recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Goodrichin linna** on normannien rakentama linnanraunio lähellä Goodrichin kylää Herefordshiressa. Englannin sisällissodan aikana parlamentin joukot valloittivat linnan kanuunaa käyttäen, minkä jälkeen sitä tuhottiin lisää ja se jäi huonoon kuntoon.

Historia
--------

Aymer de Valencen kuoleman jälkeen vuonna 1324 linna siirtyi Talbotin suvulle. Ennen sisällissotaa sillä ei ollut puolustuksellista käyttöä. Parlamentin joukot piirittivät sitä kahden kuukauden ajan vuonna 1646 ja varuskunta antautui kun veden saanti katkaistiin.

Arkkitehtuuri
-------------

Linna sijaitsee korkealla kalliolla Wye-joen rannalla. Pienehkö sydänlinna on hyvin säilynyt. Keskiosaa suojaa paksu kehämuuri, jossa on kolmessa kulmassa valtavat pyöreät tornit ja neljännessä porttihuone.

Lähteet
-------

* Pettifer, Adrian: *English Castles: A Guide by Counties*. Boydell & Brewer, 2002. ISBN 9780851157825. Google books (viitattu 30.4.2019). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Pettifer, s. 96

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Goodrichin linna** Wikimedia Commonsissa
**Goodbye Lenin** (*Good Bye, Lenin!*) on Wolfgang Beckerin ohjaama saksalainen tragikoominen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2003. Elokuva on nähty usein osana ostalgia-huumaa.

Elokuvan pääosissa ovat Daniel Brühl, Katrin Saß, Tšulpan Hamatova, Maria Simon ja Florian Lukas. Elokuva oli menestys ympäri maailmaa ja on saanut useita palkintoja.

Juoni
-----

Elokuvan tapahtumapaikkana on Itä-Berliini vuosina 1989 ja 1990. Alexander Kernerin (Daniel Brühl) äiti Christiane Kerner (Katrin Saß) on vankka sosialismin kannattaja. Äiti saa sydänkohtauksen nähdessään poikansa hallituksen vastaisissa mielenosoituksissa ja vaipuu koomaan.

Kun äiti monen kuukauden päästä herää koomasta, on kaikki muuttunut. Berliinin muuri on murtunut ja Saksat ovat yhdistymässä. Koska lääkärin mielestä Alexin äidin sydän on yhä heikko eikä välttämättä kestä suuria järkytyksiä, päättää Alex uskotella äidilleen kaiken olevan ennallaan.

Elokuvan loppupuolella äiti joutuu uudestaan sairaalaan, ja hoitaja kertoo hänelle totuuden. Äiti ei kuitenkaan tohdi kertoa pojalleen tietävänsä. Pian äiti kuolee, eikä Alex saanut tietää että hänen äitinsä tiesi totuuden.

Arvioita
--------

*Turun Sanomien* Tapani Maskulan mielestä tässä on kerrankin elokuva, jonka kertomuksessa on enemmän painoarvoa kuin visuaalisesti köyhässä toteutuksessa. Se on hänestä nokkela satiiri, joka valaisee yhdistyneen Saksan lähihistoriassaan kokemia kriisejä ja traumoja sekä yksityisten ihmisten arkielämässä että vertauksellisella tasolla.

Lähteet
-------

1. ↑  Goodbye, Lenin! *The Numbers*. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
2. ↑  Good Bye, Lenin! *Box Office Mojo*. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
3. ↑  Maskula, Tapani: Lavastettu paratiisi *Turun Sanomat*.  8.11.2003. Viitattu 22.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan virallinen sivusto (saksaksi)
* *Goodbye Lenin* Elonetissä.
* *Goodbye Lenin* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ilkonsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
TaipalsaariEtelä-KarjalaSuomi |
| Saariryhmä | 
Ilkonsaaren saariryhmä |
| Vesialue | 
Saimaa: Suur-Saimaa |
| Korkein kohta | 
96 m mpy. |
| Pinta-ala | 
18,1 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ilkonsaari** on saari Saimaan järvessä Taipalsaaren kunnan alueella. Saari on paikallisesti tunnettu siellä sijaitsevista viidestä ortodoksisesta rukoushuoneesta. Saarella on myös 1,2 kilometrin mittainen geologinen luontopolku.

Ilkonsaari muodostuu kahdesta kallioselänteestä ja niitä yhdistävästä kapeasta hiekkaisesta maakannaksesta. Kallioselänteet kohoavat 20 metriä Saimaan pinnasta. Kalliot ovat pääasiassa graniittia, granodioriitti ja tonaliittia, mutta myös juonibreksiaa löytyy. Saaren keskiosasta kuroutuu itään alueelle harvinainen hiekkasärkkä, joka on suurelta osin veden alla.

Ilkonsaaren omistaa Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiö. Saimaan Skiitat -yhdistys on rakentanut saarelle viisi ortodoksista rukoushuonetta, joita kutsutaan skiitoiksi eli sivuluostareiksi, vaikka niissä ei ketään asukaan. Saaresta on tullut luonnon sekä rukoushuoneiden takia suosittu matkailukohde.

Lähteet
-------

### Huomioita

1. ↑  Katsottu ruotinkielisestä Wikipediasta, jossa sille ei mainita lähdettä.

### Viitteet

1. 1 2  Geologinen reitti Ilkonsaaressa Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiö, ekarjala-retkeily.fi. Viitattu 30.7.2020.
2. 1 2  Tuhannet vaeltavat hiljentymään autiolle saarelle Suomessa – saareen rakennettu jo viisi rukoushuonetta Yle. Viitattu 12.8.2019.
3. ↑  Kallioiden ja kappelien Ilkonsaari (pdf) Saimaa Geopark.  Arkistoitu 12.8.2019. Viitattu 12.8.2019.
Politico Europe

|  |  |
| --- | --- |
| lehtityyppi | 
sanomalehti, verkkosanomalehti (en)View and modify data on Wikidata  |
| julkaisija | 
SpringerView and modify data on Wikidata  |
| perustettu | 
2015View and modify data on Wikidata  |
| päätoimittaja | 
Matthew Kaminski (- 2019)View and modify data on Wikidata  |
| kotipaikka­kunta | 
BrysselView and modify data on Wikidata  |
| sivukoko | 
tabloidi, verkkosanomalehti (en)View and modify data on Wikidata  |
| kieli | 
englantiView and modify data on Wikidata  |
| kotisivu | 
View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Politico** on paperilehtenä ja verkkojulkaisuna Politico.eu Brysselissä pääpaikkaansa pitävä lehti. Verkkojulkaisu aloitti toimintansa 21. huhtikuuta 2015. Sen päätoimittaja on Matthew Kaminski. Lehti käsittelee Eurooppaan ja Euroopan unioniin liittyviä aiheita. Sillä on Brysselin, Berliinin, Lontoon ja Pariisin toimituksissa 50 toimittajaa, joista 40 on Brysselissä. Se käsittelee samoja aiheita kuin *Financial Times*, jota se pitää kilpailijanaan joskin EU-asioissa itseään myötäsukaisempana.

Politicon perusti yhdessä saksalaisen Axel Springer -konsernin kanssa yhdysvaltalainen Robert L. Allbittron, joka perusti vuonna 2007 yhdysvaltalaisen *Politicon*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Mykkänen: Verkkolehti on EU-journalismin uusi haastaja.  *Helsingin Sanomat*, 3.5.2016, s. A 36.  Helsingin Sanomat. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 3.5.2016.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko kellotorneineen.
**Pyhän Kolminaisuuden kirkko** (ven. Трои́цкая це́рьков, *Troitskaja tserkov*) on klassismia edustava kirkkorakennus Pietarin kaakkoisosassa lähellä Nevan rantaa. Omaperäisen ulkomuotonsa takia kirkko ja siihen liittyvä kellotorni ovat saaneet nimityksen **Kulitsa ja pasha** (Кули́ч и Па́сха, *Kulitš i Pasha*).

Ruhtinas Aleksandr Vjazemski rakennutti kirkon Pietarin lähellä omistamaansa Aleksandrovskojen kylään Katariina II:n lahjoittamilla varoilla vuosina 1785–1787. Arkkitehti Nikolai Lvov loi erikoisen rakennuskokonaisuuden, joka on samalla hienostunut ja runollinen. Kirkon muodostaa joonialaisten pylväiden reunustama kupolikattoinen rotunda ("kulitsa"). Sen vieressä on korkea pyramidimainen kellotapuli ("pasha"). Tarinan mukaan arkkitehti oli saanut innoituksensa Roomassa sijaitsevasta Vestan pyörötemppelistä ja preettori Gaius Cestius Epulon haudalle pystytetystä Cestiuksen pyramidista. Samat yksinkertaiset geometriset muodot toistuvat usein hänen tuotannossaan. Alkuperäistä sommitelmaa häiritsee jonkin verran vuosina 1857–1859 pystytetty lisärakennus.

Kirkon sisätilaa koristavat korinttilaiset pylväät ja alttarisyvennyksen yllä leijuvat enkelit. 1700-luvun puolivälistä oleva ikonostaasi on siirretty Vasilinsaarella sijainneesta Marian ilmestyksen kirkosta.

Nykyään rakennus on toimiva ortodoksinen kirkko. Sen osoite on Obuhovskoi oborony -prospekti 235. Lähin metroasema on Proletarskaja.

Lähteet
-------

1. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 623. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  Kirikov, Boris: *Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga*, s. 151–152. Sankt-Peterburg: Kolo, 2005. ISBN 5-901841-33-6.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 623–624. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha)**.
* Kulitsa ja pasha Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Pyhän Marian katedraali** on kirkkorakennus Newcastle upon Tynessä, Englannissa. Vuonna 1844 valmistunut Augustus Puginin suunnittelema rakennus edustaa uusgotiikaa.

Historia
--------

Heinäkuussa 1838 Newcastlen katolisten tapaamisessa päätettiin uuden kirkon rakentamisesta. Vuoteen 1842 mennessä kansalaiset keräsivät 6 500 puntaa (nykyrahassa noin miljoona puntaa) kirkon rakentamiseksi. Katolilainen Augustus Pugin valittiin kirkon arkkitehdiksi, ja hän sai suunnitelmansa valmiiksi pian vuoden 1842 Newcastlen-vierailunsa jälkeen. Rakentamista valvonut komitea tarkkaili, että kirkon rakennustyöt eivät ylittäisi budjettia. Vaikka komitea vaatikin Puginin suunnitelmiin useita muutoksia taloudellisten syiden takia, niin lopulta ulkoasu oli pitkälti sellainen kuin Pugin halusi sen olevan, vain kirkontornia ei rakennettu. Rakennustöitä johti Puginin ystävä George Myers. Kirkko avattiin 21. elokuuta 1844, ja sen seurakunnan ensimmäiseksi papiksi valittiin aiemmin samana vuonna piispaksi nimetty William Riddell.

Kirkosta tuli katedraali, kun se valittiin 29. syyskuuta 1850 perustetun Hexhamin hiippakunnan pääkirkoksi. Hiippakunnan nimeksi tuli 11 vuotta myöhemmin Hexhamin ja Newcastlen hiippakunta. Vuonna 1870 kuolleen Elizabeth Dunnin testamenttirahojen ansiosta kirkkoon pystyttiin rakennuttamaan lopulta torni. Vuonna 1894 kirkon 150-vuotisjuhlavuonna aloitettiin laajat kunnostustyöt, ja vuonna 1901 sinne rakennettiin kastekappeli. Toisessa maailmansodassa katedraalin eteläpuolen ikkunat vaurioituivat räjähdyksessä.

1980-luvulla alkoivat uudet kunnostustyöt, joiden aikana vaihdettiin muun muassa pahoin kärsinyt katto. 1980-luvun kunnostustyöt maksoivat 10 kertaa niin paljon kuin kirkon rakennustyöt. Vuonna 1998 kirkolle ehdotettiin jälleen uutta neljä vuotta kestävää kunnostusta, ja tuona aikana kirkkoon asenettiin muun muassa keskuslämmitysjärjestelmä. Sisätilojen kunnostus saatiin valmiiksi joulukuussa 2002, mutta uuden valaistuksen asentaminen kesti helmikuulle 2003. Kesäkuussa 2004 kirkkon toisessa maailmansodassa vaurioituneiden ikkunoiden tilalle laitettuun uudet ikkunat, jotka omistettiin sodassa kuolleelle, jälkikäteen Viktorian ristillä palkitulle Adam Wakenshaw’lle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  History of St. Mary's Cathedral St Mary's Cathedral.  Arkistoitu 27.7.2011. Viitattu 15.8.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Marian katedraali (Newcastle)** Wikimedia Commonsissa

* Katedraalin kotisivut (englanniksi)
**Sigrid Elviira Oulasmaa** (o.s. **Salovaara**, sukunimi vuoteen 1932 **Söderberg**; 13. lokakuuta 1898 Humppila − 2. elokuuta 1963 Kiuruvesi) oli suomalainen kotirouva ja Suomen pienviljelijäin puolueen kansanedustaja 1930-luvulla.

Oulasmaan vanhemmat olivat nahkuri Zefanias Salovaara ja Hulda Aleksandra Cederblad. Hän kävi keskikoulun ja mentyään naimisiin 1920 rautatievirkamies Oskari Ossian Söderbergin (sukunimi vuodesta 1932 Oulasmaa) kanssa asui sitten Ypäjällä 1920–1931, Valtimolla 1931–1960 ja Kiuruvedellä vuodesta 1960.

Oulasmaa oli kansanedustajana 1933–1936 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä.

Lähteet
-------

* .aspx Sigrid Oulasmaa *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen pienviljelijäin puolueen kansanedustajat 1933–1936 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(3) | 
* Kesti
* Rytinki
* Oulasmaa

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Kitarapedaalilauta, jossa on useita EHX-polkimia, mukaan lukien Big Muff, POG (polyfoninen oktaavigeneraattori), Stereo Pulsar tremolo ja Tube EQ.
**Electro-Harmonix** on New Yorkissa perustettu yritys, joka valmistaa elektronisia ääniprosessoreita, ja myy uudelleenbrändättyjä elektroniputkia. Yrityksen perusti Mike Matthews vuonna 1968. Se tunnetaan parhaiten 1970- ja 1990-luvuilla julkaistuista kitaroille tarkoitetuista tehostepedaaleista. 1970-luvulla EH valmisti myös kitaroita. 

1970-luvun puolivälissä Electro-Harmonix vakiinnutti itsensä uranuurtajaksi ja johtavaksi kitarapedaalien valmistajaksi. Electro-Harmonix oli ensimmäinen yritys, joka julkaisi, valmisti ja markkinoi kohtuuhintaisia poljettavia pedaaleita kitaristille ja basistille, kuten ensimmäinen flanger-pedaali (**Electric Mistress**), ensimmäinen analoginen kaiku/viivetehoste, jossa ei ole liikkuvia osia (**Memory Man**), ensimmäinen kitarasyntetisaattori polkimen muodossa (**Micro Synthesizer**) ja ensimmäinen putkivahvistinsimulaattori (**Hot Tubes**). Vuonna 1980 Electro-Harmonix julkaisi yhden ensimmäisistä digitaalista viive-/looper-pedaaleista (**16 sekunnin viive**).

Tehostepedaalit
---------------

Electro-Harmonix 12AX7EH -elektroniputkea käytetään vahvistimien etuasteissa.
Electro-Harmonix valmistaa monenlaisia tehostepedaaleja kitaralle, bassolle, laululle, koskettimille ja muille soittimille. Lisäksi se uudelleenbrändättyjä elektroniputkia Electro-Harmonix-nimellä.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Electro-Harmonix
* Mike Matthewsin haastattelu
* The EH Man's Elecktro-Harmonix Extravaganza (tietoa vanhoista EH-pedaaleista)
* Mistress Mystery -sivu (vintage Electric Mistress -info)
**Shawn Colvin** (s. 10. tammikuuta 1956 Vermillion, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan 1997 julkaistusta singlestä "Sunny Came Home".

Henkilökohtainen elämä
----------------------

Colvin syntyi Vermillionissa Etelä-Dakotassa ja vietti nuoruutensa Londonissa Ontariossa ja Carbondalessa Illinoisissa. Colvin oppi soittamaan kitaraa 10-vuotiaana. Colvin on ollut naimisissa kahdesti: Ensin Simon Tassanon kanssa vuonna 1993, josta erosi kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1997 hän avioitui valokuvaaja Mario Erwinin kanssa, josta erosi 2002. Hänellä on vuonna 1998 syntynyt tytär.

Ura
---

Colvin muutti Austiniin Texasiin ja liittyi yhtyeeseen nimeltä Dixie Diesels. Vuonna 1983 hän muutti New Yorkiin ja liittyi Buddy Millerin yhtyeeseen. Vuonna 1987 tuottaja Steve Addabbo palkkasi hänet taustalaulajaksi Suzanne Vegan lauluun "Luka". Tämän johdosta Colvin sai levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa ja julkaisi debyyttialbuminsa *Steady On* yhteistyössä tuottajakumppanin John Leventhalin kanssa vuonna 1989. Levy voitti Grammyn parhaasta nykyaikaisesta folk-albumista. Toinen albumi *Fat City* julkaistiin vuonna 1992 ja sai Grammy-ehdokkuuden parhaasta nykyfolk-albumista. Laulu "I Do not Know Why" oli Grammy-ehdokkaana parhaasta naislaulajan popesityksestä. 

Vuonna 1996 Colvin julkaisi albumin *A Few Small Repairs* ja vuonna 1997 menestyssinglen "Sunny Came Home", joka voitti vuoden laulun ja vuoden levytyksen Grammyn vuonna 1998. *A Few Small Repairs* -albumi myi platinaa.

Colvin on esiintynyt useiden elokuvien soundtrackeillä mm. Serendipity (Sattumalta) elokuvassa hän esittää kappaleen "When You Know".

Kesäkuussa 2016 ilmestyi Colvinin ja Steve Earlen yhteisalbumi *Colvin & Earle*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 . All Music. Viitattu 5.3.2018
2. ↑  Shawn Colvin Biography *musicianguide.com*. Viitattu 5.3.2018. (englanniksi)
3. ↑  Shawn Colvin *nndb.com*. Viitattu 5.3.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shawn Colvin** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Mylopótamos** (Μυλοπόταμος, "Myllyjoki") eli **Geropótamos** (kreik. Γεροπόταμος, "Pyhä joki"), antiikin *Oaksis* (m.kreik. Ὀάξης), on joki, joka virtaa Réthymnon alueyksikön alueella Kreetan saaren pohjoisosassa Kreikassa. Sen pituus on 32 kilometriä. Joki saa alkunsa Ída- eli Psiloreítis-vuoristosta läheltä Anógeian kaupunkia ja virtaa sieltä kohti luoteista. Se laskee Egeanmereen kuuluvaan Kreetanmereen saaren pohjoisrannikolla lähellä Lávriksen kylää Mylopótamoksen kunnassa.

Mylopótamos on Réthymnon alueyksikön merkittävin joki. Joen varrella sijaitsee muun muassa Péraman kylä. Mylopótamoksen kunta sekä sen osa Geropótamoksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on nimetty joen mukaan. Kreetanmeren rannalla joen suussa on Geropótamoksen ranta, joka myös on saanut nimensä joesta.

Jokea ei tule sekoittaa Kreetan etelärannikon Geropótamos-jokeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Rivers in Crete Villa Talea.  Arkistoitu 23.8.2016. Viitattu 15.8.2016.
2. 1 2  Ποταμός Γεροπόταμος *This Is Crete*. Viitattu 15.8.2016.
3. ↑  Rethymno Geropotamos beach *Greeka.com*. Viitattu 15.8.2016.
Accademia Nazionale di San Luca Palazzo Carpegnassa.
Guercino: *Pyhä Luukas näyttää Neitsyt Marian muotokuvaa.*
**Pyhän Luukkaan akatemia** eli **Accademia di San Luca** perustettiin taiteilijoiden yhdistyksenä Roomassa vuonna 1577 Federico Zuccarin johdolla. Sen tarkoituksena oli nostaa taiteilijoiden, eli taidemaalarien, kuvanveistäjien ja arkkitehtien työ pelkkien käsityöläisten tekemän työn yläpuolelle. Muita perustajia olivat Girolamo Muziano ja Pietro Olivieri. Akatemia sai nimensä Pyhän Luukkaan mukaan. Legendan mukaan Luukas oli maalannut Neitsyt Mariasta muotokuvan, ja hänestä oli siksi tullut maalarikiltojen suojeluspyhimys.

Akatemia toimii yhä nimellä **Accademia Nazionale di San Luca**. Akatemia sijaitsee nykyisin Palazzo Carpegnassa, Piazza dell’Accademia di San Lucan varrella. Aiemmat 1500-luvulta alkaen käytössä olleet tilat eivät ole säilyneet, mutta akatemian kirkko *Santi Luca e Martina* kylläkin. Arkkitehti Pietro da Cortonan suunnitteleman kirkon julkisivu on Forum Romanumiin päin. 
Alusta asti jokaisen akatemian jäsenyyteen hakevan tuli lahjoittaa yksi teos kokoelmiin, joten akatemian taidekokoelma on runsas. Siihen kuuluu maalauksia, veistoksia, noin 500 muotokuvaa ja huomattava piirustuskokoelma.

Pyhän Luukkaan akatemian edeltäjä oli *Compagnia di San Luca*, maalarien ja miniatyristien kilta. Vuonna 1620 paavi Urbanus VIII antoi sille oikeudet hyväksyä ketkä saattoivat toimia taiteilijoina Roomassa. Akatemian alkuvuosina paavillinen auktoriteetti valvoi tarkoin sen toimintaa. Sen johtajiin oli kuulunut monia tunnettuja 1600-luvun taiteilijoita, kuten Bernini ja Cortona. Tosin osa maineikkaista taiteilijoista ei koskaan joko liittynyt tai tullut hyväksytyksi akatemiaan.

Lähteet
-------

* Haskell, Francis: *Patrons and Painters: Art and Society in Baroque Italy, luku 8*, s. 18–19. Yale University Press, 1993.

### Viitteet

1. ↑  Haskell, s. 18

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Luukkaan akatemia** Wikimedia Commonsissa

* Accademia Nazionale di San Luca (italiaksi)
* Galleria Nazionale di San Luca (italiaksi)
**Västerfärnebon kirkko** (ruots. *Västerfärnebo kyrka*) on kirkkorakennus Västerfärnebon kylässä Salan kunnassa Keski-Ruotsissa.

Västerfärnebon kirkko on suurempi  Västerfärnebon-Fläckebon seurakunnan kahdesta kirkosta. Se on seurakunnan pääkirkko, jossa vietetään jumalanpalvelusta joka sunnuntai kello 10.

Kirkon vanhimmat osat ovat peräisin 1300-luvulta. Senaikainen kirkko oli yksinkertainen, suorakaiteen muotoinen rakennus. Kirkkoa on muunneltu 1400- ja 1700-luvuilla; jälkimmäisessä muutoksessa kirkosta tehtiin ristikirkko, ja torni sijoitettiin rakennuksen keskiosaan.

Kalkkikivinen kastemalja on 1200-luvulta. Alttarikaappi valmistettiin Antwerpenissä noin vuonna 1500; sen keskiosassa on noin 50 tammeen kaiverrettua hahmoa. Vanhin saarnastuoli valmistettiin 1630-luvulla, nykyinen on peräisin vuodelta 1825. Nykyiset urut valmistuivat 1891 ja uudistettiin 1934. Vanhin kattokruunu on vuodelta 1689 ja sijaitsee kuorissa.

Katso myös
----------

* Fläckebon kirkko

Lähteet
-------

* *Våra Kyrkor*. Västervik, Ruotsi: Klarkullen, 1990. ISBN 91-971561-0-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Västerfärnebon kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Västmanlands kommuner och landsting (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Västerfärnebo kyrka
**Gu Hong** (kiin. 谷红, s. 6. marraskuuta 1988) on kiinalainen amatöörinyrkkeilijä.

BoxRecin mukaan Gu on kilpaillut vuodesta 2016 lähtien, joskin hän osallistui jo vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa 69 kg sarjaan. Gu voitti ensimmäisessä ottelussa, joka oli samalla välieräottelu, kazakstanilaisen Gaukhar Ermekbayn ja loppuottelussa uzbekistanilaisen Shakhnoza Nizamovan. Hän voitti kummatkin ottelut pistein 3–0. Astanan MM-kilpailuissa 2016 Gu aloitti suoraan ensimmäiseltä kierrokselta ilman karsintaottelua. Hän voitti kaksi ensimmäistä otteluaan pistein 3–0 voittaen ensin turkkilaisen Gülten Türkerin ja toisessa ottelussa azerbaidžanilaisen Maryam Jabrayilovan. Välieräottelussa hän voitti suomalaisen Elina Gustafssonin 2–0, mutta loppuottelussa kazakstanilainen Valentina Khalzova oli parempi pistein 2–1. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2017 Gu kilpaili jälleen 69 kg sarjassa. Hän voitti puolivälierissä uzbekistanilaisen Gaukhar Mirzayevan. Välierissä Gu voitti vietnamilaisen Trần Thị Linhin 4–1. Loppuottelussa Gu voitti kazakstanilaisen Khalzovan 4–1 uusien Aasian-mestaruutensa.

New Delhin MM-kilpailuissa 2018 Gu otteli 69 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan Angela Carinin ja puolivälierissä argentiinalaisen Lucía Pérezin 5–0. Loppuotteluun hän eteni voittamalla välierissä saksalaisen Nadine Apetzin 4–1. Loppuottelussa Gu kohtasi taiwanilaisen Chen Nien-chinin, jolle Gu hävisi pistein 3–2. Bangkokin AM-kilpailuissa 2019 Gu kilpaili 69 kg sarjassa. Hän voitti karsintakierroksella eteläkorealaisen Kim Shinhyeongin. Puolivälierissä Gu voitti pohjoiskorealaisen Kim Jin Sonin 4–1 ja välierissä uzbekistanilaisen Shakhnoza Yunusovan samoin pistein. Loppuottelussa Gu voitti taiwanilaisen Chen Nien-chinin 3–2. Vuonna 2020 Gu varmisti paikan Tokion olympialaisten 69 kg sarjaan voitettuaan Aasian karsintaturnauksen.

Huhtikuuhun 2021 mennessä Gu on otellut amatööriurallaan 15 ottelua, joista on voittanut 13.

Lähteet
-------

1. ↑  7. Asian Women's Championships Amateur Boxing. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  AIBA Women's World Boxing Championships Astana 2016 - Women's Welter (69kg) (pdf) AIBA.  Arkistoitu 1.3.2020. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  8. Asian Women's Championships Amateur Boxing. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Amateur Boxing - Hong Gu TheSports.org. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
5. 1 2 3  Hong Gu BoxRec. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  AIBA Women's World Boxing Championships 2018 - Women's Welter (69kg) (pdf) AIBA.  Arkistoitu 19.1.2021. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
7. ↑  9. Asian Women's Championships (pdf) Amateur Boxing. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
8. ↑  Boxing Road to Tokyo Asian/ Oceanian Qualification - Women's Light Women's Welter (64-69kg) (pdf) Athlete 365. Viitattu 16.4.2021. (englanniksi)
**Gu Kailai** (kiin.: 谷开来; pinyin: *Gǔ Kāilái*; s. 15. marraskuuta 1958) on kiinalainen entinen laki- ja liikenainen. Vuonna 2012 hänet tuomittiin lievennettyyn kuolemantuomioon brittiläisen liikemies Neil Heywoodin murhasta. Gu tunnetaan myös Kiinan kommunistipuolueen politbyroon entisen jäsenen Bo Xilain vaimona. Bo Xilai pidätettiin vaimonsa tapaan vuonna 2013 ja häntä syytettiin lahjuksista ja vallan väärinkäytöstä. Xilai tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.

Elämäkerta
----------

Gu Kailai syntyi yläluokkaiseen perheeseen ja hänen isänsä kenraali Gu Jingsheng oli tunnettu vallankumouksellinen. Kommunistien noustua valtaan vuonna 1949 Jingshengillä oli valtion virkoja, mutta hänet pidätettiin monien muiden tapaan kulttuurivallankumouksen aikana. Gu Kailai joutui työskentelemään teurastamolla, kunnes saattoi viimein jatkaa lopulta opintojaan. Gu tapasi tulevan miehensä Bo Xilain Liaoningin maakunnassa vuonna 1984 ja pariskunta sai sittemmin yhden pojan. Vuonna 1988 Kailai valmistui lakimieheksi Pekingin yliopistosta ja avasi oman lakitoimistonsa Pekingissä. Kailai on myös kansainvälisen politiikan maisteri ja julkaisi kirjan oikeudenkäynneistä Yhdysvalloissa edustettuaan useita kiinalaisyhtiöitä julkisuutta saaneessa oikeusjutussa. Kun Kailain miehestä Xilaista tuli kommunistisen puolueen johtaja Chongqingissa Kailai sulki toimistonsa vuonna 2007 välttyäkseen väitöksiltä henkilökohtaisesta hyödystä miehensä aseman kautta.

Gu Kailain ja hänelle työskennelleen Zhang Xiaojun murhasyytteistä kerrottiin heinäkuussa 2012. Kiinalaisen median mukaan Kailailla oli ollut liikemies Neil Heywoodin kanssa riitaa taloudellisista intresseistä ja että Kailai ja Zhang myrkyttivät Heywoodin tämän uhattua Kailain pojan turvallisuutta. Heywoodin ja taloudellisten intressien tausta ei ole selvinnyt tarkemmin. Gu Kailain oikeudenkäynti alkoi 9. elokuuta 2012. Länsimaailman median edustajia ei päästetty seuraamaan oikeudenkäyntiä. Uutistoimisto Xinhuan mukaan Kailai tunnusti murhan oikeudenkäynnin aikana selittäen syyksi Heywoodin hänen poikaansa vastaan tekemän uhkauksen. 20. elokuuta Kailai sai lievennetyn kuolemantuomion eli vankeutta. Chongqingin poliisipäällikkö Wang Lijun tuomittiin 15-vuoden vankeusrangaistukseen ja hänen tuomiossaan viitattiin hänen toimintaansa Kailain suhteen.

Jotkut ulkopuoliset tarkkailijat ovat kyseenalaistaneet virallisen version tapahtumista ja arvelleet murhatuomion ja Kilain miehen syytteiden voineen olla osa poliittista peliä.

Lähteet
-------

1. ↑  谷開來被判死緩引起中國網民不滿 *BBC中文网*.  20.8.2012. Viitattu 4.5.2022. (kiinaksi)
2. 1 2 3  Profile: Gu Kailai *BBC News*. BBC. Viitattu 10.4.2015. (englanniksi)
3. ↑  Bo Xilai scandal: Timeline *BBC News*. BBC. Viitattu 10.4.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pohjan sotilassoittokunta** (lyhenne POHSK) oli yksi Suomen sotilassoittokunnista. Soittokunta sijaitsi Oulussa osana Pohjois-Suomen sotilaslääniä. Osana puolustusvoimauudistusta soittokunta lakkautettiin vuoden 2013 lopussa.

Historia
--------

Pohjan sotilassoittokunta perustettiin vuonna 1918 Korsholmassa ja se toimi Jääkärirykmentti 1:n soittokuntana. Kesällä 1918 soittokunta uudelleennimettiin Karjalan kaartin soittokunnaksi ja toimi Viipurissa osana Karjalan kaartin rykmenttiä. Talvisodan jälkeen soittokunta siirrettiin Ouluun.  Jatkosodan aikana soittokunta tunnettiin nimellä Huoltopataljoona 5:n soittokunta. Lapin sodan aikana soittokunta uudelleennimettiin Jalkaväkirykmentti 1:n soittokunnaksi. 

Vuonna 1952 Jalkaväkirykmentti 1:n soittokunta uudelleennimettiin Oulun varuskuntasoittokunnaksi. Soittokunta toimi kyseisellä nimellä vuoteen 1990 asti, jolloin siitä tuli Pohjan sotilassoittokunta. Soittokunta kuului Pohjois-Suomen viestipataljoonan organisaatioon vuoteen 1989 asti, jolloin pataljoona siirtyi Kajaaniin. Pohjois-Suomen viestipataljoonan ja Pohjan prikaatin lakkautuksen jälkeen soittokunta kuului Oulun sotilasläänin esikunnan organisaatioon ja maanpuolustusalueiden lakkauttamisten jälkeen Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnan organisaatioon.

Vuoden 2013 lopussa seitsemän sotilassoittokuntaa, mukaan lukien Pohjan ja Kainuun sotilassoittokunnat, lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta. Pohjois-Suomeen jäi vahvistettu Lapin sotilassoittokunta, joka jatkossa vaalii Pohjan sotilassoittokunnan perinteitä. Lapin soittokuntaan Rovaniemelle siirtyi Oulun soittajista kaikkiaan yhdeksän. Neljä siirtyi Kaartin soittokuntaan, yksi Kainuun prikaatiin ja loput siviiliin.

Lähteet
-------

1. ↑  Aho, Esko: Pohjan sotilassoittokun­ta jättää jäähyväiset Oululle *kaleva.fi*.  5.12.2013. Oulu:  Kaleva Oy. Viitattu 12.8.2015.
2. 1 2 3 4 5  Tiensuu, Juha: Sotilasmusiikin perinteet  1.1.2014. Valojuova.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 13.8.2015.
3. ↑  Sankala, Kari: Sotilassoitosta tuli Oulun Etta *kaleva.fi*.  6.9.2004. Oulu:  Kaleva Oy. Viitattu 12.8.2015.
4. ↑  Pohjan so­ti­las­soit­to­kun­ta jättää jäähyväiset Oululle *kaleva.fi*. Viitattu 10.4.2019.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisestä ydinsukellusveneestä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Dreadnought** (viirinumero S101) oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1959. Se laskettiin vesille 21. lokakuuta 1960 kumminaan kuningatar Elisabet II ja otettiin palvelukseen 17. huhtikuuta 1963.

Palvelus
--------

*Dreadnought* vieraili 1960-luvun puolivälissä Norfolkissa Yhdysvalloissa, Bermudalla, Rotterdamissa ja Kielissä. Alus oli Gibraltarilla 1965, 1966 sekä 1967 ja lähti 19. syyskuuta 1967 Rosythistä Singaporeen.

Alus palautettiin 10. syyskuuta 1970 palvelukseen Rosythin telakalta, jossa se oli ollut modernisoitavana ja polttoaineen vaihdossa. Aluksesta tuli 3. maaliskuuta 1971 ensimmäinen pohjoisnavalla pintaan noussut brittiläinen sukellusvene.

Alus poistettiin palveluksesta 1980 Chathamissa, josta se hinattiin 1983 Rosythiin odottamaan kohtaloaan.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Gardiner, Robert s. 529


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Porpoise-luokka** | **Royal Navyn sukellusveneet** | Seuraaja:**Oberon-luokka** |
Venäjän keskuspankin päärakennuksen julkisivua.
**Venäjän keskuspankki** (ven.  Центральный банк Российской Федерации, *Tsentralnij bank Rossijskoi federatsii* (’Venäjän federaation keskuspankki’) tai ven. Банк России, *Bank Rossii*) on Venäjän federaation rahapolitiikasta eli esimerkiksi Venäjän ruplan arvon vakaudesta vastaava valtion laitos. 

Pankki perustettiin 13. heinäkuuta 1990 Neuvostoliiton valtionpankin Venäjän tasavallan pankin pohjalta. Pankin nimi oli aluksi *Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan keskuspankki* (*Venäjän SFNT:n keskuspankki*). Neuvostoliiton hajottua ja Itsenäisten valtioiden yhteisön (IVY) perustamisen jälkeen marraskuussa 1991, Venäjän SFNT:n korkein neuvosto julisti, että Venäjän SFNT:n keskuspankki on ainoa pankki, joka vastaa maan valuutan eli ruplan vaihtokurssista, liikkeellelaskusta ja vakaudesta. 20. joulukuuta 1991 Neuvostoliiton valtionpankki lakkautettiin ja sen varannot, vastuut sekä omaisuus siirrettiin Venäjän SFNT:n keskuspankille. Tämä nimettiin *Venäjän federaation keskuspankiksi* muutamia kuukausia myöhemmin.

Pankin toimintaa ohjaa osaltaan Kansallinen pankkineuvosto, jossa ovat edustettuina valtioneuvosto, keskuspankin pääjohtaja, duuma, presidentinhallinto sekä muutama muu Venäjän valtion keskeisintä talouteen liittyvää tahoa.

Venäjän keskuspankin pääjohtajaksi tuli Elvira Nabiullina kesäkuussa 2013. Presidentti Vladimir Putin nimitti hänet tehtävään maaliskuussa 2013.

Katso myös
----------

* Ukrainan kansallispankki

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bank of Russia Today - The Central Bank of the Russian Federation Venäjän keskuspankki, cbr.ru.  Arkistoitu 17.5.2013. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
2. ↑  National Banking Board Venäjän keskuspankki, cbr.ru. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
3. ↑  Nainen ensi kertaa Venäjän keskuspankin ruoriin taloussanomat.fi. Viitattu 9.6.2013.
4. ↑  Bank pick’s mixed reviews  18.3.2013. themoscownews.com.  Arkistoitu 5.5.2013. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)
5. ↑  Putin’s top bank nominee urges growth model rethink  4.3.2013. themoscownews.com.  Arkistoitu 24.4.2013. Viitattu 9.6.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venäjän keskuspankki** Wikimedia Commonsissa

* Venäjän keskuspankki luopumassa ruplan kurssin ohjauksesta vuonna 2015[vanhentunut linkki] (arvopaperi.fi)
**HMS Dundee** (viirinumero L84) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Shoreham-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Shoreham-luokka (sluuppi)*
Alus tilattiin 16. maaliskuuta 1931 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1932 kumminaan rouva Round-Turner ja valmistui 31. maaliskuuta 1933.

Palvelus
--------

Alus määrättiin jo ennen valmistumistaan Länsi-Intiaan. Alus oli 1938 huollettavana kotimaassa, mistä vapauduttuaan se palasi Bermudalle. Toisen maailmansodan alettua alus partioi Länsi-Intian alueella Trinidadissa, kunnes se otettiin 27. heinäkuuta 1940 huollettavaksi telakalle Trinidadissa.

Syyskuussa alus aloitti koeajot vapauduttuaan telakalta. Se liittyi 2. syyskuuta Kanadasta lähteneeseen ja Sydneyyn matkanneeseen saattueeseen SC3. Alus lähti 10. syyskuuta kotimaahan saattuetehtäviin.

Saksan laivaston sukellusvene *U-48:n* laukaisema torpedoi osui 14. syyskuuta Irlannin länsipuolella *Dundeehen*, joka upposi .

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Naval-history.net - HMS Dundee

*Shoreham*-luokan sluupit

|  |
| --- |
| *HMS Bideford* - *HMS Dundee* - *HMS Falmouth* - *HMS Fowey* - *HMS Milford* - *HMS Rochester* - *HMS Shoreham* - *HMS Weston* |
| Edeltäjä: *Hastings*-luokka – Seuraaja: *Grimsby*-luokka |
**Venäjän maalaki** on moniselitteinen, eikä tulkinnaltaan vakiintunut kokonaisuus. Maahan voi kohdistua omistus- ja käyttöoikeuksia. Uskottu omistusoikeus voi osoittautua vain käyttöoikeudeksi, johon ei voida soveltaa perintöoikeutta. Maata ei kansallistettu Neuvostoliiton aikana, vaan se jäi vain olemaan, sitä ei käsitelty varsinaisena tuotantovälineenä. *lähde?**selvennä*

Maan luokittelu
---------------

Venäjän federaation laki jakaa maan seitsemään eri luokkaan; 

1. Maatalousmaa
2. Taajama-maa
3. Teollisuus- ja armeijanmaa, muu erityismaa
4. Metsämaa
5. Suojelumaa
6. Vara-maa
7. Vesistöjenmaa

Maan käyttötarkoituksen vaihtaminen luokkien välillä on hankala ja byrokraattinen toimenpide. Päätökset luokan vaihdosta tehdään Venäjän federaation virastojen välityksellä lopulta korkeimmalla mahdollisella tasolla. 

Osa maasta on vaihdannan piirissä. Maanomistaja voi olla rekisteröity yksityinen juridinen henkilö, kuten yhtiö tai julkinen oikeushenkilö, kuten kunta tai Venäjän federaatio eli valtio. Maata voi omistaa myös ulkomaalainen tietyin rajoituksin. Tiettyjen luokkien maata voi ostaa, myydä ja vuokrata. Kerrostalosta huoneiston ostanut ostaa samalla osuuden talon maa-alueesta, koska Venäjällä kerrostalohuoneisto lasketaan kiinteäksi omaisuudeksi.

### Metsämaa

Venäjän valtio omistaa kaiken metsämaan ja myöntää metsäpiirien välityksellä hakkuuoikeuksia hakattaviin puihin. 

Tosin siviililaki käsittelee metsääkin kiinteistönä, joten metsälaki on sen kanssa ristiriidassa. Metsä ja maapohja eritellään siten, että yksityinen omistus voi kohdistua vain metsään, ei varsinaiseen maapohjaan.

Metsämaahan kohdistuu myös muita käyttöoikeuksia, kuten jokamiehenoikeus marjastamiseen, sienestämiseen ja liikkumiseen. Maapohjaan voi kohdistua kaivos- tai maa-aineksen otto-oikeuksia. Metsämaahan voi saada metsästysluvan.

Hakkuiden suorittaminen on tarkoin normitettu, ja viranomaiset valvovat niitä. Käytännössä paikallinen metsäpiiri vuokraa metsän hakkuuyhtiölle, jolloin sille syntyy laillinen hakkuuoikeus, ja sen jälkeen yhtiö omistaa kaatamansa puutavaran. Vuokraukseen liittyy myös tiettyjä velvoitteita metsän hoitamisesta. Vuokrasopimukset tehdään tavallisesti 49 vuodeksi. Hakkuuoikeuden lisäksi metsämaahan voi kohdistua jonkun toisen tahon oikeus samanaikaisesti*selvennä*.

### Taajamamaa

Nykyinen*milloin?* maalaki lähtee siitä että kaikkien liike- ja asuinrakennuksien tonttimaa yksityistetään.

Lähteet
-------

* Idän metsätieto, Luonnonvarakeskus (Arkistoitu – Internet Archive)
* Venäjän metsäoikeus
Sigrid Eerikintytär Vaasa
**Sigrid Vaasa** (1566–1633) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n ja hänen puolisonsa Kaarina Maununtyttären tytär.

Sigrid Vaasa asui lapsuudessaan äitinsä Kaarina Maununtyttären kanssa Liuksialan kartanossa ja jäätyään kahdesti leskeksi palasi asumaan sinne kuolemaansa asti. Vuonna 1597 hän avioitui Henrik Klaunpoika Tottin kanssa. Sen jälkeen oli Kirkniemen ja Sjundbyn kartanoiden emäntä. Heidän lapsistaan merkittävin oli Åke Tott, joka sai mainetta kuningas Kustaa II Aadolfin johtamissa sodissa. Kaarle-herttuan ja Sigismundin valtataistelun aikana Henrik Tott asettui suomalaisten aatelismiesten ja sitä kautta myös Sigismundin puolelle, minkä vuoksi hän joutui pakenemaan maasta ja kuoli ilmeisesti noin vuonna 1603 maanpaossa. Sigrid solmi uuden avioliiton vuonna 1609 Natt och Dag -sukuun kuuluvan Nils Nilsinpojan kanssa, muutti Ruotsiin mutta jäi neljän vuoden kuluttua leskeksi. Leskeksi jäätyään hän palasi Suomeen ja kuoli Liuksialassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Valjus (toim.): *Kuninkaallisia, keisarillisia, tasavaltaisia*, s. 247. SKS, 2001.
2. 1 2 3 4  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 9 p. 705
3. ↑  Einar W. Juvelius: *Suomen kansan aikakirjat II*, s. 415–416. Otava, 1928.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
Mielenosoittajia Pietarissa
**Venäjän mielenosoitukset 2021** alkoivat 23. tammikuuta 2021 mielenosoittajien antaessa tukensa pidätetylle venäläiselle oppositiopoliitikolle Aleksei Navalnyille. Navalnyin perustama korruption vastainen säätiö julkaisi aiemmin samalla viikolla dokumenttielokuvan *Palatsi Putinille. Suurimman lahjuksen historia*, jossa kehotettiin ihmisiä lähtemään osoittamaan mieltä 23. tammikuuta 2021.

Taustaa
-------

Navalnyi oli Saksassa hoidossa Venäjällä tapahtuneen Novitšok-myrkytyshyökkäyksen jälkeen. Hänen palatessaan Moskovaan tammikuussa 2021 hänet pidätettiin. Samana päivänä hänen YouTube-kanavallaan julkaistiin dokumenttielokuva, jossa paljastettiin presidentti Vladimir Putinin korruptiokytkökset, ja kehotettiin ihmisiä osoittamaan mieltään tulevana lauantaina.

Tapahtumat
----------

Venäjän poliisin erikoisjoukkoja protestien aikana.
23. tammikuuta Navalnyin tukiprotesteja järjestettiin Venäjällä yli 100 kaupungissa. Yli 3 000 mielenosoittajaa pidätettiin. Mielenosoitukset jatkuivat viikon päästä 31. tammikuuta, jolloin kiinniotettuja oli yli 4 000. Pääkaupunki Moskovan keskusta suljettiin jo ennen mielenosoitusten alkamista. Monet pidätetyistä vapautettiin melko pian. Poliisi käytti Moskovassa ja Pietarissa etälamauttimia. Pidätettyjä kohdeltiin kaltoin ainakin joissain tapauksissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Esitutkintavankeudessa istuva Aleksei Navalnyi julkaisi videon Vladimir Putinista *Yle Uutiset*. Viitattu 24.1.2021.
2. ↑  Saksa vahvistaa: venäläispoliitikko Navalnyi myrkytettiin Novitšok-hermomyrkyllä – presidentti Niinistö: järkyttävää *Yle Uutiset*. Viitattu 24.1.2021.
3. ↑  Yli 3 000 ihmistä pidätettiin Venäjällä Navalnyin tukimielenosoituksissa – Valtion televisio keskittyi uutisissaan "kohteliaisiin poliiseihin" *Yle Uutiset*. Viitattu 24.1.2021.
4. ↑  Siperiassa osoitettiin mieltä -52 asteen pakkasessa! Katso hyinen tunnelma yhdessä maailman kylmimmistä kaupungeista *mtvuutiset.fi*.  24.1.2021. Viitattu 24.1.2021.
5. ↑  Poliisi käytti raakaa väkivaltaa Navalnyin tukimielenosoittajiin Venäjällä – yli 4 000 otettu kiinni *Ilta-Sanomat*.  31.1.2021. Viitattu 31.1.2021.
6. ↑  Moskovan sellit on tungettu täyteen Navalnyin kannattajia, vangitun äiti: Puolustautumiseen ei annettu mahdollisuutta *Yle Uutiset*. Viitattu 4.2.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Venäjän mielenosoitukset 2021** Wikimedia Commonsissa
**Janna Syvänoja** (s. 3. maaliskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja muotoilija. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa huonekalu- ja sisustussuunnittelua vuosina 1982–1993. Syvänojan tuotanto ulottuu koruista maataide- ja tilateoksiin. Teostensa materiaaleina hän on käyttänyt muun muassa puhelinluetteloita, sanakirjoja, sanomalehtiä ja muuta vanhaa käyttöpaperia, hevosen jouhia, linnun sulkia, koivun tuohta ja vanhoja silmälasien linssejä.

Vuonna 2004 Syvänoja palkittiin Torsten ja Wanja Söderbergin palkinnolla (*Nordiskt Design- och Konsthantverkspris* 2004) ja vuonna 2011 Ornamo valitsi hänet vuoden taiteilijaksi. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Prinssi Eugenin mitali. Syvänojan taiteesta on tehty myös Ville Suhosen ohjaama dokumentti *Katoavat hetket* (1997).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Janna Syvänoja,CV
2. ↑  Janna Syvänoja on yksi Prinssi Eugen -mitalin saajista. Suomen suurlähetystö, Tukholma
3. 1 2  *Katoavat hetket*. Suomen elokuvakontakti ry
4. 1 2  Janna Syvänoja on yksi Prinssi Eugen -mitalin saajista. Helsingin Sanomat, kulttuuri, 22.11.2012
5. ↑  Janna Syvänoja: Statement
6. 1 2  Ornamon ja Grafian Muotoilijat ’11 – Finnish Designer Awards

Kirjallisuutta
--------------

* *Viisi naista: Tuula Falk, Brita Flander, Kristina Riska, Janna Syvänoja, Ulla-Maija Vikman.* Suomalaisen muotoilun edistämiskeskus Design Forum Finland, 1997.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Riikka Sirviö** (s. 11. helmikuuta 1974 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.

Ensimmäiset suksensa Sirviö sai ollessaan vajaa kaksivuotias. Ensimmäisen kilpailunsa hän hiihti viiden vuoden iässä varuskunnan lasten hiihtokilpailussa, jossa hän sijoittui alle kuusivuotiaiden tyttöjen sarjassa viidenneksi.

Sirviön kilpaura ajoittui vuosille 1994–2003. Urallaan hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Ensimmäisen maailmancup-kilpailunsa hän kävi 28. tammikuuta 1995. Hän voitti pronssia 4 × 5 km viestissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1997. Sirviö voitti nuorten piirinmestaruuden 5 km:lla ja viestihiihdossa vuonna 1992. Vuonna 1994 hän oli nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemäs 5 km perinteisellä tyylillä hiihdetyssä hiihdossa. Vuosina 1995–2003 hän voitti yhden Suomen-mestaruuden, sai kuusi kertaa hopeaa ja neljä pronssia.

Sirviöllä oli uransa aikana lukuisia ongelmia, muun muassa Naganon olympialaiset 1998 jäivät häneltä väliin selkävaivojen takia.

Maailmancupissa Sirviö oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi Nove Mestossa tammikuussa 2002.

Sirviö kuului hopeaa voittaneeseen Suomen viestijoukkueeseen Val di Fiemmen MM-kisoissa vuonna 2003. Joukkueen jäsen Kaisa Varis antoi kuitenkin positiivisen dopingtuloksen, joten joukkue menetti mitalinsa. Tämän myötä Sirviö lopetti uransa maastohiihtäjänä samana vuonna.

Hiihtouran lopettamisen jälkeen Sirviö aloitti Hiihtoliiton kolmosalueen apuvalmentajana vuonna 2004.

Perhe
-----

Sirviö tapasi miehensä Sami Sirviön vuonna 2005. He menivät naimisiin ja heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi vuonna 2006. Kolmesta tyttärestä nuorin syntyi vuonna 2013. Sami Sirviö sairasti parantumatonta ALD-sairautta, jonka aiheuttamiin aivokomplikaatioihin hän kuoli vuonna 2020. Aiemmin Riikka Sirviö oli naimisissa hiihtomaajoukkueen suksihuollossa työskentelevän Heikki Alakärpän kanssa.

Koulutus ja työ
---------------

Sirviö on koulutukseltaan fysioterapeutti ja MDT-terapeutti. Hän työskentelee fysioterapeuttina Jyväskylässä ja sen lähikunnissa.

Lähteet
-------

* Suomen Hiihtoliitto – Urheilijat (arkistoitu versio) Suomen Hiihtoliitto.  Arkistoitu 23.1.2008. Viitattu 21.3.2020.

### Viitteet

1. 1 2  Riikka Sirviö Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. 1 2  Pekka Holopainen: Hiihdon MM-mitalisti Riikka Sirviö rakastui mieheen, jonka tiesi kuolevan nuorena – kolme lasta myöhemmin olivat hautajaiset *Ilta-Sanomat*.  21.3.2020. Viitattu 17.2.2022.
3. ↑  Riikka Sirviö ryhtyi valmentajaksi *Yle Urheilu*.  5.12.2005. Viitattu 17.2.2022.
4. ↑  Sirviö ja Viljanmaa elämänsä vedossa *mtvuutiset.fi*.  18.2.2003. Viitattu 17.2.2022.
5. ↑  Tatuoitu hevirumpali on suomalaisen hiihdon tuntematon kultasormi – sai Metallican jäseneltä hienon huomionosoituksen *Ilta-Sanomat*.  19.12.2020. Viitattu 17.2.2022.
6. ↑  Riikka Sirviö | Fysioterapeutti *Coronaria*. Viitattu 17.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Riikka Sirviö Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
Mylonáksen rotkoMylonáksen rotkoa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Ierápetra, Lasíthi, Kreeta, Kreikka |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Φαράγγι Μυλωνά |
| Tyyppi | 
KanjoniView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Mylonáksen rotko** (kreik. Φαράγγι Μυλωνά, *Farángi Myloná*; myös transl. *Milonáksen/Milonán rotko*) eli **Ágios Ioánniksen rotko** (Φαράγγι του Αγίου Ιωάννη / Άη Γιάννη, *Farángi tou Agíou Ioánni / Ái Giánni*) on rotko Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Lasíthin alueyksikössä noin 18 kilometriä itään Ierápetran kaupungista.

Mylonáksen vesiputous keväällä.
Rotko saa alkunsa Ágios Ioánniksen kylän läheltä noin 500 metrin korkeudesta merenpinnasta laskettuna ja päättyy Kakiá (Kakí) Skálan rannalle Kreetan etelärannikolle. Rotkossa on suuri vesiputous noin puolivälissä, joten rotkovaellus ei ole mahdollinen koko matkalta. Virrassa on vettä erityisesti talvisin ja keväisin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Φαράγγι Μυλωνά *Cretan Beaches*. Viitattu 7.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mylonáksen rotko** Wikimedia Commonsissa