recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wendla Matilda Salokas** (o.s. **Ivaska**, 1. kesäkuuta 1889 Viipuri – 22. marraskuuta 1969 Lahti) oli suomalainen teologi ja opettaja, joka tunnetaan ensimmäisenä teologisen loppututkinnon suorittaneena suomalaisena naisena.

Elämä
-----

Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Viipurin Vanhasta Yhteiskoulusta Wendla Salokas aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1909 ja suoritti erotutkinnon joulukuussa 1913. Sukupuolensa vuoksi hän tarvitsi vielä erivapauden opintojensa suorittamiseen. Salokas olisi alun perin halunnut sielunhoitajaksi Hämeenlinnan naisvankilaan, mutta kun sopivaa vakanssia ei ollut, hän aloitti opettajana Terijoen yhteiskoulussa 1914. Kun Terijoki sodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle Salokas muutti Lahteen, jossa myös Terijoen yhteiskoulu jatkoi toimintaansa nimellä Kannaksen yhteislyseo. Hän toimi koulussa eri aineiden opettajana eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1962 saakka.

Salokas vaikutti aktiivisesti kunnalliselämässä ja yhdistystoiminnassa molemmilla paikkakunnilla. Hän oli mukana muun muassa sotilaskotitoiminnassa. Jatkosodan aikana Salokas kiersi miehitetyssä Itä-Karjalassa sotilaskotien tarkastajana, ja piti myös kenttähartauksia. Vihreän sotilaskotisisaren pukunsa ansiosta hän sai lempinimen "vihreä piispa". Salokas ei kuitenkaan koskaan anonut pappisvihkimystä.

Perhe
-----

Salokkaan vanhemmat olivat koneenhoitaja Karl Johan Ivaska ja Ida Maria Jordan. Hänen puolisonsa oli Terijoen yhteiskoulun rehtori Martti Salokas (1888–1967), jonka kanssa Salokas avioitui vuonna 1917. Pariskunnan tytär Irja syntyi 1918.

Teokset
-------

* *Taivasta kohti : rukouskirja koulujen rukoushetkiä varten*. Helsinki: Otava, 1929.
* *Terijoen kansakoululaitoksen historia vv. 1882–1932*. Terijoki: tuntematon, 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Montin, Liisa: Wendla Ivaska – "vihreä piispa" Viipurista *Naisten Ääni*.  2017. Suomalainen Naisliitto ry. Viitattu 21.2.2018.
2. ↑  Naisen taival piispaksi  12.9.2010. Yle Uutiset. Viitattu 21.2.2018.
3. ↑  Leppänen, Mari: *Naispappeuspuhe vanhoillislestadiolaisessa herätysliikkeessä vuosina 1975–2010*, s. 10–11. pro gradu -tutkielma. Terijoki: Helsingin yliopisto, 2011. Teoksen verkkoversio (PDF).
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954 Projekt Runeberg. Viitattu 21.2.2018.
**Matti Wallenius** on suomalainen kitaristi ja musiikintekijä. Hän on julkaissut etnojazz-vaikutteista instrumentaalimusiikkia, säveltänyt teatterille sekä toiminut muusikkona, sovittajana ja säveltäjänä eri artisteille.

Wallenius on säveltänyt näyttämömusiikkia teattereille ja nukketeattereille, kuten Vaasan kaupunginteatteri, Porin teatteri, Nukketeatteri Hevosenkenkä ja Nukketeatteri Vihreä Omena sekä Tikapuuteatteri. Hän on myös tehnyt kuunnelmamusiikkia Yleisradiolle.
Wallenius oli mukana saamelaisen joikaajan Wimme Saaren yhtyeessä vuosina 1995-2017 muusikkona sekä myös säveltäjänä ja tuottajana viidellä levyllä: Wimme (1995), Gierran (1997), Gugu (2000), Barru (2003) ja Mun (2009).
Wallenius on myös toiminut sovittajana ja muusikkona Vando Suvannon levyillä Onnenpekka (2012), Ihmisistä ja esineistä (2014), Elämä on ihanaa (2016) ja Pieninä paloina (2019).

Walleniuksella Tunto-niminen trio. Jukka Haurun mukaan yhtyeen ensilevyksi kypsässä Tunto-levytyksessä oli RinneRadiomaista eteerisyyttä ja dramatiikkaa.

Levytykset
----------

* Tunto (2004)
* Kevyt (2006)
* Lempi (2009)
* Huvi (2014)
* Ilona (2018)
* Yty (2021)
* Huoleton (2024)

Lähteet
-------

1. ↑  Yle: Momo ja aikavarkaat. Viitattu 27.3.2023.
2. ↑  Kotirinta Pirkko: Wimme-yhtye keikkailee viikonloppuna Etelä-Afrikassa Helsingin Sanomat 8.5.1998. Viitattu 27.3.2023.]
3. ↑  Hauru, Jukka: *Tunto-yhtye on kitaristi Matti...* Helsingin Sanomat 28.1.2005. Viitattu 27.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Tunto.net
* Tunto Soundcloudissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Lipattomat** (myös *The Lipattomat*) on vuonna 1992 perustettu kaarinalainen rockyhtye. Yhtye julkaisi ensimmäisen omakustanne EP:n *The Lipattomat* vuonna 1993. Sitä seurasi albumi *Ride With Us* vuonna 1995*,* josta julkaistiin myös kaksi singleä. Yhtye tunnetaan ensisijaisesti liveyhtyeenä ja yhtyeen slogan onkin sopivasti *"liloa ja liveä"*. Yhtyeen ensimmäinen virallinen keikka järjestettiin vuonna 1992 Kaarinan Elofiestassa, jossa esiintyi myös Matti Nykänen.

Historia
--------

#### The Lipattomat (1993)

Yhteensä kuusi kappaletta sisältänyt äänite nauhoitettiin 2 päivässä. EP sisältää myös yhtyeen tunnetuimman kappaleen *Saunabiisi (Paha Ihminen)*. Vuonna 2000 EP:stä julkaistiin toinen painos.

#### Ride With Us (1995)

Vuonna 1995 julkaistu 21 kappaletta sisältävä albumi, joka nauhoitettiin vain yhdessä päivässä. Albumilta julkaistiin kaksi singleä *Hey Cowboy* ja *Party Bar.*

Diskografia
-----------

#### Albumit

* The Lipattomat (1993, EP)
* Ride With Us (1995)

#### Singlet

* Hey Cowboy (1995)
* Party Bar (1995)
* Climbing Up The Highest Mountain (2023)
**Infante** oli Espanjan laivaston vuonna 1720 palvelukseenotettu kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus valmistettiin Genovassa nimellä *Nuestra Señora de Balvanera*

Palvelus
--------

Espanja osti 15. lokakuuta 1720 Genovasta aluksen, joka oli nimeltään *Nuestra Señora de Balvanera*. Se saapui 1726 Cádiziin päällikkönään Miguel de Sada, Conde de Clavijo. Huhtikuussa 1728 alus oli Cádizissa Marqués de Marin laivastossa. Se lähti 20. toukokuuta 1728 Cádizista Justinianin laivueen mukana Veracruziin. Alus saapui heinäkuussa Cartagena de Indiasiin, mistä se jatkoi lokakuussa Manuel López Pintadon laivueen mukana Havannaan.

Marraskuussa 1729 alus lähti Havannasta Pintadon laivaston mukana Cádiziin, jonne se saapui helmikuussa 1729. Alus oli 13. huhtikuuta 1730 Karibialla, missä se valtasi kolme hollantilaista fregattia ja sluupin. Alus saapui 14. heinäkuuta 1731 Cádiziin *Fuerten* (*Nuestra Señora de Guadalupe*) ja saattueen kanssa Veracruzista. Alus oli 25. toukokuuta - 3. kesäkuuta 1732 huollettavana La Carracassa.

Alus lähti 2. elokuuta 1732 Cádizista Torresin laivastossa Veracruziin, jonne se saapui lokakuussa. Alus kuljetti 25. toukokuuta 1733 *Rubín* ja *Gallo Indianon* kanssa aarteita Havannaan, jonne ne saapuivat 24. kesäkuuta. Alus lähti Havannasta *Rubín*, *Áfrican* ja *Gallo Indianon* sekä fregatti *Pingue Pópulon* kanssa Espanjaan aarrelastissa. Alus haaksirikkoutui myrskyssä 15. heinäkuuta 1733 Kuuban rannikolla.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Winfield et al 2023 s. 173


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Nuestra Señora de la Asunción*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:**San Luis -luokka** |
Pierre Bonaparte.
**Pierre Napoléon Bonaparte** (11. lokakuuta 1815 Rooma, Italia – 7. huhtikuuta 1881 Versailles, Ranska) oli Lucien Bonaparten poika ja ranskalainen prinssi.

Pierre Bonaparte osallistui vuonna 1831 Romagnan kapinaan ja sen jälkeen Amerikassa Kolumbian sisäiseen konfliktiin. Palattuaan Italiaan hänet vangittiin poliisin taposta, mutta tuomio lievennettiin armahduksella maastakarkotukseksi. Ranskassa hänet valittiin helmikuun vallankumouksen jälkeen 1848 kansalliskokoukseen Korsikan edustajana, jolloin hän julistautui tasavaltalaiseksi. Serkkunsa Louis-Napoleon Bonaparten kaapattua vallan joulukuussa 1851 hän kuitenkin teki sovinnon tämän kanssa. Pierrestä tuli prinssi toisessa keisarikunnassa, ja hän sai suuren eläkkeen, mutta tasavaltalaiset hylkäsivät hänet, eikä keisariserkku luottanut häneen hänen menneisyytensä vuoksi. Hänellä ei ollut merkittävää vaikutusvaltaa keisarikunnan aikana.

Tammikuussa 1870 Pierre Bonaparte riitautui toimittaja Paschal Grousset’n kanssa ja tuli ampuneeksi toimittaja Victor Noirin, joka toimitti hänelle Grousset’n puolesta kutsua kaksintaisteluun. Tapaus nostatti paljon koko keisarikuntaa vastaan suuntautunutta poliittista kuohuntaa. Tapausta käsitellyt erityistuomioistuin Toursissa vapautti Bonaparten murhasyytteestä. Keisari kuitenkin määräsi hänet lähtemään maasta, ja hän asettui joksikin aikaa Englantiin, mutta palasi myöhemmin takaisin Ranskaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pierre-Napoléon Bonaparte (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 4.8.2013.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1079–1080 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 4.8.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Yksi yleisimmistä näkemyksistä takahuoneiden ulkonäköön.
**The Backrooms** ('takahuoneet') on creepypasta. Se sai alkunsa vuonna 2019 4chanista eräänlaisen kuvan myötä, mikä sai aikaan voimakkaan reaktion internetissä ja sen tulkitsemista pidettiin vaikeana.*selvennä* Yleisesti takahuoneilla kuvaillaan kuvitteellista toimistomaista tilaa, joka on jaettu eri kerroksiin. Jokainen näistä tasoista sisältää omanlaisiaan petoja, hirviöitä tai muita olentoja.

Historia
--------

Toukokuussa 2019 järjestettiin 4chan-kuvafoorumissa viestiketju, jossa osallistujia toivottiin lisäämään ketjuun ärsyttäviä tai omituisia kuvia. Eräs näistä kuvista oli keltainen huone varustettuna loistelampuilla. Kuva sai nopeasti suosiota ensin viestiketjun osallistujien keskuudessa, mutta myöhemmin se levisi laajemmalle internetiin. Kuvaa levitettiin sanomalla sen olevan peräisin takahuoneista, eli tilasta, jonne voi päästä "noclippaamalla" eli poistumalla todellisuudesta.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Yksi merkittävimmistä takahuoneista tehty video on Kane Pixelsin toteuttama YouTubeen lisäämä The Backrooms (Found Footage), joka on kerännyt syyskuulle 2023 mennessä yli 52 miljoonaa katselukertaa. Takahuoneista on tehty myös useita videopelejä, joihin kuuluvat esimerkiksi *The Backrooms Simulator* (2019) ja *Enter the Backrooms* (2021).

Lähteet
-------

1. ↑  Reece Rogers: How to 'No-Clip' Reality and Arrive in the Backrooms *Wired*. Viitattu 28.9.2023. (englanniksi)
2. ↑  Jenna Lowrance ja Kristen Farley: What are the Backrooms? *Tribal Media*. Viitattu 28.9.2023.
3. ↑  trillmag.com/life/social-media/what-are-the-backrooms-and-why-are-they-so-creepy/ *trillmag.com*. Viitattu 28.9.2023.
4. ↑  YouTube - The Backrooms (Found Footage) *youtube.com*.
5. ↑  igdb.com/games/the-backrooms-simulator *igdb.com*. Viitattu 28.9.2023.
6. ↑  steamspy.com/app/1511670 *steamspy.com*. Viitattu 28.9.2023.
Porolahden peruskoulun yläasteen rakennus
**Porolahden yhtenäinen peruskoulu** (arkikielessä *Poris*) on koulu Roihuvuoressa ja Tammisalossa Helsingissä. Vuosina 1959–1977 toimi yksityinen oppikoulu Roihuvuoren yhteiskoulu sekä vuosina 1965–1977 Porolahden kansa- ja kansalaiskoulu, jotka yhdistettiin 1977. Kokonaisuuden nimeksi tuli Porolahden ala-aste, yläaste ja Roihuvuoren lukio. Lukion toiminta Roihuvuoressa päättyi 1990, kun lukio yhdistettiin Laajasalon lukioon. Koulu toimii nykyään neljässä rakennuksessa: ala-aste, yläaste, musiikkikoulu sekä Tammisalon koulu, jossa ovat luokat 1–2. Roihuvuoren rakennuksista toisessa (punaisessa) on pääosin luokkien 1–6 tunteja ja toisessa (valkoisessa) luokkien 7–9 tunteja. Tammisalon osassa ovat luokat 1T ja 2T. Valkoinen rakennus remontoitiin vuonna 2004 ja punaisessa rakennuksessa oli käynnissä piharemontti vuoden 2021 kesällä. 

Porolahden peruskoulun rehtori on Mari Heikkinen. Yläkoulun virka-apulaisrehtori on Kristiina Toivola ja alakoulun Mari Korhonen.

Porolahden peruskoulun ala-asteen rakennus

Aiheesta muualla
----------------

* Porolahden koulun verkkosivut


1. ↑  Porolahden peruskoulu | Helsingin kaupunki *www.hel.fi*. Viitattu 21.2.2024.
**Juha Antero Sipilä** (23. elokuuta 1935 Helsinki – 7. elokuuta 2002) oli suomalainen kaupunkineuvos ja poliitikko. Hän toimi vuosina 1985–1998 pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunnan (YTV) yhteistyöjohtajana ja sitä ennen Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) johtajana vuosina 1975–1984. Vuosina 1968–1975 Sipilä toimi Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) puoluesihteerinä. Koulutukseltaan hän oli teologian maisteri.

Sipilä toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna liberaalien ryhmässä 1973–1984, josta kolme vuotta kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana. Vuonna 1970 Sipilä oli pääministeri Teuvo Auran sihteeri lyhytaikaisessa virkamieshallituksessa.

Sipilä pääsi ylioppilaaksi 1954, valmistui teologisesta tiedekunnasta 1961 ja opiskeli Yhdysvalloissa 1961–1962. Hän toimi 1960-luvulla muun muassa Töölön yhteislyseon tuntiopettajana, *Partiojohtaja*-lehden ja liberaalien *Polttopiste*-lehden päätoimittajana sekä ulkoasiainministeriön kehitysjoukkosihteerinä.

Sipilä hoiti luottamustoimia myös muun muassa partioliikkeessä, Round Table -järjestössä sekä musiikin ja urheilun parissa. Eläkkeellä ollessaan hän sairasti eturauhassyöpää ja omistautui tiedon levittämiselle syövästä.

Lähteet
-------

1. 1 2  YTV:n yhteistyöjohtaja Juha Sipilä kuollut  13.8.2002. Turun Sanomat. Viitattu 19.9.2013.
2. 1 2 3  Kuka kukin on 1978 Otava. Viitattu 19.9.2013.
**Bruno Otto Lucander** (5. huhtikuuta 1882 Helsinki – 10. elokuuta 1929) oli suomalainen toimitusjohtaja, konsuli ja *Aero Oy*:n (nykyinen Finnair) perustaja.

Lucanderin vanhemmat olivat pankinjohtaja Otto Lucander ja Alexandra Weckström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 ja kävi Lyypekin kauppakorkeakoulua 1902–1904. Lucander oli Pohjoismaiden Osakepankin palveluksessa pankin pääkonttorin virkailijana 1904–1906, Hangon konttorin apulaisjohtajana 1906–1910, Porin konttorin johtajana 1910–1913 sekä pääkonttorissa apulaisosastopäällikkönä ja prokuristina 1913–1916. Hän toimi sen jälkeen Turun Osakepankin Helsingin konttorin arvopaperiosastonjohtajana 1916, toiminimi Lars Krogiuksen prokuristina 1916–1917 ja *Suomen speditiokeskuksen (Suomen Välityskeskus Oy)* toimitusjohtajana 1918–1924. Lucander oli Aero Oy:n toimitusjohtajana 1924–1929.

Lucander perusti Aero Oy:n 12. syyskuuta 1923 yhdessä Gustaf Snellmanin ja Fritiof Åhmanin kanssa everstiluutnantti Arne Somersalon toimiessa yhtiön teknillisenä neuvonantajana. Uusi yhtiö sai ensimmäisen Junkers F 13 D-335 koneensa 14. maaliskuuta 1924 ja ensimmäinen lento tapahtui 20. maaliskuuta Helsingistä Tallinnaan. Aero Oy toimi Katajanokalta käsin jossa sillä oli pieni vesilentoterminaali. Säännölliset lennot Helsingin ja Tukholman välillä aloitettiin 2. kesäkuuta 1924 ja toukokuussa 1927 aloitettiin liikenne Turku-Tukholma reitillä Turun Ruissalosta käsin. Lucanderin aikana Aero hankki 7 Junkers-konetta. Koneissa käytettiin kesäkaudella kellukkeita ja talvella suksia sillä maakentiltä alettiin liikennöidä vasta vuodesta 1935 jolloin Turun Artukaisten lentoasema avattiin.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
* Finnair-konserni: historiaa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo NAND-piiristä. 7400-piirisarjasta yleisesti kerrotaan artikkelissa 7400 (piirisarja).*
7400 TTL-piirin ja 4011 CMOS-piirin pinnijärjestykset.
**7400** on TTL-logiikkaperheen integroitu piiri, johon on pakattu 4 kappaletta 2-sisääntuloista NAND-porttia. Piiriä valmistetaan nykyään CMOS-tekniikalla TTL-version pinnikonfiguraatioon ja eri jännitetasoille. Esimerkiksi 74HC00 CMOS-piirin käyttöjännitesuositus on 2,0–6,0 V. TTL-tasoinen versio vastaavasta piiristä on 74HCT00 ja sen käyttöjännitealue on 4,5–5,5 V.

CMOS-logiikkaperheen 4011 on myös samanlainen NAND-piiri, mutta sen pinnijärjestys on hieman erilainen.

Pakkaustyypit
-------------

7400-piiriä valmistetaan useaan eri pakkaustyyppiin tyypillisesti 14-nastaisena, mm.

* DIP14 (dual in-line package)
* SO14 (small outline package) leveys 3,9 mm
* SSOP14 (shrink small outline package) leveys 5,3 mm
* TSSOP14 (thin shrink small outline package) leveys 4,4 mm

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **7400** Wikimedia Commonsissa
**Vapaa sivistystyö** tarkoittaa Suomessa vapaaehtoisten, kaikille avointen opintojen tarjoamista kansanopistoissa, kansalais- ja työväenopistoissa, kesäyliopistoissa, urheiluopistoissa ja opintokeskuksissa. Vapaassa sivistystyössä opinnot ovat yleissivistäviä tai yhteiskunnalliseen osallistumiseen (esim. ammattiyhdistystoimintaan) painottuneita opintoja sekä harrastuksiin valmentavia opintoja. Opiskelu vapaan sivistystyön oppilaitoksissa vaihtelee iltaopiskelusta kokopäiväisiin lyhyt- ja pitkäkestoisiin kursseihin, etäopiskeluun tai intensiivikursseihin. Vapaan sivistystyön oppilaitokset ovat osa Suomen aikuiskoulutusjärjestelmää.

Koulutuksen tavoitteita
-----------------------

Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö määrittelee vapaan sivistystyön tarkoitukseksi "elinikäisen oppimisen periaatteen pohjalta edistää ihmisten monipuolista kehittymistä ja järjestää yhteiskunnan eheyttä, tasa-arvoa ja aktiivista kansalaisuutta tukevaa koulutusta". Vapaan sivistystyön koulutukseen hakeutuminen on mahdollista kaikille ilman vaatimuksia aiemmista opinnoista. Koulutus ei tähtää tutkintoon, eikä sen opetussisältöjä säädellä laissa.

Vapaa sivistystyö ulottuu erilaisiin arvopohjiin perustuvasta toiminnasta (esim. kristilliset kansanopistot ja ay-opistot) aatteellisesti sitoutumattomiin oppilaitoksiin. Vapaan sivistystyön piiriin kuuluvan koulutuksen tavoitteista ja sisällöistä päättää kukin oppilaitos ja sen ylläpitäjätaho. Oppilaitosten ylläpitäjiä eli omistajia voivat olla kunnat ja kuntayhtymät, järjestöt, säätiöt tai osakeyhtiöt.

Vapaan sivistystyön opettajat
-----------------------------

Vapaan sivistystyön oppilaitoksissa toimivat opettajat tulevat monista eri taustoista ja työhön usein päädytään eri elämänvaiheiden jälkeen. Monesti yksittäisten kurssien vetäjät ovat sivutoimisia, mutta vakiintuneissa oppilaitoksissa on myös paljon pitkää työuraa tekeviä päätoimisia opettajia.

Vapaan sivistystyön opettajalla on oltava soveltuva korkeakoulututkinto ja vähintään 60 opintopisteen (35 opintoviikkoa) laajuiset opettajan pedagogiset opinnot tai steinerpedagoginen pätevyys.

Vapaa Sivistystyö ry
--------------------

Vapaan sivistystyön oppilaitosten valtakunnallinen edunvalvoja on Vapaa Sivistystyö ry.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vapaa sivistystyö Opetus- ja kulttuuriministeriö. Viitattu 14.7.2023.
2. 1 2 3  Vapaa sivistystyö, Opetushallitus. Viitattu 21.10.2015.
3. 1 2  Aikuiskoulutus ja vapaa sivistystyö (Arkistoitu – Internet Archive), Opettajien ammattijärjestö OAJ. Viitattu 21.10.2015.
4. ↑  Vapaan sivistystyön opettajat (Arkistoitu – Internet Archive), Opettajien ammattijärjestö OAJ. Viitattu 21.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Laki vapaasta sivistystyöstä (1998)
**Soini Otso Olavi Palasto** (vuoteen 1935 **Planström**; 17. kesäkuuta 1912 Viipuri – 28. maaliskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen suurlähettiläs.

Palaston syntyi Viipurissa kauppias Karl Gustaf Planströmin ja Aino Alina Sandströmin perheeseen. Palasto pääsi ylioppilaaksi 1930, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1937 ja valmistui lainopin kandidaatiksi.

Palasto oli ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1942–1943, lähetystösihteerinä Bukarestissa 1943–1945 ja ulkoasiainministeriössä 1946–1948 sekä oli lähetystösihteerinä Prahassa ja Wienissä 1949–1950 ja myös Budapestissa 1950 ja Haagissa 1950–1953. Hän toimi ulkoasiainministeriön poliittisen osaston jaostopäällikkönä 1953–1955, apulaisosastopäällikkönä 1955–1958, neuvottelevana virkamiehenä 1958–1959 ja oikeudellisen osaston päällikkönä 1959–1961. Palasto oli suurlähettiläänä Buenos Airesissa 1961–1966 ollen samalla lähettiläänä Santiagossa, Montevideossa ja Asunciónissa ja sitten hän oli suurlähettiläänä Kairossa, Beirutissa, Damaskoksessa, Khartumissa ja Ammanissa 1966–1969. Oltuaan disponibiliteetissa 1969–1972 Palasto toimi sitten suurlähettiläänä Sofiassa 1972–1979. Palasto sai pääkonsulin arvon 1958.

Soini Palasto oli naimisissa vuodesta 1939 filosofian maisteri Taina Arhonmaan (1914–1972) kanssa. Heidän lapsiaan ovat varatuomari Matti Palasto (s. 1942) ja taiteilija Marjatta Palasto (s. 1943).

Lähteet
-------

1. ↑  Repo, Timo: Herrasmiesdiplomaatti teki uran idässä ja lännessä: Suurlähettiläs Soini Palasto. (Muistokirjoitus. Tilaajille) *Helsingin Sanomat*, 13.4.2002. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.2.2019.
2. 1 2 3  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 770. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
3. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 690. Projekt Runeberg.
4. ↑  *Facta 2001*, Täydennysosa 1990, s. 390. WSOY 1990.
Tähtitieteilijän näkemystä aurinkokunnasta tasapainottaa litteän maan seuran jäsen.
**Tasapuolisuusharha** (myös **tasapainoharha**) on mediaan liittyvä ilmiö, jossa jostain asiasta halutaan kertoa kaksi näkökulmaa, mutta toinen näkökulma ei ole kunnolla perusteltu eikä sille löydy tieteellistä todistusaineistoa. Näkemykset eivät ole yhtä arvokkaita, mutta ne esitetään tasavertaisina.

Tasapuolisuusharhasta on kyse esimerkiksi silloin, kun tutkija-asiantuntijan rinnalle tasapuoliseksi keskustelijaksi nostetaan itseoppinut maallikko tai vaikkapa uskomushoitojen puolestapuhuja. Pitämällä ohjenuoranaan sitä, että "kolikossa on aina kaksi puolta", media on nostanut esimerkiksi ilmastonmuutosdenialismin kokoaan merkittävämmäksi liikkeeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Raevaara, Tiina: "Kun tietoa on tarjolla valtavasti, houkuttelevaksi muuttuukin tietämättömyys", *Voiko se olla totta?*, s. 15-16. Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Berkeleyn yliopiston sivu tasapuolisuusharhasta (englanniksi)
* Matti Virtanen: Tasapuolisuusharhan vallassa Yle Uutiset. 17.11.2014.
Jacques Leroy de Saint Arnaud.
**Armand Jacques Leroy de Saint Arnaud** (20. elokuuta 1798 Pariisi – 29. syyskuuta 1854 Mustameri) oli ranskalainen marsalkka, joka toimi Ranskan sotaministerinä vuosina 1851–1854 ja ylipäällikkönä Krimin sodan alkuvaiheessa.

Saint Arnaud liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1816, mutta erosi myöhemmin palveluksesta ja vietti vuosien ajan seikkailijan elämää eri puolilla Eurooppaa. Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen hän palasi Ranskaan ja liittyi uudelleen armeijaan, jossa sai 1831 alailuutnantin arvon. Hänestä tuli 1833 kenraali Bugeaud de la Piconnerien adjutantti. Myöhemmin Saint Arnaud liittyi muukalaislegioonaan ja siirtyi 1837 Algeriaan, jossa hänen urakehityksensä muodostui nopeaksi. Hän osallistui samana vuonna kapteenina Constantinen valtaukseen ja yleni kymmennessä vuodessa kenraaliksi. Helmikuun vallankumouksen puhjettua 1848 Saint Arnaud lähti Pariisiin, jossa hän sai Bugeaudilta komennettavakseen prikaatin tarkoituksenaan tukahduttaa vallankumous. Hyökkäys pääkaupungin keskustaan 24. helmikuuta kuitenkin epäonnistui ja hän jäi kapinallisten kansanjoukkojen vangiksi, joskin onnistui pakenemaan.

Vallankumouksen voiton jälkeen Saint Arnaud palasi Algeriaan ja johti vuonna 1851 menestyksekästä sotaretkeä kabyyleita vastaan. Hänet palkittiin divisioonankenraalin arvolla ja kutsuttiin heinäkuussa samana vuonna Pariisiin divisioonankomentajaksi. Presidentti Louis-Napoleon Bonaparte nimitti Saint Arnaudin 26. lokakuuta sotaministeriksi ja hän auttoi Bonapartea tämän 2. joulukuuta toteuttamassa vallankaappauksessa. Vuotta myöhemmin hän sai marsalkan, senaattorin ja hovitallimestarin arvot.

Krimin sodan sytyttyä Saint Arnaud jätti syyskuussa 1854 huonosta terveydestään huolimatta ministerintehtävänsä ryhtyäkseen Krimille lähtevien sotajoukkojen ylipäälliköksi. Hän sai komentoonsa 60 000 miestä. Hän suunnitteli Evpatorian maihinnousun 14. syyskuuta ja saavutti yhdessä englantilaisten komentajan lordi Raglanin kanssa voiton venäläisistä Alman taistelussa 20. syyskuuta. Saint Arnaudin terveys heikkeni taistelun jälkeen ja hän sairastui myös koleraan. Tämän vuoksi hän luovutti ylipäällikkyyden kenraali Canrobertille ja lähti itse takaisin Ranskaan. Hän nousi laivaan Konstantinopolissa, mutta menehtyi merimatkan aikana jo Mustallamerellä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Armand-Jacques Leroy de Saint-Arnaud (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.7.2013.
2. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok* (1916), s. 365–366 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.7.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Leroy de Saint Arnaud** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vilhelm Johan Kostiainen** (1. toukokuuta 1889 Sulkava – 22. huhtikuuta 1968 Hämeenlinna) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi Työväen Urheiluliiton ensimmäisenä pääsihteerinä ja oli 1920- ja 1930-luvuilla työväenliikkeen sosialististen kasvatusihanteiden tärkein puolestapuhuja Suomessa.

Elämä
-----

V. J. Kostiainen pääsi kansakoulun käytyään sulkavalaisen kauppiaan puotipojaksi, mutta joutui eroamaan kun paljasti kyläläisille kauppiaan petkuttavan. Hänet valittiin pian kauppa-apulaiseksi paikalliseen työväen osuuskauppaan. Kostiainen muutti vartuttuaan Helsinkiin ja sai 22-vuotiaana harjoittelijan paikan osuustukkuliike GEG:ssä Hampurissa. Siellä hän tutustui marxismiin ja oppi saksan kielen.

Saksasta palattuaan Kostiainen alkoi aktiivisesti osallistua työväen urheilu-, raittius- ja kulttuuritoimintaan. Sisällissodan aikana Kostiainen työskenteli kansanvaltuuskunnan rautatieneuvoston toimistossa. Sodan jälkeen Kostiainen oli perustamassa Työväen Urheiluliittoa. Liittotoimikunnan jäsenenä ja liiton johtavana toimitsijana hän oli merkittävä hahmo järjestön alkuvuosina, ja kielitaitonsa ansiosta Kostiainen pääsi edustamaan liittoa myös Sosialistisessa urheiluinternationaalissa. Liian kilpailuhenkisen urheilun kritisoimisen ohella hänet tunnettiin täysraittiina, tupakan vastustajana, kasvissyöjänä ja naturismin harrastajana. Kostiainen harrasti myös esperantoa.

TUL-uran jälkeen V. J. Kostiainen toimi Suomen Sähköteollisuus Oy:n konttoristina Hämeenlinnassa vuodesta 1936, ja sen jälkeen Hämeen läänin liikevaihtoverotarkastajana. Hän jatkoi työskentelyä eläkevuosinaankin oman tili- ja käännöstoimiston puitteissa.

Perhe
-----

V. J. Kostiainen oli naimisissa kahdesti. Hänen kahdesta pojastaan vanhempi oli valokuvaaja Ilmari Kostiainen ja nuorempi poika Veikko Juhani Kostiainen (s. 1941) on kansainvälisesti tunnettu biologisten fosforinpoistomenetelmien tutkija ja kehittäjä.

Julkaisuja
----------

* *Miksi työläisten on voimisteltava ja urheiltava?: puhe työväen urheilupäivää varten*, TUL 1920.
* *Urheiluväki raittiiksi!* Sos.-dem. raittiusliitto 1925.
* *Työväen urheiluliiton ensimmäisen liittojuhlan juhlakirja*, TUL 1927.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Seppo Hentilä: / V. J. Kostiainen *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 17.1.2012.
2. ↑  Kostiainen, Wilhelm, Johan – Valtiorikosylioikeuden akti (11382) *Valtiorikosylioikeus*.  30.9.1918. Kansallisarkisto.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 16.7.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Franz Müntefering** (s. 16. tammikuuta 1940 Arnsberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 2004–2005 ja 2008–2009. Hän oli 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007 Angela Merkelin johtaman suuren koalitiohallituksen työ- ja sosiaaliministerinä ja varakanslerina. Müntefering toimi Saksan liittopäivien jäsenenä ensin vuosina 1975–1992 ja uudelleen vuosina 1998–2013. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2013 vaaleissa, mutta hänen vaimonsa Michelle Müntefering valittiin liittopäiville.

Müntefering syntyi Neheimissä (nykyään osa Arnsbergin kaupunkia) ja hän liittyi SPD:n jäseneksi vuonna 1966. Vuodesta 1992 vuoteen 1995 hän toimi Nordrhein-Westfalenin osavaltion työ-, terveys- ja sosiaaliministerinä, minkä jälkeen hän oli vuodesta 1996 vuoteen 1998 Nordrhein-Westfalenin maapäivien jäsenenä. Vuosina 1995–1998 Müntefering toimi myös SPD:n liittosihteerinä (Bundesgeschäftsführer). Oltuaan vuosina 1998–1999 lyhyen aikaa Gerhard Schröderin ensimmäisen hallituksen liikenne- ja rakennusministerinä hänestä tuli vuonna 1999 SPD:n pääsihteeri (Generalsekretär). Müntefering toimi tehtävässä vuoteen 2002 asti. Vuonna 2002 hänestä tuli SPD:n liittopäiväryhmän puheenjohtaja.

Müntefering valittiin SPD:n puheenjohtajaksi Gerhard Schröderin jälkeen maaliskuussa 2004. Hän sai 95,1 prosenttia puoluekokouksessa annetuista äänistä. Müntefering jatkoi puolueen puheenjohtajana marraskuuhun 2005 asti, jolloin hän ilmoitti jättävänsä tehtävän, kun hänen ehdokkaansa SPD:n pääsihteeriksi, Kajo Wasserhövel, hävisi puoluehallituksen äänestyksessä puolueen vasemmistosiipeen kuuluvalle Andrea Nahlesille. Uudeksi pääsihteeriksi valittiin lopulta Hubertus Heil, kun Nahles vetäytyi ehdokkuudestaan. Münteferingin seuraajaksi puolueen puheenjohtajana valittiin marraskuun 2005 puoluekokouksessa Brandenburgin osavaltion pääministeri Matthias Platzeck. Müntefering ilmoitti marraskuussa 2007 jättävänsä hallituksen puhtaasti perhesyistä. Myöhemmin hän kertoi vaimonsa Ankepetra Rettichin sairastavan syöpää. Rettich menehtyi sairauden heikentämänä seuraavan vuoden heinäkuussa.

Müntefering nousi uudelleen väliaikaisesti puolueen johtoon syyskuussa 2008, kun ulkoministeri Frank-Walter Steinmeierista tuli puolueen kansleriehdokas ja Kurt Beck erosi puolueen kehnojen kannatuslukujen vuoksi.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Franz Müntefering**.
* Franz Münteferingin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Müntefering Saksan liittopäivien verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Gallo Indiano** (**Nuestra Señora de Balvanera**) oli Espanjan laivaston vuonna 1729 palvelukseenotettu kaksikantinen 58-tykkinen linjalaiva.

Hankinta
--------

Alus valmistui 1723 rahtilaivana oletettavasti Tlacotalpanissa Meksikossa. Se saapui 3. toukokuuta 1728 Ferroliin, missä Espanjan laivasto lunasti aluksen 14. helmikuuta 1729.

Palvelus
--------

Alus lähti 2. kesäkuuta 1729 Ferrolista *Santa Anan* ja fregatti *Nuestra Señora de la Concepciónin* kanssa. Se lähti Cádizista *San Juan Bautistan* ja priki *San Miguelin* kanssa Rodrigues de Torresin lippulaivana Azoguen laivastossa. Alus saapui 1. lokakuuta 1730 Puerto Ricoon. Se menetti mastonsa hurrikaanissa matkalla Veracruziin, mistä se jatkoi Havannaan lastinaan elohopeaa.

Alus lähti 26. toukokuuta 1731 Havannasta *Conquistadorin*, *San Estebanin* ja kaappari *La Dichosan* kanssa mukanaan neljä miljoonaa pesoa Cádiziin, jonne ne saapuivat 14. heinäkuuta. Alus lähti 2. elokuuta 1732 Cádizista Rodrigo de Torresin lippulaivana ja saapui Veracruziin 2. lokakuuta. Alus lähti Havannasta *Infanten*, *Áfrican* ja *Rubín* kanssa aarrelastissa Espanjaan. Se upposi 15. heinäkuuta 1733 myrskyssä Bahaman kanavassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 173


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:***Constante*** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:**Hércules-luokka** |
**Konsiga** on maalaiskunta Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kersignané sijaitsee Kolimbinéjoen varrella 60 kilometriä Yélimanésta länteen. Kunnassa on 4 900 ja keskuskylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).

Konsigan kunnan pinta-ala on 82,99 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Yélimanén piirin Diafounou Diongagan ja idässä Marekaffon sekä etelässä Kayesin piirin Séro Diamanoun ja lännessä Koussanén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Maisemaa leimaavat tasangot, kukkulat ja kalliorinteet. Pysyviä vesistöjä ei ole.

Kuntaan kuuluu kolme kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja.

Kunnan läpi kulkee Yélimanén ja Kayesin välinen maantie. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Palveluihin kuuluvat kaksi alakoulua, kolme koraanikoulua ja kaksi terveyskeskusta. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja kaksi vesijohtoa.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 4.12.2020.
2. 1 2 3 4  Programme de développement économique, social et culturel (2018–2022) de la commune rurale de Konsiga *Agence de développement régional de Kayes*.  Arkistoitu 3.12.2021. Viitattu 4.12.2020.
3. ↑  Région de Kayes: Carte de référence Reliefweb. Viitattu 4.12.2020.
**Keijo Artturi Savolainen** (22. helmikuuta 1929 Tampere – 14. helmikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, SKDL:n poliitikko ja Ylen johtaja.

Savolaisen vanhemmat olivat Kiteeltä kotoisin ollut puuseppä August Savolainen ja tamperelainen varastonhoitaja Fanny Maria Stenman. Hän kävi keskikoulun ja opiskeli kansankorkeakoulussa 1960–1961. Savolainen teki opintomatkat Neuvostoliittoon 1964 ja Saksan demokraattiseen tasavaltaan 1970.

Savolainen oli tamperelaisessa SKDL:n Hämeen Yhteistyö-lehdessä toimittajana 1953–1963 ja päätoimittajana 1963–1968. Hän oli ohjelmatoiminnan tarkkaajana Yleisradion PTS-elimessä 1968–1971 ja toimi Yleisradion Hämeen alueradion päällikkönä 1971–1974 ja Radio 2:n johtajana 1975–1984. Viimeksi Savolainen oli radion ohjelmajohtajana vuoteen 1989 saakka. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1990. 

Savolainen oli jäsenenä SKDL:n liittohalltuksessa 1967–1970, TUL:n liittoneuvostossa 1959–1967, Pirkanmaan maakuntaliiton hallituksessa 1957–1968, Tampereen yliopiston valtuuskunnassa 1966–1968, television ohjelmaneuvostossa 1964–1968 sekä vuodesta 1976 ETYK-toimikunnassa ja Suomi-Tsekkoslovakia-seuran johtokunnassa. Savolainen oli 1960-luvulla Kerho 66 ja Aikamme kasvot -keskusteluryhmien vetäjänä. Keskusteluryhmiin kuuluivat muun muassa Urpo Harva, Raino Vehmas ja Yrjö Littunen.

Keijo Savolainen oli naimisissa vuodesta 1949 Liisa Johanna Hollin kanssa. Keijo Savolaisen vanhempi veli oli näyttelijä Heikki Savolainen.

Teoksia
-------

* *Selvitys alueuutisista syksyllä 1970* ; työryhmä Helvi Kolehmainen, Terttu Pitkänen, Keijo Savolainen, Anna-Liisa Tolonen-Olsson ja Kaarina Wuotila. Yleisradio. Koulutustoimisto, Helsinki 1971

Toimitustöitä
-------------

* Joan Harms : *Sarjafilmien maailmat : Yleisradion ja Mainos-television sarjafilmiohjelmisto 2.2.1969-17.5.1969* ; toim. Max Rand ja Keijo Savolainen. Delfiinikirjat. Otava 1970
* *Vasemmiston tunnonvaivat* ; toim. Keijo Savolainen ; kirj. Seppo Lindblom ym. Omega-sarja. Kirjayhtymä, Helsinki 1970

Lähteet
-------

1. ↑  Keijo Savolainen 1929–2019 (muistokirjoitus) *Helsingin Sanomat*.  28.2.2019. Viitattu 28.2.2019.
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg)
3. 1 2 3 4 5  Sukumanni 10 - Kasper Gröhnin sukuseuran jäsenviesti, kesäkuu 2010, sivu 8

Aiheesta muualla
----------------

* Keijo Savolainen perheineen vuonna 1957, Työväenmuseo Werstas (Finna)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva

 |

 |
**Borghese** on italialainen ruhtinaallinen aatelissuku. Suku on vaikuttanut etenkin Roomassa ja siihen on kuulunut yksi paavi.

Historia
--------

Borghesen suku on lähtöisin Sienasta, ja sen edustajia toimi 1200-luvulta alkaen erilaisissa julkisissa viroissa. Varhaista yhteyttä paavinistuimeen edusti vuonna 1456 paavin lähettilääksi Napoliin nimitetty Galgano Borghese. Marcantonio Borghese (1504–1574) asettui 1500-luvulla Roomaan, ja hänen pojastaan Camillo Borghesesta tuli vuonna 1605 paavi nimellä Paavali V. Hän suosi paavina sukulaisiaan, minkä seurauksena suvun vauraus, maine ja vaikutusvalta katolisen kirkon piirissä kasvoivat. Paavali V:n adoptoima ja kardinaaliksi nimittämä siskonpoika Scipione Borghese rakennutti Roomaan tunnetun Villa Borghese -huvilan sekä useita kirkkoja ja palatseja. Hän ja useat suvun myöhemmät jäsenet tulivat tunnetuiksi taiteen keräilijöinä ja taidemesenaatteina.

Nykyiset Borgheset polveutuvat Paavali V:n veljenpojasta Marcantonio II Borghesesta (1601–1658), joka sai jo lapsena haltuunsa Sulmonan ruhtinaskunnan ja lisäksi avioliiton kautta Orsinin suvun maat sekä perintönä sukulaiseltaan Scipione Borgheselta Cencin suvulta takavarikoidut maat. Hänen poikansa Paolo Borghesen avioliiton kautta suvulle on myöhemmin päätynyt myös Aldobrandinin suvun maaomaisuus sekä Aldobrandinin ja Rossanon ruhtinaan arvot. Paolo Borghese (1845–1920) menetti suuren osan suvun omaisuudesta kiinteistökeinotteluilla Roomassa ja joutui huutokauppaamaan suvun taidekokoelmat vuosina 1891–1892. Paavinistuin osti tuolloin suvun arkiston ja Italian valtio Villa Borghesen maalauksineen. Paolon veljen Giulio Borghesen jälkeläiset ottivat käyttöön nimen Torlonia.

Suvun mukaan on nimetty myös Roomassa sijaitseva palatsi Palazzo Borghese, jonka Paavali V rakennutti valmiiksi.

Tunnettuja jäseniä
------------------

* Paavali V (alk. Camillo Borghese, 1552–1621), paavi vuosina 1605–1621
* Scipione Borghese (alk. Caffarelli, 1577–1633), kardinaali, taidemesenaatti, sukuun adoptoitu Paavali V:n siskonpoika
* Marcantonio IV Borghese (1730–1800), taidemesenaatti
* Camillo II Borghese (1775–1832), kenraali, Piemonten kuvernööri, Pauline Bonaparten aviomies, keisari Napoleonin lanko
* Francesco Borghese (1776–1839), kenraali, Camillo II Borghesen veli
* Junio Valerio Borghese (1906–1974), laivastoupseeri, uusfasistinen poliitikko

Katso myös
----------

* Musta aateli

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Borghese Family (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online*. Viitattu 9.10.2022.
2. 1 2 3 4  *Nordisk familjebok* (1921), p. 1182–1184 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Borghese (suku)** Wikimedia Commonsissa
**Biafran sota** eli **Nigerian sisällissota** käytiin vuosina 1967–1970 itsenäiseksi julistautuneen Kaakkois-Nigerian eli Biafran tasavallan ja Nigerian liittovaltion joukkojen välillä. Sota päättyi liittovaltion joukkojen voittoon ja Nigerian jälleenyhdistämiseen.

Sodan tausta
------------

Nigerian itsenäistyttyä vuonna 1960 maa oli liitto­valtio, jonka osavaltioiden rajat kulkivat pitkälti etnisten ryhmien mukaan, joista tärkeimmät olivat lännen jorubat, pohjoisen hausat ja fulbet sekä kaakon igbot.

Hausa- ja jorubapuolueiden liittouduttua ja pohjoisnigerialaisten upseerien kaadettua lyhytikäisen, paljolti igbojen muodostaman sotilashallituksen, muslimit kohdistivat kristittyihin igboihin verilöylyjä. Igbot julistivat 30. toukokuuta 1967 Itä-Nigerian sotilaskuvernöörin, everstiluutnantti Chukwuemeka Odumegwu Ojukwun, johdolla Kaakkois-Nigerian itsenäiseksi Biafran tasavallaksi. Nigerian hallitus reagoi aluksi saarrolla ja 6. heinäkuuta lähetti armeijan kukistamaan kapinaa.

Sodan kulku
-----------

Sodan alkuvaiheessa Biafran joukot etenivät kohti Lagosia heinä-elokuussa 1967, mutta joutuivat sen jälkeen puolustuskannalle. Biafran pääkaupunki Enugu joutui liittohallituksen haltuun jo lokakuussa 1967, mutta hallituksen joukkojen eteneminen pysähtyi igbojen puolustaessa tiukasti ydinalueitaan. Saarretussa Biafrassa puhkesi pian nälänhätä, josta kapinalliset syyttivät hallituksen joukkojen toimintaa. Lopulta Biafraa johtanut Ojukwu pakeni Norsunluurannikolle ja sitten Lontooseen, ja Biafran armeija antautui 12. tammikuuta 1970.

Sodan seuraukset
----------------

Sodan seurauksena kuoli noin miljoona nigerialaista, pääasiassa nälkään ja tauteihin. Sodan jälkeen kansanryhmien välisiä suhteita on yritetty sovitella ja muun muassa Nigerian osavaltiojakoa on muutettu niin, ettei se samaistuisi etnisten ryhmien jakaumaan.

Katso myös
----------

* Beninin tasavalta (1967)

Lähteet
-------

1. 1 2  Biafra: Thirty years on  2000. BBC. Viitattu 17.10.2014. (englanniksi)
2. 1 2  McFadden, Robert D.: Odumegwu Ojukwu, Breakaway Biafra Leader, Dies at 78 *The New York Times*.  27.11.2011. Viitattu 3.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Globalis.fi: Nigerian konflikti
* South African History Online (englanniksi)
* BBC News: Nigeria unrest ’recalls lead-up to 1967 Biafra war’ (englanniksi)
**Samsung Galaxy S24** Ultra on Samsungin Galaxy S -sarjaan kuuluva lippulaiva-luokan älypuhelin, joka julkaistiin tammikuussa 2024. Puhelimesta on myynnissä kolme eri versiota 256, 512 ja 1000 Gt:n suuruisella tallennustilalla.

Samsung Galaxy S24 Ultra -älypuhelimessa järjestelmäpiirinä toimii Qualcommin Snapdragon 8 Gen 3 for Galaxy, joka on tällä hetkellä yksi suorituskykyisimmistä älypuhelinprosessoreista. Näyttönä käytetään 6,8" LTPO AMOLED -paneelia 3120x1440 px tarkkuudella, 120 Hz mukautuvalla virkistystaajuudella sekä HRD10+ tuella.

Galaxy S24 Ultra sisältää etukameran lisäksi neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 200 megapikseliä ja se tukee 8K tasoista videokuvausta 30 fps kuvanopeudella. Lisäksi käytössä on 12 megapikselin ultralaajakulmakamera, 10 megapikselin telekamera 3x optisella zoomilla sekä 50 megapikselin telekamera 5x optisella zoomilla. Pääkamera kykenee lisäksi 100x digitaaliseen Space Zoomiin. Etukamera on tarkkuudeltaan 12 megapikseliä ja se tukee automaattitarkennusta. Galaxy S24 Ultran pääkamera, molemmat telekamerat sekä etukamera on myös varustettu optisella kuvanvakaimella.

Akun kapasiteetti Galaxy S24 Ultrassa on 5 000 mAh ja puhelin tukee 45 W langallista latausta sekä 15 W langatonta latausta. Sormenjälkitunnistin sijaitsee näytön alla. Käyttöjärjestelmänä julkaisun yhteydessä on Android 14 Samsungin One UI 6 -ohjelmiston kanssa. Samsung lupaa Galaxy S24 Ultralle kuitenkin peräti 7 käyttöjärjestelmä päivitystä sekä seitsemän vuoden ajan tietoturvapäivityksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Markus Lehtiniitty / Mobiili.fi: Samsung julkisti Galaxy AI -tekoälytoiminnoilla varustetut Galaxy S24 -huippupuhelimensa - tällaisia ovat Galaxy S24, S24+ ja S24 Ultra *Teknavi*.  17.1.2024. Viitattu 15.2.2024.
2. ↑  Markus Lehtiniitty / Mobiili.fi: Samsung julkisti Galaxy AI -tekoälytoiminnoilla varustetut Galaxy S24 -huippupuhelimensa - tällaisia ovat Galaxy S24, S24+ ja S24 Ultra *Teknavi*.  17.1.2024. Viitattu 15.2.2024.
3. ↑  Markus Lehtiniitty / Mobiili.fi: Samsung julkisti Galaxy AI -tekoälytoiminnoilla varustetut Galaxy S24 -huippupuhelimensa - tällaisia ovat Galaxy S24, S24+ ja S24 Ultra *Teknavi*.  17.1.2024. Viitattu 15.2.2024.
4. ↑  Markus Lehtiniitty / Mobiili.fi: Samsung julkisti Galaxy AI -tekoälytoiminnoilla varustetut Galaxy S24 -huippupuhelimensa - tällaisia ovat Galaxy S24, S24+ ja S24 Ultra *Teknavi*.  17.1.2024. Viitattu 15.2.2024.
Örnekillä koristeltu lautanen Jevpatorijan Etnografisessa museossa.
**Örnek** on Krimin tataarien käyttämää ornamentiikkaa, jossa useasta eri symbolista muodostuu merkityksellinen kokonaisuus. Sitä käytetään kuva-aiheena niin kirjonnassa, kudonnassa, keramiikassa, kaiverruksissa, koruissa, veistoksissa kuin lasi- ja seinämaalauksissakin.

Vuonna 2021 örnek ja sitä koskeva tietämys lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin. Örnekin lisäämistä luetteloon ajoi etupäässä örnek-kulttuuriin erikoistunut yhdistys Alem.

Symbolismi
----------

Adavije Efendijevan suunnittelema örnek (1920).
Örnekissä käytetään kolmeakymmentäviittä eri symbolia, joista jokaisella on ensisijainen ja toissijainen merkityksensä. Kudonnassa käytetään enimmäkseen geometrisiä ornamentteja, kun taas kasviornamentit ovat suosittuja kaikissa muissa kansantaiteen muodoissa sekä taidelajeissa, joita Krimin tataarit eivät perinteisesti harjoita, kuten lasi-, seinä- ja taidemaalauksessa.

Yleisempiä symboleja:

| Symboli | Merkitys |
| --- | --- |
| Ruusu | naimisissa oleva nainen |
| Poppeli ja sypressi | aikuinen mies |
| Tulppaani | nuori mies |
| Manteli | naimaton tyttö tai nuori nainen |
| Neilikka | vanhuus, viisaus, elämänkokemus |

Kasviornamentiikan merkitys muuttuu käytettyjen värien ja symboliyhdistelmien mukaan. Esimerkiksi ruusun sisälle asetettu tulppaani symboloi miehen ja naisen välistä rakkautta tai liittoa.

Krimin tataarit tuntevat symbolien merkityksen ja tilaavat usein käsityöläisiltä yhdistelmiä, joilla on heille henkilökohtaista merkitystä. Monia symboleja käytetään suojaavina amuletteina. Örnekiin liityvät tiedot ja taidot välittyvät sukupolvelta toiselle toisaalta perheiden ja käsityöläisyhteisöjen sisäisenä opetuksena, toisaalta formaalina koulutuksena esimerkiksi yliopistoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  The Crimean Tatar decorative pattern Ornek and knowledge about it *authenticukraine.com.ua*. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Crimea's 'Ornek' Art Wins UNESCO Listing *RadioFreeEurope/RadioLiberty*. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Crimean Tatar traditional ornament added to UNESCO heritage list *The Kyiv Independent*.  16.12.2021. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Crimean Tatar ornament was included in the preliminary list of human heritage in UNESCO *Suspilne Crimea*.  2021. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  Ornek, a Crimean Tatar ornament and knowledge about it *UNESCO Intangible Cultural Heritage*. Viitattu 31.1.2023. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Örnek**.
**Margot Rödin Larsson** (s. 12. maaliskuuta 1935 Tukholma) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.

Rödin opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa yksinlaululuokalla vuosina 1956–1960 ja oopperaluokalla vuosina 1960–1961. Hänen opettajiaan olivat Ingeborg Berlin ja Ragnar Hultén. Myöhemmin Rödin suoritti opintoja myös Wilhelm Freundin, Erik Werban ja Gerald Mooren johdolla. Hän debytoi romanssilaulajana Ruotsin radiossa vuonna 1960. Rödin teki ensimmäisen esiintymisensä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Mercedeksenä *Carmenissa* vuonna 1961. Hän oli kiinnitettynä kuninkaalliseen oopperaan vuoteen 1988 saakka.

Rödin on saavuttanut arvostusta muiden muassa Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teosten tulkitsijana. Hän on tehnyt vierailevia esiintymisiä monien maiden oopperataloissa ja esiintynyt kansainvälisesti myös konserttilaulajana. Vuosina 1962–1982 hän esiintyi Drottningholms Slottsteaterissa. Rödin sai vuonna 1969 Grammis-palkinnon kategoriassa "Årets seriösa skivartist".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Margot Rödin Larsson Kungliga Teaterns Solister, viitattu 17.2.2024 (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Margot Rodin Bach-Cantatas, viitattu 17.2.2024 (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |