recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eua** (m.kreik. Εὔα, lat. *Eva*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Kynuriassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Vóreia Kynourían kunnan alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella.

Eua sijaitsi Thyreatiissa eli Thyrean poliksen alueella Kynuriassa, joka oli välillä Arkadiaa, välillä Argolista ja välillä Lakoniaa. Kaupunki on ollut olemassa klassiselta roomalaiselle kaudelle. Se sijoitetaan usein nykyiseen Ástroksen Ellinikóon. Sieltä on tehty löytöjä geometriselta roomalaiselle kaudelle, joskin kaupunki vaikuttaa taantuneen myöhäisklassisen ja hellenistisen kauden ajaksi. Ellinikóssa oli linnoitusmuurit. Läheltä Anemómyloksesta on löydetty kulttipaikka, mahdollisesti Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, joka ajoittuu klassiselta roomalaiselle kaudelle. Toiseksi Euan paikaksi on ehdotettu Loukoún luostarin lähistöä, josta on löydetty Herodes Atticuksen huvila, mutta kyseisen paikan löydöt ovat roomalaiselta kaudelta, eikä se vaikuta olleen varsinainen asutuskeskus.

Euan varsinaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki luetaan nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Sijaintinsa perusteella se on ollut Spartan vallassa eli osa Lakoniaa 500–300-luvuilla eaa. Myöhemmin Eua kuului Akhaian liittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Euaos* (Εὔαος), *Euitēs* (Εὐίτης), *Euatēs* (Εὐάτης) ja *Euaeus* (Εὐαεύς).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "331. Eua", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. ↑  Eua? *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
3. 1 2  Eua (Arkadia) 2 Elliniko - Εύα *ToposText*. Viitattu 1.11.2021.
4. ↑  "58 D3 Eua?", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Smith, William: "Cynuria", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.38.5.
**Sanny Charlotta Hagelstam-Federley** (23. toukokuuta 1869 Helsingin maalaiskunta – 27. marraskuuta 1932 ) oli suomalainen taidemaalari ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.

Hagelstam-Federleyn vanhemmat olivat tilanomistaja Jarl August Hagelstam ja Emilia Karolina Söderhjelm. Hän oli naimisissa taiteilija Alex Federleyn kanssa.

Hagelstam-Federley kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1885–1889. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1898, 1900, 1901, 1906 ja 1907.

Kirjallista tuotantoa
---------------------

* *Aherteluja kodissa (lapsille) : leikkuu- , sahuu-, käsityö y. m. malleja pojille ja tytöille / Sysselsättningar i hemmet (för barn) : klipplöfsågnings-, handarbets- m.fl. mönster för gossar och flickor*. Öflund & Petterson, Helsinki, 1914
* *Skogsfrun : berättelser, sagor och sagospel*. Helsinki, 1922

Lähteet
-------

* S. Hagelstam-Federley SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli (archive.org)
* Kuvataiteilijamatrikkeli (supistettu uusi versio)
**KRI Nanggala** (runkonumero 402) oli Indonesian laivaston Cakra-luokan sukellusvene (Tyyppi 209).

Valmistus
---------

Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1977 nimellä *KRI Candrasa* Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä Kielistä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1978. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1980 ja valmistui 6. heinäkuuta 1981.

Palvelus
--------

HDW huolsi aluksen Saksassa 1980-luvun lopulla. Seuraava modernisointi tehtiin 1993-1997 Singaporessa, jolloin vaihdettiin akustot ja sähköiset järjestelmät. Kolmannella kerralla alus lähetettiin Etelä-Koreaan Daewoo Shipbuilding and Marine Engineeringille (DSME) modernisoitaviksi, jolloin propulsiojärjestelmä huollettiin, taistelunjohtojärjestelmä uusittiin ja akusto vaihdettiin. Työ saatiin päätökseen 2006.

Kuusi vuotta myöhemmin alus toimitettiin jälleen DSME:n ja indonesialaisen PT PAL -yritykselle modernisoitavaksi. Tilauksen arvoksi ilmoitettiin 27 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mihin sisältyi periskooppimastojen uusinta, rungon tarkastus ja huolto sekä uuden taistelunjohtojärjestelmän asentaminen.

KRI Nanggalan tunnus.
Sukellusvene katosi 21. huhtikuuta 2021 torpedoharjoituksissa noin sata kilometriä Balista pohjoiseen. Sillä oli 53 hengen miehistö. Samana päivänä Balinmerellä havaittiin öljyvahinko, jonka liittymistä sukellusveneen katoamiseen selvitettiin. Australia, Singapore, Malesia ja Intia lähettivät aluksia auttamaan etsinnöissä. Yhdysvallat lähetti etsintöihin lentokoneen.

Merenpohjasta noin 700 metrin syvyydestä löytyi 24. huhtikuuta alukseen kuuluneita esineitä, minkä perusteella arvioidaan, ettei veneen 53 hengen miehistöstä ole ketään elossa. Happivarastojen arvioitiin loppuneen. Seuraavana päivänä Indonesian viranomaiset kertoivat löytäneensä kolmeen osaan hajonneen hylyn.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner 1995 s. 179
2. 1 2  Naval Forces No III-IV/2021 Vol XLII s. 7
3. ↑  Yrjö Kokkonen: Indonesialainen sukellusvene kadonnut *Yle Uutiset*.  21.4.2021, päivitetty 22.4.2021. Viitattu 21.4.2021.
4. ↑  Matilda Jokinen, Jukka Huusko: Indonesia ja naapurimaat kiirehtivät kadonneen sukellusveneen etsintää *Helsingin Sanomat*.  21.4.2021. Viitattu 22.4.2021.
5. ↑  Anna Nuutinen: Indonesiassa kadonneen sukellusveneen etsinnöissä taistellaan nyt kelloa vastaan *Ilta-Sanomat*.  22.4.2021. Viitattu 22.4.2021.
6. ↑  Indonesia submarine search feared to have failed as oxygen runs out *BBC News*.  24.4.2021. Viitattu 25.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  Yrjö Kokkonen, Indonesiassa löydettiin kadonneeseen sukellusveneeseen kuuluneita esineitä, Yle.fi, uutiset 24.4.2021, viitattu 24.4.2021
8. ↑  Saana Uosukainen: Indonesiassa Balin lähellä kadonnut sukellusvene löytyi palasina merenpohjasta *Yle Uutiset*. Viitattu 25.4.2021.
Takuboku Ishikawa
**Takuboku Ishikawa** (jap. 石川 啄木, *Ishikawa Takuboku*; 20. helmikuuta 1886 Hinoto, Iwate – 13. huhtikuuta 1912 Tokio) oli japanilainen runoilija, jonka tuotannosta erityisen merkittäviksi ovat nousseet hänen kirjoittamansa tankat. Hänen alkuperäinen nimensä oli **Hajime Ishikawa** (jap. 石川 一, *Ishikawa Hajime*).

Ishikawa julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa *Akogare* vuonna 1905. Muutettuaan Tokioon vuonna 1908 hänen tyylinsä muuttui vähitellen naturalistisempaan ja poliittisempaan suuntaan. Tokiossa hän toimi Asahi Shimbunin oikolukijana ja toimittajana ja kirjoitti päiväkirjoja, joista *Rōmaji nikki* julkaistiin kokonaisuudessaan vuonna 1954. Päiväkirja oli kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla (*rōmaji*), jotta hänen vaimonsa ei olisi ymmärtänyt niitä.

551 tankarunon kokoelman *Ichiaku no suna* Ishikawa sai päätökseen vuonna 1910. Hänen kirjoittamansa tankat olivat perinteisen muotoisia, mutta niissä käytetty kieli oli uudenlaista ja elävää. Ishikawa kuoli krooniseen sairauteen vain 26-vuotiaana; hän ehti ennen kuolemaansa julkaista vielä uudentyyppisiä runoja sisältäneen *Yobuko no fue* -kokoelman vuonna 1912. *Kanashiki gangu* -kokoelma julkaistiin postuumisti samana vuonna.

Suomennettuja runoja
--------------------

Lähde
* julkaisussa: *Sateen ääni sillalla: japanilaista runoutta*, toim. Jaakko Anhava, Otava Helsinki 2007 ISBN 978-951-1-21576-9 Runot suomentanut Tuomas Anhava englannin-, saksan- ja ranskankielisten käännösten pohjalta. Joidenkin käännösten viimeistely Jaakko Anhava.
	+ Eikö teidän siis edes tee mieli elää,
	+ Yöt päivät huokaa kivihevosen korviin

* julkaisussa: *Runou*s 1984; nro 1. Runot suomentanut Kai Nieminen
	+ Kauhu kesäisessä kaupungissa
	+ Älä nouse

* Loputtoman väittelyn jälkeen 1–2, suomentanut Kai Nieminen, julkaisussa: *Kulttuurivihkot* 1975; nro 6

Lähteet
-------

1. ↑  石川啄木 Kotobank (ブリタニカ国際大百科事典). Viitattu 22.7.2018.
2. 1 2 3  Ishikawa Takuboku Encyclopædia Britannica. Viitattu 22.7.2018.
3. ↑  Takuboku Ishikawa, (Arkistoitu – Internet Archive) Linkki maailman runouteen, runotietokanta, Lahden kaupunginkirjasto. Päivitetty 19.3.2021, viitattu 10.5.2021

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Takuboku Ishikawa** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
	+ 2
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gårdskulla** on kartano ja maatila Siuntiossa Uudellamaalla. Gårdskullan tila on Suomen 10 suurimman maatilan joukossa; viljeltyä peltoalaa on noin 330 ja metsää yli tuhat hehtaaria. Gårdskullan kartano on perustettu vuonna 1840. Kartano erotettiin Suitian kartanon maista vuonna 1817.

Historiaa
---------

Gårdskullan kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1469 muodossa Gåsekulla. Tuolloin ei ollut vielä perustettu Gårdskullan kartanoa, vaan Gårdskulla mainitaan pelkkänä kylänä. Gårdskulla ei myöskään kuulunut vielä tuolloin Suitian kartanoon. Suitiaan tila liitettiin vasta 1500-luvulla Suitian omistajan Erik Flemingin aikana.

Gårdskulla erotettiin Suitian kartanosta 1800-luvun alulle tultaessa, kun tila myytiin kirjanpitäjä Emmanuel Wikbergille. Wikbergin jälkeen tila päätyi Siuntion kirkkoherra Forssmanin omistukseen. Vuonna 1840 rusthollari Erik Johan Rehnberg Bromarvin Refbackan tilalta osti Gårdskullan ja Gammelbyn tilat ja näin loi alun nykyiselle Gårdskullan kartanolle. Kartano on vuodesta 1840 periytynyt Rehnbergien suvussa eteenpäin ja nykyään sen omistavat veljekset Henrik ja Gustav Rehnberg.

Gårdskullan kartano on puurakenteinen kaksikerroksinen vuonna 1840 rakennettu rakennus, joka sijaitsee koivukujan päässä corps de logis -tyylisessä maisemassa.

Vuonna 2015 Rehnbergit ostivat yhdessä Antti Herlinin kanssa Suitian kartanon ja sen maat Suomen valtiolta. Senaatti-kiinteistöt myivät kartanolinnan 11,5 miljoonan euron kauppahintaan. Rehnbergit laittoivat Suitian kuitenkin myyntiin uudelleen vuonna 2020.

Gårdskullan kartanolla toimii vuonna 1982 perustettu Gårdskullan maatalousmuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen suurimmat tilat peltohehtaarien mukaan vuonna 2013 *Käytännön Maamies*.  2013. Viitattu 24.11.2020.
2. 1 2 3  Alf Brenner: *Sjundeå sockens historia II*, s. 268. Hembygdens vänner i Sjundeå Rf. 1955.
3. ↑  Gårdskulla *www.siuntio.fi*.  Arkistoitu 18.4.2021. Viitattu 24.11.2020.
4. ↑  New Page 2 *www.gardskulla.fi*. Viitattu 24.11.2020.
5. ↑  Oletko aina haaveillut omasta linnasta? Upea keskiaikainen kartanolinna on majoittanut aatelissukuja, ja nyt sille etsitään uutta omistajaa *Yle Uutiset*. Viitattu 24.11.2020.
6. ↑  Gårdskullan maatalousmuseo – Gårdskulla lantbruksmuseum – Museoraitti *museoraitti.fi*. Viitattu 24.11.2020.
Kauppaneuvos Jacob af Forselles
**Jacob af Forselles** (alk. Forsell, 17. elokuuta 1696 Vehkalahti – 27. elokuuta 1768) oli suomalainen kauppias ja teollisuusyrittäjä. Hänestä tuli tiettävästi ensimmäinen suomalainen kauppaneuvos, joka teki koko työuransa Suomessa. Hänet myös aateloitiin vuonna 1767 ja hän on af Forselles -aatelissuvun kantaisä.

Venäläismiehityksen aikana Forsell oli mukana venäläisten vastaisissa sissijoukoissa, mikä toi hänelle lempinimen *Sissi-Jaakko*. Myöhemmin af Forselles vaikutti erityisesti Haminassa ja Loviisassa, joissa hän toimi kauppiaana, laivanvarustajana sekä eri teollisuusyritysten omistajana. Loviisan pormestarina hän toimi vuosina 1747–1765. Hän oli myös porvarissäädyn edustajana valtiopäivillä 1746–1747, 1751–1752 ja 1755–1756. Hänen omistuksessaan olleita kartanoita olivat Petjärven kartano Ruotsinpyhtäällä, Mariebergin kartano Liljendalissa ja Peippolan kartano Elimäellä. 

Af Forsellesin puoliso oli Johanna Ulrika Schultz. Parille syntyi vuosina 1753–1757 neljä lasta, joista tunnetuin lienee vuorineuvos Henrik Johan af Forselles (1754–1790). Toinen poika Jakob af Forselles oli sotilas, joka sai sotaneuvoksen arvon. Kolmas poika Samuel af Forselles toimi Göteborgin ja Bohusin läänin maaherrana 1796 ja Oulun läänin maaherrana 1800–1802.

Lähteet
-------

* Aimo Halila ja Anneli Mäkelä-Alitalo: / Forselles, Jakob af (1696 - 1768) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  10.11.2000 (päivitetty 9.1.2008). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob af Forselles. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 27.12.2020
2. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Samuel af Forselles. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 3.8.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Kjellin, G. & Enckell, J. 2011. *Sissi-Jaakko: en klassresa i svenskt 1700-tal*. Helsingfors: Schildt. ISBN 978-951-50-2150-2

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Ilmakuva Albenasta mereltä päin.
Albenan kartta.
**Albena** (bulg. Албена) on Mustanmeren rannalla sijaitseva lomakaupunki Bulgariassa, noin kolmekymmentä kilometriä Varnasta.

Sijainti
--------

Albena on Mustanmeren rannalla sijaitseva lomakaupunki. Se sijaitsee suurten mäkien ja kumpujen suojaamassa Batova-joen laaksossa. Sen ympärillä on Baltatan luonnonsuojelualue joka perustettiin vuonna 1962. Luonnonsuojelualueen koko on 198 hehtaaria. Kaupunki tunnetaan vaaleasta hiekkarannasta joka on noin viisi kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä.

Sosialismin kaaduttua Bulgariassa Albena on pääasiassa ollut saksalaisten suosiossa, mutta nykyisin turisteja saapuu runsaasti myös Pohjoismaista. Kaupungin ensimmäiset hotellit avattiin vuonna 1969. Albenassa on runsas ja monipuolinen ravintolatarjonta. *lähde?* Kaupunki on nykyisin myös aidattu ja sisään pääsee vain yhdestä portista.

Etäisyys
--------

Albenan lähin lentoasema sijaitsee Varnassa. Lentomatka Helsingistä Varnaan kestää noin kolme tuntia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Albena – Kurze Auskunft *PureBulgaria*.  Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 21.6.2020. (saksaksi)
2. ↑  Albena Bulgaria *Panacomp Wonderland Travel*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Albena – Guide history *Thracia Tours*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  Car, Luis: The best beach in the Black Sea : Albena *Senderismoeuropa.com*.  Arkistoitu 23.6.2020. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
5. ↑  Airports near Varna – Closest airports to Albena *Rome2rio*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
6. ↑  Bulgaria to Finland *Rome2rio*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Albena** Wikimedia Commonsissa

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baltatan luonnonsuojelualueesta** Wikimedia Commonsissa

* Baltata Nature reserve *Albena.bg*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
* Welcome to Albena *albena.bg*. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
**Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskus** on ihmisoikeusjärjestö Setan erillisyksikkö, joka tarjoaa ammatillisia tuki- ja neuvontapalveluita sukupuolivähemmistöihin kuuluville ihmisille ja heidän läheisilleen sähköpostitse, puhelimitse, chatissa ja vastaanotolla. Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskus ylläpitää useita vertaistukiryhmiä eri ikäisille ja eri elämäntilanteessa oleville. Osaamiskeskuksen toimintaan kuuluvat myös asiantuntija- ja koulutuspalvelut ammattilaisille ja yhteisöille, tiedon tuotanto ja jakaminen sukupuolen moninaisuudesta sekä verkostoyhteistyö viranomaisten ja sote-palveluiden kanssa. Palvelut ovat pääosin maksuttomia, ja niitä saa suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi sekä tulkkiavusteisesti.

Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskuksen johtava sosiaalityöntekijä kuuluu kansainväliseen The World Professional Association for Transgender Health (WPATH) -organisaatioon.

Osaamiskeskusta rahoittaa sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä toimiva valtionapuviranomainen Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus Stea sekä Helsingin kaupunki. Stean avustus vuonna 2019 oli 184 204 euroa.

Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskusta edelsi vuonna 1994 perustettu Transtukipiste. Nimenmuutos astui voimaan 4.4.2019.

Lähteet
-------

1. ↑  Palvelut *Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskus*. Viitattu 5.4.2019.
2. ↑  Avustukset *avustukset.stea.fi*. Viitattu 3.8.2019.
Sandbergin talo kesällä 2018.
**Sandbergin talo** on Tampereella Keskustorin laidalla Kauppakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmassa sijaitseva kolmikerroksinen liiketalo. Uusrenessanssityylisen talon suunnitteli Tampereen kaupunginarkkitehti F. L. Calonius, ja sen rakennuttaja oli apteekkari ja kaupunginvaltuuston jäsen Thomas Wilhelm Clayhills. Talo valmistui kolmessa vaiheessa: vanhin kulmarakennus valmistui 1882, Kauppakadun puoleinen siipi 1891 ja Keskustorin varren siipi 1897. Keskustorin puoleisen siiven porrashuone on säilynyt alkuperäisessä asussaan seinä- ja kattomaalauksineen.

Talo sai nimensä siinä vuodesta 1882 aina 1970-luvulle saakka toimineen Sandbergin rautakaupan (vuodesta 1906 *Wm Sandberg Oy*) mukaan. Vuonna 1878 toimintansa aloittaneen rautakaupan perustaja oli kauppias Wilhelm Sandberg (1843–1887). Sandbergin talossa toimi myös Uno Hagbergin apteekki vuosina 1905–1953. Tampereen ensimmäinen 16 tilaajan puhelinkeskus sijaitsi Sandbergin talossa, ja se otettiin käyttöön 26. toukokuuta 1882. Ensimmäinen puhelinjohto oli jo vedetty maalis-huhtikuun vaihteessa 1882 talossa sijainneesta Clayhillsin apteekista Pyynikin ravintolaan.

Rakennuksesta on käytetty myös nimeä *Kekäleen talo*. Kekäleen myymälä sijaitsi talossa vuosina 1977–2019.

Sandbergin talo on suojeltu asemakaavalla. Kaavamerkinnän mukaan kyseessä on "rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus". Suojelumääräys koskee myös rakennuksen porrashuonetta.

Lähteet
-------

* Koskesta voimaa -sivusto: Sandbergin talo
* Tampereen wanhoissa postikorteissa: Sandbergin talo – rautakauppaa Tampereella vuodesta 1882
* Martti Strangin GeneaNet-sukutietokanta: Thomas Wilhelm Clayhills
* Tampereen muistolaatat ja muut muistomerkit: Tampereen ensimmäisen puhelinkeskuksen muistolaatta

### Viitteet

1. ↑  Hinnerichsen, Miia: Sandbergin talo: A-rapun porrashuoneen dokumentointi Tampere:  Pirkanmaan maakuntamuseo, 2014. Viitattu 7.7.2019.
2. ↑  Keto-Tokoi, Jenna: Vaateliike Kekäle toimi vuosikymmeniä Keskustorin kupeessa – liikkeestä kerrotaan, miksi muutto Koskikeskukseen oli ajankohtainen *Aamulehti*.  14.3.2019.  Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019.
3. ↑  Tampereen ajantasa-asemakaava *kartat.tampere.fi*. Viitattu 31.8.2022.
4. ↑  Asemakaavakartta nro 8557 (PDF) Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 31.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Sandbergin talo 1910-luvulla, Kauppalehti 01.01.1914, nro 1, s. 137, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sandbergin talo** Wikimedia Commonsissa
**Nikita Sergejevitš Zadorov** (ven. Никита Задоров, s. 16. huhtikuuta 1995 Moskova) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä NHL-seura Vancouver Canucksissa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.

Ura
---

Isokokoinen Zadorov on valittu ensimmäisellä kierroksella sekä KHL:n että NHL:n varaustilaisuuksissa. TsSKA Moskova varasi hänet neljäntenä vuoden 2012 KHL:n varaustilaisuudessa, ja Buffalo Sabres vuotta myöhemmin NHL:n varaustilaisuudessa. Zadorov pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa jo varausvuonnaan, 20. lokakuuta 2013 Colorado Avalanchea vastaan. Hän pelasi ottelussa 11 minuuttia ja yhden sekunnin. Zadorov teki ensimmäisen NHL-tehopisteensä, maalin, 23. lokakuuta 2013 ottelussa Boston Bruinsia vastaan. Hän pelasi NHL-kaudella 2013–2014 seitsemän ottelua ennen kuin palasi marraskuussa juniorisarja OHL:n London Knightsiin.

Zadorov pelasi kauden 2014–2015 kokonaan NHL:ssä. Hän pelasi tulokaskaudellaan 60 ottelua ja teki 15 tehopistettä, kolme maalia ja 12 syöttöpistettä. 26. kesäkuuta 2015 Zadorov siirtyi Colorado Avalancheen osana pelaajakauppaa, jossa Avalanche sai hänen lisäkseen hyökkääjät Mihail Grigorenkon ja J. T. Compherin sekä toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2015 ja jossa Sabresiin siirtyivät hyökkääjät Ryan O’Reilly ja Jamie McGinn.

Lokakuussa 2020 Avalanche kauppasi Zadorovin yhdessä Anton Lindholmin kanssa Chicago Blackhawksiin vaihdossa Brandon Saadiin ja Dennis Gilbertiin.

Heinäkuussa 2021 Blackhawks kauppasi Zadorovin Calgary Flamesiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuodelle 2022.

Elokuussa 2021 Zadorov teki Flamesin kanssa yksivuotisen ja 3,75 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

Marraskuussa 2023 Flames kauppasi Zadorovin Vancouver Canucksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikita Zadorov *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi) Viitattu 28.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Harrington, Mike: Zadorov shines in his NHL debut with Sabres *The Buffalo News*.  20.10.2014. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
3. ↑  Zadorov returns to Knights *LondonKnights.com*.  19.11.2013. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
4. ↑  Avalanche trade Ryan O’Reilly to Sabres for youngsters, draft pick *The Globe and Mail*.  26.6.2015. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Venäjän joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2019
2 Zub |
3 Hafizullin |
4 Gavrikov |
7 Telegin |
8 Ovetškin (**A**) |
9 Orlov |
11 Malkin (**A**) |
13 Andronov |
15 Anisimov |
16 Plotnikov |
22 Zaitsev |
25 Grigorenko |
31 Sorokin |
40 Georgijev |
61 Zadorov |
63 Dadonov |
71 Kovaltšuk (**C**) |
77 Kaprizov |
86 Kutšerov |
88 Vasilevski |
89 Nesterov |
92 Kuznetsov |
94 Barabanov |
97 Gusev |
98 Sergatšov |
Valmentaja Ilja Vorobjov
**Tony Tan Keng Yam** (perint.: 陳慶炎; yksink.: 陈庆炎; pinyin: *Chén Qìngyán*; Pe̍h-ōe-jī: *Tân Khèng-iām*; s. 7. helmikuuta 1940) on singaporelainen pankkiiri, matemaatikko ja poliitikko. Hän toimi Singaporen presidenttinä vuosina 2011-2017.

Elämäkerta
----------

Tan opiskeli fysiikkaa Singapore Government State -stipendiaattina Singaporen yliopistossa, josta hän valmistui parhain arvosanain. Hän opiskeli myös operaatioanalyysia Asia Foundation -stipendiaattina Yhdysvaltain Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui maisteriksi. Myöhemmin Tan väitteli filosofian tohtoriksi Australian Adelaiden yliopistossa aiheena soveltava matematiikka, jonka jälkeen hän alkoi luennoida matematiikasta Singaporen yliopistossa.

Vuonna 1969 Tan jätti yliopiston tavoittelemaan pankkiirin uraa Oversea-Chinese Banking Corporation -finanssipalvelujärjestössä, jossa hänestä tuli toimitusjohtaja. Hän kuitenkin jätti myös pankin 10 vuoden kuluttua vuonna 1979 ja alkoi poliitikoksi. Vuodesta 1980-81 hän toimi uuden Singaporen kansallisen yliopiston ensimmäisenä varakanslerina.

Vuonna 2005 Tan palkittiin NUS Eminent Alumni -palkinnolla tunnustuksena työstään "Singaporen korkeakoulusektorin visionäärisenä arkkitehtina". Australian Alumni Singapore -järjestö vuorostaan palkitsi hänet vuonna 2010 Distinguished Australian Alumnus -palkinnolla tunnustuksena "ansioituneesta urastaan" ja "merkittävästä osuudestaan yhteiskunnassa ja Australian alumniyhteisössä".

Vuoden 2011 presidentinvaalissa Tony Tan voitti haastajansa Tan Cheng Bockin vain 7 269 äänen erolla. Tony Tan sai yhteensä 744 397 ääntä, mikä vastaa 35 prosenttia kaikista annetuista äänistä.

Tan meni naimisiin Mary Chee Bee Kiangin kanssa vuonna 1964. Heillä on neljä lasta, joista kolme poikaa ja yksi tytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr Tony Tan First Recipient of Distinguished Australian Alumnus Award *Australian Alumni Singapore*.  2010. Viitattu 13.2.2012.  (englanniksi)
2. ↑  Tony Tan voitti Singaporen presidentinvaalit *YLE Uutiset*.  28.8.2011. Viitattu 30.8.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tony Tan Keng Yam** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* zbMATH

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee taajamaa Venäjällä. Jalkala on myös kylä Pöytyällä.*
**Jalkala** (ven. Ильичёво, *Iljitševo*) on yli tuhannen asukkaan taajama Kivennavan maalaiskunnassa Venäjällä. Kylässä on huviloita, jotka on paikalliseen tapaan ympäröity korkeilla aidoilla, niin että tie on oikeastaan vain kuja niiden keskellä.*lähde?* Taajama sijaitsee Pitkäjärven ja Kaukjärven välisellä kannaksella.

Jalkala sijaitsi ennen sotia Kivennavan pitäjässä luovutetussa Karjalassa. Jalkalan kylässä oli parikymmentä taloa. Ennen Suomen itsenäistymistä Jalkalassa oli runsaasti pietarilaisten kesähuviloita. Pitkäjärven ja Kaukjärven rannat olivat myös Suomen itsenäistymisen jälkeenkin suosittua kesänviettoaluetta, mutta pietarilaisten huvilat autioituivat ja rappeutuivat. Yhteen isoon huvilaan, Roslovan huvilaan asettui Etsivän keskuspoliisin yksikkö.

Museona toimiva Parviaisen talo, jossa Lenin piileskeli elokuussa 1917.
Iljitševossa hieman kylästä erillään on suomensukuisten kansojen historiallis-etnografinen museo. Museo esittelee entistä suomalaista asutusta ja kulttuuria. Paikalla on aikaisemmin ollut Lenin-museo, joka perustettiin Vladimir Leninin pakopaikkaan. Lenin piileskeli Jalkalassa Parviaisen talossa jonkin aikaa elokuussa 1917 ennen siirtymistään Helsinkiin. Häntä piilotellut Pekka Parviainen oli suomalaisen bolševikin Eino Rahjan appi. Kauppias Parviaisen punamultaisen asuintalon ylle on rakennettu katos ja viereen on pystytetty iso Lenin-patsas. Neuvostoliiton hajottua museon käyttötarkoitus muuttui nykyiseksi etnografiseksi museoksi, mutta Parviaisen talo ja Leninin patsas on edelleen museoon johtavan tien varrella. Näin on siis yksi suomalaisrakennus säilynyt hyvässä kunnossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kivennapa kylästä kylään Kivennapalaisten pitäjäseura ry 1987 ISBN 951-99842-3-2
2. ↑  Eino Ketola: "Lokakuun vallankumoukseen 1917 – Suomen kautta ja Suomen avulla", s. 45–49 teoksessa *Lenin ja Suomi – osa II*. Opetusministeriö ja Valtion painatuskeskus, Helsinki 1989; Rislakki, Jukka: Erittäin salainen. Vakoilu Suomessa. S. 17. LOVE KIRJAT, 1982. ISBN 951-835-057-4
3. ↑   Karjala Suomalainen matkaopas *Markus Lehtipuu* 2011 ISBN 978-952-9715-40-4

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
**Freie Sachsen** on saksalainen äärioikeistolainen pienpuolue. Se perustettiin vuonna 2021, ja sen puheenjohtaja on Martin Kohlmann. Monet puolueen jäsenistä ovat aiemmin toimineet Saksan kansallisdemokraattisessa puolueessa tai muissa äärioikeistolaisissa järjestöissä. Freie Sachsen on järjestänyt mielenosoituksia koronavirusepidemian torjumiseksi tehtyjä rajoituksia ja pakollisia rokotuksia vastaan. Puolue haluaa myös itsenäisempää asemaa Saksin osavaltiolle ja eroa liittotasavallasta, mikäli tyydyttäviä parannuksia ei saada aikaan. Lisäksi puolue vaatii humanitäärisen maahanmuuton lakkauttamista. Tärkein kanava, jota kautta puolue tavoittaa ihmisiä, on Telegram-pikaviestipalvelu.

Lähteet
-------

1. ↑  Rechtsextreme Mobilisierung gegen den Staat *Deutschlandfunk*.  7.9.2022. Viitattu 25.4.2023. (saksaksi)
2. ↑  Kastner, Jens & Hewson, Jack: Why Does Eastern Germany Love Putin So Much? *Foreign Policy Magazine*.  17.9.2023. Viitattu 21.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Puolueen kotisivut (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Diklooriasetaldehydi** (C2H2Cl2O) on asetaldehydin kloorattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa diklooriasetaldehydi on väritön nestemäinen aine. Se liukenee orgaanisten liuottimien lisäksi hyvin veteen, mutta muodostaa helposti vedessä monohydraatin. Seisoessaan diklooriasetaldehydi muodostaa polymeerejä, joita ovat muun muassa heksaklooriparaldehydi ja polydiklooriasetaldehydi. Näitä polymeerejä muodostuu nopeammin Lewis-happojen kuten alumiinikloridin, rauta(III)kloridin, antimonitrikloridin ja tina(IV)kloridin läsnä ollessa. Muut diklooriasetaldehydin reaktiot ovat tyypillisiä aldehydeille. Hapetettaessa siitä muodostuu dikloorietikkahappoa ja pelkistettäessä dikloorietanolia.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Diklooriasetaldehydiä valmistetaan tyypillisimmin klooraamalla asetaldehydiä tai paraldehydiä 70–80 °C:n lämpötilassa. Muita tapoja syntetisoida yhdistettä ovat etanolin klooraus nikkelikloridin toimiessa katalyyttinä ja 1,2-dikloorieteenin klooraus vesiliuoksessa.

Diklooriasetaldehydiä käytetään eräiden muiden orgaanisten yhdisteiden synteesissä. Siitä voidaan valmistaa muun muassa hyönteismyrkkyinä käytettäviä DDD:tä ja pertaania.

Lähteet
-------

1. ↑  Dichloroacetaldehyde – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 23.4.2014.
2. 1 2 3 4 5 6  Reinhard Jira, Erwin Kopp, Blaine C. McKusick, Gerhard Röderer, Axel Bosch & Gerald Fleischmann: *Chloroacetaldehydes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Viitattu 23.4.2013
3. ↑  Stanley Sandler: *Polymer Syntheses*, s. 139. Elsevier, 2012. ISBN 9780323145275. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.4.2014). (englanniksi)
4. ↑  H. J. Hagemeyer: *Acetaldehyde, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2002. Viitattu 23.4.2014
**Babatunde Enitan Wusu** (s. 18. huhtikuuta 1984 Lagos, Nigeria) on nigerialais-suomalainen jalkapalloilija, joka valmentaa miesten kakkosessa pelaavaa Jyväskylän Komeettaa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Wusu muutti Suomeen Konnevedelle vuonna 2001. Alkujaan hän ei tullut Suomeen pelaamaan jalkapalloa mutta osallistui paikallisen urheiluseuran jalkapalloharjoituksiin. Ura Konneveden Urheilijoissa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä kaudelle 2002 Kakkosessa pelanneen laukaalaisen Kanavan Pallohaiden valmentaja Marko Ikonen houkutteli Wusun seuraansa. Wusu voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Kakkosen maalikuninkuuden 20 maalilla. Hänet palkittiin samana vuonna Keski-Suomen piirin parhaana miespelaajana.

Laukaasta hän siirtyi Turun Palloseuran Veikkausliigajoukkueeseen. Hän oli tätä ennen käynyt FC Lahden testissä. Hän ei onnistunut Turussa, ja vuonna 2004 hän siirtyi kesken kauden Ruotsiin Ljungskile SK:n riveihin. Siellä hän oli nostamassa seuraa Superettaniin. Hän pelasi kymmenen ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudeksi 2005 hän palasi Suomeen ja Ykkösen Mikkelin Palloilijoihin. Mikkelissä hän pelasi kaksi kautta, joissa hän teki 16 maalia. Kaudeksi 2007 Wusu siirtyi JJK:iin.

JJK menestyi erinomaisesti ensimmäisellä kaudellaan Ykkösessä ja oli loppukesään asti kärkivauhdissa. Syksyllä loukkaantumisista kärsinyt joukkue päätti sarjakauden kolmannelle tilalle. Wusu auttoi joukkuetta 16 maalilla ja oli sarjan neljänneksi paras maalintekijä. Seuraava kausi olikin Wusun kannalta täysosuma; 2008 hän voitti Ykkösen maalikuninkuuden ja auttoi seuraansa nousemaan pääsarjaan ensimmäisenä keskisuomalaisena joukkueena. Kaudeksi 2009 hän palasi Turun Palloseuraan. 11. marraskuuta 2010 Wusu siirtyi takaisin JJK:hon kolmen vuoden mittaisella sopimuksella. Wusu siirtyi kesken kauden 2013 Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Al Khaleej SCC-seuraan. Hyökkääjä palasi Suomeen vuoden 2014 kesällä tehtyään sopimuksen FC Vaajakosken kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wusu palaa viheriölle  13.8.2014. FC Vaajakoski.  Arkistoitu 14.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Babatunde Wusu liittyi JJK-ryhmään
* Profiili Ykkösen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Wusu palaa viheriölle (Arkistoitu – Internet Archive)
**Norjan metsämuseo** (norj. *Norsk skogmuseum*) on Elverumissa Hedmarkin läänissä Kaakkois-Norjassa sijaitseva metsä- ja metsästysmuseo, jonka näyttelyt kattavat laajasti metsäkulttuurin, metsänkäytön, metsästyksen ja kalastuksen eri osa-alueet. 

Museossa käy vuosittain noin 100 000 vierailijaa, ja se on kävijämäärällä mitattuna yksi Norjan suosituimmista museoista. Vuosittain elokuussa järjestettävät pohjoismaiset metsästys- ja kalastusmessut on suosittu eränkävijöiden tapahtumaviikonloppu, jossa käy yli 30 000 messuvierasta.

Metsämuseon yhteydessä toimii museokauppa ja Elverumin alueen turistineuvonta.

Ulkoilmamuseo
-------------

Metsämuseo sijaitsee Glommajoen varrella. Museorakennuksen läheisyydessä on lasten leikkialueita, luontopolku ja metsäpalotorni. Metsämuseoon kuuluvaan Papinsaaren (*Prestøya*) ulkoilmamuseoon on kerätty suuri kokoelma metsätyömiesten käytössä olleita taukotupia ja majoitusrakennuksia. Papinsaaressa on myös lasten oma kalastuslampi. Glommajokeen on mahdollista hankkia kalastuslupia ja kalastaa museoalueella. Papinsaareen pääsee siltaa pitkin ja Papinsaaresta edelleen riippusiltaa pitkin Glomdalin kotiseutu- ja vähemmistökulttuurimuseoon (*Glomdalsmuseet*).

Näyttelyt ja akvaario
---------------------

Metsämuseossa on sekä pysyviä että vaihtuvia näyttelyitä. Museon taidegalleriassa on vuosittain 3-4 vaihtuvaa näyttelyä.

Pysyvät näyttelyt:

* **Upea puu -näyttelyssa** esitellään puun kehityskaari nykyajan puuksi ja tutustutaan jännittävin ja konkreettisin keinoin fotosynteesiin. Fotosynteesiä esitellään 9 metriä pitkän näyttelyseinän avulla ja näyttelyn keskellä olevan, 7,5 metriä korkean, keinopuun avulla.
* **Ihmisten polut monipuolisessa luonnossa -näyttely** kertoo kuinka ihminen kokee luonnon. Näyttelyssa tutustutaan metsästyksen ja kalastuksen merkitykseen Norjassa ennen ja nyt, sekä eläinten erilaisiin elintapoihin.
* **Metsän aika -näyttely** esittelee metsänkäyttöä ja sen koneellistumista 1900-luvulla.
* **Akvaariotalo** on yksi Norjan suurimmasta makean veden akvaarioista. Akvaariotalossa elää noin 40 eri kalalajia kymmenessä erilaisessa vesiluontoympäristössä, aina vuoristojen ravinneköyhästa elinympäristöstä ravinteikkaiseen jokisuun elinympäristöön. Kaikkia esiteltyjä vesiluontoympäristöjä on Glommajoen vesistössä.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑   (englanniksi)
3. ↑   (norjaksi)
4. ↑   (norjaksi)
**Diketeeni** (C4H4O2) on tyydyttymätön laktoni ja keteenin dimeeri. Yhdistettä voidaan käyttää kemianteollisuudessa valmistettaessa polymeerejä, lääkkeitä ja väriaineita.

Ominaisuudet
------------

Diketeeni on huoneenlämpötilassa pistävänhajuinen väritön neste. Yhdiste sisältää sekä elektrofiilisen että nukleofiilisen ryhmän, joten se on hyvin reaktiivinen. Yhdiste polymerisoituu varastoitaessa pitkiä aikoja kiteiseksi 3-asetyyli-6-metyyli-2,4-pyraanidioniksi. Yhdiste polymeroituu helposti myös muiden kaksoissidoksia sisältävien yhdisteiden kanssa. Diketeenissä olevan neljäatomisen renkaan rengasjännitys on hyvin suuri, minkä vuoksi monissa sen reaktioissa rengasrakenne avautuu ja tämä toimii reaktioiden ajavana voimana. Tällaisia ovat eräät reaktiot muun muassa nukleofiilien kanssa, esimerkiksi vesi muodostaa tuotteena asetoetikkahappoa. Eräissä sykloadditioissa neliatominen rengasrakenne kuitenkin säilyy. Kuumennettaessa alennetussa paineessa diketeeniä 350–600 °C:n lämpötilaan siitä muodostuu keteeniä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Diketeeniä valmistetaan tyypillisimmin keteenin tavoin poistamalla vettä etikkahaposta, etikkahappoanhydridistä tai asetonista pyrolyysillä eli kuumentamalla korkeaan lämpötilaan. Reaktiossa muodostuva keteeni dimerisoituu erittäin helposti diketeeniksi. Katalyyttinä prosessissa käytetään trietyylifosfaattia. Diketeenin ja keteenin hyvin suuren reaktiivisuuden vuoksi tuote käytetään usein nopeasti lähellä valmistuspaikkaansa. Vuonna 2006 diketeeniä tuotettiin noin 80 000 tonnia.

Diketeenillä on useita käyttökohteita orgaanisessa synteesissä. Tärkein yhdisteen käyttökohde on asetoetikkahapon esterien eli asetoasetaattien ja asetoetikkahapon amidien valmistus. Lisäksi yhdisteestä voidaan valmistaa polymeerejä, karbonyyliyhdisteitä ja useita heterosyklisiä yhdisteitä, joita käytetään niin lääkkeinä, väreinä, säilöntäaineina kuin tuholaismyrkkyinäkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Diketene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 3.6.2014.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 855. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3  Christoph Taeschler: *Ketenes, Ketene Dimers, and Related Substances, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 3.6.2014
4. 1 2 3  Raimund Miller, Claudio Abaecherli, Adel Said & Barry Jackson: *Ketenes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 3.6.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Diketeenin kansainvälinen kemikaalikortti
Hampurin raatihuone.
**Hampurin raatihuone** on Hampurin kaupungissa, Saksassa sijaitseva historiallinen arvorakennus. Siellä kokoontuu nykyisin Hampurin kaupunkiosavaltion parlamentti sekä hallitus.

Raatihuonerakennus hallitsee Hampurin keskustan kaupunkikuvaa. Se on rakennettu hiekkakivestä, ja edustaa tyylisuunnaltaan uusrenessanssia. Rakennus rakennettiin vuosina 1886–1897. Sen julkisivu on runsaasti koristeltu, sitä koristaa muun muassa kaksikymmentä keisaria kuvaavaa patsasta. Lisäksi raatihuone sisältää yli 640 huonetta, ja sen torni yltää 112 metrin korkeuteen.

Raatihuoneen suuri juhlasali on 46 metriä pitkä, 18 metriä leveä ja 15 metriä korkea. Salia hallitsevat suuret Hampurin historiasta kertovat maalaukset, sekä kolme jättimäistä kattokruunua, joista jokainen painaa noin 1500 kilogrammaa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hampurin raatihuone**.
* Raatihuoneesta Hampurin matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Bilder från Hampurin raatihuone (Arkistoitu – Internet Archive)
* Raatihuone Emporis.com -sivustolla
**Heksametyleenidiamiini** (C6H16N2) on diamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa nylonia ja eräitä muita orgaanisia kemikaaleja.

Ominaisuudet
------------

Heksametyleenidiamiini on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen muodostaen vahvasti emäksisen liuoksen ja 10% vesiliuoksen pH-arvo on 12,3. Vettä heikommin heksametyleenidiamiini liukenee alkoholeihin ja aromaattisiin liuottimiin. Alifaattisiin hiilivetyihin se ei liukene. Yhdisteen reaktiot ovat tyypillisiä alifaattisille amiineille ja se muodostaa muun muassa suoloja happojen kanssa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Heksametyleenidiamiinia voidaan valmistaa usealla tavalla, mutta pääasiallinen tapa on adiponitriilin pelkistys vedyttämällä joko korkeassa tai matalassa paineessa. Reaktio voidaan suorittaa joko kaasu- tai nestefaasissa ja katalyyttinä prosessissa käytetään Raney-nikkeliä tai kobolttia. Välivaiheena reaktiossa muodostuu 6-syano-1-aminoheksaania. Vähäisemmässä käytössä oleva tapa syntetisoida yhdistettä on dimetyyliadipaatin pelkistys 1,6-heksaanidioliksi, joka reagoi katalyytin läsnä ollessa ammoniakin kanssa muodostaen heksametyleenidiamiinia.

Heksametyleenidiamiinin tärkein käyttökohde on Nylon 6,6:n valmistus. Tätä polymeeriä valmistetaan joko heksametyleenidiamiinin ja adipiinihapon tai heksametyleenidiamiinin ja adipamidin eli adipiinihapon diamidin välisellä reaktiolla. Heksametyylidiamiinia voidaan käyttää myös valmistettaessa heksametyleenidi-isosyanaattia, jota saadaan heksametyleenidiamiinin ja fosgeenin reaktiotuotteena.

Lähteet
-------

1. ↑  1,6-diaminohexane – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.6.2014.
2. 1 2 3 4 5 6  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 542. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2 3 4  Benjamin D. Herzog & Robert A. Smiley: *Hexamethylenediamine, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 13.6.2014
4. ↑  Physical properties: Hexamethylene diamine NLM Viitattu 13.6.2014
5. ↑  Heksametyleenidiamiinin kansainvälinen kemikaalikortti. Viitattu 13.6.2014.
6. 1 2  Joseph N. Weber: *Polyamides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 13.6.2014
7. ↑  Harold A. Wittcoff,Bryan G. Reuben,Jeffery S. Plotkin: *Industrial Organic Chemicals*, s. 284-287. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-0-470-53743-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.6.2014). (englanniksi)
**Olli Markus Heikkilä** (s. 20. marraskuuta 1942 Kuusankoski) on suomalainen tuottaja, orkesterinjohtaja ja sovittaja. Hän on koulutukseltaan musiikinopettaja.

Heikkilä toimi levy-yhtiö Scandian sovittajana ja levytyskapellimestarina vuosina 1970–1980 ja tuotantopäällikkönä vuosina 1975–1980, sekä Musiikki-Fazerin palveluksessa samoissa tehtävissä vuosina 1980–1988. Vuodesta 1989 hän on toiminut omistamansa musiikkikustantamon Kokonuotti Oy:n toimitusjohtajana. Hän on sovittanut monien kevyen musiikin artistien kappaleita, muun muassa Katri Helenan, Kirkan ja Tapani Kansan levytyksiä. Hän on kuulunut *Suuren toivelaulukirjan* toimituskuntaan.

Diskografia
-----------

* Sisu-à-go-go (1974)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keijo Virtamo (toim.): *Otavan musiikkitieto* (2. painos), s. 135. Helsinki: Otava, 1997.

Aiheesta muualla
----------------

* Olli Heikkilän sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Kaarlo (Kalle) Edvard Kyhälä** (14. toukokuuta 1887 Kuusamo – 22. syyskuuta 1938 Petroskoi, Neuvostoliitto) oli suomalainen pienviljelijä ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.

Kyhälän vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kyhälä eli Saapunki ja Saara Lämsä. Hän kävi kansanopiston ja toimi metsänhoito- ja maanmittaustöissä Perä-Pohjolassa ja Keski-Pohjanmaalla sekä vuodesta 1909 pienviljelijänä Sievissä. Kyhälä liittyi SDP:hen vuonna 1907 ja oli mukana Pohjolan tukkityöläisten renkaassa jäsenenä sekä Pohjolan ammatillisten piirijärjestöjen piirineuvoston jäsenenä.

Suomen sisällissodan jälkeen Kyhälä liittyi SKP:hen 1920. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä ja oli myös Sievin kunnanvaltuuston jäsen. Yöllä 22. kesäkuuta 1930 Lapuan liikkeen edustajat, joista yksi oli suojeluskuntalaisen univormussa, pidättivät Kyhälän asunnostaan ja kyyditsivät hänet autolla Kajaanin ja Lieksan kautta Neuvostoliiton rajan yli. 

Kyhälä lähetettiin Petroskoihin ja Kustaa Rovion suosituksella hänet nimitettiin Aunuksessa sijainneen Alavoisen sahan ja sovhoosin johtajaksi. Vuonna 1934 Kyhälä lähti opiskelemaan Petroskoin Maatalouskorkeakouluun. Marraskuussa 1935 Kyhälä erotettiin puolueesta ja maatalouskorkeakoulusta, koska hänen katsottiin salanneen sen, että hän oli ollut maanomistaja Suomessa. Kyhälä työskenteli tämän jälkeen sahaajana lanssilla, kunnes hänet vangittiin 8. heinäkuuta 1938 vakoilijana. Kyhälä sai kuolemantuomion ja hänet ammuttiin 22. syyskuuta 1938 Petroskoin lähistöllä. Kyhälän maine palautettiin 1955.

Kyhälä oli naimisissa vuodesta 1908 Aina Eliina Eskolan kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä ja poika.

Lähteet
-------

* .aspx Kalle Kyhälä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* KASNTn NKVDn vuosina 1937 - 1938 rankaisemien Suomen Eduskunnan entisten jäsenten luettelo

Aiheesta muualla
----------------

* Henkilögalleria (Arkistoitu – Internet Archive) KirjastoVirma: Anne Ruuttula-Vasari, 2007. (Viitattu 10.10.2008)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(23) | 
* Halén
* Kallio (1929–1930)
* Kulmala
* Kyhälä
* Lehto
* Liedes
* Meriläinen
* Myllymäki
* Mäenpää (1930)
* Pekkala
* Perälä
* Pohjaranta
* Riihimäki
* Rosenberg
* Rötkö
* Salo
* Strengell
* Tabell
* Talvio
* Tanner
* Turunen
* Urpilainen
* Virta
* Väisänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Elämäkertaromaani** on yleensä tunnetun julkisuuden henkilön elämänvaiheista kertova romaani, jossa kohdehenkilöstä käytettävissä olevaa faktatietoa yhdistetään fiktiiviseen ainekseen. Elämäkertaromaaneja kirjoitetaan etenkin kirjailijoista, taiteilijoista ja poliitikoista. Elämäkertaromaanissa käsitellään kohteen uraa yleensä pitkältä ajalta, mutta joskus romaani painottuu kohteen identiteetin ja tulevaisuuden näkymien kannalta ratkaisevaan ajanjaksoon. Moni elämäkertaromaani lähtee autofiktiivisen romaanin tapaan liikkeelle taiteilijan elämän loppupäästä ja hakee hänen uralleen merkitystä takautuvasti huippukohtien kautta.

Elämäkertaromaanissa keskeistä on antaa lukijalle päähenkilön elämään kiinnostava näkökulma, ja näin kirjoittaja voi tehdä rohkeitakin tulkintoja. Tarinaa ei siten ole tarkoitus lukea totena.

Esimerkki biofiktiosta on Rosa Liksomin *Everstinna* (2017), joka hyödyntää Annikki Kariniemen henkilöhahmoa ja leimaa tämän todellisuuden vastaisesti natsiksi, mitä Outi Hytönen esseessään paheksuu. Lukijalle voi siten Hytösen mukaan jäädä biofiktion kohdehenkilöstä ehkä alitajuinen virheellinen kuva.

Finlandia-palkinnolla palkittuja suomenkielisiä elämäkertaromaaneja ovat Hannu Mäkelän *Mestari* (1995, kertoo Eino Leinosta) ja Helena Sinervon *Runoilijan talossa* (2004, kertoo Eeva-Liisa Mannerista).

Katso myös
----------

* Elämäkerta

Lähteet
-------

1. 1 2  Hosiaisluoma, Yrjö: *Kirjallisuusoppi: aapisesta äänirunoon*, s. 193. Avain, 2016. ISBN 978-952-304-107-3.
2. ↑  [
Kuukauden sana syyskuussa 2021 on biofiktio] Kotus.fi 1.10.2021. Viitattu 14.12.2023
3. ↑  Outi Hytönen, *Biofiktion kirjoittaja on kaikkivaltias*. *Parnasso* 6–7/2023, s. 39–43