recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kyttälän rautatieasema** (lyh. Ktä) on käytöstä poistettu rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Kyttälän kylässä Kokemäellä.

Historia
--------

Kyttälä kuului vuonna 1895 avatun Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Alkuperäinen pysäkkirakennus rakennettiin Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaisesti vuonna 1895 samanlaisena kuin läheiset Kauvatsan ja Risten asemat samalla rataosalla, mutta se tuhoutui tulipalossa jo elokuussa 1897. Uusi asemarakennus rakennettiin samoin piirustuksin, mutta se puolestaan poltettiin sisällissodan aikana Kokemäen taistelun yhteydessä 17. huhtikuuta 1918. Sen tilalle rakennettiin kolmas lautarakenteinen asemarakennus. Alkuperäinen hirsinen vesitorni korvattiin vuonna 1916 tiilisellä.

Kyttälä oli sikäli poikkeuksellinen rautatieasema, että se oli tärkeä risteysasema, vaikka paikalle ei johtanut lainkaan maantietä. Vuonna 1893 aloitettiin säännöllinen laivaliikenne Kokemäenjokea myöten Kyttälästä Huittisiin ja näin Kyttälän asema palveli huittislaisia. Vuonna 1898 rakennettiin kapearaiteinen rautatie Kyttälän asemalta satamalaiturille. Kyttälä oli myös tärkeä puutavarankuljetuksen solmukohta. Loimijoen alueelta uitettuja tukkeja kuormattiin juniin kuljetettaviksi Raumalle ja toisaalta muualta Suomesta junalla tuotuja tukkeja purettiin junanvaunuista uitettaviksi Porin suuntaan. Laivaliikenne Kyttälän ja Huittisten välillä päättyi vuonna 1933 maantieliikenteen vilkastuessa. Maantie Kyttälän asemalle valmistui kuitenkin vasta 1940-luvulla.

Henkilöliikenne Kyttälän asemalla lopetettiin vuonna 1983 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1984. Kyttälän ja samana vuonna lakkautetun Ahvenuksen seisakkeen välillä otettiin käyttöön Ahvenuksen junakohtauspaikka vajaat kolme kilometriä Tampereen suuntaan. Kyttälän raiteet jäivät palvelemaan vain aseman viereisen Kyttälän sahan tarpeita, ja asemarakennus myytiin vuonna 1992. Sivuraide Kyttälän asemalta sahalle purettiin vuonna 1993, muu ratapiha seuraavana vuonna ja asemarakennus paikallisten asukkaiden vastustuksesta huolimatta vuonna 1995. Aseman vesitorni on vielä jäljellä asunnoksi muutettuna.

Lähteet
-------

* Jussi Iltanen: *Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat* (2. painos), s. 124–125. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-952-593-214-3.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Iltanen s. 124–125.
Anthonyn käärön kuva *Henry Grace à Dieu*-aluksesta
**Henry Grace à Dieu**, tunnetaan myös nimellä **Great Harry**, oli englantilainen karakki tai Kuninkaallisen laivaston luokitusjärjestelmän mukaan "Great ship". Saman aikakauden alukseen *Mary Roseen* verrattuna vuonna 1514 vesille laskettu *Henry Grace à Dieu* oli vieläkin suurempi. Sillä oli laaja neljän kannen korkuinen peräkastelli ja kahden kannen korkuinen keulakastelli. Alus oli 50 metriä pitkä ja sen syväys oli 700–1 000 tonnia. Laivan sanotaan olevan kuningas Henrik VIII:n tilaaman vastavetona Skotlannin vuonna 1511 rakentamalle Great Michael-alukselle.

Alus rakennettiin Woolwichin telakalla vuosina 1512–1514 ja yksi ensimmäisistä aluksista, jossa oli tykkiluukut ja 20 uutta raskasta pronssitykkiä suunnattuna sivuille. Myöhemmin alus varusteltiin laivaston telakalla Erithissä. Kaikkiaan laivaan asennettiin 43 raskasta 141 kevyttä tykkiä. Alus oli ensimmäinen englantilainen kaksikantinen laiva ja vesille laskettaessa se oli Euroopan suurin ja voimakkain sotalaiva.

Hyvin varhain havaittiin, että laivan ylärakenne oli liian keulapainoinen. Alusta vaivasi rullaus kovassa merenkäynnissä ja sen huono vakavuus vaikutti aseiden tarkkuuteen ja suorityskykyyn taisteluissa. Näiden ongelmien poistamiseksi alukselle tehtiin 1536 suuria muutoksia ja rungon korkeutta madallettiin. Tykkien määrä vähennettiin 151:een, joista 21 oli raskaita. Miehistöä laivalla oli 700–800. Lisäksi alukseen asennettiin neljä mastoa ja uudet purjeet, jotka nopeuttivat alusta ja paransivat sen liikuteltavuutta. 

  

*Henry Grace à Dieu* joutui vain muutamaan taisteluun. Se osallistui vuonna 1545 taisteluun ranskalaisia vastaan. Viimeinen maininta aluksesta on vuodelta 1553. Aluksen kohtalosta ei ole varmaa tietoa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Lincoln P. Paine (1997) *Ships of the World: An Historical Encyclopedia* Houghton Mifflin (Arkistoitu – Internet Archive) ISBN 0-85177-739-2
*Tämä artikkeli kertoo kuvitteellisesta henkilöstä. Ruotsalaisesta kirjailijasta kertoo artikkeli Percy Backlund*
Galahad, Bors ja Percival löytävät Graalin. William Morrisin maalaus.
Chrétien de Troyes: *Perceval, le Conte du Graal*. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
**Percival** tai **Perceval** on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä tarinoissa. Hän on yksi pyöreän pöydän ritareista. Walesinkielisessä kirjallisuudessa hänen nimensä on **Peredur**.

Useimpien tarinoiden mukaan Percival on aatelinen ja hänen isänsä joko kuningas Pellinore tai joku ylhäinen ritari. Tavattuaan muutamia ritareita Percival ryhtyy itsekin ritariksi. Hän lähtee kuningas Arthurin hoviin, jossa hän osoittautuu erinomaiseksi soturiksi, ja hänet valitaan pyöreän pöydän ritariksi.

Percivalin keskeinen ominaisuus on lapsenomainen viattomuus, joka suojelee häntä maallisilta houkutuksilta ja erottaa hänet muista pyöreän pöydän ritareista. Viattomuus myös yhdistää hänet kansantarinoista tuttuun yksinkertaisen sankarin tai hupsun aiheeseen. Percival yhdistettiin Graalin maljan etsintään jo varhaisimmissa Arthurista kertovissa tarinoissa. Chrétien de Troyes kertoo Percevalista, joka ensin epäonnistuu tehtävässään, mutta oppii erehdyksestään ja lopulta löytää Graalin. Troyes'n tarinassa *Le Conte du Graal* Percival menee haavoittuneen Kalastajakuninkaan linnaan, jossa hän näkee salaperäisen astian. Percival ei kuitenkaan esitä kysymystä, joka parantaisi Kalastajakuninkaan, koska Percivalia on aiemmin kehotettu olemaan kyselemättä liikoja. Sittemmin Percival osallistuu Graalin maljan etsintöihin ja oppii vähitellen, mitä todellinen ritarius ja sen yhteys kirkon opetuksiin merkitsee. Myöhemmissä versioissa Graalin tärkein löytäjä on Galahad, mutta Percival pysyy kuitenkin yhtenä kolmesta maljan löytävästä ritarista. Kolmas ritareista on sir Bors joka tarun mukaan ainoana palasi etsintämatkaltaan.

Saksalainen ritari ja runolaulaja Wolfram von Eschenbach on kirjoittanut Percivalin kasvutarinasta 1200-luvulla oman versionsa *Parzival* eli *Parsifal*, johon Richard Wagnerin ooppera *Parsifal* pohjautuu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Perceval *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica. Viitattu 1.6.2015. (englanniksi)
**Henry Hawkins, Baron Brampton** (14. syyskuuta 1817 – 6. lokakuuta 1907) oli brittiläinen lakimies ja tuomari. Merkittävimpiä oikeusjuttuja hänen urallaan olivat Tichbornen tapaus, jossa Arthur Orton -niminen mies väitti olevansa kuolleeksi oletettu Tichbornen baronetti, ja kiista Edward Sugdenin kadonneesta testamentista. Hawkinsia pidettiin aikansa parhaana ristikuulustelijana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1898, jolloin hänet aateloitiin.

Oikeudellisen uransa lisäksi Hawkins pyrki vuonna 1865 alahuoneen jäseneksi Barnstaplesta liberaalipuolueen ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi.

Hawkins oli naimisissa kahdesti. Hänen toinen vaimonsa oli Jane Louisa Reynolds. Kummastakaan avioliitosta ei syntynyt lapsia.

Lähteet
-------

1. ↑  *1911 Encyclopædia Britannica, Volume 4*, s. 418. 11th ed.. Cambridge University Press, 1911.
2. 1 2 3  Lee, Sidney (toim.): *Dictionary of National Biography, 1912 supplement, Volume I*, s. 228–230. Smith, Elder & Co, 1912.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Leskhe** (m.kreik. λέσχη, *leskhē*, mon. λέσχαι, *leskhai*) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa kokoontumistila, joka oli esimerkiksi jonkun kaupungin kansalaisten tai jonkun ammattikillan käytössä. Eri kaupungit ja ammattikunnat rakensivat tällaisia tiloja muun muassa kauppapaikoille sekä panhelleenisille kulttipaikoille.

Sana *leskhe* on joonialaista murretta ja tarkoittaa "sohvaa" ja "keskustelua" ja näistä johdetusti "oleskelupaikkaa" ja "keskustelupaikkaa". Tiloja käytettiin oleskeluun, keskusteluun ja lepopaikkoina sekä kiltataloina, ja ne tarjosivat myös suojaa köyhille.

Tunnettu esimerkki leskhestä on Delfoissa sijainnut niin kutsuttu Knidoslaisten leskhe. Ateenassa sanotaan olleen 360 leskheä. Spartassa jokaisella fylellä eli heimolla oli oma leskhe.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Leskhe", *Antiikin käsikirja*, s. 301. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Lesche", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*, s. 681. Boston: Little, Brown and Company, 1859. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: λέσχη , ἡ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
*Les Échosin* päiväpainoksen etusivu vuodelta 2017. Lehti oli tuolloin viisipalstainen ja kaksitoistasivuinen neliväripainate. Sen painos oli 5 000 kappaletta.
**Les Échos** on Malin pääkaupungissa Bamakossa ilmestyvä ranskankielinen sanomalehti.

Alpha Oumar Konarén johtaman kulttuuriosuuskunta Jamanan julkaisema *Les Échos* oli Malin ensimmäinen hallituksesta riippumaton sanomalehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1989 opiskelijajohtaja Abdoul Karim Camaran kuoleman vuosipäivänä. Kahden tuhannen kappaleen painos valmistettiin valtion omistaman EDIM:in kirjapainossa. Lehteä julkaistiin aluksi kahdesti kuukaudessa ja maaliskuusta 1991 lähtien viikoittain, jolloin se saavutti ennätyksellisen 30 000 kappaleen levikin. *Les Échos* muuttui päivälehdeksi helmikuussa 1994, mutta sen rinnalla julkaistaan yhä myös viikkopainosta.

Lehti oli Moussa Traorén hallinnon viimeisinä vuosina yksi Malin demokratialiikkeen äänenkannattajista. Vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen Adéma-PASJ:n puheenjohtajaksi ja myöhemmin presidentiksi valittu Konaré erosi Jamanan ja *Les Échosin* johdosta toukokuussa 1991, jolloin hänen tilalleen tuli Abdoulaye Barry ja syyskuussa 1991 Salif Berthé. Lehti pyrki ottamaan etäisyyttä Adéma-PASJ:sta, mutta sitä syytettiin usein Konarén ja hänen kabinettipäällikkönsä Soumeylou Boubèye Maïgan äänitorveksi. Puolueen hajottua ensimmäisen kerran joulukuussa 1994 lehden päätoimittajaksi tuli Maïgan veli Tiégoum Boubèye Maïga. Tutkimusten mukaan *Les Échos* oli 1990-luvulla *L’Essorin* jälkeen Malin suosituin sanomalehti. Sen toimittajat joutuivat toisaalta häirinnän kohteeksi ja vuonna 1993 lehti menetti toimitilansa tuhopoltossa.

Vuonna 2000 lehden julkaisupäälliköksi tuli Aboubacar Saliph Diarra, joka kuoli vuonna 2002. Häntä seurasi Alexis Kalambry. Vuosien kuluessa *Les Échos* on "aikuistunut" ja kehittynyt "taistelulehdestä" tavanomaiseksi journalistiseksi tuotteeksi. Samalla siitä on tullut menestyvä liikeyritys.

Lähteet
-------

1. ↑  17 mars 1989 – 17 mars 2010: «Les Echos», 21 ans après *Bamanet*. Viitattu 29.12.2019.
2. 1 2 3  L’histoire des Echos: Quelle histoire! *Malijet*. Viitattu 29.12.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto (ranskaksi)
**Kutsuohjattu joukkoliikenne** tarkoittaa asiakastarpeen mukaan reitittyvää julkista joukkoliikennettä. Perinteisesti on bussien aikataulut suunniteltu kulkemaan tiettyä reittiä pitkin ja tiettynä aikana riippumatta siitä oliko bussissa asiakkaita vai ei. Kutsuohjattu joukkoliikenne sen sijaan toimii nimenomaan asiakkaiden matkustustarpeiden pohjalta, kuljettaen matkustajat heille sopivina aikoina paikasta A paikkaan B, ollen näin reittiliikenteen ja taksin välimaastoon sijoittuva liikennöintimuoto. 

Matkustaja soittaa tilauskeskukseen ennen matkan alkua ja kertoo tiedot matkan päätepisteistä ja ajankohdasta sekä saa sitten tietää, että milloin auto tulee noutamaan. Kyydissä voi olla samanaikaisesti useita matkustajia. Tilauskeskus hoitaa vain puheluihin vastaamisen ja asiakaspalvelun, automaattinen tietokoneohjelmisto hoitaa loput ja yhdistelee tilaukset. Jokaisessa autossa on ns. ajoneuvotietokone eli kännykkäverkon kautta keskustietokoneelle yhteydessä oleva tietokone, joka ohjeistaa kuljettajaa ja kertoo ajoreitin. Ajoneuvotietokone on koko ajan yhteydessä keskuspalvelimen kanssa, joten järjestelmä tietää koko ajan auton sijainnin, aikataulussa pysymisen sekä muut tarvittavat tiedot. 

Suurimman kohderyhmän muodostavat kaupunkien maksamat vanhusten ja vammaisten matkat. Nämä matkat on organisoitu Matkapalvelukeskusten kautta. Esimerkiksi Helsingissä palvelee kaupunki erityisryhmiään Matkapalvelukeskuksella. Sen kautta voivat palveluun oikeutetut yli 12 000 helsinkiläistä tilata matkansa. Näitä matkoja tehdään päivittäin noin 2000 kpl ja määrä on jo pitkään ollut kasvussa. Invavarustuksella varustettuja pikkubusseja on pelkästään tätä palvelua varten varattu 60 kpl, joiden lisäksi saman verran autoja on käytettävissä muiden ajojensa ohella.

Matkahuollon kutsuliikenne
--------------------------

Matkahuolto on toteuttanut sähköisen kutsujoukkoliikenteen tilausjärjestelmän seuraaviin kuntiin:

* Inkoo (Inkyyti)
* Pietarsaari (Vippari)
* Porvoo (Kyläkyyti)
* Riihimäki (R-kyyti)
* Uusikaupunki (Ukikyyti).

Lähteet
-------

1. ↑  Määritelmiä kaupunkiliikenne.net. Viitattu 11.4.2022.
2. ↑  Kutsuliikenne osana joukkoliikennetarjontaa kunnissa *Kutsuliikenne osana joukkoliikennetarjontaa kunnissa*. Viitattu 3.6.2022.
3. ↑  Inkyyti - Inkoo *www.inkoo.fi*. Viitattu 3.6.2022.
4. ↑  Vippari-joukkoliikenne *Pietarsaari*. Viitattu 3.6.2022. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Kyläkyyti *Porvoo*. Viitattu 3.6.2022.
6. ↑  R-kyyti *Riihimäki*. Viitattu 3.6.2022.
7. ↑  Ukikyyti *Uusikaupunki.fi*.  21.9.2021.  Arkistoitu 29.6.2022. Viitattu 3.6.2022.

Katso myös
----------

* Palveluliikenne
**Angelianá** (kreik. Αγγελιανά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 577 (vuonna 2011).

Angelianán kylä sijaitsee noin 21 kilometriä itään Réthymnon kaupungista ja noin neljä kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta eli Kreetanmeren rannasta. Se on rakennettu noin 90 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on syntynyt venetsialaisvallan aikana, joskin varhaisin maininta siitä on osmanivallan ajalta vuodelta 1671. Sen nimen on ehdotettu tulevan siitä, että paikalla olisi ollut sanansaattajien (*ángelos*) asemapaikka. Alkuperäiset asukkaat ovat tulleet Sfakiásta.

Angelianán suurin kirkko on omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle (*Evangelismós tis Theotókou*) ja myös Pyhälle Konstantinokselle (*Ágios Konstantínos*) ja Pyhälle Katariinalle (*Agía Aikateríni*). Muita kirkkoja ovat muun muassa Pyhän Kolminaisuuden (*Agía Triáda*), Pyhän Antonioksen (*Ágios Antónios*) ja Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*) kirkot.

Angelianá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αγγελιανών, *Topikí Koinótita Angelianón*), johon kuuluvat varsinaisen Angelianán kylän lisäksi kylät Cháni Alexándrou ja Chanothianá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 653.

Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Αγγελιανά Δήμος Μυλοποτάμου. Viitattu 1.9.2021.
3. 1 2  Αγγελιανά *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
Ranskan kuningas Henrik IV koskettaa risatautisia
**Les rois thaumaturges. Étude sur le caractère surnaturel attribué à la puissance royale particulièrement en France et en Angleterre** (*Parantavat kuninkaat. Tutkimus erityisesti Ranskan ja Englannin kuninkaille suodusta yliluonnollisesta kuninkaallisesta voimasta*) on ranskalaisen medievistin ja annalistisen historiankirjoituksen koulukunnan toisen perustajan Marc Blochin keskeisin teos, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1924. Tässä teoksessaan Marc Bloch pyrkii selvittämään keskeistä kuninkuuteen liittyvää ja keskiajalla syntynyttä perinnettä eli kuninkaita ihmeparannuksen tekijöinä. Tämä kyky oli ominainen lähinnä Ranskan ja Englannin kuninkaille. Kyseinen parantaminen kohdistui lähinnä imusolmuketuberkuloosia eli risatautia (scrofula) sairastaviin. Aikoinaan järjestettiin suuria tapahtumia, joissa kuningas kosketti läsnäolijoita ja totesi: "*Kuningas koskettaa sinua, Jumala sinut parantaa*".

Historialliset lähteet
----------------------

*Parantavat kuninkaat* -teoksen alkuun on kirjoittaja liittänyt monipuolisen lähdeluettelon. Vuonna 1924 ilmestynyt teos ei kuitenkaan edusta enää viimeisintä tietoa aiheestaan. Bloch käytti useita asiakirjalähteitään ensimmäistä kertaa tieteellisen tutkimuksen välineenä. Tuolloin ei ollut mitään organisaatiota, joka olisi valmistellut ja selvitellyt keskiaikaista arkistomateriaalia tutkijoiden käyttöön.
**Hymni Zeukselle** (m.kreik. Ὕμνος εἰς Δία, *Hymnos eis Dia*) on Kleantheen kirjoittama lyhyt, 39 riviä käsittävä heksametrimuotoinen runo. Se yhdistelee uskonnollisia aiheita ja filosofiaa stoalaisesta näkökulmasta.

Hymni on ainoa varhaisen stoalaisen koulukunnan ajoilta säilynyt (lähes) kokonainen teksti. Se on säilynyt nykyaikaan yhtenä käsikirjoituksena koodeksissa nimeltä Codex Farnesinus. Tutkijat katsovat, että tekstissä on yksi aukko säkeessä 30.

Runo esittää itse olevansa tarkoitettu hymniksi. Se voidaan jakaa kolmeen osaan: jumalan kutsuminen avuksi, argumentti ja rukous. Alussa runo ylistää Zeusta. Zeus yhdistetään maailman alkusyyhyn ja hallitsijaan, joka ohjaa koko kaikkeutta. Ihmiset ovat jumalan kuva ainoina koko luomakunnassa.

Hymni on huolestunut ihmisistä, jotka eivät välitä tästä totuudesta, eivätkä näe tai kuule jumalan universaalia lakia. Sen sijaan jotkut tavoittelevat kunniaa, jotkut rahaa ja jotkut nautintoja. Zeusta pyydetään pelastamaan ihmiset tästä tietämättömyydestä. Rukous toimii siis muistutuksena ja kehotuksena ihmisille, että he eläisivät jumalallisen maailmanjärjestyksen mukaan.

Siitä, miten runo liittyi stoalaisen koulukunnan rituaalisiin käytäntöihin, sen enempää kuin käytännöistä itsestäänkään, ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rubarth, Scott: Johan C. Thom, Cleanthes' Hymn to Zeus *Bryn Mawr Classical Review 2007.07.62*. Viitattu 23.11.2009.
2. ↑  Meijer, P. A.: "Appendix I: Cleanthes' Hymn to Zeus", *Stoic theology: proofs for the existence of the cosmic god and of the traditional gods : including a commentary on Cleanthes' hymn on Zeus*. Eburon Uitgeverij B.V. 2008. ISBN 9059722027. Teoksen verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Asmis, Elizabeth: Myth and Philosophy in Cleanthes’ Hymn to Zeus.  *Greek, Roman, and Byzantine Studies*, 2007, 47. vsk, s. 413–429. Artikkelin verkkoversio.
* Huttunen, N. & Kiilunen, J.: Kleantheen hymni Zeukselle: Johdanto, käännökset, selitykset ja suhde Raamattuun.  *Teologinen aikakauskirja*, 2006, 111. vsk, s. 149—166.
* Thom, Johan C.: *Cleanthes' Hymn to Zeus*. Text, translation, and commentary by Johan C. Thom. Studien und Texte zu Antike und Christentum, 33. Tübingen: Mohr Siebeck, 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Cleanthes: *Hymn to Zeus (Arkistoitu – Internet Archive)* (englanniksi)
* Cleanthes: *Hymn to Zeus* (englanniksi)
**Kutsuntalaitoksen keskuslautakunta** oli Suomessa 1923–1950 toiminut asevelvollisuusasioiden toinen oikeusaste. Sen ratkaisuista oli mahdollista valittaa ylimpänä oikeusasteena toimineeseen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Alin asevelvollisuusasioita käsittelevä viranomainen oli jokaisessa kutsuntapiirissä ollut kutsuntatoimisto. Kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan muodostaminen perustui vuoden 1922 asevelvollisuuslakiin, joka tuli voimaan 1. huhtikuuta 1923. Kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan edeltäjä oli läänintoimisto ja seuraaja kutsunta-asiain keskuslautakunta.

Vuoteen 1932 kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan puheenjohtajana toimi upseeri sekä jäseninä upseeri, oikeustieteellisen tutkinnon suorittanut henkilö ja kaksi siviilihenkilöä. Puheenjohtajan ja sotilasjäsenen nimitti tasavallan presidentti ja siviilijäsenet valtioneuvosto. Keskuslautakunnan tehtävänä oli tutkia ja ratkaista kutsuntatoimiston ja lisätyn kutsuntatoimiston ratkaisuista tehdyt valitukset. Lisätty kutsuntatoimisto muodostui, kun kutsuntatilaisuuksia varten kutsuntatoimiston kokoonpanoon lisättiin yksi jäsen jokaisesta kutsunta-alueen kunnasta.

Joulukuusta 1932 alkaen kutsuntalaitoksen keskuslautakunnassa oli kaksi vähintään esiupseerin arvossa olevaa sotilasjäsentä ja kolme siviilijäsentä, joista ainakin yhden tuli olla lainoppinut. Toinen sotilasjäsen toimi puheenjohtajana ja toinen varapuheenjohtajana sekä lainoppinut jäsen sihteerinä. Sotilasjäsenet nimitti tehtäväänsä tasavallan presidentti ja siviilijäsenet valtioneuvosto. Jäsenten varamiesten määrääminen kuului samoille päättäjille.

Kutsuntalaitoksen keskuslautakunta tutki ja ratkaisi vuoden 1932 asevelvollisuuslain voimassaolon aikana sotilaspiirin päällikön ja kutsuntalautakunnan toimenpiteistä tehdyt valitukset. Se oli päätösvaltainen paitsi nelijäsenisenä myös kolmijäsenisenä, jos läsnä oli toinen sotilasjäsenistä ja lainoppinut jäsen ja jos kaikki kolme olivat päätöksestä yksimielisiä. Keskuslautakunta kokoontui Helsingissä puheenjohtajan kutsusta tai, jos hänellä oli este, varapuheenjohtajan kutsusta.

Vuoden 1950 asevelvollisuuslaki tuli voimaan vuoden 1951 alussa. Siinä määrättiin, että valitukset asevelvollisuutta koskevissa asioissa käsitteli kutsunta-asiain keskuslautakunta, jonka ratkaisuun ei ollut mahdollista hakea muutosta. Tämän lain myötä kutsuntalaitoksen keskuslautakunta siirtyi historiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Asevelvollisuuslaki, Suomen asetuskokoelma 270/1922, 30–31 §.
2. ↑  Suomen valtakunnan väliaikainen asevelvollisuuslaki, Suomen asetuskokoelma 8.2.1919/11.
3. 1 2  Asevelvollisuuslaki, Suomen asetuskokoelma 452/1950, 37 §.
4. 1 2  Asetus asevelvollisuuslain soveltamisesta, Suomen asetuskokoelma 360/1932, 9–10 §.
**Heidi Hynden Walch** (s. 1. helmikuuta 1971 Davenport, Iowa) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Hynden Walch opiskeli näyttelemistä Pohjois-Carolinassa. Hänet palkittiin Outer Critics Circle -palkinnolla hänen esiintyessään ensi kerran Broadway-näytelmässä.

Ensimmäisen elokuvaroolinsa Walch sai vuoden 1992 elokuvassa *Angel Street*. Hän on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa *Lahjomattomat*, *Kova laki*, *Oikeus ja kohtuus*, *Siskoni on noita* ja *NYPD Blue*. Walch on esiintynyt myös elokuvissa *Päiväni murmelina*, *Jerry Maguire – elämä on peliä* ja *Drillbit Taylor.*

Vuonna 1998 hän teki ääniroolin elokuvassa *Secret of NIMH 2: Timmy pelastaa päivän*. Tämän jälkeen hän on ollut mukana useissa animaatioissa, kuten *Batman*-sarjassa Harley Quinnin äänenä. Hänen äänitöihinsä kuuluvat myös *Adventure Time*, *Ipanat*, *Justice League*, *Super Robot Monkey Team Hyperforce Go!*, *Jake Long – amerikkalainen lohikäärme* ja *Codename: Kids Next Door*. Näiden ohella Walch on dubannut animea, minkä hän on kertonut olevan huomattavasti vaikeampaa kuin alkuperäisten ääniroolien tekeminen.

Vuosina 2003–2006 Walch teki Tähtitulen ääniroolin Teinititaanien piirretyssä nimeltä *Teen Titans* sekä elokuvassa *Teen Titans: Trouble in Tokyo*.

Lähteet
-------

1. ↑  Toon Zone Interviews Voice Actor Hynden Walch: Alien Girls and Killer Clowns *Toon Zone*.  21.8.2008. Ed Liu.  Arkistoitu 3.9.2008. Viitattu 4.9.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ruokjärvi** on järvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 40,2 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on kolmetoista kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Ruokjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 850 metriä. Saaria ei ole. Järven eteläinen ranta mutkittelee. Altaan kaakkoisosasta työntyy koilliseen noin 200 metriä pitkä lahti, jonka perukasta lähtee laskuoja Vuotinaiseen, joka sijaitsee noin 900 metriä kaakkoon. Ruokjärveen virtaa laskuoja Löyttyjärvestä, joka sijaitsee noin 800 metriä luoteeseen. Myös Ali-Takalammi laskee Ruokjärveen. Järvien välisen kannaksen halki kulkee Valtatie 2. Ruokjärveä reunustaa metsämaa, valuma-alue on soista ja kallioista. Itärannalla on pientaloja.

Ruokjärvi (23.086.1.001) kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen (23.086), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Ruokjärvi on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä. Ruokjärven alueeseen kuuluu Ruokjärven ohella Löyttyjärvi, Takalammi, Ali-Takalammi ja Hepolammi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ruokjärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.7.2021.
3. 1 2  Ruokjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 19.7.2021.
4. ↑  Ruokjärvi. Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
6. ↑  Ruokjärven valuma-alue (23.086). Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
Kutri näyttää taitonsa baseballissa.
**Kutri** (engl. *Frieda*) on hahmo Charles M. Schulzin luomassa *Tenavat*-sarjakuvassa. Hän oli mukana sarjassa lähinnä 1960-luvun aikana, mutta poistui myöhemmin.

Kutri on hieman turhamaisena kuvattu tyttö. Hän mainitsee lähes jokaisessa yhteydessä luonnonkiharat hiuksensa, joista hän on hyvin ylpeä. Kutri arvostelee usein Ressua laiskuudesta, koska hänen mielestään beaglen tulisi ajaa jäniksiä. Kutri kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen, jossa hän pelaa takakentällä lähellä Tellun pelipaikkaa ja on suunnilleen yhtä huono pelaaja kuin Tellu, ellei huonompi. Muutamassa stripissä Kutri on Tellun tavoin rakastunut Amadeukseen ja yrittää ottaa Tellun paikan Amadeuksen pianon ääressä, mutta Amadeus ei välitä hänestä yhtään sen enempää kuin Tellustakaan. Kutri käyttää mekkoa, joka *Tenavat*-animaatioissa on väriltään violetti.

Kutri esiintyi *Tenavissa* ensimmäisen kerran 6. maaliskuuta 1961. Vuonna 1961 hänellä oli myös lyhyen aikaa Misse (*Faron*) -niminen kissa. Se oli ainoa *Tenavissa* varsinaisesti nähty kissa. Schulz piti Misseä epäonnistuneena ideana, koska kissan läsnäolo sarjassa rajoitti Ressun kehittämistä perinteisestä koirahahmosta ihmismäiseen suuntaan, ja Schulz hankkiutuikin hahmosta pian eroon. Kutri itse poistui *Tenavista* 1970-luvun puoliväliin mennessä, joskin hän vilahti sen jälkeen vielä parissa yksittäisessä stripissä. *Tenavat*-animaatioiden musiikin säveltänyt Vince Guaraldi sävelsi Kutrille oman tunnuskappaleen "Frieda ... with the Naturally Curly Hair".

Kutrin suoraksi esikuvaksi on mainittu Frieda Rich (1921–1994), joka oli Schulzin työtoveri Art Instruction -piirustuskoulussa. Schulzin elämäkerran kirjoittanut David Michaelis on arvellut, että lyhytkasvuinen Rich olisi innoittanut Schulzia laajemminkin *Tenavien* lapsihahmojen ulkonäön suunnittelussa. Missen alkuperäinen nimi Faron on lainattu kantrilaulaja Faron Youngilta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Meet the Gang (englanniksi) Fivecentsplease.com. Viitattu 27.12.2014.
2. ↑  *Celebrating Peanuts 60 years*, s. 106. Andrews McMeel Publishing, Kansas City 2009.
3. ↑  Peanuts FAQ (koonnut Derrick Bang), kohta 4.2) (englanniksi) Fivecentsplease.org. Viitattu 27.12.2014.
4. ↑  David Michaelis: *Schulz and Peanuts: A Biography*, pehmeäkantinen laitos, s. 186–189. Harper Perennial, New York 2008.

  

Tenavat

|  |  |
| --- | --- |
| Henkilöitä | Charles M. Schulz • Bill Meléndez • Vince Guaraldi • Lee Mendelson • Robert L. Short |
| Hahmot | Luettelo Tenavien hahmoista • Jaska Jokunen • Ressu • Tellu • Eppu • Amadeus • Salli • Piparminttu-Pipsa • Maisa • Kaustinen • Sami • Rapa-Ripa • Lippe • Kielo • Pave • Kutri • Toisto • Pieni punatukkainen tyttö • Suuri kurpitsa |
| Animaatiot | Luettelo Tenavat-animaatioista • *Jaska Jokusen joulu* (1965) • *Eläköön, Jaska Jokunen!* (1969) • *Ressu lähtee maailmalle* (1972) • *Kisa on kova, Jaska Jokunen* (1977) • *Hyvää matkaa Jaska Jokunen* (1980) • *Tenavat-elokuva* (2015) |
| Muuta | *Li’l Folks* • *You’re A Good Man, Charlie Brown* |
**Antti Rinnevuori** on suomalainen pesäpalloilija. Rinnevuori edustaa Superpesiksessä pelaavaa Siilinjärven Pesistä. Hän on pelannut Superpesistä myös Kankaanpään Mailassa ja Sotkamon Jymyssä. Rinnevuori on pelannut 89 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi kunnaria ja kuusi tavallista juoksua, tuonut 41 juoksua ja kerännyt 291 kärkilyöntiä. Rinnevuori on pelannut neljä Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt seitsemän kärkilyöntiä. Rinnevuori on pelannut kuusi Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 22 kärkilyöntiä. Lisäksi hän on pelannut 13 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt yhden kunnarin ja yhden tavallisen juoksun, tuonut seitsemän juoksua ja kerännyt 33 kärkilyöntiä. Rinnevuori on pelannut Ykköspesistä Puijon Pesiksessä ja Haapajärven Pesä-Kiiloissa. Puijon Pesiksessä pelatessaan Rinnevuori toimi joukkueen kapteenina. Ulkopelissä hän pelaa kopparina.

Lähteet
-------

* Pelaajakortti – Rinnevuori Antti (4524) *Pesiksenmaailma*. Viitattu 20.5.2020.
* Karjalainen, Markus: PuPen kapteeni vaihtaa SiiPeen – "Pikkupoikana tuli pysähdyttyä legendaariselle Mantulle. Nyt pikkupoika on kasvanut mieheksi, ja Mantusta tulee kotikenttä" *Savon Sanomat*.  15.11.2018.  Arkistoitu 17.11.2018. Viitattu 20.5.2020.
Itäisen Suomenlahden luonnonpuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Leningradin alueVenäjä |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Заповедник «Восток Финского залива» |
| Tyyppi | 
Venäjän federaation valtiolliset luonnonsuojelualueetView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
2017View and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Itäisen Suomenlahden luonnonpuisto sijaitsee Leningradin alueen Viipurin ja Jaaman piiressä  
 **Itäisen Suomenlahden l.p.**
 **Itäisen Suomenlahden l.p.**Itäisen Suomenlahden luonnonpuisto sijaitsee Leningradin alueen Viipurin ja Jaaman piireissä.
**Itäisen Suomenlahden luonnonpuisto** (ven. Заповедник «Восток Финского залива», *Zapovednik "Vostok Finskogo zaliva"*) on joulukuussa 2017 perustettu Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Leningradin alueen Viipurin ja Jaaman piireissä (Kingiseppin piiri).

Suomenlahden itäosassa ja osin Suomen Itäisen Suomenlahden kansallispuiston (Virolahden) naapurina sijaitsevan luonnonpuiston kokonaispinta-ala on 140,86 neliökilometriä. Alue kattaa kymmeniä saaria ja niitä ympäröiviä matalia, alle 10 metrin syvyisiä vesialueita. Luonnonpuistoon kuuluvat seuraavat saaret tai saariryhmät: Pitkäpaasi, Suuri Kalastaja ja Halli (Hallikartti) Virolahden rajan lähellä sekä ulompana merellä sijaitsevat Pohjois- ja Etelä-Viirit, Pien-Tytärsaari eli Säyvö, Tytärsaaren itäosa, Vigrundin saari sekä Seiskarin länsiosa ja sen saaristo.

Luonnonpuiston toteutumista ennakoitiin jo vuonna 2009, tuolloin nimellä *Inkerin luonnonpuisto*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Veikko Huotari: Arkistoitu kopioVenäjä perusti kaksi uutta suojelualuetta Suomen rajan läheisyyteen  15.1.2018. Karjalainen, karjalainen.fi.  Arkistoitu 25.2.2018. Viitattu 28.2.2018.
2. 1 2  Establishing the Vostok Finskogo Zaliva State Nature Reserve (Leningrad Region) *Government of Russia, government.ru*.  26.12.2017. Viitattu 26.12.2017. (englanniksi)
3. ↑  Sozdan zapovednik "Vostok Finskogo zaliva *Zapovednaja Rossija, zapoved.ru*.  25.12.2017.  Arkistoitu 27.2.2018. Viitattu 28.2.2018. (venäjäksi)
4. ↑  Heli Saavalainen: Venäjä perustaa vihdoin suojelualueen Suomenlahdelle (rajoitettu lukuoikeus)  6.3.2009. Helsingin Sanomat, hs.fi. Viitattu 28.2.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Zapovednik "Vostok Finskogo zaliva"(sis. kartta luonnonpuistoon liitetyistä saarista) (venäjäksi) (boatclub.ru)
**Antti Punttala** (28. elokuuta 1846 Liminka – 30. kesäkuuta 1930 Liminka) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Antti Punttalan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Punttala ja Anna-Maria Jaakola ja puoliso Briitta Foudila. Punttala oli kunnallismies, joka toimi Limingan kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Hän oli myös lautamies, joka sai herastuomarin arvon. Punttala kehitti maanviljelystä, muun muassa kokeilemalla jo vuonna 1883 väkilannoitteiden käyttöä. Hän myös perusti Liminkaan paikkakunnan ensimmäisen laulukuoron. Kouluja käymätön Punttala opiskeli itsekseen ruotsin kielen.

Punttala oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1891 ja 1900. Hän oli 1891 säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen ja 1900 lakivaliokunnan varajäsen. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Limingan edustajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni: Antti Heikinpoika Punttala Viitattu 22.2.2021.
2. 1 2  KirjastoVirma: Antti Punttala. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 22.2.2021.
3. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 236. Helsinki: Otava, 1926.
4. ↑  Päiviö Tommila: *Suuri adressi*, s. 307. WSOY, 1999.
Jack Coleman San Diegon Comic-Conissa 2015.
**Jack Coleman** (s. 21. helmikuuta 1958 Easton, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Coleman esiintyi 1980-luvun alussa saippuasarjassa *Päivien viemää* (*Days of our Lives*), jossa hän esitti Jake Kositchekia toisena näyttelijänä René Lamartin jälkeen. Tämän jälkeen hän alkoi näytellä Steven Carringtonia sarjassa *Dynastia* (*Dynasty*). Aikaisemmin Steveniä oli esittänyt Al Corley. Vuosina 1982–1988 Coleman esiintyi yhteensä lähes 150:ssä sarjan jaksossa. Minisarjassa *Dynastia – viimeinen luku* (*Dynasty: The Reunion*, 1991) Stevenin rooliin palasi Al Corley.

*Dynastian* jälkeen Coleman on esiintynyt monissa televisiosarjoissa, elokuvissa (pääasiassa televisiota varten tehdyissä) ja teatterinäytelmissä. Vuonna 1992 hänellä oli pääosarooli lyhytikäiseksi jääneessä NBC:n scifi-sarjassa *Nightmare Cafe*, vuonna 2004 hänellä oli Peter Rickmanin rooli ABC:n esittämässä minisarjassa *Stephen Kingin Sairaala* (*Kingdom Hospital*) ja vuodesta 2006 vuoteen 2010 hän esitti Noah Bennetiä NBC:n draamasarjassa *Heroes*. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa sarjoissa *Ilman johtolankaa* (*Without a Trace*), *C.S.I. Miami* ja *Entourage*. Coleman on kirjoittanut lyhytelokuvan nimeltä *Studio City*, jossa hän itsekin näyttelee.

Coleman on ollut vuodesta 1996 naimisissa näyttelijä Beth Toussaintin kanssa. Heillä on vuonna 1999 syntynyt tytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Jack Coleman Allmoviessa (englanniksi)
2. ↑  Mackie, Drew: Dynasty's Moldavian Wedding Cliffhanger Aired 30 Years Ago – Where Are the Stars Now? *People.com*.  15.5.2015.  Arkistoitu 4.2.2016. Viitattu 21.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jack Coleman** Wikimedia Commonsissa

* Jack Coleman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Jack Frank Porteous Cork** (s. 25. kesäkuuta 1989 Carshalton, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleyä. Oikeajalkainen Cork on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on 183 senttimetriä pitkä.

Seurajoukkueura
---------------

Cork aloitti uransa Chelsean junioriakatemioissa, mutta hän ei kuitenkaan noussut seuran ykkösjoukkueeseen. Pääosan Chelsea-ajastaan Cork vietti lainalla Bournemouthissa, Scunthorpe Unitedissa, Southamptonissa, Watfordissa, Coventry Cityssä ja Burnleyssä, joista viimeksi mainitussa Cork teki myös valioliigadebyyttinsä. Kesällä 2011 Cork siirtyi Chelseasta entiseen lainaseuraansa Southamptoniin, joka pelasi tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Cork oli kauden 2011–2012 aikana ainoa *Pyhimysten* pelaaja, joka pelasi kauden kaikki ottelut, kun Southampton nousi Valioliigaan. Ensimmäisen liigamaalinsa Cork teki syyskuussa 2014 Newcastle Unitedia vastaan. Tammikuun 2015 siirtoikkunassa Cork siirtyi Valioliigan Swansea Cityyn ja vuonna 2017 Burnleyhin. Hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut Valioliigassa 300 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia, ja mestaruussarjassa 222 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.

Maajoukkueura
-------------

Cork on pelannut monissa Englannin nuorten maajoukkueissa, kaikissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2012 hän kuului Ison-Britannian jalkapallomaajoukkueeseen vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Cork pelasi turnauksessa kolmessa ottelussa, kun Iso-Britannia sijoittui viidenneksi. Englannin A-maajoukkueessa hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Saksaa vastaan.

Lähteet
-------

* Jack Cork Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Aiheesta muualla
----------------

* Jack Cork Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Burnley – Englannin mestaruussarja
2 Lowton |
3 Taylor |
4 Cork |
5 Harwood-Bellis |
6 Egan-Riley |
7 Guðmundsson |
8 Brownhill |
9 Rodriguez |
10 Barnes |
11 Twine |
14 Roberts |
15 Peacock-Farrell |
16 Thomas |
17 Benson |
18 Westwood |
21 McNally |
22 Vitinho |
24 Cullen |
25 Norris |
26 Bastien |
28 Long |
29 Maatsen |
32 Phillips |
33 McGlynn |
38 Richardson |
39 Dodgson |
42 Helm |
44 Costello |
48 Tucker |
49 Muric |
Manageri Kompany
Lehtisaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Lehtisten saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
87,5 m  |
| Pinta-ala | 
8 ha  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lehtisaari**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella.

Maantietoa
----------

Saari on 710 metriä pitkä, 270 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,0 hehtaaria. Saari on muutamassa kohdassa melko kapea. Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa ja Virmailan edustalla. Se kuuluu Lehtisten saariryhmään, jossa on kymmeniä pikkusaaria. Lehtisen ja Pirttisaaren välissä on vain muutaman metrin levyinen ruohottunut salmi. Pirttisaaren, Selkäsaaren ja Lehtisen väliin jää suojaisia ja matala laguunimainen lahti. Saari on matala ja sen korkein mäki, joka sijaitsee saaren länsipäässä, kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio.

Virkistysalue
-------------

Pirttisaaressa on pitkä venelaituri ja rannassa on ainakin sauna, uimalaituri, grillikatos, jätteiden kierrätyspiste ja kompostikäymälä (vuoden 2012 tilanne). Virkistysaluetta, josta käytetään nimitystä "Lehtisen virkistysalue", hoitaa Päijänteen virkistysalueyhdistys. Siihen sisältyy Pirttisaari ja Selkäsaari ja niiden eteläpuolinen Lehtisaari. Niiden yhteinen pinta-ala on 45,6 hehtaaria.

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lehtisaari, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 4.1.2020.
2. ↑  Paikkatieto: Lehtisaari, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 4.1.2020
3. ↑  Lehtisaari, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 4.1.2020.
4. ↑  Lehtisaari, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 4.1.2020.
5. ↑  Liuksiala, Viivi: *Päijät-Hämeen virkistys- ja retkeilyalueiden nykytila*, s. 62. Päijät-Hämeen liitto, 2010. ISBN 978-951-637-205-4. docplayer.com (PDF) (viitattu 4.1.2020).
Vuorivaahteran (*Acer pseudoplatanus*) lehti, jossa lehtiruoti ja liuskoittunut, yksinkertainen lehtilapa
Lehtosaarnen (*Fraxinus excelsior*) lehti, jossa lehtiruoti ja lehdyköiksi jakautunut, kerrannainen lehtilapa
**Lehtilapa** eli **lapa** (lat. *lamina*) on kasvin lehden yhteyttävä rakenneosa. Lehti on joko yksinkertainen tai kerrannaislehti. Yksinkertaisen lehden lehtilapa on yleensä leveä ja litteä ja sen liuskoittumisaste vaihtelee. Kerrannaislehden lehtilapa on jakautunut useaksi lehdykäksi, jotka ovat selvästi erillään toisistaan. Jokaisen lehdykän oma lehtiruoti liittää lehdykän lehtilavan keskirankaan. Heinien lehti on muodostunut lehtilavasta ja (lehti)tupesta, joka on heinien erikoispiirre. Lehtituppi on tiiviisti varren ympärillä tukien solmun yläpuolista pehmeää kasvusolukkoa.

Katso myös
----------

* lehtimuoto
* ruotilehti
* laakavarsi

Lähteet
-------

1. ↑  Rauno Tirri et al.: *Biologian sanakirja*, Otava 2003, ISBN 951-1-17618-8, hakusana lehtilapa.
2. ↑  *Kasvien maailma*, Otava, 1979–1981, ISBN 951-1-05097-4, hakusana heinäkasvit, sivu 408.
**Antti Antero Leinola** (18. toukokuuta 1872 Juva – 20. joulukuuta 1933 Teuva) oli suomalainen rakennusmestari, vakuutustarkastaja ja Maalaisliiton kansanedustaja.

Leinolan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Lehkonen ja Eva Liisa Torniainen. Hän kävi kansakoulun ja valmistui rakennusmestariksi teollisuuskoulusta. Leinola toimi rakennusmestarina useilla rautatienrakennustyömailla. Hän oli vuosina 1905–1913 ratamestarina Kannuksessa ja myöhemmin ratamestarina Ilmajoella. Leinola oli vakuutusyhtiö Salaman vakuutustarkastajana 1926–1933.

Leinola oli kansanedustajana 1909–1914 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä.

Antero Leinola oli naimisissa vuodesta 1901 Maria Irene Blomqvistin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Antero Leinola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Maalaisliiton kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1909–1910 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(14) | 
* Alkio
* Heikkinen
* Kallio
* Karhi
* Kiiskinen
* Laitinen
* Latvala
* Leinola
* Leinonen
* Lohi
* Poutiainen
* Pykälä
* Tuunanen
* Raatikainen

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1910–1911 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(17) | 
* Alkio
* Hatva
* Heikkinen
* Kakriainen
* Kallio
* Karhi
* Junes
* Lahdensuo
* Latvala
* Leinola
* Leinonen
* Lohi
* Oranen
* Poutiainen
* Pykälä
* Relander
* Saalasti

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Maalaisliiton kansanedustajat 1911–1914 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(16) | 
* Alkio
* Hatva
* Junes
* Kallio
* Karhi
* Kiuru
* Lahdensuo
* Latvala
* Leinola
* Lohi
* Oranen
* Poutiainen
* Pulkkinen
* Pykälä
* Relander
* Saalasti

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Aarre Antero Lartola** (1924–1994) oli suomalainen jalkapalloerotuomari, joka toimi kansainvälisenä erotuomarina vuosina 1962–1963. Hän tuomitsi urallaan 107 ottelua Mestaruussarjassa sekä muun muassa Suomen Cupin finaalin vuonna 1964. Porilainen Lartola oli erotuomarina kahdessa A-maaottelussa. Lartola tuomitsi PM-turnauksen ottelun Ruotsi–Tanska Solnassa vuonna 1962 sekä ystävyysottelun Neuvostoliitto–Unkari Moskovassa 1963.

Vuonna 1964 Lartola sai Suomen Jääkiekkoliitolta elinikäisen toimitsijakiellon, kun hänen väitettiin Porin Karhujen joukkueenjohtajana toimiessaan yrittäneen lahjoa RU-38:n maalivahtia. Kilpailukielto kumottiin myöhemmin, koska se oli annettu Lartolaa kuulematta. Lartola toimi pitkään myös eri sanomalehtien kuten *Helsingin Sanomien* urheiluavustajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Lartola, Aarre Antero Hautahaku.fi. Viitattu 9.12.2022.
2. 1 2  Antero Lartola *European National Football Teams Matches Database*. Viitattu 9.12.2022.
3. ↑  Lahtinen, Esko S. – Malmberg, Kirsti – Sainio, Iris – Soininen, Heidi – Tonttila, Tuula: *Jalkapallokirja 1991*, s. 192, 210. Suomen Palloliitto, 1991. ISSN 0787-7188.
4. ↑  Majasaari, Matti: *Pitkä laukaus : porilaisen jääkiekkoilun historia*, s. 58–59. Pori: Satakunnan Kirjateollisuus, 1994. ISBN 951-95837-5-0.
Sosnogorskin piiri Komin tasavallan kartalla.
**Sosnogorskin piiri** (ven. муниципа́льный райо́н «Сосного́рск», *munitsipalnyi raion "Sosnogorsk"*, komiksi «Сосногорск» муниципальнӧй район, *"Sosnogorsk" munitsipalnöi raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1979 perustetun piirin pinta-ala on 16 500 neliökilometriä. Asukkaita on 49 200 henkeä (vuonna 2009).

Sosnogorskin piiri sijaitsee Komin tasavallan keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Ižman ja Petšoran, idässä Vuktylin, kaakossa Troitsko-Petšorskin ja etelässä Ust-Kulomin piireihin sekä lännessä Uhtaan.

Piirin hallinnollinen keskus on Sosnogorskin kaupunki, josta on 345 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Nižni Odesin ja Voivožin kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä 7 maalaiskuntaa: Irajol, Kerki, Malaja Pera, Poljana, Ust-Uhta, Verhneižemski ja Vis.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 75 % venäläisiä, 10 % komeja, 6 % ukrainalaisia ja 2 % valkovenäläisiä.

Sosnogorsk on huomattava rautateiden risteysasema sekä kaasunjalostuksen ja sähköntuotannon keskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 198. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 28.1.2010. (venäjäksi)
3. ↑  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 32. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Sosnogorskin piirin sivusto (venäjäksi)

Komin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Inta* •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
*Syktyvkar* •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
*Uhta* •
*Usinsk* •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
*Vorkuta* •
Vuktyl
**Mngwa** (tai **nunda**, "outo" *lähde?*) on suurikokoinen, harmaa kissapeto, jonka väitetään elävän Tansanian ja Kenian alueella ja syövän ihmisiä. *lähde?* Eläimestä ei kuitenkaan ole saatu tieteellistä selvitystä.

Silminnäkijöiden mukaan mngwa on aasin kokoinen, ja sillä on mustajuovainen harmaa turkki kuin tavallisella kotikissalla. Kahdella sen uhreista oli nyrkissään karvaa, joka lähetettiin asiantuntijoille tunnistettavaksi. *lähde?* Mngwan turkissa onkin usein kaljuja kohtia todisteena uhrien yrityksistä puolustautua. Asiantuntijat arvelivat, että kyseessä olisi voinut olla epätavallisen iso afrikankultakissa. Paikallisille ihmisille mngwa on yhtä todellinen kuin leopardi tai leijona, tosin pelätympi. *lähde?* Se saapuu äänettömästi, tappaa raa'an tehokkaasti ja häipyy kookospalmumetsiin*selvennä*, joista parhaatkaan jäljittäjät eivät sitä löydä. *lähde?*

Tarinoita mngwasta tunnetaan ainakin 700 vuoden ajalta. Swahilinkieliset laulut kertovat muinoin aluetta hallinneiden sulttaanien mngwajahdeista. *lähde?*

Mngwan olemassaoloa puoltaa*selvennä* okapin löytötarina. Okapi "löydettiin" Afrikasta vuonna 1900. Paikalliset olivat tunteneet sen aina, mutta heitä ei ollut uskottu.

Aiheesta muualla
----------------

* Mngwa Meta Religion -sivustolla. (englanniksi)