recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anarawd ap Rhodri Mawr** oli Walesissa sijainneen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija vuosina 878–916 ja mahdollisesti oman aikanasa voimakkain walesilainen hallitsija. 

Anarawd ap Rhodri oli Gwyneddin kuningas Rhodri Mawrin poika. Joidenkin lähteiden mukaan hänellä oli viisi veljeä. Anarawd nousi Gwyneddin kuninkaaksi vuonna 878. Walesilaisen munnki Asserin kirjoitusten mukaan Anarawd liittoutui 880-luvulla Northumbrian viikinkikuningas Guthfrithin kanssa Wessexin kuningas Alfred Suurta vastaan. Hänen sanotaan olleen lähellä myös Deheubarthin, Dyfedin, Glywysingin, Gwentin ja Brycheiniogin yhdistämistä Gwyneddin alaisuuteen. Muut Walesin kuninkaat estivät kuitenkin alueen yhdistymisen liittoutumalla Anarawdia vastaan Alfred Suuren kanssa. Myös Anarawd vaihtoi lopulta puolia 890-luvulla. Suurin osa Walesia oli näin tuolloin myös Alfredin yliherruuden alaisena.

Anaeawdin mainitaan tehneen sotaretkiä yhdessä englantilaisten kanssa Alfredin vaikutusvallan uolkopuolelle jääneen Ceredigionin alueella vuonna 895. Anarawd kuoli vuonna 916. Bruty Tywysogyonin kronikka kutsuu häntä nimellä brittien kuninkaaksi eli *Brenhin y Bryttanyeit*, mikä lienee osoitus hänen asemastaan Walesin voimakkaimpana paikallisena hallitsijana.

Lähteet
-------

1. 1 2  John T. Koch: *Celtic Culture – A Historical Encyclopedia*, s. 51–52. Volume I A–Celti. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)
**Yhtenäislaki** on kahdessa tai useammassa valtiossa tai osavaltiossa samansisältöisenä voimassa oleva laki. Yhtenäislaki on kansainvälisen tai liittovaltiotason yhteistyön tulos, jonka avulla yhtenäistetään eri valtioiden tai osavaltioiden lainsäädäntöä. Tällaisia lakeja käytetään erityisesti aloilla, joilla erilaiset säännökset haittaavat kauppaa tai muuta yhteistyötä. Lakien yhtenäistäminen on edennyt pisimmälle maantieteellisesti ja kulttuurillisesti läheisten valtioiden välillä. Esimerkkejä tästä ovat Pohjoismaiden ja Euroopan unionin jäsenvaltioiden lait. Myös valtioiden tai kansainvälisten järjestöjen keskeiset valtiosopimukset yhtenäistävät alaansa kuuluvia säädöksiä.

Kansainvälisenä lakiyhteistyönä syntyneet yhtenäislait ovat tavallisesti *konventiolakeja*, joiden voimaan saattaminen tapahtuu konvention eli valtiosopimuksen avulla. Laajasti ymmärrettynä yhtenäislaki tarkoittaa säädöstä, joka on voimassa useassa valtiossa ainakin keskeisten periaatteiden osalta, vaikka kukin valtio on tehnyt siihen omat tarpeelliseksi katsomansa täydennykset tai muutokset. Tällaisia ovat esimerkiksi useat pohjoismaisena lakiyhteistyönä syntyneet säädökset ja EU:n lainsäädäntöohjeena toimivien direktiivien mukaiset lait.

Yhtenäislakia, johon valtiot tai osavaltiot saavat tehdä haluamiaan muutoksia, kutsutaan *harmonialaiksi* tai *mallilaiksi*. Mallilakeja ovat erityisesti Yhdysvaltain osavaltioiden lakeja yhtenäistävät ja kansainvälisten järjestöjen valmistelevat yhtenäislait. Harmonialaki-nimitystä käytetään etenkin oikeustieteellisessä luokittelussa. *Yhtenäispuitelaki* on yhtenäislaki, johon sisältyy ainoastaan sen käsittelemän alan keskeiset periaatteet. Eri nimitysten käyttö on hivenen horjuvaa, esimerkiksi Yhdysvaltain osavaltioiden lakien yhtenäistämisessä yhtenäislailla on tarkoin rajattu tekninen merkitys.

Lähteet
-------

* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1966
* Suomalainen tietosanakirja, Weilin+Göös 1993
* Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1998, osa VI palstat 1048–1050
**Kirjat Anavim** on kibbutsi Israelissa Jerusalemin hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 459.

Maantiede
---------

Paikallisen maatilan rakennus.
Kirjat Anavim sijaitsee noin 12 kilometriä Jerusalemin kaupungista länteen Juudean kukkuloiden alueella.

Historia
--------

Näkymä valokuvassa vuodelta 1944.
Kirjat Anavimin kibbutsin perusti *Ihud ha-Kevuzot ve-ha-Kibbutzim* -niminen järjestö vuonna 1920. Ajatuksen kibbutsin perustamisesta nykyiselle paikalleen oli esittänyt Akiva Ettinger, joka oli kiinnostunut etenkin kukkuloilla tapahtuvasta maanviljelystä ja maan muuttamisen maanviljelylle sopivaksi. Kibbutsin ensimmäiset asukkaat olivat pääasiassa juutalaisia siirtolaisia Itä-Euroopan maista ja paikan päällä he alkoivat harjoittaa maataloutta. Olot kibbutsilla olivat pitkään melko kurjat. Osa kibbutsin asukkaista olisi halunnut siirtää kibbutsin helpommin viljeltävälle seudulle Jisreelin laaksoon. Lopulta he päättivät kuitenkin jäädä ja myöhemmin alueen viinitilat ja hedelmätarhat alkoivat viimein menestyä.

Israelin itsenäisyyssota syttyi vuonna 1948. Kirjat Anavim oli sijaintinsa puolesta hyvin uhattu. Sen kautta tehtiin kuitenkin kaksi suurta operaatiota, operaatio Nahson ja operaatio Makkabi, joiden avulla juutalaiset sotilaat avasivat myöhemmin väylän muuten eristettyyn Jerusalemiin. Sodan jälkeen Kirjat Anavimiin on kehittynyt maatalouden ohella myös teollisuutta ja matkailua.

Väestö
------

Kirjat Anavimin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 459. Vastaava lukema oli vuonna 1968 301 ja vuonna 2002 314.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 12 Kat-Lie*, s. 192. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Qiryat Anavim) Central Bureau of Statistics. Viitattu 5.9.2019. (englanniksi)
**Jaco Pastoriuksen** samanniminen debyyttisoololevy julkaistiin alun perin vuonna 1976. Levyn muilla raidoilla soittaa useita kuuluisia jazzmuusikoita, kuten Herbie Hancock, Wayne Shorter, Hubert Laws ja Don Alias.

Levy alkaa cover-versiolla Miles Davisin "Donna Leestä" (kappale on alun perin kreditoitu Charlie Parkerin sävellykseksi)*lähde?*. Toinen kappale on funk-raita, jossa laulajina on R&B duo Sam & Dave. Se on myös levyn ainoa vokaaliraita. Kolmas kappale, "Continuum", on Pastoriuksen varsin kokeellinen sävellys, jota dominoivat ilmavasti käytetty basso ja kaksi sähköpianoa. Neljäs raita on jousisektion tuella esitetty jazzmainen nopeahko sävellys, joka osittain yhdistyy Hancockin kappaleeseen "Speak Like A Child". B-puolen aloittava "Portrait of Tracy" on Jacon bassollaan yksin soittama hidas sävellys. "Opus Pocus" on steel-rumpuja hyödyntävä melodinen fuusiokappale, jossa saksofonissa on Wayne Shorter. "Okokole Y Trompa" on yksinkertainen sävellys, jossa bassokuvion ja lyömäsoittimen päällä kuullaan puhallinsooloa. "(Used to Be a) Cha-Cha" on puhdasta jazzia edustava sävellys, jossa huilisti Hubert Laws puhaltaa melodian piccolollaan. Laws, Hancock ja Pastorius soittavat kaikki pitkän soolon. Viimeinen raita, "Forgotten Love", on Pastoriuksen sävellys pianolle ja jousille, jossa hän ei itse soita laisinkaan.

Kappaleet
---------

1. Donna Lee – 2.27  - merkitty Charlie Parkerin sävellykseksi (todellisuudessa Miles Davisin)*lähde?*
2. Come On, Come Over – 3.53  - Jaco Pastorius & Bob Herzog
3. Continuum – 4.33  - Jaco Pastorius
4. Kuru/Speak Like A Child – 7.41  - Jaco Pastorius & Herbie Hancock
5. Portrait Of Tracy – 2.22  - Jaco Pastorius
6. Opus Pocus – 5.29  - Jaco Pastorius
7. Okokole Y Trompa – 4.25  - Jaco Pastorius & Don Alias
8. (Used To Be A) Cha-Cha – 8.57  - Jaco Pastorius
9. Forgotten Love – 2.14  - Jaco Pastorius
10. (Used To Be A) Cha-Cha – 8.48
11. 6/4 Jam – 4.24

Lähteet
-------

1. ↑  Spotify: Jaco Pastorius - Jaco Pastorius *open.spotify.com*. Viitattu 24.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen Jaco Pastorius -sivusto
**Sirotytönkorento** (*Coenagrion pulchellum*) on tytönkorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorento.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Naaras
Sirotytönkorennon ulkonäkö on samankaltainen kuin monien muiden tytönkorentojen. Koiraan takaruumis on kapea, ja sen toisessa jaokkeessa on tumma kuvio, joka näyttää ikään kuin paksulta Y-kirjaimelta tai ääniraudalta. Olkajuovat ovat koiraalla kapeat ja useilla yksilöillä osittaiset. Koiraalla ja naaraalla on M-kirjainta muistuttava kaulus, jossa on kolmiomainen, päästään tylppä ja sivuliuskojen pituinen keskiliuska. Naaraan takaruumiin värityksessä esiintyy huomattavaa vaihtelua. Selkäpuoli voi olla melkein kokonaan tumma, mutta usein siinä on vaaleitakin alueita.

Sirotytönkorennon takaruumiin pituus on 24–29 mm ja takasiiven pituus 17–22 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Lajia tavataan yleisenä Länsi-, Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Aasian länsiosissa ja Siperiassa Altaivuoristolle asti. Lajin elinalueet ovat muuttumassa hajanaisemmiksi eteläisimmässä Euroopassa. Suomessa Jyväskylän eteläpuolella sirotytönkorentoa esiintyy yleisesti ja runsain määrin.

Elinympäristönä sirotytönkorento pitää enimmäkseen seisovien vesien alueista. Laji suosii varsinkin runsaskasvustoisia meren- ja järvenlahtia sekä lampia, nykyään enenevässä määrin myös suolampia.

Elintavat
---------

Sirotytönkorennon lentoaika on kesäkuun alusta elokuun loppupuolelle. Päälentoaika ajoittuu kesäkuun puolivälistä heinäkuun puoleenväliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Boudot, J.-P.: *Coenagrion pulchellum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 19.8.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Sirotytönkorento – *Coenagrion pulchellum* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 86–87. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1029095
* Wikispecies: Coenagrion pulchellum
* BioLib: 1588
* CoL: WTXZ
* EoL: 4132318
* EPPO: CONAPL
* EUNIS: 241247
* Fauna Europaea: 214273
* Fauna Europaea (new): 756d1b8c-c189-4886-b035-0ae39ea4b4ac
* GBIF: 1421980
* iNaturalist: 208111
* IRMNG: 10890907
* IUCN: 165484
* NBN: NBNSYS0000005605
* NCBI: 196756

 |

 |
Koto
Nainen soittaa kotoa
Michiyo Yagi soittaa 21-kielistä kotoa
**Koto** (jap. 箏) on perinteinen japanilainen kielisoitin. Se on tavallisesti pituudeltaan 180 ja leveydeltään 24 senttimetriä. Koton pohjassa on kaksi ääniaukkoa ja siinä on 13 perinteisesti silkistä, mutta nykyisin keinokuiduista valmistettua kieltä.

Kotolla on yli 1000-vuotinen historia. Se on kehittynyt kiinalaisesta gŭzhēng-soittimesta 600-luvulla. Aluksi kotoa käytettiin ainoastaan japanilaisessa hovimusiikissa, mutta 1600-luvulta lähtien muussakin japanilaisessa musiikissa. Perinteisesti Japanissa kotolla on ollut vastaava asema kuin pianolla länsimaissa. Nykyisin koton soittajat jakaantuvat kahteen koulukuntaan, Yamada- ja Ikuta-haaroihin. 

Nykyään on olemassa myös 17- ja useampikielisiä kotoja sekä bassokotoja. Koton loivasti kaareva kaikukoppa on valmistettu keisaripuusta *(Paulownia tomentosa)*. Kaikukopan pinta on polttokäsitelty ja kiillotettu, jolloin keisaripuun syykuvio tulee hyvin voimakkaasti esille soittimen pinnalla. Arvokkaiden soitinten syykuviointi on voimakkaasti aaltoileva. Kaikukopan yläpintaa kutsutaankin japaniksi sanalla "umi" eli meri. Soittimen pohjassa on kaksi pyöreää ääniaukkoa.

Legendan mukaan koton ulkonäön esikuvana on ollut kyyryasentoinen lohikäärme, joka on Kiinassa ja Japanissa onnen symboli. Soittimen osien nimissä lohikäärmeteema tuleekin hyvin esille. Soittimen osien nimiä ovat muun muassa lohikäärmeen kieli, sarvet ja häntä. Liikuteltavat kielisillat ovat perinteisesti norsunluuta, nykyisin muovia. Soitin viritetään siirtelemällä kielisiltoja haluttuun asemaan. Kotoa soitetaan kolmella oikean käden peukaloon, etu- ja keskisormeen kiinnitettävällä sormustinmaisella näppäimellä. Vasemmalla kädellä kielisillan vasemmalla puolella kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.

Yleisimmät koton viritystavat tunnetaan nimillä *hirachōshi* (平調子) ja *kumoichōshi* (雲井調子).
**Clearwater** on 280 kilometrin pituinen Athabascajoen sivujoki Kanadassa. Joki saa alkunsa Saskatchewanin provinssissa sijaitsevasta Broach Lake järvestä ja virtaa Saskatchewanissa noin 180 kilometrin matkan, josta noin puolet etelään, ja kääntyy sitten jyrkästi länteen Albertan provinssin puolelle, jossa se noin 100 kilometrin jälkeen yhtyy Athabascajokeen Fort McMurrayn asutusalueella.

Jokea ei tule sekoittaa saman nimiseen, eteläisessä Albertassa sijaitsevaan ja Saskatchewanin puolella Saskatchewanjokeen laskevaan jokeen.

Saskatchewanin puoleinen osa joesta nimettiin vuonna 1986 Kanadan kansallishistorialliseksi joeksi. Vuonna 1996 Albertan puoleiselle osalle myönnettiin sama status. Saskatchewanin provinssi määritteli 2 240 neliökilometrin suuruisen Saskatchewanin alueen joesta ja sen ympäristöstä *Clearwater River Wilderness Park* -luonnonpuistoksi. Joki on saanut nimensä erittäin puhtaasta ja kirkkaasta vedestä, joka virtaa lähes koskemattoman erämaa-alueen läpi.

Lähteet
-------

1. ↑  Clearwater River The Canadian Encyclopedia. Viitattu 3.10.2018. (englanniksi)
2. 1 2  The Clearwater River Canadian Heritage River System.  Arkistoitu 20.6.2018. Viitattu 3.10.2018. (englanniksi), (ranskaksi)
**Peter Dokl** (11. tammikuuta 1985 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen ampumahiihtäjä. Dokl on kilpaillut viidesti MM-kilpailuissa ja kahdesti olympialaisissa.

MM-kilpailuihin Dokl on osallistunut vuosina 2008, 2009, 2011, 2012 ja 2013. Hänen paras henkilökohtainen sijoitus on 21. sijoitus vuodelta 2013. Viestissä hän oli vuonna 2011 kahdeksas. Nuorten MM-kilpailuista Dokl voitti henkilökohtaisesta kilpailuista hopeaa vuonna 2004.

Dokl osallistui olympialaisiin vuosina 2010 ja 2014. Dokl ei ole menestynyt olympialaisissa, sillä parhaimmillaan hän oli vuonna 2010 sprinttikilpailun lopputuloksissa sijalla 58. Vuonna 2014 hän oli osa Slovenian kuudenneksi sijoittunutta viestijoukkuetta.

Ampumahiihdon maailmancupissa Dokl ei ole kertaakaan ollut henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenen parhaan joukossa. Parhas sijoitus on 11. sija kaudelta 2009–2010 Italian Anterselvasta.

Lähteet
-------

* Peter Dokl bio, stats and results *sports-reference.com*. Sports Reference LLC.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)
* Petr Dokl − Data *services.biathlonresults.com*. International Biathlon Union. Viitattu 29.2.2016. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  sport-reference.com
2. 1 2 3 4 5 6 7  services.biathlonresults.com
Valkon työväenyhdistyksen työväentalon piirros
**Loviisan Valkon työväentalo** oli Loviisan kaupungissa Valkon kylässä keskeisellä paikalla sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Valko oli 1900-luvun alussa suomenkielinen yhdyskunta ruotsinkielisessä Pernajan pitäjässä. Kylän elämä liittyi tuolloin pääasiassa vientisahatavaran laivaustoimintaan. Valkon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Työväentalon rakentamisesta päätettiin saman tien. Työväentaloa varten vuokrattiin Kotikallio-niminen tontti, joka saatiin ostaa omaksi 1920-luvun alussa. Valkon työväenyhdistyksen toiminta suuntautui koko yhteisön hyväksi. Työväenyhdistys hoiti postin jakelua 1900-luvun alussa. Posti haettiin junalta työväentalon lukusaliin, josta se oli kylän asukkaiden noudettavissa. Kesällä 1905 työväenyhdistys perusti Valkoon suomenkielisen kansakoulun, joka toimi työväentalon lukusalissa. Vasta myöhemmin Pernajan kunta ja valtio alkoivat tukea kansakoulua.

Työväentalo valmistui vuonna 1904. Se oli ensimmäinen varta vasten työväentaloksi rakennettu talo Uudellamaalla. Talo osoittautui heti liian pieneksi, ja sille valmistui lisäosa vuonna 1906. Huvitoiminnalla ei enää 1960-luvulla pystytty kattamaan vanhentuneen talon käyttö- ja korjauskustannuksia. Loviisan kaupunki osti talon vuonna 1966. Tarkoituksena oli tehdä talosta kaupungin nuorisotilat. Pikkupoikien talon alle tekemästä nuotiosta syttyi tulipalo, joka tuhosi talon kokonaan syyskuussa 1966.

Rakennus
--------

Työväentalon suunnitteli rakennusmestari F. A. Smedslund. Talo rakennettiin kahdessa osassa. Se oli puhdastyylinen, laudoilla vuorattu hirsirakennus, jossa oli koristeellinen torni, veranta ja koristelistoitus. Talon ensimmäisessä osassa oli juhlasali, näyttämö, lukusali, ravintola ja vahtimestarin asunto. Työväentalon lisäosa valmistui vuonna 1906. Siinä oli juhlasalin laajennusosa, varasto, toinen lukusali sekä veranta ja kaunis torni.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalo oli alusta alkaen monipuolisen toiminnan keskus. Siellä oli kirjasto ja lukusali. Torvisoittokunta perustettiin vuonna 1906. Talolla toimi myös näytelmäseura ja laulukuoro. 1920-luvulla talossa toimi elokuvateatteri, jonka toiminta jouduttiin lopettamaan turvallisuussyistä 1920-luvun lopulla. Elokuvatoiminta alkoi uudestaan 1960-luvulla, mutta se ei ollut enää taloudellisesti kannattavaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Miyako** (jap. 宮古) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 valmistunut panssaroimaton risteilijä. Se oli ensimmäinen Kuren laivastontelakan laivastolle valmistama alus. Alus upposi osuttuaan miinaan 14. toukokuuta 1904.

Valmistus
---------

*Miyakon* suunnittelua valvoi ranskalainen sotilasneuvonantaja Emile Bertin, ja se valmistettiin Kuren laivastontelakalla osana vuoden 1893 hankintoja. Köli laskettiin 26. toukokuuta 1894, ja alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1898. Alus valmistui 31. maaliskuuta 1899.

Aluksen kylkikaaret ja -levyt olivat terästä. Se oli varustettu kahdella mastolla, joissa oli parkkitakilointi avustamaan risteilemistä. Aluksen kahteen akseliin oli kytketty kumpaankin oma höyrykone, joiden tarvitsema höyry tuotettiin kahdeksalla locomotive-kattilalla. 

Pääaseistuksena oli kaksi 4,7 tuuman tykkiä ja apuaseina kahdeksan kolmen naulan tykkiä. Lisäksi aluksella oli kaksi kannelle asennettua torpedoputkea.

Palvelus
--------

*Miyako* valmistui vasta ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päätyttyä. Venäjän–Japanin sodassa alus osallistui Port Arthurin taisteluun sekä sataman sulun valvontaan. Alus osui sataman edustalla miinaan 14. toukokuuta 1904, jolloin sen upotessa sai surmansa kaksi miehistönjäsentä. Alus poistettiin alusluettelosta 21. toukokuuta 1905. Aluksen hylky nostettiin ja myytiin romutettavaksi 4. heinäkuuta 1906.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese cruiser Miyako

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Miyako (1898)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 2002, s. 234.
2. ↑  Nishida, Hiroshi: Miyako cruiser *homepage2.nifty.com*. Viitattu 15.9.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Keisarillisen Japanin laivaston alusluokat Venäjän–Japanin sodassa

|  |  |
| --- | --- |
| Pre-dreadnought-taistelulaivat | Fuji • Shikishima • *Asahi*S • *Mikasa*S |
| Panssariristeilijät | *ChiyodaS • Asama • Izumo •* Yakumo*S •* Azuma*S • Kasuga* |
| Pansarikansiristeilijät | *Izumi*S • Naniwa • Matsushima • *Akitsushima* • *Yoshino*S • Suma • *Takasago*S • Kasagi • Niitaka • *Otowa*S |
| Panssaroimattomat risteilijät | *Takao*S • *Yaeyama*S • *Tatsuta*S • *Miyako*S • *Chihaya*S • YodoC |
| Hävittäjät | Ikazuchi • Murakumo • Akatsuki • Shirakumo • Harusame • Kamikaze |
| Torpedoveneet | *Kotaka*S • Hayabusa |
| Tykkiveneet | *Amagi*S • Kongō • Kaimon • Katsuragi • Maya • *Tsukushi*S • *Banjō*S • *Heien*S • *Ōshima*S • *Uji*S |

|  |
| --- |
| S: ainoa laatuaan • C: valmistunut sodan päätyttyä |
**Peter Eriksson** (s. 12. heinäkuuta 1965 Nässjö) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Kanada-cupissa 1987, Calgaryn olympialaisissa 1988, missä hän saavutti pronssia, ja vuoden 1989 MM-kilpailuissa. "Kessler" Eriksson edusti kotimaassaan pääsarjatasolla HV71:tä, johon hän siirtyi vuonna 1984, kausina 1985–1989 ja 1990–1994, ja pelattuaan kolme kautta toisella sarjatasolla IF Troja-Ljungbyssä hän päätti pelaajauransa saksalaisseura Nürnberg Ice Tigersissa kaudella 1997–1998.

NHL-seura Edmonton Oilers varasi Erikssonin vuoden 1987 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 64. varausvuorolla. Eriksson pelasi Edmontonissa kaudella 1989–1990 NHL:n runkosarjassa 20 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja sai kolme syöttöpistettä. Farmisarja AHL:ssä hän edusti Cape Breton Oilersia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peter Eriksson Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 1.6.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Peter Eriksson *Eliteprospects*. Viitattu 1.6.2020. (englanniksi)
**Miyuki Yanagita** (jap. 柳田 美幸, *Yanagita Miyuki*; s. 11. huhtikuuta 1981 Chigasaki) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Yanagita debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 1997. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1999, 2003, 2007, kesäolympialaisissa 2004 ja 2008. Hän on pelannut 91 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 1999
1 Onodera |
2 Yamaki |
3 Nagadome |
4 Nakachi |
5 Sakai |
6 Nishina |
7 Tōmei |
8 Hara |
9 Uchiyama |
10 Sawa |
11 Ōtake |
12 Isozaki |
13 Yanagita |
14 Mitsui |
15 Isaka |
16 Kobayashi |
17 Ōmatsu |
18 Yamago |
19 Andō |
20 Nishigai |
Valmentaja Miyauchi

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2003
1 Yamago |
2 Ōbe |
3 Isozaki |
4 Yamagishi |
5 Sakai |
6 Kobayashi |
7 Kawakami |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Onodera |
13 Nakachi |
14 Yano |
15 Miyazaki |
16 Yamamoto |
17 Yanagita |
18 Maruyama |
19 Sudō |
20 Miyama |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Yamago |
2 Yano |
3 Isozaki |
4 Ōbe |
5 Kawakami |
6 Sakai |
7 Yamamoto |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamagishi |
13 Shimokozuru |
14 Maruyama |
15 Yanagita |
16 Kobayashi |
17 Andō |
18 Onodera |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2007
1 Fukomoto |
2 Isozaki |
3 Kinga |
4 Yano |
5 Yanagita |
6 Hara |
7 Miyamoto |
8 Sakai |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamago |
13 Andō |
14 Toyoda |
15 Iwashimizu |
16 Miyama |
17 Nagasato |
18 Ōno |
19 Sakaguchi |
20 Utsugi |
21 Amano |
Valmentaja Ōhashi

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2008
1 Fukumoto |
2 Kinga |
3 Ikeda |
4 Iwashimizu |
5 Yanagita |
6 Katō |
7 Andō |
8 Miyama |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōno |
12 Maruyama |
13 Hara |
14 Yano |
15 Sakaguchi |
16 Utsugi |
17 Nagasato |
18 Kaihori |
Valmentaja Sasaki



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
**Norfolkin laivastotukikohta** on Yhdysvaltojen Virginiassa, Norfolkin kaupungissa sijaitseva maailman suurin laivastotukikohta. Tukikohdassa on 14 laituria, ja tilaa 75:lle laivalle. Sen yhteydessä sijaitsee Chambers Fieldin lentoasema, jota käyttää niinikään Yhdysvaltain laivasto.

Historia
--------

Maa-alue ostettiin tukikohtaa varten 1,6 miljoonalla dollarilla vuonna 1915 pian maan liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Kun toinen maailmansota alkoi, tukikohta aktivoitui jälleen. Uusia tiloja, kuten kiitoratoja rakennettiin. 

Sodan jälkeen tukikohdasta tuli Atlantin laivaston päätukikohta ja sitä käytettiin Atlantin vahtimiseen avaruuskilvan ja kuulentojen aikana. 1990-luvulla kylmän sodan jälkeen tukikohdan toiminta väheni, mutta sitä päivitettiin taas terrorisminvastaisen sodan aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Naval Station Norfolk *www.globalsecurity.org*. Viitattu 1.6.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Naval Station Norfolk
**Loviisan työväentalo** on Loviisan kaupungissa keskeisellä paikalla sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Loviisan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Jäseniä oli 150, joista miehiä oli 109 ja naisia 41. Työväentalo valmistui vuonna 1910. Kansalaissodan aikana talo oli suojeluskunnan hallussa. Talossa oli myös punaisten vankila. Työväentalo saatiin takaisin toukokuussa 1919. Talon irtaimistoa oli rikottu ja hävitetty, ja sisustus oli huonossa kunnossa.

Työväenyhdistyksen toiminta alkoi hiipua taas 1950-luvun lopulla, ja työväenyhdistys myi työväentalon yksityishenkilölle vuonna 1965. Työväentaloa tarjottiin vuonna 1985 takaisin Loviisan sosialidemokraattiselle kunnallisjärjestölle, joka ostikin huonoon kuntoon menneen työväentalon takaisin itselleen.

Rakennus
--------

Työväentalo kunnostettiin perinpohjaisesti sekä sisältä että ulkoa vuonna 1952. Talon perinpohjainen ja määrätietoinen kunnostus alkoi, kun talo oli saatu ostettua takaisin vuonna 1985. Talo kunnostettiin kokonaisuudessaan vuosina 1986–1990, ja sen varustus saatettiin nykyaikaiselle tasolle. Kunnostukseen saatiin 390 000 markkaa valtionavustusta. Myös Loviisan kaupunki on antanut taloudellista avustusta talon kunnostukseen ja toiminnan kustannuksiin.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Toiminta työväentalolla alkoi niin vilkkaasti, että käyttövuoroja piti jakaa arpomalla. 1930-luvulla näyttämötoiminta kiinnosti monia ja yhdistyksellä oli myös aktiivinen nuorisokerho. 1950-luvulla työväentalolla järjestetyt iltamat ja juhlat olivat niin suosittuja, että kaikki halukkaat eivät mahtuneet mukaan. Työväentalo oli vuosina 1965–1985 varastona, kutomona ja tyhjillään. Nykyisin talo on edelleen eri yhdistysten ja toimijoiden aktiivisessa käytössä, ja sitä vuokrataan myös juhla- ja kokouskäyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Roope Pelo** (s. 26. maaliskuuta 1976) on suomalainen tenori, joka laulaa Virtuoso-lauluyhtyeessä, Roope Pelo & Pelottomat -jazz/tanssimusiikiyhtyeessä ja Roope Pelo & The Fearlessissa. Hän on vuodesta 2011 lähtien toiminut Salon Viihdelaulajien kuoronjohtajana ja toimi vuosina 2007–2015 Halikon musiikkiyhdistyksen toiminnanjohtajana. Pelo oli myös ehdolla vuoden 2014 Tangomarkkinat-kilpailussa.

Ura
---

### Koulutus

Pelo valmistui sähkövoima- ja automaatiotekniikanmekaanikoksi vuonna 1995, mutta ymmärsikin sen jälkeen haluavansa mieluummin laulajaksi. Hän aloitti lauluopintonsa vuonna 1997 Helsingin Konservatoriossa. Hän kävi vuosina 2000–2001 Oriveden musiikkilinjan*selvennä* ja sen jälkeen vuosina 2001–2002 Helsingin konservatorion muusikkolinjan. Hän opiskeli Helsingin ammattikorkeakoulussa kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon pääaineenaan laulu, ja valmistui sieltä laulupedagogiksi 2008.

Pelon laulunopettajina ovat toimineet muun muassa Matti Pelo, Petri Pöyhönen, Mikko Pasanen ja Aki Alamikkotervo.

### Uran alku

Nuoruuden ja varhaisaikuisuuden 1990–2000 Pelo lauloi Halikko Ensembessä, joka saavutti Maltan kansainvälisessä laulukilpailussa 2. sijan. 17–20-vuotiaana hän toimi paikallisen Sonic Haze -yhtyeen solistina ja kiersi paikallisia ravintoloita ja kotibileitä.

22-vuotiaana Pelo kutsuttiin laulajaksi poikabändi Boomiin.*lähde?* Yhtye teki yhden levyn levy-yhtiö Sonylle ja kiersi sen jälkeen ympäri Suomea, antoi lehti-, radio- ja tv-haastatteluja sekä osallistui Onnenpyörä- ja Syksyn sävel -kilpailuihin. Muutamat yhtyeen kappaleet ylsivät jopa radiosoittojen ykkösiksi. 

Pelo lauloi Savonlinnan oopperakuorossa vuosina 2001–2004. 

Vuosina 2003–2007 Pelo oli Helsingin kaupunginteatterin musikaalilaulajana. Hän esiintyi muun muassa musikaaleissa Cherbourghin sateenvarjot, Miss Saigon ja Evita.

### Nykypäivä

Pelo on laulajana Roope Pelo & The Fearless -yhtyeessä. Lisäksi hän on ollut musiikkiyhtye Virtuoson jäsen vuodesta 2005 lähtien ja toiminut solistina erilaisissa kirkollisissa teoksissa ja oopperaproduktioissa, kuten Bachin kantaateissa, Mozartin Taikahuilussa (Taminon rooli), Pasatieri Signor Deluso (Leonin rooli), Brittenin Kesäyön Unelmassa (Lysanderin rooli), Pulaoopperassa ja Helsingin Kaupunginteatterin Cherbourghin sateenvarjoissa (Jeanin rooli).

Vuosina 2007–2015 Pelo oli Halikon Musiikkiyhdistyksen toiminnanjohtaja. Yhdistyksen tarkoitus on edistää musiikin harrastusta ja opetusta erityisesti lasten ja nuorten keskuudessa.

Vuonna 2014 Pelo perusti yhdessä Sanna Takatalo-Heinosen kanssa Tanssii ja Musisoi ry:n. Yhdistys järjestää kulttuuritapahtumia ja tanssikursseja.

Lähteet
-------

1. ↑  Roope Pelo *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 20.5.2014. Viitattu 16.9.2018.
2. ↑  Roope Pelo *yle.fi*. Viitattu 22.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Roope Pelo & The Fearless
* Roope Pelo & Pelottomat
* Virtuoso virallinen sivu
* Virtuoso Facebook
* Virtuoso Twitter
* Virtuoso Instagram
* Virtuoso YouTube
* Salon Uimarit
* Salon Viihdelaulajat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kaappo Sutki** (24. huhtikuuta 1843 Kauhava – toukokuussa 1889 Siperia, Venäjä) oli suomalainen suurvaras, joka tuli tunnetuksi 1870-luvun alkupuolella useista onnistuneista vankilapaoistaan. Sutki vaikutti pääasiassa Etelä-Pohjanmaalla, mutta hän liikkui myös Hämeessä, Uudellamaalla ja Keski-Suomessa.

Liisa Kaapontyttären aviottomana lapsena Kauhavan Alakylän Pernaan talossa syntynyt Kaappo Sutki joutui neljävuotiaana äitinsä kuoltua Kauhavan kirkonisännöitsijän Juho Lillströmin taloon huutolaiseksi ja oli siellä 15-vuotiaaksi saakka. Hän oli sitten renkinä Kauhavan taloissa sekä Ylihärmän Keskikylässä Lööperin talossa, mutta ryhtyi sitten 1865 viettämään kiertelevää elämää, johon kuuluivat myös varkaudet.*lähde?*

Sutki vangittiin ensimmäisen kerran 1866 Vaasassa väärän rahan kauppaamisesta. Hän syyllistyi 1860-luvun lopulla useisiin varkauksiin ja karkasi useita kertoja tutkintavankeudesta, muun muassa Tampereen vankihuoneesta elokuussa 1867. Hänellä oli hallussaan muun muassa useita väärennettyjä papintodistuksia. Vuonna 1871 Sutki vietiin Kuopion lääninvankilaan, josta hän onnistui kuitenkin taas syyskuussa 1872 pakenemaan. Seuraavaksi Sutki vietiin Vaasan lääninvankilaan, josta hän taas onnistui karkaamaan huhtikuussa 1874. Hämeenlinnan vankilassa ollessaan Sutki kirjoitti omaelämäkertansa, joka ei ole kuitenkaan säilynyt.*lähde?*

Vuonna 1875 Sutki anoi vankeusrangaistuksensa muuttamista Siperiaan karkotukseksi. Anomukseen suostuttiin, ja kesällä 1875 Siperiaan lähtenyt Sutki eli loppuelämänsä Siperiassa Minusinskin piirikunnassa suomalaisten ja virolaisten asuttamassa siirtokunnassa, jossa hän toimi suutarina. 1880-luvulla Siperiaan karkotettuna ollut Matti Haapoja asui vuodesta 1886 Sutkin luona, ja Haapojan väitetään surmanneen Sutkin. Sutki kuoli Siperiassa muutama viikko ennen helluntaita 1889.

Lähteet
-------

1. ↑  Sofa Kotilainen:Rikollista elämää 1800-luvun loppupuolella, Agricolan kirja-arvostelut 11.4.2011
2. ↑  Kaisa Kyläkoski: Tavarantasaajat Österholm ja Sutki (Omakustanne/ Google kirjat)
3. ↑  Ulpu Takatalo: Ei saa laulaa Rannanjärvestä... : Antin häjyilykaverit ja käsikassarat Suntuubi (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  PohjanmaanVäylän matkailuhakemisto: henkilöhistoriaa : Matti Haapoja (Arkistoitu – Internet Archive)
Mimolette-juustoa.
Pitkään kypsynyt mimolette-juusto ja sille tyypillinen juustopunkkien aikaansaama kuori.
**Mimolette** on ranskalainen lehmänmaitojuusto.

Mimoletten valmistus alkoi Ranskan–Hollannin sodan (1672–1678) aikana. Sodan takia Alankomaista ei saatu Ranskan markkinoille suosittua edam-juustoa. Ranskan tuolloinen talousministeri Jean-Baptiste Colbert ohjeisti Pohjois-Flanderin juustonvalmistajat kehittämään edamin vastineen ja nimi mimolette juontuu termistä *demi-mollet*, joka tarkoittaa osittain pehmeää. Juustoa kutsutaan joskus myös nimellä *Boule de Lille* Lillen kaupungin mukaan. Mimolettea valmistetaan enimmäkseen Pas-de-Calaisin alueella.

Mimolette valmistetaan pastöroidusta maidosta, johon lisätään maitohappobakteereja ja juoksutetta maidon saostamiseksi. Syntyvästä juustomassasta erotetaan osa herasta ja juustomassa pestään kuumassa vedessä, minkä jälkeen juusto värjätään annatolla. Seuraavassa vaiheessa juusto puristetaan ja suolataan suolaliuoksessa. Mimolettea myydään sen eri kypsymisen vaiheissa. Tavallinen teollisesti tuotettua mimolettea kypsytetään kuudesta viikosta kolmeen kuukauteen. *Très vieille* eli erittäin kypsynyt juusto myydään vasta 18-24 kuukauden kypsymisen jälkeen. Pitkään kypsyneeseen juustoon vaikuttavat juustopunkit, joilla juustot saastuvat tarkoituksellisesti. Punkit tekevät pieniä reikiä juustoon ja edistävät näin sen kypsymistä. Punkkien liiallisen leviämisen estämiseksi juustoja harjataan kypsymisen aikana. Punkkeja pidetään joskus allergeeneina ja esimerkiksi Yhdysvallat kielsi väliaikaisesti juuston maahantuonnin vuosina 2013-2014.

Nuoren mimoletten maku on mieto ja miellyttävä. Pitempään kypsytetyn juuston värit tummenevat ja sen rakenteesta tulee tiheä ja vahamainen. Sen makua on kuvailtu hedelmäiseksi, pähkinäiseksi ja karamellimaiseksi. Hajultaan se muistuttaa hieman kermatoffeeta. Juusto tarjoillaan tavallisesti juustotarjottimella ja se sopii yhteen oluen, punaviinin ja jälkiruokaviinin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 482-483. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
**Pierre Descargues** (22. syyskuuta 1925 Montrouge – 20. tammikuuta 2012 Chevilly-Larue) oli ranskalainen toimittaja, kuvataidekriitikko, valokuvaaja ja kirjailija. Hän oli naimisissa ranskalaisen taiteilija Catherine Valogne’n kanssa, joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Catherine Val. Pariskunnalla oli vahva yhteys Suomeen ja heidän poikansa Olivier osaa suomea.

Descargues tutustui ranskalaiseen taiteilijaan Yves Kleiniin 1950-luvulla. Hän teki muun muassa valokuvasarjan ja lehtijutun Kleinin tyhjyysesityksestä nimeltään *Aineettoman kuvallisen herkkyyden vyöhykkeen luovutusseremonia*. 

Descargues toimitti viikoittain suosittua radio-ohjelmaa, jossa käsiteltiin taidetta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Katri Kovasiipi: Taiteilija Yves Klein loi tyhjälle sanoman.  *Aamulehti*, 21.6.2016, s. B8-9.
2. ↑    Tribune de Lausanne, 18.2.1962.

Aiheesta muualla
----------------

* Pierre Descargues: Yves Klein ja 160 g kultaa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Juan María Bordaberry Arocena** (17. kesäkuuta 1928 Montevideo, Uruguay – 17. heinäkuuta 2011) oli uruguaylainen poliitikko, presidentti 1972–1973, jonka jälkeen hän kaappasi vallan ja hallitsi diktaattorina vuoteen 1976.

Bordaberry syntyi varakkaaseen karjatilallissukuun ja opiskeli lakia Montevideossa tasavallan yliopistossa ja jatkoi perheensä liiketoimia isänsä kuoleman jälkeen. Politiikkaan hän lähti maan talouden kärsittyä hintojen alenemisen vuoksi.

Hänet valittiin senaattiin 1963–1965 oikeistolaisen Partido Nacionalin (valkopuolue) listalta. Vuonna 1964 hän perusti oman *Liga Nacional de Accion Ruralistastansa*, joka liittyi 1969 Colorado-puolueeseen. Samana vuonna hänet nimitettiin hallitukseen, jossa hän oli muun muassa maatalousministerinä 1969–1971.

Bordaberry valittiin presidentiksi 1971 kesken kriisin, jota sävytti terrorismi ja talouskriisi. Hän astui virkaan maaliskuussa 1972 ja turvautui autoritaarisiin konservatiivisiin voimiin nimittäen asevoimien edustajia hallituksensa johtopaikoille. Äärioikeiston ja asevoimien painostuksesta kidutus sallittiin ja kansalaisoikeuksia kavennettiin. Vuodessa Tupamaros-sissien vastarinta heikkeni merkittävästi ja sen johtajat tuomittiin. Bordaberry teki verettömän vallankaappauksen 27. kesäkuuta 1973, jolloin hän hajotti kongressin ja kielsi ammattiliitot. Puolueet kiellettiin seuraavana vuonna ja 1975 maassa säädettiin uusi korporatismista vaikutteita saanut perustuslaki. Armeija poisti Bordaberryn vallasta 1976. Erottamisensa jälkeen hän palasi karjatilalleen. Sotilasjuntta hallitsi maata vuoteen 1985.

Tabaré Vázquezin vasemmistolaisen hallituksen myötä maassa alettiin tutkia ihmisoikeusrikkomuksia Bordaberryn diktatuurin aikana. 17. marraskuuta 2006 Bordaberry ja hänen entinen ulkoministerinsä Juan Carlos Blanco asetettiin kotiarestiin neljästä 1976 Buenos Airesissa tehdystä salamurhasta osana operaatio Cóndoria. Uhreihin kuuluivat maapaossa olleet kongressimiehet Zelmar Michelini ja Héctor Gutiérrez Ruiz. Vuonna 1989 säädetyn armahduslain ei katsottu koskevan murhia. Bordaberry tuomittiin 30 vuoden vankeuteen, mutta hänet siirrettiin ikänsä vuoksi vuotta myöhemmin kotiarestiin. Hän kuoli kärsiessään rangaistustaan 83-vuotiaana.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Uruguay's ex-president arrested (BBC)
* Será juzgado de nuevo en Uruguay el ex dictador Juan Bordaberry (La Jornada)

### Viitteet

1. ↑  Fiscal solicita a la Corte uruguaya declarar inconstitucional la ley de amnistía de 1986 *La Jornada*.  8.3.2010. Viitattu 17.7.2011. (espanjaksi)
2. ↑  Juan Maria Bordaberry, president-turned-dictator of Uruguay, dies at 83 *The Washington Post*.  17.7.2011. Viitattu 17.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pierre Cochereau** (9. heinäkuuta 1924 Saint-Mandé, Val-de-Marne – 6. maaliskuuta 1984 Lyon) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä.

Cochereau opiskeli Marcel Duprén johdolla. Hän pääsi Saint-Rochin kirkon urkuriksi Pariisissa 18-vuotiaana ja sai nimityksen Notre-Damen katedraalin urkuriksi vuonna 1955. Cochereau teki resitalistina kiertueita eri maanosissa, soitti myös merkittävien orkestereiden kanssa ja osallistui lukuisiin musiikkifestivaaleihin. Hän tuli tunnetuksi improvisaatiotaidoistaan. Hän teki uransa aikana myös yli 80 levytystä.

Cochereau perusti Lyonin kansalliskonservatorion ja johti konservatorioita myös Le Mansissa sekä Nizzassa. Hän oli mukana perustamassa Grand Prix de Chartres -urkukilpailua. Cochereau sai vuonna 1978 Kunnialegioonan upseerin arvon. Urkuri-tutkija Anthony Hammond kirjoitti hänestä elämäkertateoksen *Pierre Cochereau – Organist of Notre-Dame*.

Lähteet
-------

1. ↑  Pierre Cochereau AllMusic
2. 1 2 3  Pierre Cochereau Solstice Music
3. 1 2 3  Pierre Cochereau – Organist of Notre-Dame Boydell & Brewer


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ostap Lutskyi**, ukr. Остап Луцький, (8. marraskuuta 1883 Luka, Galitsia – 8. lokakuuta 1941 Kotlasin lähellä, Neuvostoliitto) oli ukrainanlainen poliittinen johtaja, osuustoiminnan organisoija, lehtikirjoittaja ja runoilija. Hänen poikansa oli yhdysvaltalaistunut kirjallisuudentutkija ja runoilija George Stephen Nestor Luckyj.

Lutskyi opiskeli Prahan ja Krakovan yliopistoissa ja liittyi kirjallisuusryhmään Moloda Muza. Hän kirjoitti muutamia runokokoelmia. Tšernivtsissä hän työskenteli *Bukovynan* päätoimittajana 1907–1913 ja liittyi siellä osuustoimintaliikkeeseen ja Bukovynan Ruska Besida -seuraan. Hän palveli ensimmäisen maailmansodan aikana luutnanttina Itävallan armeijassa, ja hänet nimitettiin 1918 nuoren arkkiherttuan Wilhelm Habsburg-Lothringenin adjutantiksi. Itävallan keisarikunnan romahdettua hän liittyi ukrainalaiseen Galitsian armeijaan.

Sodan päätyttyä Lutskyi asettui Stryin alueelle ja osallistui talouden kehittämiseen muun muassa osuuskuntatoiminnan johtotehtävissä. Hän kirjoitti osuuskunta-aiheesta ja oli merkittävissä tehtävissä galitsialaisessa politiikassa, kuten Puolan sejmin jäsen. Hänet pidätettiin pian sen jälkeen, kun Neuvostoliitto oli miehittänyt Galitsian 2. lokakuuta 1939. Hän joutui keskitysleirille Pohjois-Venäjälle Kotlasin lähelle, missä hän kuoli.

Lutskyin tuotantoa ovat 1968 ilmestyneessä teoksessaan tutkineet ja julkaisseet George Stephen Nestor Luckyj ja Bohdan Rubchak. Andri Kachor julkaisi hänestä 1952 lyhyen elämäkerran. Hänen kirjeenvaihtoaan ilmestyi 1994 Luckyj’n toimittamana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lutsky, Ostap *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2005. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ostap Lutskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* IdRef

 |

 |
**Kai Lauri Bremer** (s. tammikuu 1935 Viipuri) on suomalainen museoajoneuvoharrastaja, joka tunnetaan *Mobilisti*-lehden perustajana ja pitkäaikaisena päätoimittajana.

Bremer varttui autottomassa upseeriperheessä Kouvolassa, kunnes isä yleni everstiksi ja sai virka-autokseen vuoden 1939 Mercuryn. 1950-luvun lopulla Bremer osti ensimmäiseksi omaksi autokseen vuoden 1928 Chryslerin. Ennen *Mobilisti*-lehden perustamista Bremer työskenteli 1950-luvulta asti autoalalla, muun muassa Saab-automyyjänä, Ford-huoltomiehenä, huoltamonpitäjänä, *Maaseudun Autolehden* ja *Moottori*-lehden toimittajana sekä Nokian Renkaiden tiedottajana.

Bremerille myönnettiin vuonna 2011 Moottoriliikenteen ansiomitali. Kun Bremer täytti 80 vuotta tammikuussa 2015, Yle TV2 esitti hänestä kertovan 45-minuuttisen dokumentin, jonka on ohjannut Veli Vartiala.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bell, Clas von: Katso tänään: Vanhojen autojen Grand Old Man *Uusi Suomi / Autotoday*.  10.1.2015. Viitattu 14.11.2017.
2. ↑  Haapavaara, Heikki: Tämä mies toi museoautoharrastuksen Suomeen *Kauppalehti*.  30.4.2016.
3. ↑  Tänään televisiossa: Dokumentti Suomen tunnetuimpiin kuuluvasta autotoimittajasta *Ilta-Sanomat*.  10.1.2015. Viitattu 14.11.2017.
**Juan José Ibarretxe Markuartu** (s. 15. maaliskuuta 1957, Llodio) on baskinationalistipoliitikko. Hän oli Espanjan Baskimaan aluehallinnon johtaja eli lehendakari (baskiksi *Eusko Jaurlaritzako Lehendakaria*, espanjaksi *Presidente del Gobierno Vasco*) 1999–2009. Hän edustaa nationalistipuolue Baskien kansallispuoluetta.

Ibarretxe opiskeli taloustiedettä Baskimaan yliopistossa. Hän oli Llodion pormestari neljä vuotta ja hänet valittiin autonomisen alueen parlamenttiin 1984. Hän oli 1983–1994 talouskomissiossa ja 1995 tuolloinen pääministeri José Antonio Ardanza nimitti hänet varapääministeriksi. Vuoden 1998 vaalien jälkeen Ibarretxe seurasi Ardanzaa pääministerinä. Hänen hallitustaan tukivat myös Eusko Alkartasuna ja Ezker Batua Berdeak. Ibarretxe pysyi Baskimaan johdossa kolmien vaalien ajan.

Ibarretxe esitteli 2003 suunnitelmansa *Plan Ibarretxen* Baskimaan muuttamisesta "vapaasti Espanjaan assosioituneeksi yhteisöksi", jolla olisi oma oikeusjärjestelmänsä ja edustus Euroopan unionissa.

Vuoden 2009 Baskimaan vaaleissa paikallinen sosialistipuolue nousi suurimmaksi puolueeksi ja päätti näin baskinationalistien 30-vuotisen valtakauden. Ibarretxen seuraajaksi tuli Patxi López Partido Popularin tuella.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kai Johannes Kartio** (s. 17. kesäkuuta 1961 Tampere) on suomalainen taidemuseonjohtaja.

Kai Kartion äiti on mallisuunnittelija Paula Kartio, vuoteen 1935 Johansson. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1996–2008 oli Marina Giljam ja toinen vuodesta 2009 on Tanja Saarto. Kartio tuli ylioppilaaksi 1980 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1989. Hän opiskeli École des Beaux-Arts -taideoppilaitoksessa Avignonissa Ranskassa 1980–1981. Toimittuaan Bukowskis-huutokauppakamarissa Tukholmassa 1989–1990 Kartio tuli amanuenssiksi Sinebrychoffin taidemuseoon 1991, oli siellä tutkija 1994–1997, vt. museonjohtaja 1997 ja intendentti 1997–1999. Turun taidemuseon johtajana hän toimi 1999–2001 ja vuodesta 2001 hän on ollut Amos Andersonin taidemuseon johtaja. Amos Andersonin taidemuseon toimintaa jatkaa taidemuseo Amos Rex, jonka johtajana Kartio on työskennellyt vuodesta 2018.

Kartiolle myönnettiin Suomen Kuvanveistäjäliiton Pro Sculptura -mitali vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 349. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Kauppinen, Touko: Kummalliset asiat kiehtovat. (60-vuotishaastattelu) *Helsingin Sanomat*, 15.6.2021, s. B 12. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 15.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Kartio johtajaksi Amos Andersonin taidemuseoon, HS 12.12.2000
* Kulttuurilaitokset käyvät kovaa kisaa sponsoreista – julkisella tuella ei enää elä, Yle 12.1.2016

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |