recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Inariviikot** on Inarin kunnan suurin kesätapahtumien kokonaisuus. Ohjelmistosta löytyy perinteisiä kyläjuhlia, lastentapahtumia, markkinoita, torihulinaa, konsertteja, pelimannitapahtumia, taidenäyttelyitä, retkeilyä, tanssia, teatteria ja festareita. Tapahtumia järjestetään ympäri laajaa kuntaa. Ohjelma huipentuu perinteisesti WaterCross-kisoihin.

Yhteistyössä Inariviikkoja ovat toteuttamassa Inarin kunta sekä paikalliset yhdistykset, yritykset sekä yksityiset voimamiehet ja -naiset.

Kävijämäärät
------------

Vuonna 2015 Inariviikoilla oli yli 13 000 kävijää.

Teemat
------

Kesällä 2016 Inariviikot järjestetään kahdeksatta kertaa. Tapahtuman teemana on hyvinvointi ja Inariviikot järjestetään 22.–31.7.2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Inariviikot :: Info *www.inariviikot.fi*.  Arkistoitu 12.4.2016. Viitattu 3.5.2016.
2. ↑  Inariviikot :: Inariviikot 2015 keräsi 13 135 osallistujaa *www.inariviikot.fi*.  Arkistoitu 4.6.2016. Viitattu 3.5.2016.
3. ↑  Inariviikot :: Valmiina hyvinvointitykitykseen? Inarin kesätapahtumat ladattu kehon ja mielen kutittelulla *www.inariviikot.fi*.  Arkistoitu 4.6.2016. Viitattu 3.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Tapahtuman verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Toni Juurakko** (s. 2. heinäkuuta 1971 Alavus) on suomalainen koulunjohtaja, kaupunginvaltuutettu Alavudella ja pesäpalloilija. Juurakko edusti urallaan Superpesiksessä Alajärven Ankkureita, Jyväskylän Kiriä, Koskenkorvan Urheilijoita, Vimpelin Vetoa ja Kouvolan Pallonlyöjiä. Hänen kasvattajaseuransa on Alavuden Nuorisoseuran Urheilijat. Juurakko saavutti kaksi SM-pronssia kaudella 1999 ja kaudella 2003. Juurakko pelasi yhden Itä–Länsi-ottelun vuonna 1999. Hän pelasi kotiuttajajokerina. Juurakko pelasi 267 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä kunnaria ja 415 tavallista juoksua, toi 24 juoksua ja keräsi 643 kärkilyöntipistettä. Juurakko pelasi 28 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 40 tavallista juoksua, toi yhden juoksun ja keräsi 77 kärkilyöntipistettä. Juurakko pelasi 14 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja 22 tavallista juoksua, toi kaksi juoksua ja keräsi 24 kärkilyöntipistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Alajärven Ankkurit *Mrasilainen.com*. Viitattu 8.12.2022.
2. 1 2  Jokerikotiuttaja Juurakko jätti Kouvolan *MTV3 Uutiset*.  20.7.2006. Viitattu 8.12.2022.
3. ↑  Alavuden kaupunginvaltuusto *Alavuden kaupunki*. Viitattu 8.12.2022.
4. 1 2  Juurakko, Toni *Pesis.fi*. Viitattu 8.12.2022.
**Danas Pozniakas** (aik. **Dan Ivanovitš Poznjak**, ven. Дан Иванович Позняк, 14. lokakuuta 1939 Tolchak, Puola – 4. helmikuuta 2005 Vilna, Liettua) oli liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.

Pozniakas, joka tunnettiin tuolloin nimellä Dan Poznjak, voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa raskaassa keskisarjassa eli alle 81-kiloisissa. Hän voitti kuubalaisen G. Aldaman tyrmäyksellä toisessa erässä, itäsaksalaisen Jürgen Schlegelin pistein 5–0 ja bulgarialaisen Georgi Stankovin pistein 5–0. Loppuottelussa hän sai luovutusvoiton nenänsä välierissä murtaneesta romanialaisesta Ion Moneasta.

Pozniakas voitti Euroopan-mestaruuden raskaassa keskisarjassa Itä-Berliinissä 1965, Roomassa 1967 ja Bukarestissa 1969 sekä EM-hopeaa Moskovassa 1963. Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuosina 1962, 1965, 1967 ja 1968.

Lähteet
-------

* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 760–762. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 104, 588. Otava, 1970.
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 72–73, 176. , 2000. ISBN 3-328-00741-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 203. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Danas Pozniakasin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 6.2.2012. Viitattu 8.7.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sports Reference LLC
2. 1 2  Virtamo, s. 588
3. ↑  Virtamo, s. 104
4. 1 2 3  Kluge, s. 72–73
5. 1 2  Wallechinsky, s. 203
6. ↑  Lounasheimo, s. 760–762
7. ↑  Kluge, s. 176


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Läntinen maanpuolustusalue** (lyhenne LMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt alueellinen yhtymä, jonka toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan ja Keski-Suomen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat panssariprikaati, tykistöprikaati, Kaartin jääkärirykmentti, viestirykmentti, Hämeen rykmentti, pioneerirykmentti ja Porin prikaati.

Läntinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Etelä-Suomen, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, mikä liitettiin kokonaisuudessan maanpuolustusalueen osaksi 1. syyskuuta 1997. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.

Komentajat
----------

Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Läntisen maanpuolustusalueen esikunta (LMPAE) oli Hämeenlinnassa Suomen kasarmeilla.

Maanpuolustusalueen komentajina olivat:

* kenraaliluutnantti Ilkka Ranta 1993-1998
* kenraaliluutnantti Jussi Hautamäki 1998-30.4.2001
* kenraaliluutnantti Kari Rimpi 1.5.2001-31.12.2002
* kenraaliluutnantti Ilkka Kylä-Harakka 1.1.2003-31.1.2006
* kenraalimajuri Ilkka Aspara 1.2.-31.12.2006
* kenraalimajuri Kari Siiki 1.1.-31.12.2007

Lähteet
-------

* Palokangas, Marko (toim.): *Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet - Puolustusvoimat 90 vuotta 1918-2008*. Sotamuseon julkaisuja 1/2008. Helsinki: Puolustusvoimat, 2008. ISBN 978-951-25-1885-2.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  joukko-osastoperinteet s. 175
Maruša Ferk (2017)
**Maruša Ferk Saioni** (s. 27. syyskuuta 1988 Jesenice, Jugoslavia) on slovenialainen alppihiihtäjä.

Ferk Saioni saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen alppiyhdistetyssä Altenmarktissa 2007. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Åren MM-kilpailuissa 2007. Hän sijoittui alppiyhdistetyssä kymmenenneksi Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 ja 15:nneksi Vancouverin olympialaisissa 2010. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli alppiyhdistetyssä yhdeksäs ja syöksylaskussa kahdestoista. Hän sijoittui alppiyhdistetyssä kymmenenneksi Sotšin olympialaisissa 2014, kahdeksanneksi Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 ja kymmenenneksi Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui alppiyhdistetyssä yhdeksänneksi sekä supersuurpujottelussa ja syöksylaskussa 23:nneksi.

Ferk Saioni sijoittui 18:nneksi uransa ensimmäisessä maailmancup-kilpailussa, Cortina d’Ampezzon suurpujottelussa 21. tammikuuta 2007. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa 30. tammikuuta 2009. Sitä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 15:nneksi.

Ferk Saioni sijoittui Euroopan cupin kokonaiskilpailussa kaudella 2006–2007 toiseksi ja voitti alppiyhdistetyn Euroopan cupin. Hän voitti tuolla kaudella yhden osakilpailun sekä pujottelussa että alppiyhdistetyssä. Helmikuussa 2012 hän voitti osakilpailun alppiyhdistetyssä ja pujottelussa. Huhtikuussa 2007 hän voitti Slovenian mestaruuden suurpujottelussa, maaliskuussa 2010 syöksylaskussa ja 2016 alppiyhdistetyssä.

Ferk Saionin puoliso on ranskalainen, vuosien 1998 ja 2002 talviolympialaisissa kilpaillut alppihiihtäjä Christophe Saioni.

Lähteet
-------

* Maruša Ferk Saioni Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Alpine Skiing Junior World Championships Women: Combined Sports123.com (englanniksi)
2. ↑  Maruša Ferk Saioni *Olympedia*.  (englanniksi)
**Office national d’études et de recherches aérospatiales** (**ONERA**) on Ranskan tärkein ilmailu-, avaruus- ja puolustusalan tutkimuskeskus. Mukana ovat kaikki alan tieteenalat ja teknologiat. Monet ilmailu- ja avaruusohjelmat ovat kulkeneet ONERAN kautta: Ariane, Falcon, Rafale, Airbus, ohjukset, helikopterit, moottorit, tutkat jne.

Puolustusministeriön alaisuudessa toimivan julkisen teollisuus- ja kauppalaitoksen (EPIC) budjetti on noin 230 miljoonaa euroa, josta puolet on valtiontukia, ja se työllistää noin 2 000 henkilöä, joista suurin osa on tutkijoita, insinöörejä ja teknikoita. ONERAlla on merkittävät testaus- ja laskentaresurssit ja erityisesti Euroopan suurin tuulitunnelikanta. ONERAN puheenjohtajan nimittää ministerineuvosto puolustusministerin esityksestä.

Lähteet
-------

1. ↑  La recherche aérospatiale : l’ ONERA
2. ↑  L'Onera présente ses résultats financiers
3. ↑  ONERA : être à la hauteur des défis aérospatiaux des 30 prochaines années ou pas.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Office national d'études et de recherches aérospatiales** Wikimedia Commonsissa
**Monsanto-prosessi** on Monsanton kehittämä etikkahapon valmistukseen käytetty prosessi. Reaktion lähtöaineena käytetään hiilimonoksidia ja metanolia. Monsanto-prosessi on ollut yksi tärkeimmistä etikkahapon valmistusmenetelmistä, mutta sittemmin 2000-luvulla Cativa-prosessi on osittain syrjäyttänyt sen. Monsanto-prosessilla voidaan valmistaa myös muita karboksyylihappoja kuin etikkahappoa käyttämällä lähtöaineena muita alkoholeja.

Monsanto-prosessin historiaa ja menetelmä
-----------------------------------------

Monsanto-prosessi kehitettiin 1960-luvun lopulla ja ensimmäinen tehdas aloitti kaupallisen tuotannon vuonna 1970 Teksasissa ja sen alkuperäinen kapasiteetti oli 135 000 tonnia vuodessa. Tämän jälkeen tehtaita on rakennettu ja lisensoitu muuallekin ja suurimmillaan vuotuinen etikkahappotuotanto Monsanto-prosessilla on ollut 2 miljoonaa tonnia. Prosessin etuna on sen hyvä selektiivisyys ja sivutuotteiden muodostuminen on hyvin vähäistä.

Monsanto-prosessin lähtöaineina toimivat metanoli ja hiilimonoksidi ja reaktio tapahtuu vesiliuoksessa. Reaktio tapahtuu noin 180 °C:n lämpötilassa ja 30 baarin paineessa. Katalyyttinä on anioninen rodiumin kompleksi dijododikarbonyylirodaatti(I) ([Rh(CO)2I2]-). Katalyytin lähtöaineena voidaan käyttää lähes mitä tahansa rodium- ja jodidiyhdistettä ja hiilimonoksidia, joka toimii karbonyyliligandin lähteenä. Prosessin ensimmäisessä vaiheessa vetyjodidi reagoi metanolin kanssa jodimetaaniksi. Tämän jälkeen jodimetaani siirtyy varsinaiseen katalyyttiseen sykliini. Syklin ensimmäisessä vaiheessa metyylijodidi muodostaa kompleksin rodiumkatalyytin avulla hapettavalla additiolla, jossa rodium hapettuu hapetusluvulle +III. Seuraavassa vaiheessa rodium katalysoi insertioreaktioa, jossa hiilimonoksidimolekyyli reagoi metyyliryhmän kanssa asetyyliryhmäksi. Tämä kompleksi ensin dimeroituu ja sen jälkeen hajoaa alennetussa paineessa asetyylijodidiksi ja alkuperäiseksi katalyytiksi pelkistävällä eliminaatiolla. Asetyylijodidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta etikkahapoksi ja vetyjodidiksi. Monsanto-prosessin katalyyttinen sykli on esitetty alla olevassa kaaviossa.

Monsanto-prosessista on kehitetty 1980-luvulla niin kutsuttu Tennessee Eastman-prosessi. Tämä tuottaa vedettömissä olosuhteissa etikkahappoanhydridiä metyyliasetaatista ja hiilimonoksidista. Tässä prosessissa aktiivinen katalyytti on sama kuin Monsanto-prosessissa. Monsanto-prosessin on osittain syrjäyttänyt Cativa-prosessi, joka käyttää katalyyttinä halvempaa iridiumin kompleksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carole Le Berre, Philippe Serp, Philippe Kalck & G. Paull Torrence: *Acetic Acid, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014. Viitattu 18.8.2016
2. 1 2 3 4  Christoph Elsenbroich: *Organometallics*, s. 669–670. Wiley-VCH, 2006. ISBN 978-3-527-29390-2. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Robert H. Crabtree: *The Organometallic Chemistry of The Transition Metals*, s. 362–363. 4th Edition. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-471-66256-9. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  John Hartwig: *Organotransition Metal Chemistry*, s. 746–749. University Science Books, 2010. ISBN 978-1-891389-53-5. (englanniksi)
**Juha Kangas** (s. 23. joulukuuta 1973) on suomalainen, kilpauransa lopettanut ralliautoilija. Hän ajoi MM-ralleissa vuosina 1995–2004. Kaikkiaan Kangas ajoi urallaan 25 MM-osakilpailua, joista paras saavutus oli vuonna 1997 Ruotsin rallin N-ryhmän kolmas ja yleiskilpailun 13. sija.

Taustaa
-------

Monen muun suomalaisen ralliautolijan tavoin Juha Kangas kasvoi maanviljelijäperheessä. Ensimmäisen kerran hän pääsi kotitilallaan traktorin ohjaimiin viisivuotiaana ja auton rattiin viitisen vuotta myöhemmin. Ensimmäisen rallinsa hän ajoi vuonna 1992 monien muiden aloittelevien rallikuskien tapaan takavetoisella F-ryhmän Ford Escortilla.

Kaksi vuotta myöhemmin Kangas voitti junioreiden Suomen-mestaruuden. Tämän ansiosta hän pääsi AKK:n nuorten kuljettajien valmennusryhmään, ja harrastus vaihtui vakavasti otettavaksi työksi, "pimeät" rallit nuotitettaviksi kilpailuiksi ja takavetoinen Escort nelivetoiseen Mitsubishiin.

Prodrive-sopimus
----------------

Vuonna 1998 Prodrive teki viiden vuoden sopimuksen Kankaan kanssa. Samana vuonna Uuden-Seelannin rallissa Kangas sai ajaa tehtaan kolmosautoa. Kartanlukijaksi tuli kokenut Pentti Kuukkala. Kilpailu päättyi ulosajoon 12. erikoiskokeella. Seuraavan vuoden aikana hän sai ajaa N-ryhmän Subarulla kuudessa kisassa, minkä jälkeen Subaru-sopimus purettiin. Kuudesta startistaan N-ryhmän Subarulla kolmessa Kangas ajoi maaliin ja kolmessa tuli keskeytys. Paras saavutus oli Production WRC -luokan eli N-ryhmän kolmas sija Portugalin rallissa 1999.

SM-sarjaa
---------

Kaudet 2000 ja 2001 Kangas ajoi vuokratuilla Toyota Corolla WRC -autoilla SM-sarjaa ja molempina vuosina kauden päätteeksi yksityisellä N-ryhmän Mitsubishi Lancer Evolutionilla Australian MM-rallin.

Sopimus Suzukille
-----------------

Kaudelle 2001 Kangas sai sopimuksen Suzukin tehdastiimiin FIA Junior WRC -sarjan ajamisesta Suzukin Super1600 -luokan Igniksellä. Seitsemästä startista neljä päättyi keskeytykseen eikä hän muissakaan yltänyt lähellekään luokan kärkeä. Niinpä sopimusta ei tuon kauden jälkeen uusittu.

Jäähdyttelyä Australiassa
-------------------------

Kausilla 2003 ja 2004 Kangas ajoi joitakin ralleja Australiassa paikallisen Les Walkden Racingin N-ryhmän Mitsubishilla kartanlukijanaan englantilainen Julia Rabbett. Vielä 2005 Kangas ajoi kotimaassa Lasse Hirvijärven kanssa Tunturirallin ja SM Vaakuna rallin ja päätti uransa Les Walkden Racingin Subaru Imprezan ratissa saman vuoden Canberran rallin yleiskilpailun kolmanteen sijaan.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 


1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
**Office of Special Affairs** (aikaisemmin *Guardian's Office*, lyhenne *GO*) on vuonna 1966 perustettu skientologien osasto, jonka tehtävänä on suhteet muihin tahoihin. Yleensä GO mainitaan eräänlaisena salaisena palveluna, joka hyökkäsi varsinkin 1970-luvuilla monia skientologien kriitikoita vastaan.*lähde?*

1970-luvulla jotkut GO:n jäsenet olivat niin innokkaita tehtävästään, että kymmenen heistä sai vankeustuomion Yhdysvaltojen virastoihin tehdystä murto- ja salakuunteluhyökkäyksistä. Kun Guardian’s Officen maine oli tahraantunut liikkeen sisällä ja ulkopuolella, sen nimeksi vaihdettiin vuonna 1983 **OSA** (*Office of Special Affairs*).

Lähteet
-------

1. ↑  On the Offensive Against an Array of Suspected Foes LA Times.  Arkistoitu 20.10.2012. Viitattu 31.1.2013.
2. ↑  Andreas Heldal-Lund: Scientology's Secret Service: 2. The Guardian Office (1966-83) (These pages and their author are not connected with CoS or RTC) *Operation Clambake*. Norja. Viitattu 31.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Office of Special Affairs**.
* Margery Wakefield: OSA (Office of Special Affairs) -- The Secret CIA of Scientology (lakkautetun järjestön puheenjohtajan pamfletti scientologeja vastaan) *Understandin Scientology*.  1991. Coalition of Concerned Citizens. Viitattu 31.1.2013.
**Läntisen rannan aikakirjat** (engl. *Annals of the Western Shore* tai *The Chronicles of the Western Shore*) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoma nuorille aikuisille suunnattu fantasiakirjasarja. Kirjasarjaan kuuluu yhteensä kolme kirjaa, *Näkemisen lahja*, *Sanan mahti* ja *Muistamisen taito*, jotka julkaistiin alun perin vuosina 2004–2007. Jokaisella kirjalla on eri päähenkilöt ja päätapahtumapaikat, mutta niitä yhdistävät jotkin samat sivuhahmot ja paikat. *Läntisen rannan aikakirjat* on kääntänyt suomeksi Kristiina Rikman, joka on kääntänyt myös Le Guinin muita teoksia kuten *Maameren tarinat* -kirjasarjaa. Kirjat kustansi WSOY. Kirjasarjaa julkaistiin suomeksi vuosina 2005–2008. Sarjan ensimmäinen osa *Näkemisen lahja* oli Locus-palkintoehdokkaana vuonna 2005. Kolmas osa *Muistamisen taito* voitti vuoden 2008 Nebula-palkinnon parhaasta romaanista.

Osat
----

* *Näkemisen lahja*. (Gifts, 2004.) Suomentanut Kristiina Rikman. Helsinki: WSOY, 2005. ISBN 951-0-30850-1.
* *Sanan mahti* (*Voices*; 2006 - suom. Kristiina Rikman 2007)
* *Muistamisen taito* (*Powers*; 2007 - suom. Kristiina Rikman 2008)

Tarina
------

### *Näkemisen lahja*

Ylämaiden hajanaisilla tiluksilla sinnittelee sukuja, joilla on hallussaan syntyperäisiä erityislahjoja. Heillä on sekä elämää ylläpitäviä kykyjä että tuhoisia voimia vääntää sijoiltaan raajoja, halvaannuttaa tai tehdä vihamiehensä kuuromykiksi. Keskenään torailevat valtapiirit joutuvat elämään alituisessa pelossa, että sukuhaarat käyttäisivät voimiaan naapuria vastaan. Nuori Orrec kieltäytyy isänsä, Caspromantin valtarin Canocin pettymykseksi harjoittamasta tappamisen taitojaan. Surmattuaan viattomia luontokappaleita tahattomasti pelkän katseensa voimalla Orrec pyytää isäänsä sitomaan sokaisevan siteen hänen silmilleen; siihen saakka, kunnes poika oppisi hallitsemaan villiä lahjaansa.

Mutta Orrecin huolet eivät pääty siihen. Drummantin Ogge, mahtavan naapurivaltapiirin johtaja, tarjoaa hänelle puolisoksi casprojen sukuhaarasta periytyvää sukulaistyttöä. Liitto olisi strategisesti tärkeä. Orrec on kuitenkin ehtinyt valita mielitietykseen lapsuudenystävänsä Gryn, jolla puolestaan on taito kutsua eläimiä luokseen, muttei halua saattaa niitä metsästäjien armoille. Loppujen lopuksi selviää, onko Orrecilla todella tuhoamisen/tappamisen taitoa vai onko hän perinyt äitinsä Alamaiden tavallisen ihmisen perimmän.

Lähteet
-------

1. ↑  2008 Nebula Awards Nebula Awards.  Arkistoitu 28.8.2008. Viitattu 7.5.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vesa Sisättö: Kasvamisen raskas taakka (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 3.9.2005.
* Vesa Sisättö: Rauhan ääni kulttuurien sodassa[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 19.7.2007.
* Markku Soikkeli: Nuorisofantasiassa kaikki sanat ovat taikuutta. Turun sanomat 26.9.2007.
* Vesa Sisättö: Petetyn orjan taival[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat 18.10.2008.
**Juha Kalevi Karhu** (ent. **Pöyhönen**; s. 6. huhtikuuta 1953 Helsinki) on Lapin yliopiston velvoiteoikeuden professori emeritus.

Henkilöhistoria
---------------

Karhun vanhemmat ovat asianajaja Martti Kalevi Pöyhönen ja lehtori Marja-Liisa Seikkula. Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1972 ja valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1976, lisensiaatiksi 1978 ja tohtoriksi 1988 (väitöskirjan aihe *Sopimusoikeuden järjestelmä ja sopimusten sovittelu*). Sotilasarvoltaan Karhu on reservin vänrikki (1969).

Kun Karhu jäi eläkkeelle keväällä 2017, hän esitti jäähyväisluennon asemesta Josef K:n roolin Franz Kafkan teokseen *Oikeusjuttu* perustuvassa näytelmässä.

Ammattiura
----------

Väitöstyön valmistuttua Karhu toimi tutkijana Lontoossa 1989–1990. Karhu oli isänsä asianajotoimiston avustaja 1976–1980, Suomen Akatemian tutkimusapulainen 1971–1976, Helsingin yliopiston assistentti useita eri jaksoja 1977–1983 ja Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1984–1985 sekä 1986. Kuluttajavalituslautakunnan esittelijänä Karhu toimi 1982–1985, Espoon tuomiokapitulin apulaisena 1986 ja Helsingin yliopiston vt. apulaisprofessorina ja vt. professorina useaan eri otteseen 1987–1992, samoin kuin dosenttina vuodesta 1989. Lapin yliopiston velvoiteoikeuden professori hänestä tuli 1993 ja oikeustieteiden tiedekunnan dekaaniksi hänet nimitettiin 2013. Samana vuonna hänet vihittiin Turun yliopiston kunniatohtoriksi; Göteborgin yliopiston kunniatohtori hän on ollut vuodesta 2009.

Julkaisuja
----------

* Pöyhönen, Juha 1988: *Sopimusoikeuden järjestelmä ja sopimusten sovittelu.* Helsinki: Suomalainen Lakimiesyhdistys. (Julkaistiin uudelleen näköispainoksena 2013)
* Pöyhönen, Juha 2003: *Uusi varallisuusoikeus.* (2. painos.) Helsinki: Talentum.
* Husa, Jaakko – Keskitalo, Petri – Tammi-Salminen, Eva 2013: *Oikeuden avantgarde: Juhlajulkaisu Juha Karhu.* Helsinki: Talentum.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Autio, Veli-Matti: *Suomen professorit. Finlands professorer*, s. 538. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.
2. ↑  Matkalla oikeuden kanslioissa ja käytävillä *Lapin yliopisto, Uutiset*.  7.4.2017. Viitattu 7.5.2017.
3. ↑  Juha Karhu oikeustieteiden tiedekunnan dekaaniksi.
4. ↑  Kunniatohtorit esittäytyvät.[vanhentunut linkki]
5. ↑  Juha Karhu kunniatohtoriksi Göteborgiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Virranniemi, Greta: Ei ainakaan samalle alalle kuin vanhemmat, ajatteli juristin poika: Nyt juridiikka on Juha Karhun elämän suuri rakkaus. *Lapin Kansa* 19.4.2017. Viitattu 7.5.2017.
**Inari** on suomalainen etunimi. Nimi johtuu Inarin pitäjän ja siellä olevan Inarijärven nimestä ja on Lappiin liittyvien romanttisten mielikuvien vaikutuksesta tullut käyttöön myös etunimenä.

Inarin nimipäivä on nykyisin 29. elokuuta. Vuosina 1929–1949 nimipäivä oli 7. syyskuuta. Välillä nimi poistettiin kalenterista, mutta palautettiin vuonna 1973, jolloin se sijoitettiin nykyiselle päivälleen. Äänteellisen samankaltaisuuden vuoksi se sijoitettiin samalle päivälle kuin Iines ja Iina, vaikka nimillä on aivan eri alkuperä.

Nimi Inari on käytössä myös Japanissa, jossa Inari on riisin ja muiden elintarvikkeiden jumala.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan nimi Inari oli 19. elokuuta 2020 mennessä annettu 2 777 naiselle ja ainakin 46 miehelle.

Tunnettuja Inareja
------------------

* Inari Fernández, suomalainen YouTube-videoiden tekijä
* Inari Kalke (oik. Pirkko Inari Isomäki), kirjailija
* Inari Koponen, näyttelijä ja ohjaaja
* Inari Krohn, taidemaalari ja graafikko
* Inari Niemi, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja
* Inari Salo, jalkapalloilija
* Inari Tilli, radio- ja televisiotoimittaja
* Inari Uusimäki, radio- ja televisiotoimittaja

Katso myös
----------

* Ivalo (nimi)
* Salla (nimi)

Lähteet
-------

* The Best Baby Names (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Pentti Lempiäinen: *Suuri etunimikirja*, s. 113. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23323-4.
2. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 19.8.2020.
Romulus Augustus soliduksessa. Taustalla Victoria.
**Romulus Augustulus** tai **Romulus Augustus** (noin 460 – 507 tai myöhemmin) oli Länsi-Rooman viimeinen keisari. Hänen isänsä, hunni Attilan entinen sihteeri Orestes kohotti hänet valtaan 31. lokakuuta 475, kun oli ensin ajanut edellisen keisarin Julius Nepoksen Italiasta. Romulus oli tuolloin 14-vuotias, ja Orestes käytti poikaansa nukkehallitsijana. Itä-Rooman keisari ei koskaan tunnustanut hänen keisariuttaan. Tyytymättömien sotilaiden Italiaan kutsuma germaani Odovakar tappoi Oresteen ja syrjäytti Romuluksen syyskuun alussa vuonna 476. Romulus muutti huvilalle Napolin rannikolla ja nautti vuosittaista eläkettä. Odovakar jäi Italiaan kuninkaaksi muodollisesti Itä-Rooman keisarin vasallina. Hän palautti keisarin tunnusmerkit Itä-Roomaan.

Romulus Augustuluksen myöhemmistä vaiheista ei ole varmaa tietoa. Vuosina 507 ja 511 Teoderik Suuren sihteerit vahvistivat kirjeitse eläkkeen, jonka Teoderik oli myöntänyt eräälle Romulukselle ja hänen äidilleen Barbarialle. Kirjeissä mainitun Romuluksen on usein arveltu olevan Romulus Augustulus, mutta tätä on mahdotonta todistaa oikeaksi.

Romuluksen nimi on mielenkiintoinen. Alkuperäinen Romulus oli Rooman tarunhohtoinen perustaja, ja Augustus oli Rooman ensimmäinen keisari. Augustulus on tästä diminutiivimuoto, "pikku-Augustus". Diminutiivimuoto on historioitsijoiden jälkikäteen lisäämä ironinen ja hieman halventava muoto keisarin nimestä.

Kirjallisuutta
--------------

* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*. Karisto, 2000. ISBN 951-23-4094-1.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Julius Nepos** | **Rooman keisari** | Seuraaja:**Italian kuningas Odovakar, keisarikunta päättyi** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Analyysissä **Minkowskin epäyhtälön** mukaan L*p*-avaruudet ovat normiavaruuksia. Olkoon *S* mitallinen avaruus, 1 ≤ *p* ≤ ∞ ja *f*, *g* L*p*(*S*):n funktioita. Tällöin *f* + *g* kuuluu L*p*(*S*):ään ja

{\displaystyle \|f+g\|\_{p}\leq \|f\|\_{p}+\|g\|\_{p},}
missä yhtäsuuruus pätee jos ja vain jos *f* ja *g* ovat lineaarisesti riippumattomia.

Minkowskin epäyhtälö on siis L*p*(*S*)-avaruuden kolmioepäyhtälö. Se voidaan todistaa Hölderin epäyhtälön avulla.

Kuten Hölderin epäyhtälö, Minkowskin epäyhtälölle saadaan diskreetin mitan suhteen muotoon:

{\displaystyle \left(\sum \_{k=1}^{n}|x\_{k}+y\_{k}|^{p}\right)^{1/p}\leq \left(\sum \_{k=1}^{n}|x\_{k}|^{p}\right)^{1/p}+\left(\sum \_{k=1}^{n}|y\_{k}|^{p}\right)^{1/p}}
kaikille reaali- tai kompleksiluvuille *x*1, ... *x**n*, *y*1, ... *y**n*, missä *n* on *S*:n dimensio.

Tilastotieteessä Minkowskin epäyhtälö kuuluu seuraavasti[1]: Olkoot X ja Y kaksi satunnaismuuttujaa. Tällöin kaikilla {\displaystyle 1\leq p<\infty } on voimassa 

{\displaystyle \left(E|X+Y|^{p}\right)^{1/p}\leq \left(E|X|^{p}\right)^{1/p}+\left(E|Y|^{p}\right)^{1/p})}

Lähteet
-------

1. ↑  George Casella, Roger L. Berger: Statistical Inference, Duxbury advanced series, International student edition
|  |
| --- |
| **Taidegrafiikka** 
 |
| **Monotypia** |
| **Kohopaino**
Puupiirros
Linoleikkaus |
| **Syväpaino**
Kuivaneula
Etsaus 
Akvatinta 
Mezzotinto 
Carborundum |
| **Laakapaino**
Litografia 
Serigrafia  |
| **Vedosmerkinnät**
**Passepartout**
**Suomalaiset taidegraafikot**
n • k • m |

**Monotypia** on teknisesti yksinkertaisin taidegrafiikan muoto, jossa tasaiselle laatalle tai lasilevylle maalatusta tai telatusta kuvasta saadaan painettua ainoastaan yksi ainutkertainen vedos.

Tummapohjaisella menetelmällä saadaan aikaan kuva telaamalla väripinta suoraan laatalle, ja poistamalla siitä ylimääräinen väri esimerkiksi rättiä, sivellintä tai puutikkua avuksi käyttäen. Vaaleapohjaisella menetelmällä kuva maalataan suoraan laatalle. Molemmat menetelmät vedostetaan joko prässillä tai käsien hiertäen.

Monotypioita tehneitä kuuluisia taiteilijoita
---------------------------------------------

Muun muassa William Blake, Paul Gauguin ja Pablo Picasso tekivät monotypioita. Suomalaisista taiteilijoista monotypioita ovat tehneet Ellen Thesleff, Alvar Cawén ja 
Visa Norros.

Monotypioita
------------

* Giovanni Benedetto Castiglione, Parrakkaan itämaisen miehen pää, 1655.Giovanni Benedetto Castiglione, *Parrakkaan itämaisen miehen pää*, 1655.
* William Blake, Nebukadnessar, 1795.William Blake, *Nebukadnessar*, 1795.
* Edgar Degas, Uni, 1883-85.Edgar Degas, *Uni*, 1883-85.
* Paul Gauguin, Reo Mā`ohi: Aha Oe Feii? (Mitä, oletko mustasukkainen?), 1894.Paul Gauguin, *Reo Mā`ohi: Aha Oe Feii?* (Mitä, oletko mustasukkainen?), 1894.
* Paul Gauguin, Ilta (Painajainen), 1899-1900.Paul Gauguin, *Ilta (Painajainen)*, 1899-1900.
* Paul Gauguin, Kaksi marguesalaista, 1902.Paul Gauguin, *Kaksi marguesalaista*, 1902.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monotypiat**.
* Patricia Sennott, Spontaneous Color Blends with Monotypes (Arkistoitu – Internet Archive), Daniel Smith.com. (englanniksi)
Soopeli koira, jolla mustaa eumelaniinia näkyy harsomaisena karvojen päissä kyljillä ja hännässä.
*Tämä artikkeli käsittelee soopelia termin yleisen merkityksen mukaan. Rotukohtaisista termeistä katso luettelo artikkelin lopussa.*
**Soopeli** on koiran väritys, jossa eumelaniinia esiintyy hyvin rajoitetusti ja koira on väriltään enimmäkseen kelta- tai punaruskea. Vähimmillään eumelaniinia on aina vähintään jäykissä viiksikarvoissa, mutta sitä voi esiintyä myös rungossa ja hännässä karvojen kärjissä, mikä on helppo huomata erityisesti pitkäkarvaisilla roduilla. Maskillisesta soopelista käytetään usein nimitystä *fawn*.

Soopeliväritys voi muistuttaa hyvin paljon resessiivistä keltaista, mutta resessiivisellä koiralla ei koskaan voi olla eumelaniinia karvoissaan. Joillain roduilla (belgianpaimenkoira tervueren, -malinois, -lakenois, collie, shetlanninlammaskoira) soopeliväritykseen kuuluu huomattavasti enemmän eumelaniinia ja väritys muistuttaa riistanväristä. Erotuksena on se, että riistanvärisellä koiralla musta väri esiintyy karvoissa sekä kärjessä että tyvessä, soopelilla vain kärjessä.

Pitkään uskottiin, että soopelin koiran värin sävyn määrää se, onko koira homo- vai heterotsygootti y-alleelin suhteen, mutta tutkimukset ovat osoittaneet tämän harhaluuloksi: soopelien koirien sävy vaihtelee suuresti tsygoosista riippumatta. Sävyn määrää jokin toinen geenitekijä.

Periytyminen
------------

Kirkkaan punaruskea soopeli rhodesiankoira, jolla on mustat viiksikarvat.
Vaaleasävyinen valkokirjava soopeli amerikanpitbullterrieri, jolla maksanvärinen maski.
Soopelin tuottaa koiran agoutigeenin *A* dominoivin alleeli Ay. Soopeli koira voi siis kantaa mitä tahansa muuta alleelia ja periyttää sen jälkeläisilleen. Toisaalta homotsygootti soopeli (AyAy) saa aina soopeleita jälkeläisiä mikäli muut geenitekijät eivät aiheuta epistaasia.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **X** | **y** | **w** | **t** | **a** |
| **y** | yy**soopeli** | yw**soopeli** | yt**soopeli** | ya**soopeli** |
| **w** | yw**soopeli** | ww**riistanvärinen** | wt**riistanvärinen** | wa**riistanvärinen** |
| **t** | yt**soopeli** | wt**riistanvärinen** | tt**merkkivärinen** | ta**merkkivärinen** |
| **a** | ya**soopeli** | wa**riistanvärinen** | ta**merkkivärinen** | aa**resessiivinen musta** |

Geneettisesti soopeli koira voi olla ulkonäöltään myös täysin musta (dominanttimusta) tai täysin eumelaniiniton (resessiivinen keltainen). Kaikki täysbrindlet koirat ovat A-lokuksen suhteen soopeleita, koska brindlekuvio näkyy vain A-lokuksen määräämällä ei-eumelanistisella alueella, soopelilla siis koko vartalossa.

Muut "soopelit"
---------------

Termiä soopeli käytetään joillain koiraroduista yleisestä merkityksestään poikkeavasti:

* saksanpaimenkoiralla "soopeli" viittaa riistan- eli sudenväriseen
* cockerspanielilla "soopeli" viittaa grizzle- eli dominoväritystä muistuttavaan huntumaiseen tummaan kuvioon.

Katso myös
----------

* Koirien värit

Lähteet
-------

1. 1 2  Schmutz, Sheila: Agouti *homepage.usask.ca*. Viitattu 20.8.2012. (englanniksi)
**Annika Eräpuro** (s. 22. maaliskuuta 1962 Kemi) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija ja kääntäjä.

Eräpuro opiskeli draamakirjallisuutta ja yleistä kirjallisuustiedettä Tampereen ja Helsingin yliopistoissa. Lisäksi hän on opiskellut Oriveden Opiston kirjoittaja- ja käsikirjoittajalinjalla.

Eräpuro on kääntänyt kaunokirjallisuutta ja tehnyt näyttämösovituksia muuan muassa Yrjö Kokon *Pessistä ja Illusiasta* Suomen Kansallisteatterille. Eräpuro on myös näytellyt Tampereen Ylioppilasteatterissa sekä Kemin ja Tampereen Teatterin iltanäyttelijänä.

Eräpuron esikoisromaani *Rämäpää ja Rääpäle* julkaistiin vuonna 2002. Toinen romaani, *Fria ja Kuunainen*, julkaistiin vuonna 2004 ja oli samana vuonna Finlandia Junior -palkintoehdokas. Eräpuro on ollut teoksillaan Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuosina 2002, 2004 ja 2009.

Turkulainen Linnateatteri tuotti Eräpuron romaaniin perustuvan näytelmän Rämäpää ja Rääpäle keväällä 2003.

Eräpuro asuu Kangasalla.

Teokset
-------

* *Rämäpää ja Rääpäle*. Kuvitus: Mika Launis. Helsinki: Tammi, 2002.
* *Fria ja Kuunainen*. Helsinki: Tammi, 2004.
* *Benin kulmilla*. Helsinki: Tammi, 2009.
* *Eve Ilves aavekaupungissa*. Helsinki: Tammi, 2010.
* *Eve Ilves Espanjassa*. Kuvitus: Mika Launis. Helsinki: Tammi, 2012.
* *Myrskykirja*. Kuvitus: Mika Launis. Hämeenlina: Karisto, 2014.
* *Hili & Ola ja mahdoton Mauri*. Hämeenlinna: Karisto, 2016.
* *Hili & Ola ja Hotelli Hau.* Hämeenlinna: Karisto, 2017.

### Lähteet

1. 1 2 3  Eräpuro, Annika *Kirjasampo.fi*. Viitattu 19.12.2014.
2. 1 2  Annika Eräpuro Karisto.  Arkistoitu 19.12.2014. Viitattu 19.12.2014.
3. ↑  Kanerva, Erkki: Linnateatteri: Rämäpää ja Rääpäle *TS.fi*.  12.3.2003.  Arkistoitu 19.12.2014. Viitattu 19.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Annika Eräpuro Suomen Nuorisokirjailijoiden nettimatikkelissa (Arkistoitu – Internet Archive)
**3,4-Tolueenidiamiini** eli **3,4-diaminotolueeni** (C7H10N2) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien ja polymeerien valmistuksessa tarvittavien kemikaalien ja muiden yhdisteiden valmistamiseen. 3,4-Tolueenidiamiinin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat 2,3-, 2,4-, 2,5-, 2,6- ja 3,5-tolueenidiamiinit.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa 3,4-tolueenidiamiini on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja orgaanisista liuottimista sitä liuottaa esimerkiksi ligroiini, joka on alifaattisten hiilivetyjen seos.

Valmistus ja käyttö
-------------------

3,4-Tolueenidiamiinia voidaan valmistaa pelkistää nitraamalla p-toluidiinia ja pelkistämällä muodostuva tuote. Sitä saadaan myös pelkistämällä 3,4-dinitrotolueenia, jota muodostuu tolueenin nitrauksen yhteydessä.

3,4-Tolueenidiamiinia voidaan käyttää polyuretaanien valmistuksessa tarvittavien yhdisteiden valmistukseen sekä epoksihartsien kovetuskäsittelyissä. Siitä voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä kuten kinometionaattia ja tolyylitriatsolia.

Lähteet
-------

1. ↑  3,4-Diaminotoluene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.1.2016.
2. 1 2  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 575. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Robert D. Asford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 333. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
4. 1 2 3  S. Gangolli: *The Dictionary of Substances and Their Effects: E-J*, s. 134. RSC Publishing, 1999. ISBN 978-0854048236. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.1.2016). (englanniksi)
5. ↑  Robert A. Smiley: *Phenylene- and Toluenediamines, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 13.1.2016
**Minna** on kaupunki Keski-Nigeriassa. Se on Nigerin osavaltion pääkaupunki, jossa vuonna 2015 arvioitiin olevan 335 000 asukasta.

Maantiede
---------

Tiet yhdistävät Minnan naapurikaupunkeihin. Nigerian pääkaupunki Abuja on vain 150 kilometrin päässä. Rautatie yhdistää Minnan pohjoisessa olevaan Kanoon ja etelässä oleviin Ibadaniin ja Lagosiin. Minnan kaupungissa on myös lentokenttä.

Talous
------

Puuvilla, durra ja inkivääri ovat kaupungin pääasialliset maataloustuotteet. Taloudellisesti tärkeitä ovat myös karjakauppa, oluenpano, voipuun pähkinöiden (*Butyrospermum parkii*) käsittely ja kultakaivostoiminta. Perinteisiä teollisuus- ja käsityöaloja Minnassa ovat nahkatyöt, metallityöt ja kankaiden kutominen.

Historia
--------

Arkeologiset todisteet antavat viitteitä asutuksesta noin 47 000–37 000 vuotta sitten. Muslimikulttuuri tuli Minnaan Saharan muinaisten kauppareittien mukana ja kaupungissa onkin monta moskeijaa ja muslimijärjestöä. Minna on entisen presidentin, kenraali Ibrahim B. Babangidan ja entisen valtionpäämiehen, kenraali Abdulsalami Abubakarin kotikaupunki.

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Brinkhoff: Nigeria: Provinces and Agglomerations *Citypopulation*. Viitattu 3.7.2016.
**Sopatros Apameialainen** (m.kreik. Σώπατρος) (k. n. 330-337) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja uusplatonilainen filosofi. Hän oli kotoisin Apameiasta.

Sopatros oli Iamblikhoksen oppilas. Tämän kuoleman (n. 325) jälkeen hän siirtyi Konstantinopoliin, missä hän ystävystyi Konstantinus I:n kanssa. Myöhemmin keisari kuitenkin määräsi hänet kuolemaan. Väitettiin, että syynä oli se, että Konstantinus halusi osoittaa tällä kääntyneensä vilpittömästi kristinuskoon. Eunapios, joka kertoo tapauksesta enemmän, sekä Zosimos katsovan kuoleman olleen Flavius Ablaviuksen masinoima. Eunapioksen mukaan Sopatroksen syyksi laitettiin se, että hän pidätteli magialla viljaa tuoneita laivoja, kun kaupungissa oli ruokapula. Näin hän on kuollut todennäköisesti vuosien 330 ja 337 välillä.

*Suda* mainitsee kaksi Sopatros-nimistä sofistia, mutta kyseessä saattaa olla sama henkilö. Sopatros kirjoitti useita teoksia, mukaan lukien teokset *Kaitselmuksesta* ja *Ihmisistä joilla on ansaitsematon hyvä tai huono onni*. Lisäksi hän kirjoitti tiivistelmiä useista teoksista, sekä mahdollisesti teoksen *Historiallisia lainauksia*, josta Fotios on säilyttänyt yhteenvedon. Teos vaikuttaa sisältäneen suuren määrän faktaa ja fiktiota, kerättynä useilta eri kirjailijoilta.

Lähteet
-------

1. ↑  Sozomenos: *Kirkkohistoria* (*Hist. Eccl.*) I.5.
2. 1 2 3  Sopatros (845) *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
3. ↑  Eunapios: *Sofistien elämä*
4. ↑  Zosimos: II.40.
5. 1 2  Sopatros (848) *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
6. ↑  Fotios: *Bibliotheke* Cod. 161.

Aiheesta muualla
----------------

* Eunapius: Sopater, *Lives of the Sophists* (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sopater of Apamea 

Antiikin filosofia – Platonismi

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Akatemia | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Vanha: | Platon · Speusippos · Ksenokrates · Menedemos · Eudoksos · Filippos · Polemon · Krantor · Krates |
|  Keskimmäinen: | Arkesilaos · Lakydes · Euandros · Telekles · Hegesinos |
|  Uusi: | Karneades · Kleitomakhos · Kharmadas · Metrodoros Stratonikeialainen · Filon Larissalainen |

 |
| Keskiplatonismi | Antiokhos Askalonlainen · Aristos Askalonlainen · Eudoros Aleksandrialainen · Theomnestos · Filon Aleksandrialainen · Plutarkhos Khaironeialainen · Onasandros · Albinos · Alkinoos · Maksimos Tyroslainen · Apuleius · Attikos · Numenios · Kassios Longinos · Origenes Pakana |
| Uusplatonismi | Ammonios Sakkas · Plotinos · Amelios · Porfyrios · Iamblikhos · Marius Victorinus · Sopatros · Sosipatra · Aidesios · Deksippos · Khrysanthios · Salustios · Maksimos · Eusebios · Plutarkhos Ateenalainen · Hypatia · Macrobius · Hierokles · Syrianos · Hermias · Aidesia · Proklos · Marinos · Asklepigenia · Asklepiodotos · Isidoros · Ammonios Hermias · Kalkidios · Damaskios · Simplikios · Priskianos · Eulalios · Olympiodoros |
Vaatimattomana järjestölehtenä alkanut *Karjalan Suunta* pyrki myöhemmin kehittymään uutislehdeksi.
**Karjalan Suunta** oli Viipurissa vuosina 1933–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.

IKL:n pää-äänenkannattajan *Ajan Suunnan* kustannusyhtiö perusti *Karjalan Suunnan* Etelä-Karjalaa, Laatokan-Karjalaa ja Pohjois-Karjalaa varten tarkoitetuksi järjestölehdeksi. Vuonna 1934 se muuttui *Ajan Suunnan* määräaikaisen lakkautuksen vuoksi viikkolehdestä kolmipäiväiseksi. Uutislehdeksi pyrkinyt *Karjalan Suunta* ei pystynyt kilpailemaan samassa kirjapainossa painetun *Karjala*-lehden kanssa. Syksyllä 1936 sen kustantajaksi perustettiin oma yhtiö ja vuoden 1937 lopulla erillinen kirjapainoyhtiö, joka tuki lehteä omien tilaustöidensä avulla. Kannattamaton lehti lopetettiin talvisodan alettua.

*Karjalan Suunnan* päätoimittajina työskentelivät Armas Nuolivaara (1933–1936), Lauri Orispää (1936–1937), Ilmari Unho (1937–1938) ja Johan Martikainen (1938–1939). Johtokunnan puheenjohtajina toimivat Bruno Salmiala (1933–1936) ja Eino Heilimo (1936–1939) ja oman julkaisuyhtiön toimitusjohtajana Johan Martikainen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 300. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*, s. 300. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Karjalan Suunta* digitoituna kansalliskirjastossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Isänmaallinen kansanliike |
| --- |
|  |
| Puoluejohto | 

|  |  |
| --- | --- |
| Puheenjohtajat | 
* Kosola
* Annala

 |
|  |
| Pääsihteerit | 
* Ala-Kulju

 |

 |
|  |
| Organisaatio | 

|  |  |
| --- | --- |
| Läheisjärjestöt | 
* Musta Karhu
* Mustapaidat
* Sinimustat
* Suomen Kansallinen Ammattikuntajärjestö
* Uusi Huomen

 |
|  |
| Media | 
* Ajan Suunta (1932–1934)
* Karjalan Suunta (1933–1939)
* Keski-Suomen Suunta (1936–1939)
* Kymenlaakson Suunta (1933–1939)
* Lahden Suunta (1934–1936)
* Lakeuden Sana (1932–1933)
* Lakeuden Suunta (1933–1934)
* Lakeus (1935–1939)
* Pohjanmaan Suunta (1934–1936)
* Pohjois-Karjala (1936–1939)
* Pohjolan Suunta (1934–1936)
* Satakunnan Suunta (1934–1936)
* Savon Suunta (1934–1939)
* Työn Suunta (1935–1939)
* Varsinais-Suomi (1935–1940)

 |

 |
|  |
| Historia | 
* Kekkosen konstit

 |

 |
**Pariisin ampumavälikohtaus 2017** tapahtui, kun kolmea poliisia päin ammuttiin Avenue des Champs-Élysées -kadulla 20. huhtikuuta 2017. Yksi poliiseista kuoli ja kaksi loukkaantui. Terroristijärjestö Isis ilmoitti aluksi olleensa iskun takana. Seuraavana päivänä kuitenkin Ranskan viranomaiset tiedottivat, että ampuja oli kertonut haluavansa tappaa poliiseita, mutta hänellä ei ollut ilmeisiä yhteyksiä islamistiradikalismiin.

Tekijä
------

Tekijä on 39-vuotias mies ja kotoisin Pariisin itäisestä Chellesin esikaupungista. On myös uutisoitu, että hän on saattanut tulla Pariisiin junalla Belgiasta. Belgian viranomaiset sanovat kuitenkin, ettei heillä ole tästä tietoa. Hän oli jo aiemmin yrittänyt vahingoittaa poliiseja useita kertoja. Yritykset olivat jatkuneet monta vuotta. Hän oli Ranskan kotimaan turvallisuuden viraston DGSI:n seurannassa. Vuonna 2001 hän varasti aseella uhaten auton ja törmäsi sillä toiseen ajoneuvoon, jonka kyydissä oli poliisiharjoittelija. Harjoittelija yritti ottaa tekijän kiinni, mutta tekijä ampui poliisia ja erästä toista miestä aseellaan rintaan. Hän jäi kiinni myöhemmin.

Vankilassa tekijä hyökkäsi vartijan kimppuun, otti tältä aseen ja ampui useita laukauksia. Vuonna 2005 hän sai tuomion kolmesta murhan yrityksestä. Kaksi näistä kohdistui poliisiupseeriin. Vuoden 2017 helmikuussa mies pidätettiin jälleen, koska poliisi epäili hänen suunnitelleen poliisien murhaamista. Mies päästettiin kuitenkin vapaaksi vähäisten todisteiden takia.

Ranskan sisäisen turvallisuuden virasto Direction générale de la Sécurité intérieure (DGSI) oli seurannut hänen liikkeitään.

Lähteet
-------

1. ↑  Isis iskun takana – asemies oli turvallisuusviranomaisten tiedossa *Iltalehti*.  21.4.2017. Viitattu 22.4.2017.
2. ↑  Paris Champs Elysees attack gunman named as Karim Cheurfi *BBC*.  21.4.2017. Viitattu 23.4.2017.
3. 1 2 3  Kokkonen, Yrjö: Pariisin ampumavälikohtaus: Champs-Élysées -kadun ampujalla raju väkivaltatausta *Yle Uutiset*.  21.4.2017. Yleisradio. Viitattu 21.4.2017.
**Armo Kaarle Rafael Nokkala** (21. lokakuuta 1908 Tyrvää – 11. lokakuuta 1962 Helsinki) oli kirkkoneuvos, *Kodin Kuvalehden* ja *Kotimaa*-lehden päätoimittaja ja Kirjapajan kirjallinen johtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Armo Nokkalan vanhemmat olivat opettaja Kalle Fredrik Nokkala ja Fanny Lydia Wallenius ja puoliso vuodesta 1939 hammaslääkäri Ester Josefina Ala-Paavola. Nokkala kirjoitti ylioppilaaksi 1928 ja vihittiin papiksi 1935. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1953 ja väitteli teologian tohtoriksi 1958. Nokkala toimi pappina Kärkölässä 1935–1938, Hämeenlinnassa 1939–1940 ja Helsingissä Paavalin seurakunnassa 1930–1946. *Kotimaa*-lehden toimitussihteeri hän oli 1946–1947 ja päätoimittaja 1948–1958 ja *Kodin Kuvalehden* päätoimittaja 1946–1947. Kirjapajan kirjallisena johtajana Nokkala työskenteli 1952–1958. Kirkkohallituksen palvelukseen kirkkoneuvokseksi hän tuli 1958. Nokkala sai rovastin arvonimen 1954. Hän toimi 1950-luvun alussa myös opetushallituksen esittelijänä. Nokkalalla oli useita kansallisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä.

Teoksia
-------

* *Opettaja Kalle Nokkalan muisto*, 1933
* *Puhu Herra: nuorten hartauskirja*, 1945
* *Sanan alla*, 1945
* *Älä aja raiteissa: nuoret papit ajan kysymysten äärellä*, 1945. Kusti Korhonen, Armo Nokkala(toim.)
* *Näkyjen mies: Aleksi Lehtosen muistokirja*, 1951 (toim.)
* *Tolstoilaisuus Suomessa: aatehistoriallinen tutkimus*, 1958 (väitöskirja)
* *Täysi tähkä: juhlakirja Yrjö J. E. Alaselle ja Aarni Voipiolle heidän täyttäessään 70 vuotta*, 1960. Osmo Tiililä, Armo Nokkala, Yrjö Knuutila (toim.)

Lähteet
-------

1. 1 2  I. Havu, L. Arvi P. Poijärvi, K. J. Immonen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1960*, s. 601. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1960.
2. 1 2  Kirkkoneuvos Armo Nokkala kuollut. *Helsingin Sanomat*, 13.10.1962, s. 5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Kotimaa-lehden logo | Edeltäjä:**Yrjö J. E. Alanen** | **Kotimaan päätoimittaja**1948–1958 | Seuraaja:**Aarre Lauha** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Chrysler 180** on aluksi Chrysler Europen ja myöhemmin PSA-konsernin vuosina 1970–1982 valmistama edustusluokan neliovinen sedan. Sitä myös valmistettiin ja myytiin Australiassa vuosina 1975–1978 nimellä **Chrysler Centura**. Mallin seuraajaksi tuli Talbot Tagora.

Auto esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1970 malleina 160, 160 GT ja 180. 160-mallissa oli 1,6-litrainen (80 hv) moottori, kahdessa jälkimmäisessä 1,8-litrainen (97 hv). Ylellisempi 2,0-litraisella moottorilla varustettu malli esiteltiin Amsterdamin autonäyttelyssä 1973, ja siinä oli esimerkiksi vinyylikatto sekä lisävalot. Kyseisen moottorin yhteyteen oli valittavissa ainoastaan kolmiportainen *TorqueFlite*-automaattivaihteisto. Samaan aikaan 160 GT poistui mallistosta. 

Chrysler 180Australiassa moottorivalikoimaan kuuluivat eurooppalaisen nelisylinterisen 2,0-litraisen lisäksi kuusisylinteriset 3,5- ja 4,0-litraiset Hemi-moottorit. 

Chrysler CenturaVuonna 1975 mallin valmistus siirtyi Ranskan Poissysta Espanjaan Chryslerin omistaman Barreirosin tehtaalle. Tällöin alettiin myös valmistaa Barreirosin 2,0-litraisella (65 hv) dieselmoottorilla varustettua mallia, jota myytiin ainoastaan Espanjan markkinoilla. 

Vuonna 1977 Ranskassa ja muussa Manner-Euroopassa autoa alettiin myydä Chrysler-Simca-merkkisenä. 1,6-litraisen mallinimeksi annettiin **1609**, kun taas 1,8-litraisesta tuli **1610**. 2,0-litraisessa säilyi **2 litres** -nimi. 

Vuonna 1979 PSA-konsernin ostettua Chrysler Europen mallia alettiin myydä Talbot-merkkisenä. 1,6-litrainen moottori poistui ja 2,0-litraisen yhteyteen tuli nyt saataville myös manuaalivaihteisto. Mallin myynti Euroopassa päättyi vuonna 1981 lukuun ottamatta Espanjaa, jossa dieselmoottorilla varustettua mallia myytiin vuoteen 1982 saakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Chrysler 180 and 2 Litre (1970–1980) – Timeline *Honest John Classics*. Viitattu 11.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chrysler 180** Wikimedia Commonsissa