recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Keski-Suomen maakuntavaakuna
**Keski-Suomen vaakuna** on Keski-Suomen maakunnan heraldinen tunnus. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Hopeisessa kentässä musta, punavaruksinen soidinmetso."

Keski-Suomen isännänviiri
Vaakunan on suunnitellut heraldikko Ahto Numminen Keski-Suomen maakuntaliiton tunnukseksi 1951 ja siitä tuli Keski-Suomen maakunnan tunnus vuoden 1997 lääniudistuksen myötä. Vuosina 1962-1996 sitä käytettiin osana Keski-Suomen läänin vaakunaa. Vaakunan värit, musta, hopea ja punainen, ovat peräisin Helsingin yliopiston Keskisuomalaisen osakunnan tunnusväreistä vuodelta 1932, ja niitä käytetään myös Keski-Suomen perinteisessä isännänviirissä. Keski-Suomen vaakunan pohjalta on tehty myös maakuntalippu, jossa soidinmetso on kuvattuna neliönmuotoisella, valkoisella taustalla. Metso on valittu Keski-Suomen maakuntalinnuksi vuonna 1985.

Galleria
--------

* Keski-Suomen läänin vaakuna, käytössä 1962-1996.Keski-Suomen läänin vaakuna, käytössä 1962-1996.
* Keski-Suomen lippu.Keski-Suomen lippu.

Katso myös
----------

* Keski-Suomen maakunnan kuntien vaakunat

Lähteet
-------

* Iltanen, Jussi: *Suomen kuntavaakunat* (2013), Karttakeskus, ISBN 951-593-915-1
* Keski-Suomen liitto - Keski-Suomen tunnukset *www.keskisuomi.fi*.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 24.6.2020.

### Viitteet

1. ↑  Europeana Heraldica *extranet.narc.fi*.  Arkistoitu 21.6.2020. Viitattu 24.6.2020.
2. ↑  Jussi Iltanen: *Suomen kuntavaakunat*, s. 124. Karttakeskus, 2013.
3. ↑  Keski-Suomen liitto - Keski-Suomen tunnukset *www.keskisuomi.fi*.  Arkistoitu 9.8.2020. Viitattu 24.6.2020.

Suomen maakuntien vaakunat
Ahvenanmaan vaakuna |
Etelä-Karjalan vaakuna |
Etelä-Pohjanmaan vaakuna |
Etelä-Savon vaakuna |
Kainuun vaakuna |
Kanta-Hämeen vaakuna |
Keski-Pohjanmaan vaakuna |
Keski-Suomen vaakuna |
Kymenlaakson vaakuna |
Lapin maakunnan vaakuna |
Pirkanmaan vaakuna |
Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Karjalan vaakuna |
Pohjois-Pohjanmaan vaakuna |
Pohjois-Savon vaakuna |
Päijät-Hämeen vaakuna |
Satakunnan vaakuna |
Uudenmaan vaakuna |
Varsinais-Suomen vaakuna
  
**Entisten maakuntien vaakunat**  

*Itä-Uudenmaan vaakuna*
Nykyinen Pirkanmaan maakunta Suomen kartalla. Ehdotettu Pirkanmaan lääni olisi vastannut alueeltaan suunnilleen sitä.
**Pirkanmaan lääni** oli Suomeen 1980-luvulla suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Hämeen läänin pohjoisosasta ja eräistä Turun ja Porin lääniin kuuluneista kunnista. Jäljelle jäävästä Hämeen läänistä oli lisäksi tarkoitus siirtää Somero Turun ja Porin lääniin. Pirkanmaan lääniin olisi tullut 34 kuntaa, joista 25 Hämeen läänistä.

Jo aiemmin 1950-luvulla oli pohdittu **Tampereen läänin** perustamista. Tämän ehdotuksen mukaiseen lääniin olisivat kuuluneet lähes samat kunnat kuin 1980-luvulla suunniteltuun Pirkanmaan lääniin. Vuonna 1962 asiasta säädettiin jo laki, jonka mukaan Tampereen ja myös Satakunnan läänit olisi voitu perustaa asetuksella sitten, kun Suomen valtion talousarviossa oli myönnetty tarkoitukseen määrä­rahat. Samalla Turun ja Porin läänin jäljelle jääneen osan nimi olisi muutettu Turun lääniksi. Näitä lain mahdollistamia uusia läänejä ei kuitenkaan koskaan perustettu, ennen kuin hallitus vuonna 1986 antoi edus­kunnalle uuden esityksen laiksi lääni­jaosta. Tämän esityksen mukaan olisi perustettu kolme uutta lääniä: Pirkanmaan, Satakunnan ja Kainuun läänit. Eduskunnan laki- ja talousvaliokunta kuitenkin asettui mietinnössään vastustamaan uusien läänien perustamista, ja sen mukaisesti eduskunta päätti niukalla äänten­enemmistöllä (91-89) hylätä suunnitelmat uusien läänien perustamiseksi.

Vaikka Pirkanmaan lääniä ei koskaan perustettu, useimmat siihen kuuluviksi ehdotetut Turun ja Porin läänin kunnat siirrettiin Hämeen lääniin kuuluviksi vuoden 1993 alussa. Lisäksi Somero siirrettiin Hämeen läänistä Turun ja Porin lääniin vuonna 1990.

Lääniin kuuluviksi ehdotetut kunnat
-----------------------------------

Pirkanmaan lääniin siirrettäviksi ehdotettiin 25 kuntaa Hämeen läänistä:

|  |  |
| --- | --- |
| * Juupajoki
* Kangasala
* Kuhmalahti
* Kuorevesi
* Kuru
* Kylmäkoski
* Lempäälä
* Luopioinen
* Längelmäki
* Mänttä
* Nokia
* Orivesi
* Pirkkala
 | * Pälkäne
* Ruovesi
* Sahalahti
* Tampere
* Toijala
* Urjala
* Valkeakoski
* Vesilahti
* Viiala
* Vilppula
* Virrat
* Ylöjärvi
 |

sekä yhdeksän Turun ja Porin läänistä:

* Hämeenkyrö
* Ikaalinen
* Kihniö
* Kiikoinen
* Mouhijärvi
* Parkano
* Suodenniemi
* Vammala
* Viljakkala

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Hämeen-Pirkanmaan läänitoimikunnan mietintö*, s. 41. Lisäksi Liite 7: Valtioneuvoston kannanotto uusien läänien rajoihin. Helsinki: Valtion painatuskeskus, 1982. ISBN 951-46-5771-3.
2. ↑  *Aluejakokomitean mietintö*. Kartta n:o 3 Komitean esitys uudeksi läänijaoksi. Helsinki: Valtioneuvoston kirjapaino, 1953.
3. ↑  "Laki läänien luvusta, annettu 2. maaliskuuta 1962", *Suomen Asetuskokoelma 1962*, s. 375. Valtioneuvoston kirjapaino, 1963.
4. ↑  "Hallituksen esitys n:o 19/1986 laiksi läänijaosta", *Valtiopäivät 1986, Asiakirjat A1, Hallituksen esitykset 1-50*. Valtion Painatuskeskus, 1986.
5. ↑  "Laki- ja talousvaliokunnan mietintö Ltvm 6", *Valtiopäivät, Asiakirjat C2, Valiokuntien mietinnöt ja lausunnot*. Valtion Painatuskeskus, 1986.
6. ↑  *Valtiopäivät 1986, Pöytäkirjat, 2. osa*, s. 2002. Valtion Painatuskeskus.
**Jyrki Lindström** (12. kesäkuuta 1943 Tampere – 30. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, suomentaja ja toimittaja. Lindström aloitti Yleisradiossa, television ulkomaanuutisissa vuonna 1968 ja työskenteli 1970-luvun taitteessa kolmisen vuotta Lontoossa BBC:n suomenkielisessä radiotoimituksessa. Syksyllä 1979 hänestä tuli Ylen ensimmäinen Afrikan-kirjeenvaihtaja Keniaan. 1980-luvulla Lindström työskenteli Yle TV1:n *Ulkolinja*-dokumenttien toimitussihteerinä. Vuoden 1990 loppupuolella hän jäi sairauseläkkeelle.

Jyrki Lindström kuoli 30. kesäkuuta 1991 jäätyään junan alle Helsingissä. Hän oli kuollessaan 48-vuotias.

Lindström teki satakunta levytettyä laulutekstiä. Hänen sanoittamiaan kappaleita ovat muun muassa "Mombasa" (1975), "Saat miehen kyyneliin" (1966), "Hän" (1968), "Paikka auringossa" (1968) ja "Merisairaat kasvot" (1967).

Lindström suomensi myös englanninkielistä jännityskirjallisuutta.

Suomennoksia
------------

* Robert Crichton  : *Cameronin suku*. Otava 1973 (alkuteos *The Camerons*)
* Ross Macdonald : *Etsi uhrisi*. Otava 1973, 1989 (alkuteos *Find a Victim*)
* Mario Puzo : *Musta areena*. WSOY 1973, 2. painos 2000 (alkuteos *The Dark Arena*)
* Richard Stark : *Pankaa Parker lautoihin*. Rautaiset kirjat 11. Otava 1973 (alkuteos *Point Blank!*)
* Ross MacDonald  : *Nukkuva kaunotar*. Otava 1974 (alkuteos *The Sleeping Beauty*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Toimittaja Jyrki Lindström.  *Helsingin Sanomat*, 2.7.1991, s. 4. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 24.5.2021.
2. ↑  Sanoittajahaku Lindström Jyrki *fenno.musiikkiarkisto.fi*. Viitattu 24.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Eero Ivar Rewell** (2. lokakuuta 1907 Vaasa – 7. elokuuta 1987 Vaasa) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Vaasan hovioikeudessa, viimeisinä työvuosinaan sen presidenttinä.

Eero Rewellin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Oskar Julius Rewell ja Sonja Aurora Blåfield. Arkkitehti Viljo Revell (1910–1964) oli hänen veljensä. Rewell tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1926 ja ryhtyi opiskelemaan lakitiedettä isänsä tavoin. Alemman oikeustutkinnon hän suoritti 1933 ja pääsi auskultantiksi Vaasan hovioikeuteen. Varatuomarin arvo Rewellille myönnettiin 1935. Seuraavana vuonna hänestä tuli hovioikeuden ylimääräinen virkamies ja 1939 kanslisti. Rewell osallistui molempiin sotiin, hänen puolisonsa menehtyi lottana ilmapommituksessa Suomussalmella 1942. Rewell toimi 1943–1948 sotaylioikeuden ylituomarina. Vaasan hovioikeuden kirjuri hänestä tuli 1944, notaari 1945, asessori 1951, hovioikeudenneuvos 1957 ja presidentti 1972 eläkkeelle jäämiseensä 1975 saakka. Hän toimi myös lyhyen aikaa vuonna 1949 Itä-Suomen hovioikeuden viskaalina ja 1949–1950 korkeimman oikeuden esittelijänä. Vesiylioikeuden jäsen Rewell oli 1969–1970. Hän työskenteli myös Teräs Oy:n ja Halli Oy:n hallituksissa ja alansa järjestöissä. Rewell harrasti suomalaisen taiteen keräilyä ja purjehdusta.

Rewellin puoliso vuodesta 1939 oli Gunvor Lydia Annie Sofia Enroth (1919–1942).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mia Sundström: *Rewell, Eero (1907–1987). Suomen Kansallisbiografia. Osa 8*, s. 267–268. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-449-5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 
  | Edeltäjä:**Paavo Alkio** | **Vaasan hovioikeuden presidentti**1972–1975 | Seuraaja:**Ritva Hyöky** |

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee rullalautailualuetta. Micropolis on myös teollisuuskylä Iilaaksossa ja SimCity-pelin vapaa lähdekoodi.*
Micropolis-skeittipuiston nimilaatta
Yleiskuva Micropolis-skeittipuistosta
**Micropolis** (**Eläintarhan skeittipuisto**) on skeittari ja maisema-arkkitehtiylioppilas Janne Saarion suunnittelema luonnonkivestä ja betonista rakennettu rullalautailualue Helsingissä, Eläintarhan urheilukentän kupeessa, osoitteessa Nordenskiöldinkatu 20.

Osin ympäristötaideteokseksi suunniteltu alue avattiin 25. elokuuta 2006 ja sen toteuttivat yhteistyössä Helsingin kaupungin liikuntavirasto, nuorisoasiainkeskus ja rakennusvirasto. Micropoliksen pinta-ala on 3 600 m² ja sen kokonaiskustannusarvio oli 538 000 euroa, josta sponsorirahaa on 12 000 euroa. Hankkeen sponsorina on toiminut GSM Rocket Europe (Element Europe).

Alue sisältää laajan katuskeittausalueen ja maahan upotetun, syvenevän ja kiemurtelevan *poolin* (altaan) eli *snake run* -kourun. Puistossa on käytetty erilaisia kiviä, tiiliä ja graniittia sekä kuitubetonia *snake runin* osalta. Alueen pintamateriaalina on käytetty tiiviisti ladottuja betonikiviä, joiden saumat aiheuttavat skeitattaessa hieman tärinää, mutta kestävät toisaalta luonnonolojen ja skeittauksen kuluttavia voimia.

Alue on Suomen mittakaavassa poikkeuksellinen skeittipuisto, sillä se on rakennettu alusta pitäen kiinteäksi, eikä skeittipuistolle tyypillistä vaneria ole käytetty ollenkaan. Tämä vähentää Saarion mukaan skeittauksesta aiheutuvaa melua ja lisää puiston kestävyyttä – Saarion mukaan jopa sadaksi vuodeksi eteenpäin. Puistolle tyypillistä ovat isoista kivipaasista rakennetut *ledget*, joita voi käyttää myös penkkien tapaan istumiseen, sekä nurmikon toisistaan eristämät alueet, joita yhdistävät erilaiset kivipaasista rakennetut esteet, joita hyväksi käyttäen voi liukua aukkojen yli. Alueelle on rakennettu myös korkeuseroja ja portaita, joita ei yleensä suomalaisissa rullalautailupuistoissa näe.

Saarion mukaan ympäristötaideteoksen ja skeittipuiston lisäksi alue on tarkoitettu myös tavalliseksi puistoksi, johon voi istahtaa seuraamaan lajin osaajia ja kenties saada ensituntuma lajiin.

Skeittipuisto Micropolis sai kunniamaininnan Vuoden ympäristörakenne -kilpailussa 2008. Palkitut ovat suunnittelija Janne Saario, pääurakoitsija Rakennustaito Hirvonen Oy ja rakennuttajana ja tilaajana Helsingin kaupungin puolesta liikuntavirasto, rakennusviraston katu- ja puisto-osasto ja nuorisoasiainkeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eläintarhan skeittipuisto aukeaa  29.8.2006. Helsingin kaupunki. Viitattu 3.10.2013.
2. 1 2 3 4  Koivisto, Maritta: Skeittipuisto Micropolis, Helsinki.  *Betoni-lehti*, 2008, nro 3, s. 24–28.  Betoniteollisuus ry. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 3.10.2013.
3. ↑  Saarinen, Sirkka: Aarrepuisto Helsingistä Vuoden ympäristörakenne 2008 – kunniamaininta Eläintarhan skeittipuistolle.  *Betoni-lehti*, 2008, nro 3, s. 20–22.  Betoniteollisuus ry. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 3.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Saario, Janne: Micropolis, Helsinki.  *Betoni-lehti*, 2006, nro 3, s. 51–53.  Betoniteollisuus ry. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 3.10.2013.
**Isobornyyliasetaatti** (C12H20O2) on estereihin ja terpenoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Isobornyyliasetaattia voidaan käyttää hajusteissa ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa isobornyyliasetaatti on väritöntä nestettä, jolla on havupuumainen tuoksu. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Isobornyyliasetaatti on kiraalista.

Isobornyyliasetaattia valmistetaan kamfeenin ja etikkahapon reaktiolla, jota katalysoivat vahvat hapot.

Isobornyyliasetaattia käytetään hajusteissa, saippuoissa ja muissa kosmetiikkatuotteissa. Siitä myös valmistetaan isoborneolia ja kamferia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 351. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4  Johannes Panten & Horst Surburg: *Flavors and Fragrances, 2. Aliphatic Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015.
3. 1 2  Charles S. Sell: *Terpenoids, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006.
**Lex** on ohjelma, jolla generoidaan säännöistä leksikaalisia analysaattoreita, joita usein nimitetään "skannereiksi." Leksikaalinen analyysi tuottaa lähdekoodin sanoista tokeneita, jotka välitetään syntaksianalyysille.
Lex ei ole varsinaisesti ohjelmointikieli, vaan koodigeneraattori, joka tuottaa ohjelmakoodia tiettyyn tarkoitukseen.

Lex on POSIX-standardissa määritelty Unix-käyttöjärjestelmien ohjelma, jonka kirjoittivat Mike Lesk ja Eric Schmidt. Ohjelman kuvaus julkaistiin 1975.

Lexistä on myös avoimen lähdekoodin toteutus flex (fast lexical analyser generator), jonka kirjoitti alun perin Jef Poskanzer Ratforilla (Fortran) ja Vern Paxson otti ohjelman ylläpidettäväkseen 1982 ja käänsi sen C:lle 1987 tienoilla.

Toiminta
--------

Lexin säännöt (rules) ovat säännöllisiä lausekkeita ja C-kielistä koodia, josta generoidaan C-kielinen lähdekoodi, oletuksena nimeltään lex.yy.c, joka määrittelee funktion yylex(). Tämä ohjelma käännettynä skannaa omaa syötettään ja tunnistaa lausekkeisiin sopivia tokeneita ja suorittaa niille määrätyn C-koodin.
Teoreettisesti Lexin tuottama ohjelma on deterministinen äärellinen automaatti (DFA).

Esimerkki:

```
%{
int num_lines = 0, num_chars = 0;
%}
%%
\n      ++num_lines; ++num_chars;
.       ++num_chars;
%%
int main() {
	yylex();
	printf( "# of lines = %d, # of chars = %d\n", num_lines, num_chars );
}

```

Tämän ajaminen lexin ja C-kääntäjän läpi luo ohjelman, joka lisää toista muuttujaa joka merkin kohdalla ja molempia rivinvaihtomerkin (\n) kohdalla.

Lexiä käytetään yleensä Yacc-parseri-generaattorin kanssa. Yaccin luomat parserit lukevat syötteensä yylex()-nimisellä funktiolla.
make olettaa että lex-tiedostot käyttävät .l-päätettä.

Plan 9:n manuaalisivu toteaa lexistä että "tämän dinosauruksen tappava asteroidi on vielä kiertoradalla."

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  flex § FAQ § When was flex born?
3. ↑  flex § 3 Introduction
4. ↑
5. ↑  flex § 4 Some Simple Examples
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* FreeBSD:n flex-manuaalisivu
Vapiano-ravintola Wienissä
Vapiano-ravintola Tukholman vanhassakaupungissa
**Vapiano** on saksalainen ravintolaketju, joka tarjoaa italialaista ruokaa. Konsepti on "pizzaa ja pastaa" -baari, jossa ruoka valmistetaan tilauksesta. Vapiano valmistaa tilauksesta myös salaatteja ja jälkiruokia. Vapianolla on A-oikeudet. Ketjulla on 97 ravintolaa ympäri maailmaa, joista 45 sijaitsee Saksassa, jossa konsepti keksittiin vuonna 2002.

Jokainen asiakas saa käyttöönsä RFID-sirukortin, johon hän lataa laskuaan. Kun asiakas on lopettanut ruokailun, hän maksaa laskunsa tiskille antamalla sirukorttinsa myyjälle. Kaikkien ostosten rekisteröiminen yhdelle kortille nopeuttaa maksutapahtumaa.

Vapiano Suomessa
----------------

Suomen ensimmäinen Vapiano-ravintola avattiin Helsingin keskustaan osoitteeseen Mikonkatu 15 kesäkuussa 2011. Toinen Vapiano-ravintola avattiin marraskuussa 2018 kauppakeskus Itikseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Maailmanlaajuinen ravintolaketju Vapiano saapuu vihdoin Suomeen *sttinfo.fi*.  6.4.2011. Viitattu 11.6.2019. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Tallinnastakin tuttu Vapiano-ketju avaa uuden ravintolan Itikseen *Tallinna24.ee*.  4.7.2018. Viitattu 11.6.2019. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vapiano**.
* Vapianon suomenkielinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
**Richard Burns Rally** on Warthog Gamesin kehittämä vuonna 2004 julkaistu ralliautopeli. Peli tavoittelee korkealle vietyä realismia. 

Alkuperäispelissä on neljä erilaista pelitilaa (Windows-versioon on kehitetty jälkikäteen myös verkkopeli), kuusi rallia (mukana Arctic Lapland Rally) ja kahdeksan autoa.

Peli on nimetty rallin maailmanmestarin Richard Burnsin mukaan.

Pelin rallit ja erikoiskokeet
-----------------------------

### The Pirelli International Rally, Iso-Britannia

* Harwood Forest 1&2
* Chirdonhead 1&2
* Falstone
* Shepherds Shield

### Hokkaido Rally, Japani

* Noiker 1&2
* Tanner 1&2
* Sipirkakim
* Pirka Menoko

### Arctic Lapland Rally, Suomi

* Kaihuavaara 1&2
* Mustaselkä 1&2
* Autiovaara
* Sikakama

### USA Rally, Yhdysvallat

* Prospect Ridge 1&2
* Diamond Creek 1&2
* Hualapai Nation
* Fraizer Wells

### Mont Black Rally, Ranska

* Cote D’Arbroz 1&2
* Joux Verte 1&2
* Bisanne
* Joux Plane

### The Subaru Rally of Canberra, Australia

* New Bobs 1&2
* East-West 1&2
* Greenhills
* Mineshaft

Arvosteluja
-----------

Richard Burns Rallyn PC-versio sai ilmestyttyään kiittävät arvostelut sekä eri verkko- että paperimedioilta. PC Gamer -lehti antoi pelille arvosanaksi yhdeksän pistettä kymmenestä, mutta toisaalta taas Edge-pelijulkaisu arvioi RBR:n vain seitsemään pisteen arvoiseksi. Arvosteluissa kiitosta keräsi erityisesti pelin palkitseva ajotuntuma. 

Game Rankings -sivustolla pelin Windows-versiolla on 80% arvosana, kun taas PlayStation 2 ja Xbox versioiden arvosanat ovat 75.14% ja 66.88%.

Harrastustoiminta
-----------------

Pelin Windows-versioon on julkaistu harrastajien toimesta satoja autopäivityksiä, modeja ja jopa uusia erikoiskokeita. Vielä vuonna 2019 RBR on yksi aktiivisimmin pelatuista rallipeleistä hyvän ajotuntumansa ja laajat mahdollisuudet antavan muokattavuutensa ansiosta. Suomessa on laaja kulttuuri RBR:n ympärillä, ja pelissä on järjestetty useita palkintosarjoja. Esimerkiksi modaustiimi nimeltä BTBfin on tehnyt lukuisia erikoiskokeita Suomesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Richard Burns Rally Game Rankings. Viitattu 4.1.2018.
2. ↑  Richard Burns Rally Game Rankings. Viitattu 4.1.2018.
3. ↑  Richard Burns Rally Game Rankings. Viitattu 4.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* *Richard Burns Rally* MobyGamesissa (englanniksi)
* Pelin kotisivut
* Modeja ja päivityksiä
* Suomalainen fanisivu
* Vauhtimurot blogi
* Rallysimfans plugin kotisivu
*Tämä artikkeli kertoo siirtokuntien perustamisesta. Termin merkityksestä lääketieteessä katso Kolonisaatio (lääketiede).*
**Kolonisaatio** tarkoittaa siirtokuntien eli *kolonioiden* perustamista, asuttamista ja siirtoasutusta.

Kolonisaatio on laajamittaista väestön siirtymistä, jossa siirtolaiset säilyttävät vahvat yhteydet omaan tai esivanhempiensa entiseen maahan, mikä antaa heille merkittäviä etuoikeuksia uuden alueen muihin asukkaisiin nähden. Vallattu alue voi olla myös asumaton.

Kolonisaatio voi olla kolonialistista, jos sen takana on selkeästi kolonalistisia poliittisia järjestelmiä. Tällöin uudisasukkaat usein joko kokonaan syrjäyttävät edelliset asukkaat tai luovat lakeja ja muita järjestelmiä, jotka järjestelmällisesti asettavat alkuperäiset asukkaat heitä heikompaan asemaan.

Rajaseutujen kolonisaatiossa asutusta levitetään laajamittaisesti aiemmin hyödyntämättömille alueille. Usein tämä tapahtuu maan viljelemiseksi tai luonnonvarojen hankkimiseksi. Tällaiseen muuttoliikkeeseen on harvoin liittynyt erillisten poliittisten kokonaisuuksien perustamista, sillä se tapahtuu olemassa olevien asutusten reuna-alueilla. Tällaisen kolonisaation moderni esimerkki on han-kiinalaisten maanviljelijöiden levittäytyminen Sisä-Aasian laidunmaille 1800-luvulta alkaen. Pohjois-Amerikan kolonisaatio tapahtui idästä länteen Euroopasta tulleilla siirtolaisilla. Kehittyvä teknologia kuten rautatie nopeutti tällaista kolonisaatiota suuresti.

Kolonisaation toinen muoto on uudisasutusten perustaminen merentakaisille rannikoille. Tällaisia siirtokuntia olivat esimerkiksi foinikialaisten ja kreikkalaisten siirtokunnat antiikin ajalla sekä englantilaisten varhaiset siirtokunnat Pohjois-Amerikan itärannikolla. Uudisasukkaat ja alkuperäisasukkaat pysyttelivät erillään, eivätkä uudisasukkaat havainneet alkuasukkailla verotettavissa olevaa maataloutta. Siirtokunnat pyrkivät omavaraisuuteen emämaasta ja paikallisista asukkaista. Työvoima otettiin joko kasvavan yhteisön sisältä, kuten Pohjois-Amerikassa ja Australiassa, tai alkuperäisasukkaista, kuten Afrikassa. Kolmas tapa saada työvoimaa tällaisiin siirtokuntiin oli muualta tuotu orjatyövoima.

Katso myös
----------

* Imperialismi
* Avaruuden asuttaminen

Lähteet
-------

* Howe, Stephen: *Empire: A Very Short Introduction*. Oxford University Press, 2002. ISBN 9780192802231.
* Osterhammel, Jürgen: *Colonialism: A Theoretical Overview*. Markus Wiener Publishers, 2005. ISBN 978-1-55876-340-1.

### Viitteet

1. ↑  *Iso sivistyssanakirja*, WSOY 2008, s. 171.
2. 1 2  Howe 2002, s. 31.
3. ↑  Osterhammel 2005, s. 5–6.
4. ↑  Osterhammel 2005, s. 6–7.
Tumma vehnäjauhosuurus eli *roux*.
**Ruskea kastike** on yleensä lihaliemipohjainen, vehnäjauhoilla suurustettu kastike. Klassinen ranskalainen esimerkki on *sauce Espagnole* ("espanjalainen kastike", joka nimestään huolimatta on ranskalainen) ja sen johdannainen, *demi-glace*.

Valmistus
---------

Vehnäjauhot ruskistetaan rasvassa, yleensä voissa tai paistetusta lihasta irronneessa rasvassa. Mitä pitempään niitä ruskistetaan, sen tummempaa valmiista kastikkeesta tulee. Kun haluttu paahtuneisuuden aste on saavutettu, lisätään liemi, ja annetaan kastikkeen kiehua, jopa useita tunteja. Tyypillinen suhde on puoli litraa nestettä puolta desilitraa jauhoja kohti. Joskus kastikkeeseen lisätään tomaattipyrettä tai soijakastiketta tummemman värin ja umamisemman maun saavuttamiseksi.

Käyttö
------

Ruskeat kastikkeet ovat yleisiä skandinaavisessa ja suomalaisessa keittiössä. Ruskeaa kastiketta, mahdollisesti kermalla jatkettuna, tarjoillaan lihapullien ja paistetun lihan kanssa kanssa, siitä tehdään sipuli- tai jauhelihakastiketta, ja se on tärkeä osa läskisoosia ja nakkikastiketta.

Läskisoosia keitettyjen perunoiden ja etikkapunajuurten kera.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaakko Rahola: Kastike *Raholan syötäviä sanoja*.  2012.  Arkistoitu 28.7.2020. Viitattu 4.7.2022.
2. 1 2  Tiina Rantanen: Klassikkoruoka: Ruskea kastike ja sen sovellutukset *Kotiliesi*. Otavamedia. Viitattu 4.7.2022.
Perämeren kansallispuistoPerämeren kansallispuiston tunnus

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PerämeriSuomi |
| Lähin kaupunki | 
Kemi ja Tornio |
| Pinta-ala | 
157 km², josta maata 2,5 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1991 |
| Kävijämäärä | 
5 800 (2022) |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Perämeren kansallispuisto** (ruots. *Bottenvikens nationalpark*) sijaitsee Pohjanlahden perukassa Perämerellä Kemin–Tornion alueella. Vuonna 1991 perustetun luonnonsuojelualueen pinta-ala on 157 km², josta maata on 2,5 km². Aluetta hoitaa Metsähallitus.

Perämeren kansallispuiston alueella olevat saaret ovat syntyneet maannousun myötä, ja alueen maisema on edelleenkin jatkuvasti muuttuva. Alueella on myös lukuisia perinteisiä kalastustukikohtia. Koko alue on laajaa perinnemaisemaa, joskin alueen yksi perinteisistä käyttötavoista, metsästys, on kielletty.

Kansallispuisto on tavoitettavissa veneellä, joskin siellä vierailua suositellaan vain kokeneille pienveneilijöille. Retki- ja suojasatamien rakentaminen on kuitenkin lisännyt venematkailijoiden määrää; vuonna 2014 kävijämäärän arvioitiin lämpimän kesän ja kohentuneen palvelutason johdosta nousevan 15 000:een. Alueella on myös sukeltajille tarkoitettu vedenalainen luontopolku.

Metsähallituksen tilastoissa tämän varsin hankalasti saavutettavan merellisen kansallispuiston kävijämääräksi on tilastoitu vuosittain 7 800–9 800 (vuosina 2012–2017).

Jäätynyt Perämeri Kemin Ajoksesta nähtynä

Lähteet
-------

1. ↑  Käyntimäärät maastossa Metsähallitus. Viitattu 8.12.2023.
2. ↑  Sukeltajat kiittävät Perämeren vedenalaista luontopolkua[vanhentunut linkki] YLE Uutiset
3. ↑  Perämeren kansallispuisto kiinnostaa  21.8.2014. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 25.2.2018.
4. ↑  Käyntimääriä suojelu- ja retkeilyalueilla sekä asiakaspalvelupisteissä (pdf-tilastot vuosilta 2012-2017) Metsähallitus, metsa.fi. Viitattu 25.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Metsähallitus: Luontoon.fi Perämeren kansallispuisto

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen kansallispuistot |
| --- |
|  |
| 
* Etelä-Konnevesi
* Helvetinjärvi
* Hiidenportti
* Hossa
* Isojärvi
* Itäinen Suomenlahti
* Kauhaneva–Pohjankangas
* Koli
* Kolovesi
* Kurjenrahka
* Lauhanvuori
* Leivonmäki
* Lemmenjoki
* Liesjärvi
* Linnansaari
* Nuuksio
* Oulanka
* Pallas–Yllästunturi
* Patvinsuo
* Perämeri
* Petkeljärvi
* Puurijärvi ja Isosuo
* Pyhä-Häkki
* Pyhä-Luosto
* Päijänne
* Repovesi
* Riisitunturi
* Rokua
* Saaristomeri
* Salamajärvi
* Salla
* Seitseminen
* Selkämeri
* Sipoonkorpi
* Syöte
* Tammisaaren saaristo
* Teijo
* Tiilikkajärvi
* Torronsuo
* UKK
* Valkmusa

 | Koli |

 |
Elokuvastudion sisäänkäynti.
**Azərbaycanfilm** (ven. Азербайджанфи́льм, *Azerbaidžanfilm*) on Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa toimiva elokuvastudio.

Studio on saanut alkunsa tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin yhteyteen vuonna 1923 perustetusta valokuva- ja elokuvahallinnosta. Vuosina 1930–1933 sen nimenä oli Azkino, vuodesta 1933 lähtien Azfilm, vuodesta 1934 Azgoskinoprom, vuosina 1935–1940 Azerfilm, vuosina 1941–1959 Bakun elokuvastudio ja vuodesta 1960 Cəfər Cabbarlılle nimetty Azerbaidžanfilm.

Studio tuotti aluksi lähinnä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Sen ensimmäinen näytelmäelokuva oli Vladimir Balljuzekin ohjaama *Legenda o Devitšjei bašni* (1924). Alkuvaiheessa studiolla työskenteli useita muista tasavalloista tulleita ohjaajia kuten Hamo Beknazarjan, Vsevolod Pudovkin, Nikoloz Šengelaia ja Boris Barnet. Ensimmäinen azeriohjaajan elokuva oli Abbas Mirzə Şərifzadən *Bismillah* (ven. *Vo imja boga*, 1925). Studion mykkäelokuvista tunnetuin on Šengelaian *Dvadtsat šest komissarov* (1933).

Vuonna 1936 julkaistiin ensimmäinen tasavallassa kuvattu äänielokuva, Mežrabpomfilmin kanssa tuotettu Boris Barnetin *Sinisen meren rannalla* (ven. *U samogo sinego morja*). Samalla aloitettiin elokuvien jälkiäänitys azeriksi. Ensimmäinen kansallinen äänielokuva oli Viktor Turinin ohjaama *Bakılılar* (ven. *Bakintsy*, 1938). Studion suurimpia menestyksiä oli Stalin-palkinnon saanut musiikkielokuva *Naimatoimitsija* (*Arşın mal alan*, ven. *Aršin mal alan*, 1945).

Azərbaycanfilm sai uudet nykyaikaisesti varustetut tilat vuonna 1965. 1980-luvun alussa se tuotti vuosittain kuusi näytelmäelokuvaa, 20 dokumenttielokuvaa, neljä animaatiota ja jälkiäänitti azeriksi yli 60 filmiä. Studion elokuvat käsittelivät etupäässä ajankohtaisia ja yleisinhimillisiä aiheita. Lisäksi tehtiin kansallisten suurmiesten elämäkertoja. Huomiota herätti erityisesti Rasim Ocaqovin korruptiota käsittelevä *Kuulustelu* (*İstintaq*, ven. *Dopros*, 1979). Azərbaycanfilmin kansainvälisesti tunnetuin ohjaaja oli Rüstəm İbrahimbəyov, joka on jatkanut uraansa menestyksekkäästi myös Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.

Studion toiminta lamaantui vuoden 1992 jälkeen ja sen tilat vuokrattiin pienyrityksille. Vuonna 2005 Azərbaycanfilm alistettiin maan kulttuuriministeriölle, joka alkoi rahoittaa sen uudistamista. Nykyään studiolla kuvataan vuosittain kahdesta neljään pitkää näytelmäelokuvaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Kino: entsiklopeditšeski slovar*, s. 13. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.
2. 1 2 3 4 5  Rollberg, Peter: *Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema*, s. 69–71. Lanham, Maryland; Toronto; Plymouth, UK: The Scarecrow Press, 2009. ISBN 978-0-8108-6268-5.
3. 1 2 3  Istorija "Azerbaidžanfilma" *azerbaijanfilm.az*.  Arkistoitu 17.1.2014. Viitattu 23.5.2014. (venäjäksi)
4. 1 2  *Istorija sovetskogo kino, tom 2*, s. 444. Moskva: Iskusstvo, 1973.

Aiheesta muualla
----------------

* Azərbaycanfilmin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (azeriksi), (venäjäksi), (englanniksi)
**Sisu KB-46** oli Sisun vuonna 1968 valmistama raskaan maastokuorma-auton prototyyppi. Se oli varustettu kolmella vetävällä akselilla ja sen kantavuus oli noin kolme tonnia. Auto oli suunniteltu puolustusvoimien käyttöön raskaiden tykkien vetäjäksi.

Teknisiä tietoja
----------------

Voimanlähteenä oli Leylandin valmistama V8-diesel tyypiltään O.801, josta Sisu käytti mallinimeä BY. KB-46 oli ensimmäinen Sisu, jossa sitä käytettiin.

Kantavana rakenteena oli jäykkä putkirunko, joka toimi samalla myös polttoainesäiliönä. Autossa oli Sisun nestemoottorijärjestelmä, jonka avulla siihen voi kytkeä hydraulivetoisen perävaunun.

Akseleissa oli neuvostoliittolaisista kuorma-autoista tuttu renkaiden keskustäyttöjärjestelmä. Tätä varten renkaina oli Goodyearin valmistamat leveät, matalailmatilaiset erikoisrenkaat.

Auton omamassa oli vain 8 000 kg ja kantavuuskin vaatimattomat kolme tonnia.

Ominaisuuksia
-------------

Kuljetusvälinevarikolla rakennetulla miehistönkuljetuskopilla varustettu KB-46 -prototyyppi sekä sen taakse kytketty nestemoottorilla varustettu Tampellan 122 K 60 -kanuuna kiertelivät esiintymässä maatalousnäyttelyissä puolustusvoimien osastolla. Sen enempää kanuuna kuin autokaan eivät päätyneet sarjavalmistukseen; KB-46 oli suunniteltu lyhyessä ajassa ja siinä oli käytetty useita teknisiä ratkaisuja, joiden toimivuudesta ei ollut aikaisempaa kokemusta. Tämän takia siinä esiintyi lukuisia vikoja. Myös moottori osoittautui teknisesti epäonnistuneeksi.

KB-46:a ei koskaan tyypitetty, mutta maatalousnäyttelyjä kiertänyt prototyyppi jäi Kuljetusvälinevarikon käyttöön. Toistuvasti rikkoutuneen auton kunnostamiseen kyllästynyt armeijan kantahenkilökunta päätti 1970-luvun alussa viivytellä auton korjausta, kunnes se muutaman vuoden varikolla seistyään museoitiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Blomberg, Olli: *Suomalaista Sisua vuodesta 1931 – Monialaosaajasta kuorma-autotehtaaksi*, s. 108. Leylandista lähes vakiomoottori. Karjaa: Oy Sisu Auto Ab, 2006. ISBN 952-91-4918-2.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Mäkipirtti, Markku: *Puolustusvoimien moottoriajoneuvot 1960–2000 – Sisu KB-46*, s. 102–103. Tampere: Apali Oy, 2006. ISBN 978-952-5026-50-4.
**Jacques Lecoq** (15. joulukuuta 1921 – 19. tammikuuta 1999) oli ranskalainen näyttelijä, miimikko ja teatteriopettaja. Hän perusti kansainvälisen teatterikoulun Pariisiin (*L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq*) vuonna 1956 ja opetti siellä kuolemaansa asti vuoteen 1999.

Lecoq korosti opetuksessaan fyysistä teatteria, liikettä ja ,88pantomiimi,99a. Hän kiinnostui teatterista nuoruudessaan urheiluharrastuksen, erityisesti voimistelun kautta. Hän piti liikkeen geometriaa ja urheilun rytmiikkaa eräänlaisena fyysisenä runoutena.

Lecoq asui muutamia vuosia Italiassa, jossa hän perehtyi Commedia dell'arteen ja esiintyi Dario Fon kanssa. Lecoqin oppilaita ovat olleet muun muassa Geoffrey Rush, Isla Fisher, Toby Jones ja Gates McFadden. Suomalaisia Jacques Lecoqin teatterikoulussa opiskelleita ovat Marc Gassot ja Merja Pöyhönen.

Lähteet
-------

1. ↑  Jenkins, Ron: A Prophet Of Gesture Who Got Theater Moving *nytimes.com*.  18.3.2001. The New York Times. Viitattu 8.2.2014. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Piperidiini** on sekundäärinen amiini ja heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C5H11N ja rakennekaava CH2(CH2)4NH. Siitä käytetään myös nimiä *heksahydropyridiini*, *atsasykloheksaani* ja *pentametyleeni-imiini*. Piperidiinin rakenne on analoginen sykloheksaanin kanssa.

Piperidiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan helposti syttyvää, väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Piperidiinin moolimassa on 85,2 g/mol, sulamispiste −7 °C, kiehumispiste 106 °C, tiheys 0,86 g/cm3, leimahduspiste 16 °C (c.c.) ja CAS-numero 110-89-4. Piperidiini sekoittuu veteen.

Piperidiini hajoaa palaessaan ja muodostaa myrkyllisiä typen oksideja sekä reagoi kiivaasti hapettimien kanssa.

Piperidiinia esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi mustapippurissa (*Piper nigrum*).

Valmistus ja käyttö
-------------------

Piperidiinia voidaan valmistaa pyridiinin ja natriumin välisellä reaktiolla etanoliliuoksessa. Teollisesti sitä valmistetaan kuitenkin pelkistämällä pyridiiniä käyttäen katalyyttinä nikkelin ja alumiinioksidin seosta. Muita valmistusmenetelmiä ovat tetrahydrofurfuryylialkoholin ja ammoniakin välinen reaktio pelkistimen läsnä ollessa, ja 1,5-pentaanidiolin ammonolyysi. Piperidiiniä käytetään liuottimena, ligandina metallikomplekseissa sekä valmistettaessa monia kemikaaleja, kuten kumin vulkanoinninkiihdyttimenä käytettävää tiuraamidisulfidia ja lääkeaineita kuten minoksidiilia. Piperidiini on myös hyvä Knoevenagel-kondensaatioiden ja aldolikondensaatioiden katalyytti.

Ympäristö- ja terveysvaikutukset
--------------------------------

Lyhytaikaisessakin altistumisessa piperidiini voi syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Höyryn hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhöä.

Katso myös
----------

* Pyridiini (C5H5N)
* Piperatsiini (C4H10N2).

Lähteet
-------

1. ↑  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 878. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. ↑  Eric F. V. Scriven & Ramiah Murugan: *Pyridine and Pyridine Derivatives, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Viitattu 18.04.2013
3. ↑  Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: *Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 18.04.2013

Aiheesta muualla
----------------

* Piperidiinin kansainvälinen kemikaalikortti
* Liber Herbarum II: Luettelo piperidiinia sisältävistä kasveista (englanniksi)
* PubChem: Piperidine (englanniksi)
* KEGG: Piperidine (englanniksi)
* ChemBlink: Piperidine (englanniksi)
Tammany Hall -rakennus Manhattanin 14. kadulla vuonna 1914.
**Tammany Hall** oli poliittinen organisaatio, jonka kautta joukko demokraattisen puolueen poliitikkoja ohjaili New Yorkin kaupungin asioita yli sadan vuoden ajan korruption, palvelusten ja suosimisen avulla.

Nimi Tammany tuli jo siirtomaa-ajalla toimineesta yhdistyksestä, joka puolestaan oli nimetty Tammanend-nimisen intiaanipäällikön mukaan. Varsinainen Tammany-seura perustettiin vuonna 1789, ja se edusti alun perin federalistipuoluetta vastustanutta keskiluokkaista oppositiota. Tammany-seura rekisteröitiin vuonna 1805 hyväntekeväisyysjärjestönä. Se tunnettiin demokraattipuolueen kulissientakaisena päätöksentekoelimenä, sillä sen johdossa olivat täsmälleen samat henkilöt kuin puolueen paikallisosastossa. Irlantilaistaustaisten henkilöiden saavutettua merkittävän jalansijan järjestelmässä 1800-luvulla Tammany-seura ajoi äänioikeuden laajentamista myös siirtolaisille, mutta sen harjoittama hyväntekeväisyys ja tiettyjen siirtolaisryhmien suosiminen tulkittiin äänestäjien lahjonnaksi.

Ensimmäinen Tammanya edustanut New Yorkin pormestari oli vuonna 1855 valittu Fernando Wood, ja sen jälkeen lähes kaikki pormestarit seuraavan 70 vuoden ajan tulivat seuran piiristä. Tammany Hall oli alun perin seuran toimitalon nimi, mutta sitä alettiin lopulta käyttää koko järjestelmän kutsumanimenä. Varsinkin William M. Tweedin valtakaudella Tammany Hallin nimestä tuli suurkaupunkien poliittisen korruption symboli.

Tammany Hallin vaikutusvalta New Yorkin politiikassa oli hyvin suuri 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Kun Tammany Hall ei vuonna 1932 tukenut Franklin D. Rooseveltin valintaa presidentiksi, Roosevelt rajoitti sen valtaa. Tammany Hallin valta hiipui lopullisesti Fiorello H. La Guardian ja John V. Lindsayn pormestarikausina. Lindsay, joka valittiin New Yorkin pormestariksi 2. marraskuuta 1965, sai lopulta koko järjestelmän ajettua alas 1960-luvulla.

Poliittisissa pilakuvissa Tammany Hallin symbolina käytettiin tiikeriä, jonka lanseerasi pilapiirtäjä Thomas Nast 1870-luvulla.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Tammany-rengas, Tietosanakirja. Osa 9, palsta 1166. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. 1 2 3  Tammany Hall (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.1.2015.
3. 1 2  Tammany Hall (englanniksi) United States History. Viitattu 4.1.2015.
4. ↑  *Mitä Missä Milloin 1967*, s. 15. Otava, 1966.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tammany Hall** Wikimedia Commonsissa
Loco moco -annos
**Loco moco** on havaijilainen ruokalaji, joka koostuu hampurilaispihvistä, paistetusta kananmunasta ja riisistä. Päälle tulee yleensä BBQ-kastiketta.

Ruokalaji sai alkunsa vuonna 1949 Hilossa pienessä kahvilassa nimeltä Lincoln Grill. Omistajat Richard ja Nancy Inouye saivat paikallisilta nuorilta pyynnön tehdä jotain, joka ei veisi niin paljon aikaa laittamisessa kuin aasialaiset ruuat sekä olisi samalla vaihtelua amerikkalaisille sandwich-leiville. Omistajat keksivät heittää yhteen riisiä, hampurilaispihvin ja paistetun kananmunan kastikkeella. Asiakkaiden mielestä tämä oli hullu (port. *loco*) yhdistelmä, mistä ruokalajin nimi tulee. "Moco" lisättiin nimeen, koska se rimmasi ja kuulosti hyvältä.

Nykyään loco moco kuuluu lähes kaikkien havaijilaisten ravintoloiden ruokalistaan, ja vaikka ei kuuluisi, tehdään se usein pyynnöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  A Classic Loco Moco '*Ono Hawaiian Recipes*.  14.7.2020. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Laudan, Rachel: *The Food of Paradise: Exploring Hawaiiâs Culinary Heritage*. University of Hawaii Press, 1996-08-01. ISBN 978-0-8248-1778-7. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.9.2022). (englanniksi)
3. ↑  Loco Moco | Traditional Meat Dish From Hilo *TasteAtlas*.  2022. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Legends Loco Moco *South China Morning Post*.  22.11.2012. Viitattu 5.9.2022. (englanniksi)
**Havaijin yliopisto, Hilon kampus** (engl. *University of Hawaiʻi at Hilo*, lyh. **UH Hilo**) on Havaijin yliopistojärjestelmän alainen yliopisto, joka sijaitsee Hilossa, Havaijin piirikunnassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1945 ja se toimi aluksi vain Havaijin yliopiston Mānoan kampuksen alaisena paikallisyksikkönä Hilossa. Omaksi yliopistokseen Hilon kampus korotettiin 1970-luvulla, kun nykymuotoinen Havaijin yliopistojärjestelmä perustettiin. Vuodesta 2019 alkaen yliopiston kanslerina on toiminut Bonnie D. Irwin.

Vuonna 2020 yliopistolla opiskeli 2 671 tutkinto-ohjelmaopiskelijaa. Yliopiston tilat sijaitsevat kaupunkialueen ulkopuolella. Yliopiston perimät lukukausimaksut määräytyvät sen mukaan, onko opiskelija Havaijilta (7 838 dollaria) vai sen ulkopuolelta (20 798 dollaria).

Yliopisto koostuu kuudesta tiedekunnasta:

* Maatalouden, metsätieteiden ja luonnonvarojen tiedekunta
* Humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
* Kauppa- ja taloustieteiden tiedekunta
* Terveys- ja luonnontieteellinen tiedekunta
* Farmasian tiedekunta
* Havaijin kielen koulu

Lähteet
-------

1. ↑  General Information  2022. University of Hawaiʻi at Hilo. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  On the Horizon: UH Hilo *UH Alumni*. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  University of Hawaii at Hilo  2022. usnews.com. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Academics  2022. University of Hawaiʻi at Hilo. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
Cayenne-tyyppisiä chilejä
**Cayennepippuri** (Suomessa käytetään myös väärää kirjoitusasua **cheyennepippuri**) on *Capsicum annuum* -sukuisen paprikakasvilajikkeen hedelmä. Lajike on lähtöisin Väli-Amerikasta ja Etelä-Amerikan pohjoisosasta. Suomessa tällä nimellä myytävä mauste voi nykyään sisältää lähes mitä tahansa punaista chiliä eikä pelkistä cayenne-lajikkeen hedelmistä tehtyä jauhetta. Sen sisältämä kapsaisiini aiheuttaa polttavan tunteen suussa, mutta sillä on terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.

Käsinpoimitut hedelmät joko kuivataan ja jauhetaan tai murskataan ja leivotaan "kakuiksi", jotka jauhetaan.

*Cayenne* on muunnos tupi-intiaanien chilikasvista käyttämästä nimityksestä *kuyinha*. Ranskan Guayanan pääkaupungin Cayennen ja läheisen Cayenne-joen nimet ovat samaa alkuperää.

Lähteet
-------

1. ↑  Cayennepippuri (Arkistoitu sivu) *Mausteopas*.  2003. Santa Maria AB.  Arkistoitu 17.12.2005. Viitattu 2.12.2016.
2. 1 2  Raholan syötäviä sanoja Jaakko Rahola. Viitattu 2.12.2016.
3. ↑  Chilipippuri Santa Maria Finland Oy. Viitattu 2.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cayennepippuri** Wikimedia Commonsissa
**Samichlaus Bier** on itävaltalaisen Schloss Eggenberg -olutpanimon olutmerkki, joka on *Guinness World Recordsin* mukaan maailman vahvin lager (14 %, kantavierre: 32°). Samichlausta painetaan myyntiin vain kerran vuodessa, joulukuun kuudentena päivänä. Valmistumisen jälkeen olutta säilytetään kymmenen kuukautta, kunnes se pullotetaan 0,33 litran pulloihin.

Sveitsiläinen Hürlimannin panimo valmisti Samichlausta (joka tarkoittaa Zürichin murteella joulupukkia) ensimmäisen kerran vuonna 1980. Viimeinen Hürlimannin panimon Samichlaus tuli markkinoille vuonna 1997 (pantu joulukuussa 1996). Ensimmäinen itävaltalaisen Eggenbergin panimon Samichlaus julkaistiin vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. ↑  Samichlaus Bier Schloss Eggenberg.  Arkistoitu 28.9.2011. Viitattu 19.6.2008. (englanniksi)
2. ↑  Michael Jackson: Mine's a pint of Santa Claus *beerhunter.com*.  7.12.1991. The Independent. Viitattu 17.11.2008. (englanniksi)
3. ↑  Carolyn Smagalski: Samichlaus Beer - Vintage Tasting in July BellaOnline. Viitattu 17.11.2008. (englanniksi)
**BMW Projekt V** oli BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä kehitetty toisen maailmansodan aikainen raskas suihkuhävittäjälentokone, jonka tarkoituksena oli demonstroida ja toimia mainoskampanjana BMW:n valmistamalle BMW 018 turbojetille.

Suunnittelu ja kehitys
----------------------

Vuoden 1943 paikkeilla oli käynyt ilmi, ettei Saksan sotateollisuus kyennyt enää valmistamaan lentolaivueittain raskaita pommikoneita, joten oltiin lentoteollisuuden osalta keskitytty pienempien ja kevyempien lentokonemallien kehittämiseen ja valmistamiseen. Tämän myötä päätyivät myös pitkään kehitteillä olleet raskaat moottorivaihtoehdot pois lentokonevalmistajien suunnittelupöydiltä. Kiinnittääkseen jälleen lentokonevalmistajien huomion ja kasvattaakseen kysyntää, päätti pääsääntöisesti moottoreita valmistava BMW luoda muutamia hävittäjä- ja pommikonemalleja mainoskampanjana esitelläkseen BMW:n valmistamien moottorien kelpoisuutta kyseisiin lentokonetyyppeihin.

Yksi näistä hävittäjäkonemalleista oli BMW Projekt V, jonka suunnittelutöistä oli vastuussa BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä työskentelevä diplomi-insinööri Huber. Projektin tarkoituksena oli suunnitella 65% pienennetty hävittäjäversio aikaisemmin suunnitellusta BMW Strahlbomber II pommikoneesta, ja työt saatiin valmiiksi esittelemistä varten vuoden 1944 marraskuun 3. päivään mennessä. Muodoltaan kone oli lentävä siipi, jonka voimanlähteenä toimi yksittäinen rungon takaosaan asennettu BMW 018 turbojetti. Siipien nuolikulma etureunasta oli rungosta lähtien 35° taittuen pian jyrkempään 55° kulmaan ja jättöreunasta kulma oli 20°. Rungon rakennusmateriaalina oli tarkoituksena käyttää kevytmetallia ja siivissä puuta sekä vaneria. Aseistuksena olisi toiminut neljä 55 mm Rheinmetall-Borsig Mk 112/55 tykkiä, joilla olisi ollut mahdollista katkaista raskaimpienkin pommikoneiden siipi vain yhdellä osumalla. Koneessa oli myös paineistettu ohjaamo sekä kolmipyöräteline

Tekniset tiedot
---------------

*Lähde:* 

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 1
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.080000010,80 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&023.&&&&0023 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&02.08400002,84 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&096.&&&&0096 m²
* **Suurin lentoonlähtöpaino:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**10 600 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × BMW 109-018 turbojetti; 0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**.0**Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ",".**33,3 - 34,3 kN

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**1 040 km/h
* **Lakikorkeus:** 0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**.0**Virhe lausekkeessa: odottamaton numero**14 000 m
* **Nousukyky:** &&&&&&&&&&&&&028.&&&&0028 m/s

**Aseistus**  

* 4 × 55 mm Rheinmetall-Borsig Mk 112/55 tykkiä

Katso myös
----------

* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
* BMW Projekt I
* BMW Schnellbomber I

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Justo Miranda: *The Ultimate Flying Wings of the Luftwaffe*, s. 48-49. Fonthill Media Limited, 2015.
"When the Saints Go Marching In", United States Air Force Band of the West (1992)
"**When the Saints Go Marching In**", usein lyhennettynä "**The Saints**", on yhdysvaltalainen kansanlaulu 1800-luvulta. Sävellyksen alkuperää ei tiedetä, mutta se sekoitetaan joskus James M. Blackin ja Katherine E. Purvisin vuonna 1896 julkaisemaan lauluun "When the Saints Go Marching In" ja merkitään Blackin ja Purvisin tekemäksi. Kyseessä on kuitenkin eri kappale.

Louis Armstrong nauhoitti kappaleen ensimmäisen kerran vuonna 1938 ja julkaisi siitä noin 40 versiota uransa aikana. Kappale yhdistetään usein New Orleansin Dixieland-yhtyeisiin, mutta sen ovat nauhoittaneet lukuisat esittäjät eri tyylilajeissa. Muun muassa Judy Garland, Lionel Hampton, Nat King Cole, Elvis Presley, Coleman Hawkins ja The Beatles ovat äänittäneet kappaleen.

Kappaletta toivottiin aikoinaan niin usein Dixieland-konserteissa, että sen toivomisesta veloitettiin korkeampi hinta kuin muiden kappaleiden. New Orleansin Preservation Hallissa oli käytössä hinnasto "dollari standardin toivomisesta, kaksi dollaria epätavallisesta toivomuksesta ja viisi ’The Saintsista’".

Lähteet
-------

1. ↑  Milton W. Loyer: When the Saints Are Marching In *Hymntime.com*.  Arkistoitu 3.7.2011. Viitattu 23.8.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Sandra Burlingame: When the Saints Go Marching In *JazzStandards.com*. Viitattu 20.8.2010. (englanniksi)