recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Augustin Mannerheim
**Augustin Mannerheim** (17. elokuuta 1915 Ruotsi – 30. elokuuta 2011 Linköping, Ruotsi) oli ruotsalainen metsänhoitaja, kirjailija ja vapaaherra.

Mannerheimin vanhemmat olivat metsäyhtiö Kramfors AB:n toimitusjohtaja Johan Mannerheim ja Palaemona Treschow, jotka olivat muuttaneet 1904 emigrantteina Ruotsiin. Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim oli hänen setänsä. Hänen puolisonsa oli psykiatri ja kirjailija Brita o.s. Danell.

Mannerheim opiskeli kirjallisuutta Uppsalan yliopistossa, mutta joutui siirtymään toiselle alalle, metsänhoitajaksi, vanhempiensa kuoleman jälkeen, jolloin vastuu Grensholmin kartanosta jäi hänelle. Hän julkaisi kuitenkin seitsemän runokokoelmaa, viimeisen 2005.

Mannerheim käänsi viimeisinä vuosinaan Goethen tekstejä, jotka julkaistiin kokoelmana *Livskälla ur döden sprungen*. Teos sai 2011 Ruotsin Akatemian ja Samfundet De Nion kirjallisuuspalkinnot. Hän kirjoitti metriikan teoriasta teoksen *Poesins musik*, ja Linköpingin yliopisto myönsi hänelle hänen alalla tekemistään tutkimuksista kunniatohtorin arvon 1997. Hän on muokannut virsiä Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjaan.

Mannerheim vastasi marsalkka Mannerheimin Ruotsiin siirtämästä arkistosta. Hän lahjoitti sen 1993 Suomen Kansallisarkistoon. Hänen aloitteestaan arkkitehti Steven Holl suunnitteli Helsingin taidemuseo Kiasmaan erityisen ikkunan viereisen Mannerheimin ratsastajapatsaan kohdalle.

Mannerheim oli suuri Suomen ystävä ja vieraili Suomessa vuosittain. Hänelle myönnettiin 1994 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajan arvo.

Teokset
-------

* *Guldlejonet*: dikter. Stockholm: Wahlström & Widstrand. 1943.
* *Vita väga*: dikter. Stockholm: Wahlström & Widstrand. 1950.
* *Sätt glas*: dikter. Stockholm: Bonnier. 1966.
* *Livbåt*: dikter. Göteborg: Zinderman. 1974. ISBN 91-528-0078-4
* *Det förstorande mörkret*: dikter. Stockholm: Atlantis. 1979. ISBN 91-7486-090-9
* *Det gamla huset*: dikter 1943-1982. Stockholm: Författarförl.. 1982. ISBN 91-7054-399-2
* *Öppnas om natten*: dikter. Malmö: Pequod press. 2005. ISBN 91-975180-3-4
* *Poesins musik*. Ruin Förlag AB. Ilmestyy 2011*selvennä*. ISBN 91-85191-37-X

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jussi Kuusanmäki, Vapaaherra Augustin Mannerheim, Kuolleet, Helsingin Sanomat 12.9.2011 sivu C 5 Artikkelin verkkoversio
2. ↑  *Den svenska psalmboken med tillägg*, s. 1806. Verbum förlag AB Stockholm,ISBN 91-526-500-8, 2002.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fredrik Ludvig de la Myle** (noin 1752 – 17. tammikuuta 1797 Eura) oli suomalainen majuri, vapaamuurari ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

De la Mylen vanhemmat olivat Kuurinmaalta Tuckumista kotoisin ollut Rymättylän Maanpään tilan omistaja, kapteeni Karl Johan de la Myle (1728−1798) ja runoilijana tunnettu Agata Lovisa Brunnengräber. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1768 tai 1769.

De la Myle oli korpraalina henkirakuunarykmentissä vuodesta 1774 ja kornettina vuodesta 1778. Hän oli sitten luutnanttina venäläisten palveluksessa Pietarin tykistössä ja palasi sitten takaisin Ruotsin palvelukseen kornetiksi 1782. De la Mylestä tuli kapteeni 1788 ja majuri 1791. Hän erosi armeijan palveluksesta 1793. De la Myle vei 1788 Kustaa III:n sodanjulistusilmoituksen Venäjän keisarinna Katariina II:lle. Kustaa III:n sodan aikana de la Myle osallistui Ruotsinsalmen taisteluun ja hän teki taistelusta myös piirroksen.

De la Myle julkaisi kaksi kirjoittamaansa ruotsinkielistä muistorunoa.

De la Myle oli naimisissa vuodesta 1791 Karolina Charlotta Saloniuksen kanssa.

Teoksia
-------

* *Sorge-qväde vid capitainskan fru Agatha Lovisa de la Myles, född Brunnengräbers grift. År 1787 den 5:te september*. Åbo, tryckt i Frenckellska boktryckeriet 1787
* *Vid en ömt saknad systers, : afledna lieutenantskan fru Charl. Benigna Agneta Hjulhammar född de la Myles dödlige frånfälle, som skedde d. 21 januarii 1789. Af en mycket sörjande bror*. Åbo, tryckt i Frenckellska boktryckeriet 1789

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Fredrik Ludvig de la Myle. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.7.2014.
* Päivi Salonen : De la Mylet Rymättylässä, Fransin ja Karlin sanomat Timm-Ketonen sukuseura ry:n jäsenlehti n:o 20/2009 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* De la Mylen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
King of Rome täytettynä Derbyn kaupunginmuseossa.
Sudbury, in 2012
**King of Rome** oli englantilainen kirjekyyhky, joka voitti vuonna 1913 kilpalennon Roomasta kotiinsa Englantiin.

Kilpailussa päästettiin Roomasta liikkeelle 1200 kirjekyyhkyä, jotka alkoivat etsiä reittiä koteihinsa eri puolilla Pohjois-Eurooppaa. Noin seitsemän prosenttia linnuista palasi, ja nopein sai nimen The King of Rome. Kilpailun aikana oli myrsky, jossa monet linnuista saivat surmansa.

Linnun kasvattaja Charles Hudson kuului sukuun, jossa harrastettiin kyyhkysten kasvattamista kilpailuihin. Hän oli kasvattanut monia voittajakyyhkysiä takapihallaan Derbyn Friars Gatessa. Kun King of Rome oli voittanut kuuluisan yli tuhannen mailin kilpailun, siitä tuli ostotarjouksia Amerikkaa myöten.

Kun lintu kuoli, Hudson antoi sen täytettäväksi, ja vuonna 1946 hän lahjoitti täytetyn linnun Derbyn kaupunginmuseoon. Linnusta on tehty laulu ja kuvakirja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The King of Rome - Charlie Hudson's famous racing Pigeon Derby Photos
2. 1 2  Sylvia Pantaleo: King of Rome (kirja-arvostelu) University of Manitoba.  Arkistoitu 11.4.2014. Viitattu 18.12.2011.
**Haarjärvi** on humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 27,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Haarjärven etelä–pohjoissuuntainen pituus on kilometrin. Länsi–itäsuuntainen leveys on suurimmillaan puoli kilometriä. Etelässä järvi kapenee Tommanlahdeksi. Järvi on saareton ja sitä reunustaa idässä metsä ja lännessä peltomaa. Rannoilla on useita pientaloja. Haarjärven läheisyydessä sijaitsee useita järviä, kuten Kaitajärvi idässä, Valkjärvi etelässä, Iso Ruokjärvi lounaassa ja Kivimäen Kaita luoteessa.

Haarjärveen virtaa laskuoja Valkjärvestä ja Iso Ruokjärvestä, Haarjärven pohjoiskolkasta lähtee Hämjoki kohti Lohjanjärveä.

Haarjärven kaloista noin puolet on särkeä, järvessä esiintyy myös haukea, pasuria ja siikaa ja useita muita lajeja. Haarjärvi on rehevä ja sen ekologinen tila on tyydyttävä. Vesitilavuus on 1 169 000 kuutiometriä.

Haarjärvi (23.074.1.004) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Haarjärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.5.2021.
3. 1 2 3 4  Haarjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 11.5.2021.
4. ↑  Haarjärvi. Järviwiki. Viitattu 11.5.2021.
5. ↑  Hämjoen valuma-alue (23.074). Järviwiki. Viitattu 11.5.2021.
**King shepherd** on amerikkalainen koirarotu. Se ei ole FCI:n tunnustama, mutta American Rare Breed Association (ARBA) ja United Kennel Clubs International ovat tunnustaneet sen.

Ulkonäkö
--------

King shepherd on saksanpaimenkoiran kookas versio. Se on suurikokoinen, voimakas, vankkarakenteinen, raskastyyppinen alsatian-tyypin koira. Siitä on olemassa yleisempi pitkä- ja harvinaisempi lyhytkarvainen muunnos. Tyypillisimpiin väreihin lukeutuvat saksanpaimenkoiran värit. Säkäkorkeus on 63–74 cm ja paino 40,5–67,5 kg – toisen lähteen mukaan paino vaihtelisi uroksilla 59–73 kg ja nartuilla 41–50 kg välillä.

### Luonne ja käyttäytyminen

King shepherd on älykäs ja ketterä. Sen tulee olla itsevarma, rohkea, voimakasluonteinen, tottelevainen ja kestävä. Se on lapsirakas ja perhettään kohtaan lempeä. Se vahtii isäntänsä taloa ja omaisuutta, ja sen ainoa käyttötarkoitus onkin toimia seura- ja vahtikoirana. Nimitys *king shepherd* eli sananmukaisesti "kuningaspaimenkoira" viittaa saksanpaimenkoirataustaan ja alsatian-tyyppiin sekä perinteisiin paimenkoiriin verrattuna suureen kokoon.

Alkuperä
--------

Soopeli narttu.
Rodun loivat Shelly Watts-Cross ja David Turkheimer, jotka käyttivät jalostukseen shilohinpaimenkoiraa (joka vastaavasti on tulos saksanpaimenkoiran ja alaskanmalamuutin välisestä risteytyksestä), amerikkalaislinjaista saksanpaimenkoiraa ja pyreneittenkoiraa. Vuonna 1995 perustettiin ensimmäinen rotujärjestö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Becker, I. (2013). *Hunderassen - Alle Hunderassen dieser Welt* (eBook). Kai Bruchmann. ISBN 978-3-00-037374-9.
2. ↑  *Group One (Herding Group)* (Arkistoitu – Internet Archive). American Rare Breed Association. Viitattu 27.8.2013.
3. 1 2 3  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 559-560. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**A&O‑ryhmä r.y. – A&O‑gruppen r.f.**, alun perin **ASO-ryhmä r.y.**, oli suomalaisten Tuko-keskusliikettä käyttävien päivittäistavarakauppiaiden vapaaehtoinen yhteistyöketju, joka toimi vuosina 1955–1978. ASO-toimintamalli ja -nimi olivat peräisin Länsi-Saksasta. Kuluttajille ryhmä näkyi ASO- ja sitten A&O-tunnuksia käyttävinä elintarvikemyymälöinä ja niiden alueellisena tai valtakunnallisena yhteismainontana. Kauppaketjun asiakaslehtenä ilmestyi vuosina 1959–1963 *Äidin kauppa*. Kauppiaiden ja henkilökunnan lehtenä toimivat 1963–1965 *ASO-viiri* ja sen jatkaja *A&O-myyntineuvoja*.

Historiaa
---------

Ketjun nimi oli vuosina 1955–1965 ASO, tunnuslauseenaan Aina sopivaa ostettavaa.
Tukolaiset vähittäiskauppiaat etsivät 1950- ja 1960-luvulla ratkaisuja kiristyvään kilpailuun muun muassa vapaaehtoisista ketjuista, joiden avulla voitaisiin lisätä tehokkuutta yhteisostoilla, yhtenäisillä ketjutunnuksilla ja yhteismainonnalla. Näin syntyivät A&O-ketjun (1955) lisäksi Spar- (1962) ja Tr- (1969) -nimiset ketjut, joiden tunnukset, yhteistyökumppanit ja toimintafilosofia olivat osittain peräisin muista Euroopan maista.

A&O-yhteistoiminta alkoi vuonna 1955 nimellä ASO-ryhmä r.y. Vuonna 1966 ryhmä liittyi eurooppalaiseen yhteistoimintaan ja sen mukaisesti uudeksi nimeksi otettiin A&O. Alueellisten Tuko-ryhmän tukkukauppojen asiakaskauppiaat muodostivat paikallisia A&O-työryhmiä, joiden puheenjohtajat kokoontuivat valtakunnallisessa A&O-puheenjohtajistossa, joka oli ryhmän ylin päättävä elin. A&O-yhteistoiminnassa eivät olleet mukana kaikkein suurimmat Tukon tukkuliikkeet, vaan se oli enimmillään 16 keskisuuren tukkukaupan ja niiden asiakaskauppiaiden yhteistoimintaa.

1970-luvulla Tukossa alettiin vähitellen huomata monien ketjutunnusten hankaluus markkinoinnin järkeistämisen kannalta. A&O-, Spar- ja Tr-tunnuksista luovuttiin, ja kaikki Tuko-ryhmän vähittäiskaupat ryhtyivät vuoden 1978 alusta käyttämään pelkästään T-tunnusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomessa 1970 luvulla oli elintarvikemyymälä ainakin Virroilla jonka seinässä... (Arkistoitu – Internet Archive), Kysy.fi-palvelu, Helsingin kaupunginkirjasto 30.07.2008. Viitattu 3.3.2016.
2. 1 2 3 4  Luoma-aho, Jarmo: A&O‑ryhmä r.y.‑A&O‑gruppen r.f. 1955-1978[vanhentunut linkki], Elinkeinoelämän keskusarkisto 1999. Viitattu 3.3.2016.
3. ↑  Äidin kauppa[vanhentunut linkki], Fennica. Viitattu 3.3.2016.
4. ↑  ASO-viiri[vanhentunut linkki], Fennica. Viitattu 3.3.2016.

Kirjallisuutta
--------------

* Hoffman, Kai: *Tukkukauppaa, keskusliiketoimintaa, järjestötoimintaa : yksityisen tukkukaupan historia.* Edita, 2004.
* Kuitunen, Marjatta & Salonen, Kari: *A&O-ryhmä r.y. 20 vuotta 1955–1975*. Helsinki 1976.
* *Tukkukauppojen Oy 1924–1964. 40 vuotta itsenäisen tukkukaupan taloudellista yhteistyötä*. Helsinki 1964.
* *Kolme porrasta tulevaisuuteen. Juhlakirja Tukkukauppojen täyttäessä 60 vuotta 16.4.1984*. Jyväskylä 1984.
**Tahitinlurikki** (*Vini peruviana*) on uhanalainen polynesialainen kaija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Tahitinlurikin pituus on noin 18 cm ja paino 31–34 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on tummansininen. Naama, kurkku ja rinnan yläosa ovat valkoiset. Nokka on oranssi, iiris keltainen ja koivet oranssinkeltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on musta, iiris tummanruskea, koivet oranssinruskeat, vatsapuoli tumman siniharmaa ja poskilla on harmahtavat täplät.

Esiintyminen
------------

Tahitinlurikki elää Kaakkois-Polynesiassa Cookinsaarilla, Seurasaarilla ja Tuamotulla. Lajia on tavattu myös Tahitilla, mutta se on sinne mahdollisesti siirretty. Lajin populaation koko on 2 500–10 000 yksilöä. Parvet vaeltelevat kukkivia puita etsien paikasta toiseen. Lajin kanta on taantunut pääasiassa mustarottien ja kissojen takia. Tahitinlurikkia pidetään harvoin vankeudessa lemmikkilintuna, ja Suomessa niitä tuskin on ollenkaan.

Elinympäristö
-------------

Tahitinlurikit asuvat metsissä ja kookospalmumetsiköissä, puutarhoissa ja banaaniviljelyksillä. Ne esiintyvät yleensä pienissä alle 10 yksilön parvissa tai pareittain.

Lisääntyminen
-------------

Pesintä tunnetaan vankeudessa lisääntyneiltä linnuilta. Pesä sijaitsee puun kolossa tai onkalossa tai yhä puuhun kiinnittyneessä mädäntyneessä kookospähkinässä. Naaras munii tavallisesti kaksi munaa. Muna on kooltaan 19,4\*17,2 mm. Haudonta kestää hieman yli kolme viikkoa ja molemmat puolisot hautovat. Poikaset jättävät pesän kahdeksan tai yhdeksän viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Tahitinlurikit syövät siitepölyä, mettä, kukkia ja pehmeitä hedelmiä. Erityisen persoja ne ovat kookospalmun kukinnoille.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Vini peruviana* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1071558
* Wikispecies: Vini peruviana
* ADW: Vini\_peruviana
* ARKive: vini-peruviana
* BirdLife: 22684641
* CoL: 5BG7D
* BOW: blulor1
* eBird: blulor1
* GBIF: 2480018
* iNaturalist: 19130
* IRMNG: 10193483
* ITIS: 177450
* IUCN: 22684641
* NCBI: 1107404
* Species+: 10852
* Xeno-canto: Vini-peruviana

 |

 |
F.L. Grenqvist
**Fredrik Leopold Grenqvist** (9. joulukuuta 1821 Käkisalmi – 17. maaliskuuta 1902 Käkisalmi) oli Venäjän keisarillisen armeijan palveluksessa toiminut suomalainen jalkaväenkenraali.

Grenqvistin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Johan Grenqvist ja Hedvig Lovisa Lilius ja puolisot 1849–1869 Adelaide Emilia Avenarius ja vuodesta 1870 Emilie Ferrein. Hänen tyttärensä Adelaide Louise Emilie (Mila) nai vuonna 1885 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen.

Grenqvist tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836, valmistui koulusta kurssinsa priimuksena ja komennettiin vänrikkinä Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin 1843. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1845 ja luutnantiksi 1848 ja määrättiin 1849 palvelukseen Haminan kadettikouluun, missä hän toimi 1849–1851 komppaniaupseerina ja sitten historianopettajana vuoteen 1856. Grenqvist ylennettiin alikapteeniksi 1852 ja kapteeniksi 1854. Krimin sodan aikana hän osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen. Takaisin Henkivartioväen Liettuan rykmenttiin Grenqvist määrättiin 1856, Henkikaartin Volynian rykmenttiin hänet siirrettiin 1859. Grenqvist ylennettiin everstiksi 1860 ja määrättiin ensin rykmenttinsä tarkk’ampujakomppanioiden päälliköksi, mutta saman vuoden lopulla hänestä tuli reservipataljoonan komentaja 52. Vilnan jalkaväkirykmentissä. Pataljoonasta muodostetun 130. Hersonin, H.K.K. Suuriruhtinas Andrei Vladimirovitšin jalkaväkirykmentin komentaja hänestä tuli 1863. Rykmentti osallistui Puolan kapinan kukistamiseen.

Grenqvist ylennettiin kenraalimajuriksi 1871. Vuonna 1873 hän tuli 26. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi ja vuonna 1877 16. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Turkin sotaan hän osallistui 1877-1878 ja sodan jälkeen hänet määrättiin Benderin rajalinnoituksen komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi Grenqvist ylennettiin 1879, eron sotapalveluksesta hän sai maaliskuussa 1886 jalkaväenkenraaliksi ylennettynä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fredrik Leopold Grenqvist *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 30.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Juri Viktorovitš Trofimov** (ven. Юрий Викторович Трофимов, s. 26. tammikuuta 1984 Igra, Udmurtia) on venäläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili aiemmin myös maastopyöräilyssä. Hän aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Bbox Bouygues Télécom -joukkueessa 2008, edusti Katjuša-tallia 2011–2015, Tinkoffia 2016, Caja Rural - Seguros RGA -joukkuetta 2017 ja Radio Popular Boavistaa viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2018.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cyclingbase, Cycling Archives

### Maastopyöräily

2002
Junioreiden EM-kilpailut, maastoajossa pronssia
Junioreiden MM-kilpailut, maastoajossa hopeaa
2005
Maastoajon Venäjän-mestaruus
Alle 23-v. EM-kilpailut, maastoajossa pronssia
### Maantiepyöräily

2006
Paris–Troyes, voitto
2007
Les 3 Jours de Vaucluse, 1. etapin voitto
Paris–Troyes, voitto
La Roue Tourangelle, voitto
2008
Etoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Critérium du Dauphiné Libéré, 6. etapin voitto
2009
Baskimaan ympäriajo, 2. etapin voitto
2013
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
2014
Critérium du Dauphiné, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s
2015
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, 15. etapilla toinen
Maantieajon Venäjän-mestaruus
2017
Five Rings of Moscow, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yuri Trofimov *Pro Cycling Stats*. Viitattu 5.2.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Yuri Trofimov *Cyclingbase*.  Arkistoitu 13.4.2016. Viitattu 11.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3  Yuri Trofimov *Cycling Archives*. Viitattu 11.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Yuru Trofimov *sports-reference.com*.  Arkistoitu 12.11.2012. Viitattu 1.8.2014. (englanniksi)
**Tahojärv**  on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa Riihoran kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 0,7 hehtaaria ja se on halkaisijaltaan 100 metriä leveä pyöreä metsäjärvi. Se on 10,4 metriä syvä. Järven rantaviivan pituus on 300 metriä ja järvi on autio. Se sijaitsee 300 metrin päässä Kõvera järvestä, joka on asidotrofinen järvi. Viereinen Väiku järv lienee samanlainen lampi kuin Tahojärv.

Luontoarvoja
------------

Tahojärvi, jolla ei ole tulo- tai laskuojia, saa vetensä järven pohjassa olevista lähteistä ja pintavalunnasta. Vesi on hyvin kirkasta, mutta siinä ei elä kaloja. Järvellä elää majavia.

Vesistösuhteita
---------------

Järvi kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa se on Rebastemäe ojan valuma-alueella, joka on puolestaan Võhandu jõen sivuhaaran Mädajõen sivu-uoma. Järveen ei ole kaivettu ojia, joten se voi olla umpijärvi. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka siis on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Keskkonnaregister: Tahojärv (vee2129900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 17.3.2017. (viroksi)
2. 1 2 3  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 17.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Tahojärv, eestigiid.ee, viitattu 26.3.2017
**King of Dragon Pass** on vuoropohjainen tietokonestrategiapeli, jossa on myös roolipelin piirteitä, mutta ei kuitenkaan perinteisessä mielessä. Yksittäisen henkilön tai joukon sijaan se kuvaa sisällissotaa paenneen barbaariklaanin elämää Gloranthan fantasiamaailmaan sijoittuvassa Lohikäärmesolassa. Pelissä ei ole yhtään animaatiota.

Pelaaminen
----------

Klaaniin kuuluu noin 800 henkeä, joita johtaa Kehä (engl. *Clan Ring*), jonka jäsenet valitaan aatelisten eli thaanien joukosta. Pelaaja vastaa diplomatiasta, tutkimusmatkailusta, sotimisesta, kylän linnoittamisesta, kaupankäynnistä ja karjanhoidosta.

Tekijätiimiin kuului enimmillään 12 henkilöä. Kehitys maksoi noin puoli miljoonaa dollaria ja peli myi noin 8 000 kappaletta, mikä ei riittänyt kattamaan tuotantokustannuksia. iOS-versio ilmestyi syyskuussa 2011. GOG.com-verkkokaupassa se tuli myyntiin vuonna 2012.

Vastaanotto
-----------

Pelin saama arvostelumenestys oli pääsääntöisesti hyvä lukuun ottamatta kahta huonompaa yhdysvaltalaisissa lehdissä, jotka todennäköisesti vaikuttivat huonoksi jääneeseen myyntiin. Pelit-lehden erinomaisen arvostelun vuoksi peli menestyi Suomessa kolmanneksi parhaiten Yhdysvaltain ja Britannian jälkeen.

iOS-version myynti ylitti 30 000 vuonna 2013. Gog.comissa myynti jäi App Storesta, mutta oli selvästi parempi kuin alkuperäisellä versiolla.

Henkinen jatko-osa Six Ages: Ride Like The Wind julkaistiin vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rintasaari, Mikko: Lehmissä sen salaisuus.  *Pelit*, 2000, nro 1, s. 46–48.
2. 1 2 3  Robert Purchese: The story of King of Dragon Pass: Do you remember Demolition Man? *Eurogame*.  4.12.2013. Viitattu 22.11.2015. (englanniksi)
3. ↑  Metacritcin keskiarvo *Metacritic*. Viitattu 20.11.2015. (englanniksi)
4. ↑  Six Ages: Ride Like the Wind *gog.com*. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
**Savijärv** (*Joosu Savijärv* tai *Joosu karjäär* ) on Virossa Põlvamaalla Põlvan kunnan Joosun kylässä sijaitseva järvi. Järvi on mainittu luonnolliseksi järveksi, mutta vironkielisessä nimessä *karjäär* viittaa kaivettuun tai louhittuun vesikuoppaan. Tsolgon kylässä kaivettiin savea varsin laajasta kuopasta, joka sai myöhemmin nimen Savijärv, kun vesi täytti kuopan.

Maantietoa
----------

Järvi on 830 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Se sijaitsee haja-asutun Joosun kylän kaakkoispuolella metsässä, joka jatkuu Turbasoolle asti. Sen koillispuolella on niittymaata. Järvi on utio, vaikka etelärantaa pitkin kulkeekin metsätie. Järven syvyystietoja ei ole käytettävissä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä elää ainakin ahven, hauki, karppi ja suutari.

Vesistösuhteita
---------------

Savijärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa järven lasku-uoma Mõrgi kraav on Kariojan sivuhaara. Järvi on ilmoitettu umpijärveksi, mutta siihen on kartoissa piirretty laskuoja. Oja kuuluu Mõrgin kraavin vaumalaueeseen, joka yhtyy Mõrgin kylässä Kariojaan. Karioja puolestaan yhtyy muutaman kilometrin päässä Võhanduun. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Savijärv (vee2130550) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 25.8.2020. (viroksi)
2. 1 2  Savijärv (Joosu Savijärv, Joosu karjäär), kalapeedia.ee, viitattu 25.8.2020
3. ↑  Organisatsioonist, tsolgo.ee, viitattu 27.8.2020
4. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 25.8.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Timothy "Tim" Van Patten** (s. 10. kesäkuuta 1959 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja ja -tuottaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on ohjannut jaksoja muun muassa HBO:n televisiosarjoihin *Sopranos* (1999–2007), *Sinkkuelämää* (1998–2004), *Langalla* (2002–2008), *Deadwood* (2004–2006), *Rooma* (2005–2007), *The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit* (2010), *Game of Thrones* (2011–) ja *Boardwalk Empire* (2010–2014).

Van Patten on voittanut kaksi Primetime Emmy -palkintoa. Hän sai vuonna 2010 palkinnon parhaasta minisarjasta *The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit* muiden tuottajien kanssa ja vuonna 2012 hänet palkittiin parhaasta ohjauksesta draamasarjassa sarjasta *Boardwalk Empire*.

Van Pattenin velipuoli on näyttelijä Dick Van Patten.

Lähteet
-------

1. ↑  Awards Search - Tim Van Patten Television Academy. Viitattu 22.4.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Family for Dick Van Patten TCM. Viitattu 22.4.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tim Van Patten Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Timothy Van Patten Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Celeste Barber** (s. 5. toukokuuta 1982) on australialainen koomikko, näyttelijä, vaikuttaja ja julkisuuden henkilö. 

Barber kritisoi Instagram-tilillään median naiskuvaa parodian ja huumorin keinoin vääntäytymällä hassuihin asentoihin. Hän toisintaa koomisella otteellaan muotikuvia ja tunnettujen naisten julkaisemia kuvia, joissa kaunis nainen poseeraa seksikkäästi ja usein luonnottomassa asennossa. Hän aloitti vuonna 2015 kuvien julkaisun Instagramissa tunnisteella #celestechallengeaccepted. Ensin kuvat olivat Barberin ja hänen siskonsa välinen vitsi, mutta koomiset kuvat saavuttivat pian suuren suosion.

Barber on kerännyt huumorillaan somekanaviinsa laajan yleisön ympäri maailmaa. Vuonna 2017 Barber äänestettiin internetin hauskimmaksi naiseksi ja hän sai *WhoHaha Funniest Lady on Instagram* -palkinnon.

Ennen suosiotaan hän on esiintynyt useissa australialaisissa tv-sarjoissa, kuten *All Saints*, *How not to Behave* ja *The Letdown*.

Hänen muistelmateoksensa *Challenge Accepted! 253 steps to becoming an anti-it girl* julkaistiin Australiassa vuonna 2018. Kirja ilmestyi vuonna 2020 suomeksi nimellä *Tämä on haaste: Kuinka nutella tekee naisen ja muita tärkeitä huomioita elämästä*. 

Barber on kertonut olleensa koulukiusattu. Hän on entinen tanssinopettaja.

Barber on naimisissa maorilaisen Api Robinin kanssa. Pariskunnalla on kaksi yhteistä poikaa. Perheeseen kuuluu myös kaksi tytärtä miehen aiemmasta suhteesta.

Teokset
-------

* *Tämä on haaste: Kuinka nutella tekee naisen ja muita tärkeitä huomioita elämästä.* Aula Co, 2020. ISBN 9789523640283.

Lähteet
-------

1. 1 2  Celeste Barber: 11 Things You Didn't Know About Celeste *Who*. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Sosiaalinen media | Instagramin hauskimmaksi naiseksi kutsuttu Celeste Barber oli koulukiusattu tyttö, joka ymmärsi olevansa hauska vasta, kun miljoonat ihmiset fanittivat häntä *Helsingin Sanomat*.  26.7.2020. Viitattu 11.4.2021.
3. 1 2  Rapport *www.rapport.fi*.  Arkistoitu 11.4.2021. Viitattu 11.4.2021.
4. ↑  Marta Jary: Celeste Barber reveals celebrities contact her begging to be parodied *Mail Online*.  23.2.2021. Viitattu 11.4.2021.
5. ↑  Insta-famous comedian Celeste Barber voted Funniest Lady on Instagram *www.abc.net.au*.  25.5.2017. Viitattu 11.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  RECO s.r.o: Celeste Barber for Vogue Portugal: "Humor can really change the world. People need to laugh more" *Vogue.pt*. Viitattu 11.4.2021. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Celeste Barberin viralliset sivut *celestebarber.com*.
* Celeste Barber Instagramissa *instagram.com*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |

 |
Timanfayan kansallispuistoTimanfayan kansallispuisto (vihreä alue)

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Lanzarote, Espanja |
| Pinta-ala | 
51,07 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
Kansallispuisto, Espanjan kansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1974 |
| Kävijämäärä | 
1 748 149 (2007)View and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
Gobierno de Canarias (d) (käännä suomeksi), Espanjan hallitus (en)View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Timanfayan kansallispuisto** on kansallispuisto Lanzaroten saaren lounaisosassa, puoliksi Tinajon ja puoliksi Yaizan kunnassa. Maisemaa hallitsevat laavakivilohkareet, ja vihreää kasvillisuutta on niukalti.

Timanfaya on perustettu vuonna 1974. Sen pinta-ala on 5107 hehtaaria. Timanfayassa vierailee vuosittain noin 1,5 miljoonaa matkailijaa.

Historia
--------

Timanfayan alue on syntynyt tulivuoren purkauksista. Ensimmäinen, pitempi purkausjakso kesti kuusi vuotta (1730–1736). Jälkimmäinen purkaus tapahtui vuonna 1824.

Vuoden 1824 purkauksessa syntyi kolme uutta tulivuoren huippua: Tao, Tingüatón ja El Chinero.

Kuvagalleria
------------

* Näkymä TimanfayastaNäkymä Timanfayasta
* Charco de los Ciclos*Charco de los Ciclos*
* TimanfayaTimanfaya
* TimanfayaTimanfaya

Eläimistö
---------

Alueen karuudesta huolimatta siellä on tavattu noin 200 eläinlajia, joista noin puolet on selkärangattomia. Puiston alueella pesii kaksikymmentä lintulajia. Merilinnut kuten madeirankeiju ja keltanokkaliitäjän alalaji borealis ovat löytäneet puiston rannoilta rauhallisen pesimäpaikan. Puistossa tavataan myös kääpiöliitäjiä ja tyrskyliitäjiä, mutta niiden lukumäärä on pienempi kuin kahden ensinmainitun lajin. Nisäkäslajeja on kuusi: välimerensiili, kotoperäinen päästäislaji ja neljä jyrsijää.

Opastuskeskus
-------------

Timanfayan alueella on opastuskeskus, jonne pääsee ilmaiseksi. Näyttelyssä esitellään tulivuoren syntyä ja Lanzaroten luontoa.

Alueella on myös maksullinen keskus Montañas de Fuego, jossa on kansallispuiston ainoa ravintola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Timanfaya.  *Esite*, 2014 ?.  Organismo Autónomo Parques Nacionales.   (englanniksi)
2. ↑  The following table shows the number of visitors to the National Park of Timanafaya in recent years:  2012. Gobierno de Canarias 2012.  Arkistoitu 22.6.2013. Viitattu 8.1.2015.
3. ↑  Fauna *Timanfaya*.  2012. Gobierno de Canarias.  Arkistoitu 12.7.2013. Viitattu 8.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Timanfaya** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee lääkäriä. Titanicin konemies Joseph Bellistä on eri artikkeli.*

**Joseph Bell** (2. joulukuuta 1837 – 4. lokakuuta 1911) oli brittiläinen lääkäri ja kirurgi.

Bell valmistui Edinburghin yliopistosta vuonna 1859 ja toimi sen jälkeen Royal Infirmary of Edinburgh -sairaalan kirurgina. Hänestä tuli sairaalan pääkirurgi vuonna 1872. Hän aloitti sairaalassa Skotlannin ensimmäiset kirurgien opetuskurssit ja yritti saada myös naisille mahdollisuuden lääketieteellisiin opintoihin. Vuodesta 1873 vuoteen 1896 hän toimi *Edinburgh Medical Journal* -lehden päätoimittajana.

Bell tunnettiin tarkkanäköisenä ja loogisena miehenä, joka saattoi tehdä yksityiskohtaisia päätelmiä potilaistaan tarkastelemalla näissä sellaisia piirteitä, joita useimmat muut eivät panneet merkille. Bellin alaisuudessa vuonna 1877 opiskellut Arthur Conan Doyle käytti häntä myöhemmin esikuvana kuvitteelliselle Sherlock Holmesin salapoliisihahmolleen, minkä tunnusti myöhemmin myös Bellille itselleen kirjeitse. Bellin itsensä on sanottu olleen ylpeä Sherlock Holmesista kertovien tarinoiden suosiosta.

Bell on vaimonsa Edith Murrayn ohella haudattu Edinburghiin Deanin hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joseph Bell *Undiscovered Scotland*. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Joseph Bell (1837-1911) Science Museum's History of Medicine.  Arkistoitu 6.5.2019. Viitattu 6.5.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Timagenes Aleksandrialainen** oli antiikin aikainen historioitsija. Hänen teoksensa, jonka nimi oli joko *Basileis* tai *Peri Basileon*, ei ole säilynyt nykypäivään, mutta Pompeius Trogus käytti sitä ehkä oman historiansa lähteenä.
Timagenes oli teoksessaan vihamielinen roomalaisia kohtaan.

Sudan mukaan Timageneen isä oli rahanvaihtaja. Timagenes joutui roomalaisten vangiksi vuonna 55 eaa. ja hänet vietiin Roomaan. Sullan poika Faustus vapautti myöhemmin hänet. Timageneestä tuli retoriikan opettaja ja myöhemmin hän kirjoitti historiaa käsittelevän teoksen. Timageneesta tuli pian Antoniuksen ja Asinius Pollion ystävä. Kuten Pollio, Timagenes loikkasi Antoniuksen ja Octavianuksen välisen sisällissodan aikana Octavianuksen puolelle. Timagenes menetti kuitenkin pian Octavianuksen suosion. Myöhemmin Timageneen kerrotaan polttaneen osan historiastaan joka käsitteli Augustusta.

Lähteet
-------

* Waldemar Heckel: *Epitome of the Philippic History of Pompeius Trogus*. Oxford University Press, 1997. ISBN 9780198149071.

### Viitteet

1. 1 2  Heckel s.22, 30-33
**Joseph Cook** (7. joulukuuta 1860 – 30. heinäkuuta 1947) oli australialainen poliitikko. Hän toimi maan pääministerinä vuosina 1913–1914. 

Cook syntyi Englannissa, mutta asui Australiassa vuodesta 1885, missä hänet valittiin Uuden Etelä-Walesin edustustoon vuonna 1891 ja Australian hallituksen parlamenttiin vuonna 1901 vapaakaupan edustajaksi. Vuosina 1909–1910 hän oli Australian puolustusministeri. Pääministerin uran jälkeen hän toimi Australian laivastoministerinä vuosina 1917–1920. Cook jätti parlamentin vuonna 1921 ja toimi diplomaattina Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuoteen 1927 asti, jonka jälkeen hän palasi Australiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Joseph Cook: Before office
2. ↑  Joseph Cook: After office

AustraliaAustralian pääministerit

* Edmund Barton
* Alfred Deakin
* Chris Watson
* George Reid
* Andrew Fisher
* Joseph Cook
* Billy Hughes
* Stanley Bruce
* James Scullin
* Joseph Lyons
* Earle Page
* Robert Menzies
* Arthur Fadden
* John Curtin
* Frank Forde
* Ben Chifley
* Robert Menzies
* Harold Holt
* John McEwen
* John Gorton
* William McMahon
* Gough Whitlam
* Malcolm Fraser
* Bob Hawke
* Paul Keating
* John Howard
* Kevin Rudd
* Julia Gillard
* Tony Abbott
* Malcolm Turnbull
* Scott Morrison
* Anthony Albanese


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Joseph Cook
Gustav Nachtigal.
**Gustav Nachtigal** (23. helmikuuta 1834 Eichstedt – 20. huhtikuuta 1885 Guineanlahti) oli saksalainen Afrikan tutkija ja kolonialisti.

Papin perheeseen syntynyt Nachtigal jäi varhain orvoksi. Hän valmistui sotilaslääkäriksi vuonna 1857, mutta lähti vuonna 1862 hoitamaan tuberkuloosiaan Algeriaan. Nachtigal opetteli arabiaa ja siirtyi vuonna 1863 lääkäriksi Tunisiin. Vuonna 1868 hän tutustui Gerhard Rohlfsiin, joka antoi hänen tehtäväkseen viedä Bornun sulttaanille Preussin kuninkaan lahjat kiitokseksi Heinrich Barthille ja muille saksalaisille tutkimusmatkailijoille annetusta avusta.

Nachtigal lähti matkalle Tripolista vuonna 1869 edeten Murzuqin kautta ensimmäisenä eurooppalaisena Tibestivuoristoon. Hän tutki vuosina 1870–1873 Tšadjärven alueella Bornun, Kanemin ja Bagirmin alueita sekä Charijoen alajuoksua. Nachtigal kääntyi sitten itään aikaisemmin tuntemattomaan Wadaihin. Hän eteni Darfurin ja Kordofanin kautta Khartumiin ja palasi vuonna 1874 Kairosta Saksaan. Nachtigal laati matkastaan kolmiosaisen kuvauksen *Sahara und Sudan*, joka ilmestyi vuosina 1879–1889.

Nachtigalin matka herätti Saksassa suurta huomiota. Vuonna 1882 hänet nimitettiin Saksan pääkonsuliksi Tunisiin. Vuonna 1884 Otto von Bismarck lähetti Nachtigalin valtakunnankomissaariksi Länsi-Afrikkaan, jossa hän perusti Saksan protektoraatit Togomaahan, Kameruniin ja Lounais-Afrikkaan. Nachtigal kuoli paluumatkalla laivalla malariaan. Hänet haudattiin myöhemmin Doualaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Nachtigal, Gustav *Deutsche Biographie*. Viitattu 28.8.2021.
2. ↑  *Afrika: entsiklopeditšeski slovar, tom 2*, s. 223. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1987.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Inseparables*, n.1900
**Florence Ada Fuller** (1867 Port Elizabeth, Kapmaa – 17. heinäkuuta 1946 Gladesville, Uusi Etelä-Wales) oli eteläafrikkalaissyntyinen australialainen taiteilija.

Elämänvaiheet
-------------

Fuller syntyi vuonna 1867 Louisa ja John Hobson Fullerin tyttäreksi. Hänellä oli useita sisaruksia, joista kuuluisimmat ovat laulajiksi ryhtyneet Amy ja Christie. Hän asui alun perin Port Elizabethissa, mutta muutti sieltä lapsena perheensä kanssa Melbourneen. Vuonna 1889 Victorian Artists Society myönsi hänelle palkinnon parhaasta alle 25-vuotiaan taiteilijan muotokuvasta. Fuller kuoli heinäkuussa 1946 ja hänet haudattiin Rookwoodin hautausmaalle Sydneyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Florence Fuller :: biography at :: at Design and Art Australia Online *daao.org.au*. Viitattu 02.04.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Australia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* Australian Artists
* Victoria
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Florence Fuller
**Jyrki Hemminki Näsänen** (1947–2021) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut yksin tai yhteistyössä kolme dokumenttielokuvaa, aiheina chileläisen poliitikon Luis Corvalánin vierailu Suomessa (*Kansojen omatunto*, 1979), Koijärvi-liike (*Taistelu senteistä*, 1983) ja Piirpauke-yhtyeen musiikki (*Piirpauke en Tenerife*, 1988). Hänellä oli keskeinen osa Teiniteatterin vuonna 1967 esittämän Sex-kabareen suunnittelussa.

Jyrki Näsäsen isä oli kemian professori Reino Näsänen, ja hänen sisaruksiaan ovat taiteilija Perttu Näsänen ja kuvanveistäjä Johanna Rytkölä.

Lähteet
-------

1. ↑  Näsänen, Jyrki Hemminki. Hautahaku. Viitattu 23.10.2021.
2. ↑  Jyrki Näsänen Elonetissä.
3. ↑  Lindfors, Jukka: Sex-kabareessa 1967 "joka kolmas morsian" oli raskaana. Yle Elävä arkisto 4.3.2016.
4. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 504. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Dmitri Semjonovitš Japаrov** (ven. Дмитрий Семёнович Япаров, s. 1. tammikuuta 1986 Možga) on venäläinen maastohiihtäjä.

Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Japarov sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 13:nneksi ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän hiihti ensimmäisen osuuden Venäjän hopeaa voittaneessa joukkueessa ja oli kuudestoista perinteisen hiihtotavan 15 kilometrillä.

Maailmancupissa Japarov on kuulunut voittajajoukkueeseen kaudella 2012–2013 Sotšin perinteisen hiihtotavan joukkuesprintissä ja kaudella 2013–2014 Lillehammerin 4 × 7,5 kilometrin viestissä. Paras henkilökohtainen sijoitus maailmancupissa hänellä on kaudella 2013–2014 Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan neljäs sija.

Lähteet
-------

* Dmitri Japarov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dmitri Japarov** Wikimedia Commonsissa
**Jyrki Poussu** (s. 1. kesäkuuta 1960 Murtovaara, Kuusamo) on oululainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. 

Poussu opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1976-1977 ja 1983-1984, ja Lahden taideinstituutissa vuosina 1984-1988. Poussu on tunnettu värikkäistä, voimakkailla graafisilla ornamenteilla kuvioiduista puureliefeistään ja -veistoksistaan.

Vuores-projekti: *Eteläportti*, Tampere, 2018.
Poussu on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63:n jäsen. Poussu on Kuvataidejärjestöjen liiton hallituksen jäsen vuodesta 2004 ja vuodesta 2005 hänet on valittu sekä Suomen Taiteilijaseuran, että Taidemaalariliiton edustajistoon. Poussu on toiminut Oulun taiteilijaseura 63:n hallituksen jäsenenä 1989-1991, varapuheenjohtajana 2002-2003 ja puheenjohtajana vuodesta 2003.

Julkaisut
---------

* Jyrki Poussu: *Puuta ja väriä/Wood and colour*. , 1996. ISBN 952-90-7547-2.

Lähteet
-------

1. 1 2   Suomen kuvataiteilijoiden verkkomatrikkeli Suomen taiteilijaseura. Viitattu 11.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Jyrki Poussun kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden 2015 Le Mansin 24 tunnin ajon voittajat, Earl Bamber kuvassa keskellä.
**Earl Anderson Bamber** (s. 9. heinäkuuta 1990 Wanganui) on uusiseelantilainen moottoriurheilija ja kommentaattori.

Bamber aloitti uransa karting-sarjoissa hyvällä menestyksellä. Vuosina 2005–2006 hän kilpaili Uuden-Seelannin Formula Ford -sarjassa. Vuonna 2006 Bamber voitti Aasian Formula BMW -sarjan mestaruuden. Vuosina 2006–2007 Bamber kilpaili Toyota Racing Series -sarjassa. Hän kilpaili myös Aasian Formula V6 -sarjassa sijoittuen toiseksi vuonna 2008. Bamber kilpaili myös Italian Formula Master- ja Australian F3-sarjoissa samana vuonna. Vuosina 2008–2009 Bamber kilpaili International Formula Master-, A1 Grand Prix- ja Aasian GP2-sarjoissa. Aasian GP2-sarjassa Bamber saavutti yhden kakkossijan ja 8 MM-pistettä. Vuonna 2009 Bamber kilpaili Euroseries 3000 -sarjassa. Vuonna 2010 Bamber palasi Toyota Racing Series -sarjaan sijoittuen täpärästi toiseksi vain kolme pistettä Mitch Evansin takana. Bamber jatkoi sarjassa vuonna 2011. Bamber kommentoi myös Superleague Formula -sarjan kilpailuja vuonna 2010. Vuonna 2013 Bamber voitti Porsche Carrera Cup Asia -sarjan mestaruuden ja ajoi samana vuonna muutamia kilpailua Porsche Supercup -sarjassa. Vuonna 2014 Bamber kilpaili täyden kauden Porsche Supercup -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden.

Vuonna 2015 Bamber voitti Le Mansin 24 tunnin ajon Porschen LMP1-autolla yhdessä Nico Hülkenbergin ja Nick Tandyn kanssa. Hän uusi voittonsa Timo Bernhardin ja Brendon Hartleyn autokunnassa vuonna 2017 ja hän voitti samana vuonna myös WEC-sarjan mestaruuden. Vuodesta 2014 lähtien Bamber on ajanut kestävyysajoja erilaisissa GT- ja urheiluautoluokissa, joista merkittävimpiä tuloksia on Le Mansin ajon ja WEC-mestaruuden lisäksi yhdysvaltalaisen IMSA-sarjan mestaruus vuodelta 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Earl Bamber *Drivers*. Motor Sport Magazine. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Earl Bamber *Drivers*. Speedsport Magazine. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Le Mans 24 Hours: Porsche Wins with Hulkenberg, Tandy and Bamber *Le Mans News*.  14.6.2015. Autosport.com. Viitattu 5.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Lickorish, Stephen & Straw, Edd: Porsche defeats LMP2 cars to win 2017 Le Mans 24 Hours *WEC News*.  18.6.2017. Autosport.com. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
5. ↑  Watkins, Gary: WEC Shanghai: Porsche claims both LMP1 titles as Toyota wins again *WEC News*.  5.11.2017. Autosport.com. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
**Pauliina Kokkonen** (s. 23. tammikuuta 1981 Järvenpää) on suomalainen laulunopettaja ja laulaja.

Kokkonen on Scandinavian Music Group -yhtyeen taustalaulaja. Hän on kiertänyt yhtyeen mukana keikoilla vuonna 2007 julkaistua *Missä olet Laila?* -levyä seuranneesta kiertueesta lähtien. Vuodesta 2008 Kokkonen on ollut yhtyeen virallinen jäsen. Kokkonen on kuulunut myös viisihenkiseen a cappella -lauluryhmään Viisi.

Kokkonen julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa *Valveilla* huhtikuussa 2019. Soololevyään ennen hänellä oli folkahtavaa poprokkia esittänyt Pauliina Kokkonen & Veljet -niminen yhtye. Yhtyeen kappaleet olivat Kokkosen omia sävellyksiä ja sanoituksia Pauliinan itsensä lisäksi kirjoittivat muun muassa Kauko Röyhkä ja Kyösti Salokorpi. Yhtyeen kappaleista "Lintu lentää pian pois" oli vuonna 2013 taustamusiikkina *Klikkaa mua* -draamasarjan seitsemännessä jaksossa. Virallisesti yhtyeeltä ei julkaistu kappaleita.

Kokkonen vierailee myös muun muassa Olavi Uusivirran kappaleella "Tuhat vuotta sitten".

Yksityiselämä
-------------

Pauliina Kokkonen on Scandinavian Music Groupin laulajan Terhi Kokkosen nuorempi sisar. Heillä on myös vanhempi sisar, näyttelijä Minna Puolanto.

Lähteet
-------

1. ↑  Pikkanen, Antti: SMG-Pauliina *City -lehti*.  15/2011. Viitattu 24.1.2013.
2. ↑  Hirn, Jouni: Scandinavian Music Group löysi itsensä. *Mesta.net*.  04.10.2007.  Arkistoitu 26.5.2008. Viitattu 9.12.2010.
3. ↑  Art goes Kapakka: Pauliina Kokkonen & Veljet.  23.8.2013.  Arkistoitu 29.11.2014.
4. ↑  Puhto, Sanna: Paapu & Terhi Kokkonen: Fani ja siisti sisko. *Anna*.  2.4.2009.  Arkistoitu 1.1.2011. Viitattu 9.12.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Pauliina Kokkonen *Facebook*. Viitattu 1.1.2021.
* Meriläinen, Mikko: Scandinavian Music Groupin laulaja soolouralle – Pauliina Kokkosen debyytti siintää jo horisontissa *Soundi*.  7.9.2018. Viitattu 1.1.2021.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |