recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mirin linna** (valkoven. Мі́рскі за́мак, *Mirski zamak*) on linna Valko-Venäjällä lähellä Mirin pikkukaupunkimaista taajamaa Karelitšyn piirissä Hrodnan voblastissa. Se valittiin vuonna 2000 UNESCOn maailmanperintöluetteloon.

Mirin linna sijaitsee Hrodnan alueen itäosissa  
Mirin linna sijaitsee Hrodnan alueen itäosissaMirin linnaMirin linnan sijainti
Unescon maailmanperintökohde Mirin linna
Mirin linna 1990-luvulla kunnostusten alkuvaiheessa.
Mirin linna Valko-Venäjän 50 000 ruplan setelissä
Mirin linna 2008

Linnan historiaa
----------------

Linnan rakentaminen alkoi 1400-luvulla goottilaiseen tyyliin. Herttua Illinitš (valkoven. Іллініч) sai rakennustyöt valmiiksi 1500-luvun alkupuolella. Noin vuonna 1568 linna siirtyi Radvilan (Radziwiłł) herttuasuvun haltuun. Rakennus viimeisteltiin renessanssiajan arkkitehtuurityylillä. Muurin itä- ja pohjoisseinää vastaan rakennettiin kolmikerroksinen palatsi.

Linna entisöitiin 1800-luvun lopussa sen oltua melkein vuosisadan hylättynä ja kärsittyä vakavia vahinkoja Napoleonin aikana. Linnan uudelleenrakentamisessa käytettiin arkkitehti Teodor Burszen suunnitelmia. Rakennus sai tuolloin myös vaikutteita barokkiarkkitehtuurista, ja ympäröivä seutu muutettiin puistoksi.

1900-luvulla linna pääsi jälleen rapistumaan.

Nykypäivää
----------

Mirin linnaa korjattiin ja restauroitiin perusteellisesti joulukuuta 2010 edeltäneen 27 vuoden aikana. Kunnostusten aikana osa linnasta oli suljettuna. Linnasta on tullut 2000-luvulla suosittu kansallinen ja kansainvälinen matkailunähtävyys. Korjaustöistä huolimatta linnaan tutustui vuonna 2010 jo yli 185 000 turistia.

Hallinnollisesti Mirin linna muodostaa osan Valko-Venäjän suurinta museota, Valko-Venäjän kansallista taidemuseota.

Lähteet
-------

1. ↑   Mir Castle reopens after renovations (Mirin linna avautuu uudelleen kunnostusten jälkeen)  20101-12-16. BelTA, Belarusian Telegraph Agency, the Republic of Belarus. Viitattu 11.1.2011. (englanniksi)
2. 1 2   Mir Castle visited by over 185,000 tourists in 2010 (Mirin linnassa kävi yli 185 000 turistia 2010)  11.1.2011. BelTA, Belarusian Telegraph Agency, the Republic of Belarus. Viitattu 11.1.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mirin linna** Wikimedia Commonsissa

* The Mir Castle (englanniksi)
* Mirin linna UNESCOn sivuilla (englanniksi)
HPS, HT  
Kullervo
ÅIFK
VPV
KTP
Haka
DrottSuomensarjan kauden 1943-1944 joukkueet
**Jalkapallon Suomensarja 1943-1944** oli Suomen toiseksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1943-1944. Sarjasta käytettiin virallisesti ensimmäisen kerran nimitystä Suomensarja, kun aiempia nimikkeitä olivat olleet Itä-Länsi-sarja ja B-sarja.

Ensimmäistä kertaa pääsarjoissa oli mukana myös TUL:n joukkueita, Mestaruussarjassa kaksi ja samoin Suomensarjassa, jossa liittoa edustivat Kotkan Työväen Palloilijat ja Helsingin Kullervo. Kauden päätyttyä TUL:n seurat kuitenkin vetäytyivät Palloliiton sarjoista ja yhteisiä sarjoja pelattiin seuraavan kerran vasta 1948.

Sarja ennätettiin suorittaa sodasta huolimatta lähes loppuun. Vain kaksi ottelua jäi pelaamatta. Alun perin sarja suunniteltiin pelattavaksi kymmenellä joukkueella, mutta Porvoon Akilles ja Kuopion Palloseura jättäytyivät siitä pois voittamattomien pelaajavaikeuksien vuoksi.

Sarjan neljä parasta joukkuetta sai paikan Palloliiton mestaruussarjaan kesäksi 1945.

Suomensarja
-----------

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pist. | HPS | VPV | Drott | Haka | ÅIFK | KTP | HK | HT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin Palloseura | 6 | 5 | 1 | 0 | 29-7 | **11** |  | 13-1 | X | 2-0 | 3-3 | 2-1 | 5-2 | 4-0 |
| Vaasan Pallo-Veikot | 7 | 5 | 0 | 2 | 24-20 | **10** |  |  | 6-1 | 3-4 | 4-1 | 2-0 | 6-0 | 2-1 |
| IF Drott | 6 | 3 | 2 | 1 | 18-12 | **8** |  |  |  | 6-0 | 1-1 | 2-2 | 3-0 | 5-3 |
| Valkeakosken Haka | 7 | 3 | 1 | 3 | 9-16 | **7** |  |  |  |  | 2-1 | 1-1 | 1-3 | 1-0 |
| Åbo IFK | 7 | 2 | 2 | 3 | 12-13 | **6** |  |  |  |  |  | 1-0 | 0-1 | 5-2 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 7 | 2 | 2 | 3 | 13-14 | **6** |  |  |  |  |  |  | 4-3 | 5-3 |
| Helsingin Kullervo | 6 | 2 | 0 | 4 | 9-19 | **4** |  |  |  |  |  |  |  | X |
| Helsingin Toverit | 6 | 0 | 0 | 6 | 9-22 | **0** |  |  |  |  |  |  |  |  |

Lähteet
-------

* Suomen toisen sarjatason taulukot
* Suomen Palloliiton toimintakertomus 1944 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
**Gospelboarders** - Kristityt Lumilautailijat ry (GB) on vuonna 1994 perustettu kristityllä arvopohjalla toimiva lumilautaseura ja yhdistys. Toiminnan pääpaino on leireissä, joita järjestetään ympärivuotisesti Suomessa ja ulkomailla. Leirien ohella Gospelboarders toimii lumi- ja extremelajien asiantuntija- ja palveluorganisaationa seurakuntien, järjestöjen ja muiden kristillisten toimijoiden tukemiseksi. Lumilautailun lisäksi lajivalikoimaan kuuluvat esimerkiksi rullalautailu, longboarding, wakeboarding, purjelautailu, leijalautailu, laskettelu, pyöräily sekä motocross. Gospelboarders on Suomen Lumilautaliiton jäsenseura ja jäsenmäärältään Suomen merkittävimpiä lumilautaseuroja.

Aiheesta muualla
----------------

* Gospelboardersin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Gospelboardersin virallinen Facebook-ryhmä
* Opinnäytetyö Gospelboarders ry:stä (Arkistoitu – Internet Archive)

### Videoita

* Gospelboarders Vimeo-kanava

### Kirjallisuutta

* Seurat syynissä, Gospelboarders. Slammer-lumilautailun erikoislehti 2/2010, s.68-69
**Nikolai Tschaplin** (19. huhtikuuta 1868 Vishnavolodsj, Tverin alue, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.

Tschaplinin vanhemmat olivat valtioneuvos, luutnantti Feodor Tschaplin ja Aurora Matilda Jung. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1888 ja opiskeli sitten jonkin aikaa matematiikkaa ja kemiaa Helsingin yliopistossa.

Tschaplin oli Hufvudstadsbladetin toimittajana 1899–1933. Hän oli aluksi lehdessä merenkulku- ja urheilutoimittajana mutta siirtyi sitten virastouutisten hankkijaksi. Tschaplin oli ruotsinkielisen sanomalehtimiesliiton Finlands svenska publicistförbundin hallituksen jäsen ja liiton pitkäaikainen rahavarainhoitaja. Lisäksi Tschaplin toimi liiton Espoon Suvisaaristossa Estholmenin saarella sijaitsevan kesäkodin intendenttinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Toimittaja Nikolai Tschaplin kuollut, Helsingin Sanomat, 26.08.1939, nro 228, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Redaktör N. Tschaplin död, Hufvudstadsbladet, 26.08.1939, nro 228 (2. painos), s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Olympic sized swimming pool, used for Baku 2015 European GamesOlympiakisoissa käytettävän kokoinen uima-allas, jota käytettiin Bakun vuoden 2015 Euroopan kisoissa.
**Olympiakokoinen uima-allas** määrittelee mitat, jotka pitää täyttyä, että altaassa voidaan järjestää kansainvälisiä kilpailuja. Tämän tyyppistä uima-allasta käytetään olympialaisissa, joissa kilpailurata on 50 metrin pituinen, jota kutsutaan yleisesti "**pitkäksi radaksi**", erottaen sen "lyhyestä radasta", jota sovelletaan kilpailuihin 25 metrin uima-altaissa. Jos kosketuspaneeleja käytetään kilpailussa, kosketuspaneelien välisen etäisyyden tulee olla joko 25 tai 50 metriä, jotta FINA voi hyväksyä altaan. Tämä tarkoittaa, että olympia-altaat ovat yleensä ylimitoitettuja kilpailussa käytettävien kosketuspaneelien sijoittamiseksi.

Olympiakokoista uima-allas käsitettä käytetään puhekielessä tilavuusyksikkönä, jotta voidaan tehdä likimääräisiä vertailuja vastaavan kokoisiin esineisiin tai tilavuuksiin. Se ei ole erityinen määritelmä, koska olympia-altaan syvyydelle ei ole virallista rajoitusta. Arvon suuruusluokka on 1 megalitra (ML).

Tekniset tiedot
---------------

FINAn määritykset olympiakokoiselle uima-altaalle ovat seuraavat:

|  |  |
| --- | --- |
| **Fyysinen ominaisuus** | **Määritetty arvo** |
| Pituus | 50,0 m |
| Leveys | 25,0 m |
| Syvyys | Vähintään 2 metriä, suositus 3 metriä. |
| Ratojen lukumäärä | 10 |
| Radan leveys | 2,5 m |
| Veden lämpötila | 25–28 °C |
| Valon voimakkuus | vähintään 1 500 luksia |
| Tilavuus | 2 500 000 litraa (2 500 m3), olettaen, että nimellinen syvyys on 2 metriä |
|

Altaassa on oltava kaksi tyhjää aluetta, jotka ovat leveydeltään 2,5 metriä ratojen 1 ja 8 ulkopuolella (käytännössä kaksi tyhjää rataa).  Altaan pituus pitää olla 50 metriä jokaisen radan päässä olevien kosketuslevyjen välillä, jos niitä käytetään.

Historia
--------

Tämän olympiakokoisen uima-altaan versio oli ensimmäisen kerran käytössä Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Aikaisemmin kesäolympialaisissa käytettiin perinteisempää 8-rataista allasta, jonka syvyys oli noin seitsemän jalkaa  Tässä uudessa olympiakokoisessa uima-altaassa tehtiin 25 maailmanennätystä.

Edut
----

Uusi olympiakokoinen uima-allas on suunniteltu tarjoamaan etuja uimareiden auttamiseksi, ensimmäinen on ratojen määrän kasvu. Ratojen määrän lisääminen kahdeksasta kymmeneen antaa uimareille "puskurikaistan", joka vaimentaa uimareiden liikkeistä syntyviä aaltoja ja vähentää uimareita kohtaan olevaa vastusta.

Lähteet
-------

1. ↑  SI Units: Volume
2. 1 2  Fina Facilities Rules 2015–2017 FINA.  Arkistoitu 15.3.2016. Viitattu 28.11.2015.
3. 1 2  China's Olympic Swimming Pool: Redefining Fast *NPR.org*. Viitattu 3.3.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olympiakokoinen uima-allas** Wikimedia Commonsissa
Lars Wilhelm Åberg
**Lars Wilhelm Åberg** (19. joulukuuta 1879 Hausjärvi – 21. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen insinööri joka toimi Wärtsilän toimitusjohtajana ja oli mukana perustamassa Suomen Autoteollisuutta.

Åbergin vanhemmat olivat rakennusmestari, varikonjohtaja Lars Erik Åberg ja Mathilda Maria Rosvall. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1902. Tämän jälkeen Åberg opiskeli vielä vuoden ajan Dresdenissä Saksassa.

Åberg oli kone- ja sähköinsinöörinä eri yrityksissä ja hän oli Helsingin sähkölaitoksen toimitusjohtajana 1916–1918 sekä toimitusjohtajana Ab Värtsilä Oy:ssä, Ab Hämekoski-yhtiössä ja Ab Karelia Woodissa vuosina 1918–1926. Åberg joutui eroamaan Wärtsilän toimitusjohtajan paikalta huhtikuussa 1926 sen jälkeen kun yhtiön tappio oli vuonna 1925 ollut 1,6 miljoonaa markkaa velkojen noustessa 46 miljoonaan markkaan ja vuotuisen myynnin ollessa vain 16 miljoonaa markkaa. Åbergin seuraajaksi tuli Wilhelm Wahlforss.

Åberg toimi maaliskuusta 1926 alkaen helsinkiläisen linja-autojen koreja ja kuorma-autojen hyttejä valmistaneen, vuonna 1923 perustetun Oy Autokoritehdas-yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Tämä yhtiö ja toinen helsinkiläinen autonkorivalmistaja Oy Autoteollisuus-Bilindustri Ab yhdistyivät huhtikuussa 1931 muodostaen Oy Suomen Autoteollisuus Ab-yhtiön, jossa Åberg oli yhtenä osakkeenomistajana. Uuden yhtiön perustajiin kuuluivat Åbergin lisäksi Emil Anton Winckelmann ja Karl Arthur Nordgren. Yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin John Hellsten ja teknilliseksi johtajaksi Tor Nessling.

Åberg oli naimisissa vuodesta 1914 lääketieteen lisensiaatti Sylvi Helena Antmanin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lars Wilhelm Åberg
Näkymä reitin varrelta Teusajärven lähistöltä
Näkymä reitin varrelta
**Kungsleden** on vaellusreitti Pohjois-Ruotsin tunturialueella, ja se kulkee läntisen ja pohjoisen Lapin halki. Reitin kokonaispituus on noin 450 kilometriä, ja se ulottuu Abiskosta Hemavaniin. Reitin varrella sijaitsevat muun muassa Kebnekaise, Sarek, Stora Sjöfallet, Kvikkjokk, Jäckvik sekä Ammarnäs.

Kungsleden on erittäin suosittu vaelluskohde kesäaikana. Vaellukset ovat vaihtelevia ja soveltuvat sekä aloitteleville että kokeneille vaeltajille. Reitin varrella on mahdollista yöpyä joko erämaakämpissä tai teltoissa. Eräkämppiä ylläpitää Svenska Turistföreningen. Osalla reitistä majoittuminen on mahdollista vain teltoissa. Ainakin pohjoisessa kämpissä majoittuvat kesäaikana majanpitäjät. Yöpyminen kämpissä on maksullista, mutta ne ovat hyvin varustettuja: sängyt, keittiö ruoanlaittoon ja joskus jopa maksullinen sauna tai pieni kioski, josta voi ostaa rajoitetusti elintarvikkeita. Ainakin Abiskon ja Kebnekaisen välillä on suhteellisen selkeä polku, jossa kompassia harvoin tarvitaan.

Majat ja telttailupaikat
------------------------

> 
> * Abisko
> * Abiskojaure ← 15 km
> * Alesjaure ← 22 km
> * Tjäktja ← 13km
> * Sälka ← 12 km
> * Singi ← 13 km
> * Kebnekaise ← 14 km
> * Nikkaluokta ← 19 km
> * Kaitumjaure ← 12,5 km
> * Teusajaure ← 9 km
> * Vakkotavaare ← 15 km
> * Saltoluokta ← Bus/Schiff
> * Sitojaure ← 22 km
> * Aktse ← 13 km
> * Pårte ← 24 km
> * Kvikkjokk ← 17 km
> * Tsielekjåkk ← 15 km
> * Västerfjäll ← 23 km
> * Vuonatjviken ← 23 km
> * Jäkkvik ← 14 km
> * Bäverholmen ← 22 km
> * Dellikälven ← 25 km
> * Ammarnäs ← 25 km
> * Serve ← 22 km
> * Tärnasjö ← 13 km
> * Syter ← 13 km
> * Viterskalet ← 13 km
> * Hemavan ← 10 km
> 
> 
>

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kungsleden**.
* Svenska turistföreningen om Kungsleden
**Niilo Ilmari Helaniemi**, sukunimi aik. *Helenius* (28. lokakuuta 1895 Rauma – 25. syyskuuta 1938 Vihti) oli suomalainen vakuutusjohtaja ja Liikkeenharjoittajain Keskinäisen Vakuutusyhtiön toimitusjohtaja.

Ilmari Helaniemi pääsi ylioppilaaksi 1914. Hän opiskeli Suomessa ja ulkomailla lakia ja kaupallisia aineita ja suoritti kirjanpito- ja tilintarkastajatutkinnot.

Helaniemi toimi kaupunginvoutina Tampereella 1917, poliisimestarina Raumalla 1918 ja meriväen intendentuurin rahastonhoitajana 1918–1919. Hän toimi sitten puolustusministeriössä ylireviisorina ja toimistopäällikkönä 1919–1926 ja toimi samalla Kadettikoulun ja Merikadettikoulun käytännöllisen sotalaitosopin, taloudenhoidon ja kirjanpidon opettajana sekä oli myös asiantuntijana ja sihteerinä useissa puolustusministeriön komiteoissa. Vuonna 1923 Helaniemi perusti Kustannus Oy Suomen Sotilaan.

Helaniemi oli 1926–1929 Suomen Eläinvakuutusyhdistyksen kamreerina ja myöhemmin apulaisjohtajana. Liikkeenharjoittajain Vakuutusyhtiön toimitusjohtajana hän oli vuodesta 1929 alkaen. Helaniemi oli myös Liikkeenharjoittajain Vakuutusyhtiön ja Suomen Eläinvakuutusyhdistyksen johtokuntien jäsenenä. Lisäksi hän oli Suomen Raviurheilun Ystävien ja Suomen Laivastoliitton johtokunnan jäsenenä, Helsingin Kauppaseurassa tilintarkastajana ja takaajana sekä useissa liikeyrityksissä johtokunnan jäsenenä tai tilintarkastajana.

Ilmari Helaniemi kuoli 42-vuotiaana sydänkohtaukseen kesähuvilallaan Vihdissä syyskuussa 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vakuutusjohtaja I. Helaniemi kuollut, Helsingin Sanomat, 27.09.1938, nro 260, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3 4 5  Toimitusjohtaja Ilmari Helaniemi, Vakuutussanomia, 01.10.1938, nro 10, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| "Stinkfist"Tool |
| --- |
| Singlen "Stinkfist" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Ænima* |
|  Julkaistu | 1. lokakuuta 1996 |
|  Tekijä(t) | Danny Carey, Paul D’Amour, Adam Jones, Maynard James Keenan |
|  Tuottaja(t) | David Bottrill |
|  Tyylilaji | alternative metalprogressiivinen metalli |
|  Kesto | 05.09 |
|  Levy-yhtiö | Volcano |
| Toolin muut singlet |
| "Prison Sex"1993 | "Stinkfist"1996 | "H."1997 |

**Stinkfist** on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Toolin vuoden 1996 albumilla *Ænima* julkaistu kappale. Kappale on albumilta julkaistu ensimmäinen single ja siitä tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi yhtyeen kitaristi Adam Jones.

Kappale herätti pientä kohua, koska sen sanat viittasivat monien mielestä anaaliseksiin. Tämän takia Music Television näytti videota nimellä *Track #1* viitaten siihen että se on albumin *Ænima*n avausraita ja sanoitusta muutettiin.

Yhtyeen mukaan kappale sai inspiraationsa yhtyeen tuttavasta, jonka lempinimi oli Stinkfist. Hän sai kyseisen nimensä sen takia että hän ei pelännyt liata käsiään missään asiassa ja muutenkin sanat olivat pikemminkin vertauskuvalliset.

Kappaleen musiikkivideo julkaistiin kuitenkin täysin alkuperäisessä muodossaan vuonna 2000 julkaistulla *Salival* boksilla.

Kappaleet
---------

### UK single

1. Stinkfist – 5.11
2. Hooker with a Penis – 4.33

### 10" single

#### A-puoli

1. Stinkfist – 5.11
2. Opiate – 5.20

#### B-puoli

1. 
2. Sober – 5.06
3. Prison Sex

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs
**Juho Meriläinen** (24. joulukuuta 1876 Tuupovaara – 13. joulukuuta 1944 Tuupovaara) oli suomalainen toimittaja ja toimitussihteeri.

Juho Meriläisen vanhemmat olivat talollinen Iisak Meriläinen ja Riitta Vatanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1894.

Meriläinen oli vuoden verran vt. kansakoulunopettajana Ilomantsissa ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkintoa varten. Meriläinen tuli vuonna 1900 Päivälehden palvelukseen ja hän toimi tässä lehdessä ja sen seuraajassa Helsingin Sanomissa oikolukijana, valtiopäiväselostajana ja reportterina aina vuoteen 1906 saakka. Samaan aikaan Meriläinen toimitti myös Velikulta-pilalehteä yhdessä Emil Vainion kanssa. 

Meriläinen oli Suomalainen Kansa-lehdessä uutistoimittajana 1907–1908 ja toimitussihteerinä 1908–1911. Tämä jälkeen Meriläinen oli Viipurissa ilmestyneessä Karjala-lehdessä ulkomaan- ja uutistoimittajana ja toimitussihteerinä 1914–1930. Viimeksi hän oli lehdessä ulkomaantoimittajana 1930–1939.

Opiskeluvuosinaan Meriläinen toimi muun muassa Savo-Karjalaisen ja sittemmin Karjalaisen osakunnan historioitsijana. Hän oli Ylioppilaiden Keskusteluseuran jäsenenä ja kuului 1900-luvun alussa sortokauden aikana vastarintajärjestö Kagaaliin. Meriläisellä oli myös maatila syntymäpitäjässään Tuupovaaralla.

Meriläinen kuoli joulukuussa 1944 pitkällisen sairauden jälkeen kotonaan Tuupovaaran Herajärvellä. Hänet on haudattu Tuupovaaran hautausmaalle.

Juho Meriläinen oli naimisissa vuodesta 1912 Alma Johanna Ronkaisen (1890–1971) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3 4  60-vuotias. Toimittaja Juho Meriläinen, Helsingin Sanomat, 24.12.1936, nro 348, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Juho Meriläisen hautakivi Tuupovaaran hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura. Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Toimittaja Juho Meriläinen kuollut, Laatokka, 18.12.1944, nro 284, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Anders Wanochius** (sukunimi vuoteen 1675 *Liuhander*; 10. marraskuuta 1651 Tyrvää – 16. maaliskuuta 1700 Turku) oli suomalainen Turun Akatemian fysiikan, käytännöllisen filosofian ja teologian professori.

Elämäkerta
----------

Wanochiuksen vanhemmat olivat Liuhalan Knuutilan ratsutilan omistanut valtiopäivämies Jakob Johansson ja Margareta Henriksdotter. Wanochius kävi Porin triviaalikoulua ja valmistui ylioppilaaksi Turussa 1669 kirjautuen samana vuonna opiskelemaan Turun Akatemiaan.  Hän jatkoi opiskelua Uppsalan yliopistossa ja väitteli siellä 1675. Hän jatkoi opintoja Turussa, missä väitteli 1678. Priimusmaisteri hänestä tuli marraskuussa 1679. Tämän jälkeen hän työskenteli yliopistossa muun muassa akatemian sihteerinä. Akatemia nimitti hänet käytännöllisen filosofian ja historian professoriksi 1681 ja jumaluusopin professoriksi 1694.

Wanochius oli Turun akatemian rehtori 1689–1690, Turun tuomiokapitulin jäsen 1682–1700 ja Paimion kirkkoherra 1689–1694 sekä Naantalin ja Raision kirkkoherra vuodesta 1694.

Wanochius julkaisi tutkimuksia teologian, teoreettisen filosofian, oikeustieteen ja luonnontieteiden alalta. Hän ohjasi suuren määrän väitöskirjoja, joista Erik Humblan väitös vuonna 1682 (*De Halcyone*) oli akatemian ensimmäinen lintuja käsittelevä. Se on julkaistu myös suomeksi.

Wanochiuksen ensimmäinen puoliso Susanna Juliana oli professori Enevald Svenoniuksen tytär, joka kuoli 1697. Leskeksi jäätyään Wanochius nai Elsa Flachseniuksen, professori Jacob Flachseniuksen tyttären. Hänen tyttärensä Hedvig Margareta Wanochius ensimmäisestä avioliitosta avioitui runoilija ja kirkkoherra Henrik Liliuksen kanssa.

Anders Wanochius on haudattu Turun tuomiokirkon kuoriin.

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Anders Wanochius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
* Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. Faros, Turku. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5

### Viitteet

1. ↑  Kotivuori, 2005
2. 1 2  Wanochius, Andreas Jacobi, Tyrvensis 2021. – Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852
3. ↑  Suomen lintutieteen synty. Turun Akatemian aika. Lehikoinen & Lemmetyinen & Vuorisalo & Kivistö. Turku 2009. Sivut 69–70, 388–389. Teos Google Booksissa. Viitattu 21.2.2020.
4. ↑  Lehikoinen ym. 2009
5. ↑  Kyläkoski, Kaisa 2009: *Flachsenius, muistiinpanoja*, s. 40
6. ↑
7. ↑  SKS Biografiakeskus: Anders Wanochius – Turun hiippakunnan paimenmuisto 1554–1721


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Fredrik Krabbe** (10. maaliskuuta 1738 Ruokolahti – 24. tammikuuta 1811 Vaasa) oli Ruotsin vallan aikainen suomalainen tuomari ja maaherra.

Krabben vanhemmat olivat Somerniemen Palikaisten kartanon isäntä, everstiluutnantti Engelbrekt Adam Krabbe ja Elisabet Asp. Hänen puolisonsa oli 1768–1773 Eva Katarina Alléen ja 1775–1803 Margareta Lovisa Bremer. Krabbe tuli ylioppilaaksi 1753 Turussa. Hän oli Turun hovioikeuden auskultantti, Turun hovioikeuden ylimääräinen kanslisti 1758, varanotaari 1759, kanslisti 1768, ylimääräinen viskaali 1770, notaari 1771, vt. sihteeri 1774, Vaasan hovioikeuden asessori 1775 ja lopulta hovioikeudenneuvos 1782. Krabbe toimi Vaasan läänin maaherrana vuodesta 1794 vuoteen 1805. Krabbe aateloitiin veljiensä kanssa vuonna 1779.

Karl Fredrik Krabben ja Margareta Lovisa Bremerin poika oli valtiopäivämies Karl Arvid Krabbe.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Fredrik Krabbe. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 4.8.2023.
**Suurherttua** on ruhtinaallinen arvonimi, jota käytetään Länsi-Euroopassa eritoten saksalaisen vaikutuksen alueella. Suurherttua sijoittuu arvoasteikossa kuninkaan alapuolelle, mutta hallitsevan herttuan yläpuolelle. Useissa kielissä, jotka eivät tunne kulttuurissaan suurherttuan käsitettä, termi käännetään suuriruhtinaaksi. Suurherttuan hallitsemaa aluetta nimitetään suurherttuakunnaksi.

Ensimmäinen tätä arvonimeä käyttänyt henkilö oli Firenzen Cosimo I, jonka paavi Pyhä Pius V korotti Toscanan suurherttuaksi 1569. Badenin ja Hessen-Darmstadtin hallitsijat ottivat suurherttuan arvon käyttöön 1806, kun he osallistuivat Reinin liiton perustamiseen. Arvonimeä käyttivät myös 1815–1918 Saksan liiton jäseninä olleet Mecklenburg-Schwerinin, Mecklenburg-Strelitzin, Oldenburgin ja Sachsen-Weimar-Eisenachin herttuat. Itävallan keisarin arvonimiin sisältyi Krakovan ja Toscanan suurherttuan arvo, ja Preussin kuninkaan arvonimiin Ala-Reinin ja Posenin suurherttuan arvo. Luxemburgin hallitsijalla on ollut suurherttuan arvo vuodesta 1815 lähtien.

Lähteet
-------

* *Iso tietosanakirja*, Otava 1937

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suurherttua** Wikimedia Commonsissa
**Arvid Alexander Krogerus** (31. elokuuta 1868 Helsinki – 2. joulukuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.

Arvid Krogeruksen vanhemmat olivat senaattori, valtioneuvos Gustaf Adolf Krogerus ja Alexandra Titoff. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1886 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1889. Krogerus sai varatuomarin arvon 1892.

Krogerus toimi aluksi ylimääräisenä kopistina senaatin oikeus- ja talousosastoilla. Krogerus oli senaatin siviilitoimituskunnan kanslistina vuodesta 1898, protokollasihteerinä vuodesta 1907 ja esittelijäsihteerinä 1909–1918. Hän oli samalla Helsingin raastuvanoikeudessa rikosasiain notaarina vuodesta 1900 ja nuorempana oikeusneuvosmiehenä vuodesta 1904. Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena hän oli 1918–1938. Lisäksi Krogerus toimi Suomen Kiinteistöpankin julkisena asiamiehenä 1907–1922 ja oli jäsenenä useissa valtion komiteoissa.

Toimitustöitä
-------------

* *Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisujen hakemisto vv. 1918-1932*; korkeimman hallinto-oikeuden määräyksestä toimittanut Arvid Krogerus. Karisto 1936

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Arvid Krogerus
2. 1 2 3  70-vuotias. Hallintoneuvos Arvid Krogerus, Helsingin Sanomat, 31.08.1938, nro 233, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934 : Arvid Krogerus

Aiheesta muualla
----------------

* Korkein hallinto-oikeus, vasemmalta lukien Matti Aura, Henrik Hjalmar Kahelin (myöh. Kahanpää), Bror Mölsé, Iivar Ahava, Arvid Krogerus, Axel Rikberg, K.J. Ståhlberg, Toivo Kivimäki, Karl Gustaf Söderholm, Urho Castrén ja Oskar Möller. Eric Sundströmin valokuva vuodelta 1932, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
* Korkeimman hallinto-oikeuden 20-vuotispäivät, hallintoneuvokset vasemmalta lukien Iivari Ahava, Arvid Krogerus, K.J. Ståhlberg, esittelijä Oskar Möller (seisomassa) ja Hjalmar Kahanpää. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
**Amish-koulusurmat** olivat maanantaiaamuna 2. lokakuuta 2006 tapahtunut joukkomurha amissien koulussa Nickel Minesin kylässä Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Murhaajaksi vahvistettiin 32-vuotias Charles Carl Roberts (s. 7. joulukuuta 1973), joka teki lopuksi itsemurhan.

Ampuja saapui koululle noin 9:51 aamulla, ennen joukkomurhaa tekijä oli jättänyt perheelleen itsemurhaviestin. Hän otti vangeikseen paikalla olleet tyttöoppilaat. Vain yksi tytöistä, 9-vuotias Emma Fisher selvisi vammoitta: hän oli jäänyt poikaoppilaiden seuraan, sillä ei ollut ymmärtänyt joukkomurhaajan käskyjä. Murhaaja määräsi tytöt riviin liitutaulun eteen ja ampui heitä vuorotellen. Luokanopettaja Emma Mae Zook pakeni ja hälytti poliisin paikalle. 13-vuotias Marian Fisher pyysi tulla ammutuksi ensimmäisenä, jotta nuoremmat oppilaat saattaisivat selvitä.

Uhrit
-----

Kaikkiaan ammuskelutapaus vaati viisi kuolonuhria, iältään 7–13-vuotiaita tyttöjä:

* Naomi Rose Ebersol (7), kuoli 2.10.2006
* Marian Stoltzfus Fisher (13), kuoli 2.10.2006
* Anna Mae Stoltzfus (12), kuoli 2.10.2006
* Lena Zook Miller (7), kuoli sairaalassa 3.10.2006
* Mary Liz Miller (8), kuoli sairaalassa 3.10.2006

Vammautuneet
------------

Kuolonuhrien lisäksi viisi 6–13-vuotiasta tyttöä sai vakavia vammoja:

* Rosanna King (6)
* Rachel Ann Stoltzfus (8)
* Barbara Stoltzfus "Barbie" Fisher (10)
* Sarah Ann Stoltzfus (12)
* Esther King (13)

Rachel, Esther ja Barbie pääsivät takaisin kouluun myöhemmin syksyllä ja Sarah juuri ennen joulua. Rosanna jäi koomaan.
**Psífta** (kreik. Λίμνη Ψήφτα, *Límni Psífta*, myös *Psíftan laguuni*, Λιμνοθάλασσα Ψήφτα, *Limnothálassa Psífta*) eli **Psifaía** (Ψιφαία) eli **Valarió** (Βαλαριό) on laguunimainen järvi Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa Kreikassa. Se sijaitsee lähellä Epídavroksenlahden etelärantaa ja Méthanan niemen mantereeseen yhdistävää kannasta. Sen pinta-ala on noin 0,5 neliökilometriä.

Lintutorni Psífta-järven länsipäässä.
Psífta-järven erottaa merestä noin 500 metriä pitkä ja 50 metriä leveä kannas, jolla sijaitsee Psíftan ranta. Sen itäpäässä on kanava, joka yhdistää järven mereen tehden siitä laguunimaisen. Järven nimen selitetään olevan muuntunut antiikin ajan Foibe-järvestä, joka sijaitsi samalla paikalla, ja jonka Pausanias mainitsee.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Λίμνη Ψήφτα *Natura Graeca*. Viitattu 4.9.2023.
2. 1 2  Λιμνοθάλασσα Ψήφτα *Exploring Greece*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Psífta** Wikimedia Commonsissa
***Samo ku waar*** on Somalimaan kansallislaulu ja yksi kansallissymboleista. Sen on sanoittanut ja säveltänyt somalimaalainen näytelmäkirjailija ja sanoittaja Hassan Sheikh Mumin. Laulu otettiin käyttöön vuonna 1997 ja se lauletaan somaliksi.

Sanat somaliksi
---------------

Samo ku waar, samo ku waar, saamo ku waar

Sarreeye calanka sudhan bilay dhulkiisaa,

Samo ku waariyoo iyo bogaadin sugan

Hanbalyo suuban kugu salaannee saamo ku waar

Geesiyaashii naftooda u sadqeeyay qarannimada Somaliland

Xuskooda dhowrsan kugu salaannee samo ku waar

Guulside xanbaarsan soo noqoshadiisa

kalsooniduu mutaystayee dastuurka ku salaannee

Midnimo walaalnimo goobanimo islaanimo kugu salaanee samow samidiyo

Samo ku waar samo ku waar saamo ku waar

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  National Symbols *Government of Somaliland*. Viitattu 12.9.2023.
2. ↑  Somalia *worldstatesmen.org*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  The National Anthem *Somaliland Official Government Website*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
**Aleksanteri Rantalainen** (10. joulukuuta 1871 Pietari – 9. helmikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori, hovineuvos ja päätoimittaja.

Rantalaisen vanhemmat olivat suutari, liikemies Mikko Rantalainen ja Maria Elisabeth Hellstén. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900.

Rantalainen oli Sortavalan lyseon venäjän kielen lehtorina 1905–1939 ja hän kuului Maasotakoulun opettajakuntaan 1940–1948. Hän sai hovineuvoksen arvon 1915. Rantalainen oli Sortavalassa ilmestyneen *Laatokka*-lehden päätoimittajana 1908–1909 ja osan vuotta 1918. Hän toimi Sortavalassa myös kauppakoulun opettajana, liikeapulaiskoulun ja vapaaopiston johtajana sekä oli useita vuosia Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.

Aleksanteri Rantalainen oli naimisissa vuodesta 1897 Thilma Armida Kristiina Porthanin kanssa. Heidän poikansa oli toimittaja Erkki Aleksanteri Rantalainen (1908–1956), joka oli naimisissa kirjailija Irja Sallan kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Muinais- ja nykyisvenäjän kielen murteista* kirjassa *Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1904-1905*. Sortavala 1905
* *Leo Tolstoi taiteilijana ja taiteilija-ajattelijana* kirjassa *Sortavalan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1912-1913*. Sortavala 1913
* *Käytännöllinen venäjänkielen sanasto: suomalais-venäläinen sanakirja*. WSOY 1916

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Lehtori A. Rantalainen 50-vuotias, Laatokka, 10.12.1921, nro 141, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Lehtori Aleks. Rantalainen kuollut, Sisämaa-Laatokka, 12.02.1949, nro 34, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Geni.com : Erkki Aleksanteri Rantalainen
5. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1950-1958 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit
Genovese vuonna 1959.
**Vito Genovese** (27. marraskuuta 1897, Campania Italia – 14. helmikuuta 1969, Missouri Yhdysvallat) oli amerikanitalialainen gangsteri ja Genovesen mafiaperheen johtaja.

Elämä
-----

Genovese syntyi Etelä-Italiassa 1897. 15-vuotiaana hän muutti perheensä kanssa Manhattanin italialaiskortteliin, missä hän liittyi paikallisiin katujengeihin. 1920-luvulla hänestä oli tullut Charles "Lucky" Lucianon luottomies, ja he työskentelivät Giuseppe "Joe the Boss" Masserialle, Little Italyn mafiapäällikölle.

1930-luvun vaihteessa käydyssä Masserian ja Salvatore Maranzanon välisessä mafiasodassa Genovese osallistui Masserian murhaan. Pian hän ja Luciano murhasivat myös Maranzanon, joka luuli heidän olevan tämän puolella. Luciano johti nyt yhtä viiteen perheeseen kuuluneista rikollisjärjestöistä Genovesen toimiessa sen alipäällikkönä.

Vuonna 1936 Genovese astui mafiaperheen johtoon Luciano juoduttua vankilaan. Vain vuoden päästä hän kuitenkin pakeni murhasyytettä Italiaan. Siellä hän ystävystyi Benito Mussolinin kanssa ja rahoitti fasistisia hankkeita. Toisen maailmansodan aikana hän kuitenkin tarjosi apua Yhdysvaltain armeijalle. Hän osallistui edelleen New Yorkin mafiaperheensä toimintaan sitä nyt johtaneen Frank Costellon välityksellä ja loi uusia suhteita Italian mafiajohtajien kanssa. Sodan loppuvaiheilla Genovese otettiin kiinni ja vietiin Yhdysvaltoihin oikeudenkäyntiä varten. Avaintodistaja kuitenkin myrkytettiin vuonna 1945, ja Genovese vapautettiin seuraavana vuonna.

New Yorkissa Genovese järjesti kilpailijoidensa murhia ja palasi vähitellen valtaan. Lucianon mafiaperhe nimettiin hänen mukaansa Genovesen mafiaperheeksi. Vuonna 1959 hänet tuomittiin huumekaupasta 15 vuodeksi vankilaan, josta käsin hän yhä jatkoi mafiaperheensä johtamista kuolemaansa saakka. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vito Genovese *britannica.com*.  8.9.2023. Viitattu 14.9.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Notable Name: Vito Genovese *The Mob Museum*. Viitattu 14.9.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Anna Wikander
**Anna Elisabet Wikander** (26. helmikuuta 1873 Pori – 4. lokakuuta 1938 Tampere) oli suomalainen tuberkuloosilääkäri.

Wikanderin vanhemmat olivat laivuri Georg Ferdinand Wikander ja Ebba Carolina Rosendahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 yksityistodistuksella Porin lyseosta ja suoritti medikofiilitutkinnon Helsingin yliopistossa 1896 sekä valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1899 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1904. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan 1905, Kölniin ja Pariisiin 1907 sekä Ruotsiin, Tanskaan ja Berliiniin 1913.

Wikander toimi yksityislääkärinä Tampereella vuodesta 1904 alkaen. Hän oli Tampereella vanhainkodin lääkärinä 1905–1918, Tampereen lastenhoitoyhdistyksen laitoslääkärinä 1908–1915 ja Tampereen Verkatehtaan sairas- ja apu- sekä eläkekassojen lääkärinä 1914–1934. Tampereen kaupungin keuhkotautisten huoltotoimiston lääkärinä Wikander oli 1911–1936. Hän oli mukana perustamassa Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistystä 1912 ja toimi yhdistyksen sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä. Yhdistyksen perustaman Tampereen keuhkotautiparantolan lääkärinä hän oli vuodesta 1915 alkaen. Hän oli myös mukana ajamassa kunnallisen keuhkotautiparantolan perustamista Kangasalle, tämä Pikonlinnan parantola valmistui 1931. Perheetön Wikander testamenttasi omaisuutensa Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistykselle. Yhdistyksen toimintaa jatkaa nykyisin 1954 perustettu Tampereen Tuberkuloosisäätiö.

Kirjallisuutta
--------------

* Raimo Seppälä : *Anna Wikanderin perintö : Tampereen tuberkuloosin vastustamisyhdistys 1912-1954 : Tampereen tuberkuloosisäätiö 1954-2004*. Tampereen tuberkuloosisäätiö, Tampere 2004 ISBN 9529167091

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Tampereen tuberkuloosisäätiö : Anna WIkander
3. 1 2  Arno Forsius : Anna Wikander (1873–1938) – yksityislääkäri, tuberkuloosiparantolan lääkäri (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Pikonlinnan verkkonäyttely : Kansalaisten valistamisesta tieteelliseen tutkimukseen (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Josef Bremer (1863)
**Josef Bremer nuorempi**, vuodesta 1850 **Brehmer**, (23. tammikuuta 1789 – 5. joulukuuta 1874 Pyhäjärvi Ul) oli suomalainen kapteeni ja tehtailija.

Bremerin vanhemmat olivat turkulainen tukkukauppias, Teijon ruukinpatruuna, ylitirehtööri Josef Bremer vanhempi ja Anna Charlotta Kijk. Hän pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1801.

Bremer palveli tykkijunkkarina Suomen tykistörykmentissä vuodesta 1808 ja hänestä tuli aliluutnantti samana vuonna. Hän sai siirron Wenden tykistörykmenttiin vuonna 1811, erosi rykmentistä samana vuonna mutta palasi uudestaan palvelukseen Wenden rykmenttiin 1812. Bremeristä tuli aliluutnantti 1814 ja hän sai eron kapteenina vuonna 1817 palaten sitten Suomeen.

Bremer omisti Kirjakkalan ruukin 1817–1827. Vuonna 1822 hän vuokrasi Jokioisten ruukin ja kartanon ja lunasti ne omistukseensa vuonna 1827. Högforsin (Karkkilan) ruukin Bremer omisti vuodesta 1836 lähtien. Hän perusti Högforsiin Suomen ensimmäisen putlauslaitoksen vuonna 1852 ja valssaamon sekä Joroisiin Huutokosken masuunin 1858.

Josef Bremer oli naimisissa vuodesta 1817 Albertina Sofia Baerin (k. 1878) kanssa. Heidän poikansa oli vuorihallituksen intendentti Valfrid Leopold Brehmer. Bremerillä oli viisi veljeä, joista mainittakoon turkulainen kauppias ja verkatehtailija Jakob Reinhold Bremer (1773–1830), masuunimestari ja tehtailija Karl Otto Bremer (1776–1828), kauppalaivuri Hans Henrik Bremer (1779–1832) sekä Teijon ja Kirjakkalan ruukkien omistaja Robert Bremer (1777–1844). 

Maanviljelysneuvos Nestor Maximilian Bremer oli Josef Bremerin veljenpoika ja ottolapsi.

Lähteet
-------

1. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 1462
2. 1 2 3 4 5  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 : Josef Brehmer. Luettu 31.10.2017.
3. ↑  / Brehmer, Josef (1789–1874) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
4. ↑  Högfors bruk[vanhentunut linkki]. Uppslagsverket Finland
5. ↑  Nestor Maximilian Bremer *Biografiasampo*. Viitattu 15.4.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Robert Albert Bernhard Schogster** (17. helmikuuta 1838 Sipoo – 25. joulukuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies, joka toimi Lappeenrannan pormestarina.

Schogsterin vanhemmat olivat kappalainen Albert Wilhelm Schogster ja Sofia Maria Wallgren ja puoliso vuodesta 1867 Ida Sigfridina Stenbäck. Schogster tuli ylioppilaaksi 1857, suoritti tuomarintutkinnon 1864 ja sai varatuomarin arvon 1870. Hän oli Lappeenrannassa oikeusraatimies ja vankilanjohtaja 1867 ja pormestari 1870–1895 ja sitten Lappeen kihlakunnan kruununvouti 1895–1902, toimien samalla rakuunarykmentin sotatuomarina Lappeenrannassa 1890–1902. Schogster sai kollegiasessorin arvon 1885. Hän oli porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja valtiopäivillä 1872, joiden täysistunnoissa hän ei kuitenkaan käyttänyt yhtään puheenvuoroa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 298–299. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Schogster Robert Albert Bernhard  Viitattu 27.3.2021.
**Johan Grönfeldt** (1. huhtikuuta 1798 Pori – 26. heinäkuuta 1848 Ulvila) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppias, sahanomistaja, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.

Grönfeldtin vanhemmat olivat Poriin 1792 Merikarvialta muuttanut työmies Henrik Henrikinpoika Grönfeldt ja porilaisen porvari Simon Ekbladin leski Maria Björnström. Hän toimi kauppapalvelijana ja sai porvarinoikeudet Porissa 1822. Porin kauppiaat ostivat ympäristön talonpojilta maataloustuotteita ja puutavaraa ja veivät niitä ulkomaille varustamissaan laivoissa. Grönfeldt oli 1834 mukana varustamssa 270 lästin fregatti *Oceaniaa* ja hän oli myös osakkaana 1837 rakennetussa 250 lästin fregatti *Famaassa* ja 1839 valmistuneessa 226 lästin parkki *Tritonissa*. 

Ruotsista Poriin muuttaneen laivanvarustaja Fredrik Frans Wallenstrålen esimerkkiä seuraten Grönfeldt osti Satakunnan talonpojilta käsinsahattuja lankkuja ja lautoja vieden niitä ulkomaille laivoissaan. Koska Englannissa ja muissa vientimaissa maksettiin parempi hinta vesisahoilla sahatusta puutavarasta, Porin kauppiaat alkoivat hankkia myös Satakunnan alueen vesisahoja omistukseensa. Grönfeldt osti osuuden Sääkskosken vesisahasta vuonna 1838 ja hän suunnitteli myös vesisahan perustamista Ikaalisiin Vahokoskelle. Vahokosken sahan perustamisanomusta ei kuitenkaan hyväksytty, koska muut porilaiset kauppiaat Carl Fredrik Björnberg (1791–1849), August Wilhelm Björkman (1799–1860) ja Carl Fredrik Rosenlew (1797–1852) väittivät hankkeen vahingoittavan omien vesisahojensa toimintaa. Asiasta kehkeytyi pitkäaikainen oikeusjuttu eikä Grönfeldt päässyt laajentamaan sahaustoimintaansa. Yhdeksän vuotta kestänyt oikeusjuttu sai päätöksensä vuonna 1846 kun Grönfeldt menetti sahanperustamisoikeutensa Vahokoskeen. 

Vuonna 1840 kauppaneuvoksen arvonimen saanut Johan Grönfeldt oli naimisissa vuodesta 1825 Fredrika Sofia Souranderin kanssa. Heidän poikiaan olivat isänsä liiketoimia jatkanut porilainen kauppaneuvos John Grönfeldt ja maisteri, maanviljelijä Gustaf Vilhelm Grönfeldt (1829–1896).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo : Johan Grönfeldt
2. ↑  L. I. Kaukamaa: Vahokosken sahariita, Satakunta-sarja 11, s. 89-132
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Vilhelm Grönfeldt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 12.7.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Väinö Ilmari Forsman** (26. kesäkuuta 1889 Pälkjärvi – 19. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja hengellisten kuorolaulujen sanoittaja.

Forsmanin vanhemmat olivat Pälkjärven ja Kiteen kirkkoherra, rovasti Fredrik Forsman (1837– 1906) ja hänen toinen puolisonsa Elisabeth Barck. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1907, suoritti pastoraalitutkinnon 1918 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930, filosofian maisteriksi 1931, teologian kandidaatiksi 1942 ja teologian lisensiaatiksi 1948. Papiksi Forsman vihittiin 1911. Hänestä tuli teologian kunniatohtori 1953.

Forsman oli Viitasaarella ja Kivijärvellä vt. kappalaisena, vt. kirkkoherrana ja armovuodensaarnaajana vuosina 1911–1917. Hän oli Helsingin uuden yhteiskoulun uskonnon ja keskiluokan historian opettajana 1917–1919, Riihimäen pakkotyölaitoksen saarnaajana 1918–1919, Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan kappalaisen viran armonvuodensaarnaajana 1919, kirkkoherran viran apulaisena 1920, Helsingin Sörnäisten suomalaisen seurakunnan kirkkoherran viran apulaisena 1920–1931 ja Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherran viran apulaisena 1931–1943. Viimeksi Forsman oli Helsingin Töölön seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1943 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1943.

Forsman toimi liturgina eduskunnan ja valtion juhlajumalanpalveluksissa vuodesta 1918 alkaen ja piti Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kurssit kirkkoherranviraston tehtävistä vuodesta 1937 alkaen. Hän oli myös Helsingin yliopiston kirkkolaulun opettajana vuodesta 1945 alkaen.

Forsman oli naimisissa vuodesta 1927 Jenny Tatjana Murron (s. 1897) kanssa.

Julkaisuja
----------

Nimellä *V. I. Forsman*:

* *Hautausmaista: niiden järjestämisestä ja kaunistamisesta*. Otava 1926
* *Kansliapapin käsikirja*. Otava 1938
* *Kirkonpalvelijain ohjekirja*; kirj. Hanna Loimaranta, Ilmari Virkkala, V. I. Forsman. Suomen kirkonpalvelijainyhdistys, Hamina 1942
* *Väkevien voimien pyörteissä: mitä on terve rakkaus- ja sukuelämä?*; kirj. Helmi Heikinheimo, Kaarina Kari, Mairi Karvonen, Martta Kasurinen, Irja Kilpeläinen, Hellin Mustala, V. I. Forsman, Ensio Kurki-Suonio, Toivo Laitinen, V. Laurila, Verneri Louhivuori, Turo Niemi. Agricola-seura, Helsinki 1947
* *Kotiemme pyhät juhlat: miten vaalimme niitä*. Kirjapaja, Helsinki 1952

Suomennoksia
------------

* J. S. Bach : *Joulu-oratorio. 1 ja 2 osa*. Teosto, Helsinki 1951

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Forsman, Väinö Ilmari. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 4.12.2022)
2. 1 2 3 4 5  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31379  (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Fredrik Forsman

Kirjallisuutta
--------------

* *Nöyrät hän täyttää hyvyyksillään: Väinö Forsmanin muistokirja*; toim. Viljo Lindbohm. Tohtori V. I. Forsmanin muistorahasto, Helsinki 1959
**Nikolai Johan Ferdinand Knorring** (7. elokuuta 1836 Pietari, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1905 Nizza, Ranskan kolmas tasavalta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.

Knorringin vanhemmat olivat heraldikko, pietarilainen vaakunataiteilija Johan Gustaf Knorring (1801-1846) ja Friederike Louise Fehrmann (1806-1875), joka oli pietarilaisen maalarimestari Johan Christian Fehrmannin tytär. Kenraalimajuri Gustaf Christian Knorring oli hänen vanhempi veljensä. Muita veljeksiä olivat Carl Constantin Knorring (1833-1834), Otto-Fredrik Knorring (1834-1882) ja Baltian rautateiden asemapäällikkö Alexander Rudolf Knorring (1844-1882). 

Hänen puolisonsa vuodesta 1871 oli Jevdokija Gerasimovna Nikiforova (s. 1845), joka oli kauppias Gerasim Nikiforovin ja Agrafina Mihailovan tytär. Heille syntyi kymmenen lasta, joista neljä kuoli pikkulapsina:

* Nikolai (s. 1872), 2. Konstantinovin sotilasoppilaitoksen junkkeri, 118. Suiškin jalkaväkirykmentin aliluutnantti vuonna 1892-1893, luutnantti vuonna 1896-1897. Erosi palveluksesta vuonna 1898.

* Vera (s. 1873);
* Sergei (s. 1874);
* Eugen (1876-1876), kuoli sylilapsena;

* Constantin (s. 1877) pääesikunnan kartografisen koulun sotilastopografisen osaston oppilas, sotilastopografisen osaston nuorempi kaivertaja, kuvernementinsihteerin arvo 1916.

* Vasili (1880-1880); kuoli sylilapsena
* Vladimir (1881-1884); kuoli lapsena
* Nadežda (1882-1916?);
* Jevdokija (s. 1885)
* Vladimir (1887-1887); kuoli sylilapsena

Nikolai Johan Ferdinand Knorring valmistui aliupseeriksi 2. Pietarin sotaopistosta ja määrättiin henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin vuonna 1854. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1856, aliluutnantiksi vuonna 1863 ja luutnantiksi vuonna 1864, jolloin hän myös tuli palvelukseen Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin. Knorring ylennettiin alikapteeniksi vuonna 1870 ja kapteeniksi vuonna 1876. Turkin sodan alettua Knorring komennettiin Bulgarian hallituksen palvelukseen vuonna 1877 ja ylennettiin vuonna 1878 everstiksi. Hän palasi takaisin rykmenttiinsä vuonna 1879. Sieltä Knorring siirrettiin vuonna 1886 Henkivartioväen Pavlovskin rykmenttiin ja edelleen 118. Suiskin jalkaväkirykmentin komentajaksi vuonna 1888. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina elokuussa 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nikolai Johan Ferdinand Knorring *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 22.2.2020)
2. 1 2  Knorring nr 809 - Adelsvapen-Wiki *www.adelsvapen.com*. Viitattu 12.9.2023.
**Kaarlo Immanuel Gummerus** (27. kesäkuuta 1875 Rantsila – 20. maaliskuuta 1928 Kurkijoki) oli suomalainen piirieläinlääkäri ja hevosasiantuntija.

Kaarlo Gummeruksen vanhemmat olivat Pihtiputaan kirkkoherra Alexander Gummerus ja Alma Maria Nordlund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Vaasan lyseosta ja suoritti eläinlääkäritutkinnon Tukholman eläinlääkärikorkeakoulussa 1901.

Gummerus oli piirieläinlääkärinä Nurmeksessa 1902, Seinäjoella 1902–1903, Saarijärvellä 1903–1907 ja Kurkijoella 1907–1919. Hän oli Kurkijoen maamiesopiston lehtorina ja hevoshoitokoulun johtajana vuodesta 1920 alkaen.

Gummerus oli hevosjalostuksen asiantuntija ja hän toimi useiden hevosjalostusyhtymien puheenjohtajana sekä palkintotuomarina ja toimihenkilönä useissa kotieläinnäyttelyissä. Hän kirjoitti myös useita teoksia hevosten hoidosta.

Kaarlo Gummerus oli naimisissa vuodesta 1901 Ines Maria Selinin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Kotieläinten terveys- ja sairashoito*. WSOY 1915, 4. laajennettu painos 1922, 5. painos 1926
* *Hevoshoidon käsikirja*; kirj. Kaarlo Gummerus ja Axel Alfthan. WSOY 1917, 2. painos 1921, ilmestyi viron kielellä nimellä *Hobusekasvatuse käsiraamat 1-2*. Kirjastusühisus "Maa", Tallinn 1921, 1923
* *Lyhyt hevoshoito-oppi: maatalouskouluja varten*; kirj. Kaarlo Gummerus ja Axel Alfthan. WSOY 1918
* *Kavionhoito- ja kengitysopas: maamiehiä varten*. Gummerus 1923, 2. painos 1927

Suomennoksia
------------

* Arvid M. Bergman : *Kengitys-oppi*; suomeksi toimittanut Kaarlo Gummerus. Gummerus 1909

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Kaarlo Immanuel Gummerus
2. 1 2 3 4  Kaarlo Gummerus, Suomen eläinlääkärilehti, 01.04.1928, nro 4, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot