recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Red River Valley** on yhdysvaltalainen kansansävelmä ja cowboylaulu. Sen arvellaan olevan peräisin 1870-luvulta. Laulu tunnetaan useilla eri nimillä. Sen sanoituksesta on olemassa myös useita toisistaan hieman poikkeavia versioita. 

Laulun kertosäe on:

*So come sit by my side if you love me.*
*Do not hasten to bid me adieu.*
*Just remember the Red River Valley,*
*And the cowboy that's loved you so true.*
Carl T. Sprague levytti laulun ensimmäisen kerran nimellä "Cowboy Love Song" vuonna 1925. Jules Verne Allen puolestaan 1929 nimellä "Cowboy's Love Song". Allenin versio oli suurempi menestys.

Vuosien varrella "Red River Valley" on levytetty monta kertaa. Esimerkiksi Woody Guthrie, Pete Seeger, Roy Rogers, Sons of the Pioneers ja Bill Haley ovat tehneet laulusta omat versionsa.

"Jarama Valley" on Espanjan sisällissodasta kertova laulu, jonka melodia on lainattu "Red River Valleysta". Sen on levyttänyt Woody Guthrie.

Vuonna 1959 Johnny and the Hurricanes levytti rock and roll-instrumentaaliversion laulusta nimellä "Red River Rock". Levy nousi listakärkeen sekä Yhdysvalloissa (#5) että Britanniassa (#3). 1970-luvulla Hurriganes teki oman versionsa "Red River Rockista".

1960-luvulla "Red River Valleyn" melodiaan tehtiin ruotsinkieliset sanat, joissa laulun tapahtumat siirrettiin Lappiin. Ruotsalaisen version nimi on "Vid foten av fjället", ja sen lauloi levylle Sven-Gösta Jonsson. Jonssonin hittikappale käännettiin myös suomeksi: Matti Heinivahon levyttämä "Tunturin juurella" on tarinaltaan suora käännös ruotsinkielisestä laulusta.

*Lapin poika mä oon, juurta noitain*
*taikarumpu soi syntyessäin*
*porotokkaani huolella hoitain*
*joiun luikkaan mä tunturiin päin*
**Takashi Inui** (jap. 乾 貴士, *Inui Takashi*; s. 2. kesäkuuta 1988 Shiga, Japani) on japanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia ja on pelipaikaltaan laitalinkki tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Japanin maajoukkueessa Inui pelasi vuosien 2009–2013 aikana kaikkiaan 12 ottelua.

Tilastot
--------

| Japanin jalkapallomaajoukkue |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2009 | 1 | 0 |
| 2010 | 2 | 0 |
| 2011 | 0 | 0 |
| 2012 | 3 | 0 |
| 2013 | 6 | 0 |
| Yhteensä | 12 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Kawashima |
2 Inoha |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Uchida |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Havenaar |
12 Nishikawa |
13 Hosogai |
14 Nakamura |
15 Konno |
16 Kurihara |
17 Hasebe |
18 Maeda |
19 Inui |
20 Takahashi |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2015
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Ōta |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Toyoda |
12 Nishikawa |
13 Kobayashi |
14 Mutō |
15 Konno |
16 Shiotani |
17 Hasebe |
18 Inui |
19 Shōji |
20 Shibasaki |
21 Sakai |
22 Yoshida |
23 Higashiguchi |
Valmentaja Aguirre

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino

Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Jiří Novák** (s. 6. kesäkuuta 1950 Jaroměř, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi 480 liigaottelua tehden 255 maalia. Hän oli loistava pelintekijä, antoi tarkkoja syöttöjä ja oli hyvä kahden suunnan pelaaja. Novák pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1970-luvulla samassa ketjussa Vladimír Martinecin kanssa ja Bohuslav Šťastnýn kanssa. Hän pelasi 160 maaottelua ja teki niissä 76 maalia.

Novák voitti kahdesti maailmanmestaruuden, Katowicessa 1976 ja Wienissä 1977. Vuoden 1976 MM-turnauksessa hän teki yhdeksän maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä, millä hän sijoittui turnauksen pistepörssissä toiseksi, edellään vain ketjukaverinsa Vladimír Martinec.

Seuraura
--------

* Tesla Pardubice, Tšekki 1962–1970
* Dukla Jihlava, Tšekki 1970–1972
* Tesla Pardubice, Tšekki 1972–1981
* HC Lausanne, Sveitsi 1981–1983
* Villard-de-Lens, Ranska 1983–1984
* SG Corsina, Italia 1984–1985

Parhaat saavutukset
-------------------

* kuudet jääkiekon maailmanmestaruuskisat 1973 ja 1975–1979, kultaa 1976 ja 1977
* jääkiekon olympiahopea 1976
* Kanada-cupin 2. sija 1976

Lähteet
-------

1. 1 2  Jiri Novak *Eliteprospects*. Viitattu 12.2.2021. (englanniksi)
**Kari Toivo "Lokari" Lehtolainen** (8. huhtikuuta 1943 Helsinki – 12. tammikuuta 2014) oli suomalainen jalkapalloilija ja käsipalloilija.

Jalkapalloa hyökkääjänä pelannut Lehtolainen aloitti uransa Helsingin Tovereissa. Hän siirtyi mestaruussarjaan Helsingin Jalkapalloklubiin, jota hän edusti 1964–1966. Vuosina 1967–1968 Lehtolainen pelasi Lahden Reippaassa. Tämän jälkeen hän edusti pääsarjatasolla vielä 1970 HJK:a ja 1978 Kiffeniä, jota hän samalla valmensi. Alemmilla sarjatasoilla Lehtolainen pelasi Hongassa 1969 ja 1971, Helsingin Palloseurassa 1972–1974, Leppävaaran Pallossa 1976–1977 ja Finnairin Palloilijoissa 1979–1980. Lehtolainen voitti urallaan kaksi Suomen mestaruutta, HJK:ssa 1964 ja Reippaassa 1967, ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan hän pelasi seitsemän kauden aikana 95 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 46 maalia. Maajoukkueessa Lehtolainen pelasi vuosina 1969–1970 kolme maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, molemmat ensimmäisessä maaottelussaan Hollantia vastaan. 

Käsipallossa Lehtolaista pidetään yhtenä Suomen kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän pelasi urallaan Katajanokan Haukoissa, Urheilukerho-51:ssa, Kiffenissä ja Riihimäen Cocksissa. Lehtolainen valittiin kauden parhaaksi pelaajaksi seitsemän kertaa, ja hän voitti muun muassa pelaajavalmentajana Kiffenissä Suomen mestaruuden 1978 sekä useita SM-hopeita ja -pronsseja. Lehtolainen pelasi maajoukkueessa 55 maaottelua, joissa hän teki 166 maalia. 

Lehtolainen pelasi koripallon SM-sarjassa kaksi kautta (1963–1965) Pantterien joukkueessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kari "Lokari" Lehtolainen in Memoriam finnhandball.net. Viitattu 13.1.2014.
2. 1 2 3  Göran Wallén, Timo Huotinen, Erkki Alaja: *Mustat Hurmurit – De svarta charmörerna*, s. 123–127, 163–164. Gummerus, 2008. ISBN 978-952-92-4369-3.
3. ↑  Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 468. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
4. ↑  Suomen Cupin historia Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 21.6.2008. Viitattu 2.4.2010.
5. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
6. ↑  Yrjö Lautela & Göran Wallén: *Rakas jalkapallo*, s. 380. Hämeenlinna: Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3.
7. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 178. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
8. ↑  Vuoden suomalainen käsipallopelaaja *users.abo.fi*. Viitattu 4.4.2010.
9. ↑  Eniten maaotteluja käsipallossa *users.abo.fi*. Viitattu 4.4.2010.
10. ↑  *Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu*, s. 950. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
11. ↑  Kari Lehtolainen – baskethotel.com *baskethotel.com*.  Arkistoitu 16.1.2014. Viitattu 15.1.2013.
Mario Duplantier Nova Rock 2017 -festivaalilla.
**Mario Duplantier** (s. 19. kesäkuuta 1981 Bayonne, Ranska) on ranskalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten ranskalaisen metalliyhtye Gojiran rumpalina ja perustajajäsenenä.

Nuoruus
-------

Duplantier syntyi perheeseen, jossa taide oli suuressa roolissa. Duplantier kehitti taitojaan piirtämisessä, maalaamisessa ja musiikin luomisessa jo varsin nuorena. Hän ja hänen isoveljensä, laulaja-kitaristi Joseph Duplantier perustivat Gojiran vuonna 1996.

Ura
---

Duplantierin soittoa on pidetty teknisesti ja rytmisesti tarkkana. Hän käyttää pidennettyjä tuplabasariblasteja, groovaavia tomifillejä, jazz-tyyppistä tauotusta ja blast beateja. Rumpusoolot kuuluvatkin yleensä Gojiran konserttiohjelmaan. Hän soittaa myös kitaraa, ja toisinaan hän ja hänen veljensä Joseph vaihtavat paikkaa. 

Duplantier äänestettiin parhaaksi modernin metallin rumpaliksi MetalSucks-tapahtumassa huhtikuussa 2012. Hänet äänestettiin parhaaksi rumpaliksi Loudwire Music Awards -tilaisuudessa vuonna 2017.

Diskografia
-----------

### Gojira

ks. Gojiran diskografia
### Empalot

* *Brout*  (1999, demo)
* *Tous aux Cepes*  (2002)
* *Empalot en Concert*  (2004, live)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Ivan Šamjakin valkovenäläisessä postimerkissä.
**Ivan Pjatrovitš Šamjakin** (valkoven. Іва́н Пятро́віч Шамя́кін, 30. tammikuuta 1921 Homelin alueen Dobrušin piirin Karman kylä – 14. lokakuuta 2004 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja.

Ivan Šamjakin syntyi metsänhoitajan perheeseen. Hän valmistui teknisestä opistosta vuonna 1940 ja osallistui toiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen Šamjakin toimi opettajana ja valmistui Minskin puoluekoulusta vuonna 1950. Hän työskenteli Valko-Venäjän kirjakustantamon ja *Sovetskaja ottšizna* -aikakauskirjan toimittajana. Vuodesta 1954 lähtien Šamjakin toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton hallintotehtävissä. Vuosina 1980–1992 hän oli Valko-Venäjän tietosanakirjan päätoimittaja.

Šamjakinin kirjailijanura alkoi toisen maailmansodan kuvaajana. Hänen romaaninsa *Glybokaja plyn* ("Syvä virta") sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Myöhemmin hän kirjoitti myös kriittisiä maaseudun ja nykyajan kuvauksia. Kertomuskokoelma *Tryvožnaje štšastse* ("Levoton onni") ja romaani *Sertsa na daloni* ("Sydämet kämmenellä") saivat Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1967. Šamjakin kirjoitti myös näytelmiä, joiden pohjalta on tehty elokuvia. Elokuva *Vazmu tvoi bol* ("Otan kipusi") sai Valko-Venäjän valtionpalkinnon vuonna 1982.

Šamjakin oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1947. Hän toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton sihteerinä ja varapuheenjohtajana. Šamjakin liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1943. Hän oli Valko-Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1976, Valko-Venäjän korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1963–1985 ja puheenjohtaja vuosina 1971–1985 sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1980–1989.

Šamjakin nimitettiin Valko-Venäjän kansankirjailijaksi vuonna 1972 ja Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1994. Hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1981.

Lähteet
-------

1. ↑  Imja v belorusskoi nauke: Šamjakin Ivan Petrovitš *Tsentralnaja nautšnaja biblioteka imeni Jakuba Kolasa Natsionalnoi akademii nauk Belarusi*. Viitattu 18.4.2021.
2. 1 2 3 4 5 6  *Belaruskija pismenniki: bijabiblijagrafitšny slounik, tom 6*, s. 315–316. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1995. ISBN 5-85700-190-0.
3. 1 2  Šamjakin Ivan *Belaruskija pismenniki (1917–1990). Davednik*. Viitattu 18.4.2021.
4. ↑  Šamjakin Ivan Petrovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 18.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Reinickendorfin kaupunginosan sijainti samannimisellä hallintoalueella (iso kuva) ja Reinickendorfin hallintoalueen sijainti Berliinissä (pieni kuva)
**Reinickendorf** on yksi Berliinin kaupunginosista (saks. *Ortsteil*). Se sijaitsee samannimisellä hallintoalueella (*Bezirk*) Berliinin luoteisosassa. 

Vuoden 2019 lopussa Reinickendorfin kaupunginosassa oli 83 909 asukasta. Kaupunginosan pinta-ala on 10,4 km² ja väestötiheys 8 038 asukasta/km².

Historia
--------

*Weiße Stadt* ilmasta käsin.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Reinickendorfista, nimellä *Renekendorf*, on vuodelta 1344, mutta kylä on vanhempi, perustettu n. 1230. Se on luultavasti saanut nimensä Reinhardt-nimisen asuttajan mukaan (alasaksaksi *Reineke*).

Vuonna 1375 keisari Kaarle IV:n maakirjassa nimi on *Reynekenstorf*. Kylä päätyi Berliinin kaupungin omistukseen 1397, mutta pysyi maaseutupaikkana useita vuosisatoja, kunnes se alkoi teollistua 1800-luvun puolivälissä. Pohjoisradan rakentaminen Berliinistä Neustrelitzin ja Neubrandenburgin kautta Stralsundiin Itämeren rannikolla ja sitä seuranneet paikallisradat tekivät Reinickendorfista voimakkaasti kasvavan esikaupungin.

Vuonna 1920 Reinickendorf liitettiin suur-Berliiniin, ja yksi kaupungin hallintoalueista sai nimensä sen mukaan. 1928 arkkitehti Otto Rudolf Salvisberg suunnitteli Reinickendorfiin modernistisen asuinalueen *Weiße Stadtin* ("Valkoinen kaupunki") joka on nykyään Unescon maailmanperintökohde.

Julkinen liikenne
-----------------

Berliinin S-Bahnin linjat **S1**, **S25** ja **S85** kulkevat Reinickendorfin kautta. Asemat ovat Schönholz, Wilhelmsruh, Alt-Reinickendorf, Karl Bonhoeffer Nervenklinik ja Eichborndamm.
Myös Berliinin metron linja **U8** palvelee aluetta. Metroasemat ovat Rathaus Reinickendorf, Karl Bonhoeffer Nervenklinik, Lindauer Allee, Paracelcus Bad, Residenzstraße, ja Franz Neumann Platz.

Kuvia Reinickendorfista
-----------------------

* Alt-Reinickendorfin S-Bahn-asemaAlt-Reinickendorfin S-Bahn-asema
* KaupungintaloKaupungintalo
* Reinickendorfin kyläkirkko 1400-luvulta; torni on 1700-luvun alustaReinickendorfin kyläkirkko 1400-luvulta; torni on 1700-luvun alusta
* Reinickendorfin kyläkirkko toisesta suunnastaReinickendorfin kyläkirkko toisesta suunnasta

Lähteet
-------

1. 1 2  Reinickendorf (Quarter) Citypopulation.de. Viitattu 26.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Der Ortsteil Reinickendorf Bezirksamt Reinickendorf von Berlin. Viitattu 26.8.2020. (saksaksi)
3. ↑  Berlin Modernism Housing Estates Unesco. Viitattu 26.8.2020. (englanniksi)
4. ↑  Weisse Stadt Deutsche Wohnen SE.  Arkistoitu 30.1.2020. Viitattu 26.8.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Reinickendorfin kaupunginosa** Wikimedia Commonsissa

52°34′00″N, 13°20′00″E
**Mario Bermejo Castanedo** (s. 7. lokakuuta 1978 Santander, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2014 päättyneellä pelaajaurallaan useita seuroja, viimeksi Espanjan Primera Divisiónin Celta Vigoa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

Pelaajauransa alkuvaiheilla Bermejo pelasi kaksi ottelua maan pääsarjassa Primera Divisiónissa, toisen kotikaupunkinsa Racing Santanderissa ja toisen Athletic Bilbaossa. Hän pelasi neljässä eri joukkueessa lainalla Cultural Leonesassa, Eibarissa, Gimnásticassa ja L'Hospitaletissa ennen kuin siirtyi vuonna 2002 Recreativo Huelvaan.

Recreativo tippui maan pääsarjasta kauden 2002–2003 jälkeen ja Bermejolla oli läpi kauden maalinteko-ongelmia. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Racing Ferroliin, jossa hän oli joukkueensa paras maalintekijä 25 osumallaan. Hän teki ottelussa Almeríaa vastaan neljä maalia, kun Racing Ferrol otti selvänumeroisen 6–1-voiton andalusialaisista.

Seuraavat kaksi kautta 2005–2006 ja 2006–2007 Bermejo pelasi Segunda Divisiónissa pelanneissa Albacetessä ja Almeríassa. Jälkimmäisessä hän oli mukana, kun joukkue nousi ensi kertaa historiassaan maan pääsarjaan. Hän teki kauden aikana viisi maalia.

Poli Ejidossa pelaamansa lainakauden 2007–2008 päätteeksi Bermejo vapautettiin sopimuksestaan, jonka jälkeen hän liittyi Xereziin kaudeksi 2008–2009. Ensimmäinen kausi sujui joukkueessa hyvissä merkeissä ja hän päätti kauden joukkueen kolmanneksi parhaana maalintekijänä 12 osumallaan. Xerez nousi kauden jälkeen myös ensimmäistä kertaa maan pääsarjaan. Bermejo teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.

Xerezin visiitti pääsarjassa kesti vain kauden verran, kun se putosi kaudeksi 2010–2011 jälleen Segunda Divisióniin. Bermejo teki 12 maalia kaudella 2009–2010 ja kahdeksan maalia kaudella 2010–2011. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Celta Vigoon, jossa teki ensimmäisenä kautenaan kahdeksan maalia. Kauden päätteeksi Celta Vigo nousi maan pääsarjaan.

Lähteet
-------

* Tilastot BDFutbol-sivustolla
**Reinhold William Mallén** (3. helmikuuta 1833 Mikkelin pitäjä – 28. maaliskuuta 1899 Viipuri) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.[1]

Mallénin vanhemmat olivat Sairilan kartanon omistaja Karl Johan Mallén ja Klara Reinholdina Telén ja puoliso vuodesta 1868 Olga Hasse. Mallén tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1846 ja määrättiin sieltä 1853 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen H.K.K. Suuriruhtinas Aleksandr Aleksandrovitšin karabinieerirykmenttiin. Hän osallistui rykmentissään Krimin sotaan 1853–1856, yleten sodan aikana ensin aliluutnantiksi 1854 ja sitten luutnantiksi 1856. Sodan jälkeen Mallén oli komennettuna koulutusupseeriksi Mallijalkaväkirykmenttiin Pietariin 1857. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1863 ja hän osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen 1863. Seuraavana vuonna Mallén siirrettiin Henkivartioväen jääkärirykmenttiin. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1868 ja kapteeniksi 1874. Hänet määrättiin Henkivartioväen jääkärirykmentin reservipataljoonan komentajaksi 1877, ylennettiin everstiksi 1877 ja vakinaistettiin pataljoonan komentajaksi 1879. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 8. Viipurin tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi elokuuhun 1887, jolloin hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Reinhold William Mallén *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 22.3.2020)
Stepan Štšukinin maalaama Ivan Starovin muotokuva.
**Ivan Jegorovitš Starov** (ven. Ива́н Его́рович Старо́в); (23. helmikuuta (J: 12. helmikuuta) 1745 Pietari, Venäjän keisarikunta – 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1808 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen klassismin ajan arkkitehti.

Ivan Starov opiskeli Keisarillisessa Pietarin taideakatemiassa vuosina 1758–1762 ja työskenteli vuosina 1762–1768 Pariisissa sekä Roomassa, jossa hän tutki antiikin ajan muistomerkkejä. Vuodesta 1785 lähtien hän toimi Keisarillisen taideakatemian professorina ja vuodesta 1794 sen vararehtorina. Vuonna 1769 Starov sai akateemikon arvonimen.

Vuosina 1772–1774 Starov toimi Pietarin ja Moskovan kivirakennuskomission pääarkkitehtina. Vuodesta 1774 lähtien hän johti Aleksanteri Nevskin luostarin uudistamista ja Pyhän kolminaisuuden katedraalin rakentamista. 1770–1780-luvuilla hän rakensi kartano- ja puistoalueita Pietarin lähelle Taaitsaan, Sivoritsaan ja Pellaan. Starovin huomattavin teos on Taurian palatsi (1783–1789) Pietarissa. 1790-luvulla hän työskenteli Ukrainassa (Grigori Potjomkinin kylä Bogojavlenskissa, katedraali Nikolajevissa, Nikolajevin ja Jekaterinoslavin asemakaavat). Vuodesta 1800 aina kuolemaansa saakka hän valvoi Kazanin katedraalin rakentamista.

Arkkitehti on haudattu Pietariin Aleksanteri Nevskin luostarin 1700-luvun hautausmaalle eli nekropoliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 594. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 24, kniga I*, s. 429. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivan Starov**.
* Ivan Starov Krugosvet-tietosanakirjassa (venäjäksi)
* Ivan Starov Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Charles Tyrwhittin paitakauppa Jermyn Streetillä.
**Jermyn Street** on kauppakatu Westminsterin kaupunginosassa Lontoossa, lähellä Piccadillya. Katu tunnetaan laadukkaita miestenvaatteita myyvistä liikkeistään, erityisesti kauluspaidoista. Kadun varrella on myös tunnettujen kenkävalmistajien liikkeitä kuten John Lobb, Crockett & Jones ja Church's. Näiden lisäksi Jermyn Streetiltä löytyy tunnettuja räätälinliikkeitä, partureita, sikarikauppoja ja myös Britannian vanhin juustoputiikki *Paxton & Whitfield.*

Kadun perusti ja nimesi St Albansin ensimmäinen jaarli Henry Jermyn noin vuonna 1664.

Jermyn Streetin paitaliikkeitä
------------------------------

Lähde: 

* *Turnbull & Asser*, perustettu 1885, siirtyi Jermyn Streetille vuonna 1904
* *T. M. Lewin*, perustettu 1898
* *New & Lingwood*, perustettu 1865
* *Harvie & Hudson*, perustettu 1949
* *Hilditch & Key*, perustettu 1899
* *Thomas Pink*, perustettu 1984, nyt LVMH:n omistama liikeketju

Katso myös
----------

* Savile Row, Lontoon räätäliliikkeiden keskus

Lähteet
-------

* Keikari.com

1. ↑  Roetzel, Bernhard: *Gentleman. A Timeless Fashion*, s. 59–61. Könemann, 1999. ISBN 3-8290-2029-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jermyn Street**.
* Jermyn Street Association (englanniksi)
**Jeroen Godfried Tel** (s. 1972) on hollantilainen pelimusiikin säveltäjä. Hänet tunnetaan varsinkin lukuisista 1980-luvun ja 1990-luvun alun Commodore 64:n peleihin tehdyistä sävellyksistä.

Tel sai C64 -tietokoneensa 12-vuotiaana. Ennen kuin hän tapasi ystävänsä Charles Deenenin, hän yritti säveltää musiikkia pelkän BASIC-ohjelmointikielen avulla. Deeneniltä hän sai tarvittavat konekieliset rutiinit musiikin tekoon. Deenenin kanssa Tel perusti vuonna 1987 Maniacs of Noise -ryhmän, jossa hän käytti nimimerkkiä Wave. Myöhemmin Tel siirtyi brittiläisen Probe Entertainment -pelijulkaisijan riveihin Deenenin puolestaan lähtiessä Interplaylle.

Vuonna 1989 Tel palkittiin sävellyksillään *Turbo Outrun* -peliin parhaan musiikin palkinnolla 8-bittisten koneiden sarjassa PCW-messuilla (sittemmin ECTS-messut) Lontoossa (joskaan Tel ei ollut itse paikalla, ja hän kuuli tapahtuneesta vasta myöhemmin). Jeroen Telin suosituimmat kappaleet ovat *Cybernoid I* & *II* -peleihin tehdyt teemat, jotka hän laati 16-vuotiaana kahden muun C64-pelimuusikon, Rob Hubbardin ja Martin Galwayn, inspiroimana. Tel sävelsi C64:lle musiikkia demoscenen kontekstissa vielä 1990-luvulla (ja ajoittain myöhemminkin). Lisäksi hän on säveltänyt tracker-musiikkia PC-koneilla esimerkiksi XM-formaatissa.

Tel vieraili Suomessa tietokoneharrastajien Assembly-tapahtumassa elokuussa 2012.

Tunnettuja sävellyksiä Commodore 64:n peleihin
----------------------------------------------

* *Cybernoid I* (1988)
* *Cybernoid II* (1988)
* *Eliminator* (1988)
* *Hawkeye* (1988)
* *Myth* (1989)
* *Turbo Outrun* (1989, enimmäkseen sovitettu kolikkopelistä)
* *Rubicon* (1991)
* *Supremacy* (1991)
* *Super Monaco Grand Prix* (1991, sovitettu Sega Mega Driven versiosta)
* *Robocop III* (1992)

Aiheesta muualla
----------------

* Jeroen Tel Myspacessa (englanniksi)
* Jeroen Tel CSDb-sivustolla (englanniksi)
* Maniacs of Noisen sivut (englanniksi)
* Jeroen Tel VGMdb-sivustolla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |



1. ↑  filmportal.deView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
**Ivan Gaurylavitš Tšygrynau** (valkoven. Іва́н Гаўры́лавіч Чыгры́наў, 21. joulukuuta 1934 Mahiljoun alueen Kastsjukovitšyn piirin Vjaliki Borin kylä – 5. tammikuuta 1996 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja.

Ivan Tšygrynau syntyi kyläneuvoston puheenjohtajan perheeseen. Hän opiskeli journalistiikkaa Valko-Venäjän valtionyliopistossa ja työskenteli toimittajana Valko-Venäjän tiedeakatemian kustantamossa vuodesta 1957 ja kirjallisuuslehti *Polymjassa* vuosina 1965–1975.

Tšygrynaun ensimmäiset runot ja kertomukset ilmestyivät 1950-luvulla. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat toisesta maailmansodasta kertovat romaanit *Platš perapjolki* ("Viiriäisen itku", 1972), *Apraudanne kryvi* ("Veren oikeutus", 1977) ja *Svaje i tšuzyntsy* ("Omat ja vieraat", 1984). Tšygrynau kirjoitti myös näytelmiä ja kirjallisuuskritiikkiä sekä toimi kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hän sai Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1974 ja Valko-Venäjän kansankirjailijan arvonimen vuonna 1994.

Tšygrynau oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1964. Hän toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton hallituksen sihteerinä vuosina 1976–1986 ja Valko-Venäjän kulttuurirahaston hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1987. Vuodesta 1989 hän oli myös kulttuurihistoriallisen aikakauslehti *Spadtšinan* päätoimittaja.

Tšygrynau kuului Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuodesta 1973. Hän oli Valko-Venäjän korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1986–1990 ja kansallisuusasiain valiokunnan puheenjohtaja vuosina 1988–1990.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Belaruskija pismenniki: bijabiblijagrafitšny slounik, tom 6*, s. 297–298. Minsk: Belaruskaja entsyklapedyja, 1995. ISBN 5-85700-190-0.
2. 1 2  Tšygrynau Ivan *Belaruskija pismenniki (1917–1990). Davednik*. Viitattu 21.4.2021.
3. ↑  Tšigrinov Ivan Gavrilovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 21.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sorvalin Veikot** (SoVe), oli viipurilainen vuonna 1905 perustettu urheiluseura. Sorvali oli samannimisellä saarella sijainnut Viipurin kaupunginosa. Vuonna 1905 perustettiin Sorvalin työväenyhdistyksen alaosastoksi urheiluseura Sorvalin Veikot. Seura liittyi SVUL:n Viipurin piiriin. Seurassa harrastettiin monia urheilulajeja, mutta jääpallossa seura saavutti suurimman menestyksensä.

Talvella 1933 Veikot pääsi ensimmäisen kerran TUL:n jääpallocupin finaaliin, kun se voitti ratkaisevassa välieräottelussa paikallisvastustajansa Talikkalan Toverit maalein 3-2, ottelun ratkaisemiseen tarvittiin kolme jatkoaikaa. Loppuottelun Veikot kuitenkin hävisi Helsingissä Kullervolle 1-0. Vuosina 1938 ja 1939 Veikot pääsi loppuotteluun, mutta hävisi molempina talvina turkulaiselle Maarian Pyrkivälle maalein 2-3 ja 1-4. Kaikkiaan Veikot saavutti TUL:n jääpallosarjoissa kolme hopeaa.

Sotien jälkeen Sorvalin Veikot jatkoi toimintaansa Lahdessa, samaan kaupunkiin evakuoitiin Viipurista myös Reipas. Päälajiksi Veikoille valikoitui uudessa kotikaupungissa jalkapallo. Vuonna 1962 nimi muutettiin Veikoiksi , vuonna 1963 Peli-Veikoiksi ja viimein 1964 Lahden Peli-Veikoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Palloliiton toimintakertomus vuodelta 1962, sivu 8 (pdf 43/50), vahvistetut nimenmuutokset, Sorvalin Veikot -> Veikot (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen Palloliiton toimintakertomus vuodelta 1963, sivu 8 (pdf 43/50), vahvistetut nimenmuutokset, Veikot -> Peli-Veikot (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Arponen, Antti O.: *Luovutetun karjalan urheilu*. Gummerus, 1995.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Newcastle** (viirinumero D87) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä (Sheffield-luokka). Se poistettiin palveluksesta 2005 ja on romutettu.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tyyppi 42 -hävittäjä*
Alus tilattiin Swan Hunterilta Tyne and Wearista, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1973. Se laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1975 ja otettiin palveluskäyttöön 23. maaliskuuta 1978.

Palvelus
--------

Marraskuussa 1997 alus lähti Karibialle vartiolaivaksi (engl. *West Indies Guard Ship, WIGS*). Tehtävänä oli lähinnä huumeiden salakuljetuksen ehkäisy, joten alukselle nousi Miamissa Yhdysvaltain rannikkovartioston osasto. Kahdeksan kuukauden aikana se avusti lisäksi alueen kuvernöörin toimistoa sekä Montserratin tulivuorituhojen korjaamisessa. Alus palasi 10. heinäkuuta 1998 Portsmouthiin.

Kosovon sodan aikana alus suojasi 1999 lentotukialus *HMS Invincibleä*. Alus lähti 17. maaliskuuta 2002 partiomatkalle Etelä-Atlantille, jolloin se muun muassa vieraili Sierra Leonessa, Ghanassa ja Nigeriassa ennen varsinaista partiointia Falklandin aluevesillä.. Alus lähti 6. tammikuuta 2004 Välimerelle osallistuakseen Nato-johtoiseen operaatio Active Endeavouriin, jonka tehtävänä oli valvoa meriliikennettä ja tarkastaa epäilyttävät alukset..

Heinäkuussa ilmoitettiin aluksen palveluksesta poistosta. Alus poistettiin palveluksesta 1. helmikuuta 2005 ja sijoitettiin reserviin. Aluksen ollessa ankkurissa Fareham Creekissä siitä poistettiin käyttökelpoisia osia, joita tarvittiin muiden alusten palveluksessa pitämiseen. Hinaaja *Lore* vei 21. marraskuuta 2008 aluksen jäänteet romutettavaksi Aliağaan Turkkiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Newcastle (D87)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Newcastle (D87)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 510
2. ↑  BBC 21. syyskuuta 2004
3. ↑  MercoPress 17. maaliskuuta 2002
4. ↑  ghanaweb.com 4. huhtikuuta 2002 (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  MercoPress 6. tammikuuta 2004
6. ↑  SHELF3D

Aiheesta muualla
----------------

* Delivering Security in a Changing World: Future Capabilities (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
* Recycling of Type 42 Destroyers (englanniksi)

*Tyypin 42* -ohjushävittäjät

|  |
| --- |
| **1. sarja:** *HMS Sheffield* - *HMS Birmingham* - *HMS Cardiff* - *HMS Coventry* - *HMS Newcastle* - *HMS Glasgow* |
| **2. sarja:** *HMS Exeter* - *HMS Southampton* - *HMS Nottingham* - *HMS Liverpool* |
| **3. sarja:** *HMS Manchester* - *HMS Gloucester* - *HMS Edinburgh* - *HMS York* |
| **Argentiinan laivasto:** *ARA Hércules* - *ARA Santísima Trinidad* |
| Edeltäjä: *Tyypin 82*-ohjushävittäjät – Seuraaja: *Tyypin 45*-ohjushävittäjät |
**Kleobulos** (m.kreik. Κλεόβουλος, 500-luku eaa.) oli Lindoksen kansalainen ja Euagoraan poika. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.

Kleobulos opiskeli filosofiaa Egyptissä. Hänen kerrotaan jälleenrakennuttaneen Danaoksen rakennuttaman Athene Lindian temppelin.

Hänellä oli tapana sepittää runomuotoisia lauluja, sanontoja ja arvoituksia, niitä kertyi yli 3000 riviä. Hänellä oli tytär nimeltä Kleobulina, joka sepitti arvoituksia heksametrimuodossa. Niiden sanottiin olevan yhtä hyviä kuin hänen isänsä kirjoittamien arvoitusten.

Joitakin hänen sanontojaan olivat:

* *Parasta on kohtuus.*
* *Älä ole oikukas äläkä kiittämätön.*
* *Ole innokkaampi kuuntelemaan kuin puhumaan.*
* *Ole innokas oppimaan, ennemmin kuin haluton oppimaan.*
* *Etsi hyveitä ja vältä paheita.*
* *Ole nautintojen yläpuolella.*
* *Kasvata lapsesi.*
* *Ole valmis sovintoon riidan jälkeen.*
* *Vältä epäoikeudenmukaisuutta.*
* *Älä tee mitään voimalla.*

Kleobulos kuoli noin 70-vuotiaana.

Lähteet
-------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 41–43 (I.6), 447. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kleobulos**.
* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Kleobuloksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
	+ Kleobuloksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Hank Snow
**Clarence Eugene "Hank" Snow** (9. toukokuuta 1914 Brooklyn, Queens County, Nova Scotia – 20. joulukuuta 1999 Madison, Tennessee) oli kanadalainen countrymuusikko, laulaja-lauluntekijä. Hän on kaikkien aikojen menestynein kanadalainen countryartisti ja levytti urallaan vuosina 1936–1985 noin 840 laulua, joista vuosien 1949–1980 välisenä aikana 85 nousi Billboardin listoille.

Snow’n 1950- ja 1960-lukujen Billboard-ykköshittejä olivat "I’m Moving On" (1950), "The Golden Rocket" (1950), "I Don’t Hurt Anymore" (1953), "Let Me Go, Lover!" (1954) ja "I’ve Been Everywhere" (1962). 1960-luvun loppupuolella hänen uransa kääntyi selvään laskuun. Hän ei kyennyt muuttamaan tyyliään ajan suositun uuden, raskaasti orkestoidun country-popin suuntaan. Snow sai vielä yhden listaykkösen vuonna 1974, "Hello Love". Se ei kuitenkaan nostanut häntä takaisin suosion huipulle, vaan se jäi hänen viimeiseksi isoksi hitikseen.

Snow valittiin Nashville Songwriters International Hall of Fameen vuonna 1978 ja Country Music Hall of Fameen vuonna 1979. Vuonna 1994 julkaistiin Snow’n omaelämäkerta *The Hank Snow Story*.

Lähteet
-------

1. ↑  Hank Snow Country Music Hall of Fame. Viitattu 16.12.2008. (englanniksi)
2. 1 2  David Vinopal: Hank Snow Biography Allmusic. Viitattu 16.12.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hank Snow Country Music Centre
* Hank Snow AllMusicissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**HMS Myosotis** (viirinumero K65) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 Aberdeenista J. Lewis and Sonsilta, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta 1940 telakkanumerolla 153. Alus laskettiin vesille 28. tammikuuta 1941 ja valmistui 30. toukokuuta.

Palvelus
--------

Alus myytiin 1946 Färsaarille, jossa se oli tarkoitus muuttaa troolariksi *Grunningur*. P/f Kimbalin omistama alus kuitenkin makasi ankkurissa Thorshavnissa. Alus myytiin 1949 Örneen ja *Haug* hinasi aluksen uudelle omistajalle Thor Dahlille Sandefjordiin, jossa *Thororniksi* nimetty alus muutettiin 1949-1950 Framnäs Mekaniska Verkstedillä poijualukseksi. Kesällä 1951 alus muutettiin Smiths Dock Companyllä valaanpyyntialukseksi. Alukselle asennettiin 1952-1953 2 400 hevosvoiman Sulzer-dieselmoottori. Alus oli vuokrattuna kesään 1956 saakka Aukra Hvalille. Alus oli Etelämantereella 1953-1967 ja oli Sandefjordissa toukokuusta 1967 kesäkuuhun 1969, kunnes se myytiin 1969 romutettavaksi Grimstadiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates – The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  aberdeenships.com
2. ↑  Friedman, Norman s. 340
**Kleomenes** (m.kreik. Κλεομένης; n. 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Krates Thebalaisen oppilas. Kleomeneen kerrotaan opettaneen Timarkhos Aleksandrialaista ja Ekhekles Efesoslaista, joista jälkimmäinen opetti edelleen Menedemosta.

Kleomenes kirjoitti teoksen *Kirjoitus kasvatuksesta* (Παιδαγωγικός, *Paidagogikos*). Diogenes Laertios on säilyttänyt siitä kyynikko Diogenes Sinopelaista koskevan anekdootin, joka liittyy kertomukseen, jonka mukaan Diogenes jäi kerran merirosvojen vangiksi ja myytiin orjaksi. Kleomeneen mukaan Diogeneen oppilaat olisivat tarjoutuneet maksamaan tämän lunnaat. Kleomeneen teos on varhainen lähde tähän kertomukseen, mikä tukee sitä ajatusta, että kertomus perustuisi tositapahtumiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios (DL): *Merkittävien filosofien elämät ja opit* VI.95. Kyseinen oppilasluettelo on Metrokleen elämäkerran lopussa, mutta se viittaa todennäköisimmin Krateeseen. Vertaa: Branham, R. Bracht & Goulet-Cazé, Marie-Odile: *The Cynics: The Cynic Movement in Antiquity and Its Legacy*, s. 392. Nide 23 / Hellenistic Culture and Society. University of California Press, 2000. ISBN 0520216458.
2. ↑  DL VI.95.
3. ↑  DL VI.75.

Antiikin filosofia – Kyyninen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Antisthenes · Diogenes · Monimos · Onesikritos · Filiskos · Krates · Hipparkhia · Metrokles · Kleomenes · Bion · Menippos · Menedemos · Kerkidas · Teles |
| Roomalainen aika | Demetrios · Oinomaos · Demonaks · Agathobulos · Sekundos · Peregrinos Proteus · Pankrates · Theagenes · Kreskentios · Herakleios · Asklepiades · Salustios |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

*HMS Nelson* oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1814 vesillelaskettu Nelson-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Nelson-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 23. marraskuuta 1805 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Edward Sison. Köli laskettiin joulukuussa 1809. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1814 ja valmistui 17. elokuuta, jolloin se siirrettiin Portsmouthin reserviin. Varustamisesta ja siirrosta Portsmouthiin vastasi aluksen päällikkönä ollut Thomas Burton. Valmistuskustannukset olivat 123 469 puntaa, mikä sisälsi varustamisen reserviin.

Aluksella tehtiin muutostöitä Portsmouthissa lokakuusta 1825 syyskuuhun 1828, jolloin sen kannelle rakennettiin majoitustiloja. Samalla aluksen leveys kaksinkertaistettiin. Leveyttä lisänneet laajennukset poistettiin syyskuussa 1837. Alus muutettiin Portsmouthissa edelleen sotalaivojen miehistöjen majoitustiloiksi huhtikuusta kesäkuuhun 1846. Alukseen asennettiin 10. maaliskuuta 1959 - 7. helmikuuta 1860 Portsmouthissa 500 nhp:n höyrykone ja muutettiin samalla kaksikantiseksi. Aluksen aseistus keveni samalla 89-tykkiseksi. Höyrykone tuotti 2 102 ihp:ta, mikä mahdollisti 10,5 solmun nopeuden.

Palvelus
--------

Vuonna 1865 alus luovutettiin Victorian siirtokunnalle koululaivaksi, jonka jälkeen se varustettiin ja takiloitiin. Merikelpoiseksi saattaminen maksoi 42 000 puntaa. Alus lähti lokakuussa 1867 Australiaan, jonne se saapui Hyväntoivonniemen kierrettyään helmikuussa 1868. Se oli ensimmäinen Alfred Graving Dockille siirretty alus.

Aluksen aseistuksena oli 1847 kaksi seitsemän tuuman RML-tykkiä, kaksikymmentä 64 naulan ja yhtä monta 32 naulan tykkiä. Lisäksi aluksella oli kuusi kahdentoista naulan haupitsia. Vuosina 1879-1882 alus muutettiin yksikantiseksi ja takila supistettiin päämastoon. Samalla alus luokiteltiin fregatiksi ja aseistuksesta osa korvattiin takaaladattavilla tykeillä. Alus ankkuroitiin 1891 Williamstowniin ja kattilat poistettiin 1893. Alus myytiin huutokaupalla 28. huhtikuuta 1898 sydneyläiselle Bernard Einersonille 2 400 punnalla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 11

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Nelson (1814)** Wikimedia Commonsissa

*Nelson*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Nelson* – *HMS Howe* – *HMS St. Vincent* |
| Edeltäjä: *HMS Queen Charlotte* – Seuraaja: *HMS Trafalgar* |
**Teija-Tuulia Ahola** (s. 1963 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on valmistunut vuonna 1988 taidemaalariksi Kankaanpään taidekoulusta ja toiminut taideopettajana Tampereella vuodesta 1988 lähtien. Aholan taide käsittää maalauksia ja grafiikkaa. Hän on osallistunut yhteis- ja ryhmänäyttelyihin ja pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 1992 lähtien. Hän on tehnyt taidetta myös yhdessä puolisonsa, mediataiteilija Charles Sandisonin kanssa.

Aholan julkisia taideteoksia ovat muun muassa Tampereella Sampolan kirjaston julkisivussa oleva *Avautuminen*. Teoksessa on ikkunoihin hiekkapuhallettuja isokokoisia kirjaimia, jotka muodostavat pitsimäisen kuvion. Teos valmistui vuonna 2003. Tampereen Vuoreksen taideohjelmassa on mukana Aholan vuonna 2016 paljastettu teos *tässä / nyt*, joka on graniittinen monoliitti.

Teija-Tuulia Aholan isokokoinen teos *Virtaus* valmistui vuonna 2019 Tampereen yliopistollisen sairaalan D-rakennuksen aulaan. Teos muodostuu kromatusta metallipalloista, joiden sommittelu muistuttaa virtaavasta vedestä.

Aholan töitä on myös Tampereen rantatunnelin meluesteisiin toteutetussa Melutaidegalleriassa. Melutaidegalleria on kuuden taiteilijan töistä muodostuva kokonaisuus, joka valmistui vuonna 2015.

Valokuvia julkisista teoksista
------------------------------

* Avautuminen, Tampere, 2003.*Avautuminen*, Tampere, 2003.
* Tässä / nyt, Tampere, 2016.*Tässä / nyt*, Tampere, 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Bio *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 4.4.2021.
2. ↑  Teija-Tuulia Ahola Tampereen taidemuseo.  Arkistoitu 7.5.2021. Viitattu 4.4.2021.
3. ↑  Ahola, Teija-Tuulia: CV (PDF) *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 4.4.2021.
4. ↑  Kettunen, Asta: Hugon kera kirkon sylissä voi nähdä laulun ja kuolon (Mediateoksesta "Ihmisparca" Tampereen tuomiokirkkoon) *Tampereen Kirkkosanomat*.  26.10.2011. Viitattu 4.4.2021.
5. ↑  Avautuminen Tampereen taidemuseo.  Arkistoitu 14.2.2021. Viitattu 4.4.2021.
6. ↑  tässä / nyt *Vuores-sivusto*.  Arkistoitu 3.3.2021. Viitattu 4.4.2021.
7. ↑  Taide rikastuttaa Tays Keskussairaalan uusia osia  24.9.2019. Tampereen yliopistollinen sairaala. Viitattu 4.4.2021.
8. ↑  Tays etupihahanke valmistunut  3.10.2019. Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy. Viitattu 4.4.2021.
9. ↑  Rauska, Katri: Tampereen Rantatunnelin meluseiniin tulee kaupungin näkyvin taidegalleria  25.11.2015. Yle. Viitattu 4.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Aholan kotisivu
* Teija-Tuulia Ahola Kansallisgallerian kokoelmissa
**Toimi Tulikoura** (vuoteen 1906 **Brandstaka**) (19. helmikuuta 1905 Vehkalahti – 30. heinäkuuta 1983 Kuopio) oli suomalainen lakimies ja urheilujohtaja.

Toimi Tulikoura suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1931 ja sai varatuomarin arvon 1934. Hän teki pitkän uran Suomen oikeuslaitoksen palveluksessa. Hänen ensimmäiset toimensa olivat Salmin kihlakunnan henkikirjoittajana 1933–1935 ja Pirkkalan kihlakunnan henkikirjoittajana 1934–1944. Sen jälkeen hän siirtyi Kuopioon toimien Kuopion lääninhallituksen nuorempana lääninsihteerinä 1944–1947, Itä-Suomen hovioikeuden notaarina 1947–1949, viskaalina 1949–1951, kanneviskaalina 1951–1952, asessorina 1952–1957 ja hovioikeudenneuvoksena 1957–1970.

Tulikouran urheilujohtajaura alkoi 1940-luvun lopulla ensin Pohjois-Savon piirissä. Suomen Urheiluliiton hallituksessa hän toimi 1949–1964, varapuheenjohtajana 1955–1963 ja puheenjohtajana 1964, liittovaltuuston puheenjohtajana 1965–1968. Kansainvälisen Yleisurheiluliiton IAAF:n hallituksen jäsenenä Tulikoura toimi 1964–1968 ja Suomen Olympiakomitean hallituksen varapuheenjohtajana 1964–1965.

Tulikoura oli 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa usein Suomen edustusjoukkueiden johtajana. Hän toimi Suomen olympiajoukkueen yleisurheilun lajijohtajana Rooman kisoissa 1960 ja olympiajoukkueen ylijohtajana Tokiossa 1964, yleisurheilun EM-kisajoukkueen johtajana Bernissä 1954 ja Tukholmassa 1958.

Tulikoura oli nuoruudessaan aktiiviyleisurheilija päälajeinaan pituushyppy, korkeushyppy ja kolmiloikka. Hänen ensimmäiset seuransa olivat Vehkalahden Veikot ja Haminan Tarmo. Siirryttyään opiskelemaan Helsingin yliopistoon hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, jolloin hän saavutti SM-kultaa kolmiloikassa 1929 ja oli edellisenä vuonna olympiaedustaja Amsterdamin kisoissa sijoittuen viidenneksi ennätystuloksellaan 14,70.

Toimi Tulikouran poika on urheilulääkärinä tunnettu Ilkka Tulikoura. Hänen isänsä oli kansanedustaja Juho Tulikoura, joka teloitettiin punaisten toimesta Kouvolassa 1918.

Toimi Tulikoura palveli jatkosodassa I. pataljoonassa Jalkaväkirykmentti 23:ssa kapteenina 1941 ja 1942 majurina.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: Suuri olympiateos 12. Keuruu: Otava, 2001. ISBN 951-98673-1-7. s.341-342.
* Martiskainen, Seppo et.al (toimi.): Suomi voittoon - kansa liikkumaan, Suomen yleisurheilun 100 vuotta. SUL Julkaisut Oy, 2006. ISBN 951-98952-2-1. s.53.

Aiheesta muualla
----------------

* Toimi Tulikoura Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Teijo Räsänen** (s. 5. tammikuuta 1952 Lauritsala) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkomaalivahti. Hän on valmentanut pääsarjatasolla Hämeenlinnan Pallokerhoa, SaiPaa ja Tampereen Ilvestä. Räsänen edusti koko aktiiviuransa ajan SaiPaa.

Pelaajana
---------

Teijo Räsänen aloitti jääkiekkoilun E-juniori-ikäisenä Lappeenrannan SaiPassa. Hän pelasi urallaan yhteensä 67 SM-sarjaottelua SaiPan maalivahtina. Räsänen lopetti uransa 1979.

Valmentajana
------------

Valmentajana Räsänen aloitti vuonna 1983 kasvattajaseuransa SaiPa:n liigajoukkueen päävalmentajana. Seuraavan kauden alusta Räsänen siirtyi I-divisioonajoukkue HPK:n valmentajaksi kahden kauden ajaksi. Seuraava pesti löytyi syksyllä 1988 I-divisioonajoukkue Vaasan Sportista. Räsänen valmensi Sportia kolmen kauden ajan, kunnes hän siirtyi HPK:n A-junioreiden päävalmentajaksi, jossa hän toimi kahden kauden ajan. Räsänen valmensi oman toimen ohessa myös Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta kaudella 1992–1993. 

Kaudelle 1993 Räsänen siirtyi HPK:n SM-Liigajoukkueen kakkosvalmentajaksi ja toimi tehtävässä viiden kauden ajan, kunnes hän vuonna 1998 nousi joukkueen päävalmentajaksi. Päävalmentajana hän johdatti joukkueensa kahdesti SM-pronssille. Hän jätti tehtävänsä HPK:ssa kaudella 2001 ja siirtyi SaiPan päävalmentajaksi. Lappeenrannassa hän valmensi vain vajaan yhden kauden ajan ennen kuin sai potkut tammikuussa 2002, jolloin hänet korvasi Petri Skriko. Lokakuussa samana vuonna Räsänen palasi kesken kauden 2002–2003 vastuuvalmentajan tehtäviin, tällä kertaa Ilvekseen Ari-Pekka Selinin tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Teijo Räsänen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  SaiPan valmentajat ja kapteenit SM-Liigassa.  *Jääkiekkolehti kausiopas 2014–2015*, s. 100.  Egmont.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kaj Rosvall** | **Vaasan Sportin päävalmentaja**1988–1991 | Seuraaja:**Kari Ristimäki** |