**Maléfique** on vuonna 2002 julkaistu ranskalainen kauhuelokuva. Sen on ohjannut Éric Valette.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Talouspetoksesta tuomittu keskiluokkaisen perheen mies Carrere siirtyy vankilaan, jossa hänellä on kolme sellitoveria: vaimonsa murhannut iäkäs kirjastonhoitaja Lassalle, siskonsa tämän ollessa vauva syönyt lapsenmielinen mielipuoli Paquerette ja lihaksikas nuori transnainen Marcus (jonka rikosta ei mainita), joka tahtoisi vaihtaa sukupuolensa.

Sellitoverukset löytävät sellin seinän sisällä löysän tiilen takana piilossa olleen vanhan, käsin kirjoitetun päiväkirjan, joka kuului sellistään 1920-luvulla salaperäisesti kadonneelle vangille nimeltä Danvers. Kirja on täynnä loitsuja sekä mustan magian symboleja. Epäileväisyydestään huolimatta Carrere lukee ääneen yhden loitsuista, ja vangit tyrmistyvät kirkkaan, palavan symbolin ilmestyessä hetkellisesti lattialle. Sekä Carrere että Lassalle alkavat opiskella kirjan tietoja, ja he alkavat saada häiritseviä näkyjä. Eräänä aamuna Paquerette herää huomatakseen sormiensa kadonneen yöllä.

Sellitoverukset väittelevät siitä, mitä kirjalle pitäisi tehdä. Paquerette nappaa kirjan ja alkaa syödä sen sivuja, kunnes näkymätön voima alkaa vääntää hänen kehoaan, kunnes hänen selkärankansa ja kaulansa katkeavat. Vartijat syyttävät kolmea muuta vankia Paqueretten kuolemasta, ja tuomitsevat heidät pysymään vankilassa koko lopun ikäänsä. Lasselle uskoo kirjan puolustaneen itseään. Selliin saapuu uusi vanki nimeltä Picus – ystävällinen ja eriskummallinen mies – joka kantaa aina mukanaan videokameraa. Myöhemmin eräänä aamuna muut heräävät huomatakseen Picuksen kadonneen ja jättäneen kameransa ja päiväkirjan lattialle. He katsovat kamerassa olevalta materiaalilta, kuinka Picus lukee kirjasta loitsun ja kävelee ulos seinälle ilmestyneestä kirkkaasta oviaukosta. He kysyvät vartijoilta Picuksesta, mutta toinen heistä kertoo olevansa tietämätön siitä, kenestä sellitoverukset oikein puhuvat. Paljastuukin, että Picus oli kirjan luoma aistiharha, jonka oli tarkoitus paljastaa kirjan todelliset voimat.

Carrere on joutunut vaimonsa hylkäämäksi, eikä hän tule enää koskaan näkemään rakasta poikaansa. Ainoa hänellä jäljellä oleva jäännös on hänen poikansa toimintahahmonukke. Nyt Carrere näkee kirjan ainoana mahdollisuutenaan paeta. Kolme vankia lukevat ääneen Picuksen lukeman loitsun, ja sellin seinälle ilmestyy jälleen kirkas oviaukko, josta he kävelevät pois. He löytävät itsensä likaisesta, paljon vanhemmasta vankisellistä, eikä kirja anna keinoja paeta sieltä. He tajuavat menneensä Danversin selliin sellaisena kuin se oli 1920-luvulla. Carrere ja Marcus suuttuvat, mutta Lassalle pysyy rauhallisena ja yhtäkkiä tappaa Marcuksen terävällä kivellä. Carrere on raivoissaan, mutta Lassalle selittää ymmärtävänsä viimeinkin kirjan voimia – kirjan ei ollut tarkoitus antaa heidän paeta fyysisesti, vaan antaa heille mahdollisuus oivaltaa heidän syvimmät halunsa karmeasta hinnasta huolimatta. Sarja takaumia paljastaa sellin alkuperäisen asukin Danversin todellisen kohtalon. Nuoruudesta pakkomielteinen Danvers lausui viimeisen loitsunsa, ja kirja muutti kuin muuttikin hänet nuoreksi mieheksi, mutta nuorentuminen ei loppunutkaan, kunnes Danvers muuttui syntymättömäksi vauvaksi ja hajosi tyhjyyteen. Lassalle sanoo Marcuksen halun muuttua naiseksi olleen riittämätön, ja ainoa keino päästää hänet vapaaksi oli kuolema. Lassalle – joka on aina ollut sekä pakkomielteinen että kauhistunut kirjoitetun sanan voimista – tarttuu kirjaan ja sulautuu sen kanssa yhteen kirjan voimien musertaessa hänestä elämän pois. Ainoaksi selviytyjäksi jäänyt Carrere lausuu ääneen hartaimman toiveensa – nähdä poikansa jälleen – ja hänen suunsa avautuu hiljaiseen huutoon hänen silmiensä hälvetessä.

Viimeiset kohtaukset sijoittuvat sellin ulkopuolelle. Carreren eronnut vaimo ja poika saapuvat keräämään hänen tavaransa pois, ja vankilan virkailija selittää Carreren kadonneen salaperäisesti sellitovereineen. Ajomatkalla kotiin Carreren nuori poika leikkii toimintahahmolla, jota hänen isänsä piti sellissään. Nuken päätä kuvataan lähietäisyydeltä, ja sillä paljastuu olevan Carreren elävät silmät, joten hän kykenee nyt näkemään poikansa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Gérald Laroche  | … |  Carrère
  |
|  Philippe Laudenbach  | … |  Lassalle
  |
|  Clovis Cornillac  | … |  Marcus
  |
|  Dimitri Rataud  | … |  Pâquerette
  |
|  Didier Bénureau  | … |  Hippolyte Picus
  |
|  Geoffrey Carey  | … |  Charles Danvers
  |

Lähteet
-------

1. ↑  Wilson, Staci Layne: Malefique *horror.com*.  28.9.2004. Viitattu 3.4.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Maléfique IMDb:ssä
Maléfique Rotten Tomatoes -sivustolla

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Maléfique