recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gustaf Wilhelm Ladau, Johann Rombauerin maalaama muotokuva vuodelta 1822.
**Gustaf Wilhelm Ladau** (27. maaliskuuta 1765 Iisalmi – 16. elokuuta 1833 Helsinki) oli suomalainen Ruotsin armeijassa palvellut upseeri, joka osallistui Anjalan liittoon ja pakeni Venäjälle. Hän toimi Suomen sodan jälkeen Suomen postitirehtöörinä ja senaattorina.

Ladaun vanhemmat olivat Savon jalkaväkirykmentin majuri Fredrik Wilhelm Ladau (1727–1773) ja Anna Kristina Furumarck (1730–1805). Hän meni itsekin sotilasuralle ja palveli kapteenina Kustaa III:n sodan alkaessa Venäjää vastaan 1788. Ladau oli mukana Anjalan liiton salahankkeessa mutta hän onnistui välttämään pidätyksen pakenemalla Venäjälle. Ruotsissa Ladau tuomittiin poissaolevana kuolemaan sekä menettämään omaisuutensa ja aatelisarvonsa. Ladaun kuolemantuomio peruttiin kuitenkin 1810.

Venäjällä Ladau yritti ensin huonolla menestyksellä hankkia elantonsa kauppiaana mutta sitten hän pääsi tilanhoitajaksi kreivi Saltykovin palvelukseen. Ladau pääsi muutaman vuoden kuluttua valtion virkamieheksi ja Suomen sodan jälkeen hänestä tuli 1811 Suomen postilaitoksen postitirehtööri. Ladau sai hovineuvoksen arvon 1809 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1817. Ladau järjesti postilaitoksen tehokkaasti kuntoon mutta hänen käyttöönottamansa kirjesensuuri herätti arvostelua Suomessa. Ladausta tuli myös senaattori ja hän sai takaisin aatelisarvonsa päästyään Suomen ritarihuoneen jäseneksi 1818.

Ladau hankki omistukseensa Helsingin läheltä Hämeenkylän kartanon ja kutsui arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelemaan kartanoon uudet empiretyyliset rakennukset. Vain kaksi siipirakennusta ehti valmistua ennen Ladaun kuolemaa. Ladau oli naimisissa 1804–1817 Amalia Helena von Vegesackin (1777–1818) kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1817 hänen puolsonsa oli Fredrika Sofia Fock (1777–1849).

Ladau osallistui Porvoon valtiopäiville 1809 aatelissäädyn edustajana.

Lähteet
-------

* Historiesajten : Gustaf Wilhelm Ladau
* Geni.com : Gustav Wilhelm Ladau (1765 – 1833)
* Kalevi Alanto : Hämeenkylän kartano

### Viitteet

1. ↑  Kansallisarkisto. Digitaaliarkisto: Aatelissäädyn asiakirjat. Porvoon valtiopäivät 1809 (kokoelma). (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 30.12.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gustaf Wilhelm Ladau** Wikimedia Commonsissa

* Jukka-Pekka Pietiäinen: / Ladau, Gustaf Wilhelm (1765 - 1833) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Anna Vilhelmina Lilja** (9. maaliskuuta 1876 Tampere – 6. heinäkuuta 1951 Tampere) oli tamperelaisen naisliikunnan ja -urheilun uranuurtaja. Vuonna 1909 hän perusti Tampereelle naisten voimistelukodin (nyk. Varalan urheiluopisto) yhdessä Anna Schreckin kanssa.

Lilja ja Schreck olivat ammatiltaan opettajia, ja heidän varsinainen työpaikkansa oli Aleksanterin kansakoulu. Kesäkaudet he asuivat Varalan opistossa ja emännöivät ja isännöivät sitä yhdessä. Liljan tehtäviin "Varalan emäntänä" kuului esimerkiksi varainhankinta ja toiminnan kehittäminen. Schreck oli puolestaan "Varalan isäntä", joka hoiti muun muassa kirjanpidon.

Anna Lilja oli suorittanut Jyväskylän seminaarin, mutta hän ei ollut saanut liikunta-alan koulutusta. Hänellä oli kuitenkin vahva näkemys siitä, että liikunta oli tärkeää virkistyksen, terveydenhuollon, kulttuurin ja nuorison siveellisen kasvatuksen kannalta. Hänen ajatuksenaan oli, että koko kansa – myös tehdastyöläiset – pitäisi tutustuttaa voimisteluun. Varalan voimisteluhallin seinälle merkittiin ohjenuoraksi teksti "Vaikka näytämmekin leikkivän, isänmaan hyväksi sen teemme".

Lilja uurasti Varalan parissa vuosikymmenien ajan, vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Hän otti aikoinaan osaa myös Tampereen kunnalliselämään: Lilja toimi kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1922–1924, minkä lisäksi hän oli mukana useissa lauta- ja toimikunnissa.

Tampereen kaupunki on huomioinut Liljan elämäntyön nimeämällä Varalan urheiluopiston luona sijaitsevan kadun *Anna Liljan kaduksi*. Nimi on ollut asemakaavassa vuodesta 1978 alkaen.

Lähteet
-------

* Anna Lilja 50-vuotias. *Aamulehti* 9.3.1926, s. 2. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Viitattu 18.11.2020.
* Anna Lilja 50-vuotias. *Tampereen Sanomat* 9.3.1926, s. 3. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Viitattu 18.11.2020.
* Levas, Naemi: *Varalan liikuntaopisto 1909–1959*. Tampere: Varalan säätiö, 1959.
* Louhivaara, Maija: *Tampereen kadunnimet*. Tampere: Tampereen museot, 1999. ISBN 951-609-105-9.
* Meidän naistarkastajamme. *Naisten Ääni* 19.10.1918, s. 255. Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Viitattu 16.11.2020.
* Pyynikin kortteleissa leikittiin ja liikuttiin *Yle Uutiset*.  2.11.2009. Viitattu 16.11.2020.
* Savisaari, Pirkko: Annat loivat Varalan ja hoitivat sitä yli 40 vuotta.  *Tammerkoski*, 2019, nro 8, s. 6–9.
* *Tampereen tyttölyseo 1883–1964*, s. 39–40. Toim. Laina Järvinen. Tampere: Tampereen Tyttölyseon Ystävät, 1964.

### Viitteet

1. ↑  *Tampereen tyttölyseo 1883–1964*.
2. ↑  *Aamulehti* 9.3.1926; Levas 1959, s. 87; Savisaari 2019, s. 6–7; Louhivaara 1999, s. 28; *Yle Uutiset* 2.11.2009.
3. ↑  Savisaari 2019, s. 7–8.
4. ↑  *Naisten Ääni* 19.10.1918; Savisaari 2019, s. 6, 9.
5. ↑  Savisaari 2019, s. 6–7.
6. ↑  *Aamulehti* 9.3.1926; *Tampereen Sanomat* 9.3.1926.
7. ↑  Louhivaara 1999, s. 28, 219–220.
*Tämä artikkeli käsittelee Tervolan Konttijärveä. Posion Konttijärvestä on eri artikkeli.*

**Konttijärvi** on valtaosin metsämaan reunustama järvi Tervolan itäosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 85 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 41 kilometriä eteläkaakkoon.

Maantiede
---------

Konttijärven pituus lännestä itään on 1,7 kilometriä. Saaria on kaksi, joista toisella on karttanimi, Raatosaari. Sen pinta-ala on noin 40 aaria. Lammasniemi erottaa järven länsiosan Vanhantalonlahden pääaltaasta. Pohjoisrannan Konttikivalo kohoaa noin 90 metriä järven pintaa korkeammalle. Konttikivalon koillispuolella sijaitsee Pitkälampi (179,5 metriä mpy). Vanhantalonlahden pohjoisrannalta lähtee laskuoja Piilolampeen (139,6 metriä mpy), joka sijaitsee Konttijärven luoteispuolella.

Konttijärvi (65.179.1.005) kuuluu Ali Konttijoen valuma-alueeseen (65.179), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Vähäjoen valuma-alue (65.17) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Kemijoen alue (65.1). Konttijärvi on laajin Ali Konttijoen alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Takalampi ja kolmanneksi laajin Joutsenlampi.

Konttijärvi on Ossauskosken voimalaitoksen yläallasta lukuun ottamatta Tervolan laajin vakavesi. Sitä seuraa osin soistunut Haapajärvi kunnan länsiosassa ja Akkunusjärvi kunnan eteläosassa.

Tervolan Konttijärvi on laajin Suomen viidestä Konttijärvestä. Konttijärvet sijaitsevat Itä- ja Pohjois-Suomessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Konttijärvi, vakavesi, Tervola
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 17.9.2021.
3. ↑  Konttijärvi. Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
4. ↑  Ali Konttijoen valuma-alue (65.179). Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
5. ↑  Tervola. Järviwiki. Viitattu 17.9.2021.
6. ↑  Konttijärvi. Järviwiki. Viitattu 20.9.2021.
Tamminiemen sauna.
**Tamminiemen saunaseura** oli presidentti Urho Kekkosen lähipiirin muodostama yhteisö, joka keskusteli ja päätti saunoessa maan asioista. He kokoontuivat Tamminiemen hirsisaunaan, jonne kutsuttiin usein merkittäviä päättäjiä ja johtajia, joiden mielipiteisiin pyrittiin vaikuttamaan. Ryhmän vakiojäseniin kuuluivat Kekkosen lisäksi mm. Paavo Kastari, Jouko Loikkanen, Juho-Eino Niemi ja Kustaa Vilkuna.

Lauantaisauna Tamminiemessä tapahtui virallisesti protokollan mukaisesti: saunavieraat tulivat viittä vaille viisi ala-aulaan ja sieltä mentiin viideksi saunaan. Kuudelta oli jo ruoka. Epävirallisesti yösauna alkoi kello 23 ja päättyi noin viideltä aamulla. Kekkonen oli kova saunoja ja halusi voittaa kaikki löylykisoissa, kuten usein kävikin.*lähde?*

Saunassa kävi paljon neuvostojohtajia, tosin Nikita Hruštšov vain kerran.

Kekkosen viimeisenä virkakeväänä vuonna 1981 Paavo Kastari saneli nauhalle muistiinpanoja saunailloista. Hänen puolisonsa, professori Irma Kastari, purki nauhat paperille 1990-luvun lopulla. Keskustelut on julkaistu toimittaja Pekka Hyvärisen kirjassa *Suomen mies, Urho Kekkosen elämä* vuodelta 2000.

On huhuttu että Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA salakuunteli ainakin Tamminiemen virka-asuntoa ja todennäköisesti myös saunassa käytyjä keskusteluja 1970-luvulla. Myös Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelun MI6:n on arveltu kuunnelleen keskusteluja.

Nykyään kyseistä saunaa voi vuokrata.

Lähteet
-------

1. ↑  Tamminiemen saunassa *Yle Metsäradio*.  2014. Viitattu 31.8.2017.
2. ↑  Tamminiemen saunassa *Yle*. Viitattu 31.8.2017.
3. ↑  Erkki Tuomioja: Etsi valtaa, sai myös loistoa(kirja-arvostelu Pekka Hyvärinen, Suomen mies. Urho Kekkosen elämä, asiantuntija Hannu Rautkallio, WSOY 2000) Helsingin Sanomat 31.8.2000 *Kirjavinkit*.  2000. Tuomioja.org. Viitattu 31.8.2017.
4. ↑  Merja Forsman: Tamminiemen lauteilla *Sauna*.  2016.  Arkistoitu 1.9.2017. Viitattu 31.8.2017.
5. ↑  Kekkosen sauna on Suomen kallein – vuokrahinta 9200 euroa! *Ilta-Sanomat*.  2008. Viitattu 31.8.2017.

Sauna

|  |  |
| --- | --- |
| Saunakylpy eri kulttuureissa | 
* Suomalainen sauna
* Banja
* Turkkilainen sauna
* Hikimaja
* Temascal
* Laconicum
* Sentō

 |
| Kiuas | 
* Savusaunan kiuas
* Aitokiuas
* IKI-kiuas
* Läpivirtauskiuas

 |
| Saunominen | 
* Löyly
* Vasta
* Lauteet
* Istuinalunen
* Avantouinti

 |
| Saunarakennus | 
* Historialliset saunatyypit
* Savusauna
* Rantasauna
* Talosauna
* Huoneistosauna
* Kylpyhuonesauna
* Metsäsauna
* Autosauna
* Uunissa saunominen

 |
| Suomalainen sauna |
| Sauna kansanperinteessä | 
* Juhannussauna
* Joulusauna
* Morsiussauna
* Saunatonttu

 |
| Saunakulttuuri | 
* Yleinen sauna
* Tamminiemen saunaseura
* Suomen Saunaseura
* Homosauna
* Täisauna
* Saunomisen maailmanmestaruuskilpailut

 |
| Sauna taiteessa | 
* Sauna – puhtaasti suomalainen
* Saunassa
* Miesten vuoro
* Kelluva sauna

 |
**Tammiselän** kylä oli Kivennavan pitäjässä rajan tuntumassa Karjalankannaksella. Heti Tammiselän eteläpuolella rajan takana oli Mainilan laukauksista kuuluisaksi tullut Mainilan kylä. Tammiselkä oli iso kylä, ennen talvisodan alkua kylässä oli viitisenkymmentä taloa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivennapa kylästä kylään Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 ISBN 951-99842-3-2

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 14.12.2015.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Paloaseman sijainti kartalla.
**Tammisaaren paloasema** (asema 80) on Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen alaisuudessa toimiva paloasema Raaseporin Tammisaaressa. Tammisaaren paloasema on rakennettu v. 1972 ja sittemmin saneerattu ja laajennettu vuonna 2009. Paloasemalle on sijoitettuna johtoyksikkö, pelastusyksikkö, puomitikasyksikkö, miehistönkuljetusauto, huoltoauto, koukkulavayksikkö, kaksi maastoajoneuvoa sekä kaksi ambulanssia. Lisäksi paloaseman käytettävissä on yhteensä neljä venettä. 

Vakituisen paloaseman lisäksi samassa rakennuksessa toimii myös pelastuslaitoksen sopimuspalokunta Ekenäs FBK.

Aseman yksiköt
--------------

| Yksikkötunnus | Tyyppi |
| --- | --- |
| R LU 37 | Päivystävä palomestari |
| R LU 801 | Pelastusyksikkö |
| R LU 806 | Puomitikasyksikkö |
| R LU 807 | Miehistönkuljetusauto |
| R LU 8072 | Huoltoauto |
| R LU 808 | Vene |
| R LU 8082 | Vene |
| R LU 8083 | Vene |
| R LU 8084 | Vene |
| R LU 8094 | Koukkulavayksikkö |
| R LU 8098 | Maastoajoneuvo |
| R LU 8099 | Maastoajoneuvo |
| E LU 3211 | Hoitotason ambulanssi |
| E LU 3212 | Hoitotason ambulanssi |

Lähteet
-------

1. 1 2  Tammisaaren paloasema, Raasepori (asema 80) *Länsi-Uudenmaan pelastuslaitos*.  Arkistoitu 25.11.2020. Viitattu 25.10.2020.
**Decima Flottiglia MAS** (**Decima Flottiglia** **M**ezzi d'**As**salto, myös **La Decima** tai **Xª MAS**; suom. *10. rynnäkkövenelaivue*) oli vuonna 1941 perustettu Italian kuninkaallisen laivaston taistelusukeltajayksikkö.

Yksikön historia
----------------

SLC-sukellustorpedo.
Italialaiset harppuunakalastajat ryhtyivät 1930-luvulla käyttämään sukeltaessaan suljettuun kiertoon perustuvia hengityslaitteita yhdessä jo edellisellä vuosikymmenellä käyttöön otettujen sukelluslasien ja -räpylöiden kanssa.

Uudentyyppinen sukellustapa huomioitiin myös Italian laivastossa, joka perusti maailman ensimmäisen taistelusukeltajayksikön *1ª Flottiglia Mezzi d'Assalto*n vuonna 1939. 

Vuonna 1941 laivastokomentaja Vittorio Moccagattan uudelleenjärjestämä, sen myötä *Decima Flottiglia MAS* -nimen saanut yksikkö jaettiin kahteen osaan. Pintaryhmä käytti räjähdyspanoksella varustettuja *M.T.M. Barchino* -pikaveneitä, jotka ohjattiin kohti vihollisaluksia, veneen ohjaajan hypätessä mereen hiukan ennen törmäystä. Vedenalainen ryhmä puolestaan käytti irrotettavalla räjähdyspanoksella varustettuja, kahta sukeltajaa selässään kuljettaneita Siluro a lenta corsa (SLC) -sukellustorpedoja. Ryhmän *Gruppo Gammaksi* nimetyn taistelusukeltajaosaston tarkoitus oli upottaa kohteensa kuljettamillaan magneettimiinoilla. Moccagatta perusti myös Italian laivastoakatemiaan Livornoon sukelluskoulun.

Decima Flottiglia MAS aloitti taistelutoimintansa 10. kesäkuuta 1940 Italian liittyessä toiseen maailmansotaan. Kolmessa vuodessa yksikkö upotti 72 190 tonnia liittoutuneiden sotalaivoja ja 130 572 tonnia kauppalaivoja. Tärkeimpiin upotuksiin kuuluivat muun muassa brittilaivaston HMS *Valiant*, HMS *Queen Elizabeth* ja HMS *York*.

Italian diktaattorin Benito Mussolinin vallasta syöksemisen jälkeen vuonna 1943 maan eteläosa siirtyi liittoutuneiden puolelle. Suuri osa Saksan miehittämän Pohjois-Italian alueelle sijoitetuista laivueen jäsenistä siirtyi Mussolinin Italian sosiaalisen tasavallan palvelukseen jatkaen toimintaansa vanhan joukko-osaston nimellä, pääasiassa partisaanien vastaisena yksikkönä. Komentajana toimi tässä vaiheessa Junio Valerio Borghese. Yksikkö lakkautettiin Milanossa 26. huhtikuuta 1945. 

Liittoutuneiden miehittämään Etelä-Italiaan jääneet laivueen jäsenet taas liittyivät Italian laivastoon (*Marina Cobelligerante del Sud*), osaksi sen *Mariassalto*-rynnäkköosastoa.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* The 10th Light Flotilla (englanniksi)
* Comando Supremo: Italy at War - Italian naval assault units: Decima Flottiglia MAS (englanniksi)
* Decima Flottiglia MAS Network (italiaksi)
* La Decima MAS (italiaksi)
* Operatori Gamma (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* La storia del Battaglione San Marco (italiaksi)
Erika ZucholdErika Zuchold vuonna 1972

Elämä| Syntynyt | 
19. maaliskuuta 1947View and modify data on Wikidata   |
| Syntymänimi | 
Erika BarthView and modify data on Wikidata  |

Muita tietoja| Palkinnot | 
Patriotic Order of Merit in gold (käännä suomeksi)Saksan demokraattisen tasavallan vuoden urheilija (1970)View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Erika Zuchold** (o.s. **Barth**, 19. maaliskuuta 1947 Lucka, Thüringen, Saksa – 22. elokuuta 2015 Asunción, Paraguay) oli itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.

Zuchold voitti Saksan karsinnat Tokion 1964 olympialaisiin mutta loukkaantui ennen kisoja eikä päässyt kilpailemaan. Méxicon 1968 olympialaisissa hän oli paras itäsaksalaisvoimistelija ja saavutti hopeaa hypyssä pistein 19,625 sekä pronssia joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sijoittui moniottelussa neljänneksi (76,70 p), nojapuilla viidenneksi (19,325 p) ja puomilla kuudenneksi (19,150 p). Münchenin 1972 olympialaisissa Zuchold saavutti hopeaa joukkuekilpailussa, hypyssä (19,275 p) ja nojapuilla (19,450 p). Moniottelussa hän oli neljäs pistein 76,450 häviten pronssimitalisti Tamara Lazakovitšille 0,4 pisteellä. Puomilla hän sijoittui kuudenneksi (18,700 p).

Zuchold saavutti Dortmundin MM-kilpailuissa 1966 hopeaa hypyssä. Muutama kuukausi nivelkierukkaleikkauksen jälkeen hän Ljubljanan MM-kilpailuissa 1970 voitti kultaa hypyssä ja puomilla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja moniottelussa. Amsterdamin EM-kilpailuissa 1967 hän saavutti hopeaa hypyssä. Landskronan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti hopeaa hypyssä ja pronssia moniottelussa. Minskin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti pronssia moniottelussa, permannolla, puomilla ja hypyssä.

Zuchold lopetti voimistelu-uransa vuonna 1972. Hän on sittemmin toiminut esiintyvänä taiteilijana ja taidemaalarina.. Hänen puolisonsa oli ratapyöräilijä Dieter Zuchold.

Lähteet
-------

* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 101–103, 189, 313–315, 413. Sportverlag, 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
* Erika Zucholdin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 18.4.2012. Viitattu 22.11.2017. (englanniksi)
* Sports123.com: Voimistelutilastot *sports123.com*. Viitattu 16.6.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  filmportal.deView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Sports Reference LLC
3. 1 2  Kluge, s. 189
4. ↑  Kluge, s. 101–103
5. ↑  Kluge, s. 313–315
6. 1 2  Sports123.com
7. 1 2  Kluge, s. 413

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erika Zuchold** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Max Liebermann, *Peter Behrens*, 1923. Muun muassa AEG:lle suunnitellut Berhrens oli yksi 1900-luvun merkittävistä teollisista muotoilijoista.
**Teollinen muotoilija** on suunnittelija, joka suunnittelee tai muotoilee teollisesti valmistettavia tuotteita ja niihin liittyviä palveluita. Toimenkuvaan liittyy tuotteen ulkoasun, toiminnallisuuden ja käytettävyyden suunnittelun lisäksi usein muun muassa valmistettavuuden suunnittelua, käyttöliittymäsuunnittelua, tuoteinnovaatioita, palvelukonseptien suunnittelua ja tutkimusta.

Ensimmäiseksi teolliseksi muotoilijaksi on nimitetty Peter Behrensiä, joka toimi AEG:llä Saksassa muotoilijana vuosina 1907–1914. Vaikka Behrens oli alun perin taidemaalari, hän oli myös itseoppinut arkkitehti.

Teollisen muotoilijan toimenkuva on vuosien mittaan muuttunut taiteellisesta käsityöläis-suunnittelijasta tuotteistamisen ja markkinoinnin ammattilaiseksi. Ammatin perinteet ovat kiinni taideteollisuudessa, ajassa jolloin tehtaat mielellään ostivat tuotteiden malleja ulkopuolisilta suunnittelijoilta. Jotkut tuotteiden valmistajat perustivat tuotannon yhteyteen taiteellisia osastoja, joissa muotoilijat saattoivat työskennellä läheisessä yhteistyössä valmistuksen kanssa. Siten taattiin brändien säilyminen yhtiön hallussa.

Nykyään teollinen muotoilu yhdistetään usein teknologiateollisuuteen, ja muotoilijoista on tullut tuotteistamisen ammattilaisia. He edustavat teollisuuden ja kaupan yhteydessä taiteellista osaamista, jonka avulla ideoita voidaan hahmottaa ja toteuttaa kaupallisiksi tuotteiksi. Oleellista on teolliseen muotoiluun liittyvä kokonaisuuksien tai kokemuksien hahmottaminen tuotteen tai palvelun käyttäjän kannalta. Parhaillaan on meneillään teollisten muotoilijoiden ammatinkuvien eriytyminen. Teollisten muotoilijoiden ammatteja voivat olla myös käytettävyys- tai käyttöliittymäsuunnittelija, konseptisuunnittelija ja muotoilupäällikkö.

Teollisuustaiteen Liitto Ornamo nimeää vuosittain Vuoden teollisen muotoilijan.

Koulutus
--------

Teollisen muotoilun opiskelijoita Lapin yliopistossa.
Suomessa teollisia muotoilijoita kouluttavat Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, Lapin yliopisto ja ammattikorkeakouluista Metropolia Ammattikorkeakoulu sekä LAB-ammattikorkeakoulu. Myös monet arkkitehdit ovat harjoittaneet ammattia.

Katso myös
----------

* Muotoilija (AMK)

Lähteet
-------

* Teollisuustaiteen Liitto Ornamo ry, TKO
* Vihma, Susann. Ornamentti ja kuutio. Johdatus modernin muotoilun historiaan. Helsinki: Ilmari. 2003. ISBN 951-558-089-7.

### Viitteet

1. ↑  Vihma, Susann, 2002 s. 60–64
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teollinen muotoilija**.
* Teollinen muotoilu (Opintoluotsi)
* Muotoilun koulutusohjelma (Opintoluotsi)
* www.ornamo.fi
**Chico Bouchikhi**, syntyjään **Jahloul Bouchikhi**, (s. 13. lokakuuta 1954) on ranskalainen muusikko ja Gipsy Kings -yhtyeen yksi perustajajäsenistä.

Bouchikhin isä oli marokkolainen ja äiti algerialainen. Hän tutustui Camarguessa Etelä-Ranskassa Reyesin perheeseen. José Reyes oli laulaja, joka esiintyi serkkunsa, flamencokitaristi Ricardo Baliardon kanssa. Vuonna 1974 José Reyes perusti Los Reyes -yhtyeen neljän poikansa ja Baliardon suvun serkkujen kanssa. Bouchikhi oli Reyesien mukana ja alkoi seurustella José Reyesin tyttären Marthe Reyesin kanssa.

Vuonna 1979 José Reyesin kuoleman jälkeen Bouchikhi ehdotti yhtyeen nimen muuttamista Los Reyesista Gipsy Kingsiin. Chico Bouchikhi oli Gipsy Kingsin menestyskappaleiden "Djobi, djoba", "Bamboléo" ja "Soy" yksi kirjoittajista.

Bouchikhin mukaan hänet syrjäytettiin Gipsy Kingsistä vuonna 1991. Bouchikhi muodosti oman yhteen Chico & The Gypsies. Alkuperäiset Gipsy Kings -yhtyeen jäsenet Bouchikhi sekä Paul, Patchai ja Canut Reyes palasivat yhteen parikymmentä vuotta eron jälkeen ja ovat esiintyneet nimellä The Original Gypsies.

Heinäkuussa 1973 Israelin tiedustelupalvelu Mossad murhasi hänen veljensä Ahmed Bouchikhin Lillehammerissa. Mossad erehtyi pitämään Ahmed Bouchikhia Mustan syyskuun terroristina Ali Hassan Salamehina.

Chico Bouchikhi nimitettiin Unescon hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1996. Hänelle myönnettiin Taiteen ja kirjallisuuden ritarikunnan ritarimerkki vuonna 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Biographie *chico.fr*. Viitattu 12.12.2019.
2. ↑  Womadelaide set to open as Original Gypsies bring furious flamenco to trump sadness *abc.net.au*.  7.3.2019. Viitattu 26.1.2020.
3. ↑  Elle LoFaro: The Original Gipsies set for the Children of the 80s opening *ibiza-spotlight.de*.  29.5.2018. Viitattu 26.1.2020.
4. ↑  Honorary and Goodwill Ambassadors *unesco.org*. Unesco. Viitattu 12.12.2019.
5. ↑  Chevalier des Arts et des Lettres *howold.co*. Viitattu 26.1.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Chico Bouchikhi
**Pitkäpyrstötonnikala** (*Thunnus tonggol*) on ahvenkalojen lahkoon ja makrillien heimoon kuuluva tonnikalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pitkäpyrstötonnikala voi saavuttaa suurimmillaan 145 cm:n pituuden ja noin 36 kg:n painon. Sen ruumis on solakka. Laji on saanut nimensä pitkästä pyrstöstään. Ensimmäinen selkäevä on korkeampi kuin toinen. Kylkievät ovat jokseenkin pään mittaisia.

Pitkäpyrstötonnikalan vartalo on alta hopeanvärinen; yläpuoli on tummansininen mutta vivahtaa alimmilta osiltaan ruskeaan. Toinen selkäevä, vatsaevät, peräevä ja rintaevät ovat mustia, ensimmäinen selkäevä ja peräevä ovat kellertävänmustia, eväkkeet ovat keltaisia ja pyrstöevä on kellertävän musta.

Levinneisyys
------------

Pitkäpyrstötonnikalan levinneisyysalue on suppeampi kuin muilla tonnikaloilla. Levinneisyysalue ulottuu Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisille vesille (Etelä-Japanista Filippiineille, Uuteen-Britanniaan ja Australiaan. Lajia tavataan myös Intian rannikkovesiltä, Arabian niemimaan eteläisillä vesillä, Punaisessameressä ja Somalian edustalla).

Pitkäpyrstötonnikala suosii matalaa vettä, mutta sitä tavataan myös avomereltä. Se viihtyy parhaiten pinnan tuntumassa ja välttelee vähäsuolaisia ja sameita vesiä. Laji liikkuu erikokoisten kalojen muodostamissa suurissa parvissa.

Ravinto
-------

Pitkäpyrstötonnikalat ovat vahvoja ja nopeita uimareita, jotka saalistavat kaloja, mustekaloja ja äyriäisiä.

Lisääntyminen
-------------

Pitkäpyrstötonnikalat tulevat sukukypsiksi 60–70 cm:n mittaisina. Laji kutee kesällä.

Kalastus
--------

Pitkäpyrstötonnikalaa pyydetään sekä ammattimaisesti että virkistysmielessä. Sitä saadaan sivusaaliina, ja sitä kalastetaan pitkälläsiimalla ja troolilla.

Kalan liha on maukasta, ja se myydään enimmäkseen tuoreena, suolattuna, pakastettuna ja savustettuna. Se syödään pääasiassa hiillostettuna tai paistettuna. Lisäksi lajista tehdään erityisesti säilykettä.

Lähteet
-------

* Antal Vida, Tamás Kótai, 365 kalaa. H. F. Ullmann, 2006. ISBN 978-3-8331-2547-8.
* Thunnus tonggol *FishBase*. R. Froese ja D. Pauly (toim.). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Collette, B. Di Natale, A. Fox, W. Juan Jorda, M. Miyabe, N. Nelson, R. Sun, C. & Uozumi, Y.: *Thunnus tonggol* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.8.2013. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1411265
* Wikispecies: Thunnus tonggol
* ADW: Thunnus\_tonggol
* AFD: Thunnus\_tonggol
* ARKive: thunnus-tonggol
* BioLib: 142421
* CoL: 56P7R
* FishBase: 148
* Fossilworks: 352579
* GBIF: 2373933
* iNaturalist: 188561
* IRMNG: 10789022
* ITIS: 172430
* IUCN: 170351
* NCBI: 48169
* WoRMS: 219722

 |

 |
**Demokraattinen isänmaan yhdistämisen rintama** (koreaksi 조국통일민주주의전선) on Korean demokraattisessa kansantasavallassa toimiva poliittinen yhteistyöelin. Se on muodostettu 22. heinäkuuta 1946 Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä Korean pohjoisosassa. Järjestön alkuperäinen nimi oli suomennettuna Pohjois-Korean isänmaan yhdistämisen demokraattinen rintama. Usein sitä kutsutaan myös lyhyemmällä nimellä Isänmaan rintama.

Demokraattinen isänmaan yhdistämisen rintama muistuttaa toisen maailmansodan jälkeen itäisen Keski-Euroopan kansantasavalloissa muodostettuja poliittisia yhteistyöjärjestöjä, esimerkiksi Saksan demokraattisen tasavallan Kansallista rintamaa. Se on siis kattojärjestö, joka kokoaa yhteen kaikki Pohjois-Koreassa toimivat poliittiset ja yhteiskunnalliset järjestöt. Rintamaa hallitsee Pohjois-Koreaa hallitseva Korean työväenpuolue, minkä lisäksi siihen kuuluu kaksi muuta maassa sallittua poliittista puoluetta, Korean sosiaalidemokraattinen puolue ja Cheondogyolainen Ch'ôngu -puolue. Lisäksi järjestöön kuuluu esimerkiksi Korean pioneerijärjestö, Korean työväenpuolueen nuorisojärjestö Kim Il-Sungin sosialistinen nuorisoliitto ja Korean demokraattinen naisjärjestö.

Pohjois-Korean parlamentin, korkeimman kansanneuvoston, samoin kuin muiden kansanedustuslaitosten kokoonpano määräytyy käytännössä Demokraattisen isänmaan rintaman järjestämissä vaalikokouksissa, joissa päätetään, ketkä asetetaan ehdolle vaalien yhtenäislistoilla. Vaaleissa äänioikeutetuilla on mahdollisuus äänestää ainoastaan yhtenäislistaa vastaan tai sen puolesta, yksittäisiä ehdokkaita ei voi äänestää.

Lähteet
-------

1. ↑  Mass Organizations North Korea: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1993.
2. ↑  Organizations - Korea, Democratic People's Republic of (DPRK) *Encyclopedia of the Nations*. Viitattu 27.11.2020. (englanniksi)
**Chick-fil-A** on yhdysvaltalainen pikaruokalaketju, joka on erikoistunut kanaruokiin. Yrityksen kotipaikka on College Park Georgian osavaltiossa ja se on perheomisteinen yksityinen yritys. Yrityksen historia alkaa vuodesta 1946, kun Truett Cathy avasi ensimmäisen ravintolansa nimeltään *The Dwarf Grill* Hapevillessä Georgiassa. Cathy perusti Chick-fil-A, Inc. -yrityksen 1960-luvun alussa ja avasi ravintoloita ostoskeskuksiin. Ensimmäinen ravintola avattiin ostoskeskuksessa Atlantan esikaupungissa vuonna 1967.

Yritys on kasvanut KFC:n jälkeen toiseksi suurimmaksi kanaruokaan keskittyneistä pikaruokalaketjuista. Yrityksellä on yli 1 500 ravintolaa 39 osavaltiossa ja Washington, D.C.:ssä. Yrityksen liikevaihto oli yli 3,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2010.

Yrityksen johtaja Dan Cathy on julistanut ketjun olevan perinteisten, Raamatussa määriteltyjen perheiden kannattaja, ja yhtiö on lahjoittanut miljoonia dollareita homoliittoja vastustaville järjestöille. Cathyn kannanotot ovat synnyttäneet mielenosoituksia ja boikotteja vuoden 2012 aikana.

* Chicken SandwichChicken Sandwich
* RanskalaisetRanskalaiset
* Chicken StripsChicken Strips

Lähteet
-------

1. 1 2  Company Fact Sheet Chick-fil-A. Viitattu 23.2.2012.
2. ↑  Sinisalo, Päivi: Suutelutalkoita ja boikotteja: Pikaruokaketju pöyhäisi homoliitto-keskustelua *Aamulehti*.  15.8.2012. STT.  Arkistoitu 18.8.2012. Viitattu 22.8.2012.
**Yeredon Saniona** on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä. Sen keskuskylä Werekela 8 sijaitsee kymmenen kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 17 300 asukasta (vuonna 2009).

Yeredon Saniona rajoittuu pohjoisessa Nionon piirin Sirifila-Boundyn ja Toridaga-kon, etelässä Nionon ja idässä Macinan piirin Monimpebougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunta sijaitsee Office du Nigerin keinokastelualueella.

Kuntaan kuuluu 15 kylää ja kolme pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, miniankoja, fulbeja, maureja, tuaregeja, songhaita ja bozoja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Kunnassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Kunnasta on maantieyhteys Nionoon. Palveluihin kuuluvat yhdeksän alakoulua, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kulttuuritalo ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Yeredon Sagnona 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 10.11.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Pitkäpääsara** (*Carex elongata*) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (*Carex*) sukuun kuuluva kasvilaji. Suomenkielisen nimensä perusteella sitä ei tule sekoittaa pitkäsaraan eli vihersojosaraan (*Carex divulsa* ssp. *leersii*), jota kasvaa Pohjoismaissa, muttei Suomessa. Pitkäpääsara on kuitenkin kasvutapansa, lehtiensä, teräväsärmäisten varsiensa ja vaaleanruskeiden tähkiensä perusteella ulkonäöltään melko lailla omannäköisensä saralaji.

Pitkäpääsara on kasvutavaltaan tiiviisti mätästävä ja sen varret sojottavat mättäistä ulospäin. Varret ovat terävän kolmisärmäisiä, karkeita ja kasvavat noin puolimetrisiksi. Lehdet ovat sileitä, vaaleanvihreitä sekä useimmiten varsien pituisia. Lehtien tyvitupet ovat harmaankeltaisia.

Pitkäpääsara on yhtäläistähkäinen sara, ja sen kukinnossa on kymmenkunta tähkää melko harvassa. Koko tähkistö on noin 6 cm pitkä ja tähkät ovat noin 1 cm pituisia ja tiheäkukkaisia. Hedekukat ovat tähkien alaosissa ja emikukat tähkien yläosissa. Emikukissa on kaksi luottia. Tähkäsuomut ovat vaaleanruskeita, kalvolaitaisia ja pullakoita lyhyempiä. Pullakot ovat puolestaan kellanruskeita, soikeita, vahvasuonisia sekä kaartuvia.

Pitkäpääsara kasvaa ravinteikkailla ja kosteilla tai usein melko märilläkin paikoilla leppäkorvissa, lähteiköissä ja rannoilla. Pitkäpääsara on kasvupaikoillaan melko yleinen ja Suomessa sitä tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa suunnilleen Kajaanin korkeudelle asti, joskin Pohjanmaalla niukemmin.

Ruotsissa pitkäpääsara on löydetty ensimmäisen kerran Uppsalasta vuonna 1745.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Den virtuella floran: Rankstarr (*Carex elongata*) *Den virtuella floran*.  1998. Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 17.4.2017. (ruotsiksi)
2. ↑  Raino Lampinen & Tapani Lahti: Kasviatlas 2015: Pitkäpääsara (*Carex elongata*) *Kasviatlas*. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 17.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Pitkäpääsara (*Carex elongata*)
* Kasviatlas 2018: Pitkäpääsaran (*Carex elongata*) levinneisyys Suomessa
* Luopioisten kasvisto: Pitkäpääsara (*Carex elongata*)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Carex elongata* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q159480
* Wikispecies: Carex elongata
* BioLib: 42312
* CoL: R94N
* EoL: 1124507
* EPPO: CRXEG
* GBIF: 2723188
* iNaturalist: 437964
* IPNI: 2996091-1
* NBN: NBNSYS0000002481
* NCBI: 240685
* Open Tree of Life: 345713
* PFI: 7910
* Plant List: kew-226312
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:299609-1
* RHS: 162169
* Tropicos: 9905401
* uBio: 5945778
* WFO: wfo-0000346372

 |

 |
**USS Houston** (runkonumero SSN-713) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Los Angeles -luokka*
Alus tilattiin 1. elokuuta 1975 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1979. Se laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1981 kumminaan silloisen varapresidentin George H. W. Bushin puoliso Barbara Bush ja liitettiin laivastoon 25. syyskuuta 1982 ensimmäisenä päällikkönään G. H. Mensch.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Guamille.

Alus saapui 17. tammikuuta 2012 uuteen tukikohtaansa Pearl Harboriin, jossa se liitettiin 7. sukellusvenelaivueeseen. Aluksen päällikkö David G. Schappert luovutti 17. helmikuuta päällikön tehtävät Paul Davisille.

Alus poistettiin palveluksesta 24. elokuuta 2017.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  US Carriers - USS Houston

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Houston (SSN-713)** Wikimedia Commonsissa
**USS Herzog** (runkonumero DE-178) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jolloin alus suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty William Ralph Herzogin mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cannon-luokka*
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta kumminaan William Herzogin äiti Alice A. Herzog ja otettiin palvelukseen 6. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään J. C. Toft Jr.

Palvelus
--------

Vastaanottotestit läpäistyään alus lähti 29. marraskuuta 1943 New Yorkista suojaten *Arielin* Länsi-Intiaan ja takaisin. Palattuaan 18. joulukuuta alus aloitti saattuepalveluksen suojaten saattueen Karibianmeren poikki Panaman kanavalle, jonne se saapui 27. joulukuuta. Alus oli myös reiteillä Brasilian Recifeen ja Trinidadiin.

Alus kuului 14. huhtikuuta – 14. heinäkuuta 1944 Etelä-Atlantille sijoitettuun Task Group 41.6:een. Se suojasi saattuetukialus *USS Solomonsia* etsittäessä Saksan laivaston sukellusveneitä. Alus pelasti lentokoneen upottaman sukellusveneen miehistön 15. kesäkuuta, jonka jälkeen se vieraili Recifessä 23. kesäkuuta. Alus teki toisen purjehduksen osaston mukana palaten Recifeen 16. heinäkuuta.

Alus siirtyi 28. heinäkuuta Brasilian laivaston tukikohtaan Nataliin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus lainattiin Brasilian laivastolle osana lend-lease sopimusta 1. elokuuta 1944.

Brasilian laivaston *CTE Beberibe*
----------------------------------

*CTE Beberibe*
*Herzog* nimettiin *CTE Beberibeksi* (port. *Contratorpedeiro de Escolta*) runkonumerolla D-19. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka luovutti sen heti takaisin. Alus ajoi karille 1966 ja romutettiin 1968.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  DANFS – USS Herzog (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo Yhdysvaltain laivaston Mississippi-luokan taistelulaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Idaho** (**Battleship No. 24** ja runkonumero BB-24) oli Yhdysvaltain laivaston Mississippi-luokan taistelulaiva ennen ensimmäistä maailmansotaa. Alus myytiin heinäkuussa 1914 Kreikalle, jonka laivastossa se oli aina uppoamiseensa huhtikuussa 1941 saakka.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Mississippi-luokka*
Alus tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 12. toukokuuta 1904. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1905 kumminaan Idahon kuvernöörin Frank R. Goodingin 13-vuotias tytär Louise May Gooding ja liitettiin laivastoon 1. huhtikuuta 1908 Philadelphian laivastontelakalla League Islandilla ensimmäisenä päällikkönään Samuel W. B. Diehl.

Palvelus
--------

Alus lähti 15. huhtikuuta League Islandilta Hampton Roadsin kautta Guantanamonlahdelle Kuubaan vastaanottotesteihin. Alus palasi League Islandille, jossa se siirrettiin telakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi 15. toukokuuta. Alus palasi palvelukseen 20. kesäkuuta.

Vuosina 1912-1913 käydyn Balkanin sodan jälkeen välien kiristyminen Kreikan ja Ottomaanivaltakunnan välillä johti kummankin maan varustautumiseen. Osana varustautumista kumpikin valtio pyrki muodostamaan toista vahvemman laivaston, joka kykenisi hallitsemaan Egeanmerta. *Idaho* sisaraluksensa *USS Mississippin* kanssa olivat vanhentuneina myyty 8. heinäkuuta 1914 Fred J. Gauntlettille, joka siirsi alukset edelleen Kreikalle.

Alus liitettiin virallisesti Kreikan laivastoon 30. heinäkuuta nimellä *Lemnos*, mikä oli samalla kunnianosoitus ensimmäisessä Balkanin sodassa 5. tammikuuta 1913 käydylle voitokkaalle meritaistelulle.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  DANFS - USS Idaho (Arkistoitu – Internet Archive)

*Mississippi*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *USS Mississippi* - *USS Idaho* |
| Edeltäjä: *Connecticut*-luokka – Seuraaja: *South Carolina* -luokka |
**Yeruham** on kaupunki Negevin autiomaassa Israelin Eteläisellä hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 974.

Maantiede
---------

Maisemaa kaupungin lähistöllä.
Yeruham sijaitsee Negevin autiomaassa noin 14 kilometriä Dimonan kaupungista luoteeseen.

Historia
--------

Paikallinen kulttuurikeskus.
Ennen nykyisen kaupungin perustamista Palestiinan mandaattialueen brittihallinto teki joitakin maaöljyn koeporauksia Yeruhamin alueella, johon liittyen paikalle rakennettiin tie. Paikan arabiankielinen nimi oli Tell Rakhma. Yeruham perustettiin vuonna 1951 ja sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia siirtolaisia esimerkiksi Romaniasta, Pohjois-Afrikasta ja Irakista. Oman kunnallisvaltuustonsa Yeruham sai vuonna 1959.

Paikalle oli kaavailtu maatalouteen perustuvaa yhteisöä, mutta maatalouden kehittyminen oli hyvin hidasta ja työttömyys suurta. Paikalliset asuivat pitkään alun perin väliaikaisiksi asumuksiksi tarkoitetuissa puuhökkeleissä. Työllisyystilanne parani, kun jonkin matkan päähän Yeruhamista avattiin Oronin fosfaattikaivaus ja Dead Sea Works. Vesihuolto parani puolestaan Nahal Revivimin tulvavesipadon rakentamisen jälkeen.

Talous
------

Yeruhamin asukkaiden pääasiallisia työnantajia nykyisin ovat paikallinen teollisuus ja julkinen sektori. Etenkin teollisuuden menestys on ollut ailahtelevaa. Yeruhamin työttömyysaste ja palkkataso on pysytellyt Israelin keskiarvoa huonompana.

Väestö
------

Yeruhamin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 974. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 8 610, vuonna 1970 5 400 ja vuonna 1959 229.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 18 Wel-Zy*, s. 312. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
2. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Yeroham)  15.12.2019. Central Bureau of Statistics.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yeruham** Wikimedia Commonsissa
Moisei Uritski.
**Moisei Solomonovitš Uritski** (ven. Моисе́й Соломо́нович Ури́цкий; 1873 – 30. elokuuta 1918) oli venäläinen vallankumouksellinen. Vuonna 1917 hän liittyi bolševikkeihin ja kuului lokakuun vallankumouksen jälkeen puolueen johtokaartiin. Uritskin murha elokuussa 1918 yhdessä samaan aikaan tapahtuneen Leninin murhayrityksen kanssa laukaisi salaisen poliisin Tšekan laajamittaisen terroriaallon.

Elämä
-----

Uritski syntyi Kiovan läänin Tšerkasyssa juutalaisen kauppiaan perheeseen. Vuonna 1897 hän valmistui Kiovan yliopiston juridisesta tiedekunnasta. Vallankumoukselliseen liikkeeseen Uritski liittyi 1890-luvun alussa. Vuonna 1898 hänestä tuli Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen. Vuonna 1899 Uritski karkotettiin Jakutiaan. Vuoden 1903 jälkeen hänestä tuli menševikki. Vuoden 1905 vallankumoukseen hän osallistui Pietarissa ja Krasnojarskissa. Vuonna 1906 karkotettiin Vologdaan ja myöhemmin Arkangelin lääniin. Vuonna 1914 muutti ulkomaille.

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Uritski palasi Venäjälle ja liittyi bolševikkipuolueeseen. Elokuussa 1917 hänet valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi ja maaliskuussa 1918 keskuskomitean kandidaattijäseneksi. Uritski oli yksi lokakuun vallankumouksen johtajista. Sen jälkeen hän toimi ulkoministeriön ja perustuslakia säätävän kokouksen järjestämiskomitean komissaarina. Helmikuussa 1918 Uritski nimitettiin Pietarin vallankumouksen puolustuskomitean jäseneksi. Maaliskuussa hänestä tuli Pietarin tšekan johtaja.

30. elokuuta 1918 entinen tykistökoulun kadetti Leonid Kannegiser ampui Uritskin Tšekan päämajan odotussalissa. Isän mukaan nuorukainen halusi kostaa Uritskin käskystä tapetun parhaan ystävänsä kuoleman. Viranomaisten mukaan taustalla oli salaliitto.

Jälkimaine
----------

Uritski on haudattu Pietarin Mars-kentälle. Neuvostoliitossa Uritskin mukaan nimettiin asutuskeskuksia, katuja ja muita kohteita.

Lähteet
-------

* Beevor, Anthony: *Venäjän vallankumous ja sisällissota. (Alkuteos Russia: Revolution and Civil War 1917–1921*. Suomentanut Markku Päkkilä. WSOY, 2022. ISBN 9789510482193.

### Viitteet

1. ↑  Beevor 2022, s. 246
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsilopedija, tom 27*, s. 78. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.
3. ↑  Beevor 2022, s. 246–247


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Moilasen kaari** on vaillinaisesti tunnettu halomuoto. Se näkyy himmeänä V:n muotoisena kaarena auringon yläpuolella 22 asteen renkaan sisäpuolella.

Auringon noustessa Moilasen kaaren muoto muuttuu terävästä V:stä loivempikulmaiseen, ja se siirtyy kauemmas auringosta. Yli 34 asteen auringon korkeuksilla kaari siirtyy 22 asteen renkaan ulkopuolelle, mutta lienee silloin liian himmeä havaittavaksi. Kaari on tavallisesti valkea, mutta kirkkaimmillaan värillinen.

Moilasen kaari ei ole erityisen harvinainen. Lumitykkien jääsumuissa se on mahdollista havaita Suomessa keskimäärin seitsemän kertaa vuodessa. Halon aiheuttavaa jääkidettä ei ole vielä kunnolla tunnistettu. Kaaren erikoisuus on se, että siitä on yhtä mahdollista yläpilvihavaintoa lukuun ottamatta tehty havaintoja vain ihmistoiminnan aikaansaamassa jääsumussa.

Moilasen kaari voidaan simuloida jääkiteellä, jossa on suoraan ylöspäin osoittava 34 asteen taittava kulma, kiteen muita osia ei osata mallintaa.

Ilmiön havaitsi ensimmäisenä Jarmo Moilanen vuonna 1995 Oulunsalossa.

Katso myös
----------

* Haloilmiö

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Riikonen, Marko: *Halot – Jääkidepilvien valoilmiöt*, s. 129–130. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2011. ISBN 978-952-5329-89-6.
2. ↑  Pekkola, Marko & Sillanpää, Mika & Ruoskanen, Jukka: "Uusimmat halomuodot", *Valkean taivaan vieraat*, s. 72. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1999. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Riikonen s. 139
4. ↑  Les Cowley: Moilanen Arc *Atmospheric Optics*. Viitattu 17.1.2013. (englanniksi)
**Moinești** on kaupunki Bacăun piirikunnassa Romaniassa. Siellä on arviolta 21 787 asukasta (vuonna 2011) ja sen pinta-ala on 45,83 neliökilometriä. Kunnan pormestarina toimii Konservatiivipuoluetta edustava Violer Ilie.

Historia
--------

Ensimmäiset maininnat Moineștista ovat vuodelta 1467. Vuoden 1783 Bawer-kartassa se mainittiin moldovalaisena kylänä. Moineștissa oli markkinat (*târg*) 1830-luvulta eteenpäin. Tuolloin siellä oli 588 asukasta. 

Vuonna 1921 Moinești määriteltiin kaupunkimaiseksi kunnaksi (romaniaksi *comună urbană*), joten se sai oman vaakunan ja paikallishallinnon. Se jäi kuitenkin niukasti kaupungin paikasta. Moineștista tuli kaupunki vuonna 2002.

Moineștissa syntyneitä
----------------------

* Tristan Tzara, dadaismin kehittäjä
* Moses Rosen, rabbi

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Romania: Bacău Citypopulation.de. Viitattu 5.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moinești**.
* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (romaniaksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Moineşti
**Moision junaonnettomuus** tapahtui 29. huhtikuuta 1939 Lempäälässä Moision pysäkin lähellä kun koeajolla ollut veturi törmäsi vian vuoksi radalle pysähtyneen Pohjanmaan pikajunan viimeiseen vaunuun. Onnettomuudessa loukkaantui vakavasti kaksi ihmistä, joista toinen myöhemmin kuoli vammoihinsa. Koeajolla ollut veturi ja kaksi pikajunan matkustajavaunua vaurioituivat pahoin.

Lempäälän rautatieasemalta kello 16.33 Tampereelle lähtenyt Pohjanmaan pikajuna n:o 61 joutui pysyähtymään radalle noin 1,5 kilometriä Moision pysäkiltä Tampereelle päin, kun veturin kampitanko murtui. Pikajunan perässä tuli Toijalasta Tampereelle matkannut koeajoaan suorittamassa ollut veturi n:o 944, joka törmäsi kello 16.40 pikajunan viimeiseen vaunuun. Ratavartija oli yrittänyt pysäyttää veturia, mutta sen nopeus oli ollut niin suuri, ettei törmäys ollut vältettävissä jarrutuksesta huolimatta. Onnettomuuspaikalla radassa ollut kaarre ja mäki haittasivat jonkin verran näkyvyyttä. Törmäyksen seurauksena pikajunan viimeisen vaunun etuosa irtosi pyöristään, kohosi ylös ja tunkeutui osittain seuraavan vaunun sisälle. Molemmissa vaunuissa särkyi ikkunoita ja penkit irtautuivat kiinnikkeistään. Rautatievirkamies Valdemar Sandberg ja KTR 1:n kapteeni Erkki Väänänen loukkaantuivat vaikeasti. Kolme pahimmin loukkaantunutta kuljetettiin sitten junalla Tampereelle sairaalahoitoon. Sandberg kuoli saamiinsa vammoihin parin viikon päästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veturi ajoi päin pikajunaa eilen Lempäälässä Moision pysäkin lähellä, Aamulehti, 30.04.1939, nro 115, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Moision junaonnettomuus vaatinut kuolonuhrin, Helsingin Sanomat, 14.05.1939, nro 128, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot