recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mauritzbergin linna vuonna 2010.Mauritzbergin linna ilmakuvassa.
**Mauritzbergin linna** (ruots. *Mauritzbergs slott*) on linna Norrköpingin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Itämereen kuuluvan Bråvikenin lahden rannalla noin 35 kilometriä Norrköpingin kaupungista itään. Linnan vanhimmat osat ovat peräisin 1500-luvulta, ja sen omisti alun perin Birger Nilsson Grip. Hänen jälkeensä linnalla on ollut lukuisia eri omistajia. 

Nykyään sen omistaa suomalainen Liisa Lipsanen, joka osti sen vuonna 1990. Tuolloin linna muutettiin hotelliksi sekä konferenssikeskukseksi. Yrityksiä johtaa nykyisin Lipsasen poika.

Historia
--------

Linna on alkuperäiseltä nimeltään **Björsätter**. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1593, kun Birger Nilsson Gripin pojan Mauritzin tytär Ebba perittyään linnan isältään Mauritzilta nimesi sen isänsä mukaisesti Mauritzbergin linnaksi. Mauritz Gripin peruja on myös linnan pohjoinen siipi, sillä se rakennettiin linnan jatkoksi hänen toimiessaan linnanherrana.

Linnan kivestä tehty päärakennus on rakennettu 1600-luvulla, ja sen rakennuttajana toimi Ebba Gripin tyttären Elisabethin aviomies vapaaherra Erik Sparre. Myöhemmin Sparre myi linnan kuningatar Kristiinan hoviräätälille Claude Roquettelle (aateloiduttuaan sukunimeltään Hägestjerna).

Vuonna 1719 linna sai kokea massiivisia tuhoja, kun venäläiset polttivat sen. Linna kuitenkin rakennettiin uudelleen kreivi Claes Ekebladin, Claude Hägerstjernan tyttären pojan, toimiessa rakennuttajana. Se valmistui vuonna 1725, Carl Hårlemanin suunnittelemine koristeluineen.

Linna ehti olla useilla omistajilla, eri yritysten henkilökunnan virkistyspaikkana ja koulutuskeskuksena sekä päihdehuoltolana ennen kuin Lipsanen osti sen vuonna 1990. Hän palautti sisustuksen 1700-luvun tyyliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Näin ylellinen on Mauritzbergin linna, jonka isännäksi Danny ei sopeutunut – henkeäsalpaava kokonaisuus pitää sisällään näyttäviä detaljeja (paljon kuvia) *Ilta-Sanomat*.  2021. Viitattu 28.2.2022.
2. 1 2 3 4  Slottets historia sedan 1500-talet *Mauritzberg*. Viitattu 28.2.2022. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mauritzbergin linnan ruotsinkieliset sivut
**Porttilaskimojärjestelmä** muodostuu kahdesta hiussuoniverkosta, jotka liittyvät toisiinsa laskimon välityksellä. Veri ei siis virtaa ensimmäisestä hiussuoniverkosta laskimon kautta takaisin sydämeen, vaan toiseen hiussuoniverkkoon. Porttilaskimojärjestelmiä on esimerkiksi maksassa ja aivolisäkkeessä.

Maksan porttilaskimojärjestelmä
-------------------------------

Maha-suolikanavan veri kulkee kahden hiussuoniverkon läpi. Ohutsuolen seinämän jokaisessa nukkalisäkkeessä eli villuksessa on hiussuonia. Suolen seinämän hiussuonet yhtyvät porttilaskimoon, joka kuljettaa veren maksan hiussuoniin. Maksaan tulee porttilaskimoa pitkin noin litra verta minuutissa.

Maksan porttilaskimojärjestelmän merkitys on siinä, että suoliston hiussuoniverkossa kiertänyt veri tulee suoraan maksan käsiteltäväksi ennen kuin se pääsee yleiseen verenkiertoon. Maksasolut muokkaavat ja varastoivat veren tuomia ravintoaineita sekä tekevät vaarattomiksi ravinnon mukana tulleita tai suoliston bakteeritoiminnan tuloksena syntyneitä myrkyllisiä aineita. Maksan hiussuonipoukamien seinämillä olevat syöjäsolut (Kupfferin solut) poistavat maksaan tulleesta verestä bakteereja ja muita vieraita aineita.

Rasvat imeytyvät suolistosta imunesteeseen, joten niiden kohdalla keuhkohiussuonet ovat ensimmäinen hiussuoniverkko, johon suolistosta tulevat rasva-aineet päätyvät.

Aivolisäkkeen porttilaskimojärjestelmä
--------------------------------------

Aivolisäkkeen varressa on erityinen porttilaskimojärjestelmä. Hypotalamuksen neuroendokriinisten solujen hermosyyt menevät suoraan aivolisäkkeen varressa sijaitsevaan ensimmäiseen hiussuoniverkkoon. Tästä verkosta lähtee laskimoita aivolisäkkeen etulohkoon, missä niistä muodostuu toinen hiussuoniverkko hormoneja tuottavien solujen ympärille. Neurohormonit pääsevät näin hypotalamuksesta nopeasti ja tehokkaasti suoraan aivolisäkkeeseen kulkematta ison verenkierron kautta eli hormonien kuljetusaika lyhenee. Lisäksi hormonit saattaisivat isoon verenkiertoon päästessään metaboloitua ja erittyä munuaisten kautta ennen aivolisäkkeeseen pääsyä, joten porttilaskimojärjestelmä vähentää hormonien hukkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Haug, Sand, Sjaastad: *Ihmisen fysiologia*, s. 404. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-19882-x.
2. ↑  Happonen, Holopainen, Sariola, Sotkas, Tenhunen, Tihtarinen-Ulmanen, Venäläinen: *Bios 4 - Ihmisen biologia*, s. 102. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 978-951-0-27632-7.
3. ↑  Hiltunen, Holmberg, Jyväsjärvi, Kaikkonen, Lindblom-Ylänne, Nienstedt, Wähälä: *Galenos - Johdanto lääketieteen opintoihin*, s. 389. Helsinki: WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-33085-2.
4. ↑  Haug, Sand, Sjaastad: *Ihmisen fysiologia*, s. 195-196. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-19882-x.
**Mauritz Bernhard Mexmontan** (15. huhtikuuta 1856 Helsinki – 21. tammikuuta 1936 Helsinki) oli Helsingin yliopiston miekkailunopettaja joka osallistui aktivistien, Voimaliiton ja jääkäriliikkeen toimintaan 1900-luvun alussa.

Elämä
-----

Mexmontanin vanhemmat olivat apteekkari Frans Mikael Mexmontan ja Paulina Augusta Lovisa Lindström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Helsingin yksityislyseosta, suoritti voimistelunopettajan tutkinnon 1892 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1904. Mexmontanin vaimo oli vuodesta 1889 Johanna Natalia Theresia Buch-Oberleitner (k. 1937).

Miekkailunopettajan ura
-----------------------

Mexmontan toimi ensin voimistelunopettajana useissa Helsingin ruotsalaisissa oppikouluissa vuosien 1879 ja 1890 aikana, samoin kuin Helsingin kansankirjaston hoitajana, sairausvoimistelijana ja hierojana. Helsingin yliopiston apulaismiekkailunopettajana hän oli 1885–1895 ja miekkailunopettajana 1895–1926. Helsingfors Skidklubbin puheenjohtajana hän toimi 1898–1908. Mexmontan oli Helsingin Miekkailijoiden ja Suomen miekkailuliiton kunniajäsen.

Aktivisti ja kalterijääkäri
---------------------------

Mexmontan osallistui kutsuntalakkoihin 1902–1904, oli mukana perustamassa Voimaliittoa 1906 ja kuului sen johtokuntaan. Mexmontan sai julkisuutta 1902, kun osallistui Senaatintorilla käytyyn kahakkaan kasakoiden ja ylioppilaiden välillä. Taitavana miekkailijana tunnettu Mexmontan sai pelkkä kävelykeppi aseenaan yhden kasakan putoamaan hevosen selästä mutta hän haavoittui myös itse päähän kasakan sapeliniskusta. 

Vuosina 1915–1917 kalterijääkäreihin kuulunut Mexmontan oli vangittuna maanpetoksellisesta toiminnassa Pietari-Paavalin linnoituksessa, Pietarin etappivankilassa ja Pähkinälinnassa. Hän sai aluksi kuolemantuomion, joka muutettiin 20 vuoden pakkotyöksi. Vapauduttuaan Venäjän vallankumouksen aikaan hän toimi aktiivisesti Helsingin ensimmäisessä suojeluskunnassa.

Mexmontanin katkaistujen jalkakahleiden pienoisjäljennös on osa kalterijääkärien yhteistunnusta, jossa on lisäksi Spalernajan vankilan kultainen pienoisavain.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Ss. 515-516.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen kansallisarkisto: M. Mexmontanin kuulustelupöytäkirja. Suomenmaalainen santarmihallinto, v. 1915
* Vanha vapaussankari meni lepoon, Suomen Kuvalehti, 01.02.1936, nro 5, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Mauritz Mexmontan Puolan ystävänä, Hakkapeliitta, 25.05.1937, nro 21, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Rimondin lähdekaivo** (kreik. Κρήνη Ριμόντι, *Kríni Rimónti*) on lähdekaivo Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Plateía Rimónti -aukiolla eli Rimondin aukiolla Réthymnon vanhassakaupungissa.

Rimondin lähdekaivo.
Rimondin lähdekaivo on rakennettu venetsialaisvallan aikana vuonna 1626. Se on saanut nimensä rakennuttajastaan Alvise Rimondista. Lähdekaivo toi kaupunkilaisille vettä etelästä Evligián kukkulalta Vrýsinas-vuoren suunnasta.

Lähdekaivo on ollut osa suurempaa rakennusta, josta lähinnä lähdekaivo-osa on säilynyt nykyaikaan. Säilyneessä osassa on neljä korinttilaista pylvästä. Niiden päällä on epistyyli, jossa on kappale latinankielistä omistuspiirtokirjoitusta, josta erottuvat sanat Liberalitatis ("anteliaisuudesta") ja Fontes ("lähteet"). Vesi virtaa kolmesta pylväiden välissä olevasta leijonanpääkoristeisesta aukosta. Osmanivallan aikana lähdekaivon päälle rakennettiin kupoli, jonka rakenteista on säilynyt jäänteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kρήνη Ριμόντι *Terrabook*. Viitattu 6.9.2021.
2. ↑  Ρέθυμνο, η Κρήνη Ριμόντι *Explore Crete*. Viitattu 6.9.2021.
3. ↑  Rettimo (Rethymno) *Rome Art Lover*. Viitattu 6.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rimondin lähdekaivo** Wikimedia Commonsissa
**Paavo Vilho Hilarius Pohjanheimo** (30. heinäkuuta 1892 Pori – 26. helmikuuta 1932 Nurmijärvi) oli suomalainen elokuvaaja, elokuvaohjaaja, elokuvanäyttelijä ja käsikirjoittaja. 

Hilarius Pohjanheimon isä oli elokuvatuottaja, -ohjaaja ja elokuvateattereita omistanut Hjalmar V. Pohjanheimo. Hän oli mukana isänsä tuottamien mykkäelokuvien teossa 1910-luvulla yhdessä veljiensä Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Asser Pohjanheimon (1893–1937) ja Birger Pohjanheimon (1895–1936) kanssa.

Kuvaajana elokuvissa
--------------------

* Nuori luotsi 1913
* Kesä 1915

Käsikirjoittajana elokuvassa
----------------------------

* Kosto on suloista 1913

Näyttelijänä elokuvissa
-----------------------

* Salainen perintömääräys 1914
* Se kolmas 1914

Ohjaajana elokuvassa
--------------------

* Rikosten runtelema 1915

Lähteet
-------

1. 1 2  EloNet : Hilarius Pohjanheimo
2. ↑  Internet Movie Database : Hilarius Pohjanheimo


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Pälkäneen **Tuulimyllymuseo** on Pälkäne-Seura ry:n hallinnoima kolmikerroksinen museomylly, joka sijaitsee Onkkaalassa Vilpolan mäellä, Pälkäneen keskustassa. Nykyään museona toimiva tuulimylly on Kuulialan tilan vanhapäreillä vuorattu mamselimylly, joka on ollut viimeeksi toiminnassa vuonna 1915. Myllyn rattaat ja kivet on purettu pois ja mylly on muutettu pieneksi museotilaksi. Museo esittelee kolmessa kerroksessaan viljan käsittelyyn liittyvää pälkäneläistä talonpoikaisesineistöä sekä vanhoja kalastusvälineitä ja siellä pääsee tutustumaan maatalous ja maalaiselämään sekä perinnerakentamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Salinmäen ulkomuseo ja tuulimyllymuseo *Turisti-info*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Tuulimyllymuseo (Q115730057)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | myllymuseo, erikoismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Pälkäne |
|  |
| sijainti | Onkkaala |
|  |
| katuosoite | Koulutie 3, 36600 Pälkäne |
|  |
| koordinaatit | 61°20′17″N 24°16′15″E﻿ / ﻿61.33792°N 24.27076°E﻿ / 61.33792; 24.27076 |
|  |
|  |

 |
**Tuusniemen työväentalo** oli Tuusniemen kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo. Talo purettiin 1970-luvulla ja sen paikalla on nykyään (2022) Asunto Oy Tuuspoukaman rivitaloja.

Historiaa
---------

Tuusniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Perustamisvuonna yhdistyksessä oli 40 jäsentä. Yhdistyksen ensimmäinen talo valmistui kirkonkylän keskustaan vuonna 1915; tuolloin yhdistyksen jäsenmäärä oli 25. Loppuvuodesta 1922 yhdistys osti uuden tontin, ja rakensi sille talon vuonna 1923. Taloa laajennettiin isolla salilla vuonna 1928.

Vuonna 1930 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla. Talon osti seuraavana vuonna vastaperustettu Tuusniemen sosialidemokraattinen työväenyhdistys valtion pakkohuutokaupasta. 1960-luvun mittaan toiminta talolla alkoi hiipua. 1960–70-lukujen vaihteessa sitä vuokrattiin muun muassa kansalaisopiston veneenrakennuspiirin verstaaksi ja varastoksi. Yhdistys myi talon Tuusniemen kunnalle vuonna 1972, talo purettiin ja tontille rakennettiin rivitaloja.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Taloilla järjestettiin pääasiassa kokouksia ja iltamia. Sota-aikana talo oli hetkellisesti viestipataljoonan käytössä. Välirauhan aikaan ja sotien jälkeen toiminta oli vilkasta, järjestettiin muun muassa vappujuhlia ja juhannustansseja.

Rakennus
--------

Vuonna 1923 valmistunut talo oli hirsirakenteinen, yksikerroksinen ja pinta-alaltaan 270 neliömetriä. Sen korkeus oli 4 metriä. Taloon kuului juhlasali 250 istumapaikalla ja näyttämöllä, ravintola sekä vahtimestarin asunto. Käymälät sijaitsivat ulkorakennuksessa. Talo sähköistettiin vuonna 1947 ja vuonna 1948 sen katto uusittiin asbestilevyillä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1906  1907. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 28.10.2022.
3. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 25.10.2022.
4. 1 2 3  Räsänen, Matti (toim.): *Tuusniemen pitäjänkirja*. Pieksämäki: Tuusniemen kotiseutuyhdistys ry, Historiatoimikunta, 2000. ISBN 952-91-1748-5.
Tuutarinjoki.
**Tuutarinjoki** (ven. Дудерго́фка, *Dudergofka*) on joki Pietarin lounaisosassa Venäjällä. Sen pituus on 21 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 327 neliökilometriä.

Joki saa alkunsa Tuutarinjärvestä ja virtaa Kraasselan, Rötsänsillan ja Vanhan-Paanovan (ven. *Staropanovo*) läpi erottaen Liihan Uljaalasta. Yläjuoksulla on kahden kilometrin pituinen patojärvi. Rötsänsillan kohdalla joki yhtyy Liihan kanavaan, johon yleensä virtaa suurin osa vedestä. Alajuoksulla on vuosina 1977–1979 kaivettu kanava, joka ohjaa Tuutarinjoen ja eräiden muiden pienten jokien vedet Suomenlahteen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Keski-Inkeri: kylä ja tiekartta*. Ingriainfo oy, 1993. ISBN 951-96326-1-1.
2. 1 2  Entsiklopedija Sankt-Peterburga: Dudergofka *encspb.ru*. Viitattu 11.2.2012. (venäjäksi)
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 198. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Tuutarinjoki Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
**Köthen (Anhalt)** (De-Köthen.ogg /ˈkøːtən/**(ohje)**), aikaisemmin myös kirjoitusasussa **Cöthen**, on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa, Keski-Saksassa, noin 30 kilometriä Hallesta pohjoiseen. Se on Anhalt-Bitterfeldin piirikunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on 27 410 (2012).

Köthen perustettiin vuonna 1200. Yli kahden vuosisadan ajan (1603–1847) se oli Anhalt-Köthenin pääkaupunki. Kaupunki on tunnettu taidemusiikin harrastajien piirissä Johann Sebastian Bachin kotikaupunkina, jossa säveltäjä sävelsi monet tunnetuimmat teoksensa. Bach työskenteli kaupungissa vuodesta 1717 vuoteen 1723 Anhalt-Köthenin ruhtinas Leopoldin kapellimestarina.

Nykyisin kaupungissa on yliopisto ja opettajain oppilaitos. Tärkeimmät elinkeinot ovat ligniittikaivos ja sokerijuurikkaan viljely.

Lähteet
-------

1. ↑  Statistisches Bundesamt – Gemeinden in Deutschland nach Bevölkerung am 31.12.2011 auf Grundlage des Zensus 2011 und früherer Zählungen (XLS) *destatis.de*. Viitattu 6.10.2013. (saksaksi)
2. ↑  Duden

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Köthen**.
* Kaupungin kotisivut
*Tämä artikkeli kertoo voimailusta. Voimailusivustosta kertoo artikkeli Pakkotoisto.com*
**Pakkotoisto** (engl. *forced reps*) on voimailussa ja kehonrakennuksessa käytettävä termi vielä uupumisen jälkeen "pakolla" suoritetuista muutamasta harjoitusliikkeistä. 

Lihasta voidaan kuorman ja harjoitusmäärän lisäämisen lisäksi ylikuormittaa myös erilaisin harjoituksen tehokeinoin. Yksi tällainen menetelmä on pakkotoistot, joissa avustaja avustaa harjoittelijan uuvuttua vielä muutaman lisätoiston. Tällöin lihas pakotetaan jatkamaan voimantuottoa, kun se on osittain väsynyt. Menetelmän tehokkuuden arvellaan perustuvan useamman motorisen yksikön aktivoitumiseen kuin mitä tavallisella harjoitussarjalla olisi mahdollista ja siten riittävän harjoitusvaikutuksen saavuttamiseen. Pakkotoistomenetelmä aiheuttaa myös merkittävää lihasarkuutta. Tutkimusten mukaan pakkotoistojen käyttö stimuloi hormonitoimintaa, erityisesti kortisolin ja kasvuhormonin osalta ja lisää hermo-lihasjärjestelmän kuormittumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Ahtiainen, Juha: *Akuutti hormonaalinen ja neuromuskulaarinen vaste maksimi- ja pakkotoistokuormituksessa*. pro gradu -tutkielma. Jyväskylän yliopisto, 2001. Teoksen verkkoversio (PDF).
**Pakkotoimikorvaus** on omistajalle tai jonkin oikeuden haltijalle maksettava korvaus siitä, että viranomaisen päättämin pakkotoimin omistus- tai muuta oikeutta rajoitetaan tai se lunastetaan tai sallitaan aiheuttaa sille vahinkoa. Eräs pakkotoimikorvauksen laji on pakkolunastuksen vuoksi suoritettava lunastuskorvaus. *Vahinkotoimikorvaus* tulee kyseeseen silloin, kun toisen omaisuuteen kohdistuu viranomaisen sallimia vahingollisia vaikutuksia, kuten esimerkiksi naapuruusoikeudellinen immissio tai tulva.

Vesilain mukaan toisen vireille paneman hankkeen aiheuttamat vahingot korvataan lupamenettelyn yhteydessä. Tielainsäädännön mukaan korvaukset käsitellään tietoimituksessa ja kaivoslainsäädännön mukaan kaivospiiritoimituksessa. Esimerkiksi vedenottamon suoja-aluetta perustettaessa tietyt toimet alueella kielletään, jolloin siitä toiselle aiheutuva vahinko ja haitta on korvattava. Samoin on muinaismuiston suoja-alueen laita. Toisaalta maa-aineksen ottoluvan epääminen aikaansaa korvausvelvollisuuden vain, jos aluetta ei voi käyttää muuhun hyötyä tuottavaan toimintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Encyclopædia iuridica fennica,* Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa II palstat 443–445.
**A♯** (**A Sharp**) on funktionaalinen olio-ohjelmointikieli, jota jaetaan itsenäisenä komponenttina Axiomin tietokonealgebrajärjestelmän toiseen versioon. A#:n tyypit ja funktiot ovat niin sanottuja ensimmäisen luokan kansalaisia, joten niitä voi yhdistellä vapaasti ulkopuolisissa kirjastoissa määriteltyjen rakenteiden ja muiden matemaattisten abstraktioiden kanssa. A Sharpin suunnittelussa on lähdetty liikkeelle hyvästä siirettävyydestä eri alustojen välillä ja tehokkuudesta, jota saavutetaan kääntämällä konekielelle.

A#:n sijaan nykyään kehitetään Aldor-ohjelmointikieltä.

A#:lle on kehitetty sekä kääntäjä että tavutulkki. Kääntäjällä voidaan tuottaa seuraavia tiedostoja:

* suoritettavia ohjelmia
* object-kirjastoja kyseisen käyttöjärjestelmän mukaan
* siirrettäviä tavukoodi kirjastoja
* C:tä
* Lispiä

Lähteet
-------

* Stephen M. Watt, Peter A. Broadbery, Samuel S. Dooley, Pietro Iglio, Scott C. Morrison, Jonathan M. Steinbach, Robert S. Sutor: A First Report on the A# Compiler (.pdf)  20.7.1994. IBM Thomas J. Watson Research Center. Viitattu 1.6.2013. (englanniksi)
**Alfons Wilhelm Willberg** (10. marraskuuta 1897 Turku – 15. elokuuta 1963 Lohja) oli suomalainen diplomi-insinööri, teollisuusneuvos ja Suomen Standardisoimisliiton pitkäaikainen johtaja.

Willbergin vanhemmat olivat liikemies Anders Wilhelm Willberg ja Anna Alvina Nissinen ja puoliso vuodesta 1930 Enni Ester Wetterstrand. Willberg tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi Zürichissä 1922. Hän toimi ensin lyhyen aikaa teollisuudessa, mutta tuli sitten Suomen Standardisoimislautakunnan sihteeriksi 1924 ja Suomen Standardisoimisliiton toimitusjohtajaksi 1947. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vasta 1962. Sotien aikana Willberg oli valtion lisenssitoimikunnan apulaisjohtaja ja päällikkö kansanhuoltoministeriössä vuoteen 1946 asti. Hän oli myös kauppavaltuuskuntien asiantuntijajäsenenä sotien aikana ja jälkeen, esimerkiksi Suomen–Englannin kauppavaltuuskunnan jäsen 1948. Willberg oli Suomen ja Neuvostoliiton bilateraalista kauppaa varten perustetun Stalko-yhtiön toimitusjohtaja 1955. Standardoinnin kehittämiseen merkittävästi 1920-luvulta asti Suomessa vaikuttanut Willberg sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1959.

Lähteet
-------

1. 1 2   Biografia-sampo: Alfons Willberg Viitattu 22.8.2021.
2. 1 2  Fraser, Ole (toim.): *Suomen Sähköinsinööriliitto r.y. Matrikkeli. Finlands Elektroingenjörsförbund r.f. Matrikel 1926–1951*, s. 291–292. Helsinki: Suomen Sähköinsinööriliitto, 1951.
3. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 10.11.1947, s. 3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Jim Marthinsen** (s. 15. huhtikuuta 1956 Oslo) on norjalainen uransa päättänyt maalivahti. Hän edusti aktiiviurallaan kolmea seuraa, Vålerenga IF, Trondheim Black Panthers, Storhamar IL, Norjan pääsarjassa, joka nykyisin tunnetaan nimellä Fjordkraft-ligaen. Hän pelasi myös usean vuoden ajan Norjan maajoukkueessa.

Ura
---

Marthinsen debytoi aikuisten tasolla Vålerengan joukkueessa kaudella 1979–1980. Samana vuonna hän debytoi myös Norjan maajoukkueessa Lake Placidin talviolympialaisissa. Marthinsen pelasi Vålerengassa kevääseen 1988 ennen siirtymistään Trondheimiin. Kahden Trondheimin kauden jälkeen hän palasi takaisin Vålerengan joukkueeseen. Tällä kertaa Vålerengassa kului neljä kautta. Kaudelle 1994–1995 Marthinsen siirtyi Vålerengasta Storhamariin, jossa pelasi uransa viimeiset kolme kautta.

Maajoukkueessa Marthinsen pelasi kautta 1990–1991 lukuun ottamatta joka vuosi. Kaikkiaan uralle mahtui neljät olympialaiset, kuudet B-ryhmän ja kuudet A-rymän MM-kisat.

Peliuransa jälkeen Marthinsen toimi kaudella 2010–2011 Norjan kakkostasolla pelanneen Hasle/Lørenin päävalmentajana yhden kauden ajan.

Saavutukset
-----------

* Norjan mestaruus 1987, 1992, 1993, 1995, 1996, 1997
* Norjan vuoden pelaajan palkinto 1989, 1993
* B-sarjan MM-kisojen All Stars -maalivahti 1989
* B-sarjan MM-kisojen parhaan maalivahdin palkinto 1987

Lähteet
-------

1. 1 2  Jim Marthinsen at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 14.2.2022. (englanniksi)
**James Edward "Jim" Grelle**  (30. syyskuuta 1936 Portland, Oregon, Yhdysvallat – 13. kesäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.

Grelle sijoittui NCAA:n mestaruuskilpailuissa hopealle 1957 ja 1958. Seuraavana vuonna hän voitti mailin juoksun NCAA:n mestaruuskilpailussa. Pan-Amerikan kisoissa Chicagossa Grelle oli toinen. Hän juoksi itsensä Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen 1960 ja voitti AAU:n Yhdysvaltain amatöörimestaruuden. Rooman olympialaisissa Grelle juoksi 1 500 metrillä finaalin kahdeksanneksi ajalla 3.45,0.

Grelle osallistui toisen kerran Pan-Amerikan kisoihin 1963. São Paulon kisoissa hän voitti 1 500 metrin juoksun. Vuosina 1965 ja 1966 hän lisäksi voitti NCAA:n sisäratojen mestaruuden maililla.

Hänen valmentajanaan huippuvuosinaan oli Yhdysvaltoihin muuttanut unkarilainen Mihály Iglói.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jim Grelle (arkistoitu versio) *Sports Reference*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 31.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  Binder, Doug: Oregon Running Legend Jim Grelle Dies *runnerspace.com*.  14.6.2020. Viitattu 14.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jim Grelle (arkistoitu versio) *GoDucks.com*. University of Oregon.  Arkistoitu 13.9.2011. Viitattu 31.12.2009. (englanniksi)
**Alfons Bērziņš** (9. marraskuuta 1916 Riika – 16. joulukuuta 1987 Riika) oli latvialainen pikaluistelija. Bērziņš on maansa kaikkien aikojen menestyksekkäin pikaluistelija. 

Alfons Bērziņš aloitti uehilu-uransa 16-vuotiaana. Kansainvälisillä areenoilla hän esiintyi ensi kerran Oslon vuoden 1936 MM-kisoissa, joissa sijoitus yhetispisteissä oli kahdeksas. Hän osallistui vuonna 1936 Garmisch-Partenkirchenin talvolympialaisiin, mutta hän ei saavuttanut vielä huippusijoituksia. Hän luisteli olympialaisissa kaikki matkat sijoitusten ollessa 500 metrillä 14. 1 500 ja 5 000 metrillä 18. ja 10 000 metrillä 19.

Parempaa oli kuitenkin tulossa. Vuoden 1937 MM-kisoissa sijoitus oli 9. ja vuonna 1938 jo 4. Vuoden 1938 EM-kisoissa Oslossa sijoitus oli vaatimaton 12. Mutta kaksi seuraavaa vuotta toivat sitten menestystä. Tosin käynnistyvä maailmansota rajoitti kansainvälisiä kilpailuja.
Hän voitti yleisluistelun Euroopan-mestaruuden vuonna 1939 kotijäällään Riiassa. Samana vuonna hän saavutti hopeaa yleisluistelun maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä Suomen Birger Waseniuksen voittaessa. Sotatalvena 1940 MM-kisat järjestettiin epävirallisina Oslon Bislett-stadionilla. Näissä kisoissa Bērziņš voitti mestaruuden. ,

Neuvostoliiton miehitettyä Latvian vuonna 1940 Bērziņš liittyi Latvian itsenäisyysrintamaan. Saksan valloitettua Latvian Bērziņš liittyi latvialaisista muodostettuun SS:n Latvialaislegioonaan. Neuvostoliiton vallattua maailmansodan loppuvaiheessa takaisin Bērziņš joutui kymmeneksi vuodeksi (1945–1955) pakkotyöhön gulagleirille Siperiaan. Sieltä palattuaan vuonna 1955 hän toimi urheiluvalmentajana. Hän valmensi mm. latvialaista Neuvostoliittoa edustanutta 1960-luvun lopun huippunaisluistelijaa Lāsma Kaunistea.

Berzins oli ennen sotaa naimisissa latvialaisen ajan huippu-urheilijan, alppihiihtäjä-voimistelijan, Mirdza Martinsonin kanssa, joka pakeni maailmansodan loppuvaiheesta Latviasta Norjan kautta Yhdysvaltoihin.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 500 m – 42,9 (5. helmikuuta 1938, Davos)
* 1500 m – 2.16,4 (6. helmikuuta 1938, Davos)
* 5000 m – 8.32,8 (8. tammikuuta 1950, Oslo)
* 10 000 m – 17.47,2 (4. helmikuuta 1940, Oslo)

Lähteet
-------

1. ↑  Profiili Sports Reference -sivustolla *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alfons Bērziņš *olimpiade.lv*.  Arkistoitu 26.4.2017. Viitattu 21.5.2017. (latviaksi)
3. 1 2  Latvia - skøytenasjonen som kom og forsvant - og kom tilbake igjen. Historien om Alfons Berzins *home.online.no*.  Arkistoitu 31.10.2015. Viitattu 18.12.2014. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Marnix Koolhaas: Een duel voor het leven *sportgeschiedenis.nl*.  16.2.2006.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 18.12.2014. (hollanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**James H. "Jim" Holland** (s. 4. heinäkuuta 1967 Hanover, New Hampshire) on yhdysvaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1989–1994. Hän on pituudeltaan 167 cm.

Holland mursi selkänsä mäkihyppyonnettomuudessa 1987. Vain kolme vuotta myöhemmin hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Kaikkiaan hän voitti kuusi kotimaansa mestaruutta. Hän osallistui olympialaisiin Albertvillessä 1992 ja Lillehammerissa 1994. Hän sijoittui Albertvillessä suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä 13:nneksi. Hän osallistui MM-kilpailuihin 1991 ja 1993 sijoittuen parhaimmillaan 29:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan viides Garmisch-Partenkirchenissä uudenvuodenpäivänä 1992. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän oli samassa vuodenvaihteessa kymmenes.

Holland valmistui Vermontin yliopistosta 1995 opiskeltuaan pääaineenaan yleistä valtio-oppia.

Myös hänen veljensä ovat olympiatason urheilijoita: Mike Holland mäkihypyssä, Joe Holland yhdistetyssä hiihdossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jim Holland *sports-reference.com*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 28.12.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jim Holland Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Alfons Groenendijk** (s. 17. toukokuuta 1964) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.

Ura pelaajana
-------------

Groenendijk aloitti ammattilaisuranda FC Den Haagissa 1980-luvun alussa. Hän edusti seuraa viisi kautta, kunnes siirtyi 1987 Rodaan. Kausina 1991–1993 Groenendijk pelasi suurseura AFC Ajaxissa voittaen UEFA Cupin ja KNVB Cupin. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut riittävästi ja Groenendijk jatkoi uraansa Manchester Cityssä. Kausi 1993/94 oli kuitenkin pettymys ja alankomaalaispelaajalle kertyi Cityssä vain yhdeksän liigaottelua. Hän palasi kauden jälkeen kotimaahansa ja pelasi Sparta Rotterdamissa ja FC Utrechtissa, kunnes lopetti uransa 37-vuotiaana kauden 2000/01 jälkeen.

### Meriitit pelaajana

* UEFA Cup: 1992
* KNVB Cup: 1993

Ura valmentajana
----------------

Valmennusuransa Groenendijk aloitti pelaajauransa jälkeen amatööriseura VV Katwijkin päävalmentajana. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi AFC Ajaxin organisaatioon juniorivalmentajaksi. Kesällä 2008 hän siirtyi Willem II:den apulaisvalmentajaksi. Helmikuussa 2009 Groenendijk nousi päävalmentajaksi, kun Andries Jonker siirtyi seuran urheilutoimenjohtajaksi. Hän sai potkut tehtävistään helmikuussa 2010.

Willem-potkujensa jälkeen Groenendijk valmensi FC Den Boschia Eerste Divisiessä. Kahden valmentajakautensa aikana hän johdatti seuran sarjan nousukarsintoihin, mutta nousu liigaan jäi haaveeksi. Kaudella 2013/14 Groenendijk valmensi Ajaxin juniorijoukkuetta. Heinäkuussa 2015 hän palasi Eredivisieen valmentajaksi tehtyään sopimuksen SBV Excelsiorin kanssa. Groenendijkin johdolla Excelsior säilytti sarjapaikkansa pisteen turvin. Kauden jälkeen seura purki hänen sopimuksensa.

Helmikuussa 2017 Groenendijkista tuli Eredivisien putoamiskamppailuun vajonneen ADO Den Haagin päävalmentaja. Groenendijk nosti ADOn kauden päätteeksi sarjassa sijalle 11 ja seuraavilla kausilla ADO oli tukevasti Eredivisien keskikastissa. Groenendijk erosi tehtävästään joulukuun alussa 2019, kun ADO oli juuttunut Eredivisien putoamiskamppailuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Willem II Fire Head Coach Alfons Groenendijk[vanhentunut linkki]
2. ↑  Fons Groenendijk nieuwe hoofdtrainer van Excelsior
3. ↑  EXCELSIOR EN FONS GROENENDIJK IN GOED OVERLEG UIT ELKAAR
4. ↑  Groenendijk moet ADO in Eredivisie houden
5. ↑  Fons Groenendijk kiest voor vertrek bij ADO Den Haag


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Andries Jonker** | **Willem II:den päävalmentaja**2/2009–2/2010 | Seuraaja:**Arno Pijpers** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Marc Brys** | **FC Den Boschin päävalmentaja**2010–2012 | Seuraaja:**Jan Poortvliet** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Marinus Dijkhuizen** | **SBV Excelsiorin päävalmentaja**2015–2016 | Seuraaja:**Mitchell van der Gaag** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Željko Petrović** | **ADO Den Haagin päävalmentaja**2/2017–12/2019 | Seuraaja:**Alan Pardew** |
**Silvia Rannamaa** (vuoteen 1940 Sylvia Hypponen; 3. maaliskuuta 1918 Tallinna – 19. huhtikuuta 2007 Tallinna) oli virolainen kirjailija. Hän syntyi Tallinnassa inkerinsuomalaiselle isälle ja virolaiselle äidille. Yläkoulun ja lukion hän suoritti Tallinnassa ja opiskeli sen jälkeen vuosina 1943–1944 Tarton yliopiston filosofisessa tiedekunnassa.

Nuorisoromaanit *Kadrin päiväkirja* vuodelta 1959 ja *Kasuema* vuodelta 1963 olivat Silvia Rannamaan merkittävimmät teokset. Myöhemmin hän julkaisi lyyrisen satukokoelman *Nösperi Nönni Natuke* (1977) ja lyhytproosan kokoelman *Väikese käpa jälg* (1985). Lisäksi hän on kirjoittanut näytelmiä (*Äratõmbed* vuonna 1968), novelleja ja runoja; tunnetuin runokokoelma on vuonna 2005 ilmestynyt *Sinule, ema!*. Muistelmia omasta elämästään Silvia Rannamaa on julkaissut omaelämäkerrallisissa teoksissa *Maast madalast* (1990) ja *Ja vaimuvara ka* (1998).

*Kadrin päiväkirja* on julkaistu suomeksi vuonna 2014 Anniina Ljokkoin kääntämänä (Savukeidas Kustannus, ISBN 978-952-268-115-7). Silvia Rannamaa oli naimisissa kolme kertaa, viimeksi virolaisen kirjailijan Harald Suisleppin (1921–2000) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eesti riigi vanune Kadri kasuema Silvia Rannamaa. Eesti Päeväleht 4.6.2005. Web Archive 2009. (viroksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ljokkoi, Anniina: Pioneerit, vakoilijat ja kadonnut isä : Silvia Rannamaan romaanin Kadri neuvostokulttuurin ilmiöiden kääntäminen virosta suomeksi. Pro gradu -työ. Jyväskylän yliopisto 2016.
* Parkkola, Isla: "Mikäpä olisi eläessä satujen maassa". Lukufiilis 1/2015. Web Archive 2016.
* Silvia Rannamaa: Kadrin päiväkirja. Blogiarvostelu. Vuodatus.net.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**ABC-piirustuskoulu** oli vuonna 1937 perustettu kirjeopisto, joka toimi Helsingistä käsin. Kirjekoulun johtajaopettajana vuosina 1946–1966 oli kuvataiteilija Unto Pusa. Kirjekurssi oli varsin suosittu, ja monet myöhemmin taiteilijoina tunnetuksi tulleet hankkivat ensimmäiset oppinsa sen avulla. Kurssia ovat käyneet muun muassa Kauko Lehtinen, Rafael Wardi ja Simo Hannula. ABC-piirustuskoulu ja Linguaphone-kielikoulu olivat mainostoimisto Erva-Latvalan perustamia ja sen omistuksessa vuosina 1941–1970.

ABC-piirustuskoulun opetus perustui pariisilaisen kirjekurssin nimeltä *École A.B.C. de dessin* menetelmiin. Kurssi oli kolmen vuoden pituinen. Siihen sisältyi 12 kirjettä tehtävineen, jotka lähetettiin kouluun palautetta varten. Pyrkimyksenä oli opastaa oppilaita taiteen ymmärtämisessä ja piirtämisen tekniikassa. Taitojen soveltamista käyttötaiteeseen rohkaistiin ja mukana oli muun muassa mainospiirtämiseen liittyviä tehtäviä. Muun hyödyn ohella toivottiin, että piirtämisestä tulisi hauska ja terveellinen harrastus, joka opettaa näkemään luonnon uudella tavalla.

Tehtävät johdattelivat usein havainnosta piirtämiseen. Oppilaita kehotettiin toistuvasti piirtämään suoraan luonnosta niin muotokuvia, maisemia kuin eläimiä ja muuta ympärillä näkyvää, ja kehotettiin välttämään kirjeiden kuvituksen kopioimista, oli se sitten tietoista tai tiedostamatonta. Näkemisen taitoa harjoitettiin muun muassa piirtämällä aihe ensin tarkoin havainnon mukaan ja sen jälkeen muistista. Kurssiin liittyi vihkosia ja kirja, joihin oli koostettu monipuolisesti tietoa taiteesta, taiteen tekemisen filosofiasta, sommittelusta, tekniikoista ja eri taiteilijoista. Oppilaita kehotettiin myös käymään taidenäyttelyissä ja tutustumaan taidehistoriaan, sekä perustamaan taideyhdistyksiä eri puolille maata. Mukana oli valmis ehdotus yhdistyksen säännöiksi.

Kirjallisuutta
--------------

* W. K. Latvala (koonnut): *Piirtäjän käsikirja*. Helsinki: ABC piirustuskoulu, 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 10. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
2. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli Viitattu 25.9.2009
3. ↑  Porin taidemuseon esittely (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 25.9.2009
4. ↑  Kuvataiteilijamatrikkeli Viitattu 25.9.2009
5. ↑  Hakkarainen, Erkki; Kähkönen, Tapio; Turpeinen, Tuomo: *Maailma on täynnä ideoita, Erva-Latvala Oy:n perustamisen taustaa, tapahtumia vuodesta 1925 ja nykyisyyttä 1980-luvun alussa*, s. 198. Helsinki: Erva-Latvala Oy, 1984. ISBN 951-99607-0-8.
6. ↑  Cours De Dessin Et De Peinture Par Correspondance - Abc De Dessin De Paris, Ecole Viitattu 15.9.2010.
7. 1 2  V.K. Latvala: Lyhde - kokoelma ohjeita ABC-oppilaille osa 1. Helsinki: ABC-piirustuskoulu, 1943.
8. 1 2  W. K. Latvala (koonnut): *Piirtäjän käsikirja*. Helsinki: ABC-piirustuskoulu, 1944.

Aiheesta muualla
----------------

* ABC-piirustuskoulun lehti-ilmoitus, Suomen Kuvalehti, 23.10.1937, nro 43, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Aina** on hollantilais-suomalainen yhtye, joka perustettiin Hollannissa 2004. Hollannissa työskentelevä suomalainen laulaja-laulunopettaja Pauliina May (Pauliina Pohjanheimo) tapasi säveltäjä-pianisti Izak Boomin. Boom oli kiinnostunut suomalaisesta lyriikasta ja pyysi Pauliina Maytä kokoamaan suomalaisia runoja, joita hän voisi säveltää. May valitsi Eino Leinoa, Kalevalaa ja Kanteletarta. Izak Boom sävelsi parikymmentä runoa. Sävellyksiä tulkitsemaan koottiin yhtye, johon muusikoiksi tulivat trumpetisti Sybren van Doessum, suomalainen Hollannissa asuva basisti Mikko Karjalainen, pianisti Izak Boom ja laulaja Pauliina May.

Aina on pitänyt Hollannissa lukuisia konsertteja. Kaikki laulut esitetään suomeksi, ja Pauliina May kääntää laulujen sisällön hollanniksi tai englanniksi. Aina esiintyi mm. helmikuussa 2007 Akseli Gallen-Kallelan näyttelyn avajaisissa Groningenissa ja Suomen itsenäisyyden 90-vuotisjuhlassa Haagissa 2007. Aina on esiintynyt myös Kajaanin Runoviikolla 2004 ja 2005 , Multian Lovisa Charlottan kirkossa 2004 sekä Keuruun vanhassa kirkossa ja Pukkilan Kohisevassa 2005. Osa Ainasta eli Duo Pauliina May ja Izak Boom kutsuttiin esiintymään hollantilaisen Geuzen-säätiön Geuzen-mitalin jakotilaisuuteen Vlaardingenin Suureen kirkkoon (Grote Kerk) 13.3.2008. Mitali luovutettiin presidentti Martti Ahtisaarelle hänen rauhantyöstään. Tilaisuutta kunnioitti läsnäolollaan kuningatar Beatrix.

Heinäkuussa 2008 Aina konsertoi Suomussalmen musiikkijuhlilla Ämmänsaaren kirkossa ja Kajaanin kirkossa.

Keväällä 2006 hollantilainen levy-yhtiö Munich Records julkaisi yhtyeen CD:n *Aina Leino*, joka sisältää yksinomaan Eino Leinon runoja. Levyn tuottivat Izak Boom ja suomalainen Sunny Notes Oy. Ainan Leino-levyn vihkosen englanninkieliset käännökset on tehnyt Hanna Kolari.

Julkaisut
---------

Aina Leino -CD:n kansi
Aina Leino -CD (BMCD 496, Hollanti). Runot Eino Leino, sävellykset Izak Boom. Suomalainen jakeluyhtiö Töölön Musiikkitukku  (Arkistoitu – Internet Archive)

1. Mua suutele kerran
2. Catena (säv. Izak Boom, Pauliina May ja Arwen Linnemann)
3. Morituri
4. Sua katselen silmin mä huikaistuin
5. Lintu
6. Syy
7. Kulkijatyttö
8. Ma uneksin
9. Rauhaton rinta (säv. Izak Boom ja Pauliina May)
10. Nocturne
11. Huolissaan huokaileva
12. Rondo
13. Olin nuori
14. Hiljaa
15. Marinan tanssi (Izak Boom, piano)

Aiheesta muualla
----------------

* Aina-yhtye (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pauliina May
* Izak Boom
* Sunny Notes Oy

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kainuun Sanomat 01.07.2005: "Sävelet syventävät kansanrunoutta"
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Kainuun Sanomat 7.7.2008, etusivu ja s. B3.
6. ↑  Rondo 5/2006, Arviot: "Boom & May"
ABM-1 Galosh.
**ABM-1 Galosh** ( neuvostokoodi A-350 ) oli Neuvostoliiton ensimmäinen ballististen ohjusten torjuntaohjus (ABM).
Ohjus oli A-35-ohjustorjuntaärjestelmän osa. Se oli varustettu suurella ydinkärjellä, niin kuin amerikkalainen vastineensa Nike Zeus. Ohjusta ohjattiin puoliaktiivisella maatutkalla.
Ohjuksen sauraajajärjestelmät olivat 70-luvun ABM-3 Gazelle ja 80-luvun ABM-4 Gorgon.

Historia
--------

Ohjusjärjestelmän kehittely aloitettiin 1958 ja sitä alettiin kokeilla 1962. Ohjuksesta kehitettiin edelleen 1974 uudenaikaistettu malli A-350R ja 1978 ABM-1B, venäläinen järjestelmänimi A-35M.

Ominaisuudet
------------

Ohjus kantoi jopa 350 km ja pystyi nousemaan avaruuteen, 120 km:n korkeuteen.

Ydinkärki oli 2–3 km. Ohjuksia sijoitettiin lopulta 64 kappaletta 32:een paikkaan kahdeksalla tutka-asemalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Parsch, Andreas; Martynov, Aleksey V.: Designations of Soviet and Russian Military Aircraft and Missiles *designation-systems.net*.  2008. Viitattu 25.7.2017.
2. 1 2  ABM-1 *GlobalSecurity.org*. Viitattu 25.7.2017.
"**I’ll Remember April**" on amerikkalainen popkappale vuodelta 1941. Sen sävelsi Gene De Paul ja sanoittivat Don Raye ja Patricia Johnston. Ensimmäisen kerran kappaleen esitti Dick Foran elokuvassa *Murheenkryynit ratsain*. Laulusta odotettiin isoa hittiä, mutta Rayelle tuotti vaikeuksia vakuuttaa elokuvan tuottajat, jotka olivat odottaneet säveltäjältä boogie woogie -kappaletta, ottamaan se mukaan elokuvaan. Kappaleen nimi kirjoitetaan joskus myös muodossa "I Remember April".

Muun muassa Woody Herman, Martha Tilton, Bing Crosby ja Nat King Cole nauhoittivat laulun 1940-luvun alkupuolella, mutta epätavallisen melodian ja ajan populaarimusiikille epätyypillisen rakenteen vuoksi siitä ei tullut suurta hittiä. Kappale löydettiin kuitenkin uudelleen vuosikymmenen lopulla, kun bebop-pioneerit Bud Powell ja Charlie Parker äänittivät siitä omat versionsa. Kappale nousi pian jazzstandardin asemaan ja sen on äänittänyt suuri joukko jazzmuusikoita, mukaan lukien Chet Baker, Clifford Brown, George Shearing, Harry James, Lee Konitz, Sonny Rollins, Dinah Washington ja Carmen McRae.

George Russell käytti kappaleen sointukulkua Bill Evansille kirjoittamassaan sävellyksessä *Concerto for Billy the Kid*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Wilson: I'll Remember April *JazzStandards.com*. Viitattu 17. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
2. ↑  Bruce Eder: Don Raye *Allmusic*. Viitattu 18. huhtikuuta 2010. (englanniksi)
3. ↑  William Emmett Studwell ja Mark Baldin: *The Big Band Reader: Songs favored by swing era orchestras and other popular ensembles*, s. 254. Routledge, 2000. ISBN 0789009145. (englanniksi)
4. ↑  Henry Martin ja Keith Waters: *Jazz: The first 100 years*, s. 239. Cengage Learning, 2005. ISBN 0534628044. (englanniksi)
**Aimo Allan Tepsell** (8. toukokuuta 1932 Sodankylä – 30. kesäkuuta 2017 Kokkola) oli suomalainen suunnistaja, joka ylsi mitaleille suunnistuksen ensimmäisissä MM-kisoissa 1966. Kultamitalikantaan hän oli päässyt jo aiemmin viestijoukkueen jäsenenä PM-kisoissa 1963 ja EM-kisoissa 1964.

Viestisuunnistus oli ensimmäistä kertaa PM-kisojen ohjelmassa 1963. Suomalaisista Aimo Tepsell suunnisti avausosuuden ja lähetti matkaan veljensä Osmon. Jälkimmäinen puolisko oli Pohjoismaitten mestaruuteen henkilökohtaisella matkalla yltäneitten Erkki Kohvakan ja Rolf Koskisen varassa, ja he saivatkin pidettyä Ruotsin ja Norjan takanaan ja toivat kultaa Suomeen. 

Vuonna 1964 viesti tuli myös EM-kisojen ohjelmaan, ja Sveitsin Mont Tendren rinteillä Suomi jätti muut maat yli 8 minuutin päähän. Aimo Tepsell suunnisti nyt kolmososuuden, ja Osmo Tepsellin tilalla oli Juhani Salmenkylä. Henkilökohtaisella matkalla Aimo Tepsell nappasi ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa, pronssia. Kaksi vuotta aiemmin hän oli jäänyt 14:nneksi.

Suunnistuksen ensimmäiset MM-kisat järjestettiin Suomen Fiskarsissa lokakuussa 1966. Aimo Tepsell puolusti vahvasti Suomen värejä mutta joutui tyytymään hopeamitaliin, kun Norjan nuori Åge Hadler oli runsaan 14 kilometrin reitillä 2.42 minuuttia nopeampi. Viestissä puolestaan Ruotsi meni menojaan, ja Aimo Tepsellin ankkuroima kahden vuoden takainen EM-nelikko jäi hopealle 7.52 minuutin erolla ykköseen.

Suomen mestaruuteen Aimo Tepsell ylsi kesäsuunnistuksen henkilökohtaisilla matkoilla viidesti ja vanhoilla päivillään hiihtosuunnistuksessakin kahdesti. Gamlakarleby Idrottsföreningia edustaen hän voitti viestin Suomen mestaruuden kahdesti kesällä ja kolmasti talvella, ja Osmo-veli oli niissä aina mukana. Jukolan viestissä 1965 GIF oli paras suomalaisseura, mutta ensimmäistä kertaa voitto meni ulkomaille, kun ruotsalainen IFK Hedemora näytti voimansa.

Saavutukset
-----------

* MM-hopeaa henkilökohtaisella matkalla ja viestissä 1966
* EM-kultaa viestissä 1964
* EM-pronssia henkilökohtaisella matkalla 1964
* PM-kultaa viestissä 1963
* SM-kultaa suunnistuksen normaalimatkalla 1954–56 ja 1962
* SM-kultaa suunnistuksen pitkällä matkalla 1965
* SM-kultaa suunnistuksen viestissä 1958 ja 1965
* SM-kultaa hiihtosuunnistuksen henkilökohtaisella matkalla 1967–68
* SM-kultaa hiihtosuunnistuksen viestissä 1962, 1965 ja 1968

Lähteet
-------

* *Urheilumme kasvot 2*. Oy Scandia Kirjat Ab, 1972.

### Viitteet

1. ↑  Keskipohjanmaa Nro 181, julkaistu 5.7.2017, Uutiset: Aimo Tepsell, viitattu 2021-07-04
2. ↑  Keskipohjanmaa Nro 192, julkaistu 16.7.2017, KUOLLEITA Aimo Allan Tepsell, viitattu 2021-07-04
3. 1 2  Urheilumme kasvot 2, s. 308–309
4. ↑  Urheilumme kasvot 2, s. 17
5. ↑  EM 1962-2008: mitalistit ja suomalaisten sijoitukset *ssl.fi*. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 25.11.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  MM-mitalistit ja suomalaisten sijiotukset, miehet *ssl.fi*. Suomen Suunnistusliitto. Viitattu 25.11.2009. [vanhentunut linkki]
7. ↑  Jukola 1965, Jukolan Viesti *jukola.com*. Kaukametsäläiset. Viitattu 25.11.2009.
Satelliitti maassa.
**AAUSAT-II** on 28. huhtikuuta 2008 Intiasta PSLV-kantoraketilla laukaistu tanskalainen CubeSat-satelliitti. Sen rakensivat Aalborgin yliopiston opiskelijat. 

Yliopisto oli ollut mukana vuonna 1999 laukaistun Ørsted-mikrosatelliitin toteutuksessa ja rakensi itse AAU CubeSat -satelliitin, joka toimi vain 10 viikkoa laukaisun, 30. kesäkuuta 2003, jälkeen. AAUSAT-II-projekti aloitettiin vuonna 2005.

Myös AAUSAT-II-satelliitissa oli tietoliikenneongelmia, mutta maa-aseman antennia suurentamalla jne. satelliittiin voitiin pitää nominaalisesti yhteyttä toukokuuhun 2009 asti. Vielä joulukuussa 2010 satelliitti lähetti dataa. Aiemmin oli todettu, että satelliitti kieppuu, ts. asennonsäätö ei enää toimi.

Satelliitti oli 1U-kokoa ja painoi 750 grammaa. Asennonsäädössä oli sekä liikemääräpyörä että magneettiset vääntimet. Satelliitti oli pinnoitettu aurinkopaneeleilla ja sen Li-ion-akku (8.2V) omasi 2,2 Ah kapasiteetin. Satelliitti käytti kahta jännitettä: 3,3 ja 5 V.

Radioamatööritunnus oli OZ2CUB. Tietoliikenne: Up/downlink 437.425 MHz AFSK & FSK. Tiedonsiirtonopeus 1200-9600 bit/s.

Aiheesta muualla
----------------

* AAUSAT II:n sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Laukaisu[vanhentunut linkki]
Aimé Paris Étienne Carjat’n valokuvaamana.
**Aimé Paris** (19. kesäkuuta 1798 Quimper – 29. marraskuuta 1866) oli ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän ja muistitekniikoiden kehittäjä ja opettaja.

Elämä ja ura
------------

Aimé Paris syntyi Quimperissa vuonna 1798. Hän opiskeli juristiksi ja toimi aluksi asianajajana Pariisissa, mutta päätti pian jättää asianajajan uran.

Paris oli opiskellut jo aiemmin Conen de Prépéanin pikakirjoitusjärjestelmän ja hän siirtyi pikakirjoittajaksi ensin *Courrier Français* -lehteen ja myöhemmin *Le Constitutionnel* -lehteen. Paris havaitsi puutteita Conen de Prépéanin järjestelmässä ja alkoi kehittää yksinkertaisempaa järjestelmää. Vuonna 1822 hän julkaisi järjestelmänsä oppikirjassa *Exposé des principes de la nouvelle méthode de sténographie professée en dix leçons*.

Paris oli kiinnostunut myös muistitekniikoista ja muun muassa paranteli Gregor von Feinaiglen kehittämää metodia sekä julkaisi aiheesta kirjan *Principes et applications diverses de la mnémotechnie*.

Paris matkusteli opettamassa sekä pikakirjoitusta että muistitekniikoita, mutta sai kiellon toimia Ranskassa, koska hänen katsottiin käyttäytyneen epäkunnioittavasti Ranskan kuningasta Ludvig XVIII:ta kohtaan. Kielto oli voimassa vuoteen 1828 asti, ja tuona aikana Paris kiersi opettamassa Belgiassa, Alankomaissa ja Sveitsissä.

1830-luvun alussa Paris’n mielenkiinto kohdistui musiikinopetuksen menetelmiin. Hän paranteli Pierre Galinin kehittämää säveltapailumenetelmää, joka tunnetaan nykyisin nimellä Galin–Paris–Chevé-metodi.

Pikakirjoitusjärjestelmä
------------------------

Paris’n vuonna 1822 julkaisema järjestelmä oli yksinkertaistettu versio Conen de Prépéanin järjestelmästä. Se oli alkuperäistä helpommin opittavissa, helppolukuisempi ja sillä oli nopeampi kirjoittaa. Vaikka järjestelmä ei ollutkaan Aimé Paris’n itsenäinen luomus, se alkoi levitä hänen nimellään ja ohitti nopeasti alkuperäisen järjestelmän suosiossa.

1800-luvun lopulla Louis Prosper Guénin kehitti järjestelmää edelleen, jotta se soveltuisi paremmin puhenopeudella kirjoittamiseen.

Lähteet
-------

* Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia*. 1. osa. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1927.

### Viitteet

1. ↑  Guilhot, Paul: Paris (Aime-Nanine) *inrp.fr*. Viitattu 5.10.2008.
2. ↑  Melin 1927, s. 371
3. 1 2 3  Melin 1927, s. 372
4. ↑  Middleton, A. E.: All About Mnemonics *stepanov.lk.net*.  Arkistoitu 1.2.2009. Viitattu 5.10.2008.
5. ↑  Guillaume, James: Mnémotéchnie *inrp.fr*. Viitattu 5.10.2008.
6. ↑  von Creutlein, Timo & Joób, Árpád: *Säveltapailu ja musiikin teoria 1. Suomalaisia Runosävelmiä. Opettajan kirja*, s. 86. Otava, 1992. ISBN 951-1-12184-7.
7. ↑  Melin 1927, s. 375
8. ↑  Melin 1927, s. 431


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |