recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rowland Hill** (3. joulukuuta 1795 Kidderminster, Englanti – 27. elokuuta 1879 Lontoo) oli englantilainen opettaja ja hallintovirkamies. Hän oli modernin postilaitoksen ja postimerkin isä.

Elämä ja ura
------------

Matemaattisesti lahjakas Hill aloitti opettamisen 12-vuotiaana isänsä, T. W. Hillin koulussa Hilltopissa, lähellä Birminghamia, ja johti koulua, joka siirrettiin vuonna 1819 Hazelwoodiin, vuoteen 1833 asti. Hänen siellä toteuttamansa koulujärjestelmän pääpiirteet esiteltiin teoksessa *Plans for the Government and Education of Boys in Large Numbers* (1822). Hänen mukaansa poikien olisi saatava mahdollisimman paljon itsenäisyyttä ja opiskeltava mahdollisimman omatoimisesti. Hillin voimakkaan persoonallisuuden ansiosta menetelmä tuotti hyviä tuloksia, ja järjestelmää jäljiteltiin muissa maissa.

Vuonna 1832 Hill laati Gibbon Wakefieldille Etelä-Australian asuttamista koskevan suunnitelman ja myöhemmin liittyi Etelä-Australian siirtokuntakomission sihteeriksi. Vuonna 1835 Hill esitti tilastollisen analyysin perustuvan postiuudistussuunnitelman, jonka hallitus hyväksyi jyrkästä vastustuksesta huolimatta vuonna 1839 ja joka johti yhtenäisen postimaksujärjestelmän (postimerkin) käyttöönottoon. Hillin vaikutusvaltainen teos *Post Office Reform: Its Importance and Practicability*, joka julkaistiin vuonna 1837, esitti nykyaikaisen postimaksujärjestelmän periaatteet, ennakkomaksun ja standardoidun hinnoittelun postimerkillä. Hill sai vuonna 1839 viran valtiovarainministeriöstä valvoakseen uudistustensa toteuttamista, mutta menetti sen vuonna 1841, kun liberaalihallitus erosi. Hallituksen vaihduttua vuonna 1846 hänet nimitettiin valtiollisen postimestarin sihteeriksi ja vuonna 1854 pääsihteeriksi. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1860. Hill on haudattu Westminster Abbeyyn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hill, Rowland *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 6.12.2022.
2. 1 2 3  Rowland Hill *Nordisk familjebok*.  1909. Viitattu 6.12.2022.
3. 1 2  HILL, Sir Rowland, K.C.B. (1795-1879) *English Heritage*.  2022. Viitattu 6.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rowland Hill** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Korulehvähevonen** (*Phyllopteryx taeniolatus*) on merineulojen (Syngnathidae) heimoon kuuluva kalalaji.

Kuvaus
------

Korulehvähevosten suu on ohut ja pillimäinen niiden ihot ovat täynnä luisia levyjä. Niiden suurin pituus on noin 45 senttimetriä. Niillä ei ole hampaita tai vatsaa.

Lisääntyminen
-------------

Naaras siirtää erityisen asettimen avulla koiraan mahapussiin noin 120 mätiä, jonka koiras hedelmöittää maidillaan. Koiras voi kantaa pussissaan muidenkin naaraiden munia. Hedelmöityksen jälkeen munien ympärille kasvaa kudosta, joka säätelee kehittyvien poikasten hengitystä eli kuljettaa muniin happea ja poistaa munista vapautuvaa hiilidioksidia. Kudoksen suolapitoisuus on sama kuin meriveden. Poikasten kehitys kestää vajaat kaksi viikkoa. Koiraat uivat kantoajan lopussa vesikasvillisuuden joukkoon "synnyttämään". Siellä ne työntävät jälkeläisensä ulos pussista voimakkaiden pyrstönliikkeiden avulla. Tässä vaiheessa poikaset jo muistuttavat ulkonäöltään täysikasvuisia yksilöitä.

Elinalue
--------

Korulehvähevoset asuvat lauhkean rannikoiden vesillä, joissa on kivisiä riuttoja. Matalat rannikkopopulaatiot vaihtelevat veden suolapitoisuuden mukaan. Joillakin alueilla ne pysyvät syvemmässä vedessä jopa 25 metrin syvyydessä. Ne asuvat lähellä Etelä- ja Itä-Australian rannikoita.

Ravinto
-------

Korulehvähevosilla ei ole hampaita tai vatsaa, ja koska niillä ei ole vatsaa, ne syövät lähes jatkuvasti ja laajalla alueella. Ne syövät pieniä katkarapuja ja muita pieniä äyriäisiä, planktonia ja toukkia. Ne käyttävät pitkää, ohutta, putkimaisen kuonaa luodakseen voimakkaan imun.

Katso myös
----------

* Raitalehvähevonen

Lähteet
-------

1. ↑  Pollom, R.: *Phyllopteryx taeniolatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019.2*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 24.7.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Weedy Seadragon Aquarium of the Pacific. Viitattu 15.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Dragon Search *Dragon Search*. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)
4. 1 2  SEA DRAGONS *Members.optusnet.com.au*. Viitattu 14.1.2019. (englanniksi)
5. ↑  Merihevoset ja merineulat *Visitsealife.com*. Viitattu 14.1.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1120403
* Wikispecies: Phyllopteryx taeniolatus
* ADW: Phyllopteryx\_taeniolatus
* AFD: Phyllopteryx\_taeniolatus
* ARKive: phyllopteryx-taeniolatus
* BioLib: 98083
* BOLD: 66270
* CoL: 6VFLV
* FishBase: 14267
* GBIF: 5200965
* iNaturalist: 54536
* IRMNG: 11079952
* ITIS: 644912
* IUCN: 17177
* NCBI: 161469
* OBIS: 282254
* uBio: 135284
* WoRMS: 282254

 |

 |
**Omar Abdulrahman Ahmed Al Raaki Al Amoodi** (arab. عمر عبد الرحمن أحمد الراقي العمودي‎‎; s. 20. syyskuuta 1991 Riad, Saudi-Arabia) on saudiarabialaissyntyinen arabiemiirikuntalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa Al Ain FC:tä. Vasenjalkainen Abdulrahman on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Yhdistyneiden arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Saudi-Arabiassa syntynyt Abdulrahman aloitti pelaamisen paikallisessa Al-Hilalissa. Hän edusti seuraa vuodet 2000–2005. Abdulrahman muutti perheensä kanssa vuonna 2005 Yhdistyneihin arabiemiirikuntiin ja Omar liittyi vuonna 2007 Al Ain FC:n juniorijoukkueisiin. Debyytti seuran ykkösjoukkueen paidassa tapahtui tammikuussa 2009. Elokuussa 2012 Abdulrahman kävi testissä Englannin valioliigan suurseurassa Manchester Cityssä. Nykyisin Abdulrahman kuuluu seuran avainpelaajiin ja pelaa numerolla 10. Hän on voittanut maansa pääsarjan kahdesti, kausilla 2011–2012 ja 2012–2013. Vuonna 2013 Abdulrahman valittiin maansa vuoden pelaajaksi.

Maajoukkueura
-------------

Abdulrahman on pelannut Yhdistyneiden arabiemiirikuntien nuorten maajoukkueissa. Hän debytoi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2010. Samana vuonna hän voitti hopeaa Aasian kisoista Kantonista. Abdulrahman pelasi maajoukkueen paidassa myös vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän pelasi vakuuttavasti. Abdulrahman kuuluu maansa joukkueeseen myös vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa.

Lähteet
-------

* Omar Abdulrahman Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Jan Evangelista Purkyně.
**Jan Evangelista Purkyně** (myös muodossa **Johannes Evangelista Purkinje**, 18. joulukuuta 1787 Libochovice – 18. heinäkuuta 1869 Praha) oli tšekkiläinen fysiologian ja anatomian tutkija. Hän löysi vuonna 1839 sydämen sähköisen järjestelmän pienimmät haarat eli Purkinjen syyt. Löydön avulla voitiin selvittää sydämen sähköisten impulssien toiminta. Hän teki myös useita muita muun muassa hermoston toimintaa selvittänyttä mikroskooppisen anatomian löytöä. Purkyně teki tärkeimmät tutkimuksensa vuosina 1823–1849 Wrocławin (Breslaun) yliopiston professorina. Vuonna 1849 hänet kutsuttiin Prahaan Kaarlen yliopiston professoriksi.  Tšekin pohjoisosassa Ústí nad Labem -nimisessä kaupungissa toimiva yliopisto käyttää nimeä *Univerzita Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem*.

Purkyněn julkaisuja
-------------------

* *Beiträge zur Kenntnis des Sehens in subjektiver Hinsicht* (1819–1825)
* *Beobachtungen und Versuche zur Psychologie der Sinne* (1823–1826)

Lähteet
-------

1. ↑  Nordisk Familjebok, palstat 619–620. Project Runeberg.(ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jan Evangelista Purkyně** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
	+ 2
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii
* Leopoldina

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kankaan koulu** oli peruskoulun ala-aste Kouvolan keskustassa, Kankaan kaupunginosassa. Koulun viimeinen rehtori oli Aleksandra Tuomala-Jantunen.*lähde?* Koulussa oli yli 300 oppilasta. Koulussa sijaitsivat myös Kouvolan ala-asteen musiikkiluokat vuosina 1971 ja 1978-2014. Nykyisin musiikkiluokat ovat Kaunisnurmen koulussa.

Kankaan koulun ensimmäisen rakennuksen, nykyisen Oppikujan koulun suunnitteli ja urakoi rakennusmestari Kaarle Ketomaa vuosina 1913-1914. Rakennus valmistui 1. heinäkuuta 1914, ja vihkiäisjuhla pidettiin 20. syyskuuta 1914.*lähde?*

Vuonna 1927 valmistui uusi Kankaan koulu, jonka suunnitteli kouluhallituksen tarkastaja ja arkkitehti Toivo Salervo. Uuden koulun urakoi rakennusmestari Eemeli Elo. Rakennus edustaa 1920-luvun uusklassismia. Ikkunoiden kokoaminen julkisivun keskelle ja tiukka symmetria antavat rakennukselle jyhkeän ilmeen. Koulun pihaa ympäröivä aita on rakennusmestari Uuno Immosen suunnittelema. Toivo Salervo suunnitteli vielä Oppikujan koulun uudistuksen ja laajennuksen vuonna 1938. Rakennus korotetiin kolmikerroksiseksi ja julkisivu uusittiin täysin. Se edustaa tyyliltään funktionalismia.

Kankaan koulu lakkautettiin vuonna 2014. Oppilaat siirtyivät Mansikkamäen kouluun, Kaunisnurmen kouluun ja Sarkolan kouluun. Kankaan koulun koulutoiminta kuitenkin jatkui vuonna 2014 Kouvolan yhteiskoulun rakennuksen tuhoutuessa tulipalossa helmikuussa 2014. Rakennukseen muutti yhteiskoulun yläaste. Muutto vaati kahden fysiikka-kemian luokan sekä kotitalousluokan rakentamista. Yhteiskoulun yläasteen rehtori on Tarja Korhonen ja koulussa on nykyisin runsaat 300 oppilasta. Opetus on kuitenkin loppumassa keväällä 2026 Marjoniemen yhtenäiskoulun rakentamisen yhteydessä ja rakennukset todennäköisesti myydään esimerkiksi toimistoiksi tai asunnoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Historia – Kouvolan Musiikkiluokat *kouvolanmusiikkiluokat.fi*. Viitattu 10.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Wasastjerna Rurik: *Muutakin kuin rautatieristeys: Kouvolan keskustaajaman kaavoitus- ja rakennusperintö*, s. 138. Kouvola: Kouvolan Kaupunginmuseo, 2011. ISBN 978-951-8990-22-5.
3. ↑  Kankaan koulun lakkautus uuteen valmisteluun *Yle Uutiset*.  26.9.2013. Viitattu 10.2.2024.
4. ↑  oonahurme: Kankaan koulun kateederi sai uuden elämän *Next*.  21.6.2021. Viitattu 10.2.2024.
5. ↑  Yläkoululaiset jäävät pysyvästi kertaalleen lakkautetun koulun tiloihin *Yle Uutiset*.  21.4.2016. Viitattu 10.2.2024.
6. ↑  Kouvolan yhteiskoulu *Peda.net*. Viitattu 10.2.2024.
7. ↑  Janne Rönkkö: Kankaan koulun luokat voivat olla muutaman vuoden kuluttua asuntoja – Opetus loppuu perinteikkäässä koulussa näillä näkymin keväällä 2026 *Kouvolan Sanomat*.  20.1.2023. Viitattu 10.2.2024.
8. ↑  Marjoniemen yhtenäiskoulu *Kouvolan kaupunki*. Viitattu 10.2.2024.
**Rolf Börje Backström** (20. heinäkuuta 1908 Helsinki – 20. helmikuuta 1999) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 

Backström kävi kadettikoulun 1932–1934, taistelukoulun komentajakurssin 1953–1954 sekä sotakorkeakoulun 1957–1959. Uransa alkuvaiheessa hän palveli Uudenmaan rykmentissä. Sodassa hän toimi niin pataljoonaupseerina, komppanianpäällikkönä, pataljoonan komentajana ja taisteluosaston komentajana sekä väliaikaisena JR 24:n komentajana. Sodan jälkeen hän toimi Uudenmaan sotilaspiirissä 1945–1954, aliupseerikoulun johtajana 4. prikaatissa 1954–1955, esikuntapäällikkönä Uudenmaan prikaatissa sekä Pohjois-Savon prikaatin komentajana 1959–1961. Kadettikoulun johtajana hän toimi 1961–1966, minkä jälkeen hän toimi osastopäällikkönä Pääesikunnassa. 

Ylennykset: Vänrikki 1934, luutnantti 1936, kapteeni 1940, majuri 1943, everstiluutnantti 1955, eversti 1959, kenraalimajuri 1967, kenraaliluutnantti 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Olin, Rafael: Rolf Börje Backström - Geneanet Familytree *gw.geneanet.org*. Viitattu 10.2.2017.
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Ángel Pérez de Saavedra, Rivasin herttua** (10. maaliskuuta 1791 Córdoba – 22. kesäkuuta 1865 Madrid) oli espanjalainen runoilija, prosaisti ja poliitikko. Hänen tunnetuin teoksensa on näytelmä *Don Álvaro, o la fuerza del sino*.

Saavedra toimi parlamentin jäsenenä vuosien 1820–1823 liberaalin hallinnon aikana. Itsevaltiuden palauttamisen jälkeen hänet tuomittiin vuonna 1823 kuolemaan mielipiteidensä vuoksi, mutta hän pakeni maasta ja asui sen jälkeen muun muassa Lontoossa, Italiassa, Maltalla ja Ranskassa. Hän palasi Espanjaan vuoden 1833 yleisen armahduksen jälkeen ja peri myöhemmin Rivasin herttuan arvon. Rivas nimitettiin vuonna 1836 sisäministeriksi Francisco de Istúrizin hallitukseen. Hän kääntyi nyt mielipiteiltään konservatiiviksi ja joutui seuraavan vuonna taas poistumaan joksikin aikaa maasta mutta palasi vuonna 1838. Myöhemmin hän oli Espanjan lähettiläänä Napolissa vuosina 1843–1848 ja lyhyen aikaa Pariisissa vuonna 1854. Hän oli heinäkuussa 1854 yhden päivän ajan myös pääministerinä.*lähde?*

Maanpaossa asuessaan Rivas kirjoitti romanttiset runoteokset *El moro expósito* (1834) ja *Romances históricos* (1841). Hänen merkittävimmäksi teoksekseen muodostui kuitenkin näytelmä *Don Álvaro, o la fuerza del sino*, jonka ensi-illan hän ohjasi itse maaliskuussa 1835. Giuseppe Verdi käytti sitä myöhemmin pohjana oopperalleen *Kohtalon voima* (*La forza del destino*).

Aale Tynni on suomentanut otteen Saavedran runosta "Kreivi Villamediana 3: Iltakutsut", ja se on julkaistu teoksessa *Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 7: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ángel de Saavedra, duke de Rivas (Spanish author) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 22.10.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3  Rivas, Ángel Pérez de Saavedra *Nordisk familjebok* (1916), s. 499–500 (Runeberg.org). Viitattu 22.10.2015 (ruotsiksi)
3. ↑  Saavedra, Angel de, Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta 15.7.2020. Viitattu 15.9.2020 (Arkistoitu sivu)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo (Kalle) Oskari Kivekäs** (15. syyskuuta 1880 Sysmä – 3. lokakuuta 1957 Lahti) oli suomalainen kauppaneuvos ja lehtikustantaja. 

Kivekkään vanhemmat olivat Tuomas Pihamaa ja Liisa Johanneksentytär. Hän oli Valtion rautateiden liikenneosaston palveluksessa 1900–1911 ja Henkivakuutusyhtiö Suomen Lahden piirin asioimistonhoitajana 1911–1914. Hän johti sitten vuodesta 1914 Etelä-Suomen Sanomain Kirjapaino Osakeyhtiötä (vuodesta 1940 Esan Kirjapaino Oy), joka julkaisi Lahdessa Etelä-Suomen Sanomia sekä vuodesta 1945 Heinolassa Itä-Häme-lehteä. Etelä-Suomen Sanomat -lehti muodostettiin kun 1909 perustettu Lahden Sanomat ja loviisalainen Uusmaalainen-lehti yhdistyivät. Lehti siirtyi sitten vähitellen kokonaan Kivekkään suvun omistukseen, kun Kaarlo Oskari Kivekäs osti pienosakkaita pois. Kivekäs oli myös Lahden Puunjalostus Oy:n johtajana vuodesta 1923 alkaen. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1950.

Kivekäs oli Lahden kaupungin rahatoimikamarin jäsenenä 1919–1928, Lahden liikemiesten yhdistyksen hallituksen varapuheenjohtajana 1920–1946 sekä Lahden kauppakamarin puheenjohtajana vuodesta 1941.

Kivekäs oli naimisissa vuodesta 1906 Hulda Richterin kanssa. Heidän poikansa oli varatuomari, lehtikustantaja Ossi Kivekäs. Kaarlo Oskari Kivekäs on haudattu Lahden vanhalle hautausmaalle Radiomäelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Vesikansa, Jyrki: / Kivekäs, Kaarlo Oskari (1880–1957) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004 (päivitetty 9.2.2009). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Kaarlo Oskari Kivekkään hautakivi Lahden vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimuseura Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja, Etelä-Suomen Sanomain Kirjapaino Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
5. ↑  Omistajanvaihdos ei muuta linjaa, Etelä-Suomen Sanomat-lehden pääkirjoitus 1.10.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Oskari Kivekäs : Maailmansodan muistomerkit Lontoossa, Suomen Kuvalehti, 01.05.1926, nro 18, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Klinkkeritiiliä arkkitehti Fritz Högerin suunnittelemassa Hampurin Reemtsman tupakkatehtaan julkisivussa.
**Klinkkeritiilet** (holl. *klinken "soida"*) ovat erityisen kestäviä, kovaksi poltettuja savitiiliä tai laattoja. Korkeassa lämpötilassa poltetut klinkkeritiilet ovat sulaneet tiiviiksi massaksi, ja ne kestävät hyvin lämpötilan vaihteluja ja ilmaston vaikutusta.

Klinkkeritiilet ovat saaneet nimensä tunnusomaisesta helähtävästä äänestä, joka syntyy, kun tiiliä kopauttaa yhteen. Klinkkeritiilet poltetaan kovassa kuumuudessa, lähellä tulta. Kuumuus synnyttää erityisen kovia ja kestäviä tiiliä, ja saa aikaan sekä tiilten karkean rakenteen että rikkaat värisävyt, jotka vaihtelevat punaisista, keltaisista ja oransseista sävyistä aina ruskeaan, violettiin ja mustaan. Jokainen klinkkeritiili on erilainen.

Alun perin klinkkeritiilet olivat hylkytavaraa, koska ne olivat epätasaisesti värjäytyneitä ja epämuodostuneita. Niistä tuli kuitenkin suosittuja 1900-luvun alussa, kun uudistusmieliset arkkitehdit alkoivat rakentaa taloja klinkkeritiilistä juuri sen vuoksi, että rouheat tiilet olivat niin omintakeisia.

Lähteet
-------

* Aikio, Annukka ja Vornanen, Rauni: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.

### Viitteet

1. ↑  Aikio ja Vornanen 1993, s. 335
2. ↑  Klinkkeri *Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy. Viitattu 29.9.2021.
3. ↑  Pieni Tietosanakirja / II. Isopurje - Maskotti / 587-588 Project Runeberg. Viitattu 29.9.2021.
4. 1 2  Susan VanHecke: The Accidental Charm of Clinker Bricks *Oldhouse Journal*. Home Buyer Publications. Viitattu 29.9.2021. (englanniksi)
Laskiaispulla.
**Laskiaispulla** on pulla, joka on nykyään täytetty kermavaahdolla ja joko mantelimassalla tai hillolla. Se on muunnelma saksalaisesta *Heißweckesta*. 
1700-luvulta olevan ruotsalaisen reseptin mukaan (nykymaun mukaan vain vähän) makeassa laskiaispullassa ei ollut täytettä ja se tarjoiltiin lämpimässä maidossa syvällä lautasella. 
Näin se syötiin usein Suomessakin maaseudulla vielä 1950-luvulla. 

Mantelimassaa pullaan lisättiin 1800-luvun lopussa. Konditoriat lisäsivät kermavaahtoa vasta 1900-luvulla. 
Laskiaispullia on tarjoiltu lämpimässä maidossa jo 1700-luvulla vuoden ajasta riippumatta jälkiruokana rikkaille. Pulla leivottiin hienoista valkoisista vehnäjauhoista, joihin vain varakkailla oli varaa. 
Mausteina käytettiin siihen aikaan joskus vähän suolaa (nykymaun mukaan vain vähän) makean pullan vastapainoksi ja joillakin Ruotsin alueilla kanelia.*lähde?*

Laskiaispullat levisivät Suomeen vasta 1900-luvun alkupuoliskolla ja alun perin vain ruotsinkielisten rannikkoseuduille. Pulavuosina mantelimassa on korvattu usein hillolla sen vaikean saatavuuden ja korkean hinnan vuoksi, mutta ruotsinkielisissä suomalaisissa perheissä mantelimassa on edelleen tavallisempi. Ruotsissa täytteenä on aina mantelimassaa, mutta hilloversioita syödään Suomen lisäksi usein myös Norjassa ja Tanskassa.

Suomessa suurin osa laskiaispullista myydään hillon kera. Mantelitäytettä suositaan vain hyvin tarkasti rajautuneella alueella Vaasan rannikolla, jossa ruotsinkieliset kunnat Vöyri, Uusikaarlepyy, Mustasaari, Närpiö, Maalahti ja Korsnäs muodostavat mantelin vyöhykkeen.

Laskiaispulla on perinneleivos, ja sitä syödään laskiaisena, kuten myös hernekeittoa.

Ruotsissa laskiaispullan nimi on *semla*. Virossa tunnetaan se nimellä *vastlakukkel*. Suomenruotsiksi sanotaan *fastlagsbulle*.

Lähteet
-------

1. ↑  Makoisat laskiaispullat - Resepti *Kotikokki.net*. Viitattu 22.1.2021.
2. ↑  Laskiaispullaa lypsylämpimän maidon kanssa *Yle Uutiset*.  13.2.2010. Viitattu 12.2.2024.
3. ↑  Laskiaistarina (pdf)  2019. linnaseutu.fi. Viitattu 4.7.2022.
4. ↑  Laskiaispulla syntyi raipaniskujen pelossa  11.2.2013. Sana-lehti.  Arkistoitu 25.6.2012. Viitattu 11.2.2013.
5. ↑  Laskiainen | Laskiaispulla jakaa Suomen tarkkoihin vyöhykkeisiin – Katso, millä alueella itse asut *Helsingin Sanomat*.  11.2.2024. Viitattu 12.2.2024.
6. ↑  Harjula, Mari: Laskiaispulla on keskitalven herkku  13.2.2010. Kotiliesi.  Arkistoitu 19.3.2011. Viitattu 13.2.2010.
7. ↑  Tiina Rantanen: Laskiaispulla ja sen monet muodot Himahella. Kotiliesi. 1.2.2021
8. ↑  Fastlagsbulle med hallongrädde Martha.fi
9. ↑  Mikael Reuter: Semla. Reuters ruta 31.7.1987. Språkinstitutet.fi (ruotsiksi)
**Manuel García Prieto, Alhucemasin markiisi** (5. marraskuuta 1859 Astorga – 1938 San Sebastián) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi Espanjan pääministerinä kolmesti vuosien 1917–1918 aikana sekä vuosina 1922–1923.

García Prieto oli liberaalipuolueen johtajiin kuuluneen Eugenio Montero Ríosin vävy. Hän vaikutti aluksi Espanjan edustajainhuoneessa, jossa kohosi yhdeksi puolueensa johtavista henkilöistä. Hän oli vuosina 1905–1906 peräkkäin sisä-, oikeus- sekä kauppa- ja maatalousministerinä. José Canalejasin hallituksessa 1910–1912 García Prieto toimi ulkoministerinä. Hän allekirjoitti lokakuussa 1912 Ranskan kanssa solmitun sopimuksen Marokon jakamisesta etupiireihin, ja hänet palkittiin tästä hyvästä Alhucemasin (Al Hoceima) markiisin arvolla. García Prieto jatkoi ulkoministerinä myös Canalejasin kuoleman jälkeen kreivi Romanonesin hallituksessa, mutta siirtyi vuoden 1913 aikana eräiden muiden liberaalipuolueen edustajien kanssa oppositioon. Ensimmäisen maailmansodan aikana García Prieto toimi pääministerinä huhtikuusta kesäkuuhun 1917, pää- ja ulkoministerinä lokakuusta 1917 maaliskuuhun 1918, sisäministerinä maaliskuusta marraskuuhun 1918 ja jälleen pääministerinä marraskuusta joulukuuhun 1918. Hänen toinen hallituksensa oli liberaalien ja konservatiivien muodostama suuri koalitio. García Prieto kokosi liberaaleista vielä neljännen hallituksen joulukuussa 1922. Sen rasitteena oli Espanjan huono menestys Marokossa käydyssä Rifin sodassa. Syyskuussa 1923 kenraali Miguel Primo de Rivera suoritti sotilasvallankaappauksen, jolloin García Prieto joutui eroamaan. Hän vetäytyi sen jälkeen politiikasta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 1216 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Manuel García Prieto (espanjaksi) Biografías y Vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aleksandr Fjodorovitš Trepov** (30. syyskuuta (J: 18. syyskuuta) 1862 Kiova, Venäjän keisarikunta – 10. marraskuuta 1928 Nizza, Ranska) oli venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän keisarikunnan toiseksi viimeisenä pääministerinä marraskuusta 1916 tammikuuhun 1917.

Aleksandr Trepovin isä oli Pietarin kaupunginpäällikkönä (*gradonatšalnik*) toiminut Fjodor Trepov ja hänen veljensä oli vuoden 1905 vallankumouksen aikana Pietarin kenraalikuvernöörinä toiminut kenraali Dmitri Trepov. Perhe oli aatelisia suurmaanomistajia. Käytään Pietarin paašikoulun Trepov liittyi 1880 vänrikkinä keisarilliseen kaartiin. Hän kuitenkin jätti armeijan vuonna 1889 ja siirtyi virkamieheksi Venäjän sisäministeriöön. Vuosina 1892–1896 hän oli Pereslavin kihlakunnan aatelismarsalkka ja sen jälkeen virkamies valtakunnankansliassa. Trepov nimitettiin 1899 valtakunnanneuvoston sihteerin apulaiseksi, 1906 senaattoriksi ja 1914 valtakunnanneuvoston jäseneksi. Hän toimi marraskuusta 1915 alkaen liikenneministerinä Ivan Goremykinin ja Boris Stürmerin hallituksissa. Trepov kiirehti muun muassa Muurmannin radan rakennustöitä.

Trepov nimitettiin Venäjän pääministeriksi Stürmerin seuraajana 23. (10.) marraskuuta 1916. Hän yritti huonolla menestyksellä palauttaa luottamuksen hallituksen ja valtakunnanduuman välille. Hän ajautui kiistoihin munkki Grigori Rasputinin ja oman hallituksensa sisäministerin Aleksandr Protopopovin kanssa. Lopulta tsaari Nikolai II myönsi Trepoville eron 9. tammikuuta 1917 (27. joulukuuta 1916). Lokakuun vallankumouksen jälkeen Trepov pakeni Suomeen. Suomen tiedotusvälineiden mukaan hän tuli maahan 24. syyskuuta 1918 uimalla Siestarjoen yli yhdessä entisen sotaministerin Vladimir Suhomlinovin kanssa. Trepov johti syksystä 1918 tammikuuhun 1919 Helsingissä toiminutta "erikoista komiteaa venäläisten asioita varten Suomessa", joka pyrki toimimaan valkoisten emigranttien virallisena Suomen-edustustona. Trepov asettui myöhemmin Ranskaan, jossa hän oli yksi venäläisten monarkistien huomattavimpia johtajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Трепов Александр Федорович (venäjäksi) Hrono.ru. Viitattu 1.1.2017.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1919), s. 671 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 1.1.2017.
3. ↑  Max Engman: *Raja – Karjalankannas 1918–1920*, s. 111. WSOY, Helsinki 2007.
4. ↑  Aleksi Mainio: *Terroristien pesä – Suomi ja taistelu Venäjästä 1918–1939*, s. 44. Siltala, Helsinki 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hugo Gustav Sandbacka** (5. kesäkuuta 1885 Alaveteli – 12. elokuuta 1960 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja nahanvalmistuksen piirissä toiminut tehtailija.

Sandbackan vanhemmat olivat nahkuri, maanviljelijä Karl Johan Simonsbacka-Sandbacka (1858–1930) ja Maria Matilda Polo (1857–1931). Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston. Sandbacka oli *Oy Vuota- ja nahkakomppanian* palveluksessa 1911–1916 ja omisti Nakkilan nahkatehtaan 1916–1921. Hän perusti 1921 Viialan nahkatehtaan ja omisti sen vuoteen 1925 saakka jolloin tehdas myytiin Aaltosen Kenkätehdas Oy:lle. 

Sandbacka osti tämän jälkeen 1925 vuonna 1916 Tampereen Epilänharjun kaupunginosaan perustetun *Ab Krominahkatehdas Oy*:n jonka uudeksi nimeksi tuli *Epilän Nahkatehdas Oy*. Epilän Nahkatehdas valmisti puku-, kenkä- ja käsinenahkaa ja lisäksi ainoana Suomessa kiiltonahkaa. Tehtaassa toimi sotien jälkeen myös rukkasneulomo. Sandbacka oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana 1925–1960 ja hän omisti myös useita puuteollisuuden alalla toimineita yrityksiä. Sandbacka sai kauppaneuvoksen arvon 1951.

Sandbacka oli Nakkilan kunnanvaltuuston jäsenenä 1918–1921 ja Tampereen ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä 1927–1960. 

Hugo Sandbackan veli kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1953) oli 36 vuoden ajan 1917–1953 Kokkolassa toimineen vuotien ja turkisten vientiä harjoittaneen *Oy Vuota- ja Nahkakomppanian* toimitusjohtajana. Hän omisti myös Kokkolan Seurahuoneen.

Sandbacka oli naimisissa vuodesta 1910 Aina Johanna Savelan (1883–1965) kanssa. Heidän poikansa Lars Gustaf Sandbacka (1911–1994) oli Epilän Nahkatehdas Oy:n toimitusjohtajana isänsä jälkeen. Epilän nahkatehdas lopetti toimintansa 1965.

Kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1943) oli Hugo Sandbackan veli.

Lähteet
-------

1. ↑  Hugo Sandbacka *Biografiasampo*. Viitattu 30.7.2022.
2. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1960
3. ↑  Geni.com : Hugo Sandbacka
4. ↑  Punainen Pispala : Epilän teollisuuskeskus ja ammattiosastot
5. ↑  Tuomas Möttönen: Kauppaneuvos Eliel Sandbacka (1882–1953). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 11.2.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
6. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
7. ↑  Eliel Sandbacka *Biografiasampo*. Viitattu 30.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuomas Möttönen: Kauppaneuvos Hugo Sandbacka (1885–1960). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Ebba Alma Naemi Jacobson-Lilius** (o.s. **Jacobson**; 7. maaliskuuta 1888 Ii – 22. maaliskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen puhetekniikan ja lausunnan opettaja, Yleisradion varhaisimpia radiokuuluttajia ja Pohjoismaiden ensimmäinen naisradiokuuluttaja. Lilius työskenteli Yleisradiossa vuosina 1929–1948. 

Jacobson-Lilius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1908. Hän opiskeli lausuntaa Tukholmassa ja Helsingissä. Hän oli myös voimistelunopettaja. Lilius opetti lausuntaa ja puhetekniikkaa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1927. 

Jacobson-Lilius oli myös vuonna 1947 perustetun Suomen Puheopiston perustajajäseniä. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa laulaja ja muusikko Teijo Joutsela. Jacobson-Lilius opetti myös kuoronjohtajia. Suomen Kuoroliitto järjesti vuonna 1928 ensimmäisen kuoronjohtajakurssin, jonka yhtenä opettajana Jacobson-Lilius oli.

Jacobson-Lilius oli naimisissa Aleko Liliuksen kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Tyttären Birgit Liliuksen puoliso oli vuodesta 1940 lähtien Ville Zilliacus.

Lähteet
-------

* Ilmonen, Kari: *Yleisradion historia. 3. osa, 1926–1996: Tekniikka, kaiken perusta*. Yle, 1996, ISBN 951-43-0715-1.
* *Kuka kukin on (Aikalaiskirja): 1954*, s. 479.

### Viitteet

1. ↑  *Kuka kukin on 1970*, s. 1247. Helsinki: Otava, 1970.
2. ↑  Sulasolin synty Sulasol.  Arkistoitu 14.2.2016. Viitattu 11.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Aleko Lilius seikkaili sukunsa mustaksi lampaaksi. Yle Elävä arkisto.
* Aleko Lilius – mannen med äventyr i portföljen. Yle Arkivet.
**Olenos** (m.kreik. Ὤλενος, *Ōlenos*, lat. *Olenus, Olenum*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Patraksen kunnan alueella lähellä nykyistä Tsoukalaíikan kylää.

Maantiede
---------

Olenoksen kaupunki sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikolla Peiros-joen varrella 40 stadioninmittaa itään Dymestä ja 80 stadioninmittaa lounaaseen Patraista. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Tsoukalaíikan kylän lounaispuolelle. Olenoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Kaupungin lähellä sijaitsivat kylät Peirai (Πειραί, lat. *Peirae*) ja Euryteiai (Εὐρυτειαί, lat. *Euryteiae*).

Historia
--------

Olenosta pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa joskus Pelopsin kotipaikkana. Klassisella kaudella Olenos oli yksi Akhaian liiton *dodekapoliin* kahdestatoista kaupungista. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Ōlenios* (Ὠλένιος).

Olenos vaikuttaa olleen olemassa edelleen, kun Akhaian liitto perustettiin uudelleen vuonna 280 eaa. sillä Strabon sanoo, ettei se liittynyt uuteen liittoon. Asukkaat kuitenkin jättivät pian kaupunkinsa ja siirtyivät läheisiin Peirain ja Euryteiain kyliin sekä Dymeen. Kaupunki oli jäänyt asumattomaksi viimeistään Polybioksen aikaan 100-luvulle eaa. tultaessa. Strabonin aikana se oli raunioina ja sen alue kuului Dymelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "238. Olenos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Olenus (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Olenos *Pleiades*. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Olenos (Achaia) 81 Tsoukalaiika/Kamenitsa? - Ώλενος *ToposText*. Viitattu 1.11.2023. (englanniksi)
5. 1 2  "58 B1 Olenos", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699. (englanniksi)
6. 1 2 3 4  Herodotos: *Historiateos* 1.145; Polybios: *Historiai* 2.41; Strabon: *Geografika* VIII s. 384, 386. 388; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 7.18.1, 7.22.1; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 4.6.
**Arthur William Forsman** (22. syyskuuta 1863 Viipuri – 7. kesäkuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja valtiopäivämies.

Forsmanin vanhemmat olivat Viipurin hovioikeuden presidentti, senaattori Paul Emil Forsman ja Emma Sofia Viktorina Kuhlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1881 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1887. Forsman sai varatuomarin arvon 1890.

Forsman aloitti uransa 1887 Viipurin hovioikeuden kanslistina ja oli hovioikeudenneuvoksena 1907–1917, tänä aikana hän oli poliittisista syistä kaksi kertaa virasta pidätettynä ja kerran vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa yhdessä muiden hovioikeuden jäsenten kanssa yhdenvertaisuuslain rikkomisesta tuomittuna. Vuodesta 1919 alkaen Forsman oli Suomen Sokeri Oy:n asiamiehenä ja sihteerinä. Hän osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1897, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli 1897 lakivaliokunnan sihteerinä ja 1904–1905 laki- ja talousvaliokunnan jäsenenä. Forsman omisti isänsä jälkeen Ollikan maatilan Jääsken kunnassa. 

Arthur William Forsman oli naimisissa vuodesta 1892 Maria Ehrnroothin kanssa. Heidän poikansa oli sosiaaliministeriön alkoholikemistinä toiminut filosofian tohtori William Reinhold Forsman (s. 1893).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Arthur William Forsman
2. ↑  75-vuotias. Hovioikeudenneuvos William Forsman.  *Helsingin Sanomat*, 22.09.1938, nro 255, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 04.04.2021.
3. ↑  Ur dagskrönikan, Wiborgs Nyheter 22.09.1923, nro 219, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Veikko Huuska : Viipurin HO:n tuomarien paluu Krestyn vankilasta, Uusi Suomi Puheenvuoro 5.5.2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  70-vuotias. Hovioikeudenneuvos William Forsman. *Helsingin Sanomat*, 22.9.1933, s. 6.
6. ↑  Tietosanakirja (1909) osa 6. Mandoliini-Oulonsalo, hakusana Ollikka
7. ↑  Vem och vad? Biografisk handbok 1967 : William Reinhold Forsman
**Johan (Juho) Rudolf Forsman** (14. tammikuuta 1841 Vaasa – 4. lokakuuta 1903 Hämeenkyrö) oli suomalainen filosofian maisteri, virkatalon vuokraaja ja moninkertainen valtiopäivämies.

Forsmanin vanhemmat olivat Hämeenkyrön kirkkoherra, rovasti Georg Jakob Forsman (1798–1875) ja Anna Lovisa Ebeling. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun kymnaasista 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1868 ja maisteriksi 1869.

Forsman oli Hämeenkyrössä Laitilan sotilasvirkatalon vuokraajana. Hän oli Hämeenkyrön kuntakokouksen esimiehenä 1870–1880 ja osallistui talonpoikaissäädyssä itäisen Satakunnan edustajana säätyvaltiopäiville 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.

Juho Rudolf Forsman oli naimisissa vuodesta 1868 Hilma Johanna Finnbergin kanssa. Heidän tyttärensä Helmi Koskimies toimi Tampereen talouskoulun johtajana. Poika, teologian ylioppilas Juho Eero Lemmitty Forsman, myöhemmin Koskimies (1880–1918) oli isänsä jälkeen vuodesta 1903 alkaen Laitilan virkatalon vuokraajana ja toimi Hämeenkyrön kunnallislautakunnan esimiehenä vuodesta 1911. Hän toimi vuonna 1905 perustetun Hämeenkyrön osuusmeijerin hallituksen puheenjohtajana ja oli Kansallis-Osake-Pankin Hämeenkyrön konttorin johtajana vuodesta 1917. Punaiset surmasivat hänet Suomen sisällissodan aikana Hämeenkyrössä maaliskuun lopulla 1918. Eero Koskimies oli kirjailija Frans Emil Sillanpään hyvä ystävä ja hän oli esikuvana Sillanpään Hurskas kurjuus-romaanin Paitulan herralle. 

Juho Rudolf Forsmanin veljiä olivat senaattori, professori, vapaaherra Georg Zachris Forsman, aateloituna vuodesta 1884 Yrjö-Koskinen, rikosoikeuden ja oikeushistorian professori Jaakko Forsman ja Viipurin hovioikeuden presidentti Ernst Emil Forsman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johan (Juho) Rudolf Forsman
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Georg Jakob Forsman. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 22.4.2019.
3. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 53–54. Helsinki: Otava, 1926.
4. 1 2  Veikko Huuska : Eräs päättynyt suomalainen elämäkerta – "Laitilan herra" Hämeenkyröstä, Uusi Suomi Puheenvuoro 28.6.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Toimituksen osasto, Suomalainen Wirallinen Lehti 06.10.1903, nro 231, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Helmi Koskimies
7. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Juho Eero Lemmitty Forsman (Koskimies)
8. ↑  Suomen sotasurmat 1914–1922 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Roger Sherman** (19. huhtikuuta 1721 Newton, Massachusetts – 23. heinäkuuta 1793 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja tuomari sekä yksi Yhdysvaltain perustajaisistä.

Sherman varttui Stoughtonissa, jossa hän sai vain niukan muodollisen koulutuksen, ja työskenteli aluksi suutarina. Hän kuitenkin hankki laajan sivistyksen, ja muutettuaan vuonna 1743 Connecticutiin hänestä tuli New Havenin piirikunnan maanmittari. Muutamaa vuotta myöhemmin hän aloitti lakiopinnot ja valmistui lakimieheksi 1754. Sherman toimi sen jälkeen rauhantuomarina ja monenlaisissa muissa julkisissa viroissa New Milfordissa. Hän oli useita kertoja Connecticutin lainsäädäntökokouksen jäsenenä vuosien 1755 ja 1766 välisenä aikana ja toimi siirtokunnan ylemmän oikeuden tuomarina 1766–1789.

Sherman kuului Connecticutin edustajana sekä ensimmäiseen että toiseen mannermaakongressiin koko niiden toiminnan ajan 1774–1781. Vuonna 1776 hän oli jäsenenä komiteassa, joka laati luonnoksen Yhdysvaltain itsenäisyysjulistukseksi. Hän auttoi myös konfederaatioartiklojen valmistelussa. Sherman oli vielä konfederaation kongressin jäsenenä 1783–1784, minkä jälkeen hänet valittiin New Havenin pormestariksi.

Merkittävimmän panoksensa Yhdysvaltain historiaan Sherman antoi vuoden 1787 perustuslaillisessa konventissa. Kun perustuslain valmistelu juuttui suurten ja pienten osavaltioiden väliseen erimielisyyteen siitä, tulisiko osavaltioilla olla kongressissa yhtä suuri edustus vai väkilukujen mukainen painotus, hän ehdotti kompromissia, jossa kaksikamarinen kongressi perustuisi osin kumpaankin järjestelmään. Tämä "suurena kompromissina" tai Connecticutin kompromissina tunnettu ratkaisu mahdollisti jumiutuneiden neuvottelujen viemisen ratkaisuun ja siten perustuslain säätämisen. Sherman myös puolusti perustuslain ratifiointia Connecticutissa.

Sherman toimi vielä 1789–1791 edustajainhuoneen ja 1791–1793 senaatin jäsenenä. Hän tuki valtiovarainministeri Alexander Hamiltonin politiikkaa. Sherman kuoli lavantautiin 72-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Roger Sherman (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 2.2.2014.
2. 1 2 3 4  Roger Sherman (englanniksi) US History. Viitattu 2.2.2014.
3. 1 2  *Nordisk familjebok* (1917), s. 295 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 2.2.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2
* IdRef

 |

 |
Newfoundlandin matalikko (Grand Banks) Labrador- ja Golf-virran kohtaamispaikassa
**Newfoundlandin matalikko** (engl. *Grand Banks of Newfoundland*) on n. 500 kilometrin pituinen merialue Atlantilla Kanadan itärannikolla, Newfoundlandin saaren kaakkoispuolella. Matalikon keskisyvyys on 50-100 metrin välillä. Se sijaitsee Labradorin- ja Golfvirran kohtaamispaikassa ja se on syntynyt Golfvirran sulattaessa Labradorinvirran mukana pohjoisesta kulkeutuneita jäävuoria, jolloin vuorten mukana kulkeutunut sora on painunut pohjaan. Alueella on useita erillisiä matalikkoja, joista suurimpien nimet ovat *Grand*, *Green* ja *St. Pierre*. Matalikkoalueiden, joiden syvyys on alle 200 metriä, yhteenlaskettu pinta-ala on noin 282 500 km².

Alue tunnetaan sumuisena, mikä johtuu lämpimän Golfvirran ilmamassojen kohtaamisesta Labradorinvirran tuomien kylmien ilmamassojen kanssa, jolloin ilman ja meren väliset lämpötilaerot ovat suuria. Alueella on myös runsaasti jäävuoria, etenkin keväisin.

Newfoundlandin matalikko on ollut kansainvälisesti tunnettu kalastusalue, josta on kalastettu erityisesti turskaa. Myös kolja, meriahven, kampela, makrilli ja silli kuuluvat alueen kalalajeihin. Eurooppalaiset kalastajat havaitsivat alueen kalaresurssit 1400-luvun lopussa, ja alue alkoi pian houkutella runsaasti vanhan mantereen kalastajia. Alueen kalaisuuden ansiosta syntyivät myös ensimmäiset Newfoundlandin eurooppalaisasutukset, jotka perustettiin kalan kuivaus- ja suolaustukikohdiksi ennen kalojen kuljetusta Eurooppaan. 1900-luvulla eurooppalaiset, yhdysvaltalaiset ja kanadalaiset kalastajat ovat jatkaneet suurimittaista kalastustoimintaa. 1950-luvulta lähtien alueella toimi myös paljon venäläisiä ja japanilaisia kalastusaluksia. Kanadan hallitus laajensi merialuettaan vuonna 1977, jolloin suurin osa alueesta tuli sen hallintaan ja ulkomaalaisten kalastajien määrää vähennettiin. Alueen turskakanta romahti vuonna 1992, jolloin sen kalastaminen loppui lähes kokonaan. Kalastus aloitettiin uudelleen rajoitetussa määrin 1998, mutta turskakannat ovat edelleen hyvin alhaiset, eikä kalastustoiminta ole palannut entiselleen.

Öljynporaus alueella alkoi 1970-luvun lopulla ja se nousi yleiseen tietoisuuteen etenkin Ocean Ranger -porauslautan onnettomuuden johdosta, missä sen 84 hengen miehistö menehtyi 15. helmikuuta 1982. Uusimpia öljykenttiä ovat Hibernia, jossa öljyntuotanto alkoi 1997 sekä Terra Nova, jossa tuotanto aloitettiin tammikuussa 2002.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Weilin+Göösin tietosanakirja 4 Neu-Set*, s. 1321. Gütersloh: Weilin + Göös, 1993. ISBN 951-35-500-2.
2. 1 2  Newfoundlandin Matalikko *Pieni tietosanakirja*.  1925-28. Helsinki:  Otava. Viitattu 17.3.2012.
3. 1 2 3 4  Ken Drinkwater, Allyn Clarke: Grand Banks *The Canadian Encyclopedia*.  2012. Historica-Dominion.  Arkistoitu 28.3.2012. Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)
Periandros
**Periandros** (m.kreik. Περίανδρος, lat. *Periander*, k. n. 583 eaa.) oli Korintin toinen tyranni antiikin Kreikassa 600-luvulla eaa. Hän oli ensimmäisen tyrannin, Kypseloksen, poika. Hänet lasketaan yleensä Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.

Periandros seurasi isäänsä valtaistuimelle vuonna 627 eaa. Hän kunnostutti Korintin sataman ja rakennutti rampin Korintin kannakselle, niin että laivat voitiin vetää kannaksen yli, ilman että niiden tarvitsi kiertää koko Peloponnesoksen niemimaan ympäri. Tämä ramppi, *diolkos*, tuotti niin hyvät tulot, että Periandros saattoi lakkauttaa verot Korintista.

Jälkeenpäin Periandroksen katsottiin kuitenkin olleen tyypillinen paha tyranni. Esimerkiksi Aristoteles ajatteli näin. Herodotos kertoo, että hän oppi raakalaismaisuutensa Thrasybulokselta, Miletoksen tyrannilta, joka neuvoi Periandrosta hankkiutumaan eroon kaikista jotka saattaisivat uhata hänen valtaansa. Hän kohteli aatelia ankarasti, mutta tuki talonpoikia ja käsityöläisiä. Hänen tekoihinsa lasketaan nuorten korfulaisten poikien lähettäminen kastroitavaksi Lyydiaan, ja hänen oman vaimonsa Melissan murhaaminen. Heidän poikansa Lykofron sai selville, että hänen isänsä oli murhaaja, joten Periandros ajoi hänet maanpakoon Korintista ja kielsi kaikkia alamaisiaan antamasta hänelle suojaa. Herodotoksen mukaan Periandros myös järjesti musiikkikilpailun, jonka voitti runoilija Arion.

Periandros olisi myöhemmin halunnut sovitella Lykofronin kanssa, mutta Lykofron kieltäytyi palaamasta, ennen kuin hänen isänsä luopuisi vallasta. Korfun asukkaat kuitenkin tappoivat Lykofronin estääkseen Periandrosta saapumasta.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 43–46 (I.7), 447–448. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

### Viitteet

1. ↑  Nenonen, Kaisu-Maija & Teerijoki, Ilkka: *Historian suursanakirja*, s. 1035. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Periandros**.
* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Periandroksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Periandroksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Holger Dansken patsas Kronborgin linnassa
**Holger Danske** on tanskalainen tarusankari ja Tanskan kansallishenkilöitymä, joka nukkuu vuoren sisässä ja palaa auttamaan Tanskaa sen joutuessa hätään. Tarinoiden mukaan hän nukkuu holvissa Kronborgin linnan alla, ja hänen partansa on vuosien saatossa kasvanut kiinni lattiaan.

Holger Danske on lisäksi tärkeä hahmo Ranskan keskiaikaisissa chanson de geste –runoelmissa. Niissä hänen nimensä on **Ogier de Danemarche**. Hänen tarinansa kerrotaan *Geste de Doon de Mayence* –syklissä, joka käsittelee Kaarle Suuren vasallien kapinoita feodaaliherraansa vastaan. Ogier de Danemarchen nimi on saattanut alun perin viitata Ardennien rajamaille eikä Tanskaan, vaikka häntä kutsutaankin runoissa Tanskan kuninkaan Gaufreyn pojaksi. Ogier esiintyy myös runoelmissa *La Chevalerie Ogier de Danemarche* ja *Les Enfances Ogier*. Hän saattaa myös olla sama hahmo kuin Rolandin laulun **Ogier le Danois**.

Lähteet
-------

1. ↑  Holger Danske *Nordisk familjebok*. Project Runeberg. Viitattu 28.3.2010.
2. ↑  Ogier The Dane *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica inc. Viitattu 27.1.2019. (englanniksi)