recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Martti Vilho Johannes Tschokkinen** (27. syyskuuta 1935 Sortavala – 11. heinäkuuta 1996 Lohja) oli suomalainen näyttelijä. Vakituisten teatterikiinnitysten ohella Tschokkinen työskenteli vapaana näyttelijänä useaan otteeseen.

Elämä ja ura
------------

Tschokkinen syntyi Sortavalassa. Hänen vanhempansa olivat liikemies Johannes (Janne) Tschokkinen ja Olga Riikonen. Hän kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1954–1957 ja täydensi myöhemmin opintojaan erilaisissa jatkokoulutushankkeissa. Näyttelijänura alkoi vuonna 1957 Kotkan kaupunginteatterissa. Muita vakituisia kiinnityksiä hänellä oli muiden muassa Helsingin kaupunginteatteriin ja Turun kaupunginteatteriin. Radioteatteriin hän kuului kahteen eri kertaan, yhteensä lähes kymmenen vuotta. Elokuvissa Tschokkinen näytteli parikymmentä kertaa, näistä tunnetuin lienee *Tulitikkuja lainaamassa*. Muita elokuvia ovat muun muassa *Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla* ja *Uppo-Nalle*. 

Tschokkinen ohjasi teatterille runsaasti suomalaisia musiikkinäytelmiä, kuten Jukka Linkolan musikaalin *Kairatut sydämet* ja Raila Leppäkosken näytelmän *Tähti Sumussa*. Hän ohjasi myös kansainvälistä ohjelmistoa, muun muassa näytelmän *Sotamies Shveik*.

Tschokkinen toimi myös televisioanimaatiosarjojen ääninäyttelijänä, kuten Romu-Nissenä sarjassa *Romu-Nisse ja hänen ystävänsä* ja Mauri Myyränä sarjassa *Alfred J. Kwak*.

Tschokkinen toimi niin ikään Lohjan kaupunginvaltuuston jäsenenä edustaen SDP:tä ja kulttuurilautakunnan jäsenenä ja Lohjan teatterin johtajana vuodesta 1990, jossa hän näytteli myös uransa alkuvuosina. Hän kuoli kuusikymmenvuotiaana sairauteen.

Perhe
-----

Martti Tschokkinen avioitui Brita Louhen kanssa 1960. Pariskunnalle syntyi lapset Anne Kristina (1961) ja Asta Birgitta (1962).

Dubbaukset
----------

*Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan.*

Lähteet
-------

* *Suomen teatterit ja teatterintekijät*, toim. Martin, Timo, Niemi, Pertti ja Tainio, Ilona, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1974, ISBN 951-30-2505-5
* *Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983*, toim. Tainio, Ilona, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1983, ISBN 951-30-5727-5

### Viitteet

1. ↑  Helsingin Sanomat 16.9.1996
2. 1 2  Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, s. 447
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Martti Tschokkisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
* Martti Tschokkinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Martti Tschokkinen Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo elokuvasta. Samaa nimeä mukaileva Tony Halmeen kirja on nimeltään* Jumala armahtaa, minä en*.*

**Luoja armahtaa, minä en** (*Dio perdona... Io no!*, *eng. God Forgives, I Don't*) on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut spagettiwestern-komedia. Elokuvan ohjasi Giuseppe Colizzi ja pääosassa ovat Terence Hill ja Bud Spencer. Elokuva oli ensimmäinen Spencerin ja Hillin yhteinen elokuva (jos mukaan ei lasketa v. 1959 Hannibal -elokuvaa, jonka kuvauksien aikana he eivät ikinä kohdanneet) joka on muita elokuvia tummasävyisempi. Tästä alkoi Spencerin ja Hillin 1990-luvulle saakka jatkunut yhteistyö toimintakomedioissa.

Alun perin Cat:n rooliin oli valittu Peter Martell. Kuvausryhmän jo saavuttua kuvauspaikalle Espanjaan, Peter Martell mursi jalkansa tai varpaansa. Virallisesti sanottiin että hän mursi varpaansa potkaistuaan tuolin jalkaa, mutta joidenkin tietojen mukaan hän mursi jalkansa kaaduttuaan portaissa. Tämän jälkeen rooliin valittiin Terence Hill.

Elokuva kertoo vakuutusetsivä Hutch Bessysta, joka kuulee julmasta junaryöstöstä jossa kaikki matkustajat menettivät henkensä, rikollisten jättämättä ketään henkiin. Hutchin tutkiessa juttua selviää että yksi on jäänytkin henkiin. Henkiinjääneeltä saatujen tietojen avulla Hutch alkaa epäillä että ryöstön takana olisi Bill San Antonio. Hutchin hyvä ystävä Cat ei usko Hutchin puheisiin, sillä Cat luuli jo tappaneensa Billin, mutta lähtee mukaan kostamaan, sillä hänellä on myös mielessään junasta saatu saalis.

Elokuva on ensimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka toinen osa on *Tappava hymy* ja kolmas *Veristen saappaiden kukkula*.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Terence Hill  | … |  Cat Stevens
  |
|  Bud Spencer  | … |  Hutch Bessy
  |
|  Frank Wolff  | … |  Bill San Antonio
  |
|  José Manuel Martín  | … |  Bud
  |

Vastaanotto
-----------

*Luoja armahtaa, minä en* oli Suomen elokuvateattereissa 142 000 katsojallaan ensi-iltavuotensa 1973 yhdenneksitoista katsotuin elokuva.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Sam Inkinen pitää elokuvaa yhtenä tuhannesta kaltaisestaan ja antaa sille yhden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota "huono".

Suomen televisiossa elokuvaa on esitetty MTV:n kanavilla 1995, 2007 ja 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Telvis.fi: Luoja armahtaa, minä en - Dio Perdona...Io No!
2. ↑  God forgives... I don't! Review - The Spaghetti Western Database *www.spaghetti-western.net*. Viitattu 9.6.2017. (englanniksi)
3. ↑  Suomen katsotuimmat elokuvat vuonna 1970, Elokuvauutiset 2008. Viitattu 16.9.2015.
4. ↑  Inkinen, Sam: Bello Romano (toim.): "Luoja armahtaa – minä en", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
**Martti Vilhelm Tuukka** (ent. **Tuukkanen**) (10. marraskuuta 1891 Tampere – 5. syyskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja näyttelijä.

Tuukan vanhemmat olivat seppä Mikael Tuukkanen ja Vilhelmina Simonsson. Hän aikoi ensin konepiirtäjäksi, mutta opiskeli isänsä kuoltua koristemaalariksi. Jo opiskeluaikanaan hän teki kulissimaalauksia Tampereen Työväen Teatterille, johon hänet palkattiin lavastajaksi. Vuonna 1913 Tuukka siirtyi lavastajaksi Tampereen Teatteriin, jossa häntä opasti näyttelijä-lavastaja Simo Kaario. 1926–1927 Tuukka perehtyi kulissimaalaukseen Tukholman kuninkaallisessa oopperassa kulissimaalari Thorolf Janssonin johdolla. Pääosin Tampereella Tuukka työskenteli vuoteen 1931 saakka, jolloin hän siirtyi Helsinkiin, Suomalaisen Oopperan lavastajaksi hänet oli siellä kiinnitetty jo 1928. Tunnetuimpia Tuukan lavastuksista lienevät Erkki Melartinin oopperan *Aino* (1935) ja Alexander Borodinin oopperan *Prinssi Igor* (1939) lavastukset. Lavastusnäyttelyihin hän osallistui heti ensimmäisestä vuonna 1924 järjestetystä näyttelystä alkaen. Tuukka oli mukana Suomen Lavastustaiteilijan Liiton toiminnasta alusta vuodesta 1928 asti, rekisteröidyn liiton ensimmäinen puheenjohtaja hän oli 1943–1945. Tuukka ryhtyi näyttelemään lavastustyönsä ohella jo 1914, vuodesta 1919 hän oli mukana useissa Erkki Karun Suomi-Filmi Oy:n elokuvissa sekä studiopäällikkönä, lavastusapulaisena että näyttelijänä. Tunnetuimpia näistä lienee lavastus ja kraatari Aapelin rooli Teuvo Puron ohjaamassa Aleksis Kiven teokseen *Kihlaus* perustuvassa elokuvassa 1922.

Tuukan puoliso vuodesta 1915 oli Emmi Maria Eskola (k. 1952).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heta Reitala: *Tuukka, Martti (1891–1945). Suomen Kansallisbiografia. Osa 10*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-451-2.  Sivut 93-94.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Eiji Ueda** (jap. 上田 栄治, *Ueda Eiji*; s. 22. joulukuuta 1953 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Elokuussa 2002 Uedasta tuli Japanin naisten maajoukkueen päävalmentaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanin jalkapalloliitto(japaniksi)

Japanin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2003
1 Yamago |
2 Ōbe |
3 Isozaki |
4 Yamagishi |
5 Sakai |
6 Kobayashi |
7 Kawakami |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Onodera |
13 Nakachi |
14 Yano |
15 Miyazaki |
16 Yamamoto |
17 Yanagita |
18 Maruyama |
19 Sudō |
20 Miyama |
Valmentaja Ueda

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Yamago |
2 Yano |
3 Isozaki |
4 Ōbe |
5 Kawakami |
6 Sakai |
7 Yamamoto |
8 Miyamoto |
9 Arakawa |
10 Sawa |
11 Ōtani |
12 Yamagishi |
13 Shimokozuru |
14 Maruyama |
15 Yanagita |
16 Kobayashi |
17 Andō |
18 Onodera |
Valmentaja Ueda

JapaniJapanin naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Ichihara (1981) • Orii (1984) • R. Suzuki (1986–1989) • T. Suzuki (1989–1996) • Miyauchi (1997–1999) • T. Suzuki (1999) • Ikeda (2000–2002) • Ueda (2002–2004) • Ohashi (2004–2007) • Sasaki (2008–2016) • Takakura (2018–)
**Luoja auta** on Joose Keskitalon esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Helmi Levyt. Albumi yhdistelee raamatullisia viittauksia nykyajan yhteiskuntakritiikkiin ja inhorealistiseen arkeen, jossa kioskikirjallisuus ja gospel sekoittuvat. Albumi on nauhoitettu neliraitanauhurilla, jonka kappaleista suurin osa vintillä.

Joulukuussa 2013 Svart Records julkaisi albumista vinyylipainoksen.

Vastaanotto
-----------

Desibelin Marko Ylitalo antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän kuvaili äänimaailmaa kuivaksi ja minimalistiseksi, mikä palvelee harkittua kokonaisuutta. Hän piti Keskitalon laulullista ulosantia avaintekijänä, ja kehui hienojen sovitusten ja koruttomuuden luovan albumille intensiivisen tunnelman ja kutsui sitä vuoden levyksi, jota ei voi yksinkertaisesti olla kuuntelematta.

Kappaleet
---------

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Joose Keskitalo.

1. Luoja auta – 2.23
2. Joose Keskitalon laulu nro.117 – 4.36
3. Laulu kosmonautista – 4.30
4. Kun Eedenin ovet suljettiin – 2.50
5. En saa laaksossa rauhaa – 2.59
6. Kuolleen miehen laulu – 4.24
7. Laiva – 4.48
8. Enkö saisi – 3.59
9. Muukalaisen kotielämää – 3.32
10. Valoa ikkunasta – 3.47
11. Äiti – 2.53
12. Jos olet veli – 4.43

Lähteet
-------

1. ↑  Rateyourmusic.com: Joose Keskitalo – Luoja auta
2. 1 2 3  Ylitalo, Marko: Levyarvio: Joose Keskitalo – Luoja auta *desibeli.net*.  21.12.2004. Viitattu 13.5.2017.
3. ↑  iTunes: Joose Keskitalo – Luoja auta
4. ↑  Dicsogs: Joose Keskitalo – Luoja auta
Norjan saamelaisperhe noin vuodelta 1890–1900 kodan edustalla.
Savustuskota katettuna päreillä.
Kota Puolangan Pirttijärven rannalla.
Kota sisältä.
*Tämä artikkeli kertoo asumuksesta. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Kota** on pieni perinteinen asumus tai virkistyskäyttöön tarkoitettu rakennus.

Kota asumuksena
---------------

Perinteinen kota on joko rakennettu riukujen varaan *korvakodaksi* tai *keila- eli pirrikodaksi*, ja katettu esimerkiksi nahalla, tuohilevyillä, kankaalla tai turpeella. Kota voi olla myös puista salvettu *turve- eli multakota*. Kodan keskellä on yleensä tulisija. Kota voi olla kupumainen tai telttamainen. Intiaanitelttoja ei kuitenkaan kutsuta kodiksi vaan teltoiksi tai tiipiiksi. 

Suomalaiset siirtyivät jo esihistoriallisena aikana käyttämään pysyvämpiä rakennustyyppejä varsinaisina asumuksina, mutta kotaa käytettiin vielä pitkään pihapiirissä ruoanlaittoon tarkoitettuna tilana, keittokotana sekä tilapäisasumuksena metsästys- ja kalastusmatkoilla ja poropaimenien siirrettävänä asumuksena.

Sana *kota* on hyvin vanha asumusta tarkoittava sana, josta nykysuomen sana *koti* on johdettu ja sillä on vastineet kaikissa suomen lähisukukielissä ja useimmissa etäsukukielissä. Suomen kirjakielessä *kota* on esiintynyt Agricolan ajoista lähtien.

Kota virkistyskäytössä
----------------------

Kotamaiset rakennukset ovat yleisiä virkistyskäytössä, yleensä taukopaikkana, jossa on tulisija tai grilli ja istuinpenkit. Tyypillinen kota on puurakenteinen monikulmainen rakennus, jossa tulisija on keskellä, penkit kiertävät seinänvieriä, jokaisella seinällä on ikkuna ja yhdellä ovi. Kota voidaan salvaa hirrestä tai tehdä lankuista ja laudoista. Kodassa on usein huopakatto, joskus tosin sekin on tehty laudoista. Perustuksena voi olla betonilaatta tai nurkkakivet. Kotia valmistetaan myös teollisesti.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Saamelainen muinaisusko |
| --- |
|  |
| Kosmologia ja myyttiset paikat | 
* Áiligas
* Bassi
* Jábmiidáibmu
* Pohjannaula
* Saivo
* Taivaankansi
* Verisurman saaneiden vainajala

 |
|  |
| Jumalat ja haltijat | 
* Beaivi
* Biegga-almmái
* Jábmiidáhkka
* Radien
* Tiermes

 |
|  |
| Sieluolennot | 
* Eahpáraš
* Ovdasaš
* Sielu

 |
|  |
| Taikuus | 
* Lapinnoita
* Muodonmuuttaja
* Noitarumpu
* Ruumiinmullat
* Šamaani
* Transsi

 |
|  |
| Esineet ja paikat | 
* Boaššu
* Kota
* Noidannuoli
* Onnenhattu
* Seita
* Ukko
* Vesisäihky
* Voimavyö

 |
|  |
| Runous ja Laulu | 
* Joiku
* Leuʹdd
* Vainolaistarina

 |
|  |
| Hahmot | 

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöt | 
* Ikämieli

 |
|  |
| Yliluonnolliset olennot | 
* Deattán
* Maahinen
* Myanndash
* Ruto
* Staalo
* Vuokko

 |

 |

 |
T11-laskuvarjoja
**Airborne Systems** on yhdysvaltalainen laskuvarjojen valmistaja.

Yhtiö on muodostunut monien alan yhtiöiden sulaumisten tuloksena. Vuonna 1919 Leslie Irvin teki ensimmäisen vapaapudotushypyn ja perusti Irvin Airchute Companyn, josta nykyinen yritys sai alkunsa.

Yhtiön päätuote ovat sotilaslaskuvarjot, mutta se valmistaa myös heittoistuinten laskuvarjoja, lentokoneiden jarruvarjoja ja jopa esimerkiksi ESA:n Huygens-luotaimen laskuvarjon (laskeutuminen 2004 Saturnuksen Titan-kuuhun). Yhtiö avusti 1950-luvun lopulta alkaen CIA:n vakoilusatelliittien (alkaen Discoverer 13) ilmasieppauksissa (laskuvarjolla lasketuva filmikapseli otetaan lentokoneen kyytiin). Lentokoneiden syöksy/lattakierteen pysäyttäviä laskuvarjoja on myös yhtiön valikoimassa.

Suomen armeija aloitti vuonna 2010 yhtiön Suomessa T11-koodilla nimettyjen laskuvarjojen käytön. Varjo korvasi vuonna 2011 T10-varjon, joka oli otettu käyttöön 1960-luvulla.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Ruotuväki, 19/2010, s.12

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtiön sivusto
**Sixteen** oli JYP Entertainmentin tositelevisio-ohjelma, jossa kilpailijoista valittiin Twice-yhtyeen jäsenet.

JYP Entertainmentin johtaja Park Jin-young ilmoitti helmikuussa 2015, että yhtiön tulevan yhtyeen jäsenet valittaisiin televisio-ohjelman *Sixteen* kautta. Ennen ohjelman alkua kilpailijat paljastettiin ja tuottaja Kim Jeong-beom kertoi, että yleisön mielipide otettaisiin huomioon. Ohjelman nimi viittaa sen kuuteentoista kilpailijaan, joista seitsemän valittaisiin uuteen yhtyeeseen. Ohjelmassa kilpailijat jaetaan kahteen ryhmään: pääryhmään (*major*) ja alaryhmään (*minor*) edeltävän viikon suorituksen perusteella. Yksi kilpailija alaryhmästä pudotettaisiin kilpailusta. Ohjelmassa otettaisiin huomioon myös muut tähden vetovoimaan vaikuttavat ominaisuudet laulun ja tanssin lisäksi kuten näiden luovuuden ja persoonallisuuden. Park Jin-young painotti tärkeimpinä ominaisuuksina rehellisyyttä, vilpittömyyttä ja vaatimattomuutta.

Ohjelma alkoi 5. toukokuuta ja päättyi 7. heinäkuuta sisältäen kymmenen jaksoa. Ohjelma päättyi Nayeonin, Sanan, Dahyunin, Tzuyun, Chaeyoungin, Minan, Jihyon, Jeongyeonin ja Momon voittoon sekä Twicen lopulliseen kokoonpanoon yhdeksänhenkisenä ryhmänä.

Ohjelman jälkeen JYP pahoitteli, ettei ohjelman valintamenetelmästä kerrottu riittävän tarkasti. Yhtyeeseen päätettiin lisätä kaksi jäsentä: yksi lisäjäsen yhtyeeseen valittiin pelkästään yleisön mielipiteen perusteella (Tzuyu) sekä yksi Park Jin-youngin henkilökohtaisen päätöksen perusteella (Momo).

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahn Sung-mi: Park Jin-young says good personality matters *kpopherald.com*.  17.6.2015. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kat Moon: Everything to Know About K-Pop Group Twice *time.com*.  20.9.2019. Viitattu 27.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  ‘Sixteen’ compete for spot in JYP’s next girl group Korea Herald. Viitattu 12.3.2016. (englanniksi)
4. 1 2  JYP Entertainment & Mnet announce premiere date for upcoming girl group survival show 'Sixteen' allkpop.com. Viitattu 12.3.2016. (englanniksi)
5. ↑  The members for JYP's new girl group Twice chosen on final episode of 'SIXTEEN' allkpop.com. Viitattu 12.3.2016. (englanniksi)
6. 1 2  JYP "'식스틴' 트와이스 선발 과정, 충분히 소통 못해 죄송"(전문) *entertain.naver.com*.  8.7.2015. Viitattu 5.5.2021. (koreaksi)
7. ↑  JYP Entertainment further explain their decision to add Momo and Tzuyu *allkpop.com*.  8.7.2015. Viitattu 5.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Sixteen (televisio-ohjelma)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Kota** on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon pääsaaren Isoluodon etelälaidalla.

Kotassa on vain vähän vakituista asutusta. Kotan kyläalue käsittää Kotalahteen laskevan ojan laakson ja sitä reunustavat mäet, sekä Pensaloon kiinni kasvaneen Vasikkaholman. Kylän rannikolle on viime vuosina rakennettu paljon kesäasutusta.

Kota eli Kotta mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa yksinäistalona eli yhden talon muodostamana kylänä. Myöhemmin kylässä on ollut kaksi tilaa, jotka yhdistettiin Kotan ratsutilaksi 1654. Tila ostettiin perinnöksi vuonna 1756. Vuonna 1895 tila ostettiin Förbyn kaivoksen työntekijöiden asuntolaksi ja rakennukset ovat olleet tyhjillään kaivoksen lopettamisen jälkeen. 1920-luvulla Vasikkaholmaan rakennettiin kaksi huvilaa ja lisäksi kylän kolme torppaa itsenäistyivät.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Särkisalon kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 41. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Särkisalo |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Förby

 |
|  |
| Rekisterikyliä | 
* Aisböle
* Bastböle
* Falkki
* Finnari
* Förby
* Hakkala
* Heikberg
* Hästö
* Kaukassalo
* Kiviniemi
* Kota
* Kraila
* Montola
* Muuri
* Niksaari
* Norrby
* Pensalo
* Pettu
* Seppälänmäki
* Siksalo
* Suutarkylä
* Särkisalon kirkonkylä
* Söderby
* Taamarla
* Tessvärr
* Verkkoranta

 |

 |
**Frans Abraham (Aappo) Heikkinen** (30. maaliskuuta 1890 Oulu – 7. huhtikuuta 1961 Oulu) toimi pitkään Oulun työväenopiston rehtorina.

Aappo Heikkisen vanhemmat olivat urakoitsija Juho Heikkinen ja Anna Toppinen-Lauri. Heikkinen tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1933, hänen väitöskirjansa käsitteli Friedrich Nietzscheä. Heikkinen toimi Oulun työväenopiston johtajana 1920–1926 ja uudelleen vuodesta 1935, aina 1950-luvulle eläkkeelle jäämiseensä saakka. Kotkan työväen opiston johtaja Heikkinen oli 1926–1929 ja Oriveden opiston opettaja 1933–1935. Hän oli myös Oulun eteläisen vaalipiirin sihteeri 1922–1929 ja lehtori helsinkiläisessä lyseossa 1920-luvun lopussa.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 167. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 12.4.1961, s. 16.
**Fiat Ferroviaria** oli italialaisen Fiatin kiskokalustodivisioona. Se perustettiin vuonna 1880 nimellä Società Nazionale Officine di Savigliano. Fiat Ferroviaria aloitti veturien rakentamisen 1930-luvulla. Siitä tuli osa Fiatia vuonna 1970. Fiat Ferroviaria osti sveitsiläisen SIG:n rautatieliiketoiminnan vuonna 1995 ja muodosti tytäryhtiön Fiat-Sigin. Yritys omisti aiemmin argentiinalaisen Materfer-yrityksen vuoteen 1998 asti, joka toimii nyt itsenäisenä yrityksenä. 

Kesäkuussa 2000 Alstom osti 51 %:n osuuden.

Pendolino
---------

Fiat Ferroviaria kehitti 1960- ja 1970-luvuilla kallistusteknologiaa junille ja oli ensimmäinen (ja ainoa useisiin vuosikymmeniin), joka tuotti aktiivisesti kallistuvia junia Pendolinon tavaramerkillä. 

Italiassa otettiin käyttöön useita Pendolino-luokkia vuodesta 1976 alkaen (ETR 401, ETR 450, ETR 460-65, ETR 480-85 ja Alstomin valmistamat ETR600). 

Italiassa vuonna 1988 esitellyn ETR 450 -sarjan menestyksen jälkeen (vuonna 1976 esitelty 401-sarja koostui vain kahdesta junasta eikä koskaan liikennöinyt säännöllistä kaupallista liikennettä, toimi enemmän kuin "pyörälaboratorio"), kallistusjärjestelmät, mukaan lukien telit, veto , sähkö- ja elektroniikkalaitteita tilattiin useista maista: 

* Saksa (ICE T)
* Suomi (Sm3 ja Sm6)
* Sveitsi (Cisalpino)
* Espanja (Alaris)
* Portugali (Alfa Pendular)
* Slovenia (SŽ series 310)
* Tšekki (ČD Class 680)

Helmikuussa 1999 Virgin Trains West Coast tilasi Alstomilta luokan 390 kaluston, joka sisälsi Fiat Ferroviaria -kallistusteknologian.

Suoraan tai välillisesti 18 maata ympäri maailmaa sovelsi italialaista Fiat Ferroviaria -kallistustekniikkaa junissaan, mukaan lukien Yhdysvallat ja Kiina.

Katso myös
----------

* Pendolino

Lähteet
-------

1. 1 2  History Malline:Webarchive, Alstom
2. ↑  "Venden quebrada Materfer" Malline:Webarchive - *Ambito Financiero*, 8 October 2001.
3. ↑  Alstom to take majority stake in Fiat Ferroviaria Alstom 20 June 2000
4. ↑  Alstom gains control of Fiat *Railway Gazette International* July 2000 page 399
5. ↑  Alstom finalises Fiat Ferroviaria transaction Alstom 18 October 2000
6. ↑  West Coast trains ordered from Alstom *Rail* issue 351 24 February 1999 page 7
7. ↑  Virgin Group signs deal for 53 tilting trains for WCML *Rail Express* issue 35 April 1999 page 7
**Leo Hilokoski** (s. 1941 Helsinki) on suomalainen keilaaja. Hilokoski on keilailun maailmanmestari joukkuekilpailussa 1975 ja Euroopan-mestari joukkuekilpailussa 1973. Lisäksi hän on saavuttanut henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden 1978. Hilokosken toinen laji on golf, jossa hän on lyönyt kolmesti hole-in-onen.

Hilokoski on osallistunut Ballmaster-kilpailuun alusta lähtien eli vuodesta 1971, joskin muutama on jäänyt väliin. Hän on voittanut kilpailun 1977. Hän on tehnyt kolmesti keilailussa täydellisen sarjan, 300 pistettä.

Hilokoski on yrittäjä. Hän asuu talvet Malagalla, jonne hän järjestää golf-matkoja. Hänen sisarensa oli keilaaja Lea Hilokoski (k. 2007), joka oli naiskeilaajien huippunimiä.

Saavutukset
-----------

* maailmanmestari joukkuekilpailussa 1975
* Euroopan-mestari joukkuekilpailussa 1973
* henkilökohtaisen Suomen-mestaruus 1978
* vuosikymmenen keilaaja (1970-luku)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arno Seiro, Keilaamisen ja kauneuden tähden, Helsingin Sanomat 6.1.2011 sivu B 10
2. ↑  Lea Hilokoski on poissa (arkistoitu versio) Keilailu.fi 17.11.2007.
ParícutinParícutin vuonna 1994.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
tulivuori, Tuffikeila (en)View and modify data on Wikidata  |
| Sijainti | 
19°29′34.8″N, 102°15′3.6″WMeksiko |
| Vuoristo | 
Eje Neovolcánico (d)View and modify data on Wikidata  |
| Korkeus merenpinnasta | 
3 170 mView and modify data on Wikidata  |
| Prominenssi | 
208 mView and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
19° 29′ 35″ P, 102° 15′ 04″ LView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Parícutin** on sammunut kartiotulivuori lähellä Uruapan kaupunkia Michoacánin osavaltiossa, Meksikossa. Tulivuori syntyi yllättäen 20. helmikuuta 1943, ja sen huomasi meksikolainen maanviljelijä, kun savua ja tuhkaa näytti tulevan viljelijän maissipellosta.

Ensimmäisen vuoden aikana tulivuori oli kasvanut jo 450 metriä korkeaksi alkuperäisestä tasosta ja merenpinnasta mitattuna sen korkeus oli 2280 metriä. Purkausten seurauksena kaksi lähikylää Parícutin (jonka mukaan tulivuori nimettiin) sekä Nuevo San Juan Parangaricutiro olivat peittyneet tuhkaan ja laavaan. Kylien asukkaat saatiin kuitenkin turvallisesti evakuoitua. Tulivuori jatkoi purkautumistaan kahdeksan vuoden ajan vuoteen 1952 saakka, jolloin tulivuori muuttui nukkuvaksi tulivuoreksi. Kun se lopetti purkautumisen sen korkeus oli 2808 metriä merenpinnasta.

Kuvia tulivuoresta esiintyi elokuvassa *Kastilian valloittaja*, joka julkaistiin vuonna 1947.

Lähteet
-------

1. ↑  Krystek, Lee: Paricutin: The Volcano in a Cornfield *Natural Seven Wonders*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
2. 1 2  Paricutín, Volcano, Mexico *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Parícutin** Wikimedia Commonsissa

* Paricutín (Michoacán-Guanajuato) volcano *Volcano Discovery*. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
* Vic Camp: How Volcanoes Work - the eruption of Paricutin, Mexico *Department of Geological Sciences, San Diego State University*.  Arkistoitu 4.6.2007. Viitattu 16.12.2018 (englanniksi).
**Viking Supply Ships AB** (vuoteen 2015 **Rederi AB Transatlantic**) on ruotsalainen varustamo, jonka osake on listattuna Tukholman pörssissä. Viking Supply Ships on keskittynyt offshore-liiketoimintaan.

Historia
--------

Viking Supply Shipsin historia alkaa vuodesta 1946, kun Berndt Rasmussen perusti *Excelsior*-varustamon. Alkuvuosina yhtiön laivasto koostui lähinnä tankkereista. Excelsior jätti tankkeritoiminnot vuoden 1973 lopulla ja liiketoiminnan painopiste siirtyi offshore-tukialuksiin. Offshore-liiketoimintaa varten yhtiö perusti *Viking Supply Ships* -markkinointiorganisaation 1974. Viking tilasi ruotsalaisen Rederi AB Transatlantic -yhtiön kanssa muodostetun yhteisyrityksen kautta kolme jäänmurtajaa vuonna 1998. Lopulta Rederi AB Transatlantic muutti nimensä Viking Supply Ships AB:ksi vuonna 2015.

Norjalaisyhtiö Kistefos omistaa enemmistön Viking Supply Shipistä (78,6 % osakkeista ja 74,9 % äänistä 31. tammikuuta 2018). Kistefosista tuli yhtiön omistaja Rederi AB Transatlanticin hankittua vuonna 2010 omistukseensa TransViking -yhteisyrityksen osakkeet.

Liiketoiminta
-------------

Viking Supply Shipsin ydinosaamista on arktisen alueen offshore- ja jäänmurtajatoiminta. Yhtiön laivasto koostuu kolmesta AHTS-jäänmurtajasta, neljästä jääluokitellusta AHTS-aluksesta, yhdestä tavanomaisesta AHTS-aluksesta sekä viidestä offshore-tukialuksesta (PSV-alus).

Konsernin ruotsalainen emoyhtiö on Viking Supply Ships AB, jonka varsinainen liiketoiminta on sen tanskalaisen tytäryhtiön Viking Supply Ships A/S:n alla. Konsernin pääkonttori on Ruotsin Stenungsundissa, mutta liiketoiminta on ollut keskitettynä vuodesta 2013 Viking Supply Ships A/S:n Kööpenhaminan ja Kristiansandin konttoreihin, jolla puolestaan on paikallistoimistot Stenungsundissa ja Moskovassa.

Rahtilaivausta yhtiö harjoitti vuoden 2017 loppuun saakka TransAtlantic-nimellä. Konserni oli tehnyt edellisenä vuonna päätöksen luopua kokonaan rahtilaivaustoiminnasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Annual Report 2017 (PDF) *vikingsupply.com*. Viking Supply Ships AB. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  What we do. *vikingsupply.com*. Viking Supply Ships AB. Viitattu 23.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viking Supply Ships (englanniksi, ruotsiksi)
William T. Pheiffer
**William Townsend Pheiffer** (15. heinäkuuta 1898 Purcell, nykyinen Oklahoma – 16. elokuuta 1986 New York, New York) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, juristi ja diplomaatti.

Pheiffer opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa sekä Oklahoman yliopistossa, jonka oikeustieteen laitokselta valmistui vuonna 1919. 1920–1930-luvuilla hän työskenteli juristina Oklahomassa ja Texasissa. Vuonna 1939 Pheiffer muutti New Yorkiin, ja vuosina 1941–1943 hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 77. Yhdysvaltain kongressin jäsenenä. Vuonna 1942 hän oli epäonnistuneesti uudelleen ehdolla.

Pheiffer palveli Yhdysvaltain maavoimien ratsuväessä sotamiehenä ensimmäisessä maailmansodassa ja kapteenina toisessa maailmansodassa. Hän sai nimityksen sodan ajan maaöljyhallinnon neuvonantajaksi elokuussa 1944 ja palveli tässä tehtävässä helmikuuhun 1945. Tämän jälkeen Pheiffer jatkoi juristina työskentelyä ja toimi vuosina 1953–1957 Yhdysvaltain suurlähettiläänä Dominikaaniseen tasavaltaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  PHEIFFER, William Townsend (1898-1986) Biographical Directory of the U.S. Congress
2. ↑  William T. Pheiffer Papers Syracuse University Libraries


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* US Congress

 |

 |
**Johan Viktor Lindström**, myöhemmin **Aarne** (6. toukokuuta 1863 Tampere – 30. kesäkuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen jalokiviseppämestari.

Elämä
-----

Viktor Aarnen isä oli kirvesmies, myöhemmin suntio, Johan Johansson Lindström ja äiti Anna Loviisa Brask. Käytyään muutaman vuoden iltakoulua ja täytettyään 12 vuotta Johan Viktor tuli oppiin tamperelaiselle kultasepälle Johan Erik Hellstenille. Aarne oli tullut kisälliksi Hämeenlinnassa ja suoritti mestarinäytteen Tampereella.

Ura
---

Aarnen tuotanto käsitti erilaisia koriste- ja käyttöesineitä. Pöydällä pidettävät valokuvakehykset olivat yksi hänen erikoisuuksistaan. Toinen menestystuote olivat lämpömittarit, joita tuotettiin suuria määriä myös uusklassisin koristein.
Viktor Aarne työskenteli Fabergélla Pietarissa vuosien 1880 ja 1904 välillä. Fabergé valitsi Aarnen suunnittelemaan sarjan art nouveau -vaaseja, joista Venäjän keisarillinen perhe osti useita.
Vuonna 1904 Aarne päätti lähteä Pietarista. Poliittiset levottomuudet ja haluttomuus kasvattaa lapset vieraassa maassa saivat hänet tekemään päätöksensä. Hän perusti Viipurissa yrityksen, johon kuului hyvin varustettu vähittäismyymälä ja työhuone, jossa valmistettiin sekä tilaustöitä että esineitä ja koruja myyntiin. Yritys toimi menestyksellisesti aina Aarnen kuolemaan saakka.

Perhe
-----

Aarnen vaimo oli Hilda Emilia Kosonen (1867-1954), kellosepän tytär Joensuusta. Perheeseen syntyi kymmenen lasta. Tyttäristä Lilli oli kultasepänalan menestyneen tukkuliikkeen Leo Gunnari Oy:n toimitusjohtaja. Vanhin poika Uuno "Uki" Viktor Aarne (1890-1985) teki tärkeän työn Suomen Kultaseppien Liiton koulutustoiminnan hyväksi.

Lähteet
-------

Ulla Tilliander-Godenhielm *Fabergén suomalaiset mestarit* Tammi, 2011


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |

 |
Vikla-luokan tunnusVikla-luokan tunnus
**Vikla** eli Snipe on 4,72 metriä pitkä ja 173 kiloa painava kilpapurjevene, joka on maailman suosituimpia kahden hengen kevytveneitä. Vene luetaan klassisiin One Design -luokkiin. Aktiivista kilpailutoimintaa järjestetään useissa maissa eri mantereilla. Viklalla voivat purjehtia kilpaa sekä miehet että naiset ja sekaparit.

Viklasta
--------

Veneen suunnittelijalla William Crosbylla oli vuonna 1931 selkeä tavoite aloittaessaan työnsä: suunnitella yksinkertainen vene, joka vetoaa purjehtijoihin ympäri maailmaa. Vikloja on rekisteröity maailmassa yli 30 000 kappaletta.

Vikla on kansainvälinen yksityyppiluokka, jossa on tarkat mittaustoleranssit ja rakennevaatimukset. Edellä mainitut seikat yhdessä tukevan rakenteen ja aktiivisen luokkatoiminnan kanssa takaavat sen, että vene säilyttää arvonsa ja kilpailukykynsä vuosia. Vikla ei ole olympialuokka ja on kustannuksiltaan verrattaen edullinen.

### Veneen ominaisuuksista

Viklassa on kaksi purjetta, nostoköli ja monipuolisesti säädettävä takila, jonka avulla hyvinkin erityyppiset miehistöt voivat trimmata purjeet omille voimilleen ja painolleen sopiviksi. Vikla ei vaadi äärimmäistä akrobatiaa tai voimaa, sillä veneessä ei ole spinaakkeria tai trapetsia. Urheilullisuutta riittää siitä huolimatta useimmille. Roikkumaremmit auttavat pysymään veneessä ja pitämään veneen suorassa.

**Strategisia mittoja**

* pituus 4,72 m
* leveys 1,51 m
* vähimmäispaino 172,8 kg
* maston korkeus 6,50 m
* purjepinta-ala 10,7 m²
* kilpailevan miehistön "ihannepaino" 135 kg ± 10 kg
* venettä kilpaa purjehtivien paino vaihtelee kuitenkin käytännössä välillä 100–180 kg

Kuvia
-----

* 
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vikla**.
* Suomen viklaliiton sivut
* Kansainvälinen luokkajärjestö SCIRA
High Tech Centre, Helsinki, Kai Wartiainen (2001)
**Kai Henrik Väinö Wartiainen** (s. 8. maaliskuuta 1953 Kouvola) on suomalainen arkkitehti ja professori. Wartiainen on kritisoinut teknologian ylikorostamista arkkitehtuurissa ja kaupunkisuunnittelussa. Wartiaisen suunnittelemia rakennuksia ovat esimerkiksi Helsingin Ruoholahden High Tech Center ja Kauniaisten kauppakeskus Grani.

Wartiainen kirjoitti ylioppilaaksi Kulosaaren yhteiskoulusta 1973, opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1973–1975 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1981. Työuransa hän aloitti isänsä kanssa Arkkitehtitoimisto Henrik ja Kai Wartiaisen palveluksessa 1973–1988. Wartiainen toimi myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin historian erikoisopettajana 1982–1986 ja yhdyskuntasuunnittelun väliaikaisena professorina 1988–1989. Arkkitehtitoiminta oy Kai Wartiaisen arkkitehtina hän toimi 1988–2003, Tukholman Kungliga Tekniska Högskolanin kaupunkirakentamisen professorina 1997–2006 ja Evata Finland oy/Pöyry Architects oy:n luovana johtajana 2004–2010. Vuodesta 2010 lähtien hän on ollut tukholmalaisen Arkitektur + development ab:n osakas.

Kai Wartiaisen isä oli arkkitehti ja diplomi-insinööri Henrik Wartiainen

Palkinnot
---------

* Iakov Chernikhovin säätiön palkinto 1993
* Reima Pietilä -palkinto 1994
* Vuoden teräsrakenne -palkinto 2001
* Kansainvälinen ECCS Steel Design Award -palkinto 2003
* Lisäksi Wartiainen on saanut useita palkintoja kotimaisissa ja ulkomaisissa arkkitehtuurikilpailuissa

Lähteet
-------

1. ↑  HTC *ark*.  2002.  Arkistoitu 3.10.2008. Viitattu 29.7.2013.
2. ↑  Ostoskeskus Grani *NCC.fi*.  Arkistoitu 24.9.2013. Viitattu 29.7.2013.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 988. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
4. ↑  Pöyry, Sirkka (päätoim.): *Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1991*, s. 1360. Helsinki: Suomen Teknillinen Seura ja Tekniska Föreningen i Finland, 1991. ISBN 951-9110-60-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Ranya Paasonen** (o.s. *ElRamly*, s. 9. tammikuuta 1974 Madras, Intia) on suomalainen kirjailija. Hän vietti lapsuutensa isänsä kotimaassa Egyptissä sekä Intiassa, Tšadissa, Saudi-Arabiassa ja Libyassa. Vuodesta 1987 lähtien hän on asunut Helsingissä.

Paasonen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1995 pääaineenaan seemiläiset kielet. Hän on opiskellut myös poliittista historiaa ja tehnyt väitöskirjaa Kroatian lähihistoriasta. Paasonen on myös opettanut luovaa kirjoittamista Helsingin yliopiston täydennyskoulutuskeskus Palmeniassa ja Kriittisessä Korkeakoulussa.

Vuonna 2002 ilmestyi Paasosen esikoisteos, tyttönimellä ElRamly julkaistu romaani *Auringon asema*. Teos kertoo egyptiläisen Ismaelin ja suomalaisen Anun suhteesta ja yhteisestä elämästä. Kertoja on toinen heidän kahdesta tyttärestään: kahden kulttuurin välissä kasvanut tytär kertoo isänsä ja äitinsä rakkaustarinan ja kuvailee perheen elämää Egyptissä, Libyassa ja Suomessa sekä omaa itsenäistymistään. Nimellä puhutaan kirjassa vain kahdesta henkilöstä, Ismaelista ja Anusta. Tyttöjen ja intialaisen naapurin nimet jäävät mainitsematta. Kertomus liikkuu saumattomasti maasta sekä ajasta toiseen. Siinä ei tapahdu paljoa, ainoastaan tunteista kerrotaan. Paasoselle myönnettiin teoksesta Kalevi Jäntin palkinto, Runeberg-palkinto ja Kiitos kirjasta -mitali. Kirja on ilmestynyt saksaksi, latviaksi, puolaksi, ruotsiksi, tanskaksi ja unkariksi. Romaanin oikeudet on myyty myös Norjaan.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Kiitos kirjasta -mitali
* Runeberg-palkinto
* Kalevi Jäntin palkinto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ranya Paasonen Otava. Viitattu 7.11.2021.
2. ↑  Kumppanin uudet kolumnistit *Maailmankuvalehti.fi*.  4.2.2008. Viitattu 7.11.2021.
3. ↑  Ranya Paasonen  4.2.2021. Kriittinen Korkeakoulu. Viitattu 7.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ranya Paasonen Kirjasampo.fi:ssä
* Auringon aseman esittely Kirjastokaista.fi-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Thelma Ritter** (14. helmikuuta 1902 New York – 5. helmikuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän tuli tunnetuksi monista sivurooleistaan 1940-, 1950- ja 1960-luvun elokuvissa.

Ritter aloitti uransa teatterissa ja voittikin urallaan Tony-palkinnon. Hänen elokuvabedyyttinsä oli pikkurooli elokuvassa *Susanin kääntymys* (1947), jota seurasi pikkurooli elokuvassa *Kirje kolmelle naiselle* (1949). Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat *Kaikki Eevasta* (1950), *Rakastelua* (The Mating Season, 1951), *Titanic* (1953), *Takaikkuna* (1954), *Setä Pitkäsääri* (Daddy Long Legs, 1955), *Kaikki alkoi puhelimesta* (1959), *Sopeutumattomat* (1961), *Alcatrazin vanki* (Birdman of Alcatraz, 1962), *Näin valloitettiin Villi Länsi* (How the West Was Won, 1962) ja *Sänky kolmelle* (Move Over, Darling, 1963). Ritterin viimeiseksi elokuvaksi jäi *Ei niin pahaa ettei jotain hyvääkin* (What's So Bad About Feeling Good?, 1968). Vuonna 1954 hän juonsi Oscar-gaalan yhdessä Bob Hopen kanssa.

Ritter oli naimisissa Joseph Moranin kanssa aina kuolemaansa saakka. Heillä oli kaksi lasta. Hän kuoli sydänsairauteen 66-vuotiaana.

Aiheesta muualla
----------------

* Thelma Ritter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Thelma Ritter NNDB:ssä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gustav Torger Raoul af Hällström** (14. helmikuuta 1899 – 17. tammikuuta 1975) oli suomalainen teatteri- ja tanssikriitikko.

Raoul af Hällström oli af Hällströmin aatelissuvun jäsen. Hän oli arkkitehti Arthur af Hällströmin poika ja elokuvaohjaaja Roland af Hällströmin veli.

Tanssia koskevissa kirjoituksissaan af Hällström keskittyi erityisesti balettiin. Toisen maailmansodan jälkeisenä ajanjaksona hänestä tuli ponnekas modernin tanssin vastustaja.

Af Hällström laati ensimmäiset esitykset suomalaisen taidetanssin historiasta. Hän oli myös kirjoittamassa Suomen kansallisbaletin historiaa, joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1981. af Hällström myös laati käsikirjoituksen laulaja Jenny Spennertin elämäkertaan tämän kertomuksen perusteella. Lisäksi af Hällström suomensi useita näytelmiä.

Af Hällström toimi Tampereen teatterin johtajana vuosina 1942–1943.

Lähteet
-------

1. ↑  Helenius, Kyllikki: Arkkitehti Arthur af Hällström.  *Tammerkoski*, 1988, nro 3, s. 13.
2. 1 2  Makkonen, Anne: Tanssin mennyttä metsällä - osa 2. Historia ja suomalainen tanssi (pdf) *Tanssilehti 2/08*. Viitattu 4.5.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Tampereen Teatterin historia Tampere:  Tampereen Teatteri. Viitattu 6.8.2019.

Teokset
-------

* *Tyttö ja omena* : romaani (Otava 1924, nimimerkillä *Lasse Enner*)
* *Siivekkäät jalat* (1945)
* *Suomen kansallisbaletti 1922–1972* (1981), Irma Vienola-Lindforsin kanssa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Theisóa** (kreik. Θεισόα) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Andrítsaina-Kréstenan kuntaan, Eliin alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 89 (vuonna 2011).

Theisóan kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan länsiosan vuoristossa noin 30 kilometriä luoteeseen Megalópolin kaupungista. Antiikin aikana sen lähellä sijaitsi Theisoan kaupunki. Nykyinen kylä, entinen *Lávda* (Λάβδα), nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1912.

Theisóa muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Θεισόας, *Topikí Koinótita Theisóas*). Se kuului aiemmin Andrítsainan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Andrítsaina-Kréstenan kunnan Andrítsainan kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Lavda – Theisoa *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 3.10.2022.
Kaiadaksen luola.
**Kaiadas** (m.kreik. Καιάδας, lat. *Caeadas*) tai **Keadas** (Κεάδας, lat. *Ceadas*) oli antiikin ajan Spartassa syvä rotko tai halkeama, johon heitettiin kuolemaantuomitut rikolliset sekä perinteisen käsityksen mukaan myös elinkelvottomiksi todetut lapset. Se sijaitsi Taygetos-vuorella.

Kaiadas on tulkittu samaksi kuin niin kutsuttu Trýpin luola Trýpin kylän lähellä, noin kymmenen kilometriä nykyisestä Spártista länteen Kalamátaan johtavan tien varrella. Luola on noin 50 metriä pitkä kallionhalkeama ja vastaa monin tavoin antiikin aikaisia kuvauksia Kaiadaksesta. Sieltä on löydetty muun muassa ihmisten luita. Luut ovat kuitenkin enimmäkseen aikuisten luita, ja ainoastaan yksi luuranko kuuluu noin 10-vuotiaalle lapselle. Tämän perusteella on kyseenalaistettu, heitettiinkö Kaiadakseen todella myös lapsia.

Kaiadas mainitaan muun muassa sotapäällikkö Pausaniaan tapauksessa, sillä spartalaiset olivat aikeissa heittää tämänkin ruumiin Kaiadakseen, mutta päättivät lopulta haudata sen. Herodotos mainitsee spartalaisten heittäneen Dareioksen lähettiläät kaivoon, mutta tätä ei yhdistetä missään Kaiadakseen.

Ateenassa Kaiadasta vastasi Barathron.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Ceadas", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 1.134; Strabon: *Geografia* 8; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 4.18.4; *Suda*, Βάραθρον, Καιάδας, Κεάδας.
3. 1 2 3  Papadatou, Danai & Papadatos, Constantine J.: *Children and Death*, s. 336. Series in Clinical and Community Psychology. Taylor & Francis, 1991. ISBN 1560320435. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Figueira, Thomas J. & Brulé, Pierre: *Spartan society*, s. 186, 302. The Classical Press of Wales, 2004. ISBN 0954384571.
5. ↑  Το σπήλαιο Καιάδας στην αρχαία Σπάρτη *Οδός Αρκαδίας*. Viitattu 21.1.2019.
6. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 1.134.
7. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.133.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaiadas** Wikimedia Commonsissa
**Kanni** on harvinainen intialainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Rotu on eräänlainen "johdanne" mudholinvinttikoirasta, ja muistuttaa sekä tätä että rampurinvinttikoiraa. Se muistuttaa myös sileäkarvaisen salukin ja typistämättömän dobermannin välistä risteytystä. Se on ketterä, hoikka, siro ja syvärintainen.*lähde?* Urosten säkäkorkeus on tavallisesti 64 cm ja narttujen 56 cm, mutta joidenkin yksilöiden tiedetään olleen jopa 80 cm korkeita. Värivaihtoehtoja on tavallisesti neljä: kerma, ruskea, black&tan ja brindle - yleisin on black&tan (käpälissä ja rintakehässä on mahdollisesti pienet valkoiset merkit). Kerma on oikeastaan oma muunnoksensa, joka tunnetaan nimellä *paalakanni*.

Alkuperä
--------

Kanni on alkuperäinen eteläintialainen rotu, joka on kotoisin Tamil Nadusta. Sitä tavataan Tirunelvelin, Pollachin, Kovilpattin, Kazhugumalain, Kileralin, Kodangipattin, Sivakasin ja Madurain alueilla. Sitä käytetään lähinnä metsästykseen. Nykyisin rotu on äärimmäisen harvinainen, jopa sukupuuton partaalla. Se on yritetty muutaman kerran elvyttää, mutta löytyneitä yksilöitä on hyvin vähän eikä niistä tiedetä juuri mitään.

### Etymologia

*Kanni* tarkoittaa "morsiota" ja sen sanotaan tulleen siitä, että koira annettiin joko kihlajaislahjaksi tai myötäjäislahjaksi juuri ennen avioliittoa. Usein se merkittiin jopa sulhaselle tulevien häälahjojen luetteloon.

Hoito
-----

Koiria pidetään perheissä jotka eivät myy niitä, mutta voivat antaa niitä lahjaksi jos niitä luvataan hoitaa hyvin: ne eivät saa vaellella kaduilla vaan niitä tulee pitää lemmikkeinä. Niille annetaan aamuisin maitoa, iltapäivisin maissipuuroa ja iltaisin *ragi*-puuroa. Lihaa annetaan ainoastaan kerran viikossa tai kerran kuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Canton, Mario. *Levrieri e segugi primitivi*, s. 74-76. Antonio Crepaldi Editore, 2012: Porto Viro, Italia.
2. ↑  Hancock, David. *Sighthounds - Their Form, Their Function and Their Future*, s. 109. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2012. ISBN 978-1-84797-392-4.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kanni**.
* News article (Arkistoitu – Internet Archive)
* An Indian Site Dedicated to Dog Breeding & the sport of dog showing in India (Arkistoitu – Internet Archive)
* Extensive research on South Indian dogs carriedout by Mr. Srinivas (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Kanni
kauppaneuvos Otto Wendelin (1877). Kuvaaja Daniel Nyblin.
**Otto Samuel Wendelin** (1. tammikuuta 1824 Kristiinankaupunki – 29. tammikuuta 1888 Kristiinankaupunki) oli suomalainen Kristiinankaupungissa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, kauppaneuvos (1880) ja valtiopäivämies.

Wendelinin vanhemmat olivat kauppaneuvos Simon Anders Wendelin ja Catharina Margaretha Hellman. Wendelin oli naimisissa vuodesta 1851 porilaiseen Rosenlewin kauppiassukuun kuuluneen Ulrika Johanna Rosenlewin (1830–1893) kanssa. Heidän tyttärensä oli naimisissa Carl Rosenlewin (1833–1899) kanssa.

Wendelin opiskeli liikealaa Lyypekissä 1839–1843 ja palasi sitten Suomeen isänsä kauppahuoneen palvelukseen. Vuonna 1849 Wendelin ryhtyi itsenäiseksi kauppiaaksi ja laivanvarustajaksi. Hän hankki ensimmäiset omistusosuutensa purjelaivoissa jo 1850-luvun alussa. Simon Anders Wendelinin kuoltua 1861 Otto Wendelinistä tuli hänen seuraajansa. Kristiinankaupunki oli toiminut Tampereen teollisuuden satamakaupunkina mutta rautatien valmistuttua 1862 Hämeenlinnaan tämä liikenne alkoi suuntautua muualle. Laivanvarustuksen ohella Wendelin harjoitti laajaa terva- ja puutavarakauppaa ja tämä kauppa menestyi aina 1880-luvulle saakka jolloin tervakaupan merkitys alkoi vähentyä. Wendelinin varustamo menetti 1860-luvulla useita aluksia onnettomuuksissa mutta varustamon toiminta jatkui silti kannattavana. 1870-luvulla varustamo alkoi kuljettaa petrolia Yhdysvalloista Eurooppaan. Samoihin aikoihin rautaisten alusten kasvava osuus merenkulussa alkoi kuitenkin heikentää varustamon tuottavuutta. Wendelin rakennutti kuitenkin vielä 1870-luvulla fregatin Kristiinankaupungin telakalla varustamolleen. Wendelin oli osakkaana 1857 perustetussa *Österbottniska Ångfartygs Ab*-varustamossa joka harjoitti rannikkoliikennettä höyrylaivoilla mutta hänen oma varustamonsa omisti yksinomaan purjelaivoja.

Vuonna 1861 Wendelin perusti yhdessä raumalaissyntyisen kauppias Gustaf Wilhelm Lindqvistin (1816–1870) kanssa Kristiinankaupunkiin *Norra Bayerska Bryggeriet*-olutpanimon josta kehittyi kaupungin suurin laitos alallaan. Wendelin osti vuonna 1864 yhdessä porilaisen Rosenlewin kauppahuoneen kanssa Poltinkosken sahan Ikaalisista ja hän perusti Kristiinankaupungin laivatelakan alueelle pienen höyrymyllyn joka toimi aina vuoteen 1877 saakka. Syyskuussa 1886 Wendelinin johtama S. A. Wendelinin kauppahuone teki konkurssin, kauppahuoneen velkojiin kuuluivat Rosenlewien suku Porista, Simon Anders Wendelinin muut perilliset sekä eläkekassa ja merivakuutusyhdistys.

Wendelin edusti porvarissäädyssä Kristiinankaupunkia valtiopäivillä 1863–1864 ja 1877–1878 ja Kristiinankaupunkia ja Kaskista valtiopäivillä 1867 ja 1872. Valtiopäivillä hän oli useiden eri valiokuntien jäsen ja 1877–1878 myös valitsijamies.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo: Otto Wendelin
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 356–357. Helsinki: Otava, 1921.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |