recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Gerhard Franciskowsky** (14. tammikuuta 1936 – 3. marraskuuta 2011) oli saksalainen viihdekirjailija, joka kirjoitti erityisesti tieteiskirjallisuutta ja kuunnelmia. Hän käytti useita kirjailijanimiä, tavallisimmin nimeä **H. G. Francis**, mutta myös G. Francis, H. G. Francisco, Gunther Frank, Peter Bars, R. C. Quoos-Raabe, Frank Sky, Hans G. Stelling ja Ted Scott.

Francis oli sodan jälkeisen Saksan tuotteliaimpia kirjailijoita. Hän kirjoitti yli 400 romaania ja noin 600 kuunnelmaa. Hänen tuotantoonsa kuuluu 300 jaksoa tieteissarjasta *Perry Rhodan* ja sen spin-offeista, ja omassa nuorten tieteissarjassaan *Commander Perkins*.

Kasettikuunnelmien aikaan 1980-luvulle saakka hän kirjoitti satoja mukaelmia ja alkuperäiskuunnelmia nuortensarjoihin *3 etsivää*, *Viisikko*, *TKKG* ja *Masters of the Universe*. Kuunnelmia on myyty yhteensä yli 120 miljoonaa kappaletta, ja hän sai niistä kultalevyn 120 kertaa ja platinalevyn kuusi kertaa.

Suomenkielisiä julkaisuja
-------------------------

* Barbie : Barbie ja pieni Söpö-koira (*Barbie und der kleine Hund Taps*), Kirjalito, 1988 ISBN 951-28-1770-5 [Moniviestin]

Kirjallisuutta
--------------

* Hans Joachim Alpers, Thomas M. Loock: *Interview mit H. G. Francis.* In: Hans Joachim Alpers und Thomas M. Loock (eds.), *Lesebuch der deutschen Science Fiction 1984* (Edition Futurum Bd. 4), Corian Verlag, Meitingen 1983, ISBN 3-89048-204-X.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stefan Pannor: Autor H. G. Francis gestorben: Perry Rhodans Master of the Universe *Spiegel Online*.  5.11.2011. Viitattu 6.11.2011. (saksaksi)
2. ↑  Commander Francis *Hörbücher*.  kesäkuu 2008. Viitattu 6.11.2011. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* H. G. Francis (Arkistoitu – Internet Archive) sarjan Perry-Rhodan sivulla
* H. G. Francis Perrypedia-wikissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Osvaldo Hurtado Larrea
**Osvaldo Hurtado Larrea** (s. 26. kesäkuuta 1939) on ecuadorilainen juristi ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1981–1984.

Hurtado perusti Ecuadorin kristillisdemokraattisen puolueen vuonna 1964, ja vuonna 1966 hän nousi kongressin puhemieheksi. Seuraavina vuosina hänestä tuli sosiologian professori ja kauppatieteellisen tiedekunnan varadekaani Quiton katolisessa yliopistossa.

Vuoden 1978 presidentinvaaleissa Hurtadon puolue kuului voittoisaan koalitioon. Jaime Roldós Aguilera valittiin presidentiksi ja Hurtado varapresidentiksi. Toukokuussa 1981 Roldos sai surmansa lento-onnettomuudessa, ja Hurtado vannoi presidentinvalan. Hän kohtasi kaudellaan ammattiliittojen vastustusta pitämänsä tiukan talouskurin takia. Vuonna 1984 hän luovutti presidentin aseman vaalit voittaneelle toisen kristillisen puolueen ehdokkaalle, León Febres Corderolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Osvaldo Hurtado Larrea *Biografias y vidas*. Viitattu 15.3.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Myskilurikki** (*Glossopsitta concinna*) on eteläaustralialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Myskilurikin pituus on noin 22 cm ja paino 60–90 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on vihreä. Päälaki on sininen, otsa ja poski ovat punaiset ja rinnan sivulla on keltainen laikku. Nokka on musta, oranssikärkinen; iiris on oranssi ja koivet vihertävän ruskeat. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä, mutta koiraan sininen kruunu on kirkkaampi kuin naaraan. Nuoren linnun nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.

Esiintyminen
------------

Myskilurikki elää Kaakkois-Australiassa sekä Tasmaniassa ja Kengurusaarella. Lajin populaation koko on yli 100 000 yksilöä. Laji on melko yleinen, mutta sen kanta on taantunut lähinnä eukalyptusmetsiköiden hakkuiden takia. Myskilurikkia pidetään Australiassa yleisesti vankeudessa lemmikkilintuna, mutta Suomessa sitä ei tavata lainkaan tai lähes lainkaan.

Elinympäristö
-------------

Myskilurikit asuvat alavilla mailla, sekä metsissä että aukeilla tai puoliaukeilla alueilla kaikkialla siellä missä on kukkivia eukalyptuspuita. Ne viihtyvät myös esikaupunkien puistoissa ja kadunvarsien puissa. Parvet ovat hyvin meluisia ja huomiota herättäviä ja vaeltelevat kukkivia puita etsien. Myskilurikit lyöttäytyvät usein muiden myskilurikkilajien ja tasmaniankaijojen (*Lathamus discolor*) seuraan.

Lisääntyminen
-------------

Myskilurikin pesintää tapahtuu elokuusta tammikuulle. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Naaras munii tavallisesti kaksi munaa. Muna on kooltaan 24,6\*20 mm. Haudonta kestää 22 päivää. Pesäpoikasaika on noin 50 päivää.

Ravinto
-------

Myskilurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne syövät myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Glossopsitta concinna* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.5.2014. (englanniksi)

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust
* Birds in Backyards

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q608087
* Wikispecies: Glossopsitta concinna
* ADW: Glossopsitta\_concinna
* AFD: Glossopsitta\_concinna
* Avibase: BE39F927CF635A20
* BirdLife: 22684652
* BirdLife-Australia: musk-lorikeet
* BOLD: 71652
* CoL: 6KK2R
* BOW: muslor1
* eBird: muslor1
* Fossilworks: 255509
* GBIF: 2480170
* iNaturalist: 19246
* IRMNG: 10692885
* ITIS: 177454
* IUCN: 22684652
* NCBI: 176041
* Species+: 3877
* Xeno-canto: Glossopsitta-concinna

 |

 |
Plastoliinia voidaan käyttää myös kipsivalun muotin valmisteluun savimallista.
**Plastoliini** (kreik. plastos) on ei-jähmeässä eli amorfisessa olomuodossa olevaa muovailtavaa ainetta, joka koostuu pääasiassa öljystä, savesta ja vahasta. Toisin kuin esimerkiksi savi, plastoliini ei muutu kovaksi tai kovettuu hyvin hitaasti. Plastoliinia valmistetaan eri väreissä, kuitenkin se on tavallisesti vaaleaa. Sitä tuotetaan myös eri kovuusasteina.

Harrastajakäyttöön tarkoitettua plastoliinia kutsutaan muovailuvahaksi. 

Plastoliinia käyttävät kuvanveistäjät veistosten ja erilaisten mallien luonnosteluun sekä taidevalun mallin tekemiseen saven sijasta. Sitä käyttävät joskus myös arkkitehdit sommitellessaan esimerkiksi useiden rakennusten ja rakennusryhmien massoja. Plastoliinia käytetään myös vaha-animaation tekemisessä. 

Plastoliinia työstetään tavallisesti veitsellä. Suuriin valumalleihin käytetään yleensä savea, koska plastoliini on paljon kalliimpaa kuin savi.

Katso myös
----------

* Kuvanveisto

Lähteet
-------

* *Fokus-Taide 2*, Otava, 1972, s. 745

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Plastoliini** Wikimedia Commonsissa
John Ellerton
**John Ellerton** (16. joulukuuta 1826 Clerkenwell, Middlesex, Englanti – 15. kesäkuuta 1893 Torquay, Devon, Englanti) englantilainen anglikaaninen pappi, virsirunoilija ja hymnologi.

Ellerton opiskeli Trinity Collegessa, Cambridgessa ja suoritti tutkintonsa 1854. Pappisvihkimyksensä jälkeen 1850 hän toimi pappina useissa eri seurakunnissa eri puolilla Englantia ja parin vuoden ajan Italiassa. Lopulta hän toimi Essexissä pienen seurakunnan kirkkoherrana ja aivan elämänsä lopulla hän sai arvonimen St. Albanin tuomiokirkon kaniikki (canon of St. Albans Cathedral)

The day Thou gavest, Lord. Kirjassa *Church hymns with tunes* (1874)
Ellerton tunnetaan hymnologina, virsitutkijana ja virsirunoilijana. Hän on kirjoittanut yli 80 virttä, kääntänyt virsiä erityisesti latinasta englanniksi ja toimittanut virsikirjoja. Tärkeimpiä hänen toimittamiaan ja julkaisemiaan virsikirjoja ovat *Hymns for Schools and Bible Classes (*1859), *Church Hymn*s (1871), *The Children’s Hymn Book, Hymns, Original and Translated (*1888). Hänen panoksensa oli merkittävä *Hymns Ancient and Modern* -kirjan uudistamisessa 1875. Hänen virtensä ovat edelleen suosittuja. Niistä tunnetuin on iltavirsi "The Day Thou Gavest, Lord, is Ended". Sitä on laulettu muun muassa kuningatar Viktorian 60-vuotishallitsijajuhlassa 1897 ja juhlatilaisuudessa, kun Hongkong siirtyi Kiinan hallintaan 1997.

Ellertonin virsiä on suomeksi vain muutama. 

* Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa
	+ virsi 829 "Oi Herra, ei voi tavoittaa" (God of the living, in Whose eyes, suom. Pekka Kivekäs 1997).
* Ruotsin kirkon virsikirjassa
	+ virsi 91 "On päivä mennyt, Jumalamme" (The day Thou gavest, Lord, suom. William Snell 1967, uud. suom. Niilo Rauhala 1994)
	+ virsi 486 "Oi Herra, ei voi tavoittaa" (God of the living, in Whose eyes, suom. Pekka Kivekäs 1997).
* Adventtikirkon laulukirjassa *Seurakunta laulaa*
	+ laulu 71 "Tää levon päivä on" (suom. Maria Louesola).
* *Hengellisiä lauluja ja virsiä*
	+ laulu 508 "Sun päiväs, Herra, pois jo kulki" (The day Thou gavest, Lord).

Lähteet
-------

1. 1 2  John Ellerton hymnary.org. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  John Ellerton *hymntime.com*. Viitattu 27. 5. 2019. (englanniksi)
3. ↑  The day Thou gavest, Lord, is ended hymntime.com.  Arkistoitu 27.5.2019. Viitattu 27.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  *Seurakunta laulaa*. Kirjatoimi ISBN 952-629-430-8, 2001.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Ruotsalaista metsää ja peltoa Sigtunan seudulla
**Ruotsin maatalous** on elinkeino, jonka tuotannosta 47 % koostuu viljasta, perunasta, puutarha- ja muista viljelyskasveista sekä vajaat 45 % eläintuotannosta (liha, maito ja kananmunat). Maan pinta-alasta noin kymmenen prosenttia on maatalousmaata, ja tästä suurin osa keskittyy eteläosiin kuten Skåneen, Blekingeen ja Hallandiin. Ruotsin bruttokansantuotteesta maatalouden osuus vuonna 2007 oli noin kaksi prosenttia. Maan omavaraisuusaste on 80 prosenttia.

Ruotsin maatalous on tehokasta. Maatilojen lukumäärä on vähentynyt ja tilakoko kasvanut viimeisen sadan vuoden aikana. Euroopan unioni on vaikuttanut maatalouden tukijärjestelmiin. Vuonna 1930 maatalouden osuus maan pinta-alasta oli peltoa, puutarhaa ja luonnonniittyä yli 12%. Vuonna 2007 osuus oli kymmenisen prosenttia, mutta tiloja oli alle neljännes aikaisemmasta. Nykyinen viljelys on sangen koneistettua. Ympäristötukien osuus Ruotsin maataloustuista on kansainvälisesti arvioituna korkea. Kuriositeettina voi sanoa, että muun muassa Ruotsin kuningas saa merkittäviä maataloustukiaisia.

Uppsalassa sijaitsee Ruotsin maatalousyliopisto, ja sillä on osastoja Uumajassa, Alnarpissa ja Skarassa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Finpro: Maa- ja metsätalous *FinPRO*.  12/2010. Viitattu 19.10.2015.
3. ↑  Jaakko Forsman ym.: *Ruotsi*, s. 448–451. Helsinki: Otava, 1936.
4. ↑  MTK Keski-Suomen TÄKY+ hanke: Ruotsin ympäristötukijärjestelmän ja erityistukijärjestelmän erittely *Matkaraportti TÄKY-opintomatka Ruotsi 25.–27.6.2012*.  2012.  Arkistoitu 2.6.2016. Viitattu 19.10.2015.
5. ↑  Ruotsin kuningas saa EU:lta tukevat maataloustuet *Helsingin Sanomat*.  8.12.2013. Viitattu 19.10.2015.
6. ↑  SLU – Sveriges lantsbruksuniversitet *slu.se*. Viitattu 19.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruotsin maatalous** Wikimedia Commonsissa
**Royal Dublin Society** (**RDS**, alkuperäinen nimi **Dublin Society**) oli Dublin Philosophical Societyn vuonna 1731 Dublinissa sijaitsevassa Trinity Collegessa perustama yhdistys, jonka tarkoituksena oli tiedottaa taiteen, maatalouden, teollisuuden ja tieteen kehityksestä. Yhdistys hankki nykyiset alueensa Ballsbridgessa vuonna 1879, ja on sittemmin kasvattanut kokoaan alkuperäisestä 60 000:sta neliömetristä nykyiseen 160 000:een neliömetriin. Alueella on useita kokoontumistiloja, stadion, kokoushuoneita, baareja ja ravintoloita. RDS on suuri näyttelyiden, konserttien ja muiden kulttuuritapahtumien keskus. Royal-etuliite tuli nimeen vuonna 1820, kun Yrjö IV:stä tuli yhdistyksen suojelija. RDS järjestää joka tammikuu Young Scientist and Technology Exhibition -tiedetapahtuman. Ensimmäinen yhdistyksen järjestämä kilparatsastustapahtuma pidettiin vuonna 1868 ja siitä on vuosien mittaan kehittynyt merkittävä viihdetapahtuma Irlannissa. Vuonna 1982 RDS järjesti Show Jumping World Championships -kilpailun ja yhdisti sen samanvuotiseen Dublin Horse Show'hun. Vuosina 1990-1996 Shamrock Rovers F.C. pelasi kotiottelunsa stadionilla. Stadionilla on sittemmin pelattu Leinster Rugbyn Heineken Cup -pelejä.

Nykypäivä
---------

2000-luvulla aluetta on käytetty myös rock- ja heavy metal -konserttien järjestämiseen. Siellä ovat esiintyneet muiden muassa Metallica (2003, 2004 ja 2006), Iron Maiden, Slipknot, Korn, Linkin Park, Guns N' Roses ja The Darkness.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
* Dublin Horse Show
Royal Enfield 1928
Intialaisvalmisteinen Bullet 500 Standard
Royal Enfield Bullet Electra 350 kuvattuna Karnatakassa, Intiassa.
**Royal Enfield** oli vuonna 1893 perustetun brittiläisen *Enfield Manufacturing Companyn* moottoripyörämerkki. Yhtiö siirtyi polkupyörien valmistuksesta moottoripyöriin vuonna 1901. Sittemmin tuotemerkki ja valmistus on siirtynyt intialaisen autoteollisuuskonserni Eicher Motorsin tytäryhtiöksi; Eicher Motors hankki jo vuonna 1993 60 prosentin osuuden Royal Enfieldistä.

Royal Enfieldin kuuluisin malli, yksisylinterinen *Bullet*, esiteltiin vuonna 1931. Toisen maailmansodan jälkeen 1949 Bullet 350 -mallista esiteltiin uudistettu versio, jonka tuotanto jatkui vuoteen 1958. Royal Enfieldien tuotanto Englannissa lopetettiin 1967 Redditchin tehtaalla ja 1970 Bradford-on-Avonin tehtaalla.

Madras Motors -yhtiö alkoi Enfieldien lisenssivalmistuksen Intian hallituksen tarpeisiin vuonna 1955. Tuotanto Intian Chennaissa jatkuu edelleen, ja tehdas on esitellyt uusia malleja. Bullet 350-mallista jatkokehitelty Bullet 500 esiteltiin vuonna 1993. Uusi malli on teknisiltä ratkaisuiltaan olennaisesti samankaltainen kuin alkuperäinen vuoden 1955 malli, mutta siinä on 12 voltin sähköjärjestelmä.

Lähteet
-------

1. ↑  Brown, Roland: *The Encyclopedia of Motorcycles*, s. 222. Lontoo: Lorenz Books, 1996. ISBN 1-85967-099-7. (englanniksi)
2. ↑  About Us eichermotors.com. Viitattu 30.6.2018. (englanniksi)
3. ↑  Company Overview of Eicher Motors Limited (myös muut välilehdet) bloomberg.com. Viitattu 30.6.2018. (englanniksi)
4. 1 2  Enfield Motorcycles US: Bullet 500 Classic - historyhaettu 5.9.2009
5. ↑  Motorcycle Cruiser: Royal Enfield Bullet (Jamie Elvidge, 10/2000) (Arkistoitu – Internet Archive)haettu 5.9.2009
6. ↑  Enfield Motorcycles US: Bullet 500 Classic - specificationshaettu 5.9.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Real Classic UK: Royal Enfield Bullet 500 (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
* Intialaisen Royal Enfieldin viralliset sivut(englanniksi)
* Royal Enfield subsidiary due in March(.) Thai preference for easy riders noted (englanniksi). 2018-11-27. Bangkok Post
Rufino Tamayo vuonna 1945.**Rufino Tamayo** (26. elokuuta 1899 Oaxaca – 24. kesäkuuta 1991 Mexico City) oli meksikolainen ekspressionistinen taidemaalari, yksi meksikolaisen kuvataiteen keskeisimmistä uudistajista. Vuodesta 1958 Tamayo asui Pariisissa. Hän teki figuratiivisia, sisällöltään lyyrisiä eläin- ja henkilöaiheisia maalauksia sekä meksikolaiseen perinteeseen pohjautuvia mutta kuvakieleltään yleismaailmallisia monumentaaliteoksia. Läpimurron Tamayo teki vuonna 1950 Venetsian Biennalessa. Hänen tunnetuin seinämaalauksensa on *Prometeus tuo tulen ihmiselle*, joka sijaitsee Unescon palatsissa Pariisissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, s. 1004
3. 1 2  Factum, osa 7 vuodelta 2005, s. 211
4. ↑  Facta, osa 9 vuodelta 1977, palsta 504
5. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, osa 8 vuodelta 1964, palsta 1058

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rufino Tamayo** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rue de Rivolin länsiosa nähtynä Place de la Concorden laidalla olevasta Hôtel de la Marinesta. Oikealla Jardin des Tuileries.
Rue de Rivolin itäosa Le Marais'n kaupunginosassa.
**Rue de Rivoli** on noin kolmen kilometrin pituinen länsi–itä-suuntainen katu Pariisin keskustassa, 1. ja 4. arrondissementin alueella. Se johtaa Place de la Concorden koilliskulmasta itään, ja sen itäpäästä johtaa sen jatkeena oleva lyhyt *Rue Saint-Antoine* Place de la Bastillelle. Kadun länsiosa kulkee Jardin des Tuileries’n pohjoisreunaa pitkin, ja se jatkuu välittömästi Louvren pohjoispuolitse. Sen varrella Tuileries’n puistossa on taidemuseona toimiva Jeu de Paume. Rue de Rivoli tunnetaan myös huomattavana liikekatuna.

Kadun länsiosan pohjoisreunalla olevilla rakennuksilla on pitkä yhtenäinen julkisivu. Niiden kohdalla jalkakäytävä kulkee katettuna, pylväsrivin ajotiestä erottamana arkadikäytävänä rakennusten ylempien kerrosten alla.

Katu rakennettiin 1800-luvun alussa Napoleonin määräyksestä, ja se sai nimensä Rivolin taistelun mukaan, jossa hän oli voittanut itävaltalaiset. Aluksi se ulottui vain Place de la Concordelta Louvren kohdalle, mutta 1850-luvulla, Napoleon III:n ja Georges-Eugène Haussmannin aikana, sitä jatkettiin nykyiseen pituuteensa..

Lähteet
-------

1. ↑  Colin Jones: Paris, Biography of a City, s. 297, Penguin Books 2006, ISBN 978-0-140-28292-4
2. ↑  Jones, s. 354

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rue de Rivoli** Wikimedia Commonsissa
**Tiedekulma** on Helsingin yliopiston tapahtumatila, jossa yliopistossa tehtävää tutkimusta ja koulutusta tuodaan laajan yleisön saataville. Tilassa järjestetään erilaisia tieteeseen liittyviä tapahtumia ja ajankohtaisia aiheita käsitteleviä tilaisuuksia, jotka ovat valtaosin suurelle yleisölle avoimia ja maksuttomia. 

Ensimmäinen Tiedekulma avattiin vuonna 2012 yliopiston hallintorakennukseen osoitteeseen Aleksanterinkatu 7. Vuonna 2013 se siirtyi hallintorakennuksen remontin vuoksi Porthanian sisääntulokerrokseen. Vuonna 2017 täysin uudistunut Tiedekulma avattiin mittavan remontin läpikäyneeseen entiseen hallintorakennukseen osoitteeseen Yliopistonkatu 4. Uudistuneen Tiedekulman pääsuunnittelijana toimi helsinkiläinen JKMM Arkkitehdit ja pääarkkitehtina Asmo Jaaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Toni Rönni: Tiedekulma avaa yliopiston WDC-vuoden  2.2.2012. Helsingin yliopisto. Viitattu 6.9.2014. suomi]
2. ↑  Toni Rönni: Tiedekulma avasi ovensa Porthaniassa  11.6.2013. Helsingin yliopisto. Viitattu 6.9.2014. suomi]
3. ↑  Täysin uudistunut Tiedekulma tarjoaa kaupungin kiinnostavimmat keskustelut | Helsingin yliopisto *Helsingin yliopisto*.  18.9.2017. Viitattu 23.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tiedekulma**.
* Tiedekulma Helsingin yliopiston sivuilla
**Tiede, taide ja köyhä kansa ry** on suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena on edistää tieteen ja taiteen asemaa yhteiskunnassa. Yhdistyksen säännöt määrittelevän toiminnan päämääräksi "saattaa tiede ja taide myös köyhän kansan saataville sekä edistää sosiaalisen tasavertaisuuden toteutumista Suomessa ja maailmalla".

Yhdistys on järjestänyt muun muassa köyhyyttä käsitelleen Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjoituskilpailun, toimittanut ja kustantanut kirjoja, järjestänyt seminaareja sekä matkoja Suomen lähialueille (Arkangel, Pietari ja Tukholma). Yhdistyksen puheenjohtajana vuonna 2010 toimii Lauri Vuorenkoski ja varapuheenjohtajana Juha Mikkonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Yleisradion uutiset, 16.03.2007 *yle.fi*.
2. ↑  Numeron voima, sanan valta 10.-11.4.2008, seminaariohjelma *koyhyyskirjoitukset.org*.
3. ↑  10 teesiä suomalaisesta köyhyydestä, 5.8.2009 *koyhyyskirjoitukset.org*.
4. ↑  Peruspalveluministeri Paula Risikolle luovutettu muistio, 24.6.2008 *koyhyyskirjoitukset.org*.

Aiheesta muualla
----------------

* Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjoituskilpailun verkkosivut
**H. P. Lovecraft – Historiallinen seura ry.** on kesällä 2010 perustettu kauhu-, scifi- ja fantasiakirjailija H. P. Lovecraftin muistolle omistettu seura. Seuran tarkoituksena on ylläpitää ja edistää kiinnostusta kauhukirjallisuuteen, tukea jäsentensä kirjallisia harrastuksia, luoda uusia lukuja Cthulhu-myytokseen, jakaa tietoa H. P. Lovecraftista ja tuottaa mahdollisuuksien mukaan myös muita lovecraftiaanisia aktiviteetteja.

Seuran näkyvimpään toimintaan kuuluu jäsenlehden julkaiseminen. Pääasiallinen painopiste on H. P. Lovecraftin laajassa sekä moniulotteisessa kirjallisessa perinnössä, mutta se ei sulje pois myöskään muita kauhun muotoja tai aihepiirin avaraa käsittelyä.

Jäsenlehden ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 2011 nimellä *Nyarlathotep*, minkä jälkeen nimi muutettiin muotoon *Kuiskaus pimeässä*. Lehti ilmestyy pari kertaa vuodessa ja sisältyy jäsenmaksuun. Irto- ja/tai jälkinumeroita on saatavilla seuran sivuilla, hyvin varustetuissa kivijalkakaupoissa sekä aihepiiriä sivuavilla festareilla ja coneissa.

Seuran muuhun toimintaan kuuluu paikallisosastojen järjestämät lukupiirit, elokuvaillat ja roolipelipäivät (mm. *Arkham Horror*, *Call of Cthulhu*) sekä aktiivinen osallistuminen seuran omalle keskustelufoorumille.

HPLHS aloitti kesäkuussa 2012 yhteistyön arvostetun amerikkalaisen sisarseuransa, The H. P. Lovecraft Historical Societyn (HPLHS) kanssa. *lähde?*
**Lauluyhtye Fyrkka** oli Yleisradiossa 1970-luvun puolivälissä toiminut, ajan huippumuusikoista muodostunut projektiluontoinen lauluyhtye, jonka esityksiä tallennettiin vain Yleisradion kantanauhoille. Fyrkka-yhtyeeseen kuuluivat Seija Simola, Kalle Fält, Markku Johansson, Pave Maijanen ja Pepe Willberg. Pepe Willbergin mukaan kyse oli silloisen Pepe & Paradise -yhtyeen laulajista vahvistettuna Seija Simolalla.

Fyrkka äänitti jazzstandardeja ja jazzpitoisia sovituksia vanhoista kansanlauluista, mutta myös uutta laulutuotantoa muun muassa Otto Donnerilta, Esa Helasvuolta, Pekka Jalkaselta, Eero Koivistoiselta, Esko Linnavallilta, Erkki Melakoskelta ja Heikki Sarmannolta. Samat nimet toimivat usein myös laulujen ja orkesteritaustojen sovittajina. 

Kantanauhojen äänityksen ohella Lauluyhtye Fyrkka esiintyi monissa Yleisradion viihdeohjelmissa sekä radiossa että televisiossa ja teki pohjoismaisen kiertueen Nordring-ohjelmakilpailuun liittyneellä Duke Ellington -ohjelmistolla.

Yleisradion äänitetietokanta luettelee 25 Fyrkan tallentamaa kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taiteilijaeläkkeellä huomioitu Seija Simola: "Olisi voinut toisinkin mennä". Haastattelu: Pekka Nissilä, Muusikko 5/2005[vanhentunut linkki] Viitattu 24.11.2012.
2. ↑  Pekka Nissilä: Laulaja/säveltäjä Pepe Willberg etenee rauhallisesti päivä kerrallaan Selvis 3/2002.  Arkistoitu 23.4.2012. Viitattu 14.10.2013.
3. ↑  Halutulos Yleisradion äänite + Fyrkka, Fono.fi
Yksinäistä biisonia piirittävä susilauma Yellowstonen kansallispuistossa.
Karjalauma
**Laumaeläimet** ovat eläimiä, jotka elävät laumassa muiden samaan lajiin kuuluvien yksilöiden kanssa. Esimerkiksi sudet saalistavat laumassa. Ketut taas ovat yksineläjiä, jotka eivät viihdy laumassa, täten kettu ei ole laumaeläin.

Ihminenkin on laumaeläin läheisten sukulaistensa apinoiden tavoin. Ihmisapinoille heimojen muodostuminen oli elintärkeää noin neljä miljoonaa vuotta sitten. Ihmisapinat eivät olleet vielä silloin älykkäitä. Heimojen muodostuminen oli geneettisen mukauman tulos. Laumojen muodostuminen oli ja on edelleenkin tahdosta riippumatonta eli vaistonvaraista. Keräilijä-metsästäjäyhteisöt alkoivat muodostua kaksi miljoonaa vuotta sitten. Neljän miljoonan vuoden heimoelämisen jälkeen voidaan varmasti olettaa ihmisen olevan vaistomaisesti laumaeläin.

Laumaeläin lemmikkinä
---------------------

Kanit ja marsut elävät laumassa, ja siksi niitä kannattaa aina hankkia vähintään kaksi. Koirat usein ulvovat, kun niiden omistaja lähtee pois, sillä koirat ulvovat susien tavoin pitääkseen yhteyttä laumaansa.

Katso myös
----------

* Eläinten ryhmäkäyttäytyminen
**Kuolemantuomiopaikka** (*The Ox-Bow Incident*) on William A. Wellmanin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1942. Vuoden 1885 tositapahtumiin perustuva, Lamar Trottin käsikirjoittama elokuva kertoo väkijoukon kuolemaan tuomitsemista, mutta lopulta syyttömiksi osoittautuvista karjapaimenista. Pääosia näyttelevät muiden muassa Henry Fonda, Anthony Quinn ja Dana Andrews.

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai parhaan elokuvan Oscar-palkintoehdokkuuden ja neljä National Board of Review -palkintoa.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1979 sen olevan esimerkki ensimmäisistä realistisen tyylisuunnan lännenelokuvista, joissa kaikki ei enää ole niin hyvää ja kaunista kuin sitä aiemmin. Elokuva nousi arvoonsa vasta vuosia valmistumisensa jälkeen. Fräntin mukaan elokuvaa on arvosteltu siitä, että tarina on liian nykyaikainen, mutta hänestä tosipohjainen tarina on lajityypin vaikuttavimpia moraliteetteja.

Vuonna 1998 elokuva valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Kuolemantuomiopaikan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Fränti, Mikael: Wellmanin vakuuttava lännenkuvaus.  *Helsingin Sanomat*, 27.10.1979, s. 41. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. ↑  Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 20.6.2019.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made (Arkistoitu – Internet Archive). Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.
**John Elliotson** (29. lokakuuta 1791 Lontoo, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 29. heinäkuuta 1868 Lontoo, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen lääkäri, joka puhui hypnoosin terapiakäytön puolesta. Hän oli myös ensimmäisiä englantilaisia lääkereitä, joka suositteli stetoskoopin käyttöä.

Elliotson opiskeli sekä Edinburghin yliopistossa että Cambridgen Jesus Collegessa. Edinburghistä hän valmistui lääketieteen tohtorksi vuonna 1810 ja Jesus Collegesta vuonna 1821.

Elliotson aloitti 1831 Lontoon yliopiston lääketieteen professorina. Hänestä tuli vuonna 1834 University College Hospitalin lääkäri. Hän erosi tehtävästä 1838 ajauduttuaan ristiriitoihin sairaan lääketieteellisen komitean kanssa. Syynä tähän oli Elliotsonin kiinnostus hypnoosia kohtaan.

Elliotson tutki mesmerismiä ja järjesti spiritistisiä instuntoja. Hän perusti 1846 mesmerirstisen sairaalaan ja 1849 *The Zoist* -nimisen lehden, jossa julkaistiin artikkeleita mesmerismistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  John Elliotson *Encyclopædia Britannica*.  2017. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
2. ↑  Students of Medicine, 1762-1826: Individual Record *The University of Edinburgh Archives Online*. University of Edinburgh. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)
3. 1 2 3  Elliotson, John (1791–1868) *The University of Edinburgh Archives Online*.  1/2013. King’s College London. Viitattu 11.11.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Reynolds kaatuu Gettysburgissa
**John Fulton Reynolds** (20. syyskuuta 1820 – 1. heinäkuuta 1863) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Yhtenä unionin armeijan kunnioitetuimmista komentajista, huolimatta vähäisestä taistelukokemuksestaan sodassa, hän palveli avaintehtävissä Unionin Potomacin armeijan komennossa Gettysburgin taistelussa. Hän kaatui heti taistelun alussa.

Reynolds syntyi Lancasterissa Pennsylvaniassa yhtenä yhdeksästä lapsesta John Reynoldsille (1787–1853) ja Lydia Moore Reynoldsille (1794–1843). Kaksi hänen veljeään olivat James LeFevre Reynolds, Pennsylvanian majoitusmestari-kenraali, ja vara-amiraali Will Reynolds. Hän valmistui USA:n sotilasakatemiasta vuonna 1841. Hän palveli sittemmin toisena luutnanttina USA:n kolmannessa tykistörykmentissä. Hän oli komennettuna Floridaan ja Etelä-Carolinaan, ja otti osaa Meksikon-Yhdysvaltain sotaan. Hän taisteli Meksikossa Buena Vistan ja Monterreyn taisteluihin. Meksikon sodassa hän ystävystyi upseeritovereihinsa Winfield Scott Hancockiin ja Lewis Addison Armisteadiin. Hän osallistui Meksikon jälkeen Rogues Riverin ja Utahin sotiin, ja palveli kadettien komendanttina West Pointissa ennen sisällissotaa. Hän nai Katherine "Kate" Hewittin.

Sisällissodan alussa Reynolds oli everstiluutnantti 14. USA:n jalkaväessä. Hänelle oli tarjottu kenraaliluutnantti Winfield Scottin adjutantin tehtäviä mutta hän kieltäytyi. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 20. elokuuta 1861, ja myöhemmin kenraalimajuriksi. Hän toimi Virginian niemimaan sotaretken aikana 1862 Fredericksburgin sotilaskuvernöörinä Virginiassa. Gaine´s Millin taistelun jälkeen hän jäi etelävaltioiden sotavangiksi ja joutui Richmondiin pahamaineiseen Libbyn vankilaan, josta hän vapautui nopeasti vankienvaihdossa elokuussa 1862. Hän osallistui toisen Bull Runin, Fredericksburgin ja Chancellorsvillen taisteluihin. Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä 1. heinäkuuta 1863 Reynolds komensi Potomacin armeijan oikeaa siipeä. Hän seurasi prikaatinkenraali Lysander Cutlerin joukkoja taisteluun Herbs´t woodsiin, jossa oli juuri neuvomassa 2. Wisconsinin joukkojen sijoituspaikkaa, kun häntä ammuttiin niskaan. Reynolds putosi hevosensa selästä maahan ja kuoli miltei heti. Hänet on haudattu Lancasteriin Pennsylvaniaan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**John Thompson Emlen, Jr.** (1908 Germantown, Pennsylvania – 9. marraskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

John Emlenin vanhemmat olivat John Thompson Emlen ja Mary Carpenter Jones. Hän opiskeli Haverford Collegessa ja Cornellin yliopistossa, jossa hän väitteli filosofian tohtoriksi Arthur A. Allenin ohjauksessa 1934. Lyhytaikaisten työsuhteiden jälkeen hän sai opettajan viran maatalousoppilaitoksen (College of Agriculture) eläintieteellisestä osastosta Davisissa, Kaliforniassa. Hän työskenteli siellä kahdeksan vuotta ja tutki etenkin kaliforniantupsuviiriäisen biologiaa. Tärkeä tapaus oli David Lackin vierailu opistossa, sillä keskustelujen perusteella he muun muassa julkaisivat yhdessä tutkielman kalifornianturpiaaliin elämästä.

Toisen maailmansodan alkaessa Emlen, joka oli syntyperäinen kveekari, ilmoittautui aseistakieltäytyjäksi, mikä suututti suvun, ystävät ja tiedeyhteisön. Hänet nimitettiin Johns Hopkinsin yliopiston hygienia- ja kansanterveysopiston (School of Hygiene and Public Health) "rottapoliisiksi" (Rat Control Officer) Baltimoreen, jonka satamassa oli suuria ongelmia rottien kanssa.

Vuonna 1946 Emlen sai viran Wisconsinin yliopiston eläintieteen laitoksesta Madisonissa. Hän opetti lintu- ja nisäkästiedettä, populaatioekologiaa ja käyttäytymistieteitä, sekä johti lukuisia kenttäkursseja Etelä-Wisconsinissa. 1953–1954 Emlen pääsi stipendien turvin tutkimusmatkoille Afrikkaan ja Eurooppaan. Hän solmi lämpimät suhteet johtaviin eurooppalaisiin etologeihin, kuten Niko Tinbergeniin, Konrad Lorenziin ja Gustav Krameriin. Emlen toimi Wisconsinin yliopiston eläintieteen professorina 1946–1974.

Vuosina 1959-1960 Emlen tutki Afrikassa vuorigorilloja yhdessä opiskelija George Schallerin kanssa. 1960-luvun alkupuolella Emlen tutki lokinpoikasten käyttäytymistä Fundynlahden ja Newfoundlandin saarilla, ja yhdessä Richard Pennyn kanssa pingviinien suunnistautumista Antarktiksella. Hän matkusti Intian ja Malakan niemimaan läpi tutkien paikallista luontoa ja ihmisyhteisöjä.

Emlen liittyi American Ornithologists’ Unionin 1925 ja toimi seuran puheenjohtajana 1975–1976. Hän toimi myös useissa muissa lintutieteellisissä järjestöissä. 

John Emlen ja Virginia "Jinny" Merritt vihittiin 25. toukokuuta 1934 ja he elivät yhdessä 63 vuotta. He kasvattivat kolme poikaa.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (The Auk, tammikuu 2000) (englanniksi)
* Muistokirjoitus (Samuel D. Robbins) (englanniksi)
* University of Wisconsin Zoological Museum (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Maatuskoja
**Maatuska** (ven. матрёшка, *matrjoška*, latinan sanasta *matrona*) on matkamuistona tunnettu venäläinen sisäkkäisten hahmojen muodostama puunukke. Suomen sana maatuska perustuu venäjän kielen äiti-sanan hellittelymuotoon, joka kuitenkin Venäjällä ymmärretään kirjaimellisesti, eikä siis tarkoita siellä puunukkea. Maatuskaa on saksassa kutsuttu nimellä *Babuschka* (venäläisten ymmärtämänä isoäiti) ja Itävallassa *Piroschka* (piirakka). 

Ensimmäisen venäläisen maatuskan tiedetään tehdyn vuonna 1890, ja sen arvellaan saaneen vaikutteita sekä japanilaisesta perinteestä että Fabergén munista. 

Maatuska on muodoltaan pyörähdyskappale, joten se on mahdollista sorvata, mutta sen koristeluun tarvitaan yleensä käsityötä. Sisäkkäin olevia nukkeja on yleensä pariton määrä, mikä symboloi venäläisessä perinteessä jatkuvaa elämää, kun parillinen symboloi elämän päättymistä. Maatuska onkin eräänlainen hedelmällisyyttä ja jatkuvuutta symboloiva esine.

Nykyaikana on maatuskoita tehty myös toisenlaisina jatkumoina, esimerkiksi Leninistä Putiniin, mikä korostaa poliittisia, mutta myös kaupallisia tarkoitusperiä.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **maatuska**.
**(Super) Rail Band** on malilainen musiikkiyhtye, jonka kulta-aika oli 1970- ja 1980-luvuilla. Sen musiikissa yhdistyvät mandinkojen ja bambaroiden perinteet, pop, rock, afrobeat ja rumba.[1]

Trumpetisti ja saksofonisti Tidiani Koné kokosi yhtyeen vuonna 1970 soittamaan Bamakon rautatieaseman ravintolassa. Hän kiinnitti sen solistiksi Salif Keïtan, josta tuli nopeasti yksi Malin suosituimmista laulajista. Asemaravintolan kansainvälisen yleisön takia yhtyeen ohjelmisto oli eklektistä, mutta sen leimaa-antavin osuus koostui Keïtan guinealaistyylisestä modernista mandinkamusiikista. Keïta otti mukaan myös rytmikkäitä pentatonisia bambaralauluja. Yhtyeen ensimmäinen LP-levy *Orchestre Rail Band de Bamako* ilmestyi Länsi-Saksassa vuonna 1970.[1]

1970-luvun alun jälkeen Rail Bandiin liittyi guinealainen balafonisti Mory Kanté, joka alkoi toimia myös laulajana. Salif Keïta siirtyi Motel de Bamakon Les Ambassadeurs -yhtyeeseen ja Kantésta tuli Rail Bandin johtaja. Vuoden 1977 Lagosin-vierailun jälkeen hän levytti muutamia afrobeat-kappaleita. Bambaralaulujen esittäjäksi kiinnitettiin ségoulainen Magan Ganessy. Djelimady Tounkara korvasi Nabé Baban soolokitaristina ja myöhemmin hänestä tuli yhtyeen musiikillinen johtaja. Rail Band levytti vuosina 1972–1976 lähinnä singlejä, joista myöhemmin koottiin LP-levyjä kuten *Rail Band du Mali 73* ja *Melodias 76*.[1]

Lagosin musiikkifestivaalin jälkeen Tounkara ja Kanté asettuivat kahdeksi vuodeksi Norsunluurannikon nousevaan musiikkikeskukseen Abidjaniin. Rail Bandista erotettu Tounkara palasi vuonna 1980 Bamakoon, jossa hän perusti uuden yhtyeen Mandingo Trion. Tounkara kutsuttiin vuonna 1981 takaisin Bamakon asemaravintolaan ja hänen yhtyeensä sai nimekseen Rail Band.[1]

Yhtyeen mandinkalauluista vastasi kitalainen Djelimady Sissoko, joka oli opettanut Mory Kantélle guinealaisesta poikkeavaa malilaisperinnettä. Bambaralaulut esitti koulikorolainen Sekou Kouyaté. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi myös toinen mandinkalaulaja Lanfia Diabaté. Tounkaraa lukuun ottamatta kyseessä oli täysin uusi kokoonpano. Sen kahdella Loméssa äänitetyllä albumilla korostuivat kongolaisesta rumbasta saadut vaikutteet. 1980-luvun lopussa yhtye palasi Tounkaran johdolla perinteisempään musiikkiin.[1]

Rail Bandin ohjelmisto edustaa Malin eri musiikkikulttuureja ja on tyyliltään vaihtelevaa. Sen laulajat ovat kuuluneet eri kastiryhmiin, millä on ollut Malissa suuri yhteiskunnallinen merkitys. Yhtye siirtyi 1990-luvulla Bamakon asemaravintolasta Lafiabougoun esikaupungin Djembé-klubille, jossa se yhä esiintyy.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rail Band: *Belle époque vol. 1, Soundiata*. Stern’s 2007 (CD-levyn liitevihkonen).

Aiheesta muualla
----------------

* Frank Bessem’s Musiques d’Afrique: (Super) Rail Band
* Radio Africa: Rail Band discography
**Olivia Podmore** (24. toukokuuta 1997 Christchurch – 9. elokuuta 2021 Cambridge) oli uusiseelantilainen kilpapyöräilijä.

Elämäkerta
----------

Podmore oli kotoisin Christchurchista.

Vuonna 2015 Podmore voitti hopeaa joukkuesprintissä ja pronssia aikasarjassa Astanan juniorien maailmanmestaruuskisoissa.

Podmore kilpaili naisten joukkuesprintissä vuoden 2016 UCI-pyöräilyn MM-kisoissa. Hän kilpaili myös Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016, missä hän ajoi Natasha Hansenin kanssa joukkuesprintissä. He jäivät kilpailussa karsintakierrokselle. Vuonna 2017 Podmore oli Uuden-Seelannin keirin-mestari.

Podmore kuoli 24-vuotiaana 9. elokuuta 2021 Cambridgessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Olivia Podmore *Cycling Archives*.
2. 1 2  Olympian cyclist Olivia Podmore's family mourn her sudden death *stuff.co.nz*.  9 August 2021.  en
3. ↑  Liv Podmore *olympic.org.nz*.  9.2.2016.  en
4. 1 2  Kiwi Olympian cyclist Olivia Podmore dies aged 24 *nzherald.co.nz*.  en-NZ
5. ↑  Start list
6. ↑  "Rio Olympics 2016: Odd shaped track stymies New Zealand pursuit team", *Stuff.co.nz*, 13 August 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olivia Podmore** Wikimedia Commonsissa
**Susanna "Sanna" Aaltonen** (o.s. *Kenkkilä*, 23. helmikuuta 1853 Ilmajoki – 24. lokakuuta 1925 Ilmajoki) oli suomalainen ryijyjen kutoja, joka sai vuonna 1904 ensimmäisen palkinnon Pietarin yleisvenäläisestä kotiteollisuusnäyttelystä.

Sanna Aaltonen syntyi Kitinojalla maanviljelijäperheeseen. Hän avioitui ilmajokelaisen kauppiaan ja maanviljelijän Salomon Aaltosen kanssa, ja 1870-luvulla pariskunta siirtyi Peräseinäjoelle, jonne Aaltonen perusti kauppaliikkeen. Miehensä sairauden takia Sanna Aaltonen joutui hoitamaan kauppaa paljolti yksin. Sama jatkui Ilmajoella, jonne he muuttivat 1880-luvulla pitämään kauppaa Kiikkalan kylässä. Kaupasta jouduttiin luopumaan, ja perhe muutti Palonkylään Ilmajoen keskustaan.

Kiikkalassa Sanna Aaltonen oli aloittanut uudelleen ryijyjen kutomisen, johon hän oli tutustunut jo teinityttönä ilmajokelaisten "Alceniuksen mamsellien", kappalainen Daniel Teofilus Alceniuksen tyttärien opastuksella. Pian Sanna Aaltosen maine kiiri muihinkin pitäjiin ja ympäri Suomen niin, että kaksikin helsinkiläistä kotiteollisuusliikettä otti niitä myyntiin. Sanna Aaltonen kutoi suuren lattiaryijyn muun muassa Suomen silloiselle kenraalikuvernöörille Nikolai Bobrikoville.

Sanna Aaltosen 35 vuotta kestänyt ryijyura alkoi keskieurooppalaisten kukkakuvioiden jäljentämisestä, kunnes löydettiin vanhoja suomalaisia ryijymalleja. Aaltonen osallistui moniin näyttelyihin ja voitti niistä kenties enemmän palkintoja kuin kukaan muu ryijymestari. Vuonna 1904 Sanna Aaltonen osallistui Pietarin yleisvenäläiseen kotiteollisuusnäyttelyyn ja sai siellä ryijystään ensimmäisen palkinnon. Hänen näyttelyryijynsä, joka perustui saarijärveläiseen malliin vuodelta 1721, ostettiin Pietarin taideteollisuusmuseoon.

Sanna Aaltonen kuului Etelä-Pohjanmaan Kotiteollisuusyhdistyksen johtokuntaan ja edusti maakuntaana monissa alan tilaisuuksissa. 

Sanna Aaltosen hauta Ilmajoen hautausmaalla on hänen poikansa, kuvanveistäjä Pauli Aaltosen tekemän muistomerkin alla. Hänen tyttärensä oli kirjailija Hilja Aaltonen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aaltonen, Susanna, Pohjanmaanväylän matkailuhakemisto, Internet Archive. Alkuperäislähde: *Eteläpohjalaisia elämäkertoja A–L*. Viitattu 21.11.2015.
*Tämä artikkeli kertoo vedestä. Muista merkityksistä katso täsmennyssivu Maavesi.*
**Maaveden** muodostaa kaikki se maanpinnan alapuolinen vesi, joka ei kuitenkaan ole pohjavettä. Maavesivyöhykkeen ja pohjaveden raja on kohdassa, jota alempana maaperä on vedestä kylläinen.

Erilaisia maavesiä ovat

1. maaperän ilmahuokosissa oleva vesihöyry
2. maahiukkasten pinnalle adsorboitunut hygroskooppinen vesi
3. maahiukkasesta toiseen kalvona liikkuva vaippavesi
4. maahiukkasten väliin asettunut kapillaarivesi

Koska maahiukkaset ovat usein negatiivisesti varautuneita, voivat vesimolekyylit dipoliluonteensa (vesimolekyylin toisella päällä on positiivinen, toisella negatiivinen osittaisvaraus) takia sitoutua niiden pinnalle hygroskooppiseksi vedeksi. Maaperän vedenpidätyskyky riippuu siitä, kuinka suurelle pinta-alalle vettä voi kiinnittyä. Siksi hienojakoinen maa-aines pidättää vettä paremmin kuin karkea. 

Maavedet virtaavat erittäin hitaasti. Sitä maaveden osaa, joka on liikkeessä alaspäin kohti pohjavettä, kutsutaan **vajovedeksi**.

Katso myös
----------

* Pintavesi
F. Joseph Gossman
**Francis Joseph Gossman** (1. huhtikuuta 1930 – 12. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen pappi, joka toimi Raleigh'n hiippakunnan piispana vuosina 1975–2006.

Gossman syntyi Baltimoressa, Marylandissa. Hän opiskeli St. Charles Collegessa, St. Mary's Seminaryssa, Pontifical North American Collegessa, Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa (teologian lisensiaatti 1956) ja Amerikan katolisessa yliopistossa (tohtorinarvo kanonisessa laissa 1959). 

Gossman sai pappisvihkimyksensä 17. joulukuuta 1955, ja hänestä tuli monsignore 27. kesäkuuta 1965. Hänet nimitettiin Baltimoren vihkipiispaksi ja Aguntumin titulaaripiispaksi 15. heinäkuuta 1968. Lawrence Shehan konsekroi Gossmanin piispaksi 11. syyskuuta Thomas Murphyn ja Thomas Mardagan avustaessa. 8. huhtikuuta 1975 Gossman nimitettiin Raleigh'n piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 2006.

Lähteet
-------

1. ↑  Retired Raleigh bishop dies at 83 *WRAL.com*.  12.8.2013. Viitattu 20.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Catholic-Hierarchy.org: Bishop Francis Joseph Gossman (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:F. Joseph Gossman 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Saul Zaentz Oscar-gaalassa vuonna 1976.
**Saul Zaentz** (28. helmikuuta 1921 Passaic, New Jersey – 3. tammikuuta 2014 San Francisco) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja musiikkituottaja. Zaentz kuoli sairastettuaan viimeiset vuotensa Alzheimerin tautia.

Ura
---

Zaentz oli tuottajana Creedence Clearwater Revivalin alkutaipalella. Hän oli myös mukana Fantasy Records -levy-yhtiössä. CCR:n nokkamiehen John Fogertyn *Centerfield*-albumilla on kaksi Zaentzistä tehtyä herjauslaulua, joiden vuoksi Zaentz haastoi Fogertyn oikeuteen kunnianloukkauksesta. Tämän lisäksi Zaentz, Fogertyn CCR-laulujen oikeuksien omistaja, haastoi Fogertyn oikeuteen itsensä plagioimisesta kappaleessa "The Old Man Down the Road". Fogerty voitti plagiointioikeudenkäynnin, mutta kunnianloukkaussyytteet sovittiin oikeudenkäynnin ulkopuolella.

Zaentz tuotti vähän elokuvia, mutta niistä suuri osa oli varsin menestyneitä. Elokuvat keräsivät 34 Oscar-ehdokkuutta ja voittivat 22 Oscar-palkintoa, mukaan lukien Parhaan elokuvan palkinnon elokuvista *Yksi lensi yli käenpesän*, *Amadeus* ja *Englantilainen potilas*.

Elokuvia
--------

* Yksi lensi yli käenpesän (1975)
* Taru sormusten herrasta (1978)
* Amadeus (1984)
* Moskiittorannikko (1986)
* Olemisen sietämätön keveys (1988)
* Leikkiä Luojan laitumilla (1991)
* Englantilainen potilas (1996)
* Goyan aaveet (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  Avola, Pertti: Muistot: Saul Zaentz *HS.fi*.  8.1.2014. Viitattu 22.10.2014.
2. ↑  Ethan Trex: The Time John Fogerty Was Sued for Ripping Off John Fogerty  14.4.2011. Mental Floss. Viitattu 27.6.2012.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) www.zaentz.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**SQLWindows** on sovelluskehitin, jonka ohjelmointikielenä on olio-ohjelmointisuuntautunut SAL (SQLWindows Application Language). Se soveltuu tietokantapohjaisten Client-Server -sovellusten tekemiseen MS-Windows- ja Linux-ympäristöön. Tämä graafisen sovelluskehittimen ja ohjelmointikielen yhdistelmä tunnetaan myös nimillä Centura sekä TD (Team Developer). 

SQLWindows tukee ohjelmistokehityksessä ryhmätyöskentelyä. Lähdekoodi voidaan pilkkoa kirjastoiksi, joita samanaikaisesti muokataan eri tahoilla, ja kun yhden kirjaston muutokset ovat valmiit ja kirjasto siirretään työryhmälle jakoon, uusi versio lähdekoodikirjastosta on heti kaikkien muiden nähtävissä ja käytettävissä. 

SQLWindows käyttää samantapaisia rakenteita (If, Select Case, While ...) kuin mitä esiintyy esimerkiksi C-kielessä, mutta SQLWindowsin perusajatuksena on toteuttaa ohjelmointi lähettämällä ja vastaanottamalla viestejä graafisten komponenttien välillä. Viestit voivat olla sekä Windows-käyttöjärjestelmän lähettämiä (esimerkiksi WM\_LBUTTONDOWN), ohjelmointikielen omia (esimerkiksi SAM\_Click), tai ohjelmoijan itse määrittelemiä. 

Viestien käsittely tarkoittaa sitä, että sovellusikkuna tai sovellusikkunassa oleva elementti (esimerkiksi painike) saavat monenlaisia viestejä, mutta sovelluksessa erikseen kerrotaan, mihin viesteihin halutaan reagoida ja millä tavalla. Esimerkiksi kun käyttäjä napsauttaa sovellusikkunassa olevaa painiketta, painike saa viestin SAM\_Click. Painikkeen alle koodissa voidaan sitten laittaa Message Actions -lohkoon rivin "On SAM\_Click" sekä sen alle tehtävät toimenpiteet. 

Klassikkoesimerkki toteutettuna TD:llä (avataan viesti-ikkuna tervehdyksellä ja OK-painikkeella):

```
On SAM_Click
   Call SalMessageBox ( "Hei maailma!", "IkkunaOtsikko", MB_Ok )
```