recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Korem** on kaupunki Etiopian Tigrayn osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennassa 16 856.

Maantiede
---------

Ashengejärvi Koremin pohjoispuolella.
Korem sijaitsee Etiopian Tigrayn osavaltiossa. Kaupungista luoteeseen sijaitsee Ashengen järvi.

Historia
--------

Nykyinen Korem on todennäköisesti lähellä paikkaa, jolla portugalilaiset voittivat muslimisotapäällikkö Ahmad ibn Ibrahim al-Ghazin joukot vuonna 1542. 1900-luvun alussa italialaiset vetivät Koremin läpi lennätinlinjan Addis Abebaan ja vuonna 1909 Abate Bwalun joukot voittivat Indertan kuvernöörin joukot Koremissa käydyssä taistelussa. Taisteluja Koremissa käytiin myös toisen Italian–Etiopian sodan aikana. Carl Gustaf von Rosenin Fokker F.VII -kaksitasot tuhottiin Italian ilmavoimien ilmaiskussa Koremiin maaliskuussa 1936. Keisari Haile Selassie oli saapunut Koremiin pitäen päämajaansa lähellä olevassa luolassa joutuen kuitenkin lopulta vetäytymään etenevien italialaisten tieltä. Italialaiset rakennuttivat kaupunkikeskustan silloisen kyln lähelle.

Etiopian nälänhätä 1983–1985 koetteli Koremia, jonne saapui tuhansia nälänhädästä kärsiviä Etiopian muilta alueilta. Samaan aikaan alueella käytiin taisteluja Etiopian Derg-sotilashallinnon ja Tigrayn kansan vapautusrintaman välillä. Vapautusrintama valtasi kaupungin taisteluissa vuonna 1983, mutta menetti sen Derg-hallinnon vastahyökkäyksessä vuonna 1988. Lopullisesti kaupungin valtasivat EPRDF:n joukot elokuussa 1989. Tigrayn kriisin puhjettua 2020-luvun alussa Koremin valtasivat hallituksen joukot, mutta Tigrayn kapinallisten onnistui vallata se takaisin kesäkuussa 2021.

Väestö
------

Katukuvaa.
Koremin asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 16 856. Vuonna 2001 asukasluku oli noin 20 800, vuonna 1994 16 900, vuonna 1984 noin 9 300 ja vuonna 1937 noin 1 100.

Lähteet
-------

1. 1 2  Population and Housing Census 2007 – Tigray Statistical (pdf) (s. 10, arkistoitu linkki) Central Statistics Agency.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bernhard Lindahl: Kor Nebir Mikael - Korum (pdf) (s. 9-17) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Rebel forces in Ethiopia's Tigray region launch new offensive *France 24*. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
**Kolonnataktiikka** oli jalkaväen taktiikka, jossa vihollisen ryhmitys murrettiin painopistesuunnassa keskittämällä joukot ohuen linjan sijaan syvään kolonnaan, jossa pataljoonat olivat peräkkäin. 

Kolonnataktiikan otti ensimmäisenä pysyvästi käyttöön Ranskan vallankumousarmeija 1790-luvulla, vaikkakin linjataktiikkaa vapaampia muotoja oli käytetty (esimerkiksi Preussin Fredrik II Suuri) ja vaadittu (esimerkiksi Ranskassa kreivi de Guibert) jo aikaisemmin 1700-luvulla. Johtoajatus oli, että pataljoonan ja rykmentin komentajalla oli vastuu ja vapaus sijoittaa joukkonsa oman harkintansa mukaan, ei ainoastaan pitkänä ohuena linjana, pataljoonat vieri viereen, vaan maaston ja tehtävän vaatimusten mukaisesti. Tästä seurasi linja vastaan jono keskustelu, jonka ratkaisi jonon hyväksi Ranskan vallankumousarmeija.

Ranskan vallankumousarmeijan kolonnataktiikan rungon muodosti edelleen linjataktiikan mukainen taistelulinja, jossa pataljoonat oli ryhmitetty vierekkäin usein yhdeksän miestä syvään ja sata miestä leveään muotoon. Tämän linjan edessä toimi kevyt jalkaväki valmistelemassa taistelua. Valittuun hyökkäyksen painopistesuuntaan keskitettiin kuitenkin linjaa huomattavasti syvempi muoto, pataljoonien kolonna, jossa useita pataljoonia sijoitettiin peräkkäin. Tämä muodostelma pyrki liikkeellä ja pistimillä murtamaan vastustajan linjan ja näin saavuttamaan voiton taistelussa. Myös tykistöä keskitettiin tukemaan painopistesuuntaa. Onnistuessaan taktiikka mursi vaivattomasti lähitaistelussa perinteisen kolme tai neljä miestä syvän linjan, jota olivat heikentäneet edeltä tykistön ja kevyen jalkaväen tulivalmistelu.

Yksinkertaisin tapa puolustautua kolonnan hyökkäystä vastaan oli keskittää siihen niin kova tuli, että takaa tulevat miehet eivät enää päässeet eteenpäin ruumismassojen ohi.

Lähteet
-------

* Lappalainen, Jussi T.: *Aseet ja taistelut*. Sotataidon kolme vuosituhatta. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10479-9.
* Keegan, John: *Sodankäynnin historia*. (Alkuteos: A History of Warfare) suomentanut Suistola, Jouni. Helsinki: Ajatuskirjat, 2005. ISBN 951-20-6967-9.
**Play** on Ruben Östlundin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 2011. Östlund laati käsikirjoituksen tarkoin todellisen oikeustapauksen pohjalta.

Juoni
-----

Elokuva kuvaa dokumen­taariseen tyyliin ja sivusta­katsojan tavoin maahanmuuttaja­taustaisten varhaisnuorten psykologista peliä, jolla he nöyryyttävät itseään hieman nuorempia ruotsalais­poikia ja varastavat heiltä kännyköitä ja muuta omaisuutta.

Elokuva koostuu pitkistä yksittäisistä kohtauksista yhden iltapäivän aikana. Kolmen vaalean noin kymmenvuotiaan ruotsalaispojan joukko kohtaa mustaihoiset, vähän itseään vanhemmat jengiläiset ostoskeskuksessa. Jengiläiset alkavat väittää, että yhden ruotsalais­pojan puhelin on varastettu hänen veljeltään. Mustat pojat vaativat nuorempia poikia lähtemään mukaansa tapaamaan veljeä lähiöön raitiovaunu­matkan päähän. Jälki­näytöksessä ruotsalaispoikien isät ottavat oikeuden omiin käsiinsä kadulla ja ottavat jengiläis­pojalta pakolla puhelimen takaisin. Miehet joutuvat sanaharkkaan ohikulkevien ruotsalais­naisten kanssa, joiden mielestä miehet käyttäytyvät rasistisesti ja oman käden oikeudella.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Anas Abdirahman  | … |  Anas
  |
|  Sebastian Blyckert  | … |  Sebastian
  |
|  Yannick Diakite  | … |  Yannick
  |
|  Sebastian Hegmar  | … |  Alex
  |
|  Abdiaziz Hilowle  | … |  Abdi
  |
|  Nana Manu  | … |  Nana
  |
|  John Ortiz  | … |  John
  |
|  Kevin Vaz  | … |  Kevin
  |
|  Jacob Ottander  | … |  poika ostoskeskuksessa
  |
|  Herman Troeng  | … |  poika ostoskeskuksessa
  |
|  Tobias Åkesson  | … |  lipuntarkastaja
  |
|  Peggy Johansson  | … |  lipuntarkastaja
  |

Vastaanotto
-----------

*Play* herätti paljon keskustelua ruotsalaismediassa poliittisesti epäkorrektin asetelmansa vuoksi. Sitä syytettiin maahanmuuttajavastaisuudesta ja rasistisuudesta. Kriitikot ottivat elokuvan kuitenkin hyvin vastaan, ja *Play* sai vuonna 2012 Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon. Se voitti myös Ruotsin elokuvakriitikkoyhdistyksen palkinnon sekä Guldbagge-palkinnot parhaasta ohjauksesta ja kuvauksesta. Kevin Vaz oli Guldbagge-ehdokkaana parhaasta miespääosasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kinnunen, Kalle: Maahanmuuttajapojat laskelmoivina ryöstäjinä: Onko ruotsalainen Play epäkorrekti elokuva? Suomen Kuvalehti 15.9.2011. Viitattu 3.4.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Play (film)
**John Churchill Dunn** (4. maaliskuuta 1934 Glasgow, Skotlanti – 27. marraskuuta 2004 Croydon, Surrey, Englanti) oli brittiläinen radiotoimittaja. Vuosina 1953–1955 Dunn suoritti asepalveluksensa ilmavoimissa ja olisi halunnut lentäjäksi, mutta hänen kahden metrin pituutensa esti sen. Dunn esiintyi British Forces Broadcasting Servicen näytelmässä ja olisi halunnut jäädä BFBS:n palvelukseen siviilinä, mutta häntä kehotettiin hakemaan lisäkokemusta työskentelemällä BBC:llä. Dunn pääsi BBC:lle 1956 ja kahta vuotta myöhemmin hänestä tuli nykyisin BBC World Servicenä tunnetun General Overseas Servicen kuuluttaja ja uutistenlukija. Vuodesta 1959 alkaen hän esiintyi BBC:n kotimaan kanavilla ja toimi muun muassa Light Programmen *Side By Side* -musiikkiohjelman juontajana.

Vuoden 1967 radiokanavauudistuksen jälkeen Dunn alkoi juontaa Radio 2:n *Breakfast Special* -ohjelmaa. Loppuvuodesta 1973 hän esiintyi Radio 2:n alkuiltaohjelmassa, jota tehtävää hän hoiti seuraavat 25 vuotta aina eläkkeelle jäämiseensä 1998 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Spencer Leigh: Obituaries: John Dunn  30.11.2004. The Independent. Viitattu 1.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Mesanagrós** (kreik. Μεσαναγρός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Aiemmin kylä kuului Nótia Ródoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Nótia Ródoksen kunnallisyksikköön. Mesanagrós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Μεσαναγρού, *Topikí Koinótita Mesanagroú*). Kylän väkiluku on 155 (vuonna 2011).

Mesanagróksen kylä sijaitsee Ródoksen eteläisissä keskiosissa noin 87 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista. Se on rakennettu vuoristoon noin 400 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko (*Panagía Evangelístria*) 1200-luvulta sekä Pyhän Tuomaan luostari (*Moní Agíou Thomá*) 1300-luvulta.

Kylän ympäristö on osa Keski-Ródoksen ja Líndoksen, Mesanagróksen ja Kattavía–Prasonísin alueiden kansainvälisesti tärkeää lintualuetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Rhodes Mesanagros Village *Greeka.com*. Viitattu 3.9.2018.
3. ↑  Mesanagros *Rhodes Guide*. Viitattu 3.9.2018.
**Likoeläimet** (*Infusoria*) on epämuodollinen eliöryhmä, joka sisältää hyvin pienikokoisia, makeissa pienvesistöissä eläviä vesieliöitä kuten piileviä, silmäleviä, alkueläimiä (*Protozoa*), yksisoluisia leviä ja pieniä selkärangattomia. Nimi *Infusoria* on ollut aiemmin joidenkin auktorien kuten Bütschlin käytössä ripsieläinten nimenä. Likoeläinten ryhmä on tieteellisenä luokituksena vanhentunut, ja siihen aiemmin luetellut eliöt luetaan nykyisin enimmäkseen fylogeneettisesti sekalaiseen alkueliöiden kuntaan (*Protista*).

Käyttö
------

Likoeläimiä käytetään akvaarioissa pienimpien kalanpoikasten ruokana, koska ne ovat ravinteikkaita ja sopivan pieniä. Tavanomaisissa harrasteakvaarioissa luontainen likoeläinkasvusto ei ole tarpeeksi runsas kalanpoikasten kasvattamiseen, joten harrastajat voivat ylläpitää erillisiä likoeläinviljelmiä tai hankkia kaupallisessa tuotannossa olevia annoksia. Likoeläimiä voi viljellä liottamalla mitä tahansa lahoavaa kasvimateriaalia akvaariossa olleessa vedessä. Lämpötilasta ja valon määrästä riippuen viljelmä valmistuu muutamassa päivässä: vesi sumenee ensin bakteereista, ja sitten kirkastuu likoeläinten niitä syödessä. Veden kirkastuttua likoeläimiä saattaa voida havaita paljaalla silmällä vedessä uiskentelevina hitusina.

Lähteet
-------

1. ↑  Infusoria and Paramecium Cultures Calgary Aquarium Society.  Arkistoitu 20.1.2018. Viitattu 4.11.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Aqualand fact sheets: How to Grow Your Own Infusoria (Arkistoitu – Internet Archive)
* Rate my fishtank: How to culture infusoria for baby fish
* How to Culture Your Own Infusoria at Home

Wikispeciesissä on taksoni:
***Infusoria***
RAF:n pilotti, John C. Dundasista tehty kasvopiirros.
**John Charles "Dogs" Dundas** (19. elokuuta 1915 – 28. marraskuuta 1940) oli brittiläinen, Kuninkaallisten ilmavoimien hävittäjälentäjä. Länsi-Yorkshiressa syntynyt John Dundas sai DFC:n (Distinguished Flying Cross) ansiosoljella, 10 ilmavoittoa saatuaan. John Dundasin veli oli Sir Hugh Dundas. John Dundas saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa Dunkerquen taistelussa. Dundas kohosi vänrikistä luutnantiksi, sekä osallistui taisteluun Britanniasta, jossa oli eräs Britannian johtavista hävittäjä-ässistä. Ennen kaatumistaan, luutnantti Dundas saavutti 12 pudotusta. Dundas lensi Supermarine Spitfirellä.

John Dundas kaatui ilmataistelussa marraskuun lopulla 1940, kun hän oli pudottanut ilmataistelussa Helmut Wickin (56 pudotusta), joka menehtyi. Majuri Wickin siipimies, yliluutnantti Rudolf Pflanz pudotti vuorostaan Dundasin joka menehtyi. Dundas oli esiintynyt oman hävittäjälaivueensa johtavana ässänä, ennen kaatumistaan. Dundas taisteli Middle Wallopin lentoyksikössä (609.Sqn). Ltn. "Dogs" Dundasin lopullinen voittosaldo oli: 12 varmennettua, 4 jaettua tuhottua, 2 todennäköistä, 4 vaurioitettua sekä 1 jaettua vaurioitettua viholliskonetta.

Lähteet
-------

* Price, Alfred: Spitfire Mk I/II -ässät 1939–41, Koala-Kustannus, 2002. Alkuteos englanniksi 1996. ISBN 952-5186-35-0.

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 30.7.2022
2. 1 2 3  Price, A. 2002: s. 66
3. 1 2  Price, A. 2002: s. 57
4. ↑   Viitattu 30.7.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John Dundas (RAF officer) 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Commonwealth War Graves Commission

 |

 |
**Cyprianuksen rutto** oli Rooman valtakunnassa noin vuosina 250–270 riehunut kulkutauti. Se on nimetty Karthagon piispa Cyprianuksen mukaan, sillä tietomme taudista perustuvat hänen silminnäkijäkuvauksiinsa.

Epidemia sai alkunsa Etiopiassa vuonna 250. Se levisi Roomaan seuraavana vuonna ja surmasi kaupungissa väitteiden mukaan jopa 5 000 ihmistä päivässä. Tauti levisi idässä aina Syyriaan asti. Epidemian leviämistä edesauttoi se, että tuohon aikaan Rooma oli jatkuvassa sodassa niin lännessä kuin idässäkin. Epidemia kesti 20 vuoden ajan.

Tauti tarttui hyvin herkästi, niin suoran kuin epäsuorankin kosketuksen kautta. Taudin oireita olivat ripulikohtaukset, jatkuva oksentelu, kuume, kuuroutuminen, sokeutuminen, jalkojen halvaantuminen, kurkun turpoaminen sekä silmien verestyminen ja veritahrat suussa. Uhri yleensä kuoli.

Tautia ei ole kyetty tunnistamaan varmasti. Sen on muun muassa arveltu voineen olla isorokkoa, tuhkarokkoa, yhdistelmä useista taudeista tai jokin verenvuotokuume kuten Ebola. Ruttoon kuuluvia paiseita uhreille ei noussut.

Epidemia surmasi suuren määrän ihmisiä, mukaan lukien keisarit Hostilianuksen ja Claudius II:n. Epidemia aiheutti monia mullistuksia ja levottomuuksia. Rooman puolustus heikkeni ja ihmisiä virtasi maalta kaupunkeihin, minkä seurauksena maataloustuotanto romahti.

Epidemian on arveltu lisänneen kristinuskon suosiota Roomassa, sillä kristityt osallistuivat aktiivisesti sairaiden hoitamiseen ja kuolleiden hautaamiseen sekä lupasivat käännynnäisille palkintoja tuonpuoleisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  John Horgan: Plague of Cyprian, 250-270 CE *Ancient History Encyclopedia*.  13.12.2016. Viitattu 6.4.2020.
**John Charles Dykstra** (s. 3. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen elokuvien erikoistehosteiden suunnittelija. Dykstra on ensimmäisiä erikoistehosteiden suunnittelijoita, jotka hyödynsivät työssään tietokoneita.

Dykstra opiskeli teollista muotoilua ja päätyi opintojensa jälkeen työskentelemään Douglas Trumbullin elokuvaprojektissa *Hiljainen pako*, jossa Dykstra osallistui pienoismallitehosteiden kuvaamiseen ja suunnitteluun. George Lucas otti yhteyttä Trumbulliin suunnitellessaan *Tähtien sodan* kuvauksia, ja Trumbull suositteli Lucasille Dykstraa. Dykstra ryhtyi johtamaan Industrial Light & Magic -yhtiössä tietokoneohjatun kamerajärjestelmän, Dykstraflexin, kehittelyä. Järjestelmä vastasi pääosin *Tähtien sodan* innovatiivisista tehosteista.

Lucas ja Dykstra eivät kuitenkaan tulleet kovin hyvin toimeen keskenään, ja Lucas väitti, että suurin osa tehosteisiin varatuista varoista kului Dykstraflexin kehittelyyn eikä tehosteryhmä toimittanut kaikkia sovittuja otoksia. Joka tapauksessa *Tähtien sodan* menestys varmisti Dykstralle vankan aseman erikoistehosteiden suunnittelijoiden joukossa.

*Tähtien sodan* jälkeen Dykstra oli vuosina 1978–1982 toimineen Apogee-yhtiönsä kautta mukana *Taisteluplaneetta Galactica* -televisiosarjan tehosteiden suunnittelussa. Sarjan tuottanut Universal joutui lainopillisiin kiistoihin Lucasin kanssa, eikä Dykstra enää ollut mukana *Tähtien sodan* jatko-osan *Imperiumin vastaiskun* tekemisessä. Dykstra oli sen sijaan mukana luomassa *Star Trek: Avaruusmatka* -elokuvan tehosteita. Myöhemmin Dykstra on ollut johtamassa *Batman Forever* ja *Batman & Robin* -elokuvien erikoistehosteiden suunnittelua. Hän on myös ollut *Stuart Littlen* ja *Hämähäkkimies*-elokuvien visuaalisten tehosteiden suunnittelija.

Dykstra on palkittu Oscar-palkinnolla vuonna 1978 *Tähtien sodan* ja vuonna 2005 elokuvan *Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2* visuaalisista erikoistehosteista.

Katso myös
----------

* Liikkeenhallinta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johnson, Mark: *Dykstra, John*, teoksessa Pendergast, Tom & Sara (toim.): *International Dictionary of Films and Filmmakers, Vol. 4: Writers and Production Artists, 4th edition*, s. 253–254. St. James Press, 2000. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.4.2015).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* John Dykstra Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |

 |
Jonathan Richardson, Omakuva maalattu vuonna 1729.
**Jonathan Richardson** (12. tammikuuta 1667 Lontoo - 28. toukokuuta 1745 Lontoo.) joskus kutsuttu myös nimellä **Jonathan Richarson vanhempi** oli englantilainen taidemaalari ja taidekeräilijä. Hän saavutti muotokuvamaalarina huomattavaa taloudellista menestystä. 

Nykyään Richardsonia pidetään enemmän kirjailijana kuin kuvataiteilijana. Hänen teoksensa *An Essay on the Theory of Painting* joka ilmestyi vuonna 1715 on ensimmäinen englanninkielinen taideteoria. Nykyään hänet tunnetaan monista omakuvistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pocket borough** (englantia, kirjaimellisesti "taskukauppala", "taskuvaalipiiri") oli Englannissa ennen 1800-luvun vaaliuudistuksia käytetty nimitys parlamentin alahuoneen vaalien pienistä vaalipiireistä, jotka olivat tavalla tai toisella yksittäisen henkilön tai perheen kontrollissa. Termiä käyttivät vaaliuudistusten kannattajat. Taskuvaalipiireissä maanomistajat pakottivat tai lahjoivat äänioikeutetut kansalaiset äänestämään haluttua ehdokasta. Tämä takasi maa-aatelille vahvan otteen alahuoneesta, sillä pienten vaalipiirien edustajat pyrkivät miellyttämään suojelijoitaan eivätkä äänestäjiään.[1] Vaaleissa ei välttämättä ollut kuin yksi ehdokas. Myös järjestelmää kritisoineet poliitikot joutuivat usein itse hyödyntämään sitä päästäkseen parlamenttiin, mikä tarkoitti jotain vaalipiiriä hallitsevan mahtiherran suosioon etsiytymistä. Vaalipiireistä valittiin aina kaksi edustajaa ja merkittävimmillä maanomistajilla saattoi olla "taskussaan" useitakin vaalipiirejä yhtäaikaa, minkä lisäksi heillä oli henkilökohtaisen päärinarvon ansiosta usein myös paikka ylähuoneessa.[2]

Taskuvaalipiirit katosivat vuosien 1832 ja 1867 vaaliuudistusten myötä.[1]

Katso myös
----------

* Lahonnut kauppala

Lähteet
-------

1. 1 2  pocket borough (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 14.10.2013.
2. ↑  John Simkin: Pocket Borough (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 14.10.2013.
**Jonathan "Jon" Okafor** (s. 25. elokuuta 1989) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Veikkausliigan Myllykosken Palloa.

Okafor opiskeli rhodeislandilaisessa Brownin yliopistossa ja pelasi jalkapalloa yliopiston joukkueessa Bearsissa vuosina 2007–2010. Hän teki pelaamassaan 64 ottelussa 14 maalia ja antoi 12 maalisyöttöä. Okaforin aikana joukkue ylsi kolmesti NCAA:n mestaruusturnaukseen. Vuonna 2010 Okafor pelasi myös USL Premier Development Leaguessa Central Jersey Spartansin joukkueessa.

Chivas USA varasi Okaforin ammattilaisliiga Major League Socceriin vuoden 2011 MLS SuperDraft -varaustilaisuudessa. Helmikuussa 2013 Okafor teki sopimuksen Suomen Veikkausliigan Myllykosken Pallon kanssa. Hän debytoi liigassa 14. huhtikuuta 2013 kauden avauskierroksen ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan.

Okafor on kuulunut Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Jon Okafor Brown Bears. Viitattu 22.4.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Former Men’s Soccer Standout Jon Okafor ’11 Signs Contract with MyPa of the Finnish First Division  6.2.2013. Brown Bears.  Arkistoitu 7.10.2015. Viitattu 22.4.2013. (englanniksi)
3. ↑  2010 Statistics United Soccer Leagues.  Arkistoitu 27.7.2013. Viitattu 22.4.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jonathan Okafor Veikkausliigan sivustolla
* Jonathan Okafor Myllykosken Pallon sivustolla[vanhentunut linkki]
* Jonathan Okafor Brown Bearsin sivustolla (englanniksi)
Anne Karin Elstad (1976)
**Anne Karin Elstad** (19. tammikuuta 1938 Valsøyfjord, Norja – 4. huhtikuuta 2012 Oslo) oli norjalainen kirjailija. Häntä pidetään aikansa eräänä luetuimmista norjalaisista kirjailijoista.

Elstad saavutti nimeä trøndelagilaisen vuoristokylän elämästä 1800-luvulla kertovalla *Innhaug-folket* -kirjasarjallaan. Sarja alkoi hänen esikoisteoksellaan *Folket på Innhaug* (1976) ja muita osia olivat *Magret* (1977), *Nytt rotfeste* (1979) sekä *Veiene møtes* (1980). Romaani *Senere, Lena* (1982) toi kirjailijalle *Bokhandlerprisen* -kirjallisuuspalkinnon. Hän sai myös norjalaisen lukijapalkinnon paljon myydyistä kirjoistaan *Odel* (2003) ja *Hjem* (2006). Elstad julkaisi yhteensä 13 romaania. Hänen kirjojaan on käännetty lukuisille kielille ja yksinomaan Norjassa niitä on myyty yli kymmenen miljoonaa kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anne Karin Elstad *Store Norske Leksikon*.  20.12.2010. Viitattu 7.4.2012. (norjaksi)
2. 1 2  Anne Karin Elstad död *Svenska Dagbladet*.  5.4.2012. Viitattu 7.4.2012. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Magne Dæhli** (s. 24. huhtikuuta 1987) on norjalainen suunnistaja ja MM-mitalisti.

Dæhli voitti nuorten MM-kilpailuissa 2005 kultaa viestissä sekä 2007 hopeaa pitkällä matkalla ja viestissä. Uransa ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissa EM-kisoissa 2012 Ruotsissa hän sijoittui sprintissä yhdeksänneksi ja oli keskimatkalla kahdestoista. Saman vuoden MM-kisoissa Dæhli sijoittui hopealle viestissä yhdessä Carl Waaler Kaasin ja Olav Lundanesin kanssa ja oli keskimatkalla seitsemäs. Vuokatin MM-kisoissa 2013 hän oli pitkällä matkalla viides ja viestissä kuudes. Vuonna 2014 hän oli sekä EM- että MM-kilpailuissa parhaimmillaan yhdestoista.

Invernessin MM-kisoissa 2015 Dæhli saavutti viestissä hopeaa Kaasin ja Øystein Kvaal Østerbøn kanssa sekä sijoittui keskimatkalla neljänneksi ja pitkällä matkalla 13:nneksi. Vuonna 2016 hän ylsi EM-kisoissa hopealle pitkällä matkalla ja viestissä. Samana vuonna hän voitti MM-kisojen viestissä kultaa Kaasin ja Lundanesin kanssa ja sijoittui sekä keskimatkalla että pitkällä matkalla kuudenneksi. Tarton MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa viestissä Lundanesin ja Eskil Kinnebergin kanssa ja sijoittui pitkällä matkalla neljänneksi sekä keskimatkalla yhdeksänneksi. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Dæehli saavutti pitkällä matkalla pronssia.

EM-kilpailuissa 2018 Dæhli voitti kultaa viestissä sekä sijoittui yhdeksänneksi pitkällä matkalla ja 11:nneksi keskimatkalla. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän voitti viestissä kolmannen maailmanmestaruutensa sekä sijoittui seitsemänneksi pitkällä matkalla ja 19:nneksi keskimatkalla.

Seuratasolla Dæhli edustaa Halden SK:ta. Hän oli mukana seuran voittaessa Tiomila-viestin vuonna 2012.

Saavutukset
-----------

MM-kilpailut
* 2012 keskimatkalla seitsemäs, viestissä hopeaa
* 2013 pitkällä matkalla viides, viestissä kuudes
* 2014 pitkällä matkalla 11:s
* 2015 keskimatkalla neljäs, pitkällä matkalla 13:s, viestissä hopeaa
* 2016 keskimatkalla ja pitkällä matkalla kuudes, viestissä kultaa
* 2017 keskimatkalla yhdeksäs, pitkällä matkalla neljäs, viestissä kultaa
* 2018 keskimatkalla 19:s, pitkällä matkalla seitsemäs, viestissä kultaa
* 2021 pitkällä matkalla pronssia

EM-kilpailut
* 2012 sprintissä yhdeksäs, keskimatkalla 12:s
* 2014 keskimatkalla 21:s, pitkällä matkalla 15:s, viestissä 11:s
* 2016 keskimatkalla 28:s, pitkällä matkalla ja viestissä hopeaa
* 2018 keskimatkalla 11:s, pitkällä matkalla yhdeksäs, viestissä kultaa
* 2022 viestissä kultaa

Nuorten MM-kilpailut
* 2005 pitkällä matkalla 15. viestissä kultaa
* 2007 sprintissä 29. keskimatkalla neljäs, pitkällä matkalla ja viestissä hopeaa

Maailmancup
* 2011 kokonaispisteissä 120.
* 2012 kokonaispisteissä 20.

Lähteet
-------

* Magne Dæhlin profiili World of O-sivustolla

### Viitteet

1. ↑
**Podaleirios** (m.kreik. Ποδαλείριος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan sodan sankari.

Podaleirios oli lääketieteen jumalan Asklepioksen ja Epionen poika ja Makhaonin veli. Hän oli yksi Helenan kosioista, ja uskollisena antamalleen valalle hän purjehti veljensä kanssa Troijaan kolmellakymmenellä aluksella osallistuakseen Troijan sotaan kreikkalaisten puolella.

Troijan sodassa Podaleirios osoittautui veljensä tavoin vertaansa vailla olevaksi parantajaksi, ja koska heitä tarvittiin haavoittuneiden hoitoon, eivät he osallistuneet varsinaisiin sotatoimiin ollenkaan. He paransivat myös Filokteteen käärmeen pureman, mikä mahdollisti hänen osallistumisensa sotaan ja voittamaan sen. Hänet kuitenkin mainitaan yhtenä Troijan puuhevoseen piiloutuneista sotureista.

Sodan päätyttyä hän päätti hylätä laivansa ja jatkaa matkaansa jalkaisin Kolofoniin, jossa hän osallistui Kalkhaan hautajaisiin. Hän jatkoi matkaansa Delfoihin, jossa hän kysyi oraakkelilta neuvoa, mihin hänen pitäisi asettua. Oraakkeli kertoi hänen pitävän asettua paikkaan, jossa putoava taivas ei häntä vahingoittaisi, jolloin hän jäi Karian Khersonneseen, joka oli vuorien ympäröimä. Toisen version mukaan Podaleirios eksyi purjehtiessaan takaisin kotimaahansa Troijasta, ja asettui Karian Syrnokseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Quintus Smyrnaeus: *Troijan tuho* xii.337–359 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Kirjasto Epitomi 6.2–4* (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Kirjasto Epitomi 6.18* (engl. käännös).
4. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 3.26.10 (engl. käännös).
**Jani Jokinen** (s. 23. huhtikuuta 1993 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Jokinen aloitti jalkapallon 6-vuotiaana kasvattajaseurassaan FC Hongassa. Hän teki ensiesiintymisensä miesten otteluissa reservijoukkue Pallohongan riveissä Kakkosessa kaudella 2009. Jokinen pelasi seuraavan neljän vuoden ajan vakionimenä Pallohongan avauskokoonpanossa. Hän nousi Hongan edustusjoukkueeseen kaudella 2014 ja teki Veikkausliiga-debyyttinsä 8. kesäkuuta ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Jokinen tuli myös kentälle vaihdosta Jonas Leväsen tilalle Eurooppa-liigan ensimmäisellä karsintakierroksella Sillamäe Kalevia vastaan. Hän ehti esiintyä viidessä pääsarjaottelussa ennen selän välilevyn pullistumaa, mikä johti Jokisen lopettamaan uransa.

Poikamaajoukkueissa Jokinen esiintyi yhteensä 20 kertaa vuosina 2008–2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Jani Jokinen soccerway.com-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Jani Jokinen UEFA.com-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 126. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
**Magne Haga** (s. 14. syyskuuta 1994 Holter, Nannestad) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Åsen IL -seuraa.

Maailmancup
-----------

Haga debytoi maastohiihdon maailmancupissa maaliskuussa 2015 Holmenkollenin 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen sijalle 12. Näin ollen hän saavutti heti uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Beitostølenin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa joulukuussa 2018. Tuo on myös Hagan tähänastisen uran paras sijoitus maailmancupissa.

Arvokilpailut
-------------

Haga saavutti kultaa yhdistelmäkilpailusta alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuista Almatystä vuodelta 2015. Nuorten MM-kilpailuista hän saavutti hopeaa viestistä Liberecistä 2013.

Muuta
-----

Hagan isosisko Ragnhild Haga on myös maastohiihtäjä. Magne Haga kilpailee suunnistuksessa Raumar Orienteringin riveissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Magne Haga Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Pocket beagle** on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Pocket beagle oli vain 20-25 cm korkea, ja joidenkin yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että ne mahtuivat taskuun.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Vuonna 1615 julkaistussa herrasmiesten urheiluharrastuksia koskeneessa kirjoituksessa tulevia metsästäjiä suositeltiin hankkimaan "pieniä kinnasbeagleja", jotka toimivat sekä naisten seuralaisina että metsällä yhtä tehokkaasti kuin mikä tahansa ajokoira.

Alkuperä
--------

Kuninkaalliset metsästäjät jalostivat tämän beaglen kääpiöversion, jotta se mahtuisi heidän satulalaukkuihinsa. Täten se oli helppo kantaa metsästysalueelle, jossa se päästettiin irti. Kokonsa vuoksi se sopeutui myös paremmin työskentelemään vaikeakulkuisessa maastossa kuin kookkaammat ajokoirat. Elisabet I:n tiedetään omistaneen ajueellisen pocket beagleja, ja vuodelta 1575 peräisin olevassa maalauksessa kuningatar esiintyy yhden niistä kanssa. Kaikkien hänen omistamiensa yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että niitä olisi voinut kuljettaa miesten hansikkaassa. 1800-luvun alkupuolella myös Yrjö III ja Yrjö IV omistivat pocket beagleja. Viimeiset merkinnät alkuperäisestä rodusta ovat 1800-luvun puolivälistä eversti Thorntonin ja 1850-luvulta herra Cranen omistamista ajueista. Normaalikokoinen beagle alkoi saavuttaa enemmän suosiota ja syrjäytti lopulta pienoismuunnoksensa.

Myöhäisviktoriaanisella aikakaudella oli havaittavissa pientä elpymistä, mutta rotu joutui tuolloin kaupallisten kasvattajien kynsiin, jotka jalostivat niin pieniä koiria kuin mahdollista ja käyttivät prosessissa runsaasti sisäsiitosta. Tästä johtuen "Viktoriaanisilla taskubeagleilla" alkoi esiintyä yhä enenevässä määrin lisääntymisongelmia: nartut eivät usein kyenneet synnyttämään normaalisti. Huonon maineen vuoksi suosio romahti merkittävästi. Kun brittiläinen Beagle Club perustettiin vuonna 1890, rekisteröitäviltä pocket beagleilta vaadittiin "todellista beaglen rotutyyppiä" ja "hyvälaatuisuutta". Ensimmäisen maailmansodan myötä jäljellä olleet pocket beagle -ajueet hajaantuivat ja 1920-luvulla elossa oli enää muutamia yksilöitä. 1930-luvun alussa rotu yritettiin vielä pelastaa, mutta jalostusohjelmaan löytyi ainoastaan yksi narttu, jonka kuoleman myötä vuonna 1935 koko rotu kuoli lopulta sukupuuttoon.

### Etymologia

*Pocket Beagle* tarkoittaa "taskubeaglea". Rotu tunnettiin myös nimillä *Glove Beagle* ("hanskabeagle"), *Mitten Beagle* ("kinnasbeagle"), *Sleeve Beagle* ("hihabeagle"), *Dwarf Beagle* ("kääpiöbeagle"), *Toy Beagle* ("kääpiöbeagle", sananmukaisesti "lelubeagle"), *Lap Beagle* ("sylibeagle"), *Lapdog Beagle* ("sylikoira-beagle"), *Singing Beagle* ("laulava beagle"), *Rabbit Beagle* ("kaniinibeagle") ja *Elizabethan Beagle* ("elisabethinbeagle").

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 127-128. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
Magneettinauhaa C-kasetissa.
**Magneettinauha** on magneettisesta materiaalista tehtyä nauhaa, jolle voidaan tallentaa ääntä, videota tai dataa.

Nauhan paksuus voi olla joitakin kymmeniä mikrometrejä.

Magneettinauha äänen tallennuksessa
-----------------------------------

Magneettinen ääninauha voi olla avokelatyyppistä tai kasetilla olevaa (esimerkiksi C-kasetti). Ääninauhaformaatteja on sekä analogisia että joitakin digitaalisia.

Magneettinauha videon tallennuksessa
------------------------------------

Magneettinen videonauha voi olla etenkin studiokäytössä avokelatyyppistä tai kasetilla olevaa (esimerkiksi VHS-kasetti). Videonauhaformaatteja on sekä analogisia (esim. VHS ja U-matic) että digitaalisia (esim. Digital Video, DAT-nauha, Digital Betacam).

Magneettinauha datan tallennuksessa
-----------------------------------

Magneettinen datanauha on ollut käytössä monenlaisissa nauha-asemissa etenkin tietojen varmuuskopioinnissa. Nauha-asemia on käytetty muun muassa suurtietokoneissa ennen kiintolevyjen yleistymistä.

Magneettinauha kierrätyksessä
-----------------------------

Tarpeettomiksi jääneistä nauhoista voi kutoa vaikka kassin.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta 2001 osio 10, s. 695
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Kotilieden internetsivu

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magneettinauha**.
**Ludwig Gredler** (s. 19. marraskuuta 1967 Hall, Itävalta) on itävaltalainen entinen ampumahiihtäjä.

Gredler aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1990 ja debytoi arvokisoissa Albertvillen olympialaisissa 1993. Maailmancupiin hän osallistui ensimmäisen kerran kaudella 1991-1992.

Gredler hiihti ankkuriosuuden Itävallan viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Samoissa kisoissa hän oli neljäs takaa-ajossa. Kontiolahden MM-kilpailuissa 1999 hän oli niin ikään neljäs sprintissä.

Brezno-Osbrlien MM-kilpailuissa 1997 Gredler saavutti pronssia normaalimatkalta. Gredler ampui kaksi sakkominuuttia toiselta makuupaikalta – eroa kultamitalisti Ricco Großiin oli lopulta 1,08,4. Gredlerillä jäi eroa hopeamitalistiin Oleg Rytšenkoviin 31,9 sekuntia, hänkin kaksi sakkominuuttia ampunut.

Gredler saavutti Oslon MM-kilpailuissa 2000 hopeaa jälleen normaalimatkalta. Yhden sakkominuutin kummaltakin pystypaikalta ampunut Gredler hävisi yhden sakkominuutin viimeiseltä pystypaikalta ampuneelle, kultaa saavuttaneelle Wolfgang Rottmannille 35,0 sekuntia – pronssimitalisti, yhden sakon niin ikään viimeiseltä pystypaikalta ampunut Frank Luck hävisi Rottmannille yli minuutin.

Maailmancupissa Gredler on voittanut kuusi osakilpailua ja sijoittunut seitsemäntoista kertaa palkintokorokkeelle. Hän sijoittui maailmancupin seitsemänneksi kaudella 1992-1993. Hän lopetti uransa kauteen 2007-2008.

Lähteet
-------

* Ludwig Gredler Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)
**Podarkes** oli kreikkalaisessa mytologiassa Ifikloksn poika ja Protesilaoksen veli.

Podarkes ja Protesilaos olivat Helenan kosijoiden joukossa.[1] Kuten muutkin sulhasehdokkaat, myös he vannoivat valan ja lupasivat puolustaa valittua puolisoa kaikkia muita vastaan. Kun Paris myöhemmin sieppasi Helenan, he joutuivat mukaan Troijan sotaan taistelemaan Menelaokselle annetun lupauksen mukaisesti.

Sen jälkeen, kun Hektor oli surmannut Protesilaoksen, Podarkes johti Fylakian joukkoja kreikkalaisten puolella. Quintus Smyrnaeuksen mukaan hän sai surmansa amatsonikuningatar Penthesileian kädestä.[2]

Priamos
-------

**Podarkes** oli myös Herakleen surmaaman Laomedonin, Troijan kuninkaan, poika. Hänet pelasti hänen sisarensa Hesione, joka osti veljensä hengen kultaisella huivillaan. Tästä alkaen Podarkesta alettiin kutsua Priamokseksi (m.kreik. *priamai* 'ostaa').[3]

Lähteet
-------

1. ↑  Hesiodos, *Gynaikon katalogos* ('Naisten luettelo') fragm. 68 (engl. käännös).
2. ↑  Quintus Smyrnaeus, *Troijan tuho* i.300–410 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.6.4 (engl. käännös).
Kalle Nio kuvattuna WHS Teatteri Unionissa.
Kalle Nio (s. 1982) on kuvataiteilija, taikuri ja teatteriohjaaja. Hän työskentelee kokeellisen elokuvan, näyttämötaikuuden, sirkuksen, installaatioiden ja visuaalisen teatterin saralla. Nion ryhmä WHS on yksi aktiivisimmin ulkomailla toimivista suomalaisista esitystaideryhmistä. Ryhmän teoksissa Nio on toiminut ohjaajana, esiintyjänä ja videosuunnittelijana. WHS ryhmän tuotannot ovat olleet keskeinen tekijä suomalaisen nykysirkuksen nousussa muiden esittävän taiteen lajien rinnalle. Genrerajat ylittäviä, monitaiteellisia teoksia on esitetty teatteri-, sirkus- , nukketeatteri- ja kuvataidenäyttämöillä yli 40 eri maassa. Nio on yksi Suomalaisen nykysirkuksen johtohahmoista. Oman ryhmänsä lisäksi Nio on työskennellyt lavastajana sekä video- ja taikasuunnittelijana myös muille esittävän taiteen ryhmille. Nion elokuvallisia video-installaatioita on ollut esillä taidegallerioissa ja -museoissa Suomessa ja ulkomailla. Nio on ohjannut myös lyhytelokuvia, mainoksia sekä musiikkivideoita. Muun taiteellisen työnsä ohella Nio on WHS ryhmän vuonna 2014 perustaman elävien kuvien näyttämö WHS Teatteri Unionin yksi perustajista. Nio on valmistunut Kuvataideakatemian tila-aikataiteen osastolta kuvataiteen maisteriksi. Nio on Suomen vanhimman taikuriyhdistyksen, vuonna 1945 perustetun Suomen Taikapiirin puheenjohtaja.

Palkinnot
---------

2020 Suomen Taikapiiri, Vuoden Taikuri 2019

2015 Taiteen valtionpalkinto, WHS

2014 Helsingin Kulttuuriteko, WHS

2014 Raimo Utriaisen taidesäätiön palkinto

2014 Säde palkinto, paras videosuunnittelu (Lähtö) yhdessä Matias Boettgen kanssa.

2000 3. palkinto Taikurien maailmanmestaruuskilpailuissa (FISM)

Lähteet
-------

1. ↑  Calendar | WHS *w-h-s.fi*. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
2. ↑  Arvio: Kalle Nio tekee videotaiteesta taikuutta *Helsingin Sanomat*.  24.11.2013. Viitattu 18.1.2019.
3. ↑  Kalle Nio portfolio - About *kallenio.com*. Viitattu 18.1.2019. (englanniksi)
4. ↑  Raimo Utriainen *www.raimoutriainen.fi*.  Arkistoitu 19.1.2019. Viitattu 18.1.2019.
5. ↑  Säde-raati: SÄDE-palkinto 2015: Säde-palkinnot 2013 *SÄDE-palkinto 2015*.  sunnuntai 9. maaliskuuta 2014. Viitattu 20.1.2019.
6. ↑  Parallelus: FISM Winners – 2000 to 2009 *fism.org*. Viitattu 20.1.2019. (italiaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Kalle Nurmela** (15. tammikuuta 1882 Pudasjärvi – 27. elokuuta 1941 Pudasjärvi) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja Maalaisliiton kansanedustaja.

Nurmelan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Henrik Weteläinen ja Kreeta Matilda Kokko. Hän sai maturiteettitodistuksen 1903 ja valmistui maanmittausinsinööriksi 1906. Nurmala oli maanmittausauskultanttina 1906–1910 ja toimi sitten Oulun läänin nuorempana maanmittausinsinöörinä 1919 ja vanhempana maanmittausinsinöörinä 1919–1937 sekä Turun ja Porin läänin toimitusinsinöörinä 1937–1941. Hän oli maanviljelijänä Ylikiimingissä 1907–1922 ja talonomistajana Oulussa 1921–1941. Nurmela toimi myös vakaajana ja hän oli isojakotoimitusten pitäjänä Kuolajärvellä ja Sodankylässä. 

Nurmela oli kansanedustajana 1914–1919 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Oulun läänin valtion virkatalolautakuntien puheenjohtajana ja valtion asutusmaitten toimikuntien puheenjohtajana Pudasjärvellä ja Ranualla. 

Kalle Nurmela oli naimisissa vuodesta 1907 Fanny Pykyn kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Kalle Nurmela *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Maalaisliiton kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1914–1917 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(18) | 
* Jäykkä
* Kallio
* Kiuru
* Kokko
* Lahdensuo
* Latvala
* Lohi
* Luopajärvi
* Leinonen
* Nurmela
* Partanen
* Pehkonen
* Poutiainen
* Pulkkinen
* Pykälä (1914–1915†)
* Saalasti
* Saarelainen
* Tulikoura

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1917 (ensimmäiset valtiopäivät) |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(19) | 
* Alkio
* J. Haapanen
* S. Haapanen
* Juutilainen
* Kallio
* Kokko
* Kuoppamäki
* Lahdensuo
* Lantto
* Leinonen
* Lohi
* Luopajärvi
* Niukkanen
* Nurmela
* Pehkonen
* Saalasti
* Saarelainen
* Salovaara
* Raatikainen

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1917–1919 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(26) | 
* Alkio
* Arhama
* Haapanen
* Hatva
* Heikkinen
* Joukahainen
* Juutilainen
* Kallio
* Kokko
* Kotila (1918–1919)
* Lahdensuo
* Lantto
* Leinonen
* Leppälä
* Lohi
* Loukko (1918–1919)
* Luopajärvi
* Manner
* Niukkanen
* Nurmela
* Pehkonen (1917–1918)
* Piitulainen (1919)
* Raatikainen (1918–1919)
* Rentola
* Relander
* Saarelainen
* Salovaara (1917–1919)
* Takkula
* Tanskanen
* Wuorimaa

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Aimar-Charles-Marie de Nicolaï** (14. elokuuta 1747 Pariisi – 7. heinäkuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan valtion tilintarkastusviraston pääjohtaja ja Ranskan akatemian jäsen. 

Hänet valittiin akatemian jäseneksi 18. joulukuuta 1788, ja hän korvasi markiisi François-Jean de Chastellux'n tuolilla numero 2. Hänelle piti vastaanottopuheen Claude Carloman de Rulhière 12. maaliskuuta 1789. Vastauspuheessaan hän sai kuuntelijansa hämilleen ja suuren yleisön marmattamaan, sillä hän puolusti kuningas Ludvig XVI:ta.

Ilmeisesti tuo puolustuspuhe sinetöi hänen kohtalonsa, sillä hän kuoli viidenkymmenenyhdeksän muun tuomitun kanssa giljotiinilla 7. heinäkuuta 1794. Hänen tuomiostaan saatiin lukea vallankumouksellisesta Moniteur-lehdestä: "Nicolaï tuo ilmi asettuneensa kansan vihollisen puolelle ja juonitellen kansan vapautta ja turvallisuutta vastaan, saaden aikaan kapinan vankilassa ja kansakunnan edustajien vähättelyn, jne. on tuomittu kuolemaan 19. messidor-kuuta".

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedostot (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**François-Jean de Chastellux** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 21788–1794** | Seuraaja:**Nicolas-Louis François de Neufchâteau** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Páll Ísólfsson vuonna 1948.
**Páll Ísólfsson** (12. lokakuuta 1893 Stokkseyri – 24. marraskuuta 1974) oli islantilainen säveltäjä, urkuri, kapellimestari ja kuoronjohtaja. Myös hänen isänsä Ísólfur Pálsson oli säveltäjä ja urkuri.

Páll muutti teini-ikäisenä Reykjavíkiin, jossa opiskeli Sigfús Einarssonin johdolla. Vuonna 1913 hän lähti jatkamaan opintojaan Leipzigiin, Saksaan. Urkujensoittoa hänelle opetti Karl Straube, jonka avustajana hän itse toimi vuosina 1917–1919. Pállin muita opettajia olivat Robert Teichmüller, Hans Grisch ja Max Reger. Vielä vuosina 1924–1925 Páll täydensi opintojaan Pariisissa urkuri Joseph Bonnet'n johdolla.

Reykjavíkin musiikkikoulu perustettiin vuonna 1930, ja Páll työskenteli sen ensimmäisenä rehtorina vuoteen 1957 saakka. Hän toimi lisäksi muun muassa radion musiikkijohtajana ja vuosina 1939–1968 Reykjavíkin tuomiokirkon urkurina. Páll oli aktiivinen konserttiesiintyjä ja johti muun muassa Reykjavíkin ensimmäisen oratorioesityksen, jossa tulkittiin Joseph Haydnin *Luominen*. Pállin omien sävellysten joukossa on juhlakantaatti, jolla hän voitti ensipalkinnon Alltingin tuhatvuotisen historian kunniaksi järjestettyyn festivaaliin liittyneessä kilpailussa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa piano-, urku- ja orkesterimusiikkia sekä yksinlauluja. Säveltäjä Jón Þórarinssonin analyysin mukaan teoksissa on vaikutteita 1900-luvun alkuvuosikymmenten Saksassa vallinneesta tyylistä ja etenkin myöhemmässä tuotannossa islantilaisista kansanlauluista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tónlistarsaga Reykjavíkur: III Tímabilið 1900 – 1930: Páll Ísólfsson Musik.is
2. 1 2 3  Páll Ísólfsson Íslenskur músík- og menningararfur
3. ↑  The Nature of Nordic Music (edited by Tim Howell), s. 99–100


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Moniza Alvi** (s. 1954 Lahore, Pakistan) on brittiläinen runoilija.

Alvi syntyi Pakistanissa, mutta muutti Britanniaan muutaman kuukauden ikäisenä ja varttui Hertfordshiressä. Hän opiskeli Yorkin ja Lontoon yliopistoissa. Alvi on väitellyt tohtoriksi East Anglian yliopistosta Stevie Smithin runoudesta.

Vuonna 1991 Alvi ja Peter Daniels voitettivat yhdessä Poetry Business Prizen ja julkaisivat *Peacock Luggage* -runokokoelman. Sittemmin Alvi on jatkanut omien runoteostensa julkaisemista. Hänen saamiensa tunnustusten joukossa on Cholmondeley-palkinto vuodelta 2002.

Alvi asuu Norfolkissa ja on toiminut myös opetustehtävissä. Hänet valittiin vuonna 2023 Royal Society of Literaturen jäseneksi.

Runokirjat
----------

* *The Country at My Shoulder* (1993)
* *A Bowl of Warm Air* (1996)
* *Carrying My Wife* (2000)
* *Souls* (2002)
* *How the Stone Found its Voice* (2005)
* *Europa* (2008)
* *Homesick for the Earth* (2011)
* *At the Time of Partition* (2013)
* *Blackbird, Bye Bye* (2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Moniza Alvi *The Poetry Archive*. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Moniza Alvi British Council. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Moniza Alvi Royal Society of Literature. Viitattu 17.7.2023. (englanniksi)
4. 1 2 3  Moniza Alvi


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Aimo Uuno Heino** (30. huhtikuuta 1924 Koivisto – 24. marraskuuta 1985) oli suomalainen näyttelijä. 

Heino näytteli uransa alussa Lahden Teatterissa 1947–1949, Iisalmessa 1950–1953, Tampereen Työväen Teatterissa 1954–1955 ja sitten Kemissä, Jyväskylässä ja Joensuussa. 1970-luvun alkuvuosina Heino näytteli Porissa.

Aimo Heino on näytellyt muutamissa televisio- ja teatterielokuvissa, kuten *Hyvästi Mansikki* (1970), *Amalia* (1973), *Yhden miehen sota* (1974), *Lossi* (1980) ja *Vapaa duunari Ville-Kalle* (1984).
Heinon puoliso oli näyttelijä Hilkka Ollikainen.

Lähteet
-------

1. ↑  Verneri Veistäjä (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 163. Helsinki: Tammi, 1965.
2. ↑  Pori-blogi, sivu 4[vanhentunut linkki], viitattu 6.5.2014.
3. ↑  Aimo Heino Elonetissä.

Aiheesta muualla
----------------

* Aimo Heino Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |