recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuparikolikko Abdallah ibn Muhammadin ajalta
**Abdullah ibn Muhammad** (arab. عبد الله بن محمد‎) (eli 11. tammikuuta 844 – 15. lokakuuta 912), oli seitsemäs umaijadi-dynastiaan kuulunut Córdoban emiraatin emiiri vuosina 888–912 veljensä al-Mundhirin jälkeen.

Joidenkin lähteiden mukaan Abdullah järjesti vanhemman veljensä, emiiri al-Mundhirin, murhan noustakseen itse valtaan, ja toisten mukaan al-Mundhir kuoli luonnollisen kuoleman. Al-Mundhirin luonnollista kuolemaa tukee se havainto, että Abdullah ei missään vaiheessa juuri osoittanut kiinnostusta hallitsemista kohtaan. Valtaan noustuaan hänestä tuli vainoharhainen erakko. Hän murhautti vanhimman poikansa Muhammadin vuonna 891 ja vuonna 895 toisen poikansa al-Mutarrifin, jota syytettiin Sevillan kapinallisten kanssa vehkeilystä. Myöhemmin hän tapatti vielä kaksi veljeään, Hishamin ja al-Kasimin.

Abdullahin hallituskautta leimasivat sisäiset riidat ja kapinointi. Hän joutui kamppailemaan paitsi ulkoisia vihollisia, myös itsenäisyyttä havittelevia arabeja vastaan Suurimman uhkan emiirille muodosti Umar Ibn Hafsun, jonka joukot saavuttivat Córdoban muurit vuonna 891. Samana vuonna hän kärsi tappion Abdullahin joukoille, ja Ibn Hafsunin valta ei enää kasvanut sen jälkeen, vaikka hän seuraavana vuonna valloittikin takaisin menettämänsä alueet

Saamattoman hallitsija Abdallahin kuollessa 67-vuotiaana al-Andalus oli käytännössä hajonnut pieniksi, paikallisten "paronien" johtamiksi yksiköiksi.

Abdallahin kuoltua häntä seurasi emiirinä hänen pojanpoikansa Abd ar-Rahman III (912–961), joka oli tapetun, emiirin vanhimman pojan, Muhammadin, poika.

Katso myös
----------

* Al-Andalus

Lähteet
-------

* Bury, J.B: *Cambridge Medieval History*. Volume III. New York: The Macmillan Company, 1922. (englanniksi)

* Kennedy, H.: *Muslim Spain and Portugal: A Political History of al-Andalus*. New York: Addison Wesley Longman Inc. 1996. (englanniksi)

* Lalaguna, J: *Matkaopas historiaan*. Espanja. Kuopio: Kustannusosakeyhtiö Puijo, 1992. ISBN 9515790018.

* Petersen, K: *Ihmiskunnan ajantieto*. Suomeksi toimittanut Antero Manninen, avustajana Pentti Papunen. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1965.

### Viitteet

1. ↑  Lalaguna, s. 216
2. 1 2  Kennedy, s. 73.
3. ↑  Petersen, s. 242
4. 1 2  Bury, s. 418
5. ↑  Kennedy, s. 74.
6. ↑  Kennedy. s. 74
7. ↑  Lalaguna, s. 25
8. ↑  Kennedy, s. 77.
9. ↑  Kennedy, s. 81.
10. ↑  Petersen, s. 247


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
**Turing Phone** on Turing Robotic Industriesin Sailfish -älypuhelin, joka tarjoaa päästä–päähän-salauksen ultra-turvalliseen viestintään sekä tavallista älypuhelinta kestävämmän tuotantoprosessin. Laite käyttää hajautettua tunnistamista kaiken viestinnän salaamiseen, ja siihen on asennettu valmiina julkinen avain sekä yksilöllinen salainen avain. Kun laite on yhteydessä toiseen Turing Phoneen, laitteet voivat suoraan tarkistaa toistensa identiteetin välttäen tarpeen tunnistuksen reitittämiseen Key Distribution Centeriin. TRI on kuvannut tuotetta "suojatuksi viestintäverkoksi, joka on täysin eristetty kyberuhilta ja yksityisyyden murtamiselta. Tämän luottamuksen kehän sisällä käyttäjät voivat vaihtaa arkaluonteisia tietoja, kuten henkilötunnuksia tai pankkitunnuksia tietäen, että tieto tavoittaa vain laitteen, jolle se on tarkoitettu", yhtiö sanoo.

Laitteen oli aluksi tarkoitus perustua Android 5.0 -käyttöjärjestelmään, mutta se vaihdettiin Jollalta lisensoituun Sailfish OS:ään jossa on Turing UI -käyttöliittymä.

Tietoturvallisuuden lisäksi laitteen runko on valmistettu Liquidmorphium-nimisestä materiaalista, jota valmistaja kutsuu "taipumattomaksi" metalliksi, joka on "titaania ja terästä vahvempaa sekä paremmin iskuja ja näytön rikkoutumista kestävää".

Puhelin julkaistaan kolmena muistiversiona, joista halvin maksaa 610 Yhdysvaltain dollaria. Cnet.comin artikkeli kutsui hinnoittelua korkeaksi, mutta totesi, että "puhelin on suunnattu hyvin toimeentuleville ja turvallisuudestaan huolestuneille, eikä keskivertokuluttajille". Turing Robotic Industries on ilmoittanut toimittaneensa ensimmäisen erän Turing Phoneja 12.7.2016, ja että toinen ja kolmas erä toimitetaan vastaavasti 22.7. ja 29.7. Turing phone on saanut suuren huomion Suomessa, koska he suunnittelevat puhelimen valmistettavan Salossa Nokian entisessä tehtaassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Super-durable ‘Liquidmorphium’ Turing Phone promises ultra-secure communications thenextweb.com. Viitattu 4 February 2016.
2. ↑  Do you still want the Turing Phone now that it’s switched to Sailfish OS? thenextweb.com. Viitattu 4 February 2016.
3. ↑  Błaszak, Konrad.
4. ↑  Turing Phone release date, price and specs *cnet.com*. Viitattu 15 July 2016.
5. ↑  You don’t have to be a supervillain to appreciate the ultra-secure Turing phone *digitaltrends.com*. Viitattu 15 July 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* 13 tonnin painoinen kaivinkone vs. Turing Phone Dark Wyvern
Turion 64 X2 -suorittimen etu- ja takapuoli.
**Turion 64 X2** on AMD:n valmistama 64-bittinen kaksiytiminen suoritin, joka kilpailee Intelin Core- ja Intel Core 2 -suorittimien kanssa. Turion 64 X2 julkaistiin syyskuussa 2006 pienen myöhästymisen jälkeen. Prosessorit käyttävät Socket S1 -suoritinkantaa, ja tukevat DDR2-muistia. Ne tukevat myös AMD:n virtualisointiteknologiaa ja muita virransäästökeinoja.

Alkuvaiheessa AMD tuotti 64 X2 -suorittimet IBM:n kehittämällä 90 nanometrin SOI-teknologialla. Vanhemmat 90 nanometrin teknologialla valmistetut prosessorit tunnetaan koodinimellä "Taylor" ja "Trinidad", ja 65 nanometrin prosessilla valmistetut nimellä "Tyler".

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
AMD:n valmistamat suorittimet |
| --- |
|  |
| Varhaiset | 
* *Am286*
* *Am386*
* *Am486*
* Am5x86
* *K5*
* *K6*
* *K6-2*
* *K6-III*

 |
|  |
| Athlon | 
* *Athlon*
* *Duron*
* *Sempron*

 |
|  |
| Athlon 64 | 
* Athlon 64
* Sempron
* Turion 64
* Turion 64 X2

 |
|  |
| Phenom | 
* Phenom
* Phenom II

 |
|  |
| Bulldozer | 
* Bulldozer
* Piledriver
* Steamroller
* Excavator

 |
|  |
| Zen | 
* Ryzen
* Threadripper

 |
|  |
| Palvelin | 
* Opteron
* Epyc

 |
|  |
| Muita | 
* Geode
* *Alchemy*
* *AMD Am29000*

 |
|  |
| *kursivointi: tuotanto lopetettu* |

 |
**Port Caledonia** oli suomalainen purjealus, joka upposi 2. joulukuuta 1924 myrskyssä Biskajanlahdella Ranskan rannikolla.

Alus oli Glasgow’ssa vuonna 1892 rakennettu 90-metrinen nelimastoinen teräsparkki. Uudessakaupungissa toiminut laivanvarustamo J. A. Zachariassen & Co osti sen vuonna 1914. Aluksella kuljetettiin muun muassa viljaa Australiasta ja salpietaria Chilestä.

4. elokuuta 1924 *Port Caledonia* lähti viimeiselle matkalleen Mejillonesista Chilestä lastinaan 4 000 tonnia salpietaria. Aluksen määränpää oli La Pallicen satama, mutta se haaksirikkoutui 2. joulukuuta La Rochellen edustalla. Vårdöstä Ahvenanmaalta kotoisin olleen kapteeni Alfred Karlssonin lisäksi haaksirikossa hukkui 25 merimiestä, joista kahdeksan oli suomalaisia.

Suomen valtio pystytti vuonna 1984 alukselle ja sen miehistölle muistomerkin Saint-Denis’n hautausmaalle, jonne haaksirikon uhrit on haudattu. Vuonna 2011 paikalliset harrastajamerentutkijat löysivät *Port Caledonian* hylyn merenpohjasta Chassironinselältä Antiochen karikon edustalta. Aluksen laivakello löytyi elokuussa 2012 ensimmäisellä sukelluksella. Kello on sijoitettu Oléronin saarelle museoon, jossa se entisöidään..

Lähteet
-------

1. ↑  Sydouest.fr 8.8.2011 (ranskaksi)
2. 1 2 3  Jarkko Hakala: Ranskan edustalta löytyi 1924 uponnut suomalaislaiva, Helsingin Sanomat 10.8.2011 sivu A 12
3. 1 2  Vuonna 1924 uponnut suomalaishylky löydetty Ranskasta, Yle.fi/Uutiset 9.8.2011, viitattu 10.8.2011
4. 1 2  Mari Karjalainen: Miehistö roikkui köysissä ja purjeissa pelastuakseen myrskystä, Helsingin Sanomat 11.8.2011 sivu A 6
5. ↑  Raine Tiessalo, Suomalaishylyn laivakello nostettiin merestä Ranskassa, viitattu 25.8.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Sydouest.fr 9.8.2011 (ranskaksi)
* Port Caledonia (Arkistoitu – Internet Archive) (sisältää runsaasti lähdeaineistoa)
**Turing Space Industries** (aiemmin TRI tai Turing Robotic Industries) on yritys, jonka on tarkoitus rakentaa tietoturvaan painottuvaa mobiiliteknologiaa.

Aiemmat puhelinjulkistukset
---------------------------

Ensimmäinen yhtiön julkistama tuote oli Turing Phone. Tämän jälkeen yhtiö julkaisi vuonna 2017 Appassionato-puhelinmallin.

Yritys käytti Salossa sijaitsevia Nokian vanhoja tuotantotiloja. Se vuokrasi Nokian vanhan koetehtaan keväällä 2016, mutta tammikuuhun 2018 mennessä se ei ollut aloittanut siellä tuotantoa.

Yritys haki helmikuussa 2018 konkurssia. Yrityksellä oli n. 1,9 miljoonaa euroa velkoja, joiden velkojia olivat muun muassa Shenzen Turing Industries, Ilkka Matinpalo ja Salon IoT Park. Yritys asetettiin konkurssiin 5. helmikuuta 2018. Perustaja Steve Chao kertoi kuitenkin, että yrityksen toiminta jatkuisi Salossa. Yrityksen toiminta on lakannut 14. tammikuuta 2020.

HubblePhone
-----------

Turing julkaisi uuden puhelimensa, HubblePhonen, vuonna 2018. Puhelimen pääsuunnittelijana on toiminut suomalainen Paavo Pietola. Se on tarkoitus julkaista kesäkuussa 2020 ja se käyttää sekä Sailfish OS:ää että Androidia. Puhelimen hinnaksi on kerrottu 2 750 $. Alan julkaisuissa suunnitelmia on pidetty kunnianhimoisina, mutta kahden edellisen puhelinmallin toimitusvaikeuksien takia puhelimen julkaisua on pidetty epävarmana.

Puhelimen sovelluskauppa toimii ainoastaan kryptovaluutalla. Alkuvaiheessa kauppa hyväksyy vain BitHubble-kryptovaluuttaa. Myös puhelimen ennakkotilaus tehdään ostamalla Bitcoineilla puhelimen arvosta BitHubble-valuuttaa.

Lähteet
-------

1. ↑  TURING, Ultra-secure & stronger than steel. Turing Robotic Industries Corp..  Arkistoitu 4.2.2016. Viitattu 3.2.2016.
2. ↑  Turing Phone to super wytrzymały smartfon, który na dodatek będzie super bezpieczny Blomedia.pl sp.z o.o..  Arkistoitu 12.8.2015. Viitattu 4.2.2016.
3. ↑  Turing suspends manufacturing, after struggling to deliver on smartphone orders for three years
4. ↑  SSS: Kohupuhelinvalmistaja Turing maksaa autiosta tehtaasta Salossa 70 000 euroa kuukaudessa – suunnitelmat myös viimeisimmän puhelimen lanseerauksesta epäonnistuivat *Mobiili.fi*.  20.1.2018. Viitattu 30.1.2018.
5. ↑  Salon seudun sanomat: TRI toi Saloon rahaa ja toivoa
6. ↑  Saloon suunniteltu älypuhelintuotanto veti vesiperän Yle 1.2.2018
7. ↑  Salon seudun sanomat: Turing asetettiin konkurssiin
8. ↑  Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä
9. ↑  HubblePhone.com (Arkistoitu – Internet Archive)
10. ↑  Digital Trends: Exclusive: Turing’s next phone looks out of this world, and won’t arrive until 2020
11. ↑  HubblePhone.com: pre-order (Arkistoitu – Internet Archive)
Esimerkki Leimgruber–Batcho-indolisynteesistä
**Leimgruber–Batcho-indolisynteesi** tai **Batcho–Leimgruber-indolisynteesi** on kemiallinen reaktio, jossa muodostuu indoli tai sen johdannainen lähtien o-nitrotolueenista tai sen johdannaisesta sekä dimetyyliformamidistä sekä pyrrolidiinistä. Reaktion esittelivät ensimmäisen kerran Willy Leimgruber ja Andy Batcho orgaanisen kemian konferenssissa vuonna 1971 ja se on nimetty heidän mukaansa. Menetelmä on yksi yleisimmin käytetyistä indolijohdannaisten valmistustavoista.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Leimgruber–Batcho-indolisynteesi tapahtuu useille o-nitrotolueenin johdannaisille. Asetaalina reaktiossa käytetään tyypillisimmin dimetyyliformamidin dietyyli- tai dimetyyliasetaaleja. Lisäksi reaktiossa käytetään usein amiiniemästä esimerkiksi pyrrolidiiniä, piperidiiniä tai trietyyliamiinia, jotka tekevät välivaiheena esiintyvän enamiinin reaktiivisemmaksi. Lisäksi reaktiossa tarvitaan pelkistin, jonka voidaan käyttää esimerkiksi vetyä palladiumin toimiessa katalyyttinä, rauta etikkahappoisessa liuoksessa, titaani(III)kloridia, sinkkiä vetykloridipitoisessa liuoksessa tai hydratsiinia ja Raney-nikkeliä.

Leimgruber–Batcho-indolisynteesin mekanismin ensimmäisessä vaiheessa dimetyyliformamidin asetaali hajoaa muodostaen iminiumionin. Asetaalin hajoamisessa muodostuva alkoksidi-ioni deprotonoi yhden o-nitrotolueenin metyyliryhmän happamista protonoista, jolloin siitä muodostuu karbanioni. Tämä karbanioni reagoi iminiumionin kanssa additioreaktiolla, jolloin muodostuu hemiaminaalieetteri. Tämä hajoaa metoksidi-ionien vaikutuksesta imiiniksi, joka tautomerisoituu enamiiniksi. Tämä o-nitroenamiini pelkistetään, jolloin nitroryhmä pelkistyy aminoryhmäksi. Happamissa olosuhteissa muodostuva välituote syklisoituu indolijohdannaiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Richard J. Sundberg :*Indole, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 5.12.2016
2. 1 2 3  Gordon W. Gribble: *Indole Ring Synthesis*, s. 338–347. John Wiley & Sons, 2016. ISBN 978-0-470-51218-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.12.2016). (englanniksi)
3. 1 2  John A. Joule,Keith Mills: *Heterocyclic chemistry*, s. 637–638. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-68164-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.12.2016). (englanniksi)
4. 1 2  Jie Jack Li: *Name Reactions in Heterocyclic Chemistry*, s. 104–107. John Wiley & Sons, 2004. ISBN 978-0-471-70414-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 5.12.2016). (englanniksi)
Abdel Rahman El Bacha konsertissa Pariisissa vuonna 2006
**Abdel Rahman El Bacha** (arab. عبد الرحمن الباشا‎; s. 23. lokakuuta 1958 Beirut, Libanon) on libanonilais-ranskalainen pianisti ja säveltäjä.

El Bacha syntyi muusikkoperheeseen, jonka isä oli säveltäjä ja äiti laulaja. Hän aloitti vakavat pianonsoitonopinnot vuonna 1967 opettajanaan Marguerite Longin ja Jacques Févrierin johdolla opiskellut Zvart Sarkissian. Kymmenvuotiaana El Bacha piti ensimmäisen konserttinsa orkesterin solistina ja 13-vuotiaana Beirutin amerikkalaisen yliopiston salissa ensimmäisen resitaalinsa. Vuonna 1974 hän pääsi stipendillä Pariisin konservatorioon, jossa hän opiskeli Pierre Sancanin luokalla. Hän valmistui saaden ensimmäiset palkinnot pianonsoitossa, kamarimusiikissa, harmoniassa ja kontrapunktissa.

El Bacha voitti useita kilpailuja, kuten kesäkuussa 1978 ensimmäisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa Belgiassa. Voitosta käynnistyi hänen kansainvälinen uransa. Hän on esiintynyt laajalti Euroopassa, Venäjällä, Japanissa, Lähi-idässä, Yhdysvalloissa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. El Bachan ohjelmistossa keskeinen asema on ollut Johann Sebastian Bachin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin, Sergei Rahmaninovin, Maurice Ravelin, Sergei Prokofjevin ja Béla Bartókin teoksilla. El Bacha on esiintynyt muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Royal Philharmonic Orchestran, Orchestre de Parisin, NHK:n sinfoniaorkesterin ja Orchestre de la Suisse Romanden solistina. Hän on tehnyt lukuisia levytyksiä, joista hän on myös saanut palkintoja. Levytysten joukossa ovat muiden muassa tulkinnat kaikista Beethovenin pianosonaateista ja kaikista Chopinin soolopianosävellyksistä. Myös El Bachan omia sävellyksiä on esitetty.

El Bachasta tuli Ranskan ja Libanonin kaksoiskansalainen vuonna 1981. Hän sai vuonna 1998 Ranskalta ritarikunnan Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin ja on lisäksi saanut Libanonin presidentin myöntämän maan korkeimman tunnustuksen, ansioritarikunnan mitalin Médaille de l’Ordre du mérite.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Abdul Rachman El Bacha Bach-Cantatas.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Evankeliumiharmonia** on neljän evankeliumin teksteistä koostettu Jeesuksen historia. Tunnetuin teos on 100-luvun loppupuolella eläneen syyrialaisen oppineen Tatianos Assyrialaisen *Diatessaron* (neljän eli kanonisen evankeliumin pohjalta esitetty Jeesuksen Kristuksen evankeliumi), joka on säilynyt arabiankielisenä käännöksenä vuoden 900 vaiheilta (julkaistu 1888). Kreikankielinen katkelma 200-luvulta löytyi vuonna 1933 Irakista Dura-Europoksesta.

Victor Capualainen on mukaillut *Diatessaronia* latinankielisessä evankeliumiharmoniassa vuodelta 556, johon perustuvat useat vastaavat keskiaikaiset teokset. Rovasti K. A. Heikel on julkaissut suomenkielisen evankeliumiharmonian nimellä *Jeesuksen Kristuksen elämä eli neljä evankeliumia aikajärjestykseen yhdistettynä* (1908). Se perustuu erääseen Waldemar Rudinin teokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Evankeliumiharmonia. Tietosanakirja. Osa 2, palsta 946. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö 1910
2. ↑  Diatessaron *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 16.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Jeesuksen Kristuksen elämä, Kansallisarkisto. Viitattu 16.11.2022
**Niittylampi** (ruots. *Ängvik träsk*) on noin neliökilometrin laajuinen järvi Kirkkonummella. Järvi sijaitsee Upinniemellä, ja se on matala ja rehevä. Järven pohjoisosassa on yksi saari, Ängviksholmen. Niittylampi on rannoiltaan polveileva ja sen itäosa on kuroutunut lähes erilleen muusta järvestä. Niittylammen länsipuolella sijaitsee Valkolampi. Järvien valuma-alueella on metsien lisäksi haja-asutusta ja peltomaata. Niittylammen etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kahdeksan kilometriä etelälounaaseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 33 kilometriä lounaaseen.

Niittylammen ekologinen tila on arvioitu tyydyttäväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 6.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6  Niittylampi Ängvik träsk *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 6.10.2019.
3. ↑  Liljendahl, Anne: Kirkkonummen järvien tila (pdf) (Kirkkonummen järvien ekologinen tila) *Luvy.fi*.  29.8.2018. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 6.10.2019. [vanhentunut linkki]
Vossikka ja hevospiiskojen myyjä Moskovan Punaisella torilla vuonna 1896.
**Vossikka** eli henkilöliikennettä hevosvaunuilla ja talvella reellä hoitava **vuokra-ajuri** on historiallinen henkilökuljetuksen muoto, autoja käyttävän taksiliikenteen edeltäjä. Kaupungeissa vossikat palvelivat erityisiltä vossikka-asemilta (vrt. taksiasema). Vuokra-ajureita on suomeksi kutsuttu nimillä vossikka, issikka ja isvossikka, jotka on johdettu venäjän sanasta izvoztshik. 

Esimerkiksi Turun kaupungissa toimi 1800-luvun lopulla yli 150 vuokra-ajuria. Kuopiossa vossikoiden luku oli suurimmillaan vuonna 1913, jolloin kaupungissa toimi 107 vossikkaa.

Henkilöitä kuljettavia ajureita nimitettiin virallisesti pika-ajureiksi erotuksena tavaroita kuljettavista kuorma-ajureista. Vossikoiden virka-asu ja lakki olivat tummansiniset ja napit hopeanväriset. Hevosen ja varusteiden kunto tarkastettiin säännöllisesti.

Rekeä käyttävä vossikka Vaasassa 1920-luvulla.
Viime vuosikymmeninä Suomessa on ollut yksittäisiä vossikoita ainakin Helsingissä, Turussa ja Kuopiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Lahtonen, Unto: Mitä maksoi kyyti 100 vuotta sitten? : yli 150 issikkaa huolehti taksikyydistä.  *Suomen Turku*, 1997, 38. vsk, nro 1, s. 30. Turku:  Turku-seura. ISSN 0780-5101.
2. 1 2  Vossikat Kuopiossa (1967)
3. ↑  Vossikka pettyi kylmään kesään.  *Helsingin Sanomat*, 13.9.1984, s. 18. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Kiianlinna, Raili: Vossikat ovat hävinneet Turun katukuvasta.  *Suomen Turku*, 1978, 19. vsk, nro 4, s. 24. Turku:  Turku-seura. ISSN 0780-5101.

Kirjallisuutta
--------------

* Hummasti, Jani: *Kadonneen ammattikunnan kyydissä : Helsingin vuokra-ajurit vuosina 1900-1920*. pro gradu, Suomen ja Pohjoismaiden historia, Helsingin yliopisto. Helsinki: J. Hummasti, 2007.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vossikka**.
* Lompolo, Juhani, Matilainen, Ville: Vossikka oli Kuopiossa tien kuningas (Vossikat Kuopiossa 1967)  1967, 5.3.2014. Yle, Elävä arkisto. Viitattu 11.6.2015.
* Kuopion Vossikka (Arkistoitu – Internet Archive)

Vossikoita Kauppatorilla vapunpäivänä 1963.
**Lemmenloukku** (*Let’s Make Love*) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut musikaali- ja komediaelokuva. Elokuvan tuotti 20th Century Fox ja sen ohjasi George Cukor. Pääosissa olivat Marilyn Monroe, Yves Montand ja Tony Randall. Milton Berle, Gene Kelly ja Bing Crosby esiintyivät cameorooleissa. Ilmestyessään elokuva oli kaupallinen pettymys eikä saanut kriitikkoja puolelleen.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Miljardööri Jean-Marc Clement (Yves Montand) saa tietää, että hänestä tehdään pilaa off-Broadway-näytelmässä. Hän menee katsomaan harjoituksia ja ihastuu Amanda Delliin, joka laulaa Cole Porterin laulun "My Heart Belongs to Daddy". Näytelmän ohjaaja luulee Clementiä työtä etsiväksi näyttelijäksi ja pestaa hänet näyttelemään Jean-Marc Clementiä. Clement ystävystyy Dellin kanssa ja rakastuu tulisesti. Laulajatar halveksii Jean-Marc Clementiä, joka ei uskalla paljastaa identiteettiään. Saadakseen naisen rakastumaan itseensä hän palkkaa Milton Berlen opettamaan huumoria, Bing Crosbyn laulua ja Gene Kellyn tanssia. Lopulta Jean-Marc saa Amandan kiinnostumaan itsestään, mutta tämä ei uskomaan hänen oikeaa henkilöllisyyttään. Kun Jean-Marcin henkilöllisyys valkenee Amandalle, tämä raivostuu. Amandan lepyttyä he suutelevat hississä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* *Lemmenloukku* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Kaino Tuovi Lemmikki Kekomäki** (o.s. **Yrjö-Koskinen**; 17. syyskuuta 1902 Loppi – 8. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka valittiin ensimmäisenä naisena korkeimman hallinto-oikeuden jäseneksi vuonna 1956. Vuonna 1918 perustetussa tuomioistuimessa oli aiemmin työskennellyt useita naisia, ja Kekomäki itse oli ollut sen palveluksessa monissa eri tehtävissä vuodesta 1928 lähtien ennen nimitystä hallintoneuvoksen virkaan. Nimityksen myötä Kekomäestä tuli Pohjoismaiden ensimmäinen nainen ylimmän oikeusasteen tuomarina.

Elämä
-----

Lemmikki Kekomäki syntyi poliittisesti aktiiviseen perheeseen. Hänen isänsä oli kansanedustaja Lauri Yrjö-Koskinen ja isoisänsä senaattori Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen. Äiti Ossia Schöneman oli koulutukseltaan kansakoulunopettaja. Kekomäki valmistui Hämeenlinnan suomalaisesta yhteiskoulusta ylioppilaaksi vuonna 1921. Hän pääsi yhtenä ensimmäisistä naisista opiskelemaan Helsingin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan, josta valmistui yleisen oikeustutkinnon suorittaneena vuonna 1927. Kekomäestä tuli Suomen kymmenes naisjuristi.

Varatuomarin arvon Kekomäki sai vuonna 1931. Samana vuonna hän avioitui varatuomari Esko Kekomäen kanssa. Pariskunnalle syntyi neljä lasta, joista esikoinen Eero Kekomäki toimi 1990-luvulla suojelupoliisin päällikkönä. Ennen vakinaista työllistymistään korkeimpaan hallinto-oikeuteen Kekomäki työskenteli Asutushallituksessa, Metsähallituksessa ja sosiaaliministeriössä. Korkeimpaan hallinto-oikeuteen hän tuli aluksi ylimääräiseksi virkamieheksi, josta hän eteni vuonna 1936 notaarin virkaan ja vuonna 1937 nuoremmaksi hallintosihteeriksi. Vakinaiseksi hallintoneuvokseksi hänet nimitettiin vuonna 1956.

Tunnustukset
------------

Vuonna 1960 Kekomäki vastaanotti ensimmäisenä naisena Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkin. Vuonna 1971 hän sai Suomen Leijonan suurristin, joka on ritarikunnan korkein kunniamerkki. Hän oli ensimmäinen suomalaisen ritarikunnan suurristin saanut nainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Forsström, Johanna: Kekomäki, Lemmikki *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. Studia Biographica 4.*.  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 29.12.2018.
2. 1 2 3 4  KHO:n "ensimmäinen nainen" *www.kho.fi*.  8.3.2018. Korkein hallinto-oikeus.  Arkistoitu 30.12.2018. Viitattu 29.12.2018.
3. 1 2  Anttikoski, Riitta: Kuolleita: Hallintoneuvos Lemmikki Kekomäki. (Muistokirjoitus) *Helsingin sanomat*, 20.4.1996. Artikkelin verkkoversio.
4. 1 2  Korkein hallinto-oikeus: "Oikeusvaltion selkäranka – tuomareiden sosiaalinen ja ammatillinen tausta", *Oikeusvaltion rakentaja*, s. 288. Helsinki: Edita, 2018. ISBN 978-951-37-7428-8.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
William McMahon vuonna 1966
**William "Billy" McMahon** (23. helmikuuta 1908 – 31. maaliskuuta 1988) oli australialainen poliitikko, joka toimi Australian 20. pääministerinä ja liberaalipuolueen johtajana vuosina 1971–1972. Hän oli yhtäjaksoisesti ministeri yli 21 vuotta, mikä on pisin yhtäjaksoinen ministerinä olo Australian historiassa. 

McMahonista tuli pääministeri 63-vuotiaana. Ennen pääministeriyttä hän oli toiminut maan ulkoministerinä vuosina 1969–1971, maan valtiovarainministerinä vuosina 1966–1969, Vice-President of the Executive Council vuosina 1964–1966, työministerinä 1958–1966, teollisuusministerinä 1956–1958, sosiaalipalveluministerinä 1954–1956 sekä laivasto- ja puolustusministerinä vuosina 1951–1954. Gough Whitlamin työväenpuolue voitti McMahonin vuoden 1972 liittovaltion vaaleissa, mikä päätti 23 vuoden oikeistokoalition vallan. Tämän jälkeen hän erosi liberaalien johtajuudesta, mutta pysyi parlamentissa vuoteen 1982 asti.  

Näyttelijä Julian McMahon on William McMahonin poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Britannica: William McMahon
2. ↑  National Archives: William McMahon
3. ↑  National Museum of Australia: Billy McMahon
4. ↑  Prime Ministers: Billy McMahon
5. ↑  Daily Mail: Family affair! Julian McMahon, 49, jets into Sydney

AustraliaAustralian pääministerit

* Edmund Barton
* Alfred Deakin
* Chris Watson
* George Reid
* Andrew Fisher
* Joseph Cook
* Billy Hughes
* Stanley Bruce
* James Scullin
* Joseph Lyons
* Earle Page
* Robert Menzies
* Arthur Fadden
* John Curtin
* Frank Forde
* Ben Chifley
* Robert Menzies
* Harold Holt
* John McEwen
* John Gorton
* William McMahon
* Gough Whitlam
* Malcolm Fraser
* Bob Hawke
* Paul Keating
* John Howard
* Kevin Rudd
* Julia Gillard
* Tony Abbott
* Malcolm Turnbull
* Scott Morrison
* Anthony Albanese


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William McMahon
**Kari Seppo Juhani Markkanen** (s. 8. tammikuuta 1952 Espoo) on suomalainen meloja.

Markkanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Münchenissä 1972 hän sijoittui kajakkinelosten 1 000 metrillä seitsemänneksi veneellä, jossa meloivat myös Heikki Mäkelä, Ilkka Nummisto ja Jorma Lehtosalo. Montréalissa 1976 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 500 metrillä kuudenneksi parinaan Hannu Kojo. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi kajakkinelosten 10 000 metrillä vuosina 1971 ja 1973 sekä yhdeksänneksi kajakkikaksikoiden 500 metrillä vuonna 1975. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän voitti kaksikkojen 500 metrillä kultaa vuonna 1973.

Seuratasolla 186-senttinen "Jusa" Markkanen edusti Merimelojia ja Canoaa. Hän voitti yhteensä 25 Suomen-mestaruutta vuosina 1967–1975.

Kilpauransa jälkeen Markkanen on toiminut melontavalmentajana. Hänen sisarensa Liisa Markkanen on myös voittanut melonnassa Suomen-mestaruuksia.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 198. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
*Tämä artikkeli käsittelee runoilijaa. Muita samannimisiä henkilöitä on lueteltu täsmennyssivulla.*
William Mason
Alexander Popen kuolema, Masonin teoksesta *Museus*, 1747.
**William Mason** (1724 Hull – 1797) oli englantilainen runoilija, toimittaja ja puutarhuri.

Mason kävi koulua Hull Grammar Schoolissa ja jatkoi sen jälkeen Cambridgessa St John's Collegessa. Hän sai pappisvihkimyksen 1754 ja toimi useissa kirkon viroissa.

Hänen runonsa "Musaeus, a Monody on the Death of Mr. Pope" ilmestyi 1747 ja sai niin suuren suosion, että siitä otettiin useita painoksia. William Lyon Phelps kirjoittaa:

> »*Musaeus* oli Popen kuoleman johdosta Miltonin *Lycidasin* tyyliin kirjoitettu valitusruno. *Musaeusin* eri runoissa murehditaan Popen kuolemaa. Chaucer puhuu vanhalla englannilla, ja Spenser lausuu kaksi säkeistöä *Shepherd's Calendarin* runomitalla ja kolme säkeistöä *Fairy Queenin* runomitalla. Näissä jäljitelmissä ei ole mitään merkittävää... » 
> 
> 

Hänen muita teoksiaan ovat historialliset murhenäytelmät *Elfrida* (1752) ja *Caractacus* (1759) (joita kumpaakin on käytetty käännöksinä 1700-luvun oopperoissa: *Elfridaa* ovat käyttäneet Giovanni Paisiello ja Jean-Baptiste Moyne, *Caractacusta* Antonio Sacchini (*Arvire et Evelina* )), sekä puutarhanhoidosta pitkä runo *The English Garden* (kolme osaa, 1772–1782). Hän on suunnitellut puutarhan muun muassa George Harcourtille. Hän julkaisi 1775 omaan työhönsä vaikuttaneen ystävänsä Thomas Grayn runoja teoksen *Poems of Mr Gray*. William Pitt nuorempi valitsi hänet 1785 William Whiteheadin seuraajaksi poet laureateksi, mutta hän kieltäytyi kunniasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Venn, J. & J. A. Alumni Cantabrigienses,[vanhentunut linkki]
2. ↑  Singer, S. W.: *The Life of William Mason, M. A. (Teoksessa "The British Poets including Translations. In One Hundred Volumes")*, s. Vol. LXXVII, p. 5. julkaistu Google Booksissa. Chiswick: {{{Julkaisija}}}. (englanniksi)
3. ↑  Phelps, William Lyon: *The Beginnings of the English Romantic Movement*, s. 69. julkaistu Google Booksissa. Boston: Ginn and Co.. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta ***William Mason (poet)***. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:William Mason (poet)
Michaela Tabb tuomaroimassa German Masters -turnauksessa vuonna 2013.
**Michaela Tabb** (s. 11. joulukuuta 1967 Bath, Englanti) on uransa päättänyt poolpelaaja sekä pool- ja snookertuomari.

Tabb aloitti kilpauransa vuonna 1991 ja kuului Skotlannin kasipallomaajoukkueeseen vuosina 1992–2003. Hän toimi kapteenina, kun joukkue voitti Grand Slamin vuosina 1997 ja 1998. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän voitti Yhdistyneen kuningaskunnan mestaruuden vuonna 1997 ja Euroopan-mestaruuden vuonna 1998.

Tabb aloitti tuomaroinnin poolin ammattilaiskisoissa vuonna 1997. Vuonna 2002 hän siirtyi snookertuomariksi, kun hän toimi tuomarina pääkiertueen Welsh Openissa. Seuraavana vuonna hän tuomitsi ensimmäisen maailmanmestaruusturnausottelunsa. Vuonna 2007 hänestä tuli ensimmäinen naistuomari pääkiertueturnauksen finaalissa ja vuonna 2009 pääsi hän tuomariksi maailmanmestaruuskilpailujen loppuotteluun. Toisen kerran hän oli MM-finaalissa vuonna 2012.

Maaliskuussa 2015 Tabb riitautui raha-asioissa World Snooker Associationin kanssa ja irtisanoutui pääkiertueen tuomarin tehtävistä. Syynä oli, että hän ainoana pääkiertueen tuomarina ei saanut 1000 punnan bonusta. Tabb syytti organisaatiota sukupuolisesta syrjinnästä. Tapaus sovittiin kaksi päivää ennen oikeudenkäynnin alkamista. Sen jälkeen Tabb tuomaroi Snooker Legends Tourilla. Kesällä 2017 hän aloitti World Pool Seriesin päätuomarina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  CUEVIEW - Michaela Tabb Exclusive *St Blazey & District Snooker League*.  3.12.2012.  Arkistoitu 4.4.2018. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Pietari, Marko: Michaela Tabb lopettaa tuomaroinnin Main Tourilla *FinnSnooker.com*.  21.3.2015. Viitattu 3.4.2018.
3. ↑  Godden, Nicholas: World Snooker settle sex discrimination battle with ref Michaela Tabb *Mail Online*.  8.9.2015. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Lerner, Ted: Michaela Tabb Joins The World Pool Series – World Pool Series *worldpoolseries.com*.  23.4.2017.  Arkistoitu 4.4.2018. Viitattu 3.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Michaela Tabb** Wikimedia Commonsissa
**Lemküla järv** (myös *Lemmküla järv*) on Virossa Länsi-Virumaalla Tapan kunnassa sijaitseva järvi. Se sijaitsee Pandiveren ylängön reuna-alueella ja kuuluu alueen karstijärviin.

Maantietoa
----------

Järvi kuuluu karstijärviin, jotka sijaitsevat karstimaan alueella ja saavat vetensä sadannasta, pohjavedestä ja kalkkikivikallion maanalaisista lähteistä. Siinä on tämän vuoksi eniten vettä keväisin, kun lumet sulavat. Silloin sen pinta-ala on noin 6 hehtaaria, pituus 500 metriä ja leveys 250 metriä. Kun kesällä karstialueen kalliossa vesi vähenee, laskee myös karstijärven pinta ja järvi kutistuu voimakkaasti. Vaikka järvi on suuri, voi se kuivua kokonaan. Järven järvialtaan rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja se on autio. Lemküla järven ympäristössä on viisi pientä lampea. Ne sijaitsevat järven länsirantaa seuraavan harjun samalla puolella lukuun ottamatta Süsijärveä, joka kuivuu myös silloin tällöin. Pohjoisimman lammen Suur Roogjärven rannalla on rakennus.

Vedenlaatu
----------

Järven vesi on samanlaista kuin alueen muidenkin järvien vesi. Se on kirkasvetinen, kovavetinen ja alkalitrofinen järvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Keskkonnaregister: Lemküla järv (vee2033540) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
3. ↑  Võhmetu-Lemmküla-Porkuni karstijärvede ja ooside ala, Eesti Looduse Infosüsteemis (EELIS), viitattu , (viroksi)
**Harri Huhtamäki** on suomalainen radiotuottaja, joka toimii Yleisradioon perustamansa Radioateljeen vetäjänä. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri ja teatteriohjaaja.

Huhtamäki tuli Yleisradioon vuonna 1978 Radioteatterin dramaturgiksi. Hän on kirjoittanut ja ohjannut satoja radiodokumentteja, feature-ohjelmia ja kuunnelmia sekä opettanut yliopistoissa ja alan oppilaitoksissa muun muassa Australiassa, Fidžissä, Kiinassa ja Yhdysvalloissa ja työskennellyt Australian yleisradioyhtiö ABC:ssä. Huhtamäki on tehnyt myös dvd-tuotantoja sekä multimediainstallaatioita museoihin. Hän on myös muusikko, jonka HattiBhutam Band on luonut äänimaisemia moniin Radioateljeen tuotantoihin ja julkaissut vuonna 2014 albumin *Affects of Old Time*.

Huhtamäki on saanut useita kunniamainintoja ja palkintoja Suomessa ja kansainvälisillä festivaaleilla, merkittävimpinä pääpalkinnon Prix Futurassa ja Nordic Media -palkinnon. Vuonna 2016 hänet palkittiin valtion tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnolla.

Kirjallisia teoksia
-------------------

* *Radion viisi tietä, Paradoksidramaturgisia murtolukuja*, Like 1993, ISBN 9789515781529.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Harri Huhtamäki 1, Ihmeproductions, YouTube 31.3.2010, viitattu 10.4.2015.
2. ↑  Hytönen, Ida-Maria: *Radiofeaturen rakenteellinen ruumiinavaus*, s. 10. Opinnäytetyö. Helsinki: Metropolia-ammattikorkeakoulu, Viestinnän koulutusohjelma, 2010. Teoksen verkkoversio (viitattu 10.4.2015).
3. ↑  Huhtamaki, Harri, New American Radio, New Radio and Performing Arts, Inc. (NRPA), viitattu 10.4.2015. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ronkanen, Pentti: HattiBhutamBand: Affects of old time, levyarvio, Suomi Jazz -sivusto 15.12.2014, viitattu 10.4.2015.
5. ↑  Hallamaa, Teemu: Radioateljeen Harri Huhtamäki palkittiin tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnolla *Yle.fi*. Viitattu 10.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

Palkittu Harri Huhtamäki kirjoitti viimeisen Radioateljeensa – siinä filosofi arvostelee nykyaikaa. Helsingin sanomat 24.11.2017.
**Michail Timofejevitš Tichanoff** (22. marraskuuta 1816 Viipuri – 25. helmikuuta 1891 Viipuri) oli kauppias, yrittäjä ja kauppaneuvos (1856), aikanaan yksi Saimaan alueen teollisuuden suurhahmoista.

Tichanoffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Timofei Tichanoff ja Paraskovia Tichanova ja puoliso vuoteen 1889 Anna Tescheluchin. Erityisesti Enonkoskella Michail Tichanoff oli merkittävä henkilö. Hän myös pani alulle koululaitoksen Enonkoskella ja rakennutti Hovimäen kartanon. Enonkosken alajuoksulla hän johti sahaa ja Kangassaarella vuonna 1850 valmistunutta Koskilan lasitehdasta, jonka oli perustanut siksi, että sahan tuottamalle jätepuulle olisi käyttöä polttoaineena. Lasitehdas lopetettiin kannattamattomana vuonna 1903. 

Tichanoff auttoi enonkoskelaisia myös monin muin tavoin. Enonkoskelaisilla oli tapana soutaa kirkkoon Kerimäelle, kunnes erään kerran myrskyllä tapahtui kahdeksan henkeä vaatinut kirkkoveneonnettomuus. Tichanoff rakennutti vuonna 1859 Enonkoskelle oman kirkon todeten, ettei enonkoskelaisten enää tarvitse hukkua kirkkomatkalla. Aina vuoteen 1872 saakka hän maksoi kirkon toimintakulut sekä papin ja opettajan palkat.

Tichanoff aloitti sahaustoiminnan myös Kivijärven pitäjän eteläosassa, sittemmin Kannonkoskeksi itsenäistyneen kunnan alueella, Kannonsahalla vuonna 1837, jonne teollisen toiminnan seurauksena syntyi seudun ensimmäinen taajaväkinen yhdyskunta kauppoineen, kouluineen, kirjastoineen ja myllyineen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kauppaneuvos Michail Tichanoff (1816–1891) *Kansallisbiografia*. Viitattu 21.10.2021.
2. ↑  Hovimäen kartanon Enonkoskelle 165 vuotta sitten rakennuttanut Michail Tichanoff ansaitsisi patsaan kirkonkylälle *Itä-Savo*.  2019. Viitattu 21.10.2021.
3. ↑  Enonkosken kirkko *Etelä-Savon kulttuuriperintötietokanta*. Viitattu 21.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Nettiradio Mikaeli: Lasitehtaan tuotteita nostettiin järven pohjasta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Harri Hylje** on Silja Linen hyljemaskotti ja logossa esiintyvä tunnuseläin. Elävä Harri Hylje -hahmo esiintyy Silja Linen aluksilla etenkin viikonloppuisin ja koulujen loma-aikoina.

Historia
--------

Silja Linen vanha logo
Hyljetunnus syntyi vuonna 1967 tarinan mukaan puoliksi sattumalta sanaleikin pohjalta. Markkinoinnin ideointipalaverissa joku lausui ruotsiksi "Kuka voisi tuoda jotain lohtua janoiselle sielulle". Sielu on ruotsiksi *själ* ja lausutaan saaristossa melkein samalla tavoin kuin hylje, *säl*. Tuolloin ei vielä ollut keksitty nimeä Silja Line, vaan yhteistyössä mukana olleet varustamot Bore, Effoa ja Svea käyttivät Suomessa markkinointinimeä *Ruotsinlaivat* ja Ruotsin puolella nimeä *De Samseglande Finlandsbåtarna*.

Aluksi hylje oli laivalinjan mainoksissa monennäköinen: uiskenteli laivojen vierellä, hyppi vedessä, käytti joskus aurinkolasejakin ja oli Suomen ja Ruotsin markkinoinnissa eri piirtäjien tekemänä erinäköinen. 1970-luvun vaihteessa, kun käyttöön oltiin ottamassa markkinointinimeä Silja Line, suomalainen mainosgraafikko Viktor Kaltala ja ruotsalainen Janne Sjöström kehittivät puolentoista päivän yhteisen istunnon tuloksena Silja Line -logoa varten yhdenmukaisen hyljehahmon. Silja Linen hyljelogoa on sittemmin muokattu ainakin 1972, 2012 ja 2014.

Kevätkaudella 2009 Tallink Silja lahjoitti kaikista Silja Linen laivoilla myydyistä Harri Hylje -maskoteista yhden euron WWF Suomen Itämeri-kampanjalle Operaatio Merenneidolle. Lahjoitusvaroja kertyi 11 000 euroa. 

Syksyllä 2014 Tallink Silja, mainostoimisto Hasan & Partners ja ulkomainosyhtiö JCDecaux toteuttivat hahmoon perustuvan vuorovaikutteisen mainoskampanjan Helsingin rautatieaseman edustan raitiotievaunupysäkillä. Kaupunkilaiset pääsivät leikkimään tai ottamaan selfien videoruudussa näkyvän etäohjatun Harri Hylkeen kanssa. Palkinnoksi laitteisto tulosti risteilylahjakortteja..

Vuonna 2018 leikkivälinevalmistaja Lappset toimitti *Silja Serenadelle* ja *Silja Symphonylle* Harri Hylje -teemaiset leikkilaivat.

Katso myös
----------

* Ville Viking

Lähteet
-------

1. ↑  Elämyksiä pikku seiloreille *Aina uusia elämyksiä. Silja Resort*. Tallink Silja. Viitattu 24.2.2019.
2. 1 2  Olipa kerran hylje... *Valkeat laivat -sivusto*.  8.8.2016. Sami Koski.  Arkistoitu 23.2.2019. Viitattu 23.2.2019.  (Alkuperäislähteenä Siljan kanta-asiakaslehti *Merellä* 3/1993.)
3. ↑  Turunen, Miia: Siljan hylje ei enää hymyile *Markkinointi & Mainonta*.  8.5.2012. Viitattu 23.2.2019.
4. ↑  Tallink Siljan Harri Hylje -kampanja tuotti WWF:lle 11 013 euroa (Lehdistötiedote.)  3.12.2009. Tallink Silja. Viitattu 23.2.2019.
5. ↑  Silja Linen hylje tanssittaa ohikulkijoita ratikkapysäkillä – "Harri Hylje saattaa myös palkita matkustajat" *Markkinointi & Mainonta*.  24.10.2014. Viitattu 23.2.2019.
6. ↑  Leikkilaivat viihdyttävät nyt perheen pienimpiä risteilyvieraita  2018. Lappset. Viitattu 23.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Harri Hylkeen tarina, Kerttu Rahikan kirjoittama satu Tallink-Siljan sivustolla
**Admiral-luokka** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kuuden aluksen muodostama predreadnought-taistelulaivaluokka, jonka alusten pääaseet oli sijoitettu pituusakselille kasematteihin. Luokan alukset nimettiin brittiläisten amiraalien mukaan kuten George Ansonin.

Alukset muodostavat todellisuudessa kolme alaluokkaa, joihin kahteen kuuluu ainoastaan yksi alus ja loput neljä muodostavat kolmannen alaluokan.

HMS Collingwood
---------------

*HMS Collingwood* oli edeltäneen Devastation-luokan kaltainen, kun sen tykit asennettiin keskilinjaan etu- ja takakannelle. Aluksella oli kuitenkin selvästi suuremmat kansirakenteet, jonne oli asennettu apu- ja tukiaseet. Luokka oli ensimmäinen, jossa tykit oli ryhmitelty pattereiksi kuten Ranskan laivaston rannikkotaistelulaivassa *Caimanissa*.

Taloudellisista syistä aluksen uppouma ei saanut ylittää 10000 tonnia, mikä rajoitti panssarointia sekä vesirajan yläpuolelle rakennettavaa kantta sen jälkeen kun oli määritelty luokan aseistus, nopeus ja toimintasäde. Aluksen pääaseistuksen muodosti kahteen tuliasemaan sijoitetut neljä 12 tuuman tykkiä.

Toinen alaluokka
----------------

Luokan neljään alukseen asennettiin kuhunkin neljä 13,5 tuuman tykkiä, joiden valmistaminen viivästytti niiden valmistumista. Alusten uppouma kasvoi suojaa parannettaessa. Uppouman lisääntyessä piti voimanlähdettä lisätä, jotta alusten nopeus pysyisi vaaditussa.

HMS Benbow
----------

*HMS Benbow* aseistettiin kahdella 16,25 tuuman tykillä, jotka kumpikin painoivat 110 tonnia. Massan kompensoimiseksi jouduttiin tykkien lukumäärä puolittamaan edeltäneisiin verrattuna, mutta se samalla mahdollisti neljän kuuden tuuman lisäämisen alukselle. Muuten alus oli lähes identtinen *HMS Ansonin* ja *HMS Camperdownin* kanssa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Admiral-luokka (taistelulaiva)**.
* Coward, B. R.: *Battleships & Battlecruisers of the Royal Navy since 1861*. Runnymede, Englanti: Ian Allan Ltd, 1986. ISBN 0-7110-1573-2. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860-1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Conway's s. 29-30
2. 1 2 3  Conway's s. 29
3. ↑  Conway's s. 30

*Admiral*-luokan predreadnought taistelulaivat

|  |
| --- |
| *HMS Collingwood* – *HMS Anson* – *HMS Camperdown* – *HMS Howe* – *HMS Rodney* – *HMS Benbow* |
| Edeltäjä: Colossus-luokka – Seuraaja: Victoria-luokka |
**Harri Antero Holli** (s. 19. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.

Jalkapallossa maalivahtina pelannut Holli edusti urallaan Tampereen Ilves-Kissoja 1967–1971, ruotsalaista IK Bragea 1972, Lahden Reipasta 1973–1977 ja Tampereen Ilvestä 1978–1981. Hän voitti Reippaassa Suomen Cupin kolmesti vuosina 1973, 1974 ja 1976. Mestaruussarjassa hänen paras saavutuksensa oli SM-hopea 1974. Kaikkiaan Holli pelasi 12 kauden aikana 154 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.  Maajoukkueessa Holli pelasi kaksi maaottelua vuonna 1974.

Jääkiekossa Holli edusti Tapparaa ja Hilparaa pelaten vuosina 1966–1970 kolmekymmentä SM-sarjan ottelua tehoin 6+7.

Holli on jatkanut jalkapallon parissa myös pelaajauran jälkeen. Hän toimi Tampereen Ilveksen apuvalmentajana mitalivuosina*milloin?*, sekä päävalmentajana 1987–1988. Tämän jälkeen Holli on toiminut FC Ilveksen joukkueenjohtajana, Tampere Unitedin markkinointijohtajana ja toimitusjohtajana sekä Ilveksen naisten liigajoukkueen managerina.

Holli on saanut toiminnastaan muun muassa maanpuolustusmitalin (1998),*lähde?* Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomitalin kultaisin ristein (2011) sekä liikunnan ansioristin (2015).

Lähteet
-------

* FC Ilves: *Kausikirja 1997*. Tampere: Ilves ry / FC Ilves ry, 1997

### Viitteet

1. ↑  Mikä mies on Harri Holli? *Kysy.fi*. Helsingin kaupunginkirjasto.  Arkistoitu 23.3.2016. Viitattu 5.1.2016.
2. ↑  Suomen Cupin historia Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 21.6.2008. Viitattu 13.7.2009.
3. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 80. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
4. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2008*. Suomen Palloliitto, 2008. ISSN-0787-7188.
5. ↑  Harri Holli *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
6. ↑  Tampere United vahvistaa organisaatiotaan  17.04.2001. MTV3. Viitattu 13.7.2009.
7. ↑  FC Honka juhli kultaa, Ilves pyrkii samaan  16.10.2006. Suomen Palloliitto. Viitattu 13.7.2009. [vanhentunut linkki]
8. ↑  Liikuntakulttuurin ja urheilun ansiomerkit vuodelle 2011 (pdf) Opetusministeriö.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 5.1.2016.
9. ↑  Liikunnan ansiomerkit 2015 (pdf) Opetusministeriö.  Arkistoitu 26.2.2015. Viitattu 5.1.2016.
**Postihallitus** oli vuosina 1881–1927 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka johti maan postilaitosta. Postihallituksen pääjohtaja (vuoteen 1919 *postitirehtööri*) oli samalla myös postilaitoksen johtaja.

Historia
--------

Suomen postilaitoksen väliaikainen järjestely vahvistettiin 9. syyskuuta 1811, jolloin perustettiin postitirehtöörin virka, ja seuraavana vuonna postitirehtöörinvirasto. Postilaitoksen johto-organisaatio vakinaistettiin 5. lokakuuta 1816 annetulla keisarillisella julistuksella, jolla perustettiin Postijohtokunta. Se korvattiin 15. maaliskuuta 1881 perustamalla Postihallitus. Virasto ja koko postilaitos toimi vuosina 1809–1869 senaatin kansliatoimituskunnan, 1869–1892 siviilitoimituskunnan ja vuodesta 1892 kulkulaitostoimituskunnan alaisena. Vuoden 1890 Postimanifesti määräsi Suomen postilaitoksen Venäjän sisäasiainministeriön posti- ja lennätinlaitoksen valvontaan, mutta käytännössä viraston toiminta Suomessa ei sanottavasti muuttunut.

Postihallitus yhdistettiin kesällä 1927 alkaen Lennätinlaitoksen kanssa uudeksi Posti- ja lennätinhallitukseksi.

### Pääjohtajat

Titteli vuoteen 1919 postitirehtööri, vuodesta 1919 pääjohtaja

* Gustaf Wilhelm Ladau 1811–1833
* Alexander Wulffert 1833–1855
* Achates Ferdinand Gripenberg 1856–1872
* Fredrik Andersin 1872–1887
* Carl Hjalmar Lagerborg 1887–1903
* Pietari Jamalainen 1903–1919
* Gunnar Ernst Fredrik Albrecht 1919–1927 (Posti- ja lennätinhallituksen pääjohtaja 1927–1943)

Lähteet
-------

* *Pääjohtajakunta*, s. 223–225. SKS, Helsinki 2005 ISBN 951-746-767-2

### Viitteet

1. ↑  Postin keltakylkiset kiitäjät porhalsivat pitkin ja poikin Suomea Yle 2.2.2016, päivitetty 3.7.2017. viitattu 9.9.2022