recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Irlantilaisten joukkohirttäminen Chapultepecin linnan edustalla (Sam Chamberlainin maalaus)
San Patricios -muistomerkki Méxicossa
**San Patricios** -nimellä kutsutaan irlantilaisia sotilaita, jotka loikkasivat Meksikon–Yhdysvaltain sodassa Meksikon puolelle. He taistelivat sodassa hyvin ja heidän muistoaan kunnioitetaan edelleen Meksikossa.

Taustaa
-------

Yhdysvaltain vakinaisessa armeijassa yhdistyi kova kuri ja irlantilaisten sotilaiden syrjiminen. Upseerit ja aliupseerit tekivät usein pilaa katolisten irlantilaisten uskonnosta, kielestä ja olemuksesta. Irlantilaiset kokivat, että heitä rangaistiin pienistäkin rikkeistä ankarasti. Kun Yhdysvaltain armeijan päävoimat olivat Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana leiriytyneinä Rio Granden rannalla, useat irlantilaiset kokivat että heitä oli muun muassa ruoskittu epäoikeudenmukaisesti. Lopulta irlantilainen kersantti John Riley sai tarpeekseen huonosta kohtelusta ja ui Rio Granden yli meksikolaisten leiriin, jossa hänet toivotettiin tervetulleeksi. Riley palasi takaisin joen toiselle puolelle ja houkutteli mahdollisia loikkareita viskillä, naisilla ja lupauksella 130 hehtaarista hyvää viljelysmaata. Riley sai houkuteltua yli 200 irlantilaista ja muutaman katolilaisen saksalaisen loikkaamaan meksikolaisten puolelle.

Taistelut
---------

Loikkareista harjoitettiin tykkimiehiä ja heistä perustettiin pataljoona. Pataljoona sai nimen *Batallón de San Patricio*, Irlannin suojeluspyhimyksen, Pyhän Patrickin mukaan. Joukon tunnuksena oli vihreä silkkilippu, jossa oli toisella puolella kultaisen harpun kuva ja teksti *Erin go Bragh* – ikuisesti Irlanti. Toisella puolella oli Pyhän Patrickin kuva ja teksti *San Patricio*. Riley sai Meksikon armeijan luutnantin arvon ja myöhemmin kun yksikkö menestyi taistelussa hänet ylennettiin everstiksi.

Pataljoona osallistui taisteluihin ensi kertaa Monterreyn taistelussa. Pataljoona taisteli hyvin Buena Vistan, Cerro Gordon ja Churubuscon taistelussa ja pataljoonaa pidettiin Meksikon armeijan parhaana tykkiväkenä. Irlantilaiset taistelivat rohkeasti, koska heitä uhkasi hirttotuomio, jos he jäisivät vangeiksi. Buena Vistan taistelussa pataljoona kärsi kolmasosan vahvuudestaan tappioina. Chrubuscon taistelussa pataljoona menetti 60 % vahvuudestaan tappioina ja 70 irlantilaista jäi yhdysvaltalaisten vangeiksi. Sotaoikeudessa kaksikymmentä vankia sai viisikymmentä ruoskan iskua ja heille poltettiin D-kirjain poskeen kuumalla raudalla. Tämän jälkeen heidät vapautettiin. Myös Riley sai tämän tuomion. Kaksikymmentä vankia hirtettiin lähes välittömästi. Loput kolmekymmentä hirtettiin 13. syyskuuta 1847 joukkohirttäjäisissä Chapultepecin linnan edustalla.

Vaikutus
--------

Meksikolaiset kunnioittavat nykyään San Patricios -miehiä kansallissankareina. Méxicossa on muistomerkki, jonka luona irlantilaiset ja meksikolaiset kunnioittavat Batallón de San Patricion kaatuneiden muistoa kahdesti vuodessa, Pyhän Patrickin päivänä ja Churubuscon taistelun vuosipäivänä.

Lähteet
-------

* Meed, Douglas V: *The Mexican War 1846–1848*, s. 50–52. Oxford: Osprey Publishing, 2002. ISBN 1-84176-472-8.
**David McDuff** (s. 1945 Sale, Cheshire) on brittiläinen kääntäjä, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko.

Elämäkerta
----------

McDuff opiskeli Edinburghin yliopistossa venäjää ja saksaa. Hän asui joitakin aikoja Neuvostoliitossa, Tanskassa, Islannissa ja Yhdysvalloissa ja asettui sitten Britanniaan, jossa hän työskenteli useita vuosia kirjallisuuslehdessä *Stand* toimittajana ja kriitikkona. Hän muutti sitten Lontooseen, jossa hän aloitti uransa kirjallisuuden kääntäjänä. 

McDuff asuu nyt Kentissä. Hän on opiskellut suomea Lontoon ja Helsingin yliopistoissa.

McDuff on kääntänyt runoja ja proosaa, muun muassa Joseph Brodskyn ja Tomas Venclovan runoja sekä romaaneja, muun muassa Fjodor Dostojevskin teokset *Rikos ja rangaistus*, *Karamazovin veljekset* ja *Idiootti*. Bloodaxe Books on julkaissut hänen käännöksen Edith Södergranin kootuista runoista nimellä *Complete Poems* (1984, 1992) ja Karin Boye kootuista runoista nimellä *Complete Poems* (1994).

Kirjallisuuspalkintojen lisäksi McDuff on saanut vuonna 1994 TLS/George Bernard Shaw -kääntäjäpalkinnon Gösta Ågrenin runojen käännöksestä *A Valley In The Midst of Violence*, jonka on julkaissut Bloodaxe, ja vuoden 2006 Suomenruotsalaisen kirjailijaliiton Stora Pris -palkinnon. 

Vuosina 2007–2010 McDuff työskenteli toimittajana ja kääntäjänä Prahassa toimivassa järjestössä Prague Watchdogissa, joka seuraa Tšetšenian ja Pohjois-Kaukasian ihmisoikeustilannetta.

Vuonna 2013 McDuff sai Suomen valtion ulkomaisen kääntäjäpalkinnon. Hän on kääntänyt Ågrenin ja Södergranin lisäksi myös viisi Bo Carpelanin teosta sekä Tua Forsströmin lyriikkaa. Äskettäin*milloin?* ilmestyi hänen käännöksensä Tuomas Kyrön romaanista *Kerjäläinen ja jänis*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yle.fi
2. ↑  Helsingin Sanomat, 14.9.2013 sivu C11

Aiheesta muualla
----------------

* David McDuffin käännöksien luettelo
* Elämäkerta sivustolla Penguin Books[vanhentunut linkki]
* Tietokanta sivustolla Bloodaxe Books (Arkistoitu – Internet Archive)
* Prague Watchdog: Tšetšeniaa käsittelevä kirjallisuusluettelo, jota David McDuff on ollut kokoamassa muiden ohella.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Yrjö Jylhä Haavisto-korsulla jatkosodan aikana. 
**Haavisto-korsu** oli talvisodassa Taipaleessa sijainnut komppanian päälliköiden korsu, joka sai nimensä JR 23:n neljännen komppanian jouluaattona 1939 kaatuneesta reservin luutnantti Yrjö Haavistosta. Luutnantti Jorma Rannan johtama, levossa ollut jalkaväkirykmentti 21:n 8. komppania otti rintamavastuun luutnantti Paavo Palhon miehiltä aamuyhdeksältä 1. maaliskuuta 1940. Vain tuntia myöhemmin korsu saa ensimmäisen kranaatin osuman. Toisen kranaatin osuessa korsun takaosaan Ranta komentaa kaikki ulos, mutta aika loppuu kesken. Rykmentin sotapäiväkirja kertoo myöhemmin vain kahden miehen ehtineen ulos. Kolmas kranaatti on täysosuma. Katon läpi tullut kranaatti räjäyttää korsussa olleet kasapanoksetkin ja korsu sortuu, haudaten alleen kaikkiaan 13 miestä. Rannan lisäksi korsuun kaatuu vänrikki Oiva Kalliala ja 11 aliupseeria ja miestä.

Helmikuun lopulla Yrjö Jylhän komppania (2/JR 21) siirrettiin tilapäisesti Kirvesmäestä Terenttilän lohkolle. Silloin Jylhä majoittui itsekin Haavisto-korsuun. Ranta oli vaihdossa kysynyt luutnantti Jylhältä korsun kestävyydestä, jolloin Jylhä oli vastannut: "*On siihen sattunut, mutta kestänyt se on tähän asti."* Yrjö Jylhän runo *"Viimeinen virsi"* kertoo näistä tapahtumista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kahteen suomalaisklassikkoon ikuistetun Haaviston korsun tosielämän tuplatragedia *Sotaveteraanit.fi*.  28.2.2020. Viitattu 7.1.2022.
2. 1 2  Haavisto korsu Taipale *www.sotahistoriallisetkohteet.fi*. Viitattu 7.1.2022.
3. ↑  Lukijablogi: Viimeinen virsi *Kotimaa*. Viitattu 7.1.2022.
**Einar (Eino) Pusa** (31. lokakuuta 1903 Uusikirkko – 10. heinäkuuta 1993 Mikkeli) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Pusan vanhemmat olivat Salomon Tuomaanpoika Pusa ja Ulla Valtonen ja puoliso vuodesta 1927 Hanna Sirkiä. Pusa kävi kansakoulun Uudellakirkolla ja kauppakoulun Viipurissa 1929. Hän oli Viipurin kaupungin poliisilaitoksen palveluksessa 1926–1930, E. Pusa Oy:n osakas Viipurissa 1927–1940 ja Suur-Savon Pukimon, vuodesta 1955 E. Pusa Oy, osakas ja toimitusjohtaja Mikkelissä vuodesta 1942. Pusa oli myös Lahdessa sijainneen Muoti-Pusa Oy:n vuodesta 1971 ja vuodesta 1975 Kiinteistö Oy Pusankulman, Kulma-Pusa Oy:n ja Pusa-Yhtymä Oy:n osakas. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pusa sai 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Kauppaneuvos Eino Pusa (1903–1993). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 20.12.2022.
2. 1 2  Eino Pusa *Biografiasampo*. Viitattu 20.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Eino Pusa. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.7.1993. Viitattu 20.12.2022.
**Eino Veli Ritari** (11. helmikuuta 1915 Hatsina, Inkeri – 25. joulukuuta 1984 New York, Yhdysvallat) oli inkerinsuomalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -näyttelijä.

Ritari työskenteli Suomessa päätoimisesti *Helsingin Sanomien* oikolukijana mutta hän työskenteli myös Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa järjestäjänä ja sivuosanäyttelijänä. Ritari tuotti, käsikirjoitti ja ohjasi vuonna 1957 valmistuneen kokoillan näytelmäelokuvan *Kylä*. Elokuva tehtiin pääosin amatöörivoimin, ja kuvaukset tapahtuivat valtaosin Ritarin morsiamen Maria Sellan vanhempien huvilan lähiympäristössä Helsingin lähellä Pitäjänmäellä. Elokuvan ensi-ilta oli 10. toukokuuta 1957 helsinkiläisessä Edison-teatterissa, jossa sitä esitettiin viikon verran. Valtion elokuvatarkastamo langetti elokuvalle 30 prosentin rangaistusveron ja poisti elokuvasta neljä kohtausta, joissa poliisi otti viinaryyppyjä. Elokuvan laboratoriolaskut ja teknisen henkilökunnan palkat jäivät maksamatta. Elokuvan päärahoittajana toiminut harmonikkataiteilija Lasse Pihlajamaa menetti myös kolmen miljoonan markan sijoituksensa.

Eino Ritari muutti sittemmin Yhdysvaltoihin ja työskenteli viimeksi talonmiehenä New Yorkissa. Hän vei mukanaan *Kylä*-elokuvan kaitafilmikopion ja on saattanut esittää sitä Yhdysvaltain suomalaisalueilla. Elokuvan negatiivit löytyivät syksyllä 1989 Espoon Niittykummusta vuonna 1975 kuolleen Lauri Pulkkilan omistaman 16 millimetrin kavennuskopioita tehneen Filmistudio Oy:n jäämistöstä.

Elokuvaohjauksia
----------------

* *Hiljainen maailma*, lyhyt dokumenttielokuva. Suomen Filmiteollisuus SF Oy 1951, ohjaus ja selostus
* *Helmeilevä hymy*, lyhyt dokumenttielokuva. Suomen Filmiteollisuus SF Oy 1952, ohjaus
* *Vastuu*, lyhyt dokumenttielokuva. Suomen Filmiteollisuus SF Oy 1952, ohjaus
* *Oman kodin omistajaksi*, lyhyt dokumenttielokuva. Suomen Filmiteollisuus SF Oy 1953, ohjaus
* *Arkielämän vaaroja*, lyhyt dokumenttielokuva. Karhu-Filmi 1955, ohjaus
* *Kylä*, pitkä elokuva. Ri-filmi, omist. E. Ritari 1957, ohjaus, käsikirjoitus, tuottaja

Elokuvarooleja
--------------

* Radio tekee murron, 1951, kreditoimaton rooli, toimi myös järjestäjänä
* Rovaniemen markkinoilla, 1951, sokea torilaulaja
* Vain laulajapoikia, 1951, kreditoimaton rooli, toimi myös järjestäjänä
* Kuollut mies kummittelee, 1952, kreditoimaton rooli
* Mä oksalla ylimmällä, 1954, mies konserttisalin aulassa

Lähteet
-------

1. ↑  IMDb : Eino Ritari
2. 1 2 3  EloNet : Kylä-elokuvan tiedot (Finna)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Vesa Häkkinen** on suomalainen diplomaatti. Hänet nimitettiin Suomen Bagdadin-suurlähettilääksi Irakiin syyskuussa 2019, ja hän aloitti tehtävässä marraskuussa 2019. Sitä ennen hän työskenteli ulkoministeriön ajankohtaisviestinnän päällikkönä vuodesta 2014 lähtien. Hän on ollut ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1999 ja hoitanut eri tehtäviä esimerkiksi Phuketissa, Thaimaassa, Varsovassa, Puolassa, Tukholmassa, Ruotsissa ja Pietari<ssa, Venäjällä. Häkkinen on vuoden 1991 jälkeen ensimmäinen Suomen suurlähettiläs Bagdadissa.

Häkkinen on opiskellut poliittista historiaa ja valmistunut valtiotieteiden maisteriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Mykkänen: Suomi lähettää Irakiin suur­lähettilään ensi kertaa vuosi­kymmeniin Helsingin Sanomat 13.11.2019. Viitattu 13.11.2019 (tilaajille)
2. 1 2  Suomen uusi Irakin-suurlähetystö on tarkoitus avata vielä tänä vuonna Savon Sanomat 6.9.2019. Viitattu 13.11.2019
3. ↑  Puolaa vasta-alkajille, Ulkoministeriön blogit. Viitattu 13.11.2019
4. ↑  Edustuston päällikkö Bagdadiin. Ulkoministeriö 6.9.2019. Viitattu 13.11.2019
**Eino Mikael Riihelä** (29. syyskuuta 1925 Orimattila – 5. syyskuuta 2015 Lahti) oli suomalainen valokuvausalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Riihelän vanhemmat olivat maanviljelijä, rakennuseristäjä Verner Riihelä ja Anna Laitinen ja puoliso Anja Sirkka-Liisa Salinmäki. Riihelä kävi kansakoulun ja oli optikko-oppilas silmälasiliikkeessä Lahdessa 1940–1944. Hän oli Harrastustarpeisto ERI:n perustaja 1944, Valokuvaustarpeisto Eino Riihelän perustaja 1952 ja Eino Riihelä Ky:n, vuodesta 1973 Eiri, perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1965. Riihelä oli myös Valokuvaamo Kuvaluhtin omistaja 1951–1971, Suurennusliike Kansankuvan osakas vuodesta 1951, Valokuvausliike Eino Riihelän omistaja 1953–1965, Lahden Radiotarvikkeen omistaja 1957–1971, Foto-Riihelä Ky Eino Riihelän omistaja 1965–1983 ja Foto-Edustus Oy:n osakas vuodesta 1972. Riihelä oli Suomessa värivalokuvien valmistuksen edelläkävijöitä 1950-luvun lopulta alkaen ja hänen perustamansa Eiri oli valokuvausalan huomattavimpia yrityksiä, joka myös kehitti merkittävästi ja myi muillekin valokuvien valmistuksessa ja käsittelyssä tarvittavia laitteita. Yrityksellä oli myös oma offsetpaino, joka erikoistui väripainotuotteisiin, samoin kuin etikettien erikoispaino. Riihelän yrityksiin kuului myös Molino Oy, joka valmisti lujitemuovista tehtyä PIK-20 -purjelentokonetta. Riihelällä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Riihelä *Biografiasampo*. Viitattu 17.11.2022.
2. ↑  Huomiset merkkipäivät. Perheyrittäjän onni verottajan käsissä.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 28.9.1985, nro 264, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 17.11.2022.
**Suurselkälän kylä** sijaitsi Kivennavan kahden suurimman mäen Siiranmäen ja Tiemäen välisessä notkossa Karjalankannaksella. Suurselkälään kuului 24 taloa ennen talvisodan syttymistä.

Nykyisin kylän kohdalla ei ole asutusta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 194-197 ISBN 951-99842-3-2

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 14.12.2015.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Guinean kartta.
**Kamsarmax** on laivatyyppi, joka on kooltaan sellainen, että se mahtuu Guinean Kamsar-nimisen kaupungin satamaan. Satama on tärkeä bauksiitin lastauspaikka. Laiva on muuten Panamax-laivan kaltainen, mutta sen suurin pituus voi olla korkeintaan 229 metriä. Panamax-laivan suurin pituus saa olla 294,1 m, leveys 32,3 m ja syväys 12,0 m.

Kamsarmax-laivan kantavuus on tyypillisesti 82 000–83 000 tonnia. Jos laivaa tilattaessa oletetaan ettei sen tarvitse reiteillään kulkea Panaman kanavan kautta, voidaan laivan syväystä ja leveyttä suurentaa. Tällöin 229 m pitkän laivan kantavuus on 82 000–92 000.

Kamsarmax-laivoista on kehittymässä oma vakiintunut laivatyyppinsä, sillä vuonna 2005 niitä oli tilauksessa noin 110 kappaletta, kun niitä vuoteen 2000 mennessä oli rakennettu vain 30 kappaletta. Laivatyypin lähin kilpailija on 225 metrin pituinen Japanamax.

Max-kokoiset alustyypit

* Aframax
* Baltimax
* Chinamax
* Dunkirkmax
* Handymax
* Japanamax
* Kamsarmax
* Malaccamax
* Medimax
* Newcastlemax
* Panamax
* Saimax
* Seawaymax
* Setouchmax
* Suezmax
* Supramax
* B-Max
* C-Max
* P-Max
* Q-Max
* V-Max
**Suurola** on kylä Kangasniemellä Puulaveden pohjoisosassa Suurolansalmessa.

Suurolan kylän alue on saanut nimensä sitä 1500-luvun alkupuoliskolla jonkin aikaa ensimmäisinä asuttaneista Suuronen-nimisistä henkilöistä. Kylällä sijaitsee myös Suurolan historiallinen kartano, joka muistetaan vuodesta 1905 alkaen lähinnä Langinkoskien pitkäaikaisena sukutilana. Ensimmäiset viralliset tiedot Suurolan maista ajoittuvat noin 450 vuoden taakse, vuoden 1561 maaluetteloon. Suurolan maihin lukeutuvat Rantalan ja Leskelän tilat ja se kuului yhdessä Mannilan kanssa Vanhanmäen kymmenkuntaan joka kuului Vuolingon neljänneskuntaan, joka kuului vastaavasti Visulahden vero- eli hallintopitäjään. 

Suurolassa on tehty arkeologisia tutkimuksia vuonna 2016. Tiloja ympäröiviltä pelloilta on tehty lukuisia esinelöydöksiä, joista vanhimmat ovat kivikaudelta. Peltoja on viljelty viimeistään 1700-luvulla, todennäköisesti kuitenkin jo 1600-luvulla, jolloin paikalla tiedetään varmuudella olleen asutusta.

Suurolan kartano
----------------

Suurolan säterikartanon historia ulottuu 1600-luvulle. Virosta Suomeen tullut Gustaf Magnus von der Pahlen sai 5. lokakuuta 1615 kartanon läänityksenä kuningas Kustaa II Aadolfilta yhdessä monen muun Etelä-Savossa sijainneen tilan kanssa. Magnuksen kuoleman jälkeen asioiden hoidon otti hänen ottopoikansa aatelisvouti Gerhard Löwe. Vuodesta 1905 alkaen kartano muistetaan lähinnä Langinkoskien pitkäaikaisena sukutilana. 

Viimeinen virkatalonhaltija vuonna 1809 oli Georg Magnus Järnefelt. Hänen jälkeensä talo siirtyi valtionomistukseen, jonka vuokraajina oli Molandereita, Hännisiä, von Fieandteja, Häkkisiä, Niirasia sekä O. Niirasen vävy J. Lang vuodesta 1872. Vuonna 1914 vuokraajaksi tuli nimismies N. J. Langinkoski, joka 1932 lunasti talon itselleen. Tällä suvulla Suurola on edelleen yksityiskäytössä.

Katso myös
----------

* Von der Pahlen -suku

Lähteet
-------

* Viitattu 4.6.2020.
* (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 4.6.2020.
* Viitattu 4.6.2020.
* Viitattu 4.6.2020.
* kohdasta: Suurola. Viitattu 4.6.2020.
* Löwe suvun aateliskalenteri (Magnus Von der Pahlen, TAB.1) Viitattu 4.6.2020.
**Suursaari Race** (ent **Alandia Suursaari Race**, ent. **Volvo Suursaari Race**, ent. **Espoo Suursaari Race**) oli vuosina 1991-2022 Suomenlahdella vuosittain järjestettävä avomeripurjehduskilpailu. Vuodesta 2023 kilpailun reitti on muuttunut ja nimi sen myötä.

Historiaa
---------

Suursaari Race -kilpailun järjesti ensimmäisen kerran vuonna 1991 Kivenlahden Venekerho yhdessä Espoon Merenkävijöiden kanssa. Lähtö oli Haukilahdessa ja maali Kivenlahden venesataman edustalla. Ensimmäisessä kilpailussa oli mukana 97 venekuntaa. Tuolloin Suursaari kuului Neuvostoliittoon. Ensimmäisen ja toisen kilpailun maali oli Espoon Kivenlahdessa. 

Vuosina 1992–2005 kilpailun maali oli Pentalan saaren ulkopuolella (ESFn saari). 

Vuodesta 2006–2018 kilpailun lähtö ja maali olivat samassa paikassa Espoon Haukilahdessa. Vuonna 2009 Venäjän viranomaiset eivät antaneet lupaa Suursaaren kiertämiseen, jolloin käytössä oli ensimmäistä kertaa niin sanottu vararata. Kilpailun pääyhteistyökumppanina oli vuosina 2005–2012 Volvo jonka mukaan kilpailu nimettiin.

Vuonna 2019 kilpailun lähtö oli Espoon Haukilahdessa ja maali Lauttasaaren HSKn edessä.

Koronavuosina 2020–2021 kilpailua ei purjehdittu.

Kesäkuussa 2022 Suursaari Race purjehdittiin niin sanotulla pidennetyllä vararadalla, koska Venäjä oli helmikuussa 2022 aloittanut hyökkäyssodan Ukrainaan.

Nykyisyys
---------

Kilpailu vakiinnutti 1990- ja 2000-vuosikymmenellä asemansa yhtenä Suomen tärkeimpänä avomerikilpailuna. 

Vuonna 2006 kilpailuun osallistui 139 venekuntaa seitsemässä eri luokassa ja osallistujia oli Suomesta, Virosta ja Venäjältä. Vuonna 2022 osallistuvia venekuntia oli 51. Historian aikana pienimmät muttei hitaimmat tähän pitkään purjehduskilpailuun osallistuneet veneet ovat olleet urheiluveneiksi luokiteltavat Minitransat 6,50 ja Melges 24.

Kesäkuusta 2023 eteenpäin Suursaari Racea ei enää järjestetä.

Suursaaren reitti
-----------------

Purjehduskilpailun pituus oli noin 155 (pienet) / 165 (keskisuuret) / 190 (isot) meripeninkulmaa.

Reitti on yksinkertaisuudessaan: lähtö Miessaaren selältä Haukilahden eteläpuolelta, kierretään Suursaari myötäpäivään ja maali Miessaaren selällä Haukilahden eteläpuolella.

Aiheesta muualla
----------------

* Liikkuvan kuvan kanava
* Twitter

1. ↑  Jaakko Kairamo: EMK | Espoon Merenkävijät - Espoo Naissaari Race 9.-11.6.2023 *EMK | Espoon Merenkävijät*.  21.4.2023. Viitattu 11.5.2023.
**Kuulas** on suomalainen yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2011. 

Yhtyeen solisti Heidi Puurula on laulanut 1990-luvulla Aikakone-yhtyeessä. Hän toimi yhtyeessä taiteilijanimellä "Vera" sekä laulajana että kappaleiden sanoittajana. Aikakoneen jälkeen Puurula alkoi suunnitella kokonaan uudenlaista kokoonpanoa, jonka musiikissa kuuluisi akustisten soittimien yhdistyminen elektroniseen maisemaan. Jyllinmaa ja Puurula loivat kappaleita, joiden tyylilajille annettiin nimeksi "runopop". Myöhemmin kokoonpanoon liittyi muun muassa Chisun yhtyeessä kosketinsoittimia soittava Emilia Takayama. Takayama vastaa suurelta osin Kuulas-kappaleiden koskettimista ja sovituksista. Vuonna 2014 yhtyeen lisätuottajaksi ryhtyi Kalle Sundström. 

Kuulas-yhtyeen ensimmäinen albumi *Kuupuutarha* ilmeistyi 27. toukokuuta 2016.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Heidi Puurula, laulu
* Emilia Takayama, koskettimet, ohjelmointi, taustalaulu
* Susanna Jyllinmaa, sello, taustalaulu

Aiheesta muualla:
-----------------

* Kuulas Facebookissa
* Kuulasmusic Youtubessa
| "Rise to It"Kiss |
| --- |
| Singlen "Rise to It" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Hot in the Shade* |
|  B-puoli | "Silver Spoon" |
|  Äänitetty  | The Fortress-studiolla Hollywoodissa vuonna 1989 |
|  Julkaistu | 1. huhtikuuta 1990 |
|  Formaatti | 7" vinyylilevy, CD-levy |
|  Tekijä(t) | Paul Stanley, Bob Halligan, Jr. |
|  Tuottaja(t) | Gene Simmons, Paul Stanley |
|  Tyylilaji | glam metal, hard rock |
|  Kesto | 04.08 |
|  Levy-yhtiö | Mercury Records |
| Listasijoitukset |
| 40. Yhdysvallat (Mainstream Rock Tracks)81. Yhdysvallat (Billboard Hot 100) |
| Kissin muut singlet |
| "Forever"1990 | "Rise to It / Silver Spoon"1990 | "God Gave Rock 'N' Roll to You II"1991 |

**Rise to It** on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin kappale. Se on avausraita yhtyeen vuoden 1989 studioalbumilla *Hot in the Shade*. Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley yhdessä laulaja-lauluntekijä Bob Halligan, Jr.:n kanssa. Kappale julkaistiin singlenä CD-levy-formaatissa 30. lokakuuta 1989 ja 7-tuumaisena vinyylisinglenä 1. huhtikuuta 1990. Vinyylipainoksessa singlen b-puolena ja CD-painoksessa toisena raitana on Stanleyn ja Vini Poncian kirjoittama kappale "Silver Spoon". Stanley laulaa myös singlen molempien kappaleiden päälauluosuudet.

Musiikkivideo
-------------

"Rise to It" -kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Mark Rezyka. Videossa yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley sekä laulajabassokitaristi Gene Simmons nähdään valmistautumassa konserttiin takahuoneessa vuonna 1975 ikonisissa puvuissaan ja maskeissaan. Stanley yrittää vakuuttaa Simmonsille, että yhtye voisi luopua maskeistaan ja asusteistaan, ja silti jatkaa samana yhtyeenä. Gene vastaa Stanleyn olevan kahjo, mutta tämä vakuuttaa ettei ole mitään, mitä Kiss ei voi tehdä. Tämän jälkeen itse kappale pyörähtää käyntiin yhtyeen esittäessä sitä konsertissa lavalla. Lavaosuudet kuvattiin Hollywoodissa.

Kappalelista
------------

1. Rise to It – 4.08 (säv. Paul Stanley ja Bob Halligan, Jr. san. ja sov. Paul Stanley)
2. Silver Spoon – 4.38 (säv. ja sov. Paul Stanley ja Vini Poncia, san. Paul Stanley)

Lähteet
-------

1. ↑  KISS - Rise to It Finnischarts.com. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
2. ↑   "KISS - Rise to It" release dates Finnischarts.com. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
3. ↑   KISS - Rise to It track listing Finnischarts.com. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
4. 1 2   Rise to It music video The KISSFAQ. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
5. ↑   Kissin "Rise to It"-musiikkivideo YouTube-sivustolla YouTube. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)
**Riskiaversio** on taloustieteessä, rahoituksessa ja psykologiassa käytettävä käsite, joka kuvaa ihmisten tai sijoittajien käyttäytymistä epävarmuutta sisältävissä tilanteissa. Riskiaversio tarkoittaa henkilön haluttomuutta hyväksyä epävarmuutta sisältävä sopimus sellaisen varman sopimuksen sijaan, missä on odotusarvoisesti alhaisempi palkkio. Riskiaversiolle on kehitetty erilaisia mittoja, jotka kuvaavat riskin kaihtamisen astetta. Tyypillisesti ihmisten ajatellaan olevan keskimäärin riskiaversiivisia.

Jos henkilölle tarjotaan vaihtoehtoisesti joko varmaa 50 euron tuloa tai arpajaisia, joissa voi voittaa 50 prosentin todennäköisyydellä 100 euroa, hän on riskiaversiivinen, jos hän pitää alle 50 euron varmaa tuloa parempana kuin arpajaisia. Jos henkilö on indifferentti, hän on riskineutraali. Riskihakuinen henkilö taas haluaisi saada yli 50 euroa, jotta valitsisi varman tulon. 50 prosentin varmuudella odotetun 100 euron tulon ja varman 50 euron tulon erotusta kutsutaan riskipreemioksi.

Riskiaversion mittoja
---------------------

Taloustieteessä riskiaversiota voidaan mitata odotetun hyödyn avulla. Mitä jyrkempi on odotetun hyödyn funktion {\displaystyle u(c)} kaarevuus, sitä suurempi on kuluttajan riskiaversiivisuus. Koska hyötyfunktioille voidaan tehdä monotonisesti kasvava muunnos, ne eivät ole yksiselitteisesti määriteltyjä, minkä takia riskiaversiolle tarvitaan yksiselitteinen mitta.

**Absoluuttisen riskiaversion kerroin** on Kenneth Arrow’n ja John W. Prattin kehittämä mitta, joka on määritelty:

{\displaystyle r\_{u}(c)=-{\frac {u''(c)}{u'(c)}}}.
Vakioisesta absoluuttisesta riskiaversiosta käytetään usein lyhennettä CARA (engl. *constant absolute risk aversion*).

**Relatiivisen riskiaversion kerroin** on samojen taloustieteilijöiden kehittämä toinen mitta. Se on määritelty:

{\displaystyle R\_{u}(c)=cr\_{u}(c)={\frac {-cu''(c)}{u'(c)}}}.
Siihen liittyy vastaavasti vakioisesta relatiivisesta riskiaversiosta käytetty lyhenne CRRA (engl. *constant relative risk aversion*). Relatiivisen riskiaversion etuna on, että se on toimiva mitta, vaikka henkilön riskiaversio jollakin tulolla c muuttuisi riskiä kaihtavasta riskihakuiseksi.

Laajennuksia
------------

Taloustieteen malleissa oletetaan usein vakioinen relatiivinen riskiaversiivisuus (CRRA). Erityisesti käyttäytymistaloustieteilijät, kuten Berkeleyn professori Matthew Rabin, ovat kritisoineet tätä lähestymistapaa.

Psykologi Daniel Kahneman ja kognitiotieteilijä Amos Tversky ovat kehittäneet behavioristisessa rahoitusteoriassa tunnetun lottoteorian, joka kuvaa, kuinka ihmiset suhtautuvat voittoihin ja tappioihin. Teorian tavoitteena on ihmisten havaitun riskiaversiivisuuden selittäminen paremmin kuin odotetun hyödyn teorian avulla.

Katso myös
----------

* Uhkapeliriippuvuus
* Prosessiteoriat
Näkymä Pohjois-Dakotaan lähelle Washburnia rakennetun Fort Mandanin rekonstruktion sisäpihalta.
Nykyinen Fort Mandan ulkopuolelta nähtynä.
Lewisin ja Clarkin huoneen rekonstruktio sisällä nykyisessä Fort Mandanissa.
**Fort Mandan** oli Lewisin ja Clarkin retkikunnan rakentama väliaikainen tukikohta Pohjois-Dakotassa Yhdysvalloissa. Rakennus pystytettiin lokakuussa 1804 Missourijoen rannalle lähelle nykyistä Bismarckin kaupunkia. Se nimettiin aluetta asuttaneiden mandan-intiaanien mukaan.

Fort Mandan oli rakennettu suurista amerikkalaisista poppeleista, joita kasvoi Missourijoen varrella. Tämä alkeellinen varuskunta oli jaettu kahdeksaan huoneeseen, joista kaksi toimi varasto- ja säilytystiloina. Rakennuksen joenpuoleinen takaosa oli suojattu yli viisi metriä korkealla paaluvarustuksella. Kylmistä talvikuukausista huolimatta tukikohta oli vartioitu ympäri vuodokauden siouxien tai muiden vihamielisten intiaanien hyökkäysten varalta.

Retkikunnan sopeutumista Missourijoen varrella asuvien mandanien ja hidatsojen keskuuteen helpotti ranskalais-kanadalainen kauppias Renè Jussome, joka oli asunut paikallisissa kylissä vuosia ja oppinut tuntemaan kyläläisten käytöstavat. Jussomen avustukselle tutkimusmatkaajat solmivat hyvät kauppasuhteet intiaaneihin ja osallistuivat heidän seremonioihinsa. Samalla amerikkalaisista tuli osa siitä sosiaalisesta verkostosta, joka sitoi hidatsojen ja mandanien kylät toisiinsa. Talven aikana retkikuntaan palkattiin eräoppaaksi ja tulkiksi mandanien luona asunut turkismetsästäjä Toussaint Charbonneau sekä hänen nuori vaimonsa Sacagawea.

Retkikunta viipyi Fort Mandanissa yli talven ja jatkoi matkaansa länteen 7. huhtikuuta 1805. Osa tutkimusmatkaajista palasi takaisin lähtöpaikkaansa Saint Louisiin. Heidän tehtävänään oli viedä edellisvuoden aikana otetut tieteelliset tulokset presidentti Thomas Jeffersonille, jonka aloitteesta matka oli toteutettu. Suurin osa retkikunnasta jatkoi kuitenkin matkaansa kohti Tyyntä valtamerta Meriwether Lewisin ja William Clarkin johtamina. Kun ryhmä palasi takaisin elokuussa 1806, Fort Mandan oli poltettu maan tasalle.

Lähteet
-------

* Meadows, Sammye J: *Lewis and Clark Dummies*, Wiley Publishing, 2011. ISBN 978-1-1180-6873-1 (englanniksi)
* Rodriques, Junius P. *The Louisiana Purchase: A Historical and Geographical Encyclopedia* ABC-Clio, 2001. ISBN 978-1576071885 (englanniksi)
* Ronda, James P. *Lewis and Clark Among the Indians* Univ of Nebraska Press, 2002. ISBN 978-0803289901 (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Meadows 2011, s. 155.
2. 1 2 3  Rodriques 2001, s. 215.
3. ↑  Ronda 2002, s. 99.
4. ↑  Fort Mandan National Historic Site *lewisandclarktrail.com*. Viitattu 27.10.2011. (englanniksi)
**Vilma Tanskanen** (s. 14. huhtikuuta 1995 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi viimeksi kaudella 2019–2020 Svenska damhockeyliganin Linköping HC:ssä edustettuaan sitä ennen kausilla 2017–2019 NCAA:n yliopistosarjaa Mercyhurstin yliopiston joukkueessa. Kausilla 2015–2017 hän pelasi samassa sarjassa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa. Hän voitti Suomen-mestaruuden Espoo Bluesissa kaudella 2014–2015 pelattuaan runkosarjan KJT:ssä. Aiemmin hän edusti SM-sarjassa Team Oriflame Kuortanetta kausilla 2011−2014 sekä Suomisarjassa KJT:tä 2010−2011. Hänen kasvattajaseuransa on Kiekko-Vantaa ja hän on pituudeltaan 175 cm. Hänet valittiin SM-sarjan kuukauden pelaajaksi tammikuussa 2013.

Tanskanen on pelannut SM-sarjassa 86 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 26 maalia ja antanut 18 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt yhdeksässä ottelussa kolme maalia ja antanut yhden maalisyötön. USA:n yliopistosarjassa hän teki pelaamissaan 129 ottelussa 27 maalia ja antoi 30 maalisyöttöä. Ruotsin pääsarjassa hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua ja teki yhden maalin.

Tanskanen kuului Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueeseen 2012 ja 2013. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kausilla 2013–2020. Hän kuului Sotšin olympiajoukkueeseen 2014 ja saavutti MM-pronssia Ruotsin kisoissa 2015. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016.

Tanskanen on pelannut kauden 2019−2020 loppuun mennessä 76 naisten maaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut neljä maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on pelannut 12 ja olympialaisissa kuusi ottelua ilman tehopisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  16 Vilma Tanskanen *leijonat.fi*.  Arkistoitu 15.4.2015. Viitattu 15.4.2015.
2. 1 2 3 4 5  Vilma Tanskanen *eurohockey.com*. Viitattu 20.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  VILMA TANSKANEN *eliteprospects.com*. Viitattu 17.12.2017. (englanniksi)
4. ↑  Naisten SM playoff *Finhockey*. Viitattu 15.4.2015.
5. ↑  Blues vahvistui ratkaisupelien alla - Vilma Tanskanen Espooseen - "Ehdottomasti paras vaihtoehto" *leijonat.fi*.  10.2.2015.  Arkistoitu 15.4.2015. Viitattu 15.4.2015.
6. ↑  Naisten SM:n Kuukauden pelaaja Kuortaneelta - Vilma Tanskanen!Arkistoitu kopio *leijonat.fi*.  3.2.2013.  Arkistoitu 1.11.2013. Viitattu 30.10.2013.
7. ↑  Naisleijonien olympiavalmistelut jatkuvat - Tässä joukkue Lake Placidissa pelattavaan turnaukseen!Arkistoitu kopio *leijonat.fi*.  28.10.2013.  Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 30.10.2013.
8. ↑  Tällä joukkueella Naisleijonat hakee mitalia Sotshista  18.12.2013. Yle. Viitattu 18.12.2013.
9. ↑  Bronze medal *eurohockey.com*. Viitattu 15.4.2015. (englanniksi)
Taiteilijan omakuva vuodelta 1828.
Aleksandr Puškinin muotokuva vuodelta 1827.
**Orest Adamovitš Kiprenski** (ven. Оре́ст Ада́мович Кипре́нский; 24. maaliskuuta (J: 13. maaliskuuta) 1782 Niisnovan kartano – 17. lokakuuta (J: 5. lokakuuta) 1836 Rooma) oli venäläinen taidemaalari ja graafikko.

Tuleva taiteilija oli tilanomistaja A.S. Djakonovin ja maaorjanaisen avioton lapsi. Hänet kastettiin Kapriossa, mistä hän sai sukunimen *Koporski*. Myöhemmin nimi muutettiin *Kiprenskiksi*. Äiti naitettiin Djakonovin maaorjalle Adam Schwalbelle, jonka luona Orest vietti varhaislapsuutensa.

Vuonna 1788 Kiprenski annettiin kasvatettavaksi Pietarin taideakatemiaan, jossa hän opiskeli Grigori Ugrjumovin, Dmitri Levitskin ja Gabriel François Doyenin johdolla. Vuoteen 1809 saakka Kiprenski oli taideakatemian stipendiaatti ja vuonna 1812 hänestä tuli akateemikko. Vuodesta 1816 lähtien hän matkusteli Saksassa, Sveitsissä ja varsinkin Italiassa, joka vaikutti voimakkaasti hänen tuotantoonsa. Kiprenski oli ensimmäinen Euroopassa menestystä saavuttanut venäläinen taidemaalari. Vuodesta 1823 lähtien hän asui Pietarissa. Vuonna 1828 hän palasi Italiaan. Siellä hän meni viimein naimisiin, mutta kuoli vilustuttuaan pian häiden jälkeen.

Kiprenski tunnetaan romantiikan ajan muotokuvamaalarina, jonka teokset varsinkin hänen uransa alkuvaiheessa kuvastavat herkästi kohteidensa yksilöllisyyttä ja sisäisiä tunteita. Myöhempiä teoksia on pidetty muodoltaan kuivina ja ulkoista kauneutta korostavina. Kehittymässä ollut realistinen kuvaustapa jäi Kiprenskille vieraaksi. Hänen ryhmäkuvansa ovat usein ulkokohtaisia ja ratkaisuiltaan keinotekoisia. Taiteilijan parhaana työnä pidetään hänen vuonna 1827 maalaamaansa Aleksandr Puškinin muotokuvaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 17.7.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Slovar terminov izobrazitelnogo iskusstva *artdic.ru*. Viitattu 17.7.2011. (venäjäksi)
3. 1 2 3  Rossijski gumanitarnyi entsiklopeditšeski slovar *slovari.yandex.ru*. Viitattu 17.7.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orest Kiprenski** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Fort Washingtonin valtaus** tapahtui 16. marraskuuta 1776, jolloin Ison-Britannian armeija otti lopullisesti Manhattanin saaren haltuunsa Yhdysvaltain vapaussodassa Yhdysvaltain armeijalta.

Taustaa
-------

Fort Washingtonin linnoitus sijaitsi Manhattanin luoteiskärjessä Hudson-joen kupeessa noin 75 metriä korkealla kukkulalla, mistä se hallitsi Hudson-joen kapeaa salmea vastarannalla olleen *Leen* linnoituksen kanssa. 

Kesällä 1776 amerikkalaiset olivat upottaneet salmeen vanhoja laivoja vaikeuttaakseen brittilaivaston liikkumista. Molempien linnoitusten komentajana toimi kenraalimajuri Nathanael Greene, joka taivutti George Washingtonia jättämään joukot, 6 000 sotilasta, linnoituksiin amerikkalaisarmeijan siirtyessä pohjoiseen Harlemin taistelun jälkeen.

Käytännössä ratkaisemattomaan jääneen White Plainsin taistelun jälkeen brittiarmeija kenraali Howen johdolla palasi piirittämään linnoituksia marraskuun alussa. Tällöin kenraali Greene oli Washingtonin mukana ja linnoituksesta vastasi eversti Robert McGaw.

Taistelu
--------

Taistelua edeltävänä päivänä britit pyysivät linnoitusta antautumaan, mutta näiden kieltäydyttyä aloitettiin kenraali Cornwallisin johdolla valtaustoimet 16. marraskuuta ensin tykistötulella ja sitten jalkaväen hyökkäyksin. Linnoituksen puolustus piti jonkin aikaa, mutta brittien hyökätessä kolmelta suunnalta vastarinnan jatkaminen olisi johtanut väistämättömään verilöylyyn ja McGaw antoi antautumiskäskyn. Amerikkalaisista kuoli 54 sotilasta, mutta yli 2 800 jäi vangiksi (arviolta 1 000 haavoittunutta), mikä oli valtava sotilaallinen ja henkinen takaisku.

Neljä päivää myöhemmin Cornwallis marssi tyhjään Leen linnoitukseen, jonka sotilaat amerikkalaiset onnistuvat evakuoimaan päivää aikaisemmin. Mutta kahden linnoituksen ohella he menettivät ennestäänkin niukoista varoistaan paljon arvokasta sotamateriaalia, 146 tykkiä, 12 000 tykinammusta, 2 800 muskettia ja 400 000 panosta.

Lähteet
-------

1. ↑  U-S-History.com:Battle of Fort Washington (englanniksi) - (ladattu 28.12.2006)
2. ↑  MyRevolutionaryWar:The Battle of Fort Washington (englanniksi) - (ladattu 28.12.2006)
Gérard Lauzier
**Gérard Lauzier** (30. marraskuuta 1932 Marseille – 6. joulukuuta 2008 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuvataiteilija ja elokuvaohjaaja.

Elämä ja tuotanto
-----------------

Lauzier opiskeli filosofiaa ja arkkitehtuuria Pariisin École des Beaux-Artsissa. Hän työskenteli Brasiliassa mainosalalla. Vuonna 1959 Lauzier palveli varusmiehenä Algerian sodassa.

Lauzier muutti Brasiliasta sotilasvallankaappauksen jälkeen Ranskaan vuonna 1964 ja alkoi piirtää sarjakuvia aluksi *Lui*-lehteen ja vuosina 1974–1985 *Piloteen*. Lauzierin satiirin kohteina olivat usein uusvasemmisto, intellektuellien puheet, kulttuuriteollisuus, taidemaailma ja uraohjuksien maailmankuva. Tarinoita yhdistävät myös seksi ja erotiikka.

1980-luvun loppupuolella Lauzier alkoi myös ohjata sarjakuviinsa ja muihin aiheisiin perustuvia näytelmiä ja elokuvia. Näistä tunnetuimpia on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut *Isäni, sankarini*, jonka pääosaa esittää Gérard Depardieu.

Lauzierin tuotannosta on suomeksi julkaistu vuonna 1990 albumi *Elämän pirstaleita 1*. Lisäksi *Tapiirissa* 2/1985 julkaistiin tarinat "Ihmisen paras ystävä" ja *Sarjakuvan maailmat* -antologiassa vuonna 1982 tarinat "Ryhmäterapia", "Punkkari" ja "Mies miehelle".

Suomennetut albumit
-------------------

* Lauzier, Gérard: Elämän pirstaleita 1. (Tranches de vie 1, 1975.) Suomentanut Lauri Narinen. Semic 1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gérard Lauzier *lambiek.net*. Viitattu 16.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Jokinen, Heikki: Satiiria kymmenen vuotta myöhässä *Helsingin Sanomat*.  24.10.1990. Viitattu 16.7.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Oresthasion** (m.kreik. Ὀρεσθάσιον, myös *Orestheion*, Ὀρέσθειον, *Oresteion*, Ὀρέστειον; lat. *Oresthasium*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Arkadiassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Megalópolin kunnan Anemodoúrin kylän paikalle.

Maantiede
---------

Oresthasionin kaupunki sijaitsi Mainaliassa Arkadian eteläosassa lähellä tietä, joka johti Megalopoliista Pallantioniin ja Tegeaan. Oresthasionin akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori sijoitetaan nykyisen Anemodoúrin kylän läheiselle kukkulalle nimeltä Gkroumouroú (Γκρουμουρού), jonka korkeus on noin 70 metriä ympäristöstään laskettuna. Sen huipun koko on noin 44 × 30 metriä. Alakaupungin kooksi on arvioitu noin 450 × 200 metriä.

Oresthasionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä *Oresthis* (Ὀρεσθίς). Sen kokoa ei tunneta, mutta kooksi on arvioitu alle 25 tai ainakin alle 100 neliökilometriä. Kaupunkivaltion alueella sijaitsi paikka nimeltä Ladokeia eli Laodikion.

Historia
--------

Oresthasionin historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki kuului Mainalian heimovaltioon ja sen mukana todennäköisesti peloponnesolaisliittoon. Oresthasionlainen Tellon voitti poikien nyrkkeilyn Olympian kisoissa vuonna 472 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Oresthasios* (Ὀρεσθάσιος). Vuonna 423 eaa. kaupunkivaltion alueella Ladokeiassa käytiin Tegean ja Mantineian ja niiden liittolaisten välinen taistelu.

Myöhemmin Oresthasion kuului Mainalian heimovaltion mukana Arkadian liittoon. Kaupungin asukkaat siirrettiin liiton keskukseksi perustettuun Megalopoliihin vuonna 371 eaa. Ladokeiasta tuli tuolloin Megalopoliin kaupunginosa. Myöskään Oresthasionin kaupunki ei vaikuta kokonaan lakanneen olemasta, sillä sieltä on tehty löytöjä myös hellenistiseltä kaudelta.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Oresthasionin akropoliilta eli nykyiseltä Gkroumouroún kukkulalta on löydetty linnoitusmuurien jäänteitä. Alakaupungin ei tiedetä olleen linnoitettu. Kaupungin alueelta on löydetty paljon keramiikan osia sekä muun muassa joitakin pylväsrumpuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "287. Oresthasion", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Oresthasium", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Oresthasion *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
4. ↑  "58 C3 Oresthasion", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. 1 2  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 8.44.2, vrt. 8.3.1, 8.27.3, 8.39.4; Herodotos: *Historiateos* 9.11; Plutarkhos: Arist. 10; Thukydides: *Peloponnesolaissota* 5.64; Euripides: *Orestes* 1642, *Elektra* 1274.
6. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 4.134; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 8.44.1; Polybios: *Historiai* 2.51, 2.55.
7. ↑  The Olympic Victors *From Ancient Olympia to Athens of 1896*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 3.10.2012.
**Fort Lauderdale Strikers** on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Yhdysvaltain ja Kanadan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla North American Soccer Leaguessa. Seuran kotipaikka on Floridan Fort Lauderdale.

Seura perustettiin vuonna 2005 ja tunnettiin kauteen 2010 asti nimellä **Miami FC**. Seuran kotistadionina toimi kausina 2006–2008 Tropical Park Stadium Olympia Heightsissa lähellä Miamia. Kaudella 2009 seura jakoi ottelut Miamin FIU Stadiumin ja noin 40 kilometriä pohjoisempana sijaitsevan Fort Lauderdalen Lockhart Stadiumin kesken, ja kaudella 2010 muutosta Fort Lauderdaleen tuli pysyvä. Kaudeksi 2011 myös nimi muutettiin Fort Lauderdale Strikersiksi, jolla on pitkät perinteet Etelä-Floridan alueella. Samanniminen seura pelasi vuosina 1977–1983 alkuperäisessä North American Soccer Leaguessa.

Miami FC:n ja Strikersin joukkue on pelannut kausina 2006–2009 USL First Divisionissä, kaudella 2010 väliaikaisessa USSF D2 Pro Leaguessa ja kaudesta 2011 alkaen NASL:ssä. Paras saavutus on esikoiskaudelta, jolloin joukkue sijoittui runkosarjan viidenneksi ja pääsi toistaiseksi ainoan kerran pudotuspeleihin.

Seuran omistaa Traffic Sports USA, joka on brasilialaisen urheilumarkkinointiyrityksen Traffic Groupin tytäryhtiö. Tätä kautta seuraa on edustanut tunnettuja brasilialaisia jalkapalloilijoita, kuten vuoden 1994 maailmanmestarit Romário ja Zinho.

Lähteet
-------

1. ↑  Fort Lauderdale Strikers History The Unofficial Official Fort Lauderdale Strikers Website. Viitattu 3.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  The Strikers are Back  18.2.2011. Fort Lauderdale Strikers. Viitattu 2.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  USA – United Soccer Leagues RSSSF. Viitattu 2.4.2011. (englanniksi)
4. ↑  USA – D2-Pro League RSSSF. Viitattu 2.4.2011. (englanniksi)
5. ↑  Football Management Traffic Sports.  Arkistoitu 24.4.2012. Viitattu 3.4.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fort Lauderdale Strikersin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Vasarakankaan kaivos** on Polvijärvellä Sotkuman kylässä noin kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta sijaitseva Oy Lohja Ab:n entinen talkkikaivos, joka oli toiminnassa vuosina 1977-1981. Kaivos koostui kahdesta erillisestä louhoksesta (päälouhos ja länsilouhos), joista louhittiin yli miljoona tonnia talkkimalmia ja 730 000 tonnia sivukiveä. Louhosten yhteispinta-ala oli 5,3 hehtaaria ja louhinta tapahtui suureksi osaksi päälouhoksessa. Talkkimalmi rikastettiin Vuonoksen tehtaalla. Nykyisin louhokset omistaa Mondo Minerals Oy. Lohja Oy:n kaivostoiminnat myytiin Finnminerals Oy:lle vuonna 1984 ja Finnminerals Oy muutti nimekseen Mondo Minerals Oy vuonna 1998. Mondo Minerals Oy on suunnitellut avaavansa kaivoksen uudelleen. Mondo Mineralsilla on ennestään Polvijärvellä Horsmanahon ja Pehmytkiven louhokset. Jos päälouhos avataan uudelleen kaivos voisi toimia kymmenen vuotta. Vuotuinen talkkimalmin louhinta olisi 250 000–300 000 tonnia.

Vasarakankaan vanhat louhokset ovat täyttyneet vedellä. Veden metallipitoisuudet ovat kuitenkin pieniä arseenia ja nikkeliä lukuunottamatta. Läjitysalueen sivukiviaines on rikkipitoista ja se happamoittaa vesiä. Pohjaveden mangaani- ja alumiinipitoisuudet ovat korkeita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa-blogi 7.3.2018 : Vasarakankaan kaivos
2. ↑  Ympäristöhallinnon verkkopalvelu : Vasarakankaan kaivos, Polvijärvi
**Salmijärvi** on järvi Kajaanissa Kainuun länsiosassa. Sen pinta-ala on 17,2 hehtaaria. Etäisyys Kajaanin keskustasta on yhdeksän kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Salmijärven pituus kaakosta luoteeseen on 850 metriä. Saaria ei ole. Järvessä on kaksi aluetta, joiden syvyys on vähintään 20 metriä. Salmijärven itäisillä ja pohjoisilla rannoilla on kulttuurimaisemaa, länsiranta on metsämaata. Noin sata metriä kaakkoon sijaitsee Saarijärvi. Salmijärven itäpuolella sijaitsee Kuluntajärvi ja länsipuolella Iso Sivoslampi. Luoteispuolella on useita pieniä vakavesiä.

Salmijärvi (59.331.1.028) kuuluu Paltaselän lähialueeseen (59.331), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Paltaselän alue (59.33) ja ensimmäinen on Oulujärven alue (59.3). Salmijärvi on Paltaselän lähialueen neljänneksi laajin vakavesi. Laajin on Oulujärvi. Alueeseen kuuluu 35 vakavettä.

Suomessa on yli sata Salmijärveä. Laajin niistä on Hyrynsalmen Salmijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Salmijärvi, vakavesi, Kajaani
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 8.11.2021.
3. ↑  Salmijärvi. Järviwiki. Viitattu 8.11.2021.
4. ↑  Paltaselän lähialue (59.331). Järviwiki. Viitattu 8.11.2021.
5. ↑  Salmijärvi. Järviwiki. Viitattu 8.11.2021.
**Fort Rannoch** oli Irlannin laivaston vartiolaiva.

Valmistus
---------

Se oli valmistunut 1936 John Lewis and Sonsin telakalta Aberdeenista telakan omistajan Sir Andrew Lewis'n tilaamana troolari *SS Fort Rannochina*.

Palvelus
--------

Irlannin maatalous- ja kalastusministeriö vuokrasi 1938 aluksen John Lewis Limitediltä kalastuksenvalvontaan. Alus siirrettiin 10. marraskuuta 1939 puolustusministeriön hallintaan, jolloin se samalla lunastettiin. Alus sijoitettiin Dubliniin. *Fort Rannoch* otettiin rannikko- ja meriosaston (engl. *Coastal and Marine Service*) palvelukseen 15. tammikuuta 1940 partioaluksena ensimmäisenä päällikkönään luutnantti A. Thompson.

Alus myytiin 8. heinäkuuta 1947 Dublin Trawling, Ice and Cold Storage Companylle, joka myi sen edelleen 1952 Grantoniin Thomas L. Devlin and Sonsille. Alus makasi satamassa elokuussa 1960 ja se myytiin katselmoinnin jälkeen syyskuussa 1963 romutettavaksi Motherwell Machinery and Scrap Companylle Grangemouthiin.

Lähteet
-------

* MacGinty, Tom: *The Irish Navy - A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* McIvor, Aidan: *A History of the Irish Naval Service*. Dublin, Irlanti: Irish Academic Press, 2006. ISBN 0-7165-3418-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  McIvor, Aidan s. 224

Aiheesta muualla
----------------

* aberdeenships.com (englanniksi)