recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johan Berendes (Berndes)** (8. syyskuuta 1603 Porvoon pitäjä – 10. helmikuuta 1652 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin valtaneuvos ja kauppakollegion presidentti.

Berendesin vanhemmat olivat kamarineuvos Joakim Berendes ja Anna von Rosen. Hän tuli vuoriviraston asessoriksi vuonna 1637 ja varapresidentiksi 1641. Tämän ohella hän toimi muun muassa Kopparbergslagenin maaherrana. Vuonna 1651 Berendes nimitettiin valtaneuvokseksi ja kauppakollegion presidentiksi, seuraavana vuonna hänestä tuli Tukholman ylikäskynhaltija. Berendes ansioitui erityisesti vuoriteollisuuden piirissä, hän onnistui kaksinkertaistamaan kuparin tuotannon. Ulkomailla opiskellut Berendes oli aikansa huomattavimpia aatelisia valtiopäivillä, kielitaitoisena häntä käytettiin erilaisissa diplomaattisissa tehtävissä. Mietoisten Saaren kartano oli hänen läänityksenään vuosina 1635–1638.

Berendesin ensimmäinen puoliso vuodesta 1630 oli Margareta Wildeman (k. 1630) ja toinen vuodesta 1634 vapaaherratar Ingeborg Kurki (k. 1654). Kenraalimajuriksi ja vapaaherraksi kohonnut Fabian Berendes (1610–1678) oli hänen velipuolensa.

Katso myös
----------

* Berendes

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 54.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kylää. Henkilöistä katso Kivilahti.*
**Kivilahti** on kylä Ilomantsissa. Sen maisemat vaihtelevat vaaranäkymistä Koitereen rantamaisemiin. Kylässä oli vielä vuosituhannen vaihteessa useita palveluja, muun muassa Osuuspankin konttori. Koitereen rannalla toimii matkailuyritys Koitereen Helmi.

Joensuun Uimaharjuun on noin 15 kilometrin matka maantietä pitkin, ja sieltä löytyy lähimmät kaupat ja palvelut.

Kylässä on luterilainen rajaseutukirkko, joka on rakennettu vuonna 1954. Kirkossa on 120 istumapaikkaa. Kirkon on piirtänyt arkkitehti Toivo Pelli. Alttarin krusifiksin on veistänyt Uuno Poikonen. Kirkon kello on luovutetun Karjalan Lavansaaren kirkon entinen kello.

Kivilahden hautausmaalla on mm. paikallisten sankarivainajien hautoja. Hautausmaalle pääsee hyvin niin veneellä kuin myös tietä pitkin autolla.

Kivilahden kohdalla Koitereella on hyvät veneilyviitoitukset, joita seuraamalla voi turvallisesti veneillä koko järven alueella. Reitistö on merkitty Maanmittauslaitoksen karttaan. Kiviselälle pääsee pienelläkin veneellä reitistöä pitkin helposti ja varmasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Eeva Pentikäinen: Koitereen rannalta etsitään muinaisia asuinpaikkoja *Yle*.  2016. Viitattu 1.7.2019.
2. ↑  Kivilahden rajaseutukirkko *Ilomantsin seurakunta*. Viitattu 1.7.2019.
**Johan Ascholin** (9. lokakuuta 1756 Pori – 10. toukokuuta 1824 Pori) oli suomalainen kauppaneuvos ja valtiopäivämies.

Ascholinin vanhemmat olivat Poriin vuonna 1751 tullut kauppias, raatimies Nils Ascholin ja Elisabet Novander. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1793–1799 oli Brita Christina Ekström ja toinen Johanna Sticksén. Johan Ascholin peri isältään ulkomaankaupan harjoittamisen oikeudet, samoin kuin jatkoi isänsä aloittamaa laivanvarustusta. Hän oli vuosisadan vaihteeseen tultaessa Porin huomattavimpia porvareita, vuonna 1801 hänellä oli kaupungin suurin varallisuus. Ascholin myös omisti yli puolet kaikista Porin porvareiden laivaosakkeista. Hänen molemmat puolisonsa kuuluivat tärkeisiin kristiinankaupunkilaisiin kauppiassukuihin ja hänen sisarensa avioitui toiseen merkittävään porilaiseen kauppiassukuun, mitkä osaltaan lujittivat Ascholinin asemaa. Kauppaneuvoksen arvon Ascholin sai 1812. Hän oli porvarissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Johan Ascholin Viitattu 31.12.2020.
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Kivimuurihyökkäys** on shakkiavaus ja systeemi valkealle pelaajalle. Systeemiin kuuluvat valkean siirrot d4, e3, f4 ja c3. Usein valkea pelaa vielä siirron 5.Ld3. Siirtojen järjestys voi vaihdella.

Valkean strategiana avauksessa on pelata kuningasratsu siirroilla Rf3-e5 keskelle lautaa, edetä g-sotilaalla ajamaan mustan ratsu pois f6:sta sekä joskus uhrata lähetti linnoittautuneen mustan h7-sotilaaseen tuoden samalla raskaat upseerit hyökkäykseen h-linjan kautta.

Musta voi pelata *kivimuuripuolustusta* hollantilaisessa puolustuksessa, jolloin hän asettaa sotilaansa vastaaville paikoille (c6-d5-e6-f5).

Koska kivimuurihyökkäys on enemmän systeemi kuin avaus, sitä on vaikea luokitella ECO-koodistolla. Se voikin saada hyvin erilaisia koodeja riippuen mustan siirroista.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista

Lähteet
-------

* de Firmian, Nick (1999). Modern Chess Openings: MCO-14. Random House. ISBN 0-8129-3084-3.
* Larry D. Evans (December 1981). "Stonewalling". Chess Life: 34–36. Retrieved on 2007-04-28.
* Hooper, David & Whyld, Kenneth (1992), The Oxford Companion to Chess (second ed.), Oxford University Press, ISBN 0-19-866164-9.
**Hydroksyyliamiini** (NH2OH) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa synteesissä ja pelkistimenä.

Ominaisuudet
------------

Hydroksyyliamiinin konformaatiot
Hydroksyyliamiini on huoneenlämpötilassa kiinteää suhteellisen epästabiilia ainetta. Hydroksyyliamiinilla on useita konformaatioita. Muun muassa tras-, cis- ja gauche-konformaatiot. Näistä trans-konformaatio on kiinteässä olomuodossa pysyvin. Lämmitettäessä yli sulamispisteen yhdiste räjähtää herkästi muodostaen typpeä, ammoniakkia, dityppioksidia ja vettä. Hydroksyyliamiini liukenee hyvin veteen, metanoliin ja etanoliin ja nämä liuokset ovat stabiilimpia. Vesiliuos on heikosti emäksinen ja hydroksyyliamiinin emäsvakio on 6,6·10-9 mol/l. Hydroksyyliamiini on luonteeltaan ensisijaisesti pelkistin, mutta sen happamat liuokset voivat toimia myös hapettimina.

NH2OH + H2O \rightleftharpoons  NH3OH+ + OH-

Valmistus ja käyttö
-------------------

Hydroksyyliamiinin valmistamiseen on useita menetelmiä. Käytettyjä menetelmiä ovat muun muassa typpimonoksidin, typpihapon tai nitraattien pelkistys katalyyttisesti vedyn avulla, nitroalkaanien hydrolyysillä tai niin kutsutulla Raschig-prosessilla. Raschig-prosessissa ammoniumkarbonaatti reagoi typen oksidien kanssa muodostaen ammoniumnitriittiä, joka reagoi rikkidioksidin kanssa muodostaen ammoniumhydroksyyliamiinidisulfonaattia. Tämän hydrolyysillä saadaan hydroksyyliammoniumsulfaattia, josta voidaan hydroksyyliamiini vapauttaa ioninvaihdolla tai ammoniakin avulla.

Hydroksyyliamiini reagoi aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen oksiimeja. Tärkein yhdisteen käyttökohde onkin nylonin valmistuksessa tarvittavan kaprolaktaamin valmistus. Dialdehydien ja diketonien kanssa hydroksyyliamiini muodostaa oksatsoleja. Hydroksyyliamiinia käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muun muassa lääkkeitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös pelkistimenä, valokuvauskemikaalina, kumien ja muovien valmistuksessa polymerisaatiota säätelevänä kemikaalina ja apuaineena metallurgiassa. Usein hydroksyyliamiinin sijasta käytetään sen suoloja, kuten hydroksyyliammoniumsulfaattia, -kloridia tai -nitraattia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 198. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 431–432. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2 3  Josef Ritz, Hugo Fuchs & Howard G. Perryman: *Hydroxylamine, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 21.11.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Hydroksyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti
**Muukalainen Laramiesta** (engl. *The Man from Laramie*) on vuonna 1955 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka on ohjannut Anthony Mann. Pääosissa esiintyvät James Stewart, Arthur Kennedy, Donald Crisp ja Cathy O’Donnell. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Philip Yordan ja Frank Burt, ja se perustuu Thomas T. Flynnin vuonna 1954 ilmestyneeseen samannimiseen lännenkertomukseen.

*Muukalainen Laramiesta* on yksi ensimmäisiä CinemaScopella kuvattuja lännenelokuvia. Samalla se on viides ja viimeinen Anthony Mannin ja James Stewartin yhdessä tekemistä merkittävistä lännenelokuvista.

Juoni
-----

Klassisessa lännentarinassa myyttinen muukalainen (James Stewart) ratsastaa kaupunkiin ja ravistelee sen valta-asemia. Todellisuudessa kyseinen muukalainen, William Lockhart, on entinen ratsuväen kapteeni, joka tutkii veljensä murhaa ja etsii tietoja henkilöstä, joka myy kiväärejä apasseille. Lockhart saa kimppuunsa paikallisen karjaparonin (Donald Crisp) sadistisen pojan (Alex Nicol). Hän joutuu napit vastakkain myös paikallisen sheriffin Tom Quigbyn (James Millican) kanssa, joka kehottaa Lockhartia poistumaan kaupungista välttyäkseen pahemmilta ongelmilta. Tapahtumat kulminoituvat traagisiin tulitaisteluihin. Vastapainoksi elokuvassa on myös romanttista jännitettä Lockhartin ja Barbara Waggomanin (Cathy O’Donnell) välillä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  James Stewart  | … |  Will Lockhart
  |
|  Arthur Kennedy  | … |  Vic Hansbro
  |
|  Donald Crisp  | … |  Alec Waggoman
  |
|  Alex Nicol  | … |  Dave Waggoman
  |
|  Cathy O’Donnell  | … |  Barbara Waggoman
  |
|  Aline MacMahon  | … |  Kate Canady
  |
|  Wallace Ford  | … |  Charley O’Leary
  |
|  Jack Elam  | … |  Chris Boldt
  |
|  James Millican  | … |  sheriffi Tom Quigby
  |

Arvostelut
----------

*Muukalainen Laramiesta* -elokuvaa on luonnehdittu psykologiseksi ja film noir -henkiseksi westerniksi. Kriitikko Kim Newmanin mukaan se on "kireä, traaginen tarina, – – jota sävyttää Mannille tunnusomainen käsitys siitä, miten epätoivoiset ja pakkomielteiden riivaamat miehet suhtautuvat toisiinsa ja vaaralliseen maastoon, joka korostaa heidän äärimmäisiä mielentilojaan".

Lähteet
-------

1. ↑  The Man from Laramie. *Turner Classic Movies – TCM*.  Arkistoitu 12.10.2019. Viitattu 12.10.2019.
2. 1 2  Schneider, Steven Jay (toim.): *1001 elokuvaa, jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään*, s. 313. WSOY, 2009.
3. ↑  Fuller, Graham: The psychological western *Sight & Sound magazine*.  6.5.2019. British Film Institute – BFI. Viitattu 12.10.2019.
4. ↑  PS: DVD-arvostelu: Muukalainen Laramiesta *DVD-opas*. Viitattu 12.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Muukalainen Laramiesta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee maanviljelijä ja kansanedustaja Pekka Ikosta. Ilomantsissa asuneesta tunnetusta metsästäjästä Pekka ("Hukka-Pekka") Ikosesta (1875–1940) on erillinen artikkeli.*
**Pietari (Pekka) Ikonen** (18. heinäkuuta 1877 Jääski – 13. syyskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.

Ikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Ikonen ja Maria Ora. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston. Ikonen oli puutavaraliikkeen harjoittajana ja maanviljelijänä Jääskessä vuoteen 1944 saakka. Hän oli Jääsken säästöpankin johtajana 17 vuoden ajan ja Jääsken paloapuyhdistyksen johtajana 15 vuoden ajan. Ikonen oli myös Jääsken seurakunnan rahastonhoitajana ja kirkon isännöitsijänä. Sotavuosien jälkeen hän oli puutarhatilan hoitajana Kalvolassa 1947–1956. Ikonen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1937. 

Ikonen oli kansanedustajana 1914–1917 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli Jääsken kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnallislautakunnan esimiehenä.

Pekka Ikonen oli naimisissa vuodesta 1901 Hilma Maria Nupposen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Pekka Ikonen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomalaisen puolueen kansanedustajat 1914–1917 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(38) | 
* Ala-Kulju
* Cornér
* Danielson-Kalmari
* Grönvall
* Hallsten
* Halonen
* Hiidenheimo
* Iipponen
* Ikonen
* Ingman
* Jaskari
* Kilpeläinen
* Koivisto
* Listo
* Malmivaara
* Mannermaa
* Peurakoski
* Pullinen
* Rannikko
* Rauanheimo
* Retulainen
* Saari
* Saha
* Sjöstedt-Jussila
* Särkilahti
* Tulenheimo
* Tuomela
* Typpö
* Vaarala
* Vahe
* Valkama
* A. Virkkunen
* P. Virkkunen
* Vänniä
* Warvikko
* von Weissenberg
* I. Yrjö-Koskinen
* S. Yrjö-Koskinen

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Odert Wilhelm Renell** (vuodesta 1906 lähtien **Vilho Tapio**, 27. heinäkuuta 1876 Ruovesi – 1951 Kälviä) oli suomalainen rakennusmestari. Hänen isänsä oli valtion ensimmäisen luokan rakennusmestari ja maanmittari Karl Henrik Renell. Odert Renell suomalaisti nimensä vuonna 1906.

Renell opiskeli Helsingissä teollisuuskoulussa vuosina 1896–1898 ja 1900. Tunnetuin Renellin suunnittelema rakennus on Kälviän kirkko, joka valmistui 1905. Lehtiartikkelin mukaan kirkon rakentamiseksi oli saatu ehdotukset kolmelta rakennusmestarilta: Renelliltä, Kurikalta ja Jäväjältä. Renellin suunnitelma valittiin uuden kirkon rakentamisen pohjaksi. Siihen tehtiin kuitenkin muutoksia Kurikan ja Jäväjän suunnitelmaehdotuksista, joten kirkkoa voidaan pitää kolmen rakennusmestarin yhteissuunnitelmana. Kirkko on muun muassa korkeampi kuin mitä Renell oli alun perin ajatellut.

Renell kävi useaan otteeseen Yhdysvalloissa. Ensimmäinen oleskelu oli noin vuoden mittainen, hän lähti matkaan heti Kälviän kirkon valmistumisen jälkeen. Matkan jälkeen Vilho Tapio suunnitteli ja rakennutti itselleen ja perheelleen kodin Kälviälle. Tapio asui huomattavan osan työurastaan Yhdysvalloissa ja palasi viimeiseltä Amerikanmatkaltaan vain kuukausia ennen kuolemaansa vuonna 1951. Yhdysvalloissa Vilho Tapio suunnitteli sekä yksityistaloja että julkisia rakennuksia, Suomessa pääasiassa asuintaloja.

Kälviän kirkosta
----------------

Kirkon suunnittelusta on kirjattu kirkonkokouksen pöytäkirjaan seuraavaa:

> »Korjaustyössä on otettava noudatettavaksi Kurikan et Lönngvistin tekemä pohjapiirustus, joka on sama kuin nykyisessä kirkossa.»   
> (Kälviän kirkonarkisto. Kirkonkokouksen pöytäkirja 27.9.1904)
> 
> 

> »Samoin seinäin ja akkunain suhteen hyväksytään pääasiassa Kurikan et Lönngvistin tekemä piirustus muuten, mutta seinät on korotettavat seitsenmetrisiksi ja akkunat samassa suhteessa, sekä eteisten etupuolelle tehtävä akkuna, ja eteisten yläpuolelle muodostettava frontti samaan suuntaan kuin Renellin piirustuksissa.»   
> (Kälviän kirkonarkisto. Kirkonkokouksen pöytäkirja 27.9.1904)
> 
>

Lähteet
-------

* Kälviän kirkonkokouksen pöytäkirja 27.9.1904

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Tapiola *Kälviän kulttuurimaisemainventointi 2000, 2001*. Kokkolan kaupunki.  Arkistoitu 12.8.2007. Viitattu 25.7.2014.
2. ↑  Wiirilinna, Annikki: Maineikas kirkonrakentaja ja rakennusmestari Jacob Rijf suunnitteli Kälviän kellotapulin *Keskipohjanmaa*.  2.9.1967. Keskipohjanmaan Kirjapaino Oyj.  Arkistoitu 29.8.2006. Viitattu 25.7.2014.
**Polikhne** (m.kreik. Πολίχνη, *Polikhnē*, myös Πολίχνα, *Polikhna*; lat. *Polichna*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Mimaksen niemimaalla eli nykyisellä Karaburunin niemimaalla, ja se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä İzmirin maakunnan Balıklıovaa.

Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste on se, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–428/427 eaa. Kaupunki oli kuitenkin ainakin tuossa vaiheessa läheisen, suuremman Erythrain poliksen alaisuudessa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Polikhnaīos* (Πολιχναῖος) ja *Polikhnitēs* (Πολιχνίτης). Kaupungin oletettu nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin lähteissä, vaan se on johdettu etnonyymeistä. *Barrington Atlas of the Greek and Roman World* -kartastoon kaupunki on merkitty *\*Polichna*.

Erythrain Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Klazomenaita eikä Polikhneen, joka oli Khioksen alaisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "860 (Polichnitai)", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  \*Polichna *Pleiades*. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  Polichna (Ionia) 9 Balıklıova? - Πολίχνα *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
**Polikhna** (m.kreik. Πολίχνα, myös Πολίχνη, *Polikhnē*; lat. *Polichna*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.

Polikha sijaitsi jossakin Aisepos-joen (nyk. Gönen Çay) ylemmässä laaksossa. Strabon mainitsee Polikhna- tai Polikhne-nimisen kaupungin, joka sijaitsi Skepsiksen alueella.

Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on saattanut olla poliksena Skepsiksen alaisuudessa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Polikhna kuului oletettavasti Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja sen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Polikhnitēs* (Πολιχνίτης) tai *Polikhnaios* (Πολιχναῖος).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "789. Polichna", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Polichne", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Strabon: *Geografika* 13.1.45; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.32; Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, Πολίχνα; Hierokles: *Synekdemos* s. 662.
**Odessa Lee Clay** (o.s. O’Grady, 12. helmikuuta 1917 Hopkinsin piirikunta, Kentucky – 20. elokuuta 1994 Louisville, Kentucky) oli Muhammad ja Rahman Alin äiti ja Laila Alin isoäiti sekä maalari ja muusikko Cassius Marcellus Clay, Sr.:n vaimo.

Varhainen elämä
---------------

Odessa O'Grady syntyi 12. helmikuuta 1917. Hän oli yksi John Lewis O'Gradyn ja Birdie B. Moreheadin kuudesta lapsesta. Hänen isänisänsä oli valkoinen irlantilainen nimeltä Abe O’Grady, joka muutti Irlannista Yhdysvaltoihin pian sisällissodan jälkeen ja avioitui Lewis ja Amanda J. "Mandy" Walkerin tyttären Toddin piirikunnasta, Kentuckysta, kanssa. Äidinpuoleinen isoisä, Tom Morehead oli valkoisen miehen ja Dinah-nimisen mustan orjan poika.

Clayn vanhemmat erosivat hänen ollessaan vielä hyvin nuori,[1] ja hänen äitinsä työskenteli kotiapulaisena, tehden kotitöitä ja huolehtien erään valkoisen perheen pienistä lapsista. Clayta kasvatti osin hänen tätinsä.[1] Kasvuiässä Clay jätti koulun kesken ja sai töitä kotiapulaisena äitinsä tavoin. 16-vuotiaana hän tapasi 20-vuotiaan Cassius Marcellus "Cash" Clayn, ja he avioituivat pian ja muuttivat asumaan taloon Louisvillessä, Kentuckyssä.[2] Avioliitto oli ongelmainen. Alin mukaan "äiti pelkäsi isää".[3]

Lähteet
-------

1. 1 2  Hauser, Thomas. *Muhammad Ali: His Life and Times*, s. 18. ISBN 0671779710.
2. ↑  Christopher, Matt: Muhammad Ali
3. ↑  Sports Illustrated
**Mikkelin Sanomat** oli suomalainen Mikkelissä julkaistu sanomalehti joka ilmestyi 1885–1893 ja 1896–1954. Lehti ilmestyi nimellä **Saimaa** 1893–1895.

Mikkelin Sanomat perustettiin 1885 Mikkelin suomenmielisten piirien äänenkannattajaksi kun vuosina 1881–1884 ilmestynyt Pellervo-lehti lakkasi ilmestymästä 1884 sen julkaisijan Mikkelin lyseon suomen kielen lehtorin Rietrikki Polénin kuoltua joulukuussa 1884. Mikkelin Sanomat ilmestyi aluksi kerran viikossa mutta vuodesta 1888 jo kaksi kertaa viikossa. Lehti jouduttiin kuitenkin lopettamaan 1893, kun sen julkaisijana toiminut J. H. Wartiaisen kirjapaino teki konkurssin. Lehden seuraajaksi tuli *Saimaa*-lehti joka ilmestyi kahdesti viikossa vuosina 1894–1896. Saimaa-lehti joutui kilpailemaan nuorsuomalaisten julkaiseman Mikkeli-lehden kanssa lukijoista.

Mikkelin vanhasuomalaiset piirit perustivat osakeyhtiön joka alkoi vuoden 1896 alusta julkaista uudelleen Mikkelin Sanomia. Mikkelin Sanomat oli aluksi vanhasuomalaisten ja vuodesta 1918 kokoomuspuolueen äänenkannattaja. Lehti ilmestyi kolme kertaa viikossa vuoteen 1945 saakka ja sen jälkeen kuusi kertaa viikossa. Lehden levikki oli suurimmillaan noin 8 500 kappaletta 1910-luvulla, romahti sitten noin 1 000 kappaleeseen ja nousi vielä uudelleen jatkosodan vuosina 4 000 kappaleeseen. Mikkelin Sanomat jouduttiin lakkauttamaan taloudellisista syistä joulukuussa 1954.

Mikkelin Sanomat oli 1902–1907 toimittaja Väinö Andelinin omistuksessa. Vuosina 1907–1929 sitä kustansi suomalaisen puolueen kannattajien muodostama osuuskunta. Jatkossa lehteä kustansi vuodesta 1929 *Sanomalehti Oy Mikkeli* ja vuodesta 1945 *Oy Mikkelin Sanomat*.

Kirjailija Kyösti Wilkuna oli aputoimittajana Mikkelin Sanomissa puolentoista kuukauden ajan keväällä 1906. Hän kuvasi tätä ajanjaksoa kirjassaan *Riennon toimitus. Piirteitä Kolkkalan kaupungin sivistyshistoriasta*. Kirjailija Joel Lehtonen oli Mikkelin Sanomien toimittajana 1902–1903. Lehden toimittajina ovat olleet eri aikoina myös kirjailijat Oiva Paloheimo ja Osmo Lajula.

Lähteet
-------

1. ↑  Sanomalehdet - Mikkelin Sanomat *digi.kansalliskirjasto.fi*. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.7.2016.
2. 1 2 3 4  Heikki Myyryläinen: Mikkelin sanomalehdistön historiaa *materiaalit.internetix.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kansalliskirjaston Historiallinen sanomalehtiarkisto: Mikkelin Sanomat 1885–1893
* Kansalliskirjaston Historiallinen sanomalehtiarkisto: Saimaa 1893–1895
* Kansalliskirjaston Historiallinen sanomalehtiarkisto: Mikkelin Sanomat 1896–1900
**Simunanjärvi** on matala, suurelta osin soiden reunustama järvi Kuhmossa Kainuun itäosassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 76 kilometriä itään.

Maantiede
---------

Simunanjärven ulottuvuus lännestä itään on 3,5 kilometriä. Runsaan kahden kilometrin pituinen leveydeltään vaihteleva Simunanniemi jakaa järven eteläiseen ja pohjoiseen osaan. Nimettyjä järvenosia ovat Kotilahti kaakossa, Kuikkalahti koillisessa ja Pitkäperä lännessä. Suuri osa Simunanjärvestä on vähintään metrin ja enintään kaksi metriä syvä. Syvin kohta, kuusi metriä, sijaitsee itäisen rannan tuntumassa Kuikkalahden suulla.

Simunanjärven länsirannalta suuntaa itään Koiraniemi, jonka jatkeena on noin hehtaarin laajuinen Koirasaari. Järven ranta-alue on suureksi osaksi suomaata (Kannassuo, Kotisuo, Simunansuo). Etelärannalla sijaitsee Siikalahti-niminen kyläasutus. Simunanjärveen laskee lukuisia suo-ojia. Järven lounaiselta rannalta alkaa Simunanpuro, joka virtaa kaakkoon ja laskee Ontojärveen (159,2 metriä mpy). Simunanjärven ja Ontojärven välinen etäisyys on pienimmillään alle kilometrin. Järvien välistä kulkee seututie 900.

Simunanjärven vesitilavuus on 5 018 000 kuutiometriä.

Simunanjärvi (59.913.1.002) kuuluu Simunanjärven valuma-alueeseen (59.913), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Ontojärven alue (59.91) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Simunanjärven valuma-alueeseen kuuluu Simunanjärven ohella runsaan hehtaarin laajuinen Paskolampi (59.913.1.001).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Simunanjärvi, vakavesi, Kuhmo
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.11.2022.
3. ↑  Simunanjärvi. Järviwiki. Viitattu 2.11.2022.
4. ↑  Simunanjärven valuma-alue (59.913). Järviwiki. Viitattu 2.11.2022.
*Mikkelin Ilmoituslehden* näytenumeron etusivu.
**Mikkelin Wiikko-Sanomia** (vuoteen 1863 saakka **Mikkelin Ilmoituslehti**) oli Mikkelissä vuosina 1861–1864 ilmestynyt sanomalehti.

Ilmoituksia, uutisia ja artikkeleita sisältäneen *Mikkelin Ilmoituslehden* rinnalla ilmestyi vuoden 1862 ajan ruotsinkielinen *St Michels Annonce-Blad*, jonka saattoi tilata vain yhdessä suomenkielisen lehden kanssa. Molempien yhteenlaskettu levikki oli parisataa kappaletta ja ruotsinkielisen alle kuudenkymmenen.

*Ilmoituslehden* lakattua julkaisuyhtiö myi lehden oikeudet Julius Nygrenille, joka jatkoi sitä nimellä *Mikkelin Wiikko-Sanomia*. Kerran viikossa ilmestynyt lehti oli varovaisen suomenmielinen, väritön uutislehti, jonka pieni levikki ei riittänyt pitämään sitä hengissä. Lehtien toimittajina työskentelivät Robert Mauritz von Fieandt (1862–1863) ja Julius Nygren (1863–1864).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 145. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 363. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Mikkelin Ilmoituslehti* digitoituna kansalliskirjastossa
* *St Michels Annonce-Blad* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Mikkelin Wiikko-Sanomia* digitoituna kansalliskirjastossa
Boris Spasski, 1967
**Simultaanishakki** on shakkia, jossa yksi pelaaja pelaa useammalla laudalla samanaikaisesti useaa vastustajaa vastaan. Simultaanishakki on haastavampaa kuin normaali, koska siinä pitää miettiä useampaa peliä samalla. *Sokkosimultaani* on shakkia, jossa yksi vastustaja pelaa sokkona useaa vastustajaa vastaan.

Samuel Reshevsky, 1920
Simultaanissa samaa vastustajaa vastaan pelaavat joutuvat siirtämään heti kun vastustaja tulee laudan luokse tai on sanottava "ohi". Pelissä jokainen voi sanoa vain kolme kertaa ohi. Pelaaja voi taktikoida siirtämällä nappuloitaan nopeasti, jolloin hänen vastustajansa on tehtävä hätiköity siirto. Pelaaja ei saa tehdä siirtoaan ennen kuin useaa vastaan pelaava vastustaja on pöydän ääressä. Jossain netissä pelattavissa olevissa shakkisivustoissa on mahdollisuus pelata simultaanissa, esim. ICC:ssä (Internet Chess Club). 

Simultaanin antajaa vastaan pelaavaan joukkoon kuuluu eritasoisia pelaajia. Kirjoittamaton etikettisääntö on, että mukaan ei ilmoittaudu sellaisia pelaajia, jotka olisivat yhtä hyviä kuin simultaanin antaja. 

* Viktor Kortšnoi, 2009Viktor Kortšnoi, 2009
* Garri Kasparov, 2009Garri Kasparov, 2009
* Anatoli Karpov, 1976Anatoli Karpov, 1976
* Mihail Tal, 1959Mihail Tal, 1959
* 19591959
* Kasparov, 1987Kasparov, 1987
* 19601960
* Christian Langeweg, 1968Christian Langeweg, 1968
* 19761976

Lähteet
-------

1. ↑  Erikoisshakit Wikiassa. Collaborative Communities. Viitattu 3.7.2014.
2. 1 2  HS Helsinki | Näky kuin Netflix-hitistä: Video näyttää, miten shakkinero kamppaili Helsingissä *Helsingin Sanomat*.  8.11.2022. Viitattu 9.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Simultaanishakki** Wikimedia Commonsissa
Laila Haidari (s. 1978, Quetta, Pakistan) on afganistanilainen aktivisti, joka on perustanut huumevieroitusta tarjoavan Mother Camp -järjestön. Hän syntyi afgaanien pakolaisleirillä Pakistanissa ja muutti perheensä kanssa lapsena Iraniin. Hänet naitettiin 12-vuotiaana 30-vuotiaalle miehelle. He erosivat Haidarin ollessa 21-vuotias. Haidari muutti Afganistaniin vuonna 2009 ja löysi veljensä asumasta sillan alla riippuvaisena heroiinista. Veljen kohtalo inspiroi Haidaria auttamaan muitakin huumeidenkäyttäjiä. Haidarista ja hänen työstään on tehty dokumenttielokuva *Laila at the Bridge**.*

Haidari valittiin vuonna 2021 BBC:n 100 Women -listalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  An Independent Woman *National Review*.  8.8.2019. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Laila Haidari *Human Rights Foundation*.  Arkistoitu 19.1.2022. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Review: 'Laila at the Bridge' *POV Magazine*.  28.4.2018. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  Laila at the Bridge *Laila at the Bridge*. Viitattu 13.3.2022. (englanniksi)
5. ↑  BBC 100 Women 2021: Who is on the list this year? *BBC*.  7.12.2021. Viitattu 19.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mother Trust -järjestö
* Laila at the Bridge -dokumenttielokuvan sivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* WorldCat

 |

 |
Kypsiä Syrah-rypäleitä köynnöksessä.
**Syrah** eli **shiraz** on viinin valmistukseen käytettävä rypälelajike, joka on kotoisin Pohjois-Rhônen alueelta Ranskasta. Euroopassa rypäleestä käytetään nimeä *syrah*, Australiassa ja Etelä-Afrikassa nimeä *shiraz*. Sen tunnuspiirteenä on syvän sinipunainen väri ja mausteisuus.

Shiraz on alkuperältään vanha rypäle, jota nautittiin jo antiikin Rooman aikoihin. Syrah on peräisin Ranskasta, Pohjois-Rhônen laaksosta, vaikka aikoinaan se nimensä perusteella yhdistettiin Iranin Šīrāzin kaupunkiin, josta viininviljelyn uskotaan alkaneen 7 000 vuotta sitten. Syrahiin liittyy myös tarina erakoituneesta Guy De Sterimbergistä, joka kuulemma toi lajikkeen Rhônen laaksoon ristiretkeltä. Roomalaisten uskottiin tuoneen rypäleen Syrakusasta, mutta 1990-luvulla ranskalaiset tutkimukset ovat vahvistaneet rypäleen kehittyneen kahden rhônelaisen lajikkeen risteytyksenä.

Syrahia viljellään suhteellisen kapealla ilmastovyöhykkeellä, 45. ja 55. leveyspiirin välisellä alueella. Lajike vaatii menestyäkseen lämpimän ilmaston mutta kuivan ja karun maaperän. 

Viiniköynnös tuottaa isoja, syvänsinisiä rypäleitä, joista saadaan täyteläistä, tanniinipitoista, pitkää kypsytystä kestävää viiniä. Syrah tuottaa maaperän ja ilmasto-olosuhteiden mukaan aromeiltaan hyvinkin erilaisia viinejä. Syrahin tunnusomaisena piirteenä pidetään hyvin syvää sinipunaista värisävyä, mausteisuutta ja marjaisuutta, mutta myös suklaan, kahvin ja pippurin maut ovat tavanomaisia. Kuumassa ilmastossa Syrah synnyttää jopa hillomaisen marjaisia aromeja.

Australiassa ja Etelä-Afrikassa tuotetaan paljon sekoittamatonta, yksinomaan syrahista tehtyä viiniä ja makeita jälkiruokaviinejä. Australiassa syrah on yleisin käytetty punainen rypäle. Erittäin tunnettu ja arvostettu australialainen Penfolds Grange -viini tehdään yksinomaan syrah-rypäleestä. Rhônen kuuluisilla Hermitage- ja Côte-Rôtie-viinialueilla Syrahiin voidaan sekoittaa muun muassa Grenache- tai Viognier-rypäleitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karmavuo, Risto & Lihtonen, Juha: *Viinin ystävän kirja*, s. 28. Pieksämäki: Teos, 2005. ISBN 951-851-056-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Syrah** Wikimedia Commonsissa
**Rajajääkäri** (lyhenne rj *lähde?*) on Suomen rajavartiolaitoksen kouluttamille varusmiehille sotamiestä vastaava miehistön sotilasarvo. Rajajääkäristä seuraava ylempi sotilasarvo on korpraalin sijasta **ylirajajääkäri**.

Rajavartiolaitos kouluttaa vuosittain pienen määrän varusmiehiä omiin kriisinajan tehtäviinsä. Rajajääkärin koulutus on verrattavissa Suomen puolustusvoimien antamaan sissi- ja tiedustelukoulutukseen. Lisäksi varusmiehille koulutetaan poikkeusolojen rajanvartioinnin perusteet. Rajajääkärikomppaniaan varusmiespalvelukseen hakeutuessa ei ole erillisiä pääsykokeita, mutta halukkuus täytyy ilmoittaa suoraan kutsunnoissa. Vaativaan koulutukseen hakeutuvilta edellytetään hyvää fyysistä kuntoa ja asennetta. Rajajääkärin tunnus on barettimerkkinä Rajavartiolaitoksen kultainen karhunpää, sekä RVL:n rintamerkki, joiden käyttöoikeus varusmiehen tulee ansaita palveluksensa aikana.

Koulutusta annetaan nykyisin kolmessa rajavartiostojen yhteydessä toimivassa komppaniassa:

* Immolan erikoisrajajääkärikomppania (kouluttaa vain erikoisrajajääkäreitä) (Raja- ja merivartiokoulu, Imatra)
* Onttolan rajajääkärikomppania (Pohjois-Karjalan rajavartiosto, Onttola)
* Ivalon rajajääkärikomppania (Lapin rajavartiosto, Ivalo)

Kukin komppania on vahvuudeltaan noin 100 miestä. Kajaanin rajajääkärikomppania lakkautettiin kokonaan 5. heinäkuuta 2007 ja Ivalon rajajääkärikomppanian vahvuutta lasketaan säästösyiden vuoksi. Palvelusaika miehistöllä on 6 kuukautta ja aliupseereilla sekä reserviupseereilla 12 kuukautta. Naisia rajajääkäreiksi otetaan vuosittain 10 ja heidät koulutetaan Onttolassa.

Heinäkuusta 2007 lähtien Immolassa koulutetaan vuosittain yksi saapumiserä erikoisrajajääkäreitä, joiden toimintaan kuuluvat vaativat tiedustelu- ja iskuosastotehtävät. Koulutukseen haetaan erillisillä pääsykokeilla, ja kaikki hyväksytyt palvelevat 12 kuukautta, joka neljäs koulutetaan reservinupseereiksi, muut kotiutuvat vähintään aliupseerin arvossa.

Aiheesta muualla
----------------

* Varusmieskoulutus Rajavartiolaitoksessa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Laihue** on järvi Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala 7,3 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on 25 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 45 kilometriä pohjoisluoteeseen.

Maantiede
---------

Laihueen pituus on lounaasta koilliseen on 350 metriä. Järvi on pyöreähkö ja saareton, sitä ympäröi Laihueensuo. Laihueensuon ympärillä on runsaasti peltoaukeita ja kyläasutusta. Laihueen pohjoispuolella on Vihtijärvi, järvien välinen kannas on alle 200 metriä leveä. Laihueen lounaisrannalta lähtee laskuoja.

Laihue (23.093.1.002) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Laihue on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laihue, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.4.2021.
3. ↑  Laihue. Järviwiki. Viitattu 21.4.2021.
4. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 21.4.2021.
**Teollisuusstandardi** ei ole virallisesti sertifioitu standardi, vaan jonkin markkina-asemaltaan vahvan valmistajan luoma käytäntö, jossa käytetään sen kehittämiä teknisiä ratkaisuja laajasti yleisenä perusratkaisuna.

1980-luvulla kun IBM PC:n kaltaisia samaa arkkitehtuuria käyttäviä mikrotietokoneita ryhdyttiin valmistamaan, laajeni IBM PC:n avoimen arkkitehtuurin perusratkaisu siinä määrin, että sen mukaisesti valmistettuja "kloonattuja" mikrotietokoneita alettiin kutsua *teollisuusstandardin mukaisiksi*. Esimerkkejä: Valokopioinnin alueella samankaltaisen standardin on muodostanut alan edelläkävijä Xerox, joka kehitti tavalliselle toimistopaperille tulostavan kopiokoneen. Sähköisessä digitaalisessa muodossa olevien tekstien ja kuvien tulostamisen teollisuusstandardi on Adoben PDF. Automaattiaseiden valmistusta on Itä-Euroopassa yhdenmukaistanut ja siihen on vaikuttanut Kalašnikov.

Teollisuusstandardista voi tulla standardi myöhemmin, mikäli se sertifioidaan johonkin standardointijärjestelmään kuten ISO:on tai DIN:iin.

Myös joitakin virallisia standardeja kutsutaan teollisuusstandardeiksi. Tällöin ei enää ole kyseessä teollisuuden käyttämä tekninen perusratkaisu, vaan jo osa laajempaa virallista standardointijärjestelmää.

Suomessa
--------

Suomessa yleiskäsitteiksi ovat tulleet muun muassa mono, jolla tarkoitetaan murtomaahiihdossa käytettävää hiihtokenkätyyppiä. Nimitys tulee siitä, että yksi hiihtokenkien valmistaja oli nimeltään Mononen. Sodanjälkeisen rautasängyn nimitykseksi tuli heteka yleisesti, vaikka alun perin se viittasi Helsingin Teräshuonekalutehdas Oy:öön. Nämä eivät kuitenkaan ole teollisuusstandardeja. Kulutustavarat eivät yleisinäkään sinänsä kehity teollisuusstandardeiksi kuin epäsuorasti: edellisissä esimerkeissä tietyntyyppinen hiihtokenkä vaikutti yhdenmukaistavasti hiihtokengän kanssa käytettäviin suksisidetyyppeihin.

Katso myös
----------

* De facto
**Pariisin vuoden 1968 opiskelijamellakat** olivat tapahtumasarja, joka alkoi Ranskassa 4. toukokuuta 1968 ja jatkui useita viikkoja. Tapahtumat merkitsivät 1960-luvun opiskelijaliikkeen huippukohtaa ja samalla melkoista muutosta Ranskan ja myös koko Euroopan lähihistoriassa. Opiskelijamellakoiden aiheena oli muun muassa korkeakoulujen hallinnon demokratia.

Opiskelijat vaativat myös opetuksen uudistamista ja parannuksia sosiaaliseen asemaansa. He protestoivat myös Vietnamin sotaa, fasismin jäänteitä, imperialismia ja rahavaltaa vastaan. Vallankumouksellisten opiskelijoiden tärkeimpiin oppi-isiin kuului yhteiskuntafilosofi Herbert Marcuse.

Opiskelijamellakat ja Ranskassa samaan aikaan esiintyneet monet lakot johtivat myös siihen, että 30. toukokuuta presidentti Charles de Gaulle hajotti Kansalliskokouksen ja määräsi uudet vaalit pidettäviksi 23. kesäkuuta. De Gaulle poistui Ranskasta 29. toukokuuta Länsi-Saksaan Baden-Badeniin, jossa oli Ranskan sotilastukikohta. Hän ei ilmoittanut lähdöstään hallitukselle, eivätkä ministerit tienneet moneen tuntiin, missä hän oli.

Historioitsija Eric Hobsbawm on esittänyt yhdeksi Pariisin opiskelijamellakoiden syyksi opiskelijoiden määrän räjähdysmäisen kasvun sotien jälkeisessä Ranskassa. Toisen maailmansodan päättyessä opiskelijoita oli alle 100 000, mutta vuonna 1960 määrä oli jo yli 200 000 ja vuoteen 1970 mennessä 651 000. Hobsbawm kirjoittaa, ettei yliopistoinstituutio yksinkertaisesti ollut valmistautunut niin nopeaan kasvuun. Samalla yliopisto-opiskelu lakkasi olemasta poikkeuksellinen etuoikeus sinänsä: vuonna 1950 opiskeleminen oli mahdollista 4 prosentille ikäluokasta ja 1970 jo 15,5 prosentille.

Lähteet
-------

1. ↑  YYA-kalenterj Punatähdet
2. ↑  Ylen Elävä arkisto: 1960-luvun opiskelijaliikkeet (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  29 mai 1968… Le général de Gaulle disparaît : ruse ou burn out? *ina.fr*. Viitattu 7.8.2021. (ranskaksi)
4. ↑   Hobsbawm, Eric *Äärimmäisyyksien aika*, s. 380. Vastapaino, 2003. ISBN 951-768-043-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Pariisin toukokuu 1968 (Arkistoitu – Internet Archive) Ylen Elävä arkisto.
* Janne Huttunen: Tausta: Ranskan rauha järkkyy toukokuussa (Arkistoitu – Internet Archive). Ylen uutiset 23.4.2008.
**Laikkukenttämittari** (*Xanthorhoe fluctuata*) on mittareihin lukeutuva, erittäin yleinen perhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Väritykseltään hieman vaihteleva, harmaansävyinen perhonen. Siipien pohjaväri on valkoinen, mutta sävy vaihtelee puhtaanvalkoisesta kellertävään ja vaaleanharmaaseen. Etusiiven tyvisarka on tummanharmaa ja keskisaran tummanharmaa vyö ulottuu siiven etureunasta likimain siiven puoliväliin. Lisäksi siiven etureunassa on tumma laikku lähellä kärkeä. Takasiivet ovat vaaleat, yleensä ulospäin harmaantuvat. Molempien siipien ulkoreunassa on ohut, katkonainen, musta viiru. Siipiväli 23–28 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Laikkukenttämittaria tavataan Länsi-Euroopasta Venäjän poikki Japaniin. Suomessa lajia tavataan koko maassa. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuusta heinäkuuhun ja heinäkuusta syyskuuhun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Laikkukenttämittaria tavataan jokseenkin kaikissa ympäristöissä. Perhoset ovat aktiivisia hämärän laskeuduttua ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii ohuen seitin suojaamana lähellä maanpintaa.

Ravintokasvi
------------

Toukka syö monia ristikukkaiskasveja, puutarhoissa ne voivat olla kaalien (*Brassica*) tuholaisia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Peder Skou: The geometroid moths of North Europe (Lepidoptera, Drepanidae and Geometridae). Brill 1986 ISBN 978-9004078598 s. 75–76

Aiheesta muualla
----------------

* kuva toukasta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q765903
* BioLib: 52587
* BOLD: 100497
* CoL: 5C7XB
* EoL: 293974
* EPPO: LAREFL
* EUNIS: 308214
* Fauna Europaea: 445306
* Fauna Europaea (new): 689f7ec6-fd14-4f02-9875-5e3972ce943c
* GBIF: 1986157
* iNaturalist: 243705
* LoB: 5028
* NBN: NBNSYS0000005803
* NCBI: 934902

 |

 |
Tanskan Kalundborgissa sijaitsevaa teollisuusyritysten rypästä käytetään usein esimerkkinä teollisesta symbioosista.
**Teollinen symbioosi** on teollisuuden ja yritysten prosessien ja virtojen symbioosin kaltaista vuorovaikutusta ja hyödyntämistä, mikä tuottaa luonnollisen kaltaisia ainekiertoja ja lisäarvoa teollisessa tuotannossa. Tästä esimerkkinä jäännösvirtojen prosessointi uusiksi symbioosituotteiksi. Yksinkertaistettuna teollinen symbioosi on kahden teollisen yksikön väline suhde, jossa toisen jäte on toisen raaka-ainetta. Teolliset symbioosit eivät rajoitu sektoraalisesti tai maantieteellisesti. Poikkiteollisuudesta johtuva monipuolisuus ja avoimuus tekevät teollisista symbiooseista erityisen lähestymistavan ekologisesti kestävän teollisuuden kehitykselle. Teollinen symbioosi on osa teollista ekologiaa ja edistävät kiertotaloutta.

Johdanto
--------

Idea teollisista symbiooseista perustuu teollisen ekologian näkemykseen tuotannosta systeeminä, jonka eri teollisuudenalat ja tuotannonprosessit keskenäisine riippuvuus- ja vaikutussuhteineen muodostavat. Tässä systeemissä tuotantoketjuja ei enää kuvata perinteisesti suoraviivaisiksi. Ihanteellisessa teollisessa symbioosissa symbioosin toimijat vaihtavat materiaaleja ja energiaa keskenään ja vähentävät siten päästöjä ja jätteitä. Yritykset nähdään kuluttajien ja tuottajien verkostona, joka muistuttaa luonnon ekosysteemiä, ja tällaisista verkostoista puhutaan myös termillä teolliset ekosysteemit.

Teollisten symbioosien avulla saadaan tuotannon sivuvirrat hyötykäyttöön ja rakennettua tuotantoa, josta ei synny jätettä tai hukkaa. Yleensä teolliset symbioosit muodostetaan sellaisten tuotantolaitosten välille, jotka ovat maantieteellisesti lähellä toisiaan.

Esimerkkejä
-----------

* Kalundborg — Tanska
* National Industrial Symbiosis Program (NISP) — Iso Britannia

Teolliset symbioosit Suomessa
-----------------------------

Perinteisessä teollisuudessa on Suomessa totuttu resurssiniukkuuteen ja resurssien tehokkaaseen käyttöön. Metsäteollisuuden tehdasintegraatit ovat esimerkki teollisesta symbioosista. Sitra vuoden 2013 alusta alkaen aktivoitunut teollisten symbioosien edistäjänä Suomessa, se avasi aihetta käsittelevän sivuston 2014.

Lähteet
-------

1. ↑
**Luitré-Dompierre** (bretoniksi *Loezherieg-Dompêr*) on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 11 kilometriä Fougèresin kaupungista kaakkoon.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019. Tuolloin kaksi kuntaa Dompierre-du-Chemin ja Luitré yhdistyivät muodostaen uuden kunnan Luitré-Dompierre.

Dompierre-du-Cheminissä on luontokohde *Saut Roland*, jossa on jyrkkiä kvartsikivikallioita. Kalliot ovat kiipeilijöiden suosiossa. Legendan mukaan Roland hyppäsi hevosensa kanssa kalliolta toiselle kolmasti. Ensimmäinen hyppy oli jumalan ja toinen neitsyt Marian nimeen. Kolmas hyppy oli hänelle kohtalokas ja hän putosi rotkoon. 

Luitréssa toimi Montbelleux'n kaivos vuodesta 1903 lähtien. Kaivos tuotti pääasiassa volframia ja tinaa. Kaivos lopetettiin vuonna 2006. Montbelleux on pieni kukkula, joka oli kelttien pyhä vuori. Keltit kokoontuivat sinne pääasiassa kesäpäivänseisauksena uskonnollisiin juhliin, joihin kuuluivat kokot ja druidien uhrimenot. Kukkulan ympäri kulkee 4,5 kilometrin pituinen opastettu kävelyreitti, jonka varrella on tietokylttejä alueen historiasta ja nähtävyyksistä.

  

* Saut RolandSaut Roland
* Montbelleux'n kaivosMontbelleux'n kaivos

Lähteet
-------

1. 1 2  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 3.10.2021. (ranskaksi)
2. ↑  On the road, Stage 4 Tour de France 2021. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Le Saut Roland Commune de Luitré-Dompierre. Viitattu 3.10.2021. (ranskaksi)
4. ↑  La Mine de Montbelleux Commune de Luitré-Dompierre. Viitattu 3.10.2021. (ranskaksi)
5. ↑  Montbelleux mine La 3 M - Montbelleux. Viitattu 3.10.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luitré-Dompierre** Wikimedia Commonsissa
**Luiz Floriano Bonfá** (17. lokakuuta 1922 Rio de Janeiro, Brasilia – 12. tammikuuta 2001 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen jazzkitaristi ja säveltäjä.

Bonfá syntyi Rio de Janeirossa ja opiskeli siellä uruguaylaisen Isaías Sávion johdolla. Hänet tunnetaan muun muassa musiikistaan, jonka hän sävelsi Antônio Carlos Jobimin kanssa elokuvaa *Musta Orfeus* varten vuonna 1959. Musiikkiin kuuluu suosittu kappale "Manhã de Carnaval", *Karnevaalin aamu*. 

Tyylillisesti Bonfán tuotanto edustaa etupäässä bossa novaa. Hän asui 1960-luvun alusta vuoteen 1975 Yhdysvalloissa ja teki yhteistyötä Quincy Jonesin, George Bensonin, Stan Getzin ja Frank Sinatran kanssa. Bonfán viimeiseksi albumiksi jäi *Almost in Love* (1997), joka oli toteutettu yhteistyössä Ithamara Kooraxin kanssa.

Bonfá kuoli 78-vuotiaana Rio de Janeirossa eturauhassyöpään. Hän oli lisäksi kärsinyt iskemiasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Luiz Bonfá *discogs.com*. Viitattu 22.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Luiz Bonfá** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Petri Hirvonen** (24. huhtikuuta 1936 Helsinki – 17. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kardiologi.  Hirvonen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1964, sai sisätautien erikoislääkärin oikeudet 1977 ja suoritti kardiologian erikoislääkärin pätevyyden 1979. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1975. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäkapteeniluutnantti ja lääkintöneuvoksen arvon hän sai 2007.  Hirvonen työskenteli uransa aikana mm. Salus-sairaalassa, HYKS:ssä sekä Kivelän ja Marian sairaaloissa. Hän jäi eläkkeelle Marian sairaalan apulaisylilääkärin tehtävästä.

Vuosina 1977–1986 hän toimi Suomen Sydänliitossa, mm. laitoksen asiantuntijalääkärinä ja johtajana. Lääkintöhallituksen sydän- ja verisuonitautien tieteellisen asiantuntijaryhmän sihteerinä hän työskenteli 1980–1986 sekä Suomen Kardiologisen Seuran varainhoitajana ja hallituksen jäsenenä 1977–1980. Hän teki huomattavaa valistus- ja kirjoitustyötä sydäntautien tutkimuksesta ja hoidosta, mm. angina pectoriksesta, aorttaläppävioista tai vasemmasta kylkiasennosta sydämen vajaatoimintapotilaaseen.

Hän toimi myös Otavan ja Yhtyneitten Kuvalehtien työterveyslääkärinä. Lisäksi Hirvonen toimi yksityislääkärinä ja Dextran konsultoivana kardiologina sekä sydämen ultraäänitutkimuksista vastaavana lääkärinä.

Petri Hirvosen vanhemmat olivat KTT Eino Hirvonen ja Aili Kuusinen. Hän oli naimisissa Katariina (Kaisa) os. Reenpään kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Matti Karesoja, Vesa Manninen, Tapani Helve: Muistokirjoitus.  *Helsingin Sanomat*, 16.2.2022.  Sanoma Osakeyhtiö.
2. 1 2 3 4  *Suomen lääkärit 2007*. Gummerus, Jyväskylä: Suomen Lääkäriliitto, 2008.
3. ↑  *Suomen Kardiologinen Seura 30 vuotta 1967-1997*. Suomen Graafiset Palvelut Oy Ltd, 1998.
4. ↑  Petri Hirvonen ym.: *Kardiovaskulaarisia karikkoja*. Hangon Kirjapaino Oy, 1980.
5. ↑  Petri Hirvonen ym.: *Läppävikojen arviointi ja hoito*. Lehtikanta Oy, 1981.
6. ↑  Petri Hirvonen: Vasen kylkiasento ei vaaranna vajaatoimintapotilaankaan sydäntä.  *Lääkärilehti*, 17.1.2003.  Lääkäriliitto.
Kahvallinen, yksipäinen sorkkarauta.
Kaksipäinen sorkkarauta.
**Sorkkarauta** on työkalu joka koostuu metallitangosta ja jonka toista päätä on litistetty ja toista taivutettu. Taivutetussa päässä on usein kolo (naulahahlo) naulojen poistamiseen. Sitä käytetään vipuna esineiden toisistaan irti vääntämiseen tai naulojen irrottamiseen. Sorkkarautaa vastaava työkalu ilman koloa on purkurauta.

Sorkkarautaa käytetään yleisesti kiinni naulattujen puulaatikoiden avaamiseen. Toinen yleinen käyttö isommille sorkkaraudoille on rakenteiden purkaminen, kuten naulojen irrottaminen ja lankkujen toisistaan irti repiminen.

Sorkkarauta on stereotyyppinen murtovarkaan työväline etenkin fiktiossa.

Materiaalit ja muodot
---------------------

Sorkkaraudat tehdään yleensä keskitasoisesta hiiliteräksestä, mutta voidaan tehdä myös titaanista, joka on kevyempää, ei-magneettista sekä kipinöimätöntä.

Halvemmat, yleisimmät sorkkaraudat on taottu kahdeksankulmion muotoon. Titaanisissa sorkkaraudoissa on pyöreä runko.