recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Flatruetin kalliomaalaukset** on tunnettu kauan aikaa ennen vuonna 1896 tehtyä julkistamista tieteelle. Ne sijaitsevat Tännäsin pitäjässä nykyisessä Härjedalenin kunnassa Pohjois-Ruotsin tunturialueella lähellä Norjan rajaa. Kalliomaalaukset on maalattu pystysuoralle kallioseinämän pinnalle Flatruetin ylängön itäosaan aivan kylmä vuoriston metsärajalle. Maalina on käytetty punamultaa ja kuvien lukumäärän suhteen Ruotsin suurimpia maalauskenttiä. 

Arkeologit arvelevat, että kuvat on maalattu kivikauden lopulla yli 4 000 vuotta sitten. Ajoituksessa on käytetty tyylivertailua jo ajoitettujen kalliomaalauksiin. eli ne olisivat myöhäiseltä neoliittiselta kivikaudelta. Arviot maalausten iästä ei perustu arkeologisiin kaivauksiin tai maalauskuvioiden ajoittamiseen, vaan asiantuntijoiden arvioihin. Esitetyt arviot ovat olleet 4 000−1 000 eaa. välillä. 

Kuvakentässä, jonka mitat ovat 2,1 × 1,4 metriä, on noin 30 maalausta. Kuvista noin 20 esittää eläimiä, joista tunnistetaan ainakin hirveä, metsäpeuraa (yksi) tai karhua esittävät motiivit. Joukossa on myös viisi ihmishahmoa. Osa kuvista kuultaa uusien kuvien alta, joten niitä on maalattu useassa eri vaiheessa. 

Monet tutkijat ovat nimittäneet eläimet hirviksi, vaikka joukosta on tunnistettu ainakin yksi peura. Myös karhu on helposti tunnistettavissa kentän vasemmasta laidasta. Karhu on maalattu umpeen, mutta hirvet vain ääriviivoin. Eräät ihmiset on piirretty ääriviivoilla yhdistämällä vinoneliön muotoiseen pään ja torson kokonaisuuteen lyhyet raajat. Ihmiset sijaitsevat kuvakentän oikealla laidalla ikään kuin erillään useamman hirven tiiviistä kohdasta. Joidenkin hirvien sisälle on paineltu sydänpiste ja joskus kaksi peräpistettä muiden viivojen ohessa. Sisäisten merkkien merkitystä ei osata tulkita. 

Kuvakentän yllä on suuri vinoristi. Se on kuulemma kuninkaan Kustaa V vierailun yhteydessä lisätty merkki. 

Kohteen maisemallinen näkökulma

Katso myös
----------

* Norlannin kalliomaalaukset
* Fångsjönin kalliomaalaukset

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Ruotsin pyyntikulttuurin kalliokuvat suomalaisin silmin*, s. 177–185. Jyväskylä: Kopijyvä, 2003. ISBN 952-5092-97-6.

### Viitteet

1. 1 2  Flatruetin kalliomaalaus *Riksantikvarieämbetet*.  3.5.2011. Swedish National Heritage Board. Viitattu 17.5.2014. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Kivikäs, Pekka: Ruotsin pyyntikulttuurin kalliokuvat suomalaisin silmin, 2003

Aiheesta muualla
----------------

* Hansson, Anders: The rock paintings at Flatruet an archaeological survey (pdf) *Adoranten*.  2006.  Arkistoitu 19.8.2010. Viitattu 7.2.2013. (englanniksi)
* Scandinavian Society for Prehistoric Art (Arkistoitu – Internet Archive)
* Härjedalens kommun (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Flatruet
**Pirjo Margit Auvinen** (s. 27. toukokuuta 1961 Kitee) on suomalainen toimittaja, joka työskentelee Yleisradion uutis- ja ajankohtaistoimituksessa. Hän aloitti vuonna 2022 Ylen Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajana, asemapaikkanaan Tukholma.

Kiteellä varttunut Pirjo Auvinen kävi Mäkelänrinteen lukion Helsingissä ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1980. Hän kirjoitti ruotsista laudaturin, mutta ei omasta mielestään osannut puhua kieltä riittävästi. Auvinen päätti hakeutua Ruotsiin opiskelemaan ja kun myös kirjoittaminen kiinnosti, opiskelupaikaksi valikoitui Sundsvall/Härnösandin korkeakoulun toimittajakoulutus, jossa hän suoritti toimittajatutkinnon 1984. Opintojen jälkeen hän työskenteli Ruotsin radiossa suomenkielisenä toimittajana Sundsvallissa ja Malmössä 1983–1985. Suomessa Auvinen on opiskellut tiedotusoppia, kansainvälistä politiikkaa ja valtio-oppia Tampereen yliopistossa. Hän toimi kesätoimittajana useassa sanomalehdessä 1986–1990. Hän työskenteli muun muassa sanomalehdille *Itä-Savo, Aamulehti, Savon Sanomat, Kansan Uutiset* ja *Demari*, kunnes vuonna 1991 aloitti uransa Yleisradiossa.

Auvinen on Yleisradiossa seurannut etenkin taloutta ja politiikkaa sekä kansainvälisesti että Suomessa. Hän toimi yhtiön Tukholman-kirjeenvaihtajana 2000–2004. Vuonna 2008 hän seurasi Yhdysvalloissa presidentinvaalien kampanjointia. 2010-luvulla Pirjo Auvinen on keskittynyt Ylen uutis- ja ajankohtaistoimituksessa kotimaan politiikan seuraamiseen muun muassa eduskuntatoimittajana. Hän on tehnyt myös taustoittavia juttuja A-studioon.

Vuosien 2016–2017 Yle-kohun yhteydessä Pirjo Auvinen kertoi osaltaan pääministeri Juha Sipilän painostavasta käytöksestä toimittajia kohtaan.

Auvinen toimi Julkisen sanan neuvoston jäsenenä vuosina 2015–2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 63. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  Makkonen, Riitta: Kiteeltä voi päästä mihin tahansa *Koti-Karjala, Keski-Karjalan paikallisportaali*.  5.3.2013. Viitattu 14.5.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Forsberg, Tiina: Ylen Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajaksi parinkymmenen vuoden tauon jälkeen palaava Pirjo Auvinen: Ruotsi on muuttunut maa *Yle Uutiset*.  29.4.2022. Viitattu 24.8.2022.
4. 1 2  Kytölä, Laura: Tärkeintä on journalismin riippumattomuus. (60-vuotishaastattelu) *Helsingin Sanomat*, 26.5.2021, s. B 14. Helsinki:  Sanoma Media Finland Oy. ISSN 0355-2047. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.5.2021.
5. ↑  Rantala tulee Auvinen lähtee *Sisuradio*.  23.4.2004. Sveriges Radio. Viitattu 8.1.2018.
6. ↑  Taas uusi Ylen toimittaja avautui: "Olin pääministerin likasankona"  2.12.2016. MTV Uutiset.  Arkistoitu 5.6.2017. Viitattu 12.6.2017.
7. ↑  Auvinen, Pirjo: Näkökulma: Silminnäkijänä Sipilästä ja Ylestä *Yle Uutiset*.  1.12.2016. Viitattu 12.6.2017.
8. ↑  Ronkonen, Marja: JSN pitää paalut paikallaan, *Journalisti*, 18.12.2014. Viitattu 12.6.2017.
**Adalberto Cecilio Álvarez Zayas** (22. marraskuuta 1948 Havanna – 1. syyskuuta 2021 Havanna) oli kuubalainen sonmusiikin lauluntekijä ja yhtyeenjohtaja. Hänestä on käytetty nimitystä "El Caballero del Son".

Álvarez varttui Camagüeyssa. Hänen vanhempansa olivat muusikot Enrique Álvarez ja Rosa Zayas. Álvarez opiskeli Kuuban kansallisessa taidekoulussa vuosina 1966–1972 ja opetti Camagüeyn maakunnallisessa taidekoulussa vuosina 1973–1978. Hän perusti vuonna 1978 Rodulfo Vaillantin ehdotuksesta Son 14 -yhtyeen. Toinen tunnettu Álvarezin yhtye oli Adalberto Álvarez y su Son, joka teki ensimmäisen esiintymisensä vuonna 1984. Hänen ensimmäinen hittinsä oli "A Bayamo en coche" (1979). Muihin suosittuihin kappaleisiin kuuluvat "El regreso de Maria" ja "¿Y qué tú quieres que te den?". Álvarezin kappaleita levyttivät eri salsa- ja merengueyhtyeet sekä sellaiset esiintyjät kuin Juan Luis Guerra, El Gran Combo de Puerto Rico ja Oscar D'León.

Álvarez yhdisteli musiikissaan perinteistä son-tyyliä modernimpiin latinalaisamerikkalaisiin tanssimusiikin tyyleihin. Hän teki Kuuban lisäksi esiintymisiä muun muassa Venezuelassa ja Yhdysvalloissa. Álvarez sai Kuuban kansallisen musiikkipalkinnon, Distinción por la Cultura Nacionalin, Félix Varelan ritarikunnan arvon ja useita Cubadisco-palkintoja. Vuosina 2013–2018 Álvarez istui Kuuban kansalliskokouksessa Camagüeyn edustajana. Hän oli myös santeríauskonnon pappi. Hän kuoli sairaalassa Havannassa COVID-19-infektion komplikaatioihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Lizette Alvarez, Adalberto Álvarez dead The New York Times 18.9.2021, viitattu 23.2.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Falleció el Caballero del Son, Adalberto Álvarez Embajadas y Consulados de Cuba 1.9.2021, viitattu 23.2.2024 (espanjaksi)
3. ↑  Adalberto Álvarez el Caballero del Son La Habana 1.9.2022, viitattu 23.2.2024 (espanjaksi)
Manuel Alejandro
**Manuel Alejandro** (s. 1933) on espanjalainen viihdemusiikin säveltäjä, joka on säveltänyt erityisesti rakkaudesta kertovia balladeja. Hän oli aktiivisimmillaan 1960-luvulta 1990-luvulle. Hän on työskennellyt esimerkiksi Luis Miguelin, Plácido Domingon, Julio Iglesiasin, Raphaelin, Hernaldo Zúñigan, José Josén, José Luis Rodriguezin, Emmanuelin, Enrique Guzmánin, Isabel Pantojan, Rocío Juradon, Rudy Marquezin ja Jeanetten kanssa.

Alejandro on säveltänyt yli 500 kappaletta. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluvat Julio Iglesiasin esittämät "Lo mejor de tu vida" ja "Un hombre solo"*.*

Alejandro sävelsi Espanjan vuosien 1966 ja 1967 euroviisuedustuskappaleet "Yo Soy Aquél" ja "Hablemos Del Amor" ja toimi vuonna 1967 myös Espanjan kapellimestarina kilpailussa. Molemmat kappaleet esitti Raphael.

Lähteet
-------

* Andtheconductoris.eu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Donggutuon löytöpaikka** (kiin. 东谷坨遗址, pinyin: Dōnggǔtuó yízhǐ, engl. *Donggutuo site*) on arkeologinen kohde Kiinassa Hebein maakunnan Yangyuanin piirikunnassa, Donggutuon kylän lähellä. Samannimiset kohde ja kylä sijaitsevat Nihewanin altaassa, joka on paleoliittisten kohteiden otollinen löytöalue. Donggutuon kylässä sijaitsee alueen tutkimuskeskus (Nihewan Apeman Station).

Kohde
-----

Tämä arkeologinen ja geologinen kohde sijaitsee neljä kilometriä etelään Nihewanin kylästä. Se on ehkä eniten tutkittu kohde Nihewanin altaan alueella. Altaan sedimenttien paksuus on täällä yli 40 metriä, josta altaan yläosaan on viime jääkauden aikana kerrostunut viisi metriä paksu lössikerros. Eläinten fossiileja ja ihmisen toiminnan jäänteitä sisältävä kerrostuma sijaitsee 40 metrin syvyydessä ja se on 3–5 metriä paksu. Tutkittavaa aluetta on noin 40 000 m².

Tutkimushistoria
----------------

Kohde löytyi vuonna 1981 ja se ajoitettiin seuraavana vuonna. Siellä on suoritettu viisi erillistä kaivausta vuosina 1981–1985. Kohdetta on tutkittu myös vuosina 1991, 1992, 1997, 2000 ja 2001. Koska se on hyvin vanha kohde, tutkitaan sitä intensiivisesti. Tarkoituksena on selvittää, millainen oli ensimmäisen ihmisen elämä Kiinassa.

Löytöaineisto
-------------

Artefakteja on löytynyt viidestä eri kerrostumasta. Ylimmät kolme löytökerrosta ovat muodostuneet siltin ja hiekan sekaiseen maahan. Toiseksi alin kerrostuma muodostui rantakivien väliin silttiseen hiekkaan. Alin kerrostuma on hiekkaisessa siltissä. Nämä maakerrokset viittaavat veden jatkuvaan läsnäoloon ja paikalla tiedetäänkin olleen muinainen järvi. Kiviesineet ovat työstettyjen kivien ytimiä, iskukiviä, säleitä ja muotoiluja kiviä. Kiviesineitä ja eläinten fossiileja on löytynyt yhteensä lähes 2 500. Kiviesineiden työstämistapaa on kutsuttu *Donggutuon kulttuuriksi* ja niiden halkaisijan keskikoko vaihtelee 20–50 millimetriin. Työkalut valmistettiin tällä samaisella löytöpaikalla.

Artefaktien löytökerrostuma on ajoitettu paleomagnetostratigrafian avulla noin 1,1 miljoonaa vuotta vanhaksi, koska sen katsotaan sijaitsevan Jaramillon paleomagneettisen kauden alapuolella.

Katso myös
----------

* Luettelo paleoliittisista kohteista Kiinassa
* Nihewanin altaan paleoliittiset kohteet

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zhu, Rixiang & An, Zhisheng & Potts, Richard & Hoffman, Kenneth A.: Magnetostratigraphic dating of early humans in China.  *Earth-Science Reviews*, 2002, nro 61, s. 341–359. doi:10.1016/S0012-8252(02)00132-0. ISSN 0012-8252. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 15.12.2015.  (englanniksi)
2. 1 2  Hou, Ya-Mei: Two cases of early man in China: small tool industry from Donggutuo and a large tool industry from Longgupo, 2004 (englanniksi)
3. 1 2  Chen, Stephen: Finds in Hebei Basin May Rewrite History *South China Morning Post*.  28.7.2010. Viitattu 1.12.2015.
4. 1 2  Wei Qi: Some archaeological sites from the early pleistocene in China, 2001
5. ↑  Chen, Shen & Xing, Gao & Qi, Wei: "13", *The Eariliest Occupations in the Nihewan Basin of Northern China*, s. 173. kirjasta *"Asian Paleoanthropology: From Africa to China and Beyond"*. Springer, 2010. ISBN 978-90-481-9093-5. (englanniksi)
**Ragnhild (Ragni) Emilia Karlsson** (28. huhtikuuta 1894 Parainen – 25. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja toimittaja. Karlsson oli yksi suomenruotsalaisen työväenliikkeen keskeisimpiä naisvaikuttajia. Kirjoittaessaan hän käytti myös nimimerkkejä "Skuggspel", "Inga R." ja "Kyrkstöten".

Elämä
-----

Ragni Karlsson syntyi Paraisilla opettaja Karl Julian Karlssonin ja Aina Emilia (Emmy) Schaumanin (1865–1936) ainoana lapsena. Hänen isänsä toimi myös kansanedustajana ja äiti puolestaan oli naisten äänioikeusliikkeen aktiivi, joka perusti Ahvenanmaan ensimmäisen naisyhdistyksen. Isän kuoltua vuonna 1911 Emmy ja Ragni Karlsson muuttivat Hollolasta hankkimalleen pientilalle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lovisa gymnasiumista 1914 ja aloitti maa- ja metsätaloustieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Vähävaraisena Karlsson joutui työskentelemään opiskelujensa ohessa ja suoritti loppututkintonsa vasta 1925.

Karlsson oli toiminut sosiaalidemokraattisen *Arbetarbladetin* avustajana jo vuodesta 1923, mutta lähti varsinaisesti työväenliikkeeseen vuonna 1929, jolloin hänet palkattiin Pienviljelijäin Liiton kiertäväksi neuvojaksi. Karlsson keskittyi maatalousneuvontaan Elli Kalliorannan vastatessa liiton kotitalousneuvonnasta. Pienviljelijäin Liiton naistoimikunnan ohella Karlsson vaikutti muun muassa Helsingfors Svenska Arbetarföreningissä ja Finlands Svenska Arbetarförbundin naiskomiteassa. 1930-luvun lopussa Karlsson keräsi varoja Espanjan sisällissodan tasavaltalaisille ja kuului jatkosodan aikana niin sanottuun rauhanoppositioon. Karlsson oli aktiivisesti mukana myös juutalaispakolaisten avustamiseksi perustetussa kansalaiskomiteassa.

Karlsson jatkoi Pienviljelijäliitossa vuoteen 1947 ja toimi sen jälkeen Folkets bildningsförbundin sihteerinä 1947–1948. Sotavuosien jälkeen hän kuului SDP:n puolueoppositioon ja siirtyi 1947 SKDL:n sisällä vaikuttaneeseen Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen. Samana vuonna Karlsson ja Atos Wirtanen perustivat sanomalehti *Ny Tidin*, josta tuli SKDL:n ruotsinkielinen äänenkannattaja. Karlsson oli myös kansankäräjien jäsen 1944–1952.

Karlsson kuoli 79-vuotiaana marraskuussa 1973. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sundelin, Anna: "Ragni Karlsson och den finlandssvenska arbetarrörelsen", *Klasskamp på svenska : aktörer, ideér och erfarenheter i 1900-talets finlandssvenska arbetarrörelse*, s. 123–153. Papers on Labour History 10. Helsinki: Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seura, 2022. ISBN 978-952-74660-7-0. Teoksen verkkoversio (PDF).
2. 1 2 3  *Vem och vad? : Biografisk handbok 1967*, s. 271. Helsingfors: Schildts, 1966. Projekt Runeberg.
3. ↑  Manninen, Kirsti: *Omat avaimet : maa- ja kotitalousnaisten yhteistyön ja neuvonnan historiaa*, s. 161. Helsinki: Maa- ja kotitalousnaisten Keskus, 2016. ISBN 978-952-53024-7-9.
4. ↑  Sana, Elina: *Kuoleman laiva S/S Hohenhörn : juutalaispakolaisten kohtalo Suomessa*, s. 216-217. Helsinki: WSOY, 2004. ISBN 951-02921-8-4.
5. ↑  Ragni Karlsson Billion Graves. Viitattu 1.4.2022.
**Alexander von Bunge** (ven. Алекса́ндр Андре́евич Бу́нге, 6. lokakuuta 1803 Kiova – 18. heinäkuuta 1890 Kiltsi, Virumaa) oli venäläinen (baltiansaksalainen) kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän kuvasi Venäjän arojen ja Keski-Aasian kasvistoa sekä kirjoitti useita tutkimuksia Mongolian, Kiinan ja Iranin kasvistosta.

Elämä ja ura
------------

Bungen isä oli Kiovan kasvitieteellisen puutarhan johtaja. Nuorempi Bunge oli Friedrich Georg von Bungen veli ja Gustav von Bungen ja Alexander Bungen isä. Bunge valmistui Tarton yliopiston lääketieteellisestä tiedekunnasta, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1825. Hän työskenteli lääkärinä Altailla vuosina 1826–1833, toimi kasvitieteen professorina Kazanin yliopistossa vuosina 1833–1836 ja Tarton yliopistossa vuosina 1836–1867 sekä johti sen kasvitieteellistä puutarhaa.

Hän teki useita tieteellisiä matkoja muun muassa Keski-Aasiaan, Altaille, Kiinaan ja Persiaan. Hänen julkaisuihinsa kuuluvat *Enumeratio plantarum, quas in China boreali collegit Alexander von Bunge* (1831), *Plantarum mongolico-chinensium decas I* (1835), *Beitrag zur Kenntnis der Flora Russlands und der steppen Centralasiens* (1851), *Labiatæ persicæ* (1873) ja useita kasvimonografioita. Hän julkaisi kymmenen niteen kokoelman Itämerenmaakuntien ruohokasveista. Bunge kuvasi elinaikanaan yli 400 uutta lajia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bunge, Alexander von *Nordisk familjebok*.  1905. Viitattu 21.04.2022. (ruotsiksi)
2. 1 2 3  Bunge, Alexander von *Allgemeine Deutsche Biographie*.  1903. Viitattu 21.04.2022. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexander von Bunge** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Göran Järvefelt** (3. elokuuta 1947 Edsbyn – 30. marraskuuta 1989 Tukholma) oli ruotsalainen oopperaohjaaja ja näyttelijä.

Järvefelt opiskeli teatteriakatemiassa Tukholmassa vuosina 1967–1970 ja suoritti myös kieliopintoja Tukholman yliopistossa. Hän työskenteli viiden vuoden ajan Kuninkaallisessa draamateatterissa alun perin näyttelijänä esiintyen muun muassa Henrik Ibsenin teoksissa. Vuonna 1976 Järvefelt avusti Ingmar Bergmania August Strindbergin *Kuolemantanssin* tuotannossa. Hän oli myös muiden muassa Giorgio Strehlerin ja Walter Felsensteinin avustajana. Järvefelt teki ensimmäisen oopperaohjauksensa (Alessandro Stradellan *San Giovanni Battista*) Vadstenan akatemiassa vuonna 1974. Tukholman kuninkaallisessa oopperassa hän ohjasi ensimmäisen kerran vuonna 1977. Teoksena oli Gioacchino Rossinin *Sevillan parturi*. Jo tätä ennen Järvefelt oli ohjannut Giuseppe Verdin *Falstaffin* Hagenin teatterissa Saksassa. Hän sai Svenska Dagbladetin oopperapalkinnon vuonna 1979.

Vuonna 1977 Järvefelt sai kolmevuotisen kiinnityksen Gelsenkirchenin Musiktheater im Revierin pääohjaajaksi. Hän työskenteli myös muun muassa Covent Gardenissa. Hän tuli tunnetuksi muun muassa Verdin, Richard Straussin, Richard Wagnerin ja Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoiden ohjauksista. Metropolitan-oopperassa Järvefelt ohjasi ensimmäisen kerran vuonna 1989. Hän ei ehtinyt nähdä tuotannon ensi-iltaa, koska kuoli aivokasvaimeen, joka eteni vain kuukausissa tappavaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Malena Granhall, Avled på väg till Metropolitan - så minns vi operaregissören Järvefelt Hudiksvalls Tidning 3.8.2017, viitattu 26.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4 5  Göran Järvefelt Opera Scotland, viitattu 26.2.2024 (englanniksi)
3. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
4. ↑  SvD:s operapristagare genom åren Svenska Dagbladet 19.4.2005, viitattu 26.2.2024 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Göran Järvefelt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Pjotr Nikolajevitš Durnovo** (ven. Пётр Николаевич Дурново; 1845 Moskovan kuvernementti – 24. syyskuuta (J: 11. syyskuuta) 1915 Pietari) oli venäläinen juristi ja virkamies, joka toimi Venäjän sisäministerinä 1905–1906 ja tukahdutti voimakeinoin vuoden 1905 vallankumouksen.

Durnovo oli alkujaan Venäjän merivoimien luutnantti. Kouluttautuduttuaan sotilasjuristiksi hän sai vuonna 1870 viran sotaministeriön oikeusosastolta. Hän toimi prokuraattorin apulaisena 1872–1873 Vladimirin ja 1873–1875 Moskovan kuvernementeissa sekä vuodesta 1875 prokuraattorina Rybinskissä. Hänet nimitettiin 1883 valtakunnan poliisivoimien apulaispäälliköksi ja 1884 päälliköksi. Poliisijohtajana hän vastasi valtakunnan sisäisestä turvallisuudesta pääosan Aleksanteri III:n valtakaudesta. Hän muun muassa nujersi keisari Aleksanteri II:n murhasta vastuussa olleen maanalaisen Narodnaja volja -järjestön. Durnovo joutui eroamaan poliisin johdosta vuonna 1893 skandaalin vuoksi. Hän oli ylittänyt valtuutensa määrämällä poliisit tunkeutumaan ulkomaisen diplomaatin asuntoon ja takavarikoimaan sieltä Durnovon oman rakastajattaren lähettämiä kirjeitä. Hänet nimitettiin samana vuonna hallitsevan senaatin jäseneksi.

Durnovo palasi Venäjän hallituksen jäseneksi Nikolai II:n valtakaudella. Hänet nimitettiin vuonna 1900 apulaissisäministeriksi. Keskellä vallankumouksellista yleislakkoa pääministeri Sergei Witte määräsi Durnovon lokakuun lopussa 1905 virkaatekeväksi sisäministeriksi. Witteä oikeistolaisempi Durnovo ryhtyi heti taltuttamaan vallankumousta: Hän kukisti verisesti merisotilaiden kapinan Pietarissa ja kansannousun Moskovassa, pidätytti tuhansia sekä määräsi joulukuussa 1905 vangittaviksi Pietarin työläisneuvoston ja vastaavan Moskovan neuvoston edustajat. Hän pääsi tehokkailla vastavallankumouksellisilla toimillaan keisari Nikolai II:n suosioon. Durnovo joutui eroamaan ministerin tehtävistä yhdessä Witten kanssa toukokuussa 1906. Hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeksi muutettuun Venäjän valtakunnanneuvostoon, jossa hänestä tuli konservatiivisen oikeiston johtohahmo.

Durnovo tunnetaan myös helmikuussa 1914 laatimastaan kaukonäköisestä muistiosta, jossa hän arvioi maailman olevan maailmansodan partaalla ja Venäjän imperiumin romahtamaisillaan. Hän suositteli Venäjää liittoutumaan Saksan kanssa sodan välttämiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pyotr Nikolayevich Durnovo (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 26.11.2016.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1907), s. 1113 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 26.11.2016.
3. 1 2 3  Stephen Kotkin: *Stalin – Volume I: Paradoxes of Power, 1878–1928*, s. 85–86, 134–136. Penguin Books 2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Mihail Maratovitš Fridman** (ven. Михаил Маратович Фридман, s. 21. huhtikuuta 1964 Lviv, Ukraina, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän on yksi Alfa Group -konsernin pääomistajista ja hallituksen puheenjohtaja. Yrityksen toimialoja ovat öljy, vähittäiskauppa, telekommunikaatio ja pankkitoiminta. Fridmanilla on vahvat siteet Venäjän poliittisen johtoon Kremliin, ja yksi hänen entisistä alaisistaan työskentelee presidentti Vladimir Putinin neuvonantajana.

Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 45. rikkaimmaksi henkilöksi. Fridman on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Fridmanilla on myös Israelin kansalaisuus.

Koulutukseltaan Fridman on tekniikan kandidaatti, joka valmistui Moskovan teräs- ja sulattamoinstituutista.

Alfa Group
----------

Fridman perusti Alfa Groupin vuonna 1999 yhdessä German Hanin ja Aleksei Kuzmitsovin kanssa. 

Vuonna 2003 Alfa Group sulautti öljy-yhtiö TNK:n yhteen brittiläisen BP:n kanssa. Uuden yhtiö nimeksi tuli TNK-BP. Vuonna 2007 yhtiöllä oli vaikeuksia kaasukenttälupien kanssa Siperiassa. BP voi joutua myymään osuudesta Venäjän kansallisille öljy-yhtiöille.

Alfa Group toimii aktiivisesti telekommunikaatiossa. Se osti 13 prosentin osuuden Turkin suurimmasta mobiilioperaattorista Turkcellistä. Toisena kilpailevana ostajana on ollut TeliaSonera. Alfa Group omistaa mobiilioperaattoreita Venäjällä (Beeline ja Megafon). Lisäksi omistusta löytyy Ukrainassa Kyivstar, Yhdysvalloissa Golden Telecom sekä Uzbekistanissa Buztel ja Uzmacom.

Lähteet
-------

1. ↑  #45 Mikhail Fridman. *Forbes*.  8.3.2007.  Arkistoitu 22.5.2007. Viitattu 3.6.2007. (englanniksi)
2. ↑  Event Recap: Mikhail Fridman, What does it take to become an entrepreneur? *Yale University*.  3.11.2017. Viitattu 24.11.2022. (englanniksi)
3. ↑  Russian regulators have BP in their sights *The Economist*.  24.5.2007. Viitattu 3.6.2007. (englanniksi)
4. ↑  Raivio, Jyri: Venäjä kaappaa isoa kaasukenttää Siperiassa. *Helsingin Sanomat*.  21.5.2007.  Arkistoitu 24.5.2007. Viitattu 3.6.2007.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mihail Fridman**.
* Alfa Groupin nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Suleiman Kerimov
**Suleiman Abusaidovitš Kerimov** (Lezgi, ven. Сулейман Абусаидович Керимов, s. 22. maaliskuuta 1966 Derbent, Dagestan, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa finanssikonserni GNK:n (ven. ГНК). Kerimov on myös Venäjän parlamentin duuman jäsen. Hän edustaa Liberaalidemokraattista puoluetta.

Suleiman Kerimov on opiskellut Dagestanin yliopistossa. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 35. rikkaimmaksi henkilöksi. Kerimov on naimisissa ja hänellä kolme lasta.

Kerimov loukkaantui vakavasti syksyllä 2006 auto-onnettomuudessa Ranskan Nizzassa. Helmikuussa 2007 hän listasi metalliyrityksensä Lontoon pörssiin.

Suleiman Kerimov omistaa GNK-yhtiön kautta 5 prosenttia Gazprom maakaasu- ja öljyjätistä, 6 prosenttia valtiojohtoisesta Sberbank-pankista ja 75 prosenttia Polymetal-kultakaivosyhtiöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  #35 Suleiman Kerimov *Forbes*.  8.3.2007. Viitattu 30.5.2007. (englanniksi)
2. ↑  Abramovich confidently heads Forbes list of richest Russians *Ria Novosti*.  19.4.2007. Viitattu 27.6.2007. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Berndt Otto Stackelberg nuorempi** (25. marraskuuta 1703 – 4. kesäkuuta 1787) oli ruotsalainen vapaaherra ja sotamarsalkka. Hän toimi vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkönä.

Elämäkerta
----------

Stackelbergin isä oli Berndt Otto Stackelberg vanhempi.

Stackelberg palveli sodassa Hessenissä vuonna 1725. Hän siirtyi keisarin palvelukseen 1731 ja osallistui Puolan perimyssotaan. Hän palveli vuosina 1739–1746 Tanskassa kyrassieerirykmentissä sekä osallistui Itävallan perimyssotaan ennen kuin palasi Ruotsiin vuonna 1746. Ruotsissa hänet nimitettiin everstiluutnantiksi Turun läänin jalkaväkirykmenttiin. Everstiksi samaan rykmenttiin Stackelberg nimitettiin 1749, ja hän osallistui Pommerin sotaan vuosina 1757–1762. Vuonna 1760 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.

Stackelberg kunnostautui velvollisuudentuntoisena upseerina. Vaikka hän oli rykmentinpäällikkö ja sukunsa päämies, hän oli valtiopäivien 1760–1762 aikana tehtävässään armeijassa. Hänestä tuli kenraaliluutnantti 1770 ja hän oli vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkö. Hänet ylennettiin 1776 kenraaliksi ja 1778 sotamarsalkaksi.

Stackelberg nousi Ruotsin Suomen sotavoimien ylipäälliköksi Augustin Ehrensvärdin kuoltua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nordisk familjebok 1917
2. ↑  Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796, s. 11, AtlasArt, 2009


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee ylösnousemusta uskonnoissa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Johann Heinrich Tischbeinin maalaus *Ylösnousemus* vuodelta 1778.
**Ylösnousemuksella** tarkoitetaan kuolemassa hajonneen ihmisruumiin ennalleen palaamista ja sen jälleenyhdistymistä sielun kanssa uuteen iankaikkiseen elämään. Usko on yleinen parsilaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa. Esimerkiksi kristinuskossa Jeesuksen ylösnousemuksella on keskeinen merkitys. Sillä voidaan tarkoittaa myös koko ihmiskunnan ylösnousemusta tuomiopäivänä. 

Toisen tulkinnan mukaan ylösnousemuksessa kuollut ruumis ei nouse haudasta, vaan ainoastaan sielu. Esimerkiksi Jeesuksen sanoja aiheesta voi tulkita kummallakin näistä tavoista. 

*"Tulee aika, jolloin kaikki, jotka lepäävät haudoissaan, kuulevat hänen [Jumalan] äänensä. He nousevat haudoistaan - hyvää tehneet elämän ylösnousemukseen, pahaa tehneet tuomion ylösnousemukseen."* - Jeesus Johanneksen evankeliumin mukaan (5:28) 

Aihe esiintyy useissa muinaisissa uskonnoissa. Jo vuosisatoja ennen ajanlaskun alkua eri maissa juhlittiin Osiriksen, Tammuzin, Attiksen ja Mithran kuolemaa ja ylösnousemusta.

Katso myös
----------

* Kuolemattomuus
* Feenix
* Epäkuollut

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni Tietosanakirja *runeberg.org*.
2. ↑  Lehtipuu, Outi: Kristityt kiistelivät: lihan vai ruumiin ylösnousemus? | Reason and Religious Recognition *blogs.helsinki.fi*. Viitattu 18.2.2016.
3. ↑  John Day: *Yahweh and the Gods and Goddesses of Canaan*, 2000.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ylösnousemus**.
* Properties and Endowment of Resurrected Bodies according to the Bible (Arkistoitu – Internet Archive)
* Resurrection of Jesus Christ - Catholic Encyclopedia (englanniksi)
* Why I Don't Buy the Resurrection Story  - Columbia University Historian Richard Carrier (analyzes evidence for the resurrection of Jesus) (englanniksi)
* Perspectives on the Resurrection - ABC News 20/20 Special (focuses on resurrection of Jesus) (englanniksi)
* Jewish Encyclopedia: Resurrection (englanniksi)
* the Christian apostle Paul on the Christian belief in the resurrection of the dead (the Church) in I Corinthians 15  (englanniksi)
* The enticement of the Occult: Occultism examined by an scientist and Orthodox Priest (englanniksi)
* Rethinking the resurrection.(of Jesus Christ)(Cover Story) Newsweek, April 8th 1996, Woodward, Kenneth L.[vanhentunut linkki] (englanniksi)
* *Dictionary of the History of Ideas*: (Arkistoitu – Internet Archive) Death and Immortality, Resurrection, Reincarnation (englanniksi)
Vladimir Lisin
**Vladimir Sergejevitš Lisin** (ven. Владимир Сергеевич Лисин, s. 17. toukokuuta 1956 Ivanovo, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa suuren osuuden Novolipetski metallurgitšeski kombinat (NLMK) -teräskonsernista.

Lisin on koulutukseltaan tekniikan kandidaatti ja kauppatieteiden tohtori. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 36. rikkaimmaksi henkilöksi. Lisin on naimisissa ja hänellä kolme lasta.

Helmikuussa 2009 *Finans*-lehti arvioi hänet Venäjän kolmanneksi rikkaimmaksi ihmiseksi 7,7 miljardin dollarin omistuksilla. Vielä vuotta aiemmin Lisinillä oli ollut 22,2 miljardin varallisuus. Maailmanlaajuisen talouskriisin aiheuttaman notkahduksen jälkeen seuraavana vuonna Lisinin omaisuus kasvoi 7,7 miljardista 18,8:aan.

Novolipetsk Steel konserni (ven. Новолипецкий металлургический комбинат (НЛМК)) on Venäjän kolmanneksi suurin teräsyritys. Yritys on listattu Lontoon pörssiin joulukuussa 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Vladimir Lisin *Forbes*.  8.3.2007. Viitattu 1.6.2007. (englanniksi)
2. ↑  Venäjän rikkain on tavoiteltu poikamies *Taloussanomat*.  16.2.2009. Viitattu 16.2.2009.
3. ↑  Venäjän rikkaat rikastuivat  15.2.2010. Uusi Suomi. Viitattu 15.2.2010. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Teräsmagnaatti nousi Venäjän rikkaimmaksi  15.2.2010. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 17.2.2010. Viitattu 15.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vladimir Lisin**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel

 |

 |
**Nikolai Aleksandrovitš Tsvetkov** (ven. Николай Александрович Цветков, s. 16. toukokuuta 1960, Moskovan alue, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa merkittävän osan *Uralsib* (ven. Уралсиб) finanssiyhtiöstä ja osuuden *Lukoil* (ven. Лукойл) öljy-yhtiöstä.

Tsvetkov on koulutukseltaan ilmailuinsinööri. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 83. rikkaimmaksi henkilöksi. Tsvetkov on naimisissa ja hänellä kaksi lasta.

Henkilöhistoria
---------------

Nikolai Tsvetkov teki uransa 15 ensimmäistä vuotta ilmavoimissa upseerina ja soti tänä aikana Afganistanin sodassa. Hän teki tuttavuutta entisen armeijan upseerin Leonid Fedunin kanssa, joka suunnitteli valtiollisen öljy-yhtiö Lukoil yksityistämisen. Tsvetkov perusti *Nikoil* yrityksen yhdessä Lukoil johtajiston, kuten Vagit Alekperov, kanssa. Tsvetkovin avulla johtajisto sai itselleen pääosan Lukoilista. Vastalahjaksi Tsvetkoville annettiin merkittävä osuus öljy-yhtiön osakkeista. Myöhemmin Nikoilin rahoituspuoli liitettiin yhteen Venäjän viidenneksi suurimman pankin Uralsibin kanssa ja samalla koko finanssikonsernin nimeksi tuli Uralsib.

Aiheesta muualla
----------------

* Uralsib yhtiön nettisivut

Lähteet
-------

1. ↑
**Veikko Olavi Uitto** (13. huhtikuuta 1912 Alahärmä – 3. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Uiton vanhemmat olivat liikemies Kaarlo Uitto ja Jenny Katariina Rannanjärvi ja puolisot 1937–1958 Taimi Kyllikki Sironen ja vuodesta 1962 toimitusjohtaja, kauppaneuvos Eila Rissanen, aiemmin Friman. Olavi Uitto kävi kansakoulun 1926 ja sai päästötodistuksen Jyväskylän kauppakoulusta 1936.

Hän oli Salmen Saha Oy:n työnjohtaja Pyhäsalmella 1929–1930, Puutavaraliike Kaarlo Uiton piirimies Kokkolassa 1932–1934 ja 1936–1937, Toiminimi Puvusto-Aitan perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja Hyvinkäällä vuodesta 1939 ja Vaasassa 1938–1941, Vaasan Kappatehdas Oy:n, vuodesta 1944 Vaato Oy, pääomistaja ja toimitusjohtaja 1941–1976 sekä yhtiön johtokunnan jäsen 1941–1984, Pohjan Neito Oy:n pääosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1961–1964 ja johtokunnan jäsen 1964–1984 sekä Vestio Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1963–1966 ja johtokunnan puheenjohtaja 1963–1990.

Uitto oli Ajatar Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1952–1984, Valintatalo-yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1966–1984 ja Aleksi 13 -yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1967–1984. Hän osallistui myös aktiivisesti alansa järjestötoimintaan. Sotilasarvoltaan Uitto oli reservin alikersantti 1932. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Olavi Uitto *Biografiasampo*. Viitattu 10.10.2022.
**Ibbur** on kabbalassa käytetty sielunvaellukseen liittyvä käsite, joka juontuu heprean alkionkehitystä, raskautta tai hedelmöitystä tarkoittavasta sanasta. Ibbur eroaa tyypillisestä jälleensyntymästä siinä, ettei sielu asetu uuteen ruumiiseen syntymän hetkellä vaan vasta myöhemmin. Tyypillisestä riivauksesta poiketen ibbur nähdään yleensä myönteisenä ilmiönä.

Ibburissa hyveellinen sielu asettuu toiseen ruumiiseen saattaakseen loppuun jonkin aiemmassa elämässään aloittamansa tärkeän työn tai velvoitteen. Vaihtoehtosesti vaeltava sielu voi antaa uudelle isännälleen rohkaisua ja opastusta hyvien töiden tekemisessä. Ibburin pituus vaihtelee lyhyestä hetkestä jopa useisiin vuosiin. Tyypillisesti ibbur päättyy, kun jokin tietty tavoite on saavutettu, mutta isäntää hyödyttävä ibbur voi periaatteessa jatkua jopa isäntäruumiin kuolemaan saakka.

Varhaisessa kabbalassa ibbur on aina myönteinen ja hyväntahtoinen tapahtuma. Myöhemmin syntyi kuitenkin ajatus pahantahtoisesta ibburista, jonka mahdollistaa jokin isäntäsielun aiemmin tekemä paha teko. Riivauksen jälkeen paha ibbur pyrkii turmelemaan isäntäänsä entisestään ja yllyttää uusiin pahoihin tekoihin. Juutalaisessa kansanperinteessä pahasta ibburista käytetään nimeä dibbuk, mutta kabbalassa käsite on harvinainen.

Lähteet
-------

* McClelland, Norman C.: *Encyclopedia of Reincarnation and Karma*. Jefferson, North Carolina, and London: McFarland & Company, Inc. Publishers, 2018. ISBN 9780786456758. Google-kirjat (viitattu 31.12.2020). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  McClelland 2018, s. 135.
**Anna-Liisa Rekola** (ent. *Ahmavaara*, o.s. *Sundqvist*, 11. marraskuuta 1922 Rovaniemi – 18. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli *Kaunis koti* -lehden päätoimittajana, sitten *Uuden Suomen* kulttuuritoimittajana ja vuodesta 1974 alkaen *Kotiliedessä*, jossa hän erikoistui muun muassa arkkitehtuuriin ja asumiseen. Hän kirjoitti myös tietokirjoja puutarhan- ja kodinhoidosta.

Anna-Liisa Rekolan äiti oli kirjailija Annikki Setälä ja isä metsänhoitaja Jarl Sundqvist. Hän kirjoitti vanhemmistaan ja suvustaan muistelmateoksen *Miksi elämä erottaa* (Otava 1997). Rekolan ensimmäinen puoliso oli varatuomari Eero Ahmavaara ja toinen puoliso ministeri Esko Rekola. Ammattiyhdistysjohtaja Pekka Arvi Ahmavaara on Anna-Liisa Rekolan ja Eero Ahmavaaran poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anna-Liisa Rekola (Arkistoitu – Internet Archive), HS Muistot. Viitattu 19.8.2015.
2. ↑  Nordic Authors / Anna-Liisa Rekola, Project Runeberg. Viitattu 19.8.2015
3. ↑  *Kuka kukin on 1954*, s. 21 Runeberg.org. Viitattu 7.3.2018.
**Psykofysiikka** on psykologian ala, joka tutkii fysikaalisten ärsykkeiden ja niiden subjektiivisten vastineiden, eli aistikokemusten, välisiä suhteita. Psykofysiikan perusti Gustav Fechner vuonna 1860 julkaistessaan kirjansa *Elemente der Psychophysik*. Kirjassa hän kuvailee fysikaalisten ärsykkeiden ja aistihavaintojen välisiä suhteita käsitteleviä tutkimuksiaan. Fechner halusi kehittää teorian, jonka avulla fysikaalisen maailman ja mielen suhde voitaisiin kuvailla. Tämä työ muodosti kokeellisen psykologiatieteen perustan. Kokeellisen psykologian uranuurtajat Ernst Weber ja Wilhelm Wundt perustivat työnsä pitkälti Fechnerin ajatuksiin.

Psykofysiikan kokeissa hyödynnetään ärsykkeitä, joiden fysikaaliset ominaisuudet voidaan tarkasti määritellä. Ärsykkeet voivat olla esimerkiksi ääniä, kuvia, tunto-, maku- tai hajuärsykkeitä.

Psykofysiikan keskeinen käsite on aistimuskynnys, joka voi olla joko absoluuttinen kynnys tai erotuskynnys. Absoluuttisella kynnyksellä tarkoitetaan pienintä fysikaalisen ärsykkeen voimakkuutta, jolla henkilö voi luotettavasti tunnistaa ärsykkeen esiintyneen. Erotuskynnyksellä taas tarkoitetaan pienintä kahden ärsykkeen välistä fysikaalista eroa, jonka henkilö luotettavasti erottaa.

Katso myös
----------

* Havaintopsykologia

Lähteitä
--------

* Gescheider, G.A. (1997) Psychophysics. The Fundamentals. 3rd Ed. Lawrence Erlbaum.
Mihail K. Jangel, kuvattuna vuoden 2002 ukrainalaisessa postimerkissä.
**Mihail Kuzmitš Jangel** (ven. Михаил Кузьмич Янгель, s. 7. marraskuuta 1911 – k. 25. lokakuuta 1971 Moskovassa) oli Neuvostoliiton johtavia ohjussuunnittelijoita.

Jangel valmistui [[Moskovan ilmailuinstituutti|Moskovan ilmailuinstituutista] lentokoneinsinööriksi vuonna 1937. Neuvostoliiton lentokoneteollisuudessa hän toimi lentokoneinsinöörinä ensin Nikolai Polikarpovin ja myöhemmin Artem Mikojanin alaisena.

Tämän jälkeen hän siirtyi ballistisiin ohjuksiin. Ohjuspuolella hän aloitti ohjausjärjestelmien suunnittelussa. Hän toimi Sergei Koroljovin apulaisena rakentaessaan Dnepropetrovskiin Ukrainaan rakettimoottorikeskuksen. Siitä tuli OKB-586-toimiston perusta vuonna 1954. Keskus rakensi sarjatuotantona mannertenvälisiä ballistisia ohjuksia (ICBM).

Jangelin toimisto suunnitteli muun muassa R-12 Dvina- ja R-16-ohjukset, joista kehitettiin Cosmos-3M- ja Tsyklon-kantoraketit. Jangelin kuoleman jälkeen jälkimmäisestä valmistuivat Tsyklon 2- ja Tsyklon 3 -versiot.

Mihail Jangel osallistui aktiivisti myös politiikkaan ja oli NKP:n jäsen. Hän sai Lenin-palkinnon vuonna 1960 ja Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1967.

Hänen nimeään kantaa

* katu Moskovassa ja Kiovassa
* metroasema Moskovassa (Ulitsa Akademika Jangelja)
* kraatteri Kuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   Viitattu 7.12.2023.
2. ↑    Viitattu 7.12.2023.
3. ↑  Yangel, Mikhail Kuzmich. Space Daily. Viitattu 7.12.2023.
4. ↑   Viitattu 7.12.2023. Lähde arkistoitu v. 2010.
5. ↑  Dictionary of Minor Planet Names - s.250

Aiheesta muualla
----------------

* Venäläinen avaruusalan biografia-sivusto
* Jangelin elämäkerta venäläisellä sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Oulun juhlaviikkojen tapahtuma vuonna 2022
**Oulun juhlaviikot** on kuuden korkeatasoisen ja vakiintuneen festivaalin kokonaisuus, jota vietetään elokuussa Oulun seudulla. Oulun juhlaviikkoihin kuuluu Elojazz, sanataidefestivaali Oulun Muusajuhlat, kamarimusiikkifestivaali Oulunsalo Soi, Oulun Taiteiden Yö, Oulun musiikkivideofestivaalit ja Ilmakitaransoiton MM-kisat. Lisäksi Oulun juhlaviikkoihin kuuluu muita tapahtumia kuten Makrokonsertteja ja Nuotin vieressä on tilaa -kuorotapahtuma sekä vuosittain vaihtuvaa kokonaisuutta täydentävää ohjelmaa. Ensimmäiset Oulun juhlaviikot on järjestetty vuonna 2011. Elokuun aikana on satoja tapahtumia, joissa käy yhteensä noin 60 000 kävijää.

Oulun juhlaviikkoja koordinoi Oulun kulttuuritapahtumayhdistys ry. Oulun kulttuuritapahtumayhdistyksen tarkoituksena on edistää kulttuurin ja taiteen saavutettavuutta Oulun seudulla sekä vahvistaa alueen kulttuuritoimijoiden toimintaedellytyksiä. Yhdistys koordinoi elokuisiin Oulun juhlaviikkoihin kuuluvien tapahtumien ja festivaalien verkostoa ja yhteismarkkinointia ja tuottaa Oulunsalo Soi -festivaalia.

Yhdistys tarjoaa tuotantopalveluja myös muille kulttuuritapahtumille ja toimii kulttuuritapahtuma-alan kehittäjänä ja verkostoijana Pohjois-Pohjanmaalla. Yhdistys tuo esille pohjoista kulttuuria Pohjoinen kulttuurivirta -kanavalla. Euroopan kulttuuripääkaupunki Oulu2026-projektissa yhdistys on mukana Delta Life -kokonaisuudella.

Aiheesta muualla
----------------

* Oulun juhlaviikot
* Oulun kulttuuritapahtumayhdistys
**Krosnon piirikunta** (puol. *powiat krośnieński*) on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 54 829. Piirikunta jakautuu Gubinin kaupunkikuntaan ja kuuteen maalaiskuntaan (Bobrowice, Bytnica, Dąbie, Gubin, Krosno Odrzańskie sekä Maszewo). Sen hallinnollinen keskus on Krosno Odrzańskien kaupunki.

Krosnon piirikunnan pinta-alasta 60,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Krosnon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa kahdeksan prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Krosnon piirikunnassa oli 54 829 asukasta, joista 50,8 prosenttia naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 57 062 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 42 869 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,2 prosenttia, työikäisten 61,5 prosenttia ja eläkeikäisten 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 433 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat krośnieński w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 11.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Krośnieński Association of Polish Counties. Viitattu 11.12.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Lubuskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 11.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat krośnieński (PDF) Zielona Góran tilastokeskus. Viitattu 11.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö.  Arkistoitu 19.6.2021. Viitattu 11.12.2020. (puolaksi)

Lubuszin voivodikunnan vaakunaLubuszin voivodikunta
**Pääkaupungit: Gorzów Wielkopolski** ja **Zielona Góra**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Nowa Sól | Żary | Żagań | Kostrzyn nad Odrą | Gubin | Gozdnica | Łęknica | Otyń

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Świebodzin | Międzyrzecz | Sulechów | Słubice | Lubsko | Wschowa | Szprotawa | Krosno Odrzańskie | Drezdenko | Sulęcin | Strzelce Krajeńskie | Skwierzyna | Kożuchów | Witnica | Rzepin | Nowogród Bobrzański | Zbąszynek | Sława | Jasień | Bytom Odrzański | Czerwieńsk | Ośno Lubuskie | Babimost | Iłowa | Kargowa | Małomice | Dobiegniew | Nowe Miasteczko | Cybinka | Torzym | Trzciel | Lubniewice | Szlichtyngowa

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Gorzów Wielkopolski | Zielona Góra

**Piirikunnat:**   

Gorzów | Krosno Odrzańskie | Międzyrzecz | Nowa Sól | Słubice | Strzelce-Drezdenko | Sulęcin | Świebodzin | Wschowa | Żagań | Żary | Zielona Góra
**Mikko Matias Mattlar** (s. 1980 Espoo) on suomalainen DJ ja radiotoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan journalistiikka.

Mattlar on toimittanut Radio Helsingissä vanhaan, unohdettuun suomalaiseen kevyeen musiikkiin keskittynyttä Iskelmäiltama-ohjelmaa vuodesta 2009 lähtien. Hän on toiminut DJ:nä mm. We Love Helsinki -yhteisön iskelmätansseissa. Kotimaisen iskelmän lisäksi hän on soittanut discoa ja soulia helsinkiläisillä klubeilla.

Mattlarin isä on entinen Yleisradion musiikkitoimittaja Tapio Mattlar ja äiti on laulaja-lauluntekijä Marja Mattlar.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattlar, Mikko London:  ISNI International Agency. Viitattu 1.10.2023.
2. ↑  Humanistisen tiedekunnan tiedekuntaneuvoston kokouspöytäkirja 15.9.2009  15.9.2009. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 8.7.2013.
3. 1 2  Kallionpää, Katri: Vanhoja vinyylejä uusin korvin *Helsingin Sanomat*.  8.6.2013. Viitattu 1.10.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Yle

 |

 |