recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pietarsaaren hautausmaa** on Pietarsaaren seurakunnan hautausmaa Pietarsaaressa. Hautausmaa on jaettu kolmeen osaan: vanha hautausmaa, uusi hautausmaa sekä uuden hautausmaan laajennetut alueet. Hautausmaa vihittiin käyttöön lokakuussa 1857. Piispansaareksi kutsutulla mäellä sijaitseva 0,9 hehtaaria alue on jaettu 38 kortteliin. Piispansaaren pohjoisosa vihittiin hautausmaa käyttöön vuonna 1889. Uusi hautausmaa on 2,5 hehtaaria ja jaettu 33 osastoon. Ensimmäiset hautaukset tehtiin vuonna 1910. Hautausmaan keskellä sijaitsee Johanneksenkappeli. Pietarsaaren uutta hautausmaata on laajennettu neljässä erässä noin 0,3 hehtaarin kokoisella osastolla. Osasto 1 otettiin käyttöön 1970-luvulla, osasto 2 1980-luvulla, osasto 3 vuonna 1997 ja osasto 4 vuonna 2010.

Lähteet
-------

* Håkan Andersson, Guy Björklund, Sixten Ekstrand, Kai Hoffman: *Pietarsaaren historia osa V*. Pietarsaaren kaupunki, 2015

### Viitteet

1. ↑  Pietarsaaren hautausmaa *pietarsaarensuomalainenseurakunta.fi*. Viitattu 10.9.2022.
2. ↑  Andersson, Björklund, Ekstrand, Hoffman 2015, s. 362
3. ↑  Pietarsaaren vanha hautausmaa *pietarsaarensuomalainenseurakunta.fi*. Viitattu 10.9.2022.
4. ↑  Andersson, Björklund, Ekstrand, Hoffman 2015, s. 363
5. ↑  Pietarsaaren uusi hautausmaa *pietarsaarensuomalainenseurakunta.fi*. Viitattu 10.9.2022.
6. ↑  Pietarsaaren uuden hautausmaan laajennetut osastot *pietarsaarensuomalainenseurakunta.fi*. Viitattu 10.9.2022.
**Ambrosio Film** oli Torinossa vuosina 1906–1924 toiminut italialainen elokuvien tuotantoyhtiö.

Arturo Ambrosion ja Alfredo Gandolfin perustama yhtiö toimi aluksi nimellä *Società Ambrosio & C.* ja vuodesta 1907 osakeyhtiönä *Società Anonima Ambrosio*. Vuodesta 1908 lähtien se valmisti lyhytelokuvia ja vuodesta 1911 kokoillan elokuvia. Niistä tunnetuimpia ovat Luigi Maggin ohjaamat historialliset elokuvat *Pompeijin viimeiset päivät* (1908), *Keisari Nero* (1909) ja *Il granatiere Roland* (1911) sekä Eleuterio Rodolfin uusi *Pompeijin viimeiset päivät* vuodelta 1913. Vuonna 1911 yhtiö sai Torinon maailmannäyttelyssä palkinnon historiallisesta draamasta *Nozze d’oro* ja dokumenttielokuvasta *Perhosten synty*. Ambrosio tuotti myös komedioita, uutis-, matkailu- ja opetuselokuvia sekä osallistui elokuvatuotannon käynnistämiseen Venäjällä. Yhtiön suurimpia menestyksiä oli jänittävä melodraama *Leijonat laivassa* (1912) ja se muistetaan myös Eleonora Dusen ainoasta elokuvasta *Cenere* (1916).

Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Ambrosio joutui luovuttamaan studionsa sotateollisuuden käyttöön, ja vuonna 1917 se teki vain yhdeksän elokuvaa. Sodan jälkeen yhtiö yritti palauttaa asemansa kalliilla suurtuotannoilla kuten *La Nave* (1921) ja *Teodora* (1922), mutta ne osoittautuivat taloudellisesti kannattamattomiksi. Arturo Ambrosio jätti yrityksen vuonna 1923 ja vuotta myöhemmin se lakkautettiin. Sitä ennen yhtiö oli ehtinyt tuottaa 1 400 elokuvaa, joista noin kymmenesosa on säilynyt.

Elokuvia
--------

* *Pompeijin viimeiset päivät*, 1908
* *Keisari Nero*, 1909
* *Il diavolo zoppo*, 1910
* *Aeneas ja Dido*, 1910
* *Perhosten synty*, 1911
* *Robinettin automobiili*, 1911
* *La ribalta*, 1912
* *Una partita a scacchi*, 1912
* *Leijonat laivassa*, 1912
* *Il biglietto da mille*, 1912
* *Saatana*, 1912
* *Pompeijin viimeiset päivät ja häviö*, 1913
* *Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola*, 1913
* *Amor pedestre*, 1914
* *Cenere*, 1916
* *Fauni*, 1917

Lähteet
-------

1. 1 2  Abel, Richard (toim.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 26–27. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.
**Ole Georgsson Malmstén** (23. syyskuuta 1925 Helsinki – 23. toukokuuta 1981 Helsinki) oli teollisuusneuvos ja perustamansa Kuntek Oy:n toimitusjohtaja.

Hän syntyi esikoisena Georg Malmsténin perheeseen, jossa musiikki näytteli keskeistä osaa. Ole Malmstén oli isänsä silmäterä ja innoittaja hänen tekemilleen lauluille.

Ole Malmsténin nuoruus loppui talvisodan sytyttyä 1939. Hän ei ikänsä puolesta kelvannut rintamalle, mutta hän suoritti varusmiespalveluksensa jatkosodan aikana 1943–1944. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1945. Sodan järkytysten jälkeen hän ei vielä osannut päättää, mikä hänestä "tulee isona", joten hän lähti hakemaan seikkailuja ja kokemuksia meriltä. Tämän jälkeen hän palasi Suomeen ja aloitti opiskelun Tekniska Läroverket’issä, josta valmistui insinööriksi 1950.

Heti valmistumisensa jälkeen hän sai töitä Oy Putkisto Ab:sta, josta hän siirtyi tekniseksi johtajaksi tiivisteitä ja suojelutarvikkeita myyneelle Ikas Oy:lle. 

Hän ei kuitenkaan viihtynyt palkkatyössä, vaan halusi itsenäiseksi yrittäjäksi. Hän perusti 1958 tiiviste- ja eristealalla toimivan Kunnallisteknillisen Insinööritoimiston, joka muuttui myöhemmin Kuntek Oy:ksi. Vähitellen hänestä tuli teollisuuseristysalan uranuurtaja Suomessa. Hän perusti myös tytäryhtiöt Brasiliaan, Argentiinaan ja Kanadaan.

Yrittäjätoiminnan lisäksi hän toimi aktiivisesti monissa teollisuuden järjestöissä. Hän oli mukana monissa työmarkkinaneuvotteluissa metalliteollisuuden työnantajapuolen edustajana. Lisäksi hän oli Suomen Ulkomaankauppaliitossa vienninedistämistehtävissä ja mukana myös eri maiden välisissä kauppayhdistyksissä. Vapaa-aikanaan hän harrasti intohimoisesti veneilyä ja ilmailua.

Hänelle myönnettiin 1979 teollisuusneuvoksen arvonimi. Tässä vaiheessa yrittäjän ja liikemiehen kuluttava elämänrytmi oli jo alkanut uuvuttaa häntä, ja hän sairastui vakavasti. Hän kuoli 1981 vain kaksi päivää ennen isäänsä Georg Malmsténia. Kuntek Oy:n toiminta jatkui vielä 1980-luvun loppupuolelle.

Lähteet
-------

* Skippari, Mika: Teollisuusneuvos Ole Malmstén (1925–1981). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑  Virpi Kari & Kai Airinen (toim.): *Georg Malmsten, Lauluja*, s. 7–8. Jyväskylä: Warner/Chappell Music Finland Oy, 2002. ISMN M-042-09111-1.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Lastujärvi** on järvi Tuupovaaran kylän luoteispuolella Joensuussa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 43 kilometriä itäkaakkoon.

Maantiede
---------

Lastujärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,3 kilometriä. Noin kolmannes järvestä on vähintään 10 metriä syvä ja kymmenesosa vähintään 20 metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven keskivaiheilla. Lastujärven eteläosa on suurimmaksi osaksi matalaa. Lastujärven itäinen puoli on valtaosin matalampaa kuin läntinen, mutta itärannan tuntumassa on joitakin 10–15 metrin syvänteitä. Rannat ovat pääosin metsämaata. Pientaloja on etenkin itärannalla ja lounaisrannalla levittäytyy vähäinen peltoalue.

Lastujärven saariluku on viisi, saarien yhteispinta-ala on noin 0,8 hehtaaria. Laajin saari on noin puolihehtaarinen Pitkäsaari järven kaakkoisosassa. Sen eteläpuolella sijaitsee Muurahaissaari. Kolme muuta saarta ovat alle aarin laajuisia.

Lastujärven vesitilavuus on 13 727 000 kuutiometriä.

Lastujärven läheisyydessä sijaitsee useita järviä ja lampia. Laajin on Loitimo, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä lounaaseen. Luoteessa on Koveron Lastujärvi.

Lastujärvi (01.036.1.002) kuuluu Koveron-Lastujärven valuma-alueeseen (01.036), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistössä (01). Toinen jakovaihe on Haarajoen alue (01.03). Lastujärvi on Koveron-Lastujärven valuma-alueen laajin vakavesi; seuraavaksi laajimmat ovat Koveron Lastujärvi, Saarijärvi ja Herajärvi. Alueen muut järvet ovat Korvalampi, Saarilampi ja Jokilampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lastujärvi, vakavesi, Joensuu
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 26.12.2021.
3. ↑  Lastujärvi. Järviwiki. Viitattu 26.12.2021.
4. ↑  Koveron Lastujärven valuma-alue (01.036). Järviwiki. Viitattu 26.12.2021.
Plimsoll linePlimsoll line
**Lastimerkki** eli **Plimsollin merkki** on vesialuksen kyljessä vesilinjassa oleva viivasto, joka osoittaa aluksen suurimman sallitun syväyksen eli suurimman uppouman määrän kussakin veden tiheydessä sekä kullakin liikennealueella. Lastimerkin kehittäjä oli Samuel Plimsoll, jonka mukaan merkki on nimetty.

Nyrkkisääntönä voidaan sanoa: mitä ylempänä merkki on, sitä enemmän alus voi ottaa lastia. Merkin korkeuteen kölistä vaikuttavat aluksen vakavuuskriteerit, kuten leveys ja pituus, sekä rakenne kuten jäävahvistus. Merkit voivat olla maalattuja tai teräksestä leikattuja ja laivan kylkeen hitsattuja.

Lastimerkissä on omat viivansa makealle vedelle ja suolaiselle vedelle eri vuodenaikoina, sillä aluksen syväyksen kriteerinä on sen veden tiheys, jossa alus kelluu. Samoin liikennealueet määräävät suurinta lastimäärää. Esimerkiksi alimmaksi piirretään aina WNA-viiva, joka tarkoittaa pohjoisen Atlantin talviolosuhteita.

Kirjaimilla on seuraavat merkitykset:

| Koodi | suomeksi | englanniksi |
| --- | --- | --- |
| TF | Trooppinen makea vesi | (tropical fresh water) |
| F | Makea vesi | (fresh water) |
| T | Trooppinen suolainen vesi  | (tropical seawater) |
| S | Suolainen vesi kesällä | (summer temperate seawater) |
| W | Suolainen vesi talvella | (winter temperate seawater) |
| WNA | Pohjoinen Atlantti talvella | (winter North Atlantic) |

Lähteet
-------

1. 1 2  NMM learning team: Ships, seafarers & life at sea: Load lines  20.12.2004. National Maritime Museum.  Arkistoitu 13.12.2013. Viitattu 13.12.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lastimerkki** Wikimedia Commonsissa
**Oikeustieteiden tiedekunta** on yksi Lapin yliopiston neljästä tiedekunnasta. Tiedekunta on perustettu vuonna 1979 ja se on Suomen kolmanneksi vanhin vanhin oikeustieteellinen tiedekunta. Tiedekunnassa opiskeli vuonna 2022 noin 1 170 tutkinto-opiskelijaa ja henkilökunnan jäseniä oli 55.

Tiedekunta
----------

Suomen juristeista neljännes valmistuu Lapin yliopistosta ja tiedekunnasta valmistuneet ovat sijoittuneet työelämässä muun muassa valtionhallinnon tehtäviin, ministeriöiden ylijohtajiksi, pääjohtajiksi sekä suurimpiin asianajotoimistoihin.

Tiedekunnan dekaanina toimi 2013–2017 velvoiteoikeuden professori Juha Karhu. Vuodesta 2017 dekaanina on toiminut kauppaoikeuden professori Soili Nystén-Haarala.

Tiedekunnan alaisina laitoksina toimii oman oikeudenalansa opetusta ja tutkimusta järjestävät ilmailu- ja avaruusoikeuden instituutti, oikeusinformatiikan instituutti ja varallisuusoikeuden instituutti.

Kritiikki
---------

Oikeustieteiden tiedekuntaa kohtaan on esitetty kritiikkiä opetuksen laadun osalta. Helsingin kunnallispoliitikko Harry Bogomoloff on todennut vuonna 2012, että hän ei ottaisi "*Lapin yliopistosta valmistuneita* [juristeja] *- - kuin lumitöihin*". Bogomolofin käsityksen mukaan asukaslukuun nähden Suomessa on liikaa korkeakouluja ja yliopistollisen opetuksen taso vaihtelee.

Ainejärjestö
------------

Oikeustieteiden tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestö on Artikla ry.

Katso myös
----------

* Lapin yliopisto

Lähteet
-------

1. ↑  Oikeustieteiden tiedekunta Rovaniemi:  Lapin yliopisto. Viitattu 14.1.2023.
2. 1 2  Kokoomuspoliitikko lakkauttaisi Lapin yliopiston *Yle Uutiset*.  19.7.2012. Viitattu 9.11.2022.
3. ↑  Neljännes Suomen juristeista koulutetaan Lapissa – hyvä työllistyminen, tasokas opetus ja upea luonto houkuttelevat junantuomia opiskelijoita ympäri maata Rovaniemelle *Lapin Kansa*. Viitattu 9.11.2022.
4. ↑  Professori Soili Nystén-Haarala oikeustieteiden tiedekunnan dekaaniksi  7.4.2017. Lapin yliopisto.
5. ↑  Oikeustieteiden tiedekunta. Instituutit Rovaniemi:  Lapin yliopisto. Viitattu 14.1.2023.
**Allen M. Sumner -luokka** oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston 58 aluksen muodostama hävittäjäluokka. Lisäksi kaksitoista alusta valmistui nopeina miinalaivoina. Usein lyhyemmällä nimellä esiintyvään Sumner-luokan ominaisuudet olivat niiden kaksiputkiset 5"/38 cal -tykkitornit, kaksinkertainen peräsin, vahvempi ilmatorjunta-aseistus kuin edeltäneessa Fletcher-luokassa sekä muut edeltäneestä luokasta tehdyt parannukset. Luokan aluksia pidennettäessä keskilaivasta 4,3 metriä saatiin Gearing-luokka, jota valmistettiin suuria määriä.

Kuusikymmentäyhdeksän alusta tilattiin 7. elokuuta 1942 suunnitelmien pohjalta ja ne valmistettiin 1943-1945. Lisäksi yksi alus, *USS Sumner* tilattiin osana Gearing-luokkaa 14. kesäkuuta 1943. Niistä neljä tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja yksi romutettiin korjauskelvottomana. Jäljelle jääneet alukset olivat palveluksessa aina 1970-luvulle saakka. Yhdysvaltain laivaston poistettua alukset palveluksestaan niistä myytiin 29 ympäri maailmaa oleviin laivastoihin, joissa ne palvelivat vielä useita vuosia. Kaksi aluksista on museoitu Etelä-Carolinassa ja Taiwanilla.

Suunnittelu
-----------

Luokan ensimmäisen aluksen köli laskettiin toukokuussa 1943 ja viimeinen laskettiin vesille huhtikuussa 1945. Luokan alukset pohjautuvat edeltäneeseen Fletcher-luokkaan, jota valmistettiin 1941-1944.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Allen M. Sumner -luokka**.
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 290
**Angenäma Sjelfswåld** ("Miellyttävä vallattomuus") oli Turussa vuonna 1783 ilmestynyt, järjestyksessä Suomen toinen aikakauslehti. Sen toimittaja oli Anders Lizeliuksen poika, pastori Samuel Lizelius.

*Angenäma Sjelfswåld* ilmestyi Frenckellin kirjapainosta 24 numerona vuoden 1783 alkupuoliskolla. Edeltäjänsä, *Om Konsten at rätt behaga* -lehden tavoin se oli lähinnä naisille suunnattu kasvatuksellinen ja moralistinen aikakauslehti, mutta sisälsi etupäässä satiirisia ohjeita pinnallisesta käyttäytymisestä ja ivallisia kuvauksia turkulaisten käytöstavoista. Lehdessä julkaistiin myös ilmoituksia ja kuulutuksia sekä pieniä anekdootteja, epigrammeja ja runoja. Henrik Gabriel Porthanin mukaan *Angenäma Sjelfswåld* oli kevyt lukemisto, joka miellytti "kaupungin huonompaa luokkaa".

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 10: Aikakauslehdistön historia*, s. 18–19. Kuopio: Kustannuskiila oy, 1992. ISBN 951-657-327-4.

Aiheesta muualla
----------------

* *Angenäma Sjelfswåld*. Näköispainos. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1982.
* *Angenäma Sjelfswåld* digitoituna kansalliskirjastossa
**Lapinjärven Kimonkylä työväentalo**  oli Lapinjärven kunnassa Kimonkylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Kimonkylän työväenyhdistys mainittiin ensimmäisen kerran Sosialidemokraattisen puolueen tilastoissa vuonna 1909. Yhdistyksessä oli tuolloin 24 jäsentä. Siitä ei ole jäänyt tietoa, missä yhdistys kokoontui. Kirjasto sillä oli jo vuonna 1909. Kimonkylän työväenyhdistys aikoi ostaa Artjärven Kitulan työväentalon, mutta hanke ei toteutunut. Työväentalon rakentaminen oli kuitenkin aloitettu vuonna 1936. Yhdistys oli ostanut Anjalan Ahvion työväentalon ja siirtänyt sen omalle tontilleen Santapekkiin. Työväenyhdistys pyysi SPD:ltä lainaa vuonna 1950, jotta keskeneräisen työväentalon rakennustyöt saataisiin päätökseen. Lainan vakuudeksi talo ja tontti siirtyivät SDP:n omistukseen. Työväentalo myytiin vuonna 1956 yksityishenkilölle.

Lähteet
-------

1. ↑  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Lapinhilpi** (*Arctagrostis latifolia*) on pohjoisten arktisten alueiden ja vuoristojen heinäkasvi. Suomessa laji on rauhoitettu, ja sitä tavataan erittäin harvinaisena Lapissa.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Lapinhilpi on monivuotinen, tanakka ja kasvaa 40–80 senttimetriä korkeaksi. Juurakko on paksu. Korsilehdet ovat 5–10 millimetriä leveitä ja 5–15 cm pitkiä, litteitä ja pitkäsuippuisia. Ylimmän lehden lapa on tuppeaan lyhyempi. Kieleke on 5 mm pitkä ja risalaitainen. Röyhy on kellanvihreä-sinipunainen, 8–12 cm pitkä, kapeahko ja lyhythaarainen. Kaleet ovat selvästi ulkohelvettä lyhyempiä. Ulkohelve on karheakarvainen ja vihneetön. Lapinhilpi kukkii Suomessa heinäkuussa.

Lapinhilpi muistuttaa nopeasti katsoen ruokohelpeä (*Phalaroides arundinacea*) tai lapinkastikkaa (*Calamagrostis lapponica*), mutta toisin kuin edellä mainituilla, lapinhilven kaleet ovat selvästi ulkohelvettä lyhyempiä.

Levinneisyys
------------

Lapinhilpeä tavataan lähes koko pohjoisella arktisella vyöhykkeellä ja siitä etelämmäs työntyvillä vuoristoseuduilla Pohjois- ja Itä-Euroopassa, Siperiassa, Mongoliassa ja Kanadassa. Pohjoismaissa lajia on tavattu vain Norjan Itä-Ruijassa ja Suomen Lapista. Suomesta lapinhilpi löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1968 Sodankylästä ja myöhemmin Kittilästä ja Sallasta. Lapinhilpi lienee levinnyt Suomeen jääkauden lopussa.

Elinympäristö
-------------

Lapinhilpi kasvaa turve- ja muta-alustoilla lähteisillä, tihkuisilla tai tulvaisilla paikoilla. Suomessa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, ja se on rauhoitettu. Sitä on tavattu seitsemästä paikasta, joista useimmat ovat Natura-kohteita.

Lähteet
-------

* Kurtto, Arto: *Lapinhilpi*. Teoksessa *Uhanalaiset kasvimme*. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 67.
* *Retkeilykasvio*. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

### Viitteet

1. ↑  Ympäristöministeriö: Luonnonsuojeluasetuksessa rauhoitetut lajit Viitattu 18.1.2010.
2. ↑  Retkeilykasvio 1998, s. 589.
3. 1 2 3  Kurtto 1997, s. 67.
4. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.): *Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010*, s. 190. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, 2010. ISBN 978-952-11-3806-5.
5. ↑  Metsähallitus: Lapinhilpi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Lapinhilven levinneisyys Suomessa.
* Kew Gardens
**Lapinjärven Porlammin työväentalo**  oli Lapinjärven kunnassa Porlammin kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Porlammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistyksen toiminta lähti vireästi liikkeelle, ja jäseniä oli seuraavana vuonna jo 90. Tämän jälkeen jäsenmäärä vaihteli vuosittain. Sosialistien kannatus oli vuoden 1907 eduskuntavaaleissa Porlammilla 65,5 %. Työväentalo rakennettiin vuonna 1908. Sos.dem. piirijärjestön vuosikertomuksen mukaan työväenyhdistyksellä ja osuuskaupalla oli yhteinen talo. Vuonna 1908 perustettu Porlammin Osuuskauppa osti riihirakennuksen, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen työväentalon yhteyteen. Tämä toimi osuuskaupan ensimmäisenä liikerakennuksena vuoteen 1920 saakka. Tämänkin jälkeen talossa toimi osuuskaupan sivumyymälä. Vuonna 1948 se annettiin henkilökunnan käyttöön. Porlammin työväenyhdistyksen toiminta oli vaihtelevaa, välillä yhdistyksen toiminta oli vuosia pysähdyksissä..

Työväenyhdistys joutui 1960-luvulla konkurssitilaan ja lopettamaan toimintansa. Perustettu uusi yhdistys Lapinjärven Sosialidemokraatit osti työväentalon pakkohuutokaupasta. Työväentalo paloi vuonna 1967.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalolla oli yhdistystoiminnan lisäksi näyttämö- ja muuta harrastustoimintaa. Siellä oli myös kirjasto, jonka kokoelmassa oli 32 nidettä vuonna 1909. Vuonna 1942 työväentalolla järjestettiin suuret kesä- ja arpajaisjuhlat. Päiväjuhlassa oli läsnä 600 henkeä ja iltajuhlassa niin paljon, että lipunmyynti piti keskeyttää. Ennen tulipaloa talolla oli toiminut elokuvateatteri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
Bela Lugosi ja Angelo Rossitto (oik.) vuoden 1947 elokuvassa *Scared to Death*.
**Angelo Salvatore Rossitto** (18. helmikuuta 1908 Omaha, Nebraska – 21. syyskuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tunnettiin lyhytkasvuisuudestaan.

Rossitto oli 89 senttimetriä pitkä. Hän myi kadulla sanomalehtiä, kun John Barrymore "löysi" hänet ja esitteli ehjääjälle, joka etsi lyhytkasvuista henkilöä. Rossitosta tuli yksi Hollywoodin käytetyimpiä lyhytkasvuisia näyttelijöitä: hänet nähtiin vuosien 1927–1987 aikana yli 70 elokuvassa. Hän esiintyi muun muassa Tod Browningin elokuvassa *Freaks – kummajaiset* (1932) sekä elokuvissa *Babes in Toyland* (1934) ja *Simson ja Delila* (1949). Useimmissa rooleissaan hän oli kuitenkin avustajan statuksella, ilman mainintaa lopputeksteissä. Niinpä hän sai vain pieniä palkkioita, ja jatkoi sanomalehtien myymistä elannokseen. Hänen viimeinen merkittävä roolinsa oli elokuvassa *Mad Max – ukkosmyrsky* (1985).

Rossitto kuoli 83 vuoden ikäisenä vuonna 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Don’t Forget the Little People: 15 Little People That Made it Big in Hollywood *Pop Culture Addict*. Viitattu 21.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Angelo Rossitto** Wikimedia Commonsissa

* Angelo Rossitto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tankero** oli alun perin suomenkielinen nimi vitseissä esiintyneelle kuvitteelliselle eläimelle, joka yhdistettiin ulkoministeri Ahti Karjalaisen väitetysti huonoon englannin kielen taitoon ja ääntämykseen. 

Sanan lähtökohtana oli Karjalaisen kuvitteellinen vierailu eläintarhaan, jossa kylttien mukaan kaikki eläimet olivat "tankeroita", sillä hän olisi tulkinnut *vaarallista* tarkoittavan sana *dangerous* virheellisesti eläinlajin nimeksi. 1970-luvulla Karjalaisesta kerrottiinkin "tankero-vitsejä". Legendan mukaan hän olisi ulkomaanmatkalla tilannut hotellihuoneeseen numero 32 kaksi teetä sanomalla "tuu tii tu töötituu" (two teas to thirty two).

"Tankero-englannilla" voidaan tarkoittaa kielellisesti kömpelöä tai huonosti suomalaisella aksentilla äännettyä englantia.

Tankero musiikissa
------------------

Tankero-sana esiintyy kahden suomalaisen musiikkikappaleen nimessä. Juha "Watt" Vainio levytti oman kappaleensa "Tankero tango" vuonna 1974. Seuraavana vuonna ilmestyi Kivikasvojen esittämä "Tankeros love".

Katso myös
----------

* Rallienglanti

Lähteet
-------

1. 1 2  Ahti Karjalainen avaa ETYKin ykkösvaiheen. Elävä arkisto, YLE *yle.fi*. Viitattu 11.9.2014.
**Amirspasalar** (georg. ამირსპასალარი) oli keskiajalla Georgian armeijan komentajan virkanimike ja yksi Georgian kuningaskunnan korkeimmista viroista. Se on peräisin sanoista *amir*, joka on "komentajaa", "kuvernööriä" tai "prinssiä" tarkoittava arabiankielinen termi, ja *spasalar*, joka on tullut muinaispersian sanasta *spahbod*. Englanniksi virasta käytetään yleensä nimitystä Lord High Constable.

Amirspasalar oli kuninkaallisen armeijan ylin komentaja sodan aikana ja valtion lipun kantaja. Kuningatar Tamarin hallituskaudella (1084–1213) se oli valtion kolmanneksi korkein virka atabekin jälkeen. Teos *Kuninkaallisen hovin säädökset*, joka kirjoitettiin todennäköisesti kuningas Giorgi V:n toisen valtakauden aikana (1314–1346), määrittelee viran "kunniavisiiriksi ja armeijan päälliköksi".

Amirspasalar-arvonimi mainitaan ensimmäisen kerran kuningas Giorgi III:n hallituskaudella (1156–1184), mutta sen otti ilmeisesti käyttöön Giorgin isoisä Davit IV (hallitsi 1189–1125), joka uudisti voimakkaasti Georgian asevoimia ja siviilihallintoa. 1100-luvun alussa amirspasalar valittiin Orbeli-suvusta, mutta vuonna 1155 kuningas Demetre I:n poika Davit V syrjäytti isänsä ja yritti rajoittaa suvun vaikutusvaltaa siirtämällä viran sen kilpailijalle Tirkaš Abuletisdzelle. Kun Demetre nousi takaisin valtaan, Orbelit pitivät jälleen virkaa hallussaan Giorgi III:n vastaiseen kapinaansa saakka vuosina 1176/1177. Silloin se annettiin kiptšakkialkuperää olevalle Qubasarille. Vuonna 1184 kuningatar Tamar erotti Qubasarin ja nimitti amirspasalariksi Gamrekeli-suvun jäsenen. Myöhemmin virka siirtyi Mkhargrdzeli-suvussa ja heidän jälkeensä Džaqeli-suvussa.

Kun Georgian kuningaskunta hajosi myöhemmin 1400-luvulla, virka käytännössä lakkautettiin.

Katso myös
----------

* Spaspet

Lähteet
-------

1. 1 2  Robert Bedrosian: "Amirspasalar" teoksessa Joseph Reese Strayer: *Dictionary of the Middle Ages*, s. 235. Scribner, 1983. ISBN 0684167603.
Amleto Palermi vuonna 1914.
**Amleto Palermi** (11. heinäkuuta 1889 Rooma – 20. huhtikuuta 1941 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Sisiliassa lapsuutensa viettänyt Palermi työskenteli ennen elokuvauraansa toimittajana ja kirjoitti komedioita. Hänen ensimmäiset ohjaustyönsä olivat *Colei che tutto soffre* ("Joka kaiken kestää") ja *L’orrendo blasone* ("Hirveä maalaus") vuonna 1914. Palermin melodraamoja tähdittivät muun muassa Mario Bonnard, Ruggero Ruggeri ja Lyda Borelli. Spektaakkelielokuvan *Pompejin viimeiset päivät* (*Gli ultimi giorni di Pompei*, 1926) viimeisteli Carmine Gallone. Italialaisen elokuvan kriisivuosina Palermi työskenteli myös Saksassa, jossa hän ohjasi yhden merkkiteoksistaan, *Die lebende Maske* eli *Enrico IV* (1926).

1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Palermi ohjasi ja käsikirjoitti lähes kolmekymmentä sentimentaalista viihde-elokuvaa. Hänen vuonna 1940 ohjaamansa *La peccatrice* oli yksi tuon ajan harvoista sävyltään realistisista elokuvista. Samana vuonna *Cinema*-lehti nimesi Palermin Italian parhaaksi elokuvaohjaajaksi.

Elokuvia
--------

* *Carnevalesca*, 1918

Lähteet
-------

1. 1 2  Cinematografo.it *cinematografo.it*. Viitattu 24.12.2014. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Elonet: Amleto Palermi
* Internet Movie Database: Amleto Palermi (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Pyhä **Miniato** (Minas, Miniatus) (italiaksi Miniato, armenia: Մինաս) oli varhainen kristitty sotilas,jota pidetään Firenzen ensimmäisenä marttyyrina. Pyhän Miniato al Monten kirkko on omistettu hänelle. Legendan mukaan hän oli armenialainen kuningas tai prinssi, joka palveli Rooman armeijassa - tai teki pyhiinvaellusmatkan Roomaan - jonka johdosta hän oli päättänyt tulla erakoksi ja muuttaa lähelle Firenzeä.

Saint Miniato - Palazzo Abatellis - Palermo - Italy 2015.JPGPyhä Miniato - Palazzo Abatellis - Palermo - Italia 2015
Keisari Decius vainosi kristittyjä ja Miniato tuotiin hänen eteen kristittynä tuomittavaksi vuonna 250 jKr. Miniato kieltäytyi uhraamasta roomalaisille jumalille ja häntä kidutettiin sen vuoksi monia kertoja: hänet heitettiin uuniin, kivitettiin ja heitettiin leijonalle tai pantterille amfiteatterissa, josta hän poistui kuitenkin vahingoittumattomana. Lopulta hänet mestattiin lähellä nykyistä Piazza della Signoriaa. Legendan mukaan Miniato otti mestauksen jälkeen päänsä maasta, ylitti Arno joen ja palasi kukkulalle missä oli asunut erakkona. Kukkula tunnetaan nimellä Mons Florentinus (Monte di Firenze).

Miniaton pyhäinjäännökset lepäävät hänelle omistetun kirkon kryptassa. Kirkon rakentamisen aloitti Firenzen piispa Alibrando (Hildebrand) vuonna 1018 ja siunauksen rakentamiselle antoi Pyhä Rooman keisari Henrik II (Enrico II il Santo). Kirkko valmistui noin vuonna 1208.

Miniaton historiallisuus on kuitenkin epävarmaa. On mahdollista, että Arnon lähellä oli saman nimisen henkilön marttyyrikuolema tai hän saattoi yksinkertaisesti olla sotilas, joka teloitettiin kristinuskon levittämisestä armeijassa.
Hänen kulttinsa on saattanut syntyä myös siitä, että kirkkoon tuotiin pyhäinjäännös idästä esim. Egyptistä, jonka nimi Menna muuttui muotoon San Miniato.

Perinne, jonka mukaan hän nosti maasta oman irti leikatun päänsä on hagiografinen kielikuva, jota käytti ensimmäisenä Giovanni Villani.

Lähteet
-------

1. ↑  San Miniato al Monte *Museums in Florence*. Viitattu 14.11.2021.
2. ↑  The Martyr Saint Miniatus *Visit Tuscany*. Viitattu 14.11.2021.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Minias of Florence
**Henry Mikael Lindelöf** (s. 6. tammikuuta 1953 Porvoo) toimi Loviisan kaupunginjohtajana 1990–2002 ja Kotkan kaupunginjohtajana vuosina 2002–2018. Hän on valmistunut Tampereen yliopistosta hallintotieteiden maisteriksi vuonna 1976. Lindelöf on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti.

Lindelöf toimi Hangon kaupungin henkilöstösihteerinä 1977–1978, Porvoon apulaiskaupunginsihteerinä 1978–1980, kunnallisen työmarkkinalaitoksen yleissihteerinä 1980–1990 ja Loviisan kaupunginjohtajana 1990–2002. Hän oli vuonna 2007 ehdolla myös Lahden kaupunginjohtajaksi, mutta hävisi ratkaisevassa äänestyksessä kokoomuslaiselle Jyrki Myllyvirralle äänin 34–25. Lindelöfin valintaa tuki Lahden kaupunginvaltuuston sosiaalidemokraattinen ryhmä.

Lindelöfiä arvosteltiin kotkalaisten keskuudessa kaupungin varojen tuhlailusta. 

Lindelöfillä on vaimo, aikuinen tytär ja aikuinen poika. Lindelöf on kapteeniluutnantti.

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on 2007*. Otava, 2006.

### Viitteet

1. ↑  Mehtälä, Aino: Lindelöf lopettaa torstaina — katso väistyvän kaupunginjohtajan videotervehdys *Kymen Sanomat*.  18.12.2017. Viitattu 9.4.2018.
2. ↑  Esa Sirviö aloittaa kaupunginjohtajana  12.3.2018. Kotkan kaupunki.  Arkistoitu 9.4.2018. Viitattu 9.4.2018.
3. ↑  Jyrki Myllyvirrasta Lahden kaupunginjohtaja *HS.fi*.  26.3.2007. Helsingin Sanomat. Viitattu 6.1.2011.
4. ↑  Kotkan johdon kuiteista paljastui viiden tähden elämää *kymensanomat.fi*.  16.5.2012. Kymen Sanomat.  Arkistoitu 17.1.2013. Viitattu 19.10.2012.
5. ↑  Lindelöf: Aivan kohtuullista *kymensanomat.fi*.  17.5.2012. Kymen Sanomat.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 19.10.2012.
6. ↑  Makealla elämällä oli suolainen hinta *kymensanomat.fi*.  13.10.2012. Kymen Sanomat.  Arkistoitu 30.10.2012. Viitattu 19.10.2012.

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Hannu Tapiola** | **Kotkan kaupunginjohtaja**2002–2018 | Seuraaja:**Esa Sirviö** |
**Anne Meskanen-Barman** (s. 1966 Valkeakoski) on suomalainen kuvanveistäjä.

*Hyppy*, 2015, Jyväskylä.
Meskanen-Barman opiskeli kuvanveistoa Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1987–1991. Hän on opiskellut myös Gdańskin taideakatemiassa vuonna 1987, vuonna 1989 kivenveistokurssilla Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa ja betonikurssilla Aalto yliopistossa 2017. Meskanen-Barman asuu Espoossa.

Meskanen-Barman on pitänyt vuosien 1991–2019 aikana 16 yksityisnäyttelyä, osallistunut 40 yhteis- ja kutsunäyttelyyn ja 30 ryhmänäyttelyyn (vuodesta 1989 lähtien) ja kahdeksaan näyttelyyn Suomen ulkopuolella.

Meskanen-Barman osallistui vuonna 2013 Suomen Kulttuurirahaston järjestämään 75-vuotisjuhlamitalisarjan (kolmen mitalin sarja) suunnittelukilpailuun. Kilpailun ensimmäinen palkinto jaettiin, sen saivat Tapio Kettunen ehdotuksella *Malja* ja Anne Meskanen-Barman ehdotuksella *Aristoteles*. Meskasen mitalisarja myös toteutettiin.

Meskasen julkisia veistoksia on muun muassa *Hyppy*, joka on vuonna 2017 paljastettu kaksiosainen veistos Jyväskylän Ruusupuistossa. Teoksen materiaalit ovat pronssi ja punainen graniitti.

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Meskanen-Barman *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 21.4.2020.
2. 1 2 3  Meskanen-Barman, Anne: Anne Meskanen-Barman CV *Kuvataiteilijamatrikkeli*.  2019. Viitattu 21.4.2020.
3. ↑  Palkinnot ja mitalit Suomen Kulttuurirahasto. Viitattu 22.4.2020.
4. ↑  Suomen Kulttuurirahaston 75 -vuotisjuhlamitalisarja – Anne Meskanen-Barman *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 22.4.2020.
5. ↑  Oikari, Jaana: Hyppy Jyväskylän taidemuseo. Viitattu 21.4.2020.
**Keraaminen magneetti** on jauhemetallurgisilla menetelmillä valmistettu magneetti, jossa on suuria määriä metallioksideja. Esimerkiksi keraaminen ferriitti on ferrimagneettinen keraaminen materiaali, jossa on rautaoksidia, booria ja bariumia tai strontiuma tai molybdeeniä. 

Keraamisen kestomagneetin magneettivuon tiheys ***B*** on noin 0,35 teslaa ja magneettikentän voimakkuus ***H*** on noin 30–160 kiloampeerikierrosta metrille (400–2000 oerstedtiä).*lähde?*

Käyttö
------

Ferriittimagneetit tuotetaan usein jauheena, josta voidaan sintrata kiinteitä sydämiä. Tekemällä sintraus magneettikentässä säilytetään kiteiden magneettien suuntaus ja saadaan aikaan kestomagneetti. Ferriittisydämiä käytetään elektroniikan keloissa, muuntajissa, sekä solenoideissa ja releissä, joissa ferriitin käyttö pienentää pyörrehäviöitä. Ferriittirenkaita käytetään elektronisissa laitteissa yleisesti suojaamaan kaapeleita sähkömagneettisilta häiriöiltä. Varhaiset tietokonemuistit tallensivat tietoa ferriittirenkaiden remanenssimagnetismiin. Ferriittirengasmuisti koostui joukosta matriisiin asetettuja ferriittirenkaita, joiden läpi kulki luku- ja kirjoitusjohtimia. Kukin rengas saatettiin magnetoida joko myötä- tai vastapäivään ja sisälsi yhden bitin informaatiota. Ferriittijauhetta käytetään magneettinauhojen ja levykkeiden pinnoitusmateriaalina. Yleisesti käytössä olevissa kodinkoneissa ja esimerkiksi kaiuttimissa käytetään juuri ferriittimagneetteja.*lähde?*

Katso myös
----------

* Alnico
* Ferriitti

Aiheesta muualla
----------------

* Ferrite FAQ (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Pyhä Matteus ja enkeli** oli Michelangelo Merisi da Caravaggion maalaus, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa pommisuojan tulipalossa.

Caravaggio teki maalauksen tilaustyönä roomalaisen kirkon San Luigi de Francesin Contarelli-kappeliin. Matteus-sarjan kolmas teos ei kuitenkaan saanut ranskalaiskirkon pappien hyväksyntää, ja se siirtyi Caravaggion suojelijalle Vincenzio Giustinianille, ja Caravaggio maalasi tilalle uuden Matteus-aiheisen taulun. 1800-luvulla alkuperäinen maalaus siirtyi Preussin kuninkaan haltuun. Se tuhoutui 1945 Berliinissä Kaiser-Friedrich-Museumin Gemäldegalerien tulipalossa, jossa tuhoutui yhteensä 400 teosta.

Taidemaalari Antero Kahila on maalannut Caravaggion maalauksesta rekonstruktion. Mustavalkoisten kuvien ja taustatutkimusten perusteella toteutettu rekonstruktio valmistui 2008, ja se oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon näyttelyssä, jossa oli mukana työhön liittyvää materiaalia.

Caravaggion teoksesta on mustavalkoisen valokuvan lisäksi runsaasti sanallista kuvausta, samoin hänen tekniikkaansa on tutkittu hyvin paljon. Tutkija Hans Posse on tehnyt Caravaggion väreistä tarkat kuvaukset.

* Pyhä Matteus ja enkeli, 1602. Valokuva tuhoutuneesta maalauksesta.*Pyhä Matteus ja enkeli*, 1602. Valokuva tuhoutuneesta maalauksesta.
* Väritetty versio mustavalkoisen valokuvan pohjalta.Väritetty versio mustavalkoisen valokuvan pohjalta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marja-Terttu Kivirinta: Enkeli koskettaa Matteusta.  *Helsingin sanomat*, 22.10.22008, s. C3.
2. ↑  Caravaggio, Contarelli Files
**Pyhä Philibert Jumiegeslainen** (ransk. *Philibert de Jumièges*) (n. 618 - 20. elokuuta 685) oli apotti ja luostarin perustaja.

Pyhä Philibert oli aatelisen piispan poika, joka varttui Pariisissa kuningas Dagobert I:n hovissa. Vuonna 640 hän vihkiytyi munkiksi Rebais’sa, ja kymmenen vuotta myöhemmin hänet valittiin apotiksi. Hänen ankaruutensa ei miellyttänyt kaikkia munkkeja, joten hän lähti luostarista. Hän jatkoi kiertämistä luostarista toiseen, kunnes vuonna 655 Philibert perusti Jumiègesin luostarin, joka noudatti hänen laatimaansa luostarisääntöä. Lisäksi hän perusti luostarin Noirmoutierin saarelle, missä hän myös kuoli. Normannit ryöstelivät seutua, ja hänen pyhäinjäännöksensä siirrettiin turvaan Tournus'n kaupungissa olevaan Saint-Valérienin luostariin, joka sittemmin nimettiin Saint-Philibert de Tournus'n luostariksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pyhä Philibert Jumiegeslainen Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 26.2.2022. (suomeksi)
2. ↑  Saint-Philibert Echo des communes. Viitattu 26.2.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä Philibert Jumiegeslainen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Petteri Martikainen** (s. 1992) on suomalainen painija, joka edustaa Helsingin Tarmoa. Hän aloitti painiharrastuksen Lappeenrannassa vuonna 1998. Vuosia myöhemmin Martikainen muutti Helsinkiin, missä hänen painivalmentajina ovat toimineet muun muassa Hannu Rantala, Ahto Raska sekä Ilpo Seppälä.

Martikainen voitti vuonna 2007 kreikkalais-roomalaisen painin 42 kg:n painoluokassa kadettien Pohjoismaiden-mestaruuden ja sijoittui saman ikäluokan EM-kilpailuissa yhdeksänneksi. 

Vuonna 2012 hän voitti nuorten Pohjoismaiden-mestaruuden 66-kiloisissa. Saman vuoden nuorten EM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vapaapainissa ja seitsemänneksi kreikkalais-roomalaisessa painissa. Aikuisten EM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 11:nneksi.

Martikainen on voittanut aikuisten sarjassa Suomen-mestaruuden vapaapainin 66 kg:n painoluokassa 2010 ja 2013 ja 65 kg:n painoluokassa 2014 ja 2015  sekä saanut 66-kiloisissa SM-hopeaa 2012.

Martikaisen pitkään oireillut niskan alueen vamma vakavoitui Pariisin Grand Prix -turnauksessa 29. tammikuuta 2016. Kyseinen turnaus on ollut Martikaisen viimeisin.

Lähteet
-------

1. ↑  International Wrestling Database *www.iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)
2. ↑  Martikainen, Petteri (FIN) *iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 8.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Miesten ja naisten vapaapainin SM *painiliitto.net*.  Arkistoitu 4.1.2014. Viitattu 19.3.2013.
4. ↑  PALKINTOJÄRJESTYS *painiliitto.net*.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 19.3.2013.
5. ↑  Vapaapainin SM-kilpailut 25.1.2014 Hyvinkäällä (PDF) painiliitto.net.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 8.4.2014.
6. ↑  Naisten ja miesten vapaapainin SM-kilpailut Järvenpää, 7.2.2015 *www.liga-db.de*. Viitattu 11.7.2018.
7. ↑  SM-kilpailut, vp (miehet ja naiset) Kouvolan Kuusankoski 20.-21.1.2012 *painiliitto.net*.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 19.3.2013.
8. ↑  International Wrestling Database *www.iat.uni-leipzig.de*. Viitattu 11.7.2018. (englanniksi)
Pyhää Panteleimonia esittävä ikoni 1200-luvulta Pyhän Katariinan luostarista Siinailta.
**Pyhä Panteleimon** eli **Panteleimon Parantaja** (m.kreik. Παντελεήμων, *Panteleēmōn*, kreik. Παντελεήμων, *Panteleímon*), myös **Pantaleon**, oli kristitty marttyyri ja pyhimys, joka sai surmansa Diocletianuksen vainoissa vuonna 305. Hänen muistopäivänsä on 27. heinäkuuta.

Legenda
-------

Pantaleon syntyi Nikomedeiassa noin vuonna 275. Hänen vanhempansa olivat rikas senaattori Eustorgios ja tämän kristitty vaimo Eubulia. Hänestä tuli menestyksekäs lääkäri, jota itse keisari Galerius halusi omaksi lääkärikseen. Pyhä Hermolaos käännytti Pantaleonin kristityksi, ja parannettuaan ihmeellisesti sokean miehen, Pantaleon käännytti puolestaan isänsä. Tämä kuoli pian sen jälkeen, ja jätti Pantaleonille suuren omaisuuden. Tämä vapautti orjansa ja jakoi omaisuutensa köyhille, ja paransi ihmisiä ottamatta maksua. 

Kateelliset lääkärit ilmiantoivat hänet keisari Galeriukselle, joka halusi pelastaa lääkärinsä ja koetti saada tämän kieltämään uskonsa. Pantaleon pysyi kuitenkin uskossaan ja paransi halvaantuneen miehen. Keisari piti ihmettä taikuutena, ja antoi kiduttaa Pantaleonia monin tavoin. Häntä ei kuitenkaan saatu surmattua, ennen kuin Pantaleon itse rukoili teloittajiensa puolesta ja antoi henkensä näiden käsiin (tästä nimi *Panteleimon* eli "myötätuntoinen kaikille"). Kun hänet mestattiin, katkenneesta kaulasta virtasi sekä verta että maitoa.

Panteleimon oli luultavimmin historiallinen henkilö ja marttyyri, mihin viittaa hänen varhainen pyhimyskulttinsa, mutta hänen kohtalonsa on luultavasti myöhemmin laadittu legenda.

Pyhimyskultti
-------------

Ortodoksit kunnioittavat häntä suurmarttyyrinä ja yhtenä palkattaparantajista. Läntisessä Euroopassa hän oli yksi neljästätoista hädässäauttajasta, lääkärien ja kätilöiden suojeluspyhimys, jolta rukoiltiin apua erityisesti syöpää ja keuhkotautia vastaan.

Hänen pyhäinjäännöksiään säilytetään Saint-Denis’n basilikassa Pariisissa, ja Kölniin rakennettiin hänelle omistettu kirkko viimeistään 800-luvulla. Hänen nimeään kantavia kirkkoja, pyhäkköjä ja luostareita on monia. Yksi tunnetuimmista on Pyhän Panteleimonin luostari Athos-vuorella Kreikassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Löffler, Klemens: St. Pantaleon *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company. Viitattu 21.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Pyhä suurmarttyyri Panteleimon Suomen ortodoksinen kirkko. Viitattu 21.2.2021. (suomeksi)
3. ↑  Palkattaparantaja *Ortodoksi.net*. Viitattu 21.2.2021. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä Panteleimon** Wikimedia Commonsissa
**Draken** oli suomalainen kolmimastoinen moottorikuunari (toisten lähteiden mukaan moottorikaljaasi), joka haaksirikkoutui 11. marraskuuta 1929 Utön lähellä, jolloin 5 miehistön jäsentä menehtyi. Draken oli puutavaralastissa matkalla Oulusta etelään kohti Kööpenhaminaa, kun myrsky yllätti sen Utön tienoilla täyttäen laivan vedellä. Laivan kapteeni Niilo Saarinen yritti kääntää aluksen kohti Utön majakkaa, mutta vesilasti teki aluksesta ohjauskyvyttömän. Draken pysyi kuitenkin purjeiden avulla suunnassa, mutta pian myös laivan apukone ja pilssivesipumput pysähtyivät. Draken törmäsi noin 500 metrin päässä Utön saaresta sijainneeseen Örebådanin kallioluotoon ja murskautui samalla. Laivan 11 hengen miehistöstä menehtyi viisi miestä ennen kuin Utön saarelaiset pääsivät myrskyn laannuttua kahden päivän kuluttua pelastamaan luodolla olleet miehet. Pelastustyössä mukana olleet saivat tasavallan presidentin myöntämän hengenpelastusmitalin ja tapaus vaikutti meripelastustoiminnan kehittämiseen. Drakenin kapteenista Niilo Saarisesta tuli myöhemmin  Suomen Meripelastusseuran pitkäaikainen päällikkö. Utön saaren Kesnäsin niemeen on pystytetty Drakenin haaksirikon muistomerkki. Öröbodan etelä- ja lounaispuolella on meren pohjassa vielä hylyn jäänteitä kuten potkurinakseli. 

Draken oli rakennettu 1919 Dragsfjärdissä. Kuunarin pituus oli 42,96 metriä, leveys 10,02 metriä ja vetoisuus 296 nettorekisteritonnia. Laivalla oli purjeiden lisäksi 60 hevosvoiman apukone. Kuunari ostettiin 1929 Uuteenkaupunkiin, ostajina olivat kauppias J. E. Tervanen ja merikapteeni Niilo Saarinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Kaljaasi Draken (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Hylyt.net : Draken
3. ↑  Murhenäytelmä Utön luona, Helsingin Sanomat 13.11.1929, nro 308, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Paperimassa** on paperin valmistuksessa käytetty päämateriaali. Paperiteollisuudessa paperimassaa käytetään valmistettaessa erilaisia papereita, erilaisilla paperikoneilla. 

Massa sisältää enimmäkseen vettä; suurin osa kuiva-aineesta on joko puuhioketta, -hierrettä tai selluloosaa. Se sisältää yleensä myös eri lisäaineita, jotta paperi täyttää parhaiten käyttötarkoituksessa vaadittavat ominaisuudet. Massaa voidaan valmistaa myös kierrätetystä kuidusta. Kuitu voidaan kierrättää noin seitsemän kertaa ennen kuin sen ominaisuudet heikkenevät liikaa kuitujen lyhenemisen vuoksi. Mekaanisesta massasta valmistettu paperi on heikompaa kuin paperi, joka on valmistettu kemiallisesta massasta. Sitä käytetään muun muassa sanomalehtipaperissa. 

Paperiteollisuus määrittää massanvalmistusprosessin siten, että se käsittää valmiin massan tuottamisen kulloinkin kyseessä olevasta raaka-aineesta. Tuotantovaiheet riippuvat täysin tuotettavasta massasta ja käytettävästä raaka-aineesta. Massat jaetaan mekaanisiin massoihin (hioke, hierre), kemiallisiin massoihin (sellu) sekä uusiomassoihin. Näitä valmistetaan kutakin lukuisin eri prosessimuodoin.
Monash-yliopiston Caulfield-kampusta.
**Monash-yliopisto** (engl. *Monash University*) on suuri australialainen julkinen yliopisto, jonka pääkampukset sijaitsevat Melbournessa, Australian Victorian osavaltiossa. Yliopistolla on toimipisteitä myös Australian ulkopuolella. Yliopisto on perustettu vuonna 1958 ja nimetty kenraali, Sir John Monashin mukaan.

Yliopistossa opiskeli vuonna 2017 runsas 78 200 opiskelijaa. Heistä noin 52 300 suoritti alempaa korkeakoulututkintoa, 20 600 ylempää tai jatkotutkintoa ja runsas 4 800 oli ylimmän tason tutkimustyön parissa, vajaa 500 ei ollut tutkinto-opiskelijoita. Yliopiston tutkimusrahoituksen suuruus oli 342 milj. AUD (2017), josta puolet oli myönnetty lääketieteelliseen tutkimukseen.

Yliopistolla on Melbournessa neljä kampusta (Clayton, Caulfield, Peninsula, Parkville) ja kaksi muuta toimipistettä.  Ulkomailla yliopistolla on kaksi omaa kampusta (Malesia, Etelä-Afrikka) ja toimipiste Italiassa (Monash University Prato Centre) sekä yhteistyötoimipisteet Kiinan Suzhoussa (Southeast University, myös nimellä Suzhoun kampus), Intian Mumbaissa (IIT Bombay). Kampusalueista suurimmat olivat Clayton (runsas 40 700 opiskelijaa), Caulfield (19 500) ja yliopiston Malesian kampus (runsas 8 000). Yhteensä Australian ulkopuolella eli lähinnä Monash-yliopiston Malesian ja Etelä-Afrikan kampuksilla sekä kolmessa muussa toimipisteessä opiskeli noin 10 700 yliopiston opiskelijaa.

Vuonna 2018 ARWU-yliopistoranking (Shanghai-ranking) luokitteli Monash-yliopiston sijalle 91 maailmassa. Se oli tämän vertailun mukaan Australian viidenneksi korkeatasoisin yliopisto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pocket Statistics 2018 Monash-yliopisto, monash.edu.  Arkistoitu 17.1.2019. Viitattu 16.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Monash at a glance Monash-yliopisto, monash.edu. Viitattu 16.1.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Our locations Monash-yliopisto, monash.edu. Viitattu 17.1.2019. (englanniksi)
4. ↑  Maps Monash-yliopisto, monash.edu. Viitattu 17.1.2019. (englanniksi)
5. ↑  ARWU World University Rankings 2018 – Academic Ranking of World Universities 2018 *shanghairanking.com*.  Arkistoitu 16.8.2018. Viitattu 16.1.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monash-yliopisto** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |