recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arno Kölblin** (9. lokakuuta 1911 Berliini – 19. joulukuuta 1998) oli saksalainen nyrkkeilijä, jonka ammattilaisura ajoittui 1930-luvulta vuoteen 1950.

Ura ammattinyrkkeilijänä
------------------------

Arno Kölblin aloitti ammattilaisuransa jo 20-vuotiaana maaliskuussa 1931. Hän saavutti raskaansarjan ammattilaisten Saksan mestaruuden elokuussa 1936 voittamalla maanmiehensä Vincenz Howerin tyrmäyksellä 10. erässä. Kölblin oli yrittänyt mestaruutta jo lokakuussa Howeria vastaan, mutta koki silloin pistetappion. Maaliskuussa 1937 hän saavutti Euroopan mestaruuden voittamalla belgialaisen Pierre Charlesin pisteillä. Kölblinin menetti Euroopan mestaruutensa maaliskuussa 1938 itävaltalaiselle Heinz Lazekille keskeytyksellä toisessa erässä. Saksan mestaruuden hän menetti myös marraskuussa 1938 Walter Neuselille pistein. Marraskuussa 1939 Kölblin voitti Lazekin pistein, mutta siinä vaiheessa Euroopan mestari oli jo Max Schmeling. Kesäkuussa 1940 hän yritti saada Saksan mestaruustittelin Neuselilta, mutta koki jälleen pistetappion. Sen jälkeen käynnissä olleen maailmansodan aikaan Kölblin otteli aina marraskuuhun 1942 saavuttaen voittoja ja tappioita. Hän kohtasi mm. Neuselin vielä kolmannen kerran huhtikuussa 1941 ja koki jälleen pistetappion. Helmikuussa 1942 hän otteli Ruotsin nousevaa tähteä Olle Tandbergia vastaan Stuttgartissa 10-eräisen ottelun päättyessä ratkaisemattomana.

Suomalaisille 1930-luvulla nyrkkeilyä seuranneille Kölblin tuli tutuksi otteluistaan sen aikaista suomalaistähteä Gunnar Bärlundia vastaan. Kölblin otteli lokakuussa 1934 Göteborgissa Bärlundin toisessa ammattilaisottelussa ja voitti suomalaisen keskeytyksellä 6. erässä. Seuraava kohtaaminen Helsingissä Messuhallissa 7 000 katsojan läsnäollessa toukokuussa 1935 ensimmäisessä Suomessa järjestetyssä ammattilaisillassa päättyi suomalaisen voittoon hänen tyrmätessään Kölblinin 8. erässä.

Sodan päättymisen jälkeen Kölblin jatkoi uraansa vasta elokuussa 1946. Hän otteli kaikkiaan kymmenen ottelua aina toukokuuhun 1950 asti. Toukokuussa 1948 hän oli vielä Saksan mestaruusottelussa Hein ten Hoffia vastaan, mutta koki tyrmäystappion 5. erässä.

Ura valmentajana
----------------

Ammattilaisuransa jälkeen keväällä 1951 jakautumassa olevassa miehitetyssä Saksassa ja Berliinissä Kölbin päätyi itäisen Saksan amatöörinyrkkeilijöiden valmentajaksi. Tätä kautta kesti aina vuoteen 1956, jolloin hän siirtyi takaisin liittotasavaltaan.

Länteen siirryttyään Kölblin toimi saksalaisen ammattilaisnyrkkeilyn parissa koko loppuelämänsä.

### Lähteet

1. ↑  BoxRec / Arno Kölblin *boxrec.com*. Viitattu 19.7.2015 (englanniksi).
2. ↑  SPORT Boxen: West-östlicher Diwan  16/1952. DER SPIEGEL. Viitattu 19.7.2015 (saksaksi).
3. ↑  Deutsche Schwergewichtseuropameister Teil 1: Die Titelträger bis 1945  6.6.2012. Boxen.de.  Arkistoitu 22.7.2015. Viitattu 19.7.2015 (saksaksi).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Galaxídin arkeologinen museo** tai oikeammin *Galaxídin arkeologinen kokoelma* (kreik. Αρχαιολογική Συλλογή Γαλαξιδίου, *Archaiologikí Syllogí Galaxidíou*) on arkeologinen museo Galaxídin kaupungissa Delfoín kunnassa Kreikassa. Se esittelee löytöjä kaupungista ja sen ympäristöstä.

Kokoelma on perustettu vuonna 1932. Se sai alkunsa yksityiskokoelmien lahjoituksista, ja myöhemmin sitä on laajennettu sattuma- ja kaivauslöydöillä sekä siirroilla Delfoin arkeologisesta museosta. Nykyiseen rakennukseensa kokoelma on ollut sijoitettu vuodesta 1979. Rakennus on vanha kunnantalo ja tyttökoulu, joka on rakennettu vuosina 1868–1870. Samassa rakennuksessa toimii merenkulkumuseo.

Kokoelmaan kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta myöhäisantiikkin. Niitä on Galaxídin kaupungista, jonka paikalla sijaitsi antiikin ajan Khaleionin kaupunki, sekä lähiseudulta. Kokoelmiin kuuluu myös meriarkeologisia löytöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Γαλαξιδίου: Ιστορικό Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 8.11.2023.
2. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Γαλαξιδίου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 8.11.2023.
3. 1 2  Αρχαιολογική Συλλογή Γαλαξιδίου *Archaeological Museums*. Viitattu 8.11.2023.
**Hugo Noth** (s. 1943 Fribourg, Sveitsi) on saksalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi.

Koulutus
--------

Noth opiskeli harmonikansoittoa Trossingenissa vuodesta 1964 alkaen Fritz Doblerin johdolla. Tämän lisäksi hän opiskeli säveltämistä, soitinnusta ja harmoniaa Helmut Degenin ja Bernhard Rövenstrunckin johdolla.

Ura
---

Noth on kansainvälisesti arvostettu harmonikkapedagogi, joka on opettanut Trossingenin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1972. Hän on antanut lukuisia konsertteja ja mestarikursseja Euroopassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa, Kanadassa ja Venäjällä. Hän kuuluu myös Pariisia pääpaikkanaan pitävään Itinéraire-yhtyeeseen, joka on keskittynyt uuteen musiikkiin.

Nothin aloitteesta on sävelletty lukuisia harmonikalle ja kamarimusiikkikokoonpanoille suunnattuja teoksia ja hän on työskennellyt tiiviissä yhteistyössä monien nykysäveltäjien kanssa. Hän on ensiesittänyt yli 230 nykymusiikkiteosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hugo Noth *www.warsaw-autumn.art.pl*.  2005. Viitattu 2. kesäkuuta 2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Freelancetoimittaja**, **vapaa toimittaja** tai **vapaa journalisti**, vapaammin myös **free**, on toimittaja, joka ei ole työsuhteessa mihinkään tiedotusvälineeseen, vaan myy työpanostaan tai työn tuloksia, kuten artikkeleita, tiedotusvälineille. 

Freelancetoimittaja voi olla erikoistunut johonkin tiettyyn tiedotusvälineen lajiin, kuten lehdistöön, televisioon, radioon, uutistoimitukseen tai verkkomediaan. Hän voi myös olla monimediatoimittaja, jolloin hän tuottaa sisältöä samanaikaisesti kahteen tai useampaan tiedotusvälineen muotoon, esimerkiksi uutispätkiä televisioon ja niihin perustuvia artikkeleja lehteen. 

Freelancetoimittajia työllistävät muun muassa sanoma- ja aikakauslehdet, uutistoimistot, verkkojulkaisut, sähköiset viestimet sekä niitä palvelevat tuotantoyhtiöt, kirjankustannustalot, viestintätoimistot sekä erilaiset yhteisöt yrityksistä järjestöhin ja viranomaisiin. Juttujen ohella freelancetoimittaja voi myydä muitakin palveluita, kuten valokuvausta, juttujen käsittelyä julkaisukuntoon, julkaisujen taittoa sekä kokonaisten julkaisujen toimitustyötä.

Freelancetyön taloudelliset järjestelyt
---------------------------------------

Freelancertoimittajalla ei ole pysyvää työsuhdetta, vaan hän työskentelee toimeksiantosuhteessa. Freelancer ei näin ollen ole palkansaaja, vaan esimerkiksi työttömyysturvaan liittyvissä asioissa yrittäjä. Freelancerin tulee myös huolehtia itse pakollisesta yrittäjäeläkevakuutuksesta (YEL) sekä vapaaehtoisista vakuutuksista, kuten tapaturmavakuutuksesta.

Freelancertoimittaja voi järjestää työskentelynsä taloudelliset puitteet useammalla tavalla. Yksinkertaisin tapa on hankkia toimeksiantajalle esitettävä freelance-verokortti, jossa on arvioituun bruttotuloon perustuva kiinteä pidätysprosentti. Muita mahdollisia toimintamuotoja ovat eri yritysmuodot: toiminimi, avoin yhtiö, kommandiittiyhtiö, osakeyhtiö ja osuuskunta.

Freelancetoimittajat Suomessa
-----------------------------

Suomessa on noin 1300 Journalistiliiton lehdistön freelancereiden yhdistykseen, Suomen freelance-journalistit ry:een, kuuluvaa freelancetoimittajaa. Myös monet opiskelijat toimivat freelancereina, mutta usein he eivät kuulu ammattiyhdistyksiin.

Katso myös
----------

* Freelancer

Lähteet
-------

1. ↑  Vehviläinen, Savolainen: Free-opas 2002,  (Arkistoitu – Internet Archive), luku 2, kpl. 3
2. ↑  Verohallinto: Muu tulonsaaja (freelancerit) *vero.fi*. Viitattu 29.10.2010.
3. ↑  Suomen freelancejournalistit ry. Hyvä tietää,  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (määrä tarkistettu 21.9.2012)
5. ↑  Vehviläinen, Savolainen: Free-opas 2002,  (Arkistoitu – Internet Archive), luku 2, kpl. 1

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen freelance-journalistit ry
* Freelance-journalistien luettelo verkossa
**Ascofaré Ouleymatou Tamboura** (s. 27. elokuuta 1955 Bamako) on malilainen poliitikko.

Ouleymatou Tamboura suoritti ylioppilastutkinnon Bamakon Notre Dame du Niger -lyseossa. Hän keskeytti oikeustieteen opintonsa Toulousen yliopistossa ja valmistui kasvatuspsykologiksi Bamakon opettajakorkeakoulusta vuonna 1982.

Tamboura työskenteli kouluhallinnossa ja projektipäällikkönä ja perusti oman yrityksen vuonna 1995. Hänen poliittinen uransa alkoi Convention parti du peuple -puolueen pääsihteerinä vuosina 1997–2002. Tamboura toimi Malin viestintäministerinä vuosina 1997–2001. Vuosina 2002 ja 2007 hänet valittiin Malin kansalliskokoukseen kotiseudultaan Ténenkoun piiristä.

Tamboura liittyi presidentti Amadou Toumani Touréa tukeneeseen Mouvement citoyen -järjestöön vuonna 2003 toimien sen pääsihteerinä ja varapuheenjohtajana. Hän osallistui Parti pour le développement économique et la solidarité -puolueen perustamiseen vuonna 2010. Vuonna 2017 Tamboura oli perustamassa Mouvement citoyen pour l’alternance, le travail et la transparence -puoluetta, jonka varapuheenjohtajana hän toimii.

Tamboura on naimisissa ja neljän lapsen äiti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  L’honorable Ascofaré Ouleymatou Tamboura *Malijet*. Viitattu 29.11.2019.
2. 1 2  En 57 ans d’indépendance: Le Mali a connu 57 femmes ministres *Malizine*. Viitattu 29.11.2019.
Naissaaren majakka

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Viimsi, Harjumaa, Viro |
| Vesistö | 
SuomenlahtiView and modify data on Wikidata  |
| Suojelualue | 
Naissaaren luonnonpuisto (en)View and modify data on Wikidata  |

Arkkitehtuuri| Korkeus | 
45 m  |

Historia| Valmistunut | 
1788 (ensimmäinen)1960 (nykyinen) |
| Automatisoitu | 
2004 |

Varustus| Valon korkeus | 
47,6 m  |
| Valonkanto | 
22 km  |
| Valon ominaisuudet | 
LFl W 10sView and modify data on Wikidata  |

Tunnisteet| ARLHS | 
EST008View and modify data on Wikidata  |
| Admiralty | 
C3790View and modify data on Wikidata  |
| NGA | 
116-12772View and modify data on Wikidata  |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
59° 36′ 13″ P, 24° 30′ 38″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Naissaaren majakka** (vir. *Naissaare tuletorn*) sijaitsee Suomenlahdella Naissaaren pohjoispäässä Virossa.

Historia
--------

Vuonna 1788 Naissaarelle on rakennettiin molempiin päihin puiset majakat. Vuonna 1849 pohjoisen pään lahoavan majakan tilalle rakennettiin kalkkikivestä 38 metriä korkea sylinterin muotoinen majakka. Torni vahingoittui pahasti Krimin sodan aikana vuosina 1853–1856, ja sen vieressä olevat rakennukset poltettiin. Ne kuitenkin korjattiin ja rakennettiin uudestaan vuonna 1856. Toisen maailmansodan aikana neuvostoliittolaiset joukot tuhosivat majakan ja muut rakennukset vuonna 1941.

Sodan jälkeen pystytettiin korvaajaksi puusta rakennettu 38 metriä korkea torni, joka oli käytössä vuosina 1946–1960. Vuonna 1960 rakennettiin 45-metrinen teräsbetonista tehty kahdeksankulmainen majakka. Vuonna 1999 siihen tehtiin uusi lyhtyhuone. Valot automatisoitiin vuonna 2004. Majakan alaosa valkoinen ja yläosa on punainen. 

Valon sektorit| Väri | valkoinen | pimeä sektori |
| Asteet | 25,0°–335,0° | 335,0°–25,0° |
| Sektorin leveys | 310,0° | 50,0° |

Kuvia
-----

* Naissaaren majakka vuonna 2009.Naissaaren majakka vuonna 2009.
* Naissaaren pohjoinen puoli vuonna 2009.Naissaaren pohjoinen puoli vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  320 Naissaare tuletorn *Estonian Lighthouse Society*. Viitattu 04.03.2018.
2. 1 2  Navigatsioonimärgi 320, Naissaare tuletorn andmed *Navigatsioonimärkide andmekogu*. Viitattu 04.03.2018.
3. 1 2  Naissaaren majakka *VisitEstonia*. Viitattu 04.03.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naissaaren majakka** Wikimedia Commonsissa

* TTÜ EMERA Kuressaare Keskus: Naissaar (Nargö) (Arkistoitu – Internet Archive)
Skóllis  
ΣκόλλιςSkóllis-vuori.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Akhaia, Länsi-Kreikka, Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 016 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
37° 58′ 05″ P, 21° 34′ 37″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Skóllis** (kreik. Σκόλλις) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 016 metriä (toisessa lähteessä 965 metriä). Vuori sijaitsee Akhaian alueyksikön alueella Peloponnesoksen luoteisosassa, länteen Erýmanthos-vuoresta.

Skóllis-vuori (taustalla vasemmalla) Pineióksen tekojärveltä nähtynä.
Vuori tunnetaan useilla nimillä, Skólliksen lisäksi myös nimillä ja nimimuodoilla *Skólli* (Σκόλλη), *Skólio* (Σκόλιο), *Santameriániko* (Σανταμεριάνικο), *Santaméri* (Σανταμέρι), *Portovoúni* (Πορτοβούνι), *Portianó* (Πορτιανό), *Portéiko* (Πορτέικο) ja *Chatzoúri* (Χατζούρι).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Τα Βουνά της Ελλάδας *Πατριδογνωσία*. Viitattu 1.9.2022.
2. 1 2 3 4  Σκόλλις *Peloponnisos Search*. Viitattu 1.9.2022.
3. ↑  Σκόλλις (Χατζούρι) *Wikiloc*. Viitattu 1.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Skóllis** Wikimedia Commonsissa
**Naoto Niidome** (s. 3. marraskuuta 1974 Helsinki) on palkittu suomalainen suunnittelija ja muotoilija.

Niidomen vanhemmat ovat kiinteistövälittäjä Naoki Niidome ja Helena Tirronen. Hän tuli ylioppilaaksi 1995 ja opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa sekä tila- ja kalustesuunnittelun että vaatesuunnittelun koulutusohjelmissa. Taiteiden kandidaatiksi Niidome valmistui vuonna 2000. Hän on työskennellyt omassa suunnittelutoimistossaan vuodesta 2002. Niidome oli japanilais-suomalaisen yhteistyöprojektin Bamboo housen perustaja 2005 ja toimi Euroopan kulttuurien välisen teemavuoden lähettiläänä 2008. Hän on suunnitellut muun muassa Marimekon ja Nanson asusteita, mutta myös oman vaatemalliston, samoin kuin tehnyt tila- ja kalustesuunnittelua. Niidomen töitä on ollut esillä useissa kansainvälisissä muotoilu- ja suunnittelunäyttelyissä ja -tapahtumissa. Hän oli Vuoden nuori suunnittelija 2002. Vuoden nuori muotoilija hän oli 2008, yhdessä Nathalie Lahdenmäen kanssa. Valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan Niidome sai 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 659-660. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Vuoden nuori muotoilija 2008: Nathalie Lahdenmäki ja Naoto Niidome (Arkistoitu – Internet Archive)
Razorin *Soldiers of Fortune* -crack-intro vuodelta 2000
**Razor 1911** (**RZR**) on Norjasta lähtöisin oleva piraatti- ja demoskeneryhmä. Se on toiminut vuodesta 1985 ja on Yhdysvaltain viranomaisten mukaan "vanhin piraattirinki internetissä". Ryhmä on aina ollut tunnetumpi piratismistaan kuin demoistaan. Se aloitti Commodore 64:llä, siirtyi Amigan diskettipeleihin ja myöhemmin PC:n CD-romeihin ja ISO-tiedostoihin. Ryhmän nimi on vitsi: Alun pitäen ryhmän nimi oli "Razor 2992", mutta koska ryhmäläisten mielestä oli olemassa liikaa piraattiryhmiä, joiden nimissä oli päätteenä "666", he vaihtoivat päätteeksi 1911:n, joka on heksadesimaalimuodossa "777".

Ryhmä on julkaissut murrettuina useita tunnettuja PC-pelejä, kuten Quaken, Red Alertin, Terminal Velocityn ja Warcraft II:n ja III:n jo ennen niiden virallista julkaisua. "Hankkijat" hankkivat julkaisemattomat pelit peliyhtiöiltä esiintymällä peliarvostelijoina ja "krakkerit" mursivat niiden kopiosuojaukset.  Ryhmän yhdysvaltalainen johtohenkilö Sean Michael Breen tuomittiin vuonna 2004 tekijänoikeusrikkomuksista 50 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen ja 690 000 dollarin korvauksiin.  Melkein heti Breenin vapautumisen jälkeen ryhmä aloitti uudelleen toimintansa ja julkaisi lokakuussa 2006 Battlefield 2142:n murretun version muutamaa päivää ennen kuin peli julkaistiin virallisesti.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Laillisia julkaisuja (demoja, crack-introja ja musiikkidiskettejä)
* Vanhoja nfo-tiedostoja (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. ↑
*Tämä artikkeli käsittelee kirjaa. Hytti nro 6 on myös elokuva.*

**Hytti nro 6** on Rosa Liksomin kirjoittama ja WSOY:n vuonna 2011 julkaisema romaani. Se voitti Finlandia-palkinnon julkaisuvuonnaan. Kirja on matkakuvaus junamatkasta halki Neuvostoliiton 1980-luvulla. Suomalainen opiskelija jakaa junassa hytin 45-vuotiaan miehen kanssa, joka tarinoi tyyliltään sivistymättömiä kertomuksia. Kertomuksen juoni kuitenkin on vivahteikkaampi ja monitasoisempi kuin miehen elämä; se on kuvaus Neuvostoliitosta ja vaikeuksista naisen rakkaudessa. Hänen poikaystävänsä on hakeutunut psykiatriseen sairaalaan välttääkseen joutumisen Afganistanin sotaan, ja matkan kuluessa esiin pääsee monia neuvostoliittolaisia ihmiskohtaloita ja yleensä venäläisyyden perusolemus.

Kirjaa on kuvattu melankoliseksi ja vivahteikkaaksi sekä sen kieltä on kiitelty.

Juho Kuosmasen ohjaama romaaniin perustuva elokuva, Hytti nro 6, sai ensi-iltansa heinäkuussa 2021. Elokuva sai Grand Prix -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 17.7.2021.

Vastaanotto
-----------

Kriitikot ovat rinnastaneet kirjan tyylin tšehovilaisen pitkän novellin perinteeseen. Kirjan Finlandia-palkinnon voittajaksi valinnut teatterinjohtaja Pekka Milonoff kertoi pitävänsä kirjaa samanaikaisesti tiiviinä mutta monikerroksisena.

Verkkosivusto Book Marksin mukaan *The Rumpuksen* John Flynn-Yorkin kirjoittama arvostelu *Hytti nro 6*:n englanninkieliselle käännökselle oli "ylistävä", kun taas sivuston ottaman otoksen muiden kriitikoiden — *The Minneapolis Star Tribunen* Lynette Reini-Grandellin, *The Wall Street Journalin* Sam Backsin ja *The Washington Independent Review of Booksin* Holly Smithin — vastaanotto kirjalle oli posiitivinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kantokorpi, Mervi: Kyllä Siperian-juna opettaa *Helsingin Sanomat*.  26.8.2011.
2. ↑  Sanna Vilkman: Juho Kuosmasen uutuuselokuva pääsi Cannesin pääkilpasarjaan – kymmeniin vuosiin samaan on Suomessa yltänyt vain Aki Kaurismäki *YLE Uutiset*.  3.6.2021. Viitattu 3.6.2021.
3. ↑  Arvosteluja: Hytti nro 6 (Liksom, Rosa) Werner Söderström Osakeyhtiö (WSOY).  Arkistoitu 3.2.2012. Viitattu 5.12.2011.
4. ↑  Finlandia-palkinto Rosa Liksomin teokselle Hytti nro 6 *MTV3.fi*.  1.12.2011. Viitattu 5.12.2011.
5. ↑  Compartment No. 6 *bookmarks.reviews*. Viitattu 7.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kustantajan esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
* Helsingin Sanomain arvostelu (Mervi Kantokorpi)
* Aamulehden arvostelu (Putte Wilhelmsson) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kalevan arvostelu (Olavi Jama)[vanhentunut linkki]
REN TV:n logo
**REN TV** (ven. РЕН ТВ) on yksi Venäjän suurimmista televisiokanavista. Sen omistavat 70-prosenttisesti Venäjän poliittista johtoa lähellä olevat yritykset Rossija-pankki (ven. Акционерный коммерческий банк Россия, *Aktsionernyi kommertšeski bank Rossija*), Severstal (ven. Северсталь) ja Surgutneftegaz (ven. Сургутнефтегаз) sekä loput 30 prosenttia luxemburgilais-saksalainen RTL Group.

Kanava on perustettu 1. tammikuuta 1997. Ren TV kuuluu katsojaluvuiltaan keskikastiin heti päätelevisiokanavien 1TV, NTV ja Rossija jälkeen.

Historia
--------

REN TV -televisiokanava juontuu vuonna 1991 perustettuun tuotantoyhtiöön. Yritys teki laajalti sisältöä Venäjän päätelevisiokanaville. Tuotantoyhtiön perustaneet kaksi yksityishenkilöä Irena ja Dmitri Lesnevski muuttivat yhtiön REN TV televisiokanavaksi vuonna 1997. 

REN TV:n omistusrakenne muuttui ajan myötä ja sen osakkaina ehtivät toimia Moskovan kaupunki, Lukoil ja RAO UES. Vuoteen 2005 mennessä Irena ja Dmitri Lesnevski omistivat 30 prosentin osuuden ja energiajätti RAO JeES 70 prosentin osuuden televisiokanavasta. Osapuolet myivät osakkeensa teräsyhtiö Severstalille, öljy- ja kaasuyhtiö Surgutneftegazille ja saksalaiselle Bertelsmannin omistamalle RTL:lle. Samalla kanava lopetti Venäjän poliittisen johdon kritisoimisen.

Vuonna 2007 omistus muuttui jälleen. Abros Capital Co. osti suurimman osan Severstalin ja Surgutneftegazin osuuksista. Abros Capital Co. on pietarilaisen Rossija-pankin tytäryhtiö. Pankin hallituksen puheenjohtaja Juri Kovaltšuk on Venäjän presidentin Vladimir Putinin läheinen ystävä. Kaupan myötä Rossija-pankki nousi Ren TV:n suurimmaksi omistajaksi 56 prosentilla.

Ohjelmisto
----------

* *4400*
* *Pako*
* *Supernatural*
* *Kovan onnen kundi*
* *Family Guy*
* *Simpsonit*
* *Frendit*
* *Salaiset kansiot*
* *M\*A\*S\*H*
* *Jetix*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Televisiokanavan nettisivut
**Päivän päästö** on joissain karjalaisissa kansanrunoissa esiintyvä kertomusmuotoinen runoteema, joka on tunnettu parhaiten Keski-Inkerissä.

Kertomuksen alussa tehdään havainto, että Aurinko ja Kuu eivät ole niiden omilla paikoillaan ja ihmisillä on siksi paha olla pimeässä ja kylmässä. Kiesus, Jumalaisen ainoa poika, tai joku muu, kuten Kave, Päivätär, Päivän poika tai Sepon piika, lähtee etsimään puuttuvia valoja Pohjolasta tai Hiitolasta. Selvittyään matkan esteistä ja takaa-ajajista kuulee etsijä Väinämöisen tai vanhan akan opastamana että valot on piilotettuna ison kalan vatsaan, kivimäkeen tai pajukkoon. Löydetyt taivaan valot nostetaan etsijän selkään, minkä jälkeen tämä ripustaa puun oksille paistamaan valoa ja lämpöä ihmisille.

Anna-Leena Siikalan mukaan runon katsotaan sisältävän useita kerrostumia ja muutosvaiheita, jolloin sitä on vahvasti uudistettu. Kertomuksen pohjalla olisi Siikalan mukaan mahdollisia esikristillistä aineksia, joihin Pohjola ja Hiitola valojen kätköpaikkana viittaisivat.

Eräässä A. J. Sjögrenin vuonna 1819 taltioimassa toisinnossa taivaan valojen katoaminen ja vapauttaminen rinnastuu Sammon ryöstöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Siikala, Anna-Leena: *Itämerensuomalainen mytologia*. SKS, 2012.
**Mohamed Yunus al-Menfi** (arab. محمد يونس المنفي‎, *Muḥammad Yūnus al-Manfī*; s. 1976, Tobruk) on libyalainen diplomaatti ja poliitikko. Hänet valittiin 5.2.2021 Libyan kolmejäsenisen presidenttineuvoston johtoon. al-Menfi on maan itäosasta, ja presidenttineuvoston muut jäsenet edustavat maan etelä- ja länsiosia.

Siirtymäkauden hallitukseni piti jatkaa virassaan vuoden 2021 lopulla järjestettäviin vaaleihin saakka. Vaaleja kuitenkin lykättiin. Neuvosto valittiin YK:n johtamassa foorumissa, ja on sovittu, että sen jäsenet eivät asetu ehdokkaiksi joulukuun vaaleissa.

Menfi on opiskellut tekniikkaa Libyassa ja Ranskassa. Hän tuli politiikkaan paikallishallinon kautta vuonna 2011. Vuonna 2018 hänet lähetettiin suurlähettilääksi Kreikkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Names in the News: Libya's new interim leaders *BBC News*. Viitattu 19.10.2021.
2. ↑  Valta vaihtui sujuvasti Libyassa – uusi hallitus jatkaa joulukuun vaaleihin saakka *Yle*. Viitattu 19.10.2021.
3. ↑  Why Libya’s election got postponed: A quick guide *Al Jaeera*.  23.12.2021. Viitattu 23.8.2022.
4. ↑  UN: Libya rival officials fail to agree on election terms *Africa News*.  1.7.2022. Viitattu 23.8.2022.
5. ↑  Libya crisis: Vote to unite splintered nation *BBC News*.  5.2.2021. Viitattu 19.10.2021.
**Le Nouvel Observateur** (eräässä vaiheessa myös **France Observateur**) on ranskalainen yleisviikkolehti, joka on erikoistunut uutistapahtumiin, eritoten poliittisiin. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 9. marraskuuta 1964. Lehti kuuluu Groupe Perdriel -konserniin. Lehden voidaan luokitella poliittisesti edustavan keskustavasemmistoa, joka on kallistunut sosialidemokratian kannalle.

Historia
--------

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä *L'Observateur politique, économique et littéraire* 13. huhtikuuta 1950. Lehti ilmestyi 20 000 kappaleen painoksena. Sen perustivat entiset Ranskan vastarintaliikkeen aktiivit: Gilles Martinet joka oli toiminut AFP:n toimittajana, Roger Stéphane, Claude Bourdet ja Hector de Galard joka oli entinen Combat-lehden toimittaja. 

Vuonna 1953 lehden nimeksi vaihdettiin *l'Observateur aujourd'hui* ja vuonna 1954 *France Observateur*. Lehden tavoitteena oli tuoda esille sodan jälkeen vasemmistolaisen vastarintaliikkeen ajatuksia ja se oli periaatteiltaan poleeminen lehti ja se ajoi voimakkaasti siirtomaiden itsenäisyyspyrkimyksiä. Lisäksi se julkaisi poliittisia skandaaleja ja kompromisseja sekä toi ilmi Algeriassa harrastettua kidutusta. Vuosikymmenen lopulla lehti saavutti 100 000 kappaleen painoksen.

Vuoden 1964 alkupuolella *France Observateeur* joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Lehden kustantamisesta erinomaisen kiinnostunut liikemies ja tehtailija Claude Perdriel sekä toimittajana ja kirjailijana toiminut Jean Daniel päättivät hankkia omakseen lehden, josta tuli Le Nouvel Observateur ja se ilmestyi uudella nimellään ensimmäisen kerran 19 marraskuuta 1964.

Lehden toimituksellinen linjaus korosti älymystön roolia ja sitä edustivat esimerkiksi Jean Daniel, Maurice Claavel ja Gilles Maartinet. He olivat pitkään olleet oppositiossa Ranskan hallituksen keskusta-oikeistolaista toimintaan kohtaan. Lehti halusi säilyä herkkänä vasemmiston näkemyksille. 

Nykyisin lehden avustajiin kuuluvat arvostetut henkilö kuten Jacques Delors, Robert Badinter ja Jean Lacouture.

Lehden levikki
--------------

Le Nouvel Observateur -lehden levikki:

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Aihe** | **2001** | **2002** | **2003** | **2004** | **2005** | **2005–2006** |
| **Kokonaislevikki** | 542 781 | 544 401 | 544 411 | 543 399 | 542 529 | 542 521 |
| *josta* maksettujen levikki |  | 537 569 | 538 213 | 537 717 | 536 397 | 536 125 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  Sources: ] (Arkistoitu – Internet Archive) Ranskan kansallinen levikinfakastus], 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Histoire politique et culturelle de France Observateur, Osa 1, Philippe Tétart, L’Harmattan, 2001
* Histoire politique et culturelle de France Observateur, Osa 2, Philippe Tétart, L’Harmattan, 2001
**Työsuojeluhallitus** oli vuosina 1973–1993 Tampereella toiminut, aluksi sosiaali- ja terveysministeriön ja sittemmin työministeriön alainen keskusvirasto, jonka tehtävänä oli johtaa, valvoa ja hoitaa työsuojeluhallintoa. Työsuojeluhallituksen lakkauttamisen yhteydessä sen tehtävät siirrettiin työministeriön alaisiin työsuojelupiirien työsuojelutoimistoihin. Vuonna 1997 työsuojelu siirrettiin jälleen sosiaali- ja terveysministeriön alaisuuteen. Työsuojeluhallituksen pääjohtajana toimi koko viraston toimikauden Jaakko Riikonen (1930–2006), joka oli Suomen kunnallisten työntekijäin ja viranhaltijain liiton entinen puheenjohtaja.

Osastot ja johto
----------------

Työsuojeluhallituksessa oli neljä osastoa: kehitysosasto, valvontaosasto, tuotevalvontaosasto ja hallinto-osasto. Toimintaa johti seitsemän jäsenen johtokunta, johon kuului pääjohtajan ja ministeriön virkamiehen lisäksi ammattiyhdistysliikkeen edustajia.

Historia
--------

Työsuojeluhallitus sai toimitilat Tampereelle vuonna 1980 valmistuneesta valtion virastotalosta eli Hippostalosta.
Työsuojeluhallituksella ja vuonna 1974 voimaan astuneella työsuojelun valvontalailla on ollut keskeinen merkitys suomalaiselle työsuojelulle. Aikaisemmasta ammattientarkastajiin perustuneesta järjestelmästä luovuttiin, ja työsuojeluhallituksesta tuli työsuojelun keskeinen valvova viranomainen. Työsuojeluhallinnon tukena toimivat keskusviraston kanssa samanaikaisesti perustetut, silloisen lääninjaon mukaiset työsuojelupiirit. Laki mahdollisti työpaikkatason työsuojeluorganisaatiot, työsuojeluvaltuutetut ja työsuojelupäälliköt. Suomen ajauduttua lamaan 1990-luvun taitteessa irtisanomiset, konkurssit ja muut työnsaantiin liittyneet huolenaiheet antoivat aivan uutta sisältöä termille työturvallisuus. 

Aluksi hyvin tärkeänä pidetyn työsuojeluhallituksen rooli väheni vuosien mittaan. Kun kaikki yhteistyötahot olivat Helsingissä, jäi virasto vähitellen enemmän tai vähemmän sivuun asioista. Myös pääjohtajan työ siirtyi yhä enemmän Tampereelta Helsingin sivupisteeseen.

Työsuojeluhallitus lakkautettiin maaliskuussa 1993 ja sen toiminnot siirrettiin työministeriöön ja työsuojelupiirien työsuojelutoimistoihin ja sittemmin sosiaali- ja terveysministeriöön.

Lähteet
-------

1. ↑  CD Facta 2005. Elektroninen tietosanakirja. CD-ROM levyke.
2. ↑  Kuisma, Risto (2006). Internet bloki.  (Arkistoitu – Internet Archive).
3. ↑  Finlex. Asetus työsuojeluhallinnosta. 486/1991.
4. ↑  Pyykkö, Laura & Mutka, Harri: Hippostalo, Tampere: rakennetun ympäristön inventointi (PDF)  s. 5–6, 8. Tampere:  Ramboll, 2015. Viitattu 3.11.2019.
5. ↑  Kirjatyö. 2003.  (Arkistoitu – Internet Archive).
6. ↑  mt. Kuisma R.
**Tarmo Sakari Lieskivi** (9. kesäkuuta 1931 Loimaa – 6. kesäkuuta 2015 Turku) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Lieskivi kävi keskikoulun Loimaan yhteiskoulussa 1948 ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1955. Hän oli Loimaan Sähkö Oy:n teknillinen johtaja 1955–1959, Tunturipyörä Oy:n markkinointipäällikkö 1959–1970. Sormat Oy:n perustajaosakas Lieskivi oli 1970–2006, toimitusjohtaja 1970–1995 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1995 vuoteen 1997, jolloin yrityksen enemmistöosuus myytiin Enstolle ja johon se sulautettiin 1998. Lieskivi oli myös Sormeta Ky:n, vuodesta 1988 Sormeta Oy, pääomistaja ja toimitusjohtaja 1981–1995 sekä Sorpora Oy:n ja norjalaisen Sormat A/S:n pääomistaja. Hänellä oli lisäksi useita teollisuuden, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Lieskivi sai 1989. Hänen lahjoituksensa turvin perustettiin 1991 Tarmo Lieskiven rahasto Liikesivistysrahastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivistö, Terhi: Teollisuusneuvos Tarmo Lieskivi (1931–2015). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2023. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 21.11.2023.
2. ↑  Sormatin Tarmo Lieskivi: Menestyvä yritys henkilöstön paras työttömyysvakuutus.  *Uusi Suomi*, 3.3.1987, nro 61, s. 23. Kansalliskirjasto. Viitattu 21.11.2023.  (ei-vapaa)
**Anne Louise Ashley-Greenstreet** (17. helmikuuta 1835 – ?) oli englantilainen kirjailija.

Ashley-Greenstreetin elämästä ei ole säilynyt paljoa tietoja. Hän oli kotoisin Sheffieldistä, ja hänen isänsä oli koulumestari. Hän solmi avioliiton 41-vuotiaana.

Yksi hänen kirjoittamansa hengellinen laulu on säilynyt, vuonna 1871 julkaistu "A little talk with Jesus". Tämä tieto on säilynyt John Julianin vuonna 1907 julkaisemassa sanakirjassa *A Dictionary of Hymnology*, jonka mukaan Ashley-Greenstreetin kirjoittama suosittu laulu "A little talk with Jesus" oli ilmestynyt otsikolla "In affliction" (Ahdingossa) hänen runokokoelmassaan *Heart Yearnings after Home* vuonna 1871. Vuoden 1880 laitoksessa runon nimi oli "Communion".

Laulu on ilmestynyt ruotsiksi vuonna 1880 Lina Sandellin kääntämänä Korsblomman-kalenterissa, jossa laulu oli merkitty Sandellin kirjoittamaksi vuonna 1879. Laulu on Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osassa virsi 207 "En liten stund med Jesus". Suomeksi laulu on julkaistu vuonna 1924 ilmestyneessä Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa numerolla 248 "Jeesuksen kanssa hetki, Se kaiken tasoittaa", ja laulun tekijäksi on merkitty Lina Sandell-Berg. Vuoden 2002 virsikirjassa sen käännös "Vain hetki Herran kanssa se mielen tyynnyttää" on Anna-Maija Raittilan uusi suomennos vuodelta 1999. 

Laulu on suomeksi myös *Hengellinen laulukirja* -kirjassa laulu 473 "Jeesuksen kanssa hetki, Se mieltä virvoittaa" ja *Siionin kannel* -kirjassa laulu 126, "Vain hetki Herran kanssa, se mielen rauhoittaa" (suomennos Johanna Ailio).

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 238. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 18. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)
3. ↑  Heart Yearnings After Home (Runo 30) *bibletruthpublishers.com*. Viitattu 24.3.2022. (englanniksi)
4. ↑  *Ruotsin Kirkon Suomenkielinen Wirsikirja*. Virsi 248. Almqvist&Wiksellin Kirjapaino-Osakeyhtiö, 1924.
**Kimiko Hirata** (jap. 平田仁子, *Hirata Kimiko*; s. 1970, Kumamoto) on japanilainen ilmastoaktivisti, joka pyrkii vähentämään fossiilisten polttoaineiden, etenkin kivihiilen, käyttöä Japanissa.

Hirata työskenteli kustannusyhtiössä 1990-luvulle asti. Silloin hän luki Al Goren kirjan ja ryhtyi ilmastoaktivistiksi. Hän osallistui vuoden 1997 Kioton ilmastokokoukseen ja perusti kansalaisjärjestön Kiko Network. Hän verkostoitui muiden maiden kansalaisjärjestöjen kanssa. Vuonna 2019 työ tuotti vihdoin tulosta, ja Japani luopui 13 uuden hiilivoimalan rakennussuunnitelmista.

Hiratan väitöskirja ilmastonmuutoksesta ja politiikasta hyväksyttiin Wasedan yliopistossa vuonna 2019, ja hänestä tuli yhteiskuntatieteen tohtori.

Hiratalle myönnettiin Goldman-ympäristöpalkinto vuonna 2021. BBC valitsi Hiratan vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dr. Kimiko Hirata (2019 GSSS graduate) wins Goldman Environmental Prize, known as "Green Nobel." *School of Social Sciences, Waseda University*. Viitattu 25.4.2023.
2. 1 2  BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year? *BBC*.  6.12.2022. Viitattu 24.4.2023.
3. 1 2  Kimiko Hirata, 2021 Goldman Environmental Prize, Japan *Goldman Prize*. Viitattu 25.4.2023.
Pouilly-Fumé-valkoviiniä

**Pouilly-Fumé** on ranskalainen valkoviinin tuotantoalue Loiren laaksossa. Pouilly-Fumé-valkoviini on suojattu alkuperänimitys, ja se tehdään Sauvignon Blanc -lajikkeesta. Sitä luonnehditaan aromeiltaan piikiviseksi/mineraaliseksi ja lievästi savuiseksi (ransk. *fumée* tarkoittaa savua). Kyseiselle viinille sopivia ruokia ovat muun muassa lohi, kana ja vasikka. Se sopii myös aperitiiviksi ja nautittavaksi juustojen kanssa.

Viinitarhat sijaitsevat alueen seitsemässä kylässä, joita ovat mm. Pouilly-sur-Loire, Saint-Andelain, Boisgibault ja Tracy-sur-Loire (Nièvre).

Alueelta katsottuna vastakkaisella puolella Loire-jokea sijaitsee Sancerre.

Alue
----

* Alue: 850 ha
* Maaperä: kalkkikivi, savi-kalkkikivi
* Tuotanto: 6 miljoonaa pulloa

Lähteet
-------

1. 1 2  Pouilly-Fumé AC *Wine Dictionary*. Epicurious.com. Viitattu 9.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Pouilly-Fumé Terroir-france.com:  French Wine Guide. Viitattu 9.5.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pouilly-Fumé**.
* Pouilly-Fumé AOC -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Anders Ismael Wikstén** (24. marraskuuta 1863 Luumäki – 18. joulukuuta 1936 Espoo) oli suomalainen pankinjohtaja, joka toimi 1920-luvulla Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajan J. K. Paasikiven varamiehenä.

Anders Wiksténin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Anders Ulrik Wikstén (1824–1886) ja Fanny Viktorina Ehrnrooth (k. 1906). Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Porvoon lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1888. Wikstén sai varatuomarin arvon 1891.

Wikstén oli aluksi tuomarin apulaisena Lappeen ja Jääsken tuomiokunnissa vuoteen 1896 saakka ja sitten 1896–1897 ylimääräisenä virkamiehenä Viipurin hovioikeudessa kunnes hän meni 1898 Kansallis-Osake-Pankin palvelukseen. Hän toimi pankin Viipurin konttorin lakiasiainhoitajana ja sitten pankin Kuopion konttorin johtajana kunnes hänet kutsuttiin vuonna 1900 pankin johtokunnan jäseneksi. Wikstén oli Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorissa toimitusjohtajan apulaisena 1906–1929.

Wikstén oli myös Henkivakuutusyhtiö Salaman, Werner Söderström Oy:n, Helsingin Rakennusainekauppa Oy:n, G. W. Sohlberg Oy:n, Kotkan Verkatehdas Oy:n ja Barkerin Kutomotehtaat Oy:n johtokuntien jäsenenä sekä palovakuutusyhtiö Pohjolan ja Tapaturmavakuutus Oy Kullervon hallintoneuvostojen puhéenjohtajana. Hän harjoitti maanviljelyä Espoossa omistamassaan Oittaan kartanossa.

Wikstén oli mukana jääkäriliikkeen toiminnassa ja ensimmäisen maailmansodan aikana yksi saksalaisten ja itävaltalaisten Venäjältä paenneiden sotavankikarkurien tärkeimmistä Suomen halki Ruotsiin johtaneista etappiteistä kulki Wikstenin omistaman Oittaan kartanon kautta. 1930-luvulla Wikstén tuki Isänmaallista kansanliikettä ja toimi liikkeen taloudellisena neuvonantajana. Hän oli myös Helsingin Mustan Karhun johtokunnan puheenjohtajana.

Anders Wikstén oli naimisissa vuodesta 1899 Elna Amalia Alexandra Ehrnroothin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Uola, Mikko: Wiksten, Anders. Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997– (viitattu 24.11.2023)
3. 1 2 3 4  Anders Wikstén 60-vuotias, Iltalehti, 24.11.1923, nro 274, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4  Pankinjohtaja Anders Wiksten kuollut, Helsingin Sanomat, 19.12.1936, nro 343, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Ulrik Wikstén. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 24.11.2023.
6. ↑  Pankinjohtaja Anders Wiksten, Ajan Suunta, 19.12.1936, nro 295, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| "Shanghain valot"Annika Eklund |
| --- |
| Singlen "Shanghain valot" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Shanghain valot* |
|  Julkaistu | 15. helmikuuta 2006 |
|  Tuottaja(t) | Kerkko Koskinen |
|  Tyylilaji | Pop / Iskelmä |
|  Kesto | 03.01 |
|  Levy-yhtiö | HMC |
| Annika Eklundin muut singlet |
| "Särkyvää"2003 | "Shanghain valot"2006 | "Sinussa on jotain"2006 |

"**Shanghain valot**" on Annika Eklundin esittämä kappale, jolla hän osallistui Eurovision laulukilpailujen Suomen-karsintaan vuonna 2006. Kappale jäi karsinnassa kolmanneksi, mutta siitä kehkeytyi Annika Eklundin ensimmäinen suuri hitti. Kappale oli Radio Suomen toiseksi soitetuin kappale vuonna 2006. Sen on säveltänyt Kerkko Koskinen ja sanoittanut Kyösti Salokorpi.

Marraskuussa 2023 Oku Luukkainen teki remix-version kappaleesta Eklundin ja Spektin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Annika Eklundin hitti Shanghain valot villitsee nyt nuoria – kappaleen sanoitus meni uusiksi WTC-iskujen vuoksi *Yle Uutiset*.  25.10.2023. Viitattu 6.11.2023.
**Kondiittori** on elintarvikealan ammattilainen, joka valmistaa erilaisia makeita leivonnaisia, täytekakkuja, kääretorttuja, leivoksia ja pikkuleipiä. Kondiittorin tehtäviin voi kuulua myös myyntityötä. Kondiittorit työskentelevät yleensä konditoriassa tai leipomossa. Kondiittorista saatetaan joskus käyttää myös nimitystä sokerileipuri. Kondiittori oli myös Venäjän keisarillisen hovin rankijärjestelmän 12. luokan hovivirkamiehen virkanimike.

Kondiittoriksi voi opiskella joko suorittamalla näyttötutkintona kondiittorin ammattitutkinnon tai suorittamalla elintarvikealan perustutkinnon leipomoalan koulutusohjelmassa. Leipomoalan koulutusohjelman tutkintonimike on leipuri-kondiittori. Ammatillinen perustutkinto on laajuudeltaan 120 opintoviikkoa ja kestää 3 vuotta.

Työpaikat
---------

Kondiittorina voi työskennellä leipomoissa, konditorioissa, kahviloissa, ravintoloissa, pitopalveluyrityksissä sekä myymälöiden paistopisteissä ja leipäosastoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Perussanakirja, Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 1997

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kondiittori**.
* Elintarvikealan perustutkinto, leipuri-kondiittori (Opintoluotsi)[vanhentunut linkki]
* Kondiittorin ammatinkuvaus (Ammattinetti)
**San Miguel** oli Espanjan laivaston vuonna 1773 vesille laskettu kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus laskettiin vesille vuonna 1773.

Palvelus
--------

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi Gibraltarin piirityksessä 10. syyskuuta 1782 aluksen. Se saapui 5. toukokuuta 1783 Portsmouthiin, missä se tutkittiin 17. kesäkuuta - 1. heinäkuuta ja liitettiin 5. tammikuuta 1784 kuninkaalliseen laivastoon nimellä *HMS San Miguel*.

Alus otettiin palvelukseen 1782 Gibraltarilla päällikkönään Sir Roger Curtis. Aluksen päällikkyyden vastaanotti seuraavana vuonna Sir Charles Knowles aluksen pysyessä Gibraltarilla. Alus purjehti Portsmouthiin, missä se poistettiin palveluksesta toukokuussa 1783. Alus myytiin 1. joulukuuta 1791 Portsmouthissa romutettavaksi 2 020 punnalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield 2007 s. 87
**Tuulivoima Intiassa** kertoo tuulivoimasta Intiassa.

1980-luvulla perustettiin **M**inistry of **N**on-conventional **E**nergy **S**ources (**MNES**), nykyään **M**inistry of **N**ew and **R**enewable **E**nergy (**MNRE**). Sen tavoite on kannustaa öljylle, hiilelle ja kaasulle vaihtoehtoisiin polttoaineisiin.

**I**ndian **W**ind **T**urbine **M**anufacturers **A**ssociation (**IWTMA**) mukaan Intian tuulivoimapotentiaali oli 65 000 MW vuonna 2007.

Vuoden 2003 sähkölaki velvoittaa uusiutuvan energian edistämiseen. Tuulivoima sisältyy lakiin. Se kattaa kannustavan tariffin ja minimitavoitteen määristä sähköyhtiöille. lisäksi 10 osavaltiota 29:stä osavaltiosta oli asettanut uusiutuvan energian ostovelvoitteen. Sähköyhtiöillä oli 10 % uusiutuvan energian velvoite. 


| Tuulivoima Intiassa |
| --- |
| Vuosi | MW |
| 2000 | 220 |
| 2003 | 2 125 |
| 2004 | 3 000 |
| 2005 | 4 430 |
| 2006 | 6 270 |
| 2007 | 8 000 |
| 2008 | 9 655 |
| 2009 | 10 926 |
| Kommentit: |
|

Katso myös
----------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuulivoima Intiassa**.
* Energiapolitiikka
* Kestävä kehitys alueittain ja maittain
* Uusiutuva energia Intiassa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Global Wind Report 2007 GWEC 2007 (Arkistoitu – Internet Archive) s. 40-41
2. 1 2  GWEC - Table and Statistics 2009 GWEC 2/2010
Kuwaitin kartta
**Kuwaitin energiapolitiikka** kertoo Kuwaitin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. 

Kuwait on OPECin jäsen ja öljyn kokonaisviennissä neljäs (117 Mt) vuonna 2007. Noin 30 % öljynviennistä oli öljyjalosteita. Öljy oli myös merkittävin sähkön raaka-aine. Öljytulot on rahastoitu valtiolliseen rahastoon. Kuwait Investment Authority (KIA) on kieltänyt lailla tietojen julkaisun kansalaisille rahastosta. Vuodesta 2007 kokonaisarvo on julkaistu.

Energiantuotanto ja vienti
--------------------------

*Pääartikkeli: Energia Kuwaitissa*
IEA:n mukaan vuonna 2008 Kuwait oli *8. suurin öljyn tuottajamaa* (3,7 %). Vuonna 2007 Kuwait oli *9. suurin raakaöljyn viejä maa*: 82 Mt. Lisäksi Kuwait vei öljyjalosteita (35 Mt), siten että Kuwait oli öljyn kokonaisviennissä neljäs (117 Mt).

Sähkö
-----

IEA:n raportin mukaan vuonna 2007 Kuwait tuotti öljystä sähköä 35 TWh ja sähkön kulutus oli 43 TWh.

Öljyrahasto
-----------

Öljytulot on rahastoitu valtiolliseen rahastoon. Kuwait Investment Authority (KIA) on kieltänyt lailla tietojen julkaisun kansalaisille rahastosta. Kesäkuusta 2007 KIA on julkaissut rahastojen arvon. Transparency Internationalin mukaan öljyrahastoista eri maissa vain Norja ja Alaska julkaisivat riippumattomasti tarkastetun tilinpidon ja talousraportin vuodelta 2008.

Katso myös
----------

* Kestävä kehitys alueittain ja maittain

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuwait**.

Lähteet
-------

1. 1 2  Key world energy statistics 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Global Corruption Report 2009 (Arkistoitu – Internet Archive), Corruption and the Private Sector, Transparency International elokuu 2009, s. 112

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
OPEC |
| --- |
|  |
| Jäsenvaltiot | 
* Algeria
* Angola
* Gabon
* Irak
* Iran
* Kongon tasavalta
* Kuwait
* Libya
* Nigeria
* Päiväntasaajan Guinea
* Saudi-Arabia
* Venezuela
* Yhdistyneet arabiemiirikunnat

 |

 |
**Turkka Tamminen** (2. tammikuuta 1931 Turku – 23. lokakuuta 2022 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.

Välihyökkääjänä pelannut Tamminen edusti urallaan Turun Tovereita 1948–1955 ja 1958–1961 sekä Turun Pyrkivää 1956–1957 ja 1965–1966. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 87 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 19 maalia. Suomensarjassa Tamminen teki 41 maalia. Paras saavutus oli vuonna 1954 viides sija mestaruussarjassa.

Tamminen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1953–1958 kolme maaottelua.

Tamminen oli mukana useissa TUL:n liitto-otteluissa, seitsemässä B-maaottelussa ja pelasi kansainvälisissä turnauksissa Euroopassa. Jääpallossa tuli Varsinais-Suomen piirin mestaruuksia. Tamminen toimi vuosina 1961–1963 TuTo:n valmentajana ja ohjasi myöhemmin Vasaramäen nappulajoukkuetta. Tamminen oli ammatiltaan laattamies. Hän harrasti puutarhanhoitoa. Hänen kotikuntansa oli Turku.

Lähteet
-------

1. ↑  Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä: Turkka Tamminen, Turun hautausmaa, Turku, 01. Muistolehto *hautakartta.fi*. Viitattu 10.12.2023.
2. 1 2 3  Urheilumme Kasvot Osa 3, Tamminen, Turkka, sivu 281, vastaavat toimittajat Risto Rantala, Markku Siukonen, Seppo Tukiainen, Oy Scandia Kirjat Ab, Keuruu 1978
3. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 338. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
4. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
**Taivaljärven kaivos** on Sotkamossa sijaitseva hopeakaivos, joka aloitti toimintansa 2019-3-1818. maaliskuuta 2019. Kaivoshankkeen takana on ruotsalais-suomalaisessa omistuksessa oleva Sotkamo Silver Oy.

Taivaljärven hopeaesiintymä löytyi vuonna 1980. Kajaani Oy teki alueella valtauksen saman vuoden syksyllä ja tutki aluetta vuoteen 1988 saakka. Vuosina 1988–1991 esiintymää tutki Kajaani Oy:n ja Outokumpu Oy:n perustama *Taivalhopea*-niminen työyhteenliittymä. Alueella tehtiin yhteensä 46 kilometriä kairausta sekä rakennettiin 2 600 metriä pitkä tutkimustunneli 350 metrin syvyyteen.

Myöhemmin esiintymän valtasi vuonna 2006 perustettu *Silver Resources Oy*, joka oli ostanut Taivalhopean tutkimusaineiston. Silver Resources Oy muutti myöhemmin nimekseen *Sotkamo Silver Ab* yhdistyttyään 2010 GEXCO Ab:n kanssa. Yhtiön kotipaikka on Ruotsissa mutta omistuksesta on 70 % suomalaisilla sijoittajilla. Vanha tutkimustunneli tyhjennettiin vedestä 2010, ja vuosina 2010–2011 alueelle tehtiin vielä 6,3 kilometriä lisäkairauksia. Kaivospiirin maa-alue ostettiin 2011, ja kaivoskirja saatiin 2012.

Taivaljärven esiintymän mineraalivarat ovat 3,5 miljoonaa tonnia. Malmi sisältää keskimäärin 91 g/t hopeaa ja lisäksi 0,7 % sinkkiä ja 0,4 % lyijyä sekä 0,3 g/t kultaa. Kaivoksen suunniteltu louhintamäärä on 45 000 kiloa hopeaa vuodessa, ja nykyisin tunnetuilla varoilla kaivos voisi toimi 6–7 vuotta. Louhinta on tarkoitus tehdä aluksi avolouhoksesta mutta myöhemmin pääosin maan alta. Kaivoksen on laskettu tuottavan toiminta-aikanaan 2,5 miljoonaa kuutiometriä rikastushiekkaa ja 1,2 miljoonaa tonnia sivukiveä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tällainen on Suomen ensimmäinen hopeakaivos – kolminkertaistaa koko maan hopeantuotannon *Yle Uutiset*. Viitattu 27.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Katsaus Taivaljärven kaivoshankkeen nykytilaan, Kestävä kaivostoiminta – seminaari Kajaani, Ilkka Tuokko 19.1.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)