamu- ja iltapäivän valaistusta. **D65** esittää keskipäivän valaistusta ja on yleisimmin käytetty valaisin ja sen värilämpötila on 6504 K. **D75** esittää pilvisen päivän valaistusta.

* D65-tehospektrijakauma.D65-tehospektrijakauma.

Tasatehoinen valaisin
---------------------

**E**-valaisin on vertailukäyttöön tarkoitettu valaisin, jonka tehospektrijakauma on tasainen kaikilla aallonpituuksilla. Se ei ole musta kappale eikä sillä siten ole värilämpötilaa.

Loisteputkivalaisimet
---------------------

CIE **F**-valaisinsarjaan kuuluu 12 eri valaisinta ja ne simuloivat loisteputkivalaisimen tehospektriä.

* F2: Standardi kaistanleveys, vastaa kylmää valkoista loisteputkivaloa värilämpötilalla 4230 K.**F2**: Standardi kaistanleveys, vastaa kylmää valkoista loisteputkivaloa värilämpötilalla 4230 K.
* F8: Laajakaistainen säteily, jäljittelee D50-valaisinta ja sen värilämpötila on vastaavasti 5000 K.**F8**: Laajakaistainen säteily, jäljittelee D50-valaisinta ja sen värilämpötila on vastaavasti 5000 K.
* F12: Kapeakaistainen säteily ja värilämpötila 4000 K.**F12**: Kapeakaistainen säteily ja värilämpötila 4000 K.

Lähteet
-------

1. ↑  Wyszecki, G. W.S. (1982). *Color Science: Concepts and Methods, Quantitative Data and Formulae, 2nd Edition.*. John Wiley & Sons, United States of America.
Ferganan naiskuoro esiintyy ohjelmassa TibiteikkaHääkulkue ohjelmasta Tibiteikka**Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta** on suomalainen televisio-ohjelma, musikaalinen dokumentti, joka kuvattiin Uzbekistanissa, Ferganan laaksossa, Ferganassa, Kokandissa ja Samarkandissa 1986. Tibiteikka lähetettiin Yle TV1:ssä 1987. Ohjelman tuotti Yle TV1 Viihdetoimitus, sen käsikirjoitti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo. Kuvauksesta vastasi Jussi Laine ja äänityksestä Urpo Hyvärinen sekä Kari Jäntti. Tibiteikan leikkasi Lena Hemming. Tekijät olivat Ylen henkilökuntaa. Yhteystoimittajana Uzbekistanissa oli Utkur Kamilov Uzbekistanin Gosteleradiosta. Tibiteikan kuvaus ja äänitys palkittiin kunniamaininnalla televisioviihteen Venla-kilpailussa.

Tibiteikka on varsinaisesti uzbekkien koristeellinen kansallispäähine.

Ohjelma kertoo keskiaasialaisesta kansanperinteestä, musiikista, kuvataiteesta, koruompelusta, savenvalannasta ja historiallisesta arkkitehtuurista. Oppaina toimivat uzbekkinuoret Fatimahon ja Suhratzon, jotka viettävät häitään ohjelman loppukohtauksessa.

Tibiteikan ensilähetys oli TV1:ssä 10.4.1987, ja se uusittiin TV1:ssä 22.8.1988.

Värifilmille kuvatun ohjelman kesto on 56’38".

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomat 10.4.1987
**Wilfred Nenonen** (2. maaliskuuta 1880 Pietari – 25. toukokuuta 1954) oli suomalainen lennätinvirkamies ja intendentti.

Ylioppilaaksi tultuaan Nenonen oli lennätinvirkamiehenä 1902–1916. Hän kävi vuonna 1912 Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Saksassa tutustumassa puhelinlaitoksiin. Nenonen perusti vuonna 1916 koneiden, työkalujen, metallien, puutavaran ja kemikalien agentuurin ja osto- ja myyntiliikkeen Ab Pyro Oy:n ja oli sen toimitusjohtaja vuoteen 1917 saakka. Hän toimi sitten liikemiehenä ja mylly- ja sahaliikkeen harjoittajana Itä-Suomessa. Vuonna 1928 hänet valittiin Rannikkotykistörykmentti I:n rahastonhoitajaksi Suomenlinnaan.

Vuonna 1934 Nenonen nimitettiin Merivartiolaitoksen intendentiksi.

Julkaisuja
----------

* *Sähkömoottorit, niiden käytäntö ja laskeminen, osat 1-2*; toisen osan tarkastanut Hermann Kolster. G. W. Edlund, Helsinki 1902
* *Lennätintekniikka*. Otava, Kuopio 1909

Lähteet
-------

1. ↑  Billion Graves : Wilfred Nenosen hauta Hietaniemen uurnalehdossa
2. 1 2  50 vuotta, Uusi Suomi, 04.03.1930, nro 61, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Historiatietoja O-R : Pyro, Pörssitieto G. Kock
4. ↑  Merivartiolaitoksen intendentiksi, Helsingin Sanomat, 02.11.1934, nro 296, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Club de Futbol Reus Deportiu** on jalkapalloseura Reusin kaupungista Kataloniasta Espanjasta. Sen miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2019–2020 Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.

Seuran kotistadion on vuonna 1977 avattu 4 300 -paikkainen Estadi Municipal. Miesten edustusjoukkueen lisäksi seuralla on reservijoukkue, kymmenen juniorijoukkuetta ja kaksi naisten joukkuetta.

Historia
--------

Seura perustettiin 23. marraskuuta 1909 ja keskittyi aluksi pelkästään jalkapalloon, jossa se kamppaili Tarragonan maakunnan hegemoniasta Gimnàstic de Tarragonan kanssa. Vuonna 1917 seurasta tuli yleisseura, kun se yhdistyi Club Velocipedistan ja Sport Club Olimpian kanssa. Vuonna 1918 seura liittyi Katalonian jalkapalloliittoon ja aloitti viralliset ottelut liiton sarjoissa.

Vuonna 1951 jalkapallo eriytyi seuran muista lajeista omaksi seurakseen. Emoseura Reus Deportiu on menestynyt erityisesti rullaluistinhockeyssa, jossa se on moninkertainen Espanjan- ja Euroopan-mestari. Jalkapallossa Reus pelasi Katalonian aluesarjoissa ja alimmalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa 1980-luvulle asti. Kaudeksi 1981–1982 seura nousi Segunda División B:hen, jossa se pelasi kahden kauden ajan ennen putoamista. Reus käväisi sarjassa myös kausilla 2002–2003 ja 2005–2006.

Kaudeksi 2011–2012 Reus nousi jälleen Segunda B:hen ja onnistui tällä kertaa vakiinnuttamaan paikkansa sarjassa. Kaudella 2014–2015 se sijoittui Segunda B:ssä lohkonsa kolmanneksi ja pääsi nousukarsintoihin, joissa Racing de Ferrol oli kuitenkin vanhempi. Kaudella 2015–2016 Reus voitti Segunda B:n lohkonsa, kukisti lohkovoittajien nousukarsinnassa Racing de Santanderin ja nousi kaudeksi 2016–2017 ensimmäistä kertaa historiassaan Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin. Segunda B:n mestaruusottelussa Reus hävisi toiselle nousijalle UCAM Murcialle rangaistuspotkukilpailun jälkeen.  Kaudeksi 2019-2020 joukkue pudotettiin talousvaikeuksien takia Tercera Divisioniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Instal·lacions CF Reus Deportiu. Viitattu 11.7.2016. (katalaaniksi)
2. ↑  Equips CF Reus CF Reus Deportiu. Viitattu 11.7.2016. (katalaaniksi)
3. 1 2 3 4  Club de Futbol Reus Deportiu, S.A.D. *La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español*. Viitattu 11.7.2016. (espanjaksi)
4. 1 2 3 4  Teodoro, Alejandro: Reus, ciudad de hockey sobre patines... y fútbol *La Vanguardia*.  29.5.2016. La Vanguardia Ediciones. Viitattu 11.7.2016. (espanjaksi)
5. ↑  El CF Reus Deportiu, nuevo equipo de la Liga Adelante  28.5.2016. Liga de Fútbol Profesional. Viitattu 11.7.2016. (espanjaksi)
6. ↑  El UCAM Murcia, campeón de Segunda B tras ganar al Reus en los penaltis *Marca*.  8.6.2016. Unidad Editorial. Viitattu 11.7.2016. (espanjaksi)
7. ↑  Julkaisu = Marca El UCAM Murcia, campeón de Segunda B tras ganar al Reus en los penaltis  21.10.2019. Unidad Editorial. Viitattu 21.10.2019. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* CF Reus Deportiun sivusto (katalaaniksi)
* CF Reus Deportiu LaLigan sivustolla (espanjaksi)
* CF Reus Deportiu BDFutbol-sivustolla (espanjaksi)
**Akira Nishino** (jap. 西野 朗; s. 7. huhtikuuta 1955 Saitama, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Nishino edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1977–1978.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1977 | 4 | 0 |
| 1978 | 8 | 1 |
| Yhteensä | 12 | 1 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1996
1 Kawaguchi |
2 Shirai |
3 Suzuki |
4 Hironaga |
5 Tanaka |
6 Hattori |
7 Maezono |
8 Itō |
9 Jō |
10 Endō |
11 Morioka |
12 Uemura |
13 Matsuda |
14 Nakata |
15 Akiba |
16 Matsubara |
17 Michiki |
18 Shimoda |
Valmentaja Nishino

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino

JapaniJapanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Sasaki (1921) • Nishida (1923) • Yamada (1925) • Suzuki (1930) • Takenokoshi (1934) • Suzuki (1936) • Takenokoshi (1938–40) • Kudō (1942) • Ninomiya (1951) • Takenokoshi (1951–56) • Takahashi (1957) • Kawamoto (1958) • Takenokoshi (1958–59) • Takahashi (1960–62) • Naganuma (1962–69) • Okano (1970–71) • Naganuma (1972–76) • Ninomiya (1976–78) • Shimomura (1979–80) • Watanabe (1980) • Kawabuchi (1980–81) • Mori (1981–85) • Ishii (1986–87) • Yokoyama (1988–91) • Ooft (1992–93) • Falcão (1994) • Kamo (1994–97) • Okada (1997–98) • Troussier (1998–02) • Zico (2002–06) • Osim (2006–07) • Okada (2007–10) • Hara (2010) • Zaccheroni (2010–14) • Aguirre (2014–15) • Halilhodžić (2015–18) • Nishino (2018) • Moriyasu (2018–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Tibor Bogányi** (s. 1975 Vác, Unkari
) on unkarilainen kapellimestari ja sellisti, joka on toiminut monien suomalaisten orkestereiden johdossa. Hän työskenteli Sinfoniaorkesteri Vivon taiteellisena johtajana vuosina 1999–2002, Turun filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina 2003–2006 ja Lappeenrannan kaupunginorkesterin taiteellisena johtajana vuosina 2008–2016. Syksystä 2018 alkaen hänet on nimitetty Pori Sinfoniettan ylikapellimestariksi kahden vuoden ajaksi. Lisäksi Bogányi on toiminut kotimaassaan Unkarissa Pannon-filharmonian (ent. Pécsin filharmoninen orkesteri) ylikapellimestarina vuodesta 2011 lähtien.

Bogányi on johtanut useimpia muitakin suomalaisorkestereita ja Suomen Kansallisoopperaa sekä muun muassa Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalzia, Orchestre National du Capitole de Toulousea, Kööpenhaminan filharmonista orkesteria, Shanghain oopperaa, Unkarin kansallisoopperaa ja Meksikon kansallista sinfoniaorkesteria. Hän on esiintynyt myös sellistinä eri puolilla maailmaa.

Bogányin perhe muutti vuonna 1987 Unkarista Suomeen Forssaan, jossa hänen vanhempansa työskentelivät musiikinopettajina. Bogányi opiskeli Sibelius-Akatemiassa sellonsoittoa Hannu Kiisken johdolla ja orkesterinjohtoa Jorma Panulan ja Leif Segerstamin oppilaana. Kapellimestariopintoja hän jatkoi János Fürstin, Colin Davisin ja Juri Simonovin johdolla.

Bogányi asuu perheineen Wienissä. Hänen vaimonsa on kuvataiteilija Ágnes Zászkaliczky. Heillä on kaksi poikaa. Tibor Bogányin veljiä ovat pianisti ja pianonsuunnittelija Gergely Bogányi ja fagotisti Bence Bogányi, ja hänen sisarensa on huilisti Bernadett Bogányi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppinen, Maija: Tibor Bogányi: "Sydämeni toinen puoli on sinivalkoinen.". (Suomalais-unkarilainen kulttuurilehti) *Juliska*, nro 1/2013, s. 4–6.  Petöfi-seura. Lehden numero verkossa (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Tibor Bogányi aloittaa Sinfoniettan ylikapellimestarina ensi syksynä *satakunnankansa.fi*.  9.3.2018.  Arkistoitu 9.3.2018. Viitattu 10.3.2018.
3. 1 2 3  Chief Conductor - Tibor Bogányi *pfz.hu*.  Arkistoitu 10.3.2018. Viitattu 10.3.2018.
4. ↑  Kapellimestari Tibor Bogányi Lappeenrannan kaupunginorkesterin päävierailijaksi - uuden taiteellisen johtajan haku alkaa välittömästi  23.2.2015. Suomen Sinfoniaorkesterit ry. Viitattu 10.3.2018.
5. ↑  Turtiainen, Suvi: Suomesta kapellimestarin uralle ponnistanut Tibor Bogányi pitää Kekkosen kuvaa ikkunallaan: "Vartioi asuntoa" *Helsingin Sanomat*.  19.9.2016. Viitattu 10.3.2018.  (Tilaajille.)
6. ↑  MusicWeb International: Review
7. ↑  Tiikkaja, Samuli: Pianisti Gergely Bogányi suunnitteli Lepakkopianon, jonka futuristinen ulkomuoto tuo mieleen Batmanin auton *Helsingin Sanomat*.  10.11.2016. Viitattu 10.3.2018.  (Tilaajille)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Australian Archaeological Institute at Athens** (*AAIA*, kreik. Αυστραλιανό Αρχαιολογικό Ινστιτούτο Αθηνών, *Avstralianó Archaiologikó Institoúto Athinón*, "Australian arkeologinen instituutti Ateenassa") on australialainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.

Instituutti on perustettu vuonna 1980. Sillä on läheiset yhteydet erityisesti Sydneyn yliopistoon. Instituutti tukee australialaisten tutkijoiden toimintaa Kreikassa ja Kyproksella ja toisaalta pyrkii pitämään Kreikan tutkimusta esillä Australiassa.

Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
--------------------------------

* Kythera
* Lakonia
* Pafos, Kypros
* Torone, Chalkidikí
* Zagorá, Ándros

Lähteet
-------

1. ↑  About Us Australian Archaeological Institute at Athens. Viitattu 4.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Australian Archaeological Institute at Athens - The University of Sydney (englanniksi)