recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**World Heavy Events Association** (Kansainvälinen Voimalajiliitto ry) on 1.1.2015 alkaen maailman ensimmäinen vahvin mies ja nainen - kilpailuiden järjestäjä, jolla on WADA-tasoinen antidopingohjelma ja urheilijat ovat sitoutuneet antidopingsopimukseen, jonka puitteissa heille voidaan tehdä doping-testejä missä vain, milloin vain testauksesta vastaavan organisaation toimesta. 

Urheilijoiden tulee olla liiton jäseniä ja antidopingsopimus voimassa vähintään 3 kuukautta ennen kilpailuja ja antidopingsopimus pysyy voimassa jatkuvana, ellei sitä erikseen irtisanota. Mikäli urheilija irtisanoo sopimuksen, niin halutessaan uudelleen järjestelmän piiriin hän on 12 kuukautta karenssissa, testauksen alaisena.

Liitto järjestää eri painoluokkien vahvin mies- ja nainen MM-kilpailut sekä muita kansainvälisiä kilpailuja ko. lajeissa sekä Highland Gamesissa, Timanttityttö™ ja otevoimailussa.

Liitto tekee tiivistä yhteistyötä Suomen Antidopingtoimikunnan kanssa ja sen kotipaikka on Hämeenlinna.

Liitto julkaisee myös sähköistä jäsenlehteä Power News - The Fittest Strength Magazine on Earth™.

Historia
--------

Liiton perustaja Jyrki Rantanen aloitti US-kilpailujen järjestämisen vuonna 2012 ja ohjelmassa on ollut lukuisia eri lajien tapahtumia eri puolilla maata. US-kilpailut on maailman vanhin yhtäjaksoinen avoimen painoluokan MM-kilpailu naisille. US-kilpailut ovat myös uranuurtania monille painoluokille, sillä niiden alla on järjestetty ensimmäiset MM-kilpailut niin -80kg ja -90kg miehille, kuin -60kg, -70kg ja -85kg (2015) naisille.

Liiton järjestämä Timanttityttö™-kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014 ja sen on kehittänyt Jyrki Rantanen, yhteistyössä Mari Valosaaren kanssa. 

Vuoden 2014 keväällä US-kilpailuista tiedotettiin, että vuoden 2015 alusta alkaen kilpaiut tulevat siirtymään ADT-toiminnan alaisuuteen ja tämä johti toiminnan siirtämiseen yhdistysmuotoon.

Lajit ja sarjat
---------------

Vahvin Mies: -80kg, -90kg, -105kg ja avoin sarja.

Vahvin Nainen: -60kg, -70kg, -85kg ja avoin sarja.

Timanttityttö™

Highland Games: Miehet: avoin/masters, Naiset: avoin/masters, myös joukkuekilpailuja.

Otevoimailu: Miehet ja Naiset.

Kilpailut ja voittajat
----------------------

Vain ADT-toiminnan alaiset voittajat listataan tällä sivustolla, vaikka US-kilpailuja on järjestetty myös ennen vuotta 2015.

### Kansainväliset kilpailut

2015: 

*Queen of the Castle™ - US Strongwoman Scandinavian Championships*

-60kg: Anna Hulda Olafsdóttir, Islanti, -70kg: Eveliina Rosentröm, Suomi, Avoin: Alina Leisiö, Suomi, Overall title: Alina Leisiö, Suomi

### Kansalliset kilpailut

2015:

*Heavy Events SM*

-60kg Terhi Sievers, -70kg Kirsi Järvi

-80kg Sami Pätäri, -90kg Niko Laine

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
Calder Hall, 1973
**Calder Hall** on paikkakunta Englannissa, Isossa Britanniassa, joka tunnetaan Britannian ensimmäisen ydinvoimalan sijaintipaikkana. 17. lokakuuta 1956 kello 12:16 Englannin kuningatar kytki laitoksen Ison-Britannian valtakunnanverkkoon. Neljä tuntia myöhemmin, eräiden muiden kytkentöjen jälkeen, Lontoo rupesi saamaan osan sähköstään ydinvoimalasta. Kuningatar käsitteli voimalaitoksen vihkiäispuheessaan kylmän sodan ja atomiaikakauden alun aiheuttamaa kriisiä:

*Me kaikki olemme tietoisia siitä, että tällä hetkellä tehdään historiaa. Jo vuosia olemme tienneet, että ydinalan tiedemiehet ovat joukolla loistavia keksintöjä tuoneet meidät uuden aikakauden kynnykselle. Tiedämme myös, että tuon kynnyksen saavutettuaan ihmiskunta on tullut kriisiin. Tänään näemme eräänlaisen ratkaisun tuohon kriisin kun tämä uusi voima, joka on osoittanut voivansa olla kauhistuttavan tuhoisa ase, on nyt ensimmäistä kertaa valjastettu yhteiskunnassamme yhteiseksi hyväksi.*
Calder Hallin ydinvoimala oli maailman ensimmäinen kaupallinen ydinvoimala, joskin kaikkein ensimmäinen ydinvoimala oli jo toiminnassa Neuvostoliitossa Obninskissa. Calder Hallissa oli neljä Magnox-tyyppistä kaasujäähdytteistä, grafiittihidasteista reaktoria, jotka tuottivat 50 MW kukin. Laitosta käytettiin aluksi myös ydinasekelpoisen plutoniumin tuotantoon. Voimala tuotti sähkön lisäksi plutoniumia 1980-luvun jälkipuoliskolla. Plutoniumin valmistuksen lopettamisesta ilmoitettiin 1995.

Englannin hallitus arvioi voimalaitoksen käyttöönoton aikana uuteen tekniikkaan investoinnin johtavan 40 miljoonan hiilitonnin polttamisen välttämiseen. Laitos sammutettiin vuonna 2003 vanhentuneena. Samalla laitospaikalla on myös toteutettu ydinpolttoaineen kierrätystä jälleenkäsittelyn avulla Sellafieldin jälleenkäsittelylaitoksella.

Calder Hallin jäähdytystornit räjäytettiin 29. syyskuuta 2007.

Lähteet
-------

* BBC, sivu sisältää mm. videokuvaa Calder Hallin ydinvoimalan vihkiäisistä

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Calder Hall** Wikimedia Commonsissa
**Joni Tervo** (s. 1993) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa nykyisin Superpesiksessä pelaavaa Kiteen Pallo -90 -joukkuetta.

Tervo edusti Sotkamon Jymyä juniori-ikäisestä vuoteen 2014 asti. Hän pelasi vuonna 2011 ensimmäisen kerran Ykköspesiksessä Jymyn kakkosjoukkueen riveissä. Miesten Superpesiksessä hän debytoi vuonna 2013 pelatessaan Sotkamon joukkueessa yhden ottelun. Seuraavalla kaudella hän pelasi jo 11 runkosarjaottelua sekä pudotuspeleissä yhdeksän peliä. Lisäksi hän pelasi myös Ykköspesiksessä Haapajärven Pesä-Kiiloissa. Kauden päätteeksi Tervo oli mukana voittamassa mestaruutta Sotkamon joukkueessa sekä A-poikien että miesten Superpesiksessä.

Kaudeksi 2015 Tervo siirtyi Kiteen Pallo 90:een, jossa sai pelata 30 runkosarjaottelua.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 2 SM-kultaa: 2013, 2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Joni Tervo Pesiksen maailma. Viitattu 23.11.2015.
2. 1 2  30.09.2014: Mikko Huotari KiPan pelinjohtajaksi  30.9.2014. Kiteen Pallo 90.  Arkistoitu 24.11.2015. Viitattu 23.11.2015.
3. ↑  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.
Giselher Klebe (2008)
**Giselher Klebe** (28. kesäkuuta 1925 Mannheim – 5. lokakuuta 2009 Detmold) oli saksalainen säveltäjä.

Klebe auttoi natsi-Saksan aikana taidemaalari Fritz Ohsea Gestapolta piilottelemisessa. Hän tapasi myös muita kuvataiteilijoita, joiden teokset olivat kiellettyjä, esimerkiksi Paul Kleetä. Hän tutustui kiellettyjen teosten säveltäjien, kuten Arnold Schönbergin ja Igor Stravinskyn työhön. Toisen maailmansodan jälkeen Klebe opiskeli Josef Ruferin ja Boris Blacherin johdolla. Hän itse toimi sävellysprofessorina Detmoldin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1962.

1950–1960-luvuilla Klebe sai huomiota dodekafonisilla teoksillaan esimerkiksi Darmstadtissa, ja hänen teoksiaan esitettiin aikakauden musiikkiin keskittyneissä radio-ohjelmissa. Vaikka Kleben harmoniat perustuivat sarjallisiin prosesseihin, hän ei tyylissään välttänyt tonaalisuudelle ominaisia sointuja. Hän lisäsi tyyliinsä sen kehittyessä 1960-luvulla muutenkin perinteisempiä aineksia. Vuodelta 1957 on Kleben ensimmäinen ooppera, *Die Räuber*. Hänen myöhempiin oopperoihinsa kuuluvat *Die tödlichen Wünsche* (1959/1962) ja *Jacobowsky und der Oberst* (1964/1965). Kleben tuotantoon kuuluu myös esimerkiksi kolme jousikvartettoa, muuta kamarimusiikkia, *Stabat Mater* (1964), balettisinfonia *Das Testament* (1972) ja *Poèma drammatico* (konsertto kahdelle pianolle ja orkesterille, 1999). *Poèma drammatico* sisältää lainauksia Giuseppe Verdiltä, joka vaikutti myös Kleben oopperoihin.

Klebe sai Detmoldin kunniakaupunkilaisen arvon lokakuussa 2002. Vuodelta 2007 on hänen viimeinen oopperansa *Chlestakows Wiederkehr*, joka kantaesitettiin Landestheater Detmoldissa. Klebe kuoli vaikean sairauden jälkeen 84-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Giselher Klebe Schott Music
2. 1 2 3 4  Giselher Klebe Naxos
3. 1 2  Ehrenbürger: Giselher Klebe Detmold
4. 1 2  Giselher Klebe Boosey&Hawkes


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Zeus Olympioksen temppeli** eli **Olympieion** (Ολυμπιείον) oli antiikin aikainen Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Polikhnessa Syrakusan kaupungin ulkopuolella Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Syrakusan kaupungin eteläpuolella.

Historia
--------

Temppelin rauniot 1800-luvulla. Ettore De Maria Bergler, 1891.
Temppelin pohjapiirros.
Zeus Olympiokselle eli Olympos-vuoren Zeukselle omistettu temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 555 eaa. Sen paikalla on kuitenkin ollut jonkinlainen edeltäjä jo 600-luvulla eaa. Zeus Olympioksen temppeli oli koko Syrakusan toiseksi vanhin temppeli. Sen arkkitehtoonisena edeltäjänä on nähty kaupungin alueella Ortygian saarella sijainnut Apollonin temppeli, joka oli jonkin verran vanhempi.

Temppelin alue ja siellä sijainnut pieni Polikhnen kaupunki oli linnoitettu ja varustettu varuskunnalla paikan strategisen merkityksen vuoksi. Samasta syystä myös kaupunkia piirittäneet viholliset tapasivat linnoittautua paikalle: näin tekivät Himilkon vuonna 396 eaa. Hamilkar vuonna 309 eaa. ja Marcellus vuonna 214 eaa.

Rakennus
--------

Temppeli sijaitsi Anapos- ja Kyane-jokien risteyskohdassa kaupunginmuurien ulkopuolella noin 2,5 kilometrin päässä etelään Epipolaista ja Neapoliista. Se oli rakennettu hieman ympäristöään korkeampaan kohtaan. Temppeli muistutti arkkitehtuuriltaan monella tavoin kaupungin Apollonin temppeliä. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 22,4 × 62 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella ja adyton. Sisäänkäynti pronaokseen ja naokseen oli tavan mukaan itäpäästä, ja adytoniin pääsi vain naoksesta. Pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä (*distylos in antis*). Itäpäässä pronaoksen edessä oli ylimääräinen pylväsrivi.

Vielä 1600-luvulla seitsemän temppelin pylväistä oli pystyssä. Nykyisin kahden eteläsivuun kuuluneen pylvään alemmat osat ovat pystyssä; lisäksi rakennuksesta on säilynyt sen perustukset sekä pylväsrumpuja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Syracuse, Temple of Zeus Olympios (Building) *Perseus*. Viitattu 5.11.2018.
2. 1 2 3 4  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "SYRACUSE (Siracusa) Sicily", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  Smith, William: "Syracusae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Temple of Olympian Zeus *City Map Sicilia*. Viitattu 5.11.2018.
5. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 6.75.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zeus Olympioksen temppeli** Wikimedia Commonsissa
Zetor Crystal 12045
**Zetor Crystal** oli Tšekkoslovakiassa vuosina 1971-1984 valmistettu traktorimalli. Crystal oli siihenastisen Zetor -traktorituotannon huippumalli. Esittelyvuonna 1968 esimerkiksi kumityynyin traktorin rungosta erotettu tasalattiainen ohjaamo oli uutta. Vastaava ohjaamoratkaisu yleistyi muilla merkeillä vasta 1970-1980-luvuilla. Samoin hydraulisesti ohjattava pikavaihde oli Crystaleissa paljon aikaansa edellä ollut ratkaisu.

Crystaleita tehtiin neli- ja kuusisylinterisinä versioina aluksi vapaasti hengittävinä, sittemmin myös turboahdettuina. Mallinumeroina ahtamattomat olivat: 8011 ja 12011 (takavetoiset), 8045 ja 12045 (nelivetoiset) sekä turboahdetut 10011 ja 16011 (takavedot) sekä 10045 ja 16045 (nelivedot).

Suomen maahantuontiohjelmassa olivat vapaasti hengittävät 8011, 8045, 12011 sekä 12045 ja ahdetulla moottorilla varustettu nelivetoinen 10045. Muita ahdettuja versioita ei tuotu Suomeen virallisen maahantuojan kautta. Crystalin nelivetoversioita arvosteltiin kankeiksi suurehkon kääntöympyrän vuoksi.

Crystalin moottorikonstruktio on yksinkertaisen toimintavarma. Neli- ja kuusisylinteriset moottorilohkot, joissa käytetään samoja sylinteriputkia ja mäntiä (sylinterimitat: 110x120/poraus x isku), on ratkaisu, jolla tuotantokustannuksia saadaan pienemmäksi. Sylinteriputket ovat "märkä"-tyyppisiä, eli jäähdytysneste on suoraan sylinteriputken ulkopinnan kanssa kosketuksissa. Nokka-akseli sijaitsee moottorilohkossa ja on hammasratasohjattu, ja venttiileitä ohjataan työntötankojen välityksellä, mikä on matalakierroksisessa dieselkoneessa toimiva järjestelmä.

Zetor Crystalista tehtiin Puolassa sisarmallia nimellä Ursus. Kyseessä on käytännössä sama traktori joidenkin mallien moottoreita lukuun ottamatta. Käytettyjen markkinoilla Zetoreita arvostetaan pyyntihintojen perusteella enemmän kun Ursusta.
Amfion ja Zethos
**Zethos** oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Zeuksen ja Antiopen kaksoispojista. Hänen veljensä oli Amfion. Molemmat liittyvät olennaisesti myyttiin Theban perustamisesta heidän rakennettuaan kaupungin muurin.

Lapsuus
-------

Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.

Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.

Theban hallitsijat
------------------

Zethoksesta tuli metsästäjä ja paimen, joka oli hyvin kiinnostunut karjankasvattamisesta. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.

Zethos nai Theben, jonka mukaan Theban kaupunki on nimetty.

Myöhemmät vastoinkäymiset
-------------------------

Toisen version mukaan Zethoksen puoliso oli Aedon, jonka kanssa heillä oli yksi ainoa poika. Aedon, joka kateellisena Nioben seitsemästä pojasta yritti tappaa näistä vanhimman, surmasikin vahingossa oman poikansa Ityloksen. Jumalat muuttivat Aedonin satakieleksi ja Zethos surmasi tuskissaan itsensä.

Amfionin ja Zethoksen kuolemien jälkeen Laios palasi Thebaan kuninkaaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.5.5 (engl. käännös).
2. ↑  Tripp, Edward. *Crowell's Handbook of Classical Mythology*. New York: Thomas Crowell Company, 1970, s. 44.
3. ↑  Homeros: *Odysseia* xix.503–534 (engl. käännös).

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Lykos** | **Theban kuningas(yhdessä Amfionin kanssa)**1300-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Laios** |
Konstantin Stanislavski Vershininin roolissa.
**Kolme sisarta** (ven. Три сестры, *tri sestry*) on Anton Tšehovin nelinäytöksinen näytelmä vuodelta 1901. Se kuvaa kolmen noin 20-vuotiaan sisaren elämää pikkukaupungissa. Sisarukset kaihoavat paluuta lapsuuden myyttiseen suurkaupunkiin Moskovaan.

Henkilöt
--------

* Andrei Sergejevitš Prozorov
* Olga Sergejevna Prozorova
* Maria Sergejevna Kulygina (Maša)
* Irina Sergejevna Prozorova
* Natalia Ivanovna (Nataša)
* Fjodor Iljitš Kulygin
* Aleksandr Ignatjevitš Vershinin
* Paroni Nikolai Lvovitš Tuzenbach
* Vasili Vasiljevitš Soljonyi
* Ivan Romanovitš Tšebutykin
* Alexei Petrovitš Fedotik
* Vladimir Karlovitš Rode
* Ferapont
* Anfisa

Juoni
-----

Näytelmä on venäläisen yläluokan joutilaan ja turhamaisen elämän kuvaus, joka sijoittuu venäläiseen kuvernementtikaupunkiin. Aluksi ryhmä on koolla Irinan nimipäivillä: paikalla ovat sisarukset Olga, Maša ja Irina, heidän veljensä Andrei, tämän tuleva vaimo Natalia, paikallisen varuskunnan upseereita, perheen alivuokralaisena asuva lääkäri ja palvelijoita. Sisarusten yhteisenä haaveena on palata lapsuudenaikaiseen kotikaupunkiinsa Moskovaan, josta isän upseerintyö on pakottanut muuttamaan pois. Isä on kuollut vuotta aikaisemmin ja haave muutosta on vain vahvistunut. Muutto poistaisi heidän tyytymättömyytensä, mutta se viivästyy ja viivästyy. Maša on tyytymätön avioliittoonsa, Andrei kaipaa yliopistoelämään, Irina on elämässään suuntaa vailla ja Olga kaipaa elämäänsä puolisoa. He haikailevat muutosta, mutta eivät itse tee mitään saadakseen muutoksen aikaiseksi. Muutos tulee viimeisessä näytöksessä ulkoa: varuskunta siirretään kaupungista pois. Upseerit poistuvat ja sisarusten on valittava elämälleen jokin suunta.

Suomennoksia
------------

* Jalo Kalima ja Eino Kalima. Julkaisussa: Tšehov, Anton. Kolme sisarta. Porvoo: WSOY, 2001. Laatukirjasto.
* Martti Anhava. Julkaisussa: Tšehov, Anton. Lokki / Vanja-eno / Kolme sisarta / Kirsikkatarha. Keuruu: Otava, 1999.

Lähteet
-------

1. ↑  Чехов Антон Павлович. Биография. *Чеховский Центр*.  Arkistoitu 29.2.2008. Viitattu 30.12.2008.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kolme sisarta**.
* Koko näytelmä venäjäksi
**Jussi Niinenmaa** (s. 1951 Tampere) on Hämeenkyrössä asuva tietokirjailija. Hän on toiminut aikuiskouluttajana ja koulutukseltaan opettaja sekä suorittanut liiketalouden ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon. Hän toimi 1980-luvulla mm. Hämeenkyrön kunnanvaltuutettuna ja kunnanhallituksen jäsenenä (SKDL), Pirkanmaan maakuntaliiton hallituksen 2. varapuheenjohtajana, 1990- luvulla Kyröskosken kartonkitehtaan pääluottamusmiehenä. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon Vasemmistoliiton edustajana. Hän toimi myös Hämeenkyrön perusturvalautakunnan puheenjohtajana. Hän on kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita ja ollut aktiivinen harrastajanäyttelijä. Hän on ollut useita vuosia F. E. Sillanpään seuran puheenjohtajana ja nykyisin Hannu Salama -seuran puheenjohtaja.

Teokset
-------

* Neljäs kuolemansynti - vai maailman pelastus, 2012 Kustannus HD Loimaa ISBN 978-952-5964-40-0
* Valhe vallan päällä, 2017 Kustannus HD Loimaa ISBN 978-952-7066-76-8
* Mustan sapen maa, 2020 Kustannus HD Inkoo ISBN 978-952-7244-86-9
* Hymyile Miss Universum, 2023 Kulttuurivihkot Helsinki ISBN 9789527437957
*

Lähteet
-------

1. ↑  Kunnanvaltuusto *Hämeenkyrö*. Viitattu 9.7.2021.
**Naohiro Ishikawa** (jap. 石川 直宏; s. 12. toukokuuta 1981 Yokosuka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Naohiro Ishikawa edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2003-2012. Hän on osallistunut mm. Kesäolympialaisissa 2004.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2003 | 1 | 0 |
| 2004 | 1 | 0 |
| 2005 | 0 | 0 |
| 2006 | 0 | 0 |
| 2007 | 0 | 0 |
| 2008 | 0 | 0 |
| 2009 | 2 | 0 |
| 2010 | 1 | 0 |
| 2011 | 0 | 0 |
| 2012 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 6 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2004
1 Sogahata |
2 Tulio |
3 Moniwa |
4 Nasu |
5 Abe |
6 Konno |
7 Morisaki |
8 Ono |
9 Takamatsu |
10 Matsui |
11 Tanaka |
12 Kikuchi |
13 Komano |
14 Ishikawa |
15 Tokunaga |
16 Ōkubo |
17 Hirayama |
18 Kurokawa |
Valmentaja Yamamoto



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |

 |
Henri Vieuxtemps
**Henri François Joseph Vieuxtemps** (17. helmikuuta 1820 – 6. kesäkuuta 1881) oli belgialainen viulisti ja säveltäjä.

Vieuxtemps oli ihmelapsi, joka esitti Pierre Roden viulukonserton julkisesti jo kuuden vuoden ikäisenä. Charles de Bériot otti hänet oppilaakseen kuultuaan lapsitähden soittoa Brysselissä, ja vei hänet vuonna 1829 esiintymään myös Pariisiin. Oppilassuhde kuitenkin jäi lyhytaikaiseksi Vieuxtempsin palattua kotimaahansa, jossa hän kehitti soittoaan itsenäisesti. 

Saksaan vuonna 1833 suuntautunut matka tutustutti hänet Louis Spohriin ja Robert Schumanniin. Seuraavan vuosikymmenen aikana hän jatkoi kiertueita eri Euroopan maissa, ja teki voimakkaan vaikutuksen yleisön ohella myös kuuluisiin muusikoihin kuten Hector Berlioziin ja jopa itse Paganiniinkin, jonka hän tapasi Lontoossa 1834. 

Nuori Vieuxtemps tunsi vetoa myös säveltämiseen ja opiskeli tätä varten sekä Wienissä että Pariisissa Antoine Reichan johdolla vv. 1835–1836. Hänen toinen viulukonserttonsa on sävelletty näihin aikoihin. 

Vieuxtemps sai suurta huomiota erityisesti Pietarissa, jossa hän asui vuosina 1846–1851 hovimuusikkona ja keisarillisen teatterin solistina. Hän perusti viululuokan Pietarin konservatorioon ja on siten ns. venäläisen viulukoulun kantaisä.

Vuonna 1871 Vieuxtemps palasi synnyinmaahansa saatuaan professuurin Brysselin konservatoriossa. Siellä hänen kuuluisin oppilaansa oli Eugène Ysaÿe. Oikeaan käteen vaikuttanut halvaus kuitenkin päätti hänen opettajatyönsä kaksi vuotta myöhemmin, ja hän jätti viululuokkansa Henryk Wieniawskin hoitoon ja asettui Pariisiin. Toinen halvaus vuonna 1879 sammutti viimeiset toiveet viulistiuran jatkumisesta. Viimeiset vuotensa Vieuxtemps vietti Algeriassa.

Parhaiten Vieuxtemps muistetaan viulukonsertoistaan, joita hän sävelsi kaikkiaan seitsemän kappaletta. Hän vaikutti myös viulurepertuaarin muodostumiseen tulkinnoillaan erityisesti Beethovenin ja Mendelssohnin konsertoista.

Lähteet
-------

1. ↑  Henri Vieuxtemps.  *Helsingfors*, 13.06.1881, nro 132, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.07.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Henri Vieuxtemps International Music Score Library Project (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee tietokonepeliä. Mikäli tarkoitit Ryhmä-X:n jäsentä, katso Rogue (sarjakuvahahmo).*

**Rogue** on Michael Toyn ja Glenn Wichmanin kehittämä vuoropohjainen tietokoneroolipeli, jonka alkuperäinen versio kehitettiin UNIX-käyttöjärjestelmälle vuonna 1980. Pelistä tuli myöhemmin kokonaisen roguelikeiksi tai "dungeon crawlingiksi" kutsutun pelityypin kantaisä. *Rogue* oli erittäin suosittu peli 1980-luvun puolivälissä.

Pelin idea
----------

Roguen pelaaja johtaa hahmoaan jättimäisessä maanalaisessa luolastossa tavoitteenaan päästä alimmalle tasolle, ottaa mukaansa sinne kätketty *Amulet of Yendor* ja palata sen kanssa takaisin maan pinnalle. Matkalla pelaaja taistelee hirviöitä vastaan, kerää uusia varusteita ja kehittyy ominaisuuksiltaan paremmaksi. Sama perusjuoni on pohjalla myös Hack- ja NetHack-peleissä.

Pelin ulkonäkö
--------------

Aikaisemmista jäsenninpohjaisista tekstiseikkailupeleistä poiketen Rogue on tarkoitettu pelattavaksi näyttöpäätteellä, ja se käyttää tapahtumien ja ympäristöjen kuvaamiseen ASCII-grafiikkaa; hirviöt on merkitty suurilla kirjaimilla ja joka kirjaimelle on vain yksi hirviö, yhteensä 26 kpl.
Pelin ensimmäisessä versiossa jokaisessa luolassa oli 3 huonetta tai umpikujaa ja yksi portti ylös ja toinen portti alaspäin. Myöhemmissä versioissa huoneiden ja sokkeloisuuden määrä nousi.

Kehitys
-------

Toy ja Wichman olivat koulutovereita Berkeleyn kampuksella.

Ken Arnoldin kehittämä curses-kirjasto inspiroi tekemään ylhäältä alaspäin kuvatun "graafisen" luolaston.

Tuon ajan tekstiseikkailupelit kuten *Zork* kärsivät uudelleenpelattavuuden puutteesta: pulmien ratkaisun jälkeen ei ollut syytä jatkaa pelaamista. Tästä johtuen Toy ja Wichman halusivat pelin, joka olisi uusi joka kerralla eikä koskaan olisi täysin samanlainen.

Levitys ja toimintaympäristö
----------------------------

Rogue sisällytettiin 4.2BSD-ohjelmistojakeluun, jonka mukana se levisi moniin UNIX-koneita käyttäviin laitoksiin, etenkin yliopistoihin. 

Alkuperäiset tekijät luovuttivat Roguen myyntioikeudet Epyx-peliyhtiölle, joka julkaisi pelistä myös Commodore 64-, Amiga- ja Atari ST-versiot. Rogue on myös käännetty nykyaikaisille käyttöjärjestelmille kuten Microsoft Windowsille, macOSille, Palm OSille, Linuxille, BSD Unixille ja iOSille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Matt Barton & Bill Loguidice: The History of Rogue: Have @ You, You Deadly Zs  5.5.2009. Gamasutra. Viitattu 1.9.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Matt Barton & Bill Loguidice: The History of Rogue: Have @ You, You Deadly Zs (sivu 2)  5.5.2009. Gamasutra. Viitattu 1.9.2019. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  The Rogue Home Page *web.archive.org*.  22.2.2003. Viitattu 2.1.2020. (englanniksi)
7. ↑  Blake Patterson: Classic Dungeon Crawler ‘Rogue’ Comes to the iPhone  2.2.2009. TouchArcade.com. Viitattu 2.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rogue**.
* *Rogue* MobyGamesissa (englanniksi)
**Henri de Baillet-Latour** (1. maaliskuuta 1876 – 6. tammikuuta 1942) oli belgialainen kreivi ja Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1924−1941. 

De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 1903. De Baillet-Latour oli edustamassa Antwerpenia vuoden 1920 kesäolympialaisen äänestämisessä. Olympialaisista tuli menestys Belgialle, maa oli ensimmäisen maailmansodan suurimpia kärsijöitä ja olympialaisista tuli symboli rauhan kisoista. 

Nykyaikaisten olympialaisten perustaja ja Kansainvälisen olympiakomitean toinen puheenjohtaja Pierre de Coubertin erosi vuonna 1925 ja De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean uusi puheenjohtaja. Baillet-Latour johti Kansainvälistä olympiakomiteaa aina kuolemaansa asti vuoteen 1942. De Baillet-Latourin tilalle tuli ruotsalainen Sigfrid Edström.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henri de Baillet-Latour**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**CENTO** (lyhenne englannin kielen sanoista **Central Treaty Organization**) tai **Middle East Treaty Organization** (**METO**) tai **Baghdad Pact** eli **Bagdadin sopimus** oli vuonna 1955 Irakin, Turkin, Pakistanin, Iranin ja Britannian välillä solmittu puolustusliitto. Vaikka liitto oli Yhdys­valtain ajama, se ei liittynyt järjestöön ollenkaan. CENTO oli kylmän sodan sotilasliitoista epäonnistunein.

Liitto lähti liikkeelle Turkin helmikuussa 1954 solmimasta liittosopimuksesta Pakistanin kanssa. 24. helmikuuta 1955 Bagdadissa solmittiin sopimus Irakin ja Turkin kesken. Iran, Pakistan ja Britannia liittyivät siihen myöhemmin.

Sopimus oli samanlainen kuin Pohjois-Atlantin sopimus. Sen päämääränä oli rajoittaa Neuvosto­liiton vaikutusvaltaa Lähi-idässä. CENTOlla ei ollut kuitenkaan pysyvää komentorakennetta, eikä länsivalloilla ollut juurikaan pysyviä sotilastukikohtia maissa. Yhdysvalloilla oli signaalitiedusteluasema Iranissa ja se teki U-2-lentoja Pakistanista käsin. Britannialla oli tukikohta Irakissa ja Pakistanissa.

Liitto rakoili, kun Irakin kuningas Faisal II syöstiin vallasta, ja tasavaltalainen arabinationalistinen uusi hallitus erosi maaliskuussa 1959 sotilasliitosta. Tuolloin nimen *Bagdadin sopimus* käyttö lopetettiin. Vuosina 1965 ja 1971 Pakistan yritti saada apua sotiinsa Intiaa vastaan, mutta liittolaisten mukaan liitto oli tehty Neuvosto­liittoa, ei Intiaa vastaan. Myöskään sen patoamistarkoitus ei toiminut, kun Neuvostoliitto solmi suhteet Egyptin, Syyrian, Irakin, Etelä-Jemenin, Libyan ja Somalian kanssa.

Vuonna 1974 Turkki miehitti Kyproksen, mikä sai Britannian vetämään joukkonsa. Iranissa taas šaahi Mohammad Reza Pahlavi syöstiin vallasta 1979, jolloin maa vetäytyi liitosta ja liitto lakkautettiin.

Pääsihteerit
------------

| Pääsihteeri | Valtio | Virka-aika |
| --- | --- | --- |
| Awni Khalidy |  Irakin hašemiittinen kuningaskunta | 1955–1958 |
| Osman Ali Baig |  Pakistan | 1959–1961 |
| Abbas Ali Khalatbari |  Iran | 1962–1968 |
| Turgut Menemencioğlu |  Turkki | 1968–1972 |
| Nasir Assar |  Iran | 1972–1975 |
| Ümit Haluk Bayülken |  Turkki | 1975–1977 |
| Sidar Hasan Mahmud |  Pakistan | 1977–1978 |
| Kamuran Gurun |  Turkki | 1978–1979 |

Katso myös
----------

* SEATO

Lähteet
-------

1. ↑  International Organizations A-L *worldstatesmen.org*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **CENTO** Wikimedia Commonsissa
**Moussa Bleni Travélé** (k. 1941) oli malilainen tulkki ja kirjailija.

Moussa Travélé syntyi Ségoussa 1800-luvun lopulla. Hän työskenteli Ranskan Sudanin siirtomaahallinnon tulkkina ja sai ansioistaan kunnialegioonan arvomerkin. Travélé oli yksi ensimmäisistä afrikkalaisista kansatieteen, kielen ja suullisen perinteen tutkijoista. Hän julkaisi muun muassa bambaran kielenoppaan vuonna 1910, pienen bambaran sanakirjan vuonna 1913 ja kansanperinnekokoelman *Proverbes et contes bambara* vuonna 1923. Travélé teki yhteistyötä kielitieteilijä Maurice Delafossen ja kansatieteilijä Henri Labouretin kanssa. Hänet valittiin Ranskan siirtomaatutkimuksen akatemian jäseneksi vuonna 1922.

Malin presidentin Modibo Keïtan puoliso Mariam Travélé oli Moussa Travélén tytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Moussa Travélé *BnF Data*. Viitattu 16.11.2019.
2. 1 2  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 314. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. ↑  Cécile Van den Avenne: "De la bouche même des indigènes" / "From the mouth of the Natives". Africanist Linguistics during colonial period: the native informant and the making of linguistic corpus *academia.edu*. Viitattu 16.11.2019.
4. ↑  À l’occasion de la journée internationale de la femme: Hommage aux fidèles confidentes de leur mari au sommet de l’Etat *Bamada.net*. Viitattu 16.11.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Belgia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Henri Väyrynen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.**Henri Eero Mikael Väyrynen** (s. 16. lokakuuta 1991 Kajaani) on suomalainen yleisurheilija. Vuodesta 2012 lähtien hän on keskittynyt pituushyppyyn, sitä ennen hänen päälajinsa oli seiväshyppy. Hän edustaa Kajaanin Kipinää ja valmentajana toimii hänen isänsä Eero Väyrynen.

Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 Väyrynen saavutti seiväshypyssä pronssia ennätystuloksellaan 515 cm. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden seiväshypyssä 2009 ja 2010 ja pituushypyssä 2009. Alle 23-vuotiaiden Suomen-mestaruuden Väyrynen voitti pituushypyssä ja kolmiloikassa vuonna 2013 sekä kymmenottelussa vuonna 2011.

Väyrynen karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Hän on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2014 lähtien. Hän voitti hallimaaottelun pituuskisan Tampereella 2014.

Porin Kalevan kisoissa 2015 ja Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 Väyrynen voitti SM-hopeaa pituushypyssä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti pituushypyssä kultaa 2014 ja 2018, hopeaa 2015 ja pronssia 2017.

Väyrysen ennätys pituushypyssä on tammikuussa 2016 Etelä-Afrikan Potchefstroomissa hypätty 807. Hallissa hän on hypännyt 794 tammikuussa 2019 Oulussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Henri Väyrynen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 27.1.2019
2. ↑  Määttä, Teemu: Seiväs vaihtui hiekkalaatikkoon (Arkistoitu sivu) *Kainuun Sanomat*.  4.4.2012. Viitattu 27.1.2016.
3. ↑  Henri Väyrynen hyppäsi pronssimitalin *Yle Urheilu*.  26.7.2009. Viitattu 27.1.2015.
4. ↑  Väyrynen ponnisti 807, Haapala 795: "Loppurytmitys toimi" *Yleisurheilu.fi*.  26.1.2016. Suomen Urheiluliitto. Viitattu 27.1.2016.
5. ↑  Väyrynen ponnisti sentin päähän EM-hallirajasta, vilppilähtö söi Purolalta huippuajan (video) *yleisurheilu.fi*.  26.1.2019. Viitattu 27.1.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Rogozarski IK-3** (serb. Рогожарски ИК-3) on ennen toista maailmansotaa Jugoslaviassa suunniteltu ja valmistettu hävittäjälentokone. Se oli Ikarus IK-2:n seuraaja. Konetyyppiä valmistettiin vain yhden noin hävittäjälaivueen verran, eli 12 kappaletta. Ensilento tehtiin toukokuussa 1938. Prototyyppi tuhoutui koelennolla 19. tammikuuta 1939, mutta konetyyppi määrättiin silti tuotantoon. Joitain muutoksia ja parannuksia siihen kuitenkin tehtiin, muun muassa tehokkaampi moottori. Toimitukset toteutuivat heinäkuuhun 1939 mennessä.

Konetyyppi oli omana kehityskautenaan verrattain edistyksellinen: siinä oli vapaasti kantava alataso, katettu ohjaamo sekä sisäänvedettävät laskutelineet. Tykkiaseistus oli suhteellisen harvinaista vielä tuona aikakautena. Profiililtaan kone muistuttaa joissain määrin brittiläistä Hawker Hurricanea sekä ranskalaista Morane-Saulnier M.S. 406:ta.

Saksan hyökättyä Jugoslavian alueelle, tällä konetyypillä pudotettiin 11 vastustajan lentokonetta huhtikuussa 1941. Loput jäljelle jääneet IK-3-tyypin koneet koottiin varalaskukentälle jossa ne tuhottiin, etteivät jäisi vihollisen käsiin.

Konetyyppi käytti jugoslavialaisvalmisteista, Avian lisenssillä valmistamaa Hispano-Suizan 12-sylinteristä V-moottoria, tyyppiä 12Ycrs. Sen teho oli 980 hv (731 kW). Huippunopeus oli 527 km/h. Lakikorkeus, jota ei kirjalähdetieto varmista, oli 12 000 metriä. Aseistuksena oli 1x 20 mm tykki, sekä 2x 7,92 mm synkronoidusti ampuvat kk:t, kaikki runkoon kiinteästi asennettuina ja eteenpäin suunnattuina.

Kuvassa 6. lentorykmentin jugoslavialaisia pilotteja IK-3 hävittäjäkoneen äärellä.

### Muita aikalaisia, sekä samalla varsin muistuttavia verrokkeja

* Hawker Hurricane
* Morane-Saulnier M.S.406 ja M.S. 410

### Mitat

* Siipien kärkiväli 10,30 m
* Pituus 8,00 m
* Korkeus 3,25 m
* Tyhjäpaino 2 068 kg
* Enimmäislentoonlähtöpaino 2 630 kg
* Lentomatka 785 km.
* Lakikorkeus 9 460 m

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s. 281)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Century of Flight: Rogozarski IK-3 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Chant: s. 281

Aiheesta muualla
----------------

* Century of Flight: Rogozarski IK-3 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Rogozarski IK-3 Fighter - History, Specs and Pictures - Military Aircraft (englanniksi)
* Airwar.ru: IK-3 (venäjäksi)
* Rogozarski IK-3, le meilleur chasseur yougoslave (ranskaksi)
**Petro Hulak-Artemovskyi**, (27. tammikuuta 1790 Horodyštše, Tšerkasyn alue, Kiovan kuvernementti – 13. lokakuuta 1865 Harkova) oli ukrainalainen runoilija, satukirjailija ja klassisen kirjallisuuden kääntäjä.

Hulak-Artemovskyi opiskeli Kiovan teologisessa seminaarissa ja Harkovan yliopistossa. Hänet nimitettiin 1818 Harkovan yliopistoon puolan kielen opettajaksi ja 1825 Venäjän historian ja maantieteen professoriksi. Hän oli 1841–1849 yliopiston rehtori. Hän julkaisi ensimmäiset tekstinsä 1817. Hän tunsi talonpoikien kielen ja elämäntavan ja kirjoitti Ivan Kotljarevskyin perinnettä soveltaen burleskia eläintarinoihinsa, runoihinsa ja Horatiuksen oodien parodioihin. Tunnetuin faabeli *Pan i sobaka* (1818, 'Isäntä ja hänen koiransa') pilkkaa maaorjia omistavaa aatelistoa mielivaltaisesta julmuudesta. Hänen romanttiset balladinsa *Rybalka* ('Kalastaja') ja *Tvardovskyi* ovat teemoiltaan lainauksia J. von Goethelta ja Adam Mickiewicziltä täydennettyinä ukrainalaisin aineksin.

Hulak-Artemovskyin veljenpoika oli säveltäjä, oopperalaulaja ja näytelmäkirjailija Semen Hulak-Artemovskyi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hulak-Artemovsky, Petro *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1989. Viitattu 21.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Hulak-Artemovsky, Semen *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1989. Viitattu 21.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Petro Hulak-Artemovskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Venäjä
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
Elokuvan suomalaisjuliste
**Roger ja minä** (*Roger & Me*) on Michael Mooren ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1989. Moore tuli Yhdysvalloissa tunnetuksi *Roger ja minä* -elokuvalla, joka kuvasi mitä Michiganin Flint-kaupungissa tapahtui, kun General Motors sulki tehtaansa ja avasi uuden Meksikossa, jossa palkat olivat pienemmät. Nimi Roger viittaa Roger B. Smithiin, entiseen General Motorsin toimitusjohtajaan ja johtokunnan puheenjohtajaan.

*Roger ja minä* valittiin vuonna 2013 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 13.7.2016.
2. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made, *The New York Times*. Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004. Viitattu 31.7.2017 (Internet Archive).

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Roger ja minä* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Roger ja minä* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Roger ja minä* Elonetissä.
CFAO:n entinen kauppa-asema Gambiassa.
Yhtiön konttori Lagosissa.
**CFAO** (nykyään lyhenne sanoista *Corporation For Africa & Overseas*, aikaisemmin *Compagnie française de l’Afrique occidentale*) on etupäässä Afrikassa toimiva ranskalainen monialayritys. Se myy autoja ja lääkkeitä, omistaa kauppakeskuksia ja valintamyymälöitä, tuottaa kulutustavaroita ja toimii tietotekniikka- ja energia-alalla.

Marseillelainen kauppias Charles-Auguste Verminck perusti vuonna 1852 Compagnie du Sénégal et de la côte d’Afrique -yhtiön, josta tuli Compagnie française de l’Afrique occidentale vuonna 1887. Ranskan Länsi-Afrikassa ja muissa siirtomaissa toimineen yhtiön kauppatavaroita olivat maapähkinä, kaakao, saippua, kasviöljyt, kautsu, kahvi, vuodat, tupakka ja alkoholi. CFAO:n ranskalaiset ja libanonilaiset edustajat ajoivat afrikkalaiset kauppiaat pois markkinoilta ja sitoivat maanviljelijät yhtiöön ennakkomaksuilla ja lainoilla. Yhtiön paikalliset investoinnit olivat hyvin vähäisiä.

Toisen maailmansodan jälkeen CFAO laajensi autojen ja muovituotteiden kauppaa ja perusti valintamyymälöitä Afrikkaan ja Ranskaan. Siirtomaiden itsenäistyttyä se menetti asemiaan Afrikassa. Vuonna 1990 CFAO:sta tuli osa Pinault-ryhmää ja vuodesta 2012 sen omistaa Toyota-ryhmään kuuluva Toyota Tsusho.

Lähteet
-------

1. ↑  Compagnie Française de l’Afrique Occidentale *Tourisme Marseille*. Viitattu 24.7.2020.
2. 1 2 3  Historique de groupe *CFAO*. Viitattu 24.7.2020.
3. 1 2  Clark, A. Francis & Phillips, Lucie Colvin: *Historical Dictionary of Senegal*, s. 93–94. Metuchen & London: Scarecrow Press, 1994. ISBN 0-8108-2747-6.

Aiheesta muualla
----------------

* CFAO:n sivusto (ranskaksi), (englanniksi)
**Maija-Riitta Larmola** (o.s. Turunen; 1. maaliskuuta 1942 Riihimäki – 21. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori.

Larmola muutti vuonna 1953 perheineen Helsinkiin. Hänellä oli kaksi nuorempaa sisarusta. Häneltä julkaistiin runoja kokoelmissa *Pyykkipäivä* (1961) ja *Huvila* (1964). Larmola harrasti läpi elämän maalaamista ja taideaskartelua, mutta päätti suuntautua ammatillisesti suomen kieleen ja kotimaiseen kirjallisuuteen. Opiskellessaan Bloomingtonissa Indianassa hän toimi suomen kielen assistenttina. Helsingin yliopistossa Larmola oli aktiivinen opiskelijajärjestössään. Opiskelijapiireissä hän myös tutustui päätoimittaja, kulttuurijohtaja Yrjö Larmolaan, jonka kanssa oli naimisissa tämän kuolemaan (2021) saakka. Pariskunnalle syntyi kolme poikaa.

Larmola aloitti työskentelyn äidinkielen opettajana vuonna 1965 Arkadian yhteislyseossa, mutta siirtyi sitten opettajakorkeakouluun. Vuonna 1974 hänestä tuli Helsingin yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan äidinkielen didaktiikan lehtori. Lisäksi hän hoiti viransijaisuuksia kotimaisen kirjallisuuden laitoksella. Vuonna 1984 Larmola aloitti toimimisen ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä ja sensorina.

Larmolan väitöskirjan aiheena oli P. Mustapään runokuvien kehitys. Larmolan tuotantoon kirjailijana kuuluu kuunnelmia, lastenkirjoja, runokokoelmia, näytelmiä sekä lukuisia äidinkielen ja kirjallisuuden oppikirjoja. Hänen äidinkielen oppikirjansa nousivat Suomen suosituimmiksi. Larmolalle ja kuvittaja Leena Lumpeelle myönnettiin vuonna 1999 Suomen tietokirjailijat ry:n ensimmäinen Tietopöllö-palkinto neliosaisesta kirjasarjasta *Kukkulan kortteli*. Palkinto myönnetään lapsille ja nuorille suunnatusta tietokirjallisuudesta, ja sen perusteluina *Kukkulan korttelin* tapauksessa käytettiin kirjasarjan antamaa "monipuolista kuvaa helsinkiläisen asumisen ja elämisen historiasta". Tietopöllö-palkinnon lisäksi Larmolalle myönnettiin Arvid Lydecken -palkinto (1988) ja Valtion nuorisokirjallisuuspalkinto (1991).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Muistot: Maija-Riitta Larmola 1942-2022 Helsingin Sanomat 20.10.2022, viitattu 3.1.2023
2. 1 2  Maija Larmola ja Leena Lumme saivat Tietopöllön Timo Hämäläinen, Helsingin Sanomat 10.10.1999, viitattu 3.1.2023
3. ↑  Larmola, Maija Kirjasampo, viitattu 3.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Yhtiön BAe-146-200-lentokone
**Air BC** (IATA: **ZX**, ICAO: **ABL**, kutsukoodi: **AIRCOACH**) on entinen lentoyhtiö, jonka kotipaikka sijaitsi Brittiläisessä Kolumbiassa. Air Canada Jazz sulautti yhtiön itseensä ostamalla koko osakekannan, ja Air BC lopetti toimintansa 27. maaliskuuta 2002.

Historia
--------

Lentoyhtiön perusti vuonna 1980 Jim Pattison Group yhdistämällä useita Kanadan länsirannikolla sijaitsevia paikallisia lentoyhtiöitä, kuten *Canadian Air Transit*, *Flight Operation*, *Gulf Air Aviation*, *Haida Airlines*, *Island Airlines*, *Ominecca Air*, *Pacific Coast Air Services* ja *West Coast Air Services*. Yhtiöiden laivasto koostui pääasiassa sulatetuilta yhtiöiltä perityistä De Havillandin koneista, DHC-6 Twin Otter:eistä ja joistakin vesilentokoneista. Vuonna 1983 laivasto sai täydennystä DCH-7 Dash-7 -koneista. Vuonna 1988 yhtiö hankki omistukseensa ensimmäiset suihkukoneet, tilattujen BAe 146-200 koneiden saavuttua. Vuonna 1986 laivastoa täydennettiin DHC-8 Dash 8-100 -koneilla.

Vuonna 1987 Air Canada sai haltuunsa 85% yhtiön osakekannasta ja teki yhtiöstä paikallisen kumppaninsa. Maaliskuussa 1995 Air Canada lunasti loputkin yhtiön osakkeista. Samana vuonna yhtiö täydensi laivastoaan uusilla DHC-8 Dash 8-300 -koneita.
Tammikuussa 2001 Air Canadan täysin omistama uusi yhtiö Air Canada Regional perustettiin yhdistämällä neljä paikallista lentoyhtiötä: Air BC, Air Nova, Air Ontario ja Canadian Regional Airlines. Yhdistäminen saatiin päätökseen vuonna 2002 ja samalla yhtiön nimi muutettiin Air Canada Jazziksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Air BC Fleet Details and History Planespotters.net. Viitattu 21.7.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Air Canada kotisivut
* Air Canada Jazz kotisivut
**Maija Kristiina Lehtonen** (s. 27. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen konserttiurkuri. Hän on opiskellut Helsingin Konservatoriossa sekä tämän jälkeen Sibelius-Akatemiassa aineinaan urkujen-, pianon- ja cembalonsoitto. Hän suoritti professori Tauno Äikään johdolla 20-vuotiaana urkujensoiton A-tutkinnon ja valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian solistiselta linjalta vuonna 1985. Samana vuonna hän piti menestyksekkään ensikonserttinsa Helsingissä. Ulkomailla hän on täydentänyt opintojaan muun muassa Jon Laukvikin (Stuttgart), Guy Bovet’n (Lausanne) ja Marie-Claire Alainin (Pariisi) johdolla.

Lehtonen on konsertoinut laajalti niin kotimaassa kuin ulkomailla, muun muassa kaikissa Pohjoismaissa, Baltian maissa, Englannissa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Sveitsissä, Puolassa, Venäjällä sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Finland Festivals valitsi hänet vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1988, jolloin hän myös debytoi ensimmäisenä suomalaisena urkurina Lontoon Royal Festival Hallissa. Lukuisiin radio- ja televisioesiintymisiin kuuluu Norddeutscher Rundfunkin ja Yleisradion yhteistyönä tuottama filmi *Die finnische Orgellandschaft*.

Vuodesta 1986 alkaen Lehtonen on soittanut sekä urkurina että pianistina yhdessä puolisonsa viulutaiteilija Manfred Gräsbeckin kanssa. Duo on myös levyttänyt ahkerasti, muun muassa kokoelman Fritz Kreislerin musiikkia. Lehtonen on tehnyt myös soololevytyksiä, erityisesti italialaisen säveltäjän Marco Enrico Bossin (1861–1925) urkuteokset, joihin hän on erikoistunut.

Lehtonen on voittanut ensimmäisen palkinnon Lahden pohjoismaisessa urkukilpailussa vuonna 1984 ja toisen palkinnon Barin kansainvälisessä Donato Marrone -urkukilpailussa vuonna 1989.

Lehtonen toimii Oulun ammattikorkeakoulun urkumusiikin lehtorina.

Diskografia
-----------

Lehtonen on julkaissut parisenkymmentä CD-levyä, joista osan solistina ja osan duona yhdessä puolisonsa kanssa.

* Orgellandschaft Finnland (1991)
* Poulenc: Urkukonsertto g-molli. Volgogradin Filharmoninen orkesteri, joht. Edward Serov (1992)
* Cathedral Organ (1994)
* Bossi: Complete Organ works Vol. 1 (1994)
* Katselen Golgatalle: Tuomo Nikkolan kuusi urkukoraalia (1999)
* Concertante: Aimo Känkäsen konsertto uruille ja jousiorkesterille (2000)
* Kreisler with Love (2002)
* Bach: Organ Works (2002)
* Kreisler with Love 2 (2003)
* Manfred Gräsbeck plays Sibelius (2005)
* Widor: Symphony No. 5 (2006)
* Faust (2014)

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 225. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
2. 1 2 3 4 5  Maija Lehtonen *Katedraali soi!*.  Arkistoitu 29.5.2018. Viitattu 29.5.2018.
3. 1 2  Maija Lehtonen *concert artist cooperative*.  Arkistoitu 30.5.2018. Viitattu 29.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Konserttiarvostelu *Satakunnan Kansassa* 13.2.2017. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Konsertti Lahden Ristinkirkossa 3.7.2000. (Arkistoitu – Internet Archive) Konserttiarvostelu. *Kritiikin valokeila* 13/2000.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |