recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lütjenburgin sijainti Plönin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinin osavaltiossa.
**Lütjenburg** on kaupunki Plönin piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa pohjoisimmassa Saksassa. Kielin itäpuolella sijaitseva Lütjenburg on Amt Lütjenburgin hallintokaupunki.

Maantiede
---------

Lütjenburg sijaitsee osavaltionsa itäosassa lähellä Kielinlahtea. Etäisyys Hampurista on noin 90 kilometriä koilliseen ja Kielistä noin 30 kilometriä itään. Amt Lütjenburg puolestaan on suhteellisen harvaanasuttu hallinnollinen alue Plönin piirikunnan koillisosassa, sen väkiluku on noin 15 000 (2019). Alue käsittää viisitoista kuntaa.

Historia
--------

Lütjenburgin historia alkaa varhaiskeskiajalta. Paikkakunta oli ympäröivän maaseudun kaupunkäynnin keskus, ja ensimmäisen kirkon peruskivi laskettiin vuonna 1156. Lütjenburg sai kaupunkioikeudet (Lüb'sche Stadtrecht, Lübisches Recht) 1275.

Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1643 Lütjenburg maksoi ruotsalaiselle Lennart Torstenssonille 1 000 taaleria (Reichstaler) niin kutsuttua paloveroa. Suurpalot tuhosivat kaupunkia 1633 ja 1645. Suuren Pohjan sodan aikana 1713 Lütjenburg maksoi paloveroa 2 000 taaleria. Sen jälkeen kaupungissa vallitsi rauhan ja kasvun kausi aina Napoleonin sotiin saakka. 1800-luvun loppu oli jälleen edistyksen aikaa, tuolloin rakennettiin 17-kilometrinen rataosuus Malente-Gremsmühlen–Lütjenburg. Liikenneyhteyksien kehittyminen mahdollisti paikallisten tuotteiden vientikaupan.

Vuonna 1950 Lütjenburgin väkiluku oli lähes 5 000, josta noin puolet oli idästä saapuneita pakolaisia. Lütjenburgin rautatieasema poistettiin käytöstä 1900-luvun lopulla.

Lütjenburgin historiallisessa ydinkeskustassa sijaitsee muun muassa raatihuone vuodelta 1790 ja St. Michaelis -kirkko. Kaupungin korkeimmalla kukkulalla on 1898 valmistunut näkötorni Bismarckturm.

Talous ja liikenne
------------------

Lütjenburgin talouselämä hyötyy Itämeren rannalla sijaitsevan Hohwachtin turistikeskuksen läheisyydestä. Keskeinen liikenneväylä on Bundesstraße 202 (Oldenburg–Kiel).

Lähteet
-------

1. ↑  Entfernung von Kiel nach Lütjenburg Luftlinie.org. Viitattu 21.12.2020. (saksaksi)
2. ↑  Geschichte Lütjenburgs Stadt Lütjenburg. Viitattu 21.12.2020. (saksaksi)
3. 1 2  Die Stadt Lütjenburg Stadt Lütjenburg. Viitattu 22.12.2020. (saksaksi)
4. ↑  Das Wahrzeichen von Lütjenburg : Der Bismarckturm in Lütjenburg *bismarcktuerme.de*.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 22.12.2020. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lütjenburg, Schleswig-Holstein, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lütjenburg**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Lütjenburg 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Ladenburg** on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Neckarjoen varrella, ja sillä on historiaa Rooman valtakunnan ajoilta saakka. Ladenburgissa oli kesäkuun 2022 lopussa 12 279 asukasta, ja sen pinta-ala on 19 neliökilometriä.

Maantiede
---------

Landenburgin sijainti Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnassa.
Ladenburg sijaitsee Neckarjoen varrella 96–106 metrin korkeudella. Läheisimpiin suurkaupunkeihin lukeutuvat Heidelberg ja Mannheim. Heidelberg sijaitsee Ladenburgista kaakkoon ja Mannheim luoteiseen. Ladenburgin naapurikuntia ovat Ilvesheim, Heddesheim, Hirschberg an der Weinstraße, Schriesheim ja Dossenheim.

Historia
--------

Ladenburgin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat keltit, jotka saapuivat alueelle satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua. Kelttiläinen asutus kantoi nimeä *Lokudonom*, jonka myöhempi roomalainen asu oli *Lopodunum*. Vuonna 98 jälkeen ajanlaskun alun keisari Trajanus myönsi asutukselle kaupunginoikeudet. Ladenburg oli roomalaisen Civitas Ulpia Sueborum Nicrensiumin keskuskaupunki.

Roomalainen Ladenburg koki kukoistuskautensa 200- ja 300-luvuilla, joiden ajalta on löytynyt runsaasti arkeologisia löydöksiä. Myöhäisantiikin aikana Ladenburgissa sijaitsi roomalainen rajalinnoitus. Myöhemmin kaupungista muodostui frankkilainen hovikaupunki ja Wormsin piispojen residenssi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Zahlen, Daten, Fakten Stadt Landenburg. Viitattu 19.5.2023. (saksaksi)
2. 1 2  Bevölkerung der Gemeinden Baden-Württembergs am 30. Juni 2022 (PDF) (s. 10) Statistisches Landesamt Baden-Württemberg. Viitattu 18.5.2023. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ladenburg** Wikimedia Commonsissa

* Ladenburgin kaupungin viralliset Internet-sivut (saksaksi)
* Automuseum Dr. Carl Benz (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
* Bertha Benz Memorial Route (englanniksi)

Rhein-Neckar-Kreisin vaakunaRhein-Neckar-Kreisin piirikunnan kaupungit ja kunnat

* Altlußheim
* Angelbachtal
* Bammental
* Brühl
* Dielheim
* Dossenheim
* Eberbach
* Edingen-Neckarhausen
* Epfenbach
* Eppelheim
* Eschelbronn
* Gaiberg
* Heddesbach
* Heddesheim
* Heiligkreuzsteinach
* Helmstadt-Bargen
* Hemsbach
* Hirschberg an der Bergstraße
* Hockenheim
* Ilvesheim
* Ketsch
* Ladenburg
* Laudenbach
* Leimen
* Lobbach
* Malsch
* Mauer
* Meckesheim
* Mühlhausen
* Neckarbischofsheim
* Neckargemünd
* Neidenstein
* Neulußheim
* Nußloch
* Oftersheim
* Plankstadt
* Rauenberg
* Reichartshausen
* Reilingen
* Sandhausen
* Schönau
* Schönbrunn
* Schriesheim
* Schwetzingen
* Sinsheim
* Spechbach
* St. Leon-Rot
* Waibstadt
* Walldorf
* Weinheim
* Wiesenbach
* Wiesloch
* Wilhelmsfeld
* Zuzenhausen


Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Ladenburg
*Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaista poliitikkoa. Australialaisesta lastenkirjailijasta kertoo Bob Graham.*
Bob Graham
**Daniel Robert "Bob" Graham** (s. 9. marraskuuta 1936 Coral Gables, Florida) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Floridan 38. kuvernöörinä vuosina 1979–1986 ja istui Yhdysvaltain senaatissa 1987–2005. Hän pyrki puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuoden 2004 presidentinvaaleissa, mutta ei tullut valituksi.

Yksityiselämä
-------------

Graham syntyi Floridassa. Hänen isänsä oli poliitikko Ernest R. Graham. Grahamin puoliso on Adele Khoury Graham, ja heillä on neljä tytärtä.*lähde?*

Ura
---

Graham opiskeli Miami High Schoolin jälkeen politiikan tutkimusta Floridan yliopistossa ja oikeustiedettä Harvardissa. Hän aloitti poliittisen uransa vuonna 1966 tultuaan valituksi Floridan edustajainhuoneeseen. Hänet valittiin sinne jälleen vuonna 1968. Vuonna 1970 ja uudelleen vuonna 1974 hänet valittiin Floridan senaattiin.*lähde?*

Lokakuussa 2003 Graham ilmoitti, ettei pyri Yhdysvaltojen presidentiksi, ja marraskuussa, että ei pyri edes uudelle kaudelle senaattiin. Hän on Floridan yliopiston kunniatohtori. Hänen kirkkokuntansa on United Church of Christ.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Graham, Daniel Robert (Bob) (1936-) *Biographical Directory of the United States Congress*. Viitattu 2.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Museum of Florida History: Florida Governors' Portraits - Daniel Robert Graham (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Frans Mikael Lindén** (17. maaliskuuta 1853 Helsinki – 1. marraskuuta 1929 Tammisaari) oli suomalainen opettaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.

Lindénin vanhemmat olivat pakkahuoneentarkastaja Magnus Eberhard Lindén ja Teresia Karolina Selenius ja puoliso vuodesta 1880 Ida Johanna Calonius. Lindén tuli ylioppilaaksi 1873 ja valmistui filosofian maisteriksi 1877. Hän toimi opettajana Tammisaaren reaalikoulussa vuodesta 1878 ja samalla Yhdyspankin Tammisaaren konttorin johtajana vuodesta 1883. Tammisaaren opettajaseminaarin lehtorin tehtävää vuodesta 1887 hoitanut Lindén erotettiin tehtävästä poliittisista syistä 1903, mutta hän palasi sitä hoitamaan 1906–1908. Lindén oli Tammisaaren kaupunginvaltuuston jäsen 1883–1903 ja porvarissäädyssä Tammisaaren edustaja valtiopäivillä 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 203–204. Helsinki: Otava, 1921.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Lindén Frans Mikael Viitattu 29.3.2021.
Piirros August Ferdinand Juseliuksesta
**August Ferdinand Juselius** (30. heinäkuuta 1847 Karuna – 28. maaliskuuta 1900 Turku) oli suomalainen kunnallis- ja valtiopäivämies, joka toimi Turun kaupunginjohtajana eli kunnallispormestarina 1881–1900.

Juseliuksen vanhemmat olivat kappalainen August Gabriel Juselius ja Kristina Magdalena Dickman ja puoliso vuodesta 1873 Johanna Matilda Thodén (k. 1891). Juselius tuli hovioikeuden auskultantiksi 1871, toimi Turun kaupungin raastuvanoikeudessa 1873–1881 ja tuli viimeksi mainittuna vuonna Turun kunnallispormestariksi. Laamannin arvo Juseliukselle myönnettiin 1897. Hän oli keskeisesti mukana myös erilaisissa järjestöissä ja toimielimissä, kuten Suomen Talousseuran puheenjohtajana 1892–1900 ja Turun Elinkorkolaitoksen johtokunnan puheenjohtajana 1885–1900, ja kuului useisiin eri valtionkomiteoihin. Juselius toimi esimerkiksi vuosien 1892 panttilainaus- ja säästöpankkikomiteoiden puheenjohtajana. Juselius oli porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.

Juseliuksen veli oli hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies August Artur Jusélius.

Lähteet
-------

1. 1 2  August Ferdinand Juselius. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 9.3.2014.
2. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 344. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 156–158. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: August Artur Jusélius Viitattu 5.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Juseliuksen ansioluettelo (ruotsiksi) (Viitattu 9.3.2014)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Julius Nygrén.
**Konstantin Julius Nygrén** (7. tammikuuta 1829 Mikkeli – 11. tammikuuta 1880 Mikkeli) oli suomalainen tuomari, pormestari ja sanomalehdentoimittaja.

Julius Nygrén syntyi maanjako-oikeuden puheenjohtajan, varatuomari Johan Vilhelm Nygrénin perheeseen. Hän opiskeli Porvoon lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1847. Nygrén opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1854. Hän työskenteli Viipurin hovioikeuden auskultanttina ja ylimääräisenä kanslistina ja sai varatuomarin arvon vuonna 1857. Nygrén toimi maanjako-oikeuksien puheenjohtajana Savossa vuodesta 1860 ja hänestä tuli Mikkelin ensimmäinen pormestari vuonna 1864.

Nygrén liittyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan vuonna 1851 ja kuului opiskeluaikanaan savokarjalaiseen osakuntaan. Hän omaksui J. V. Snellmanin suomalaisuusaatteen, käytti suomea virkakielenä, kehitti Mikkelin koulu- ja talousoloja, perusti kaupungin ensimmäisen kirjaston, toimitti *Mikkelin Wiikko-Sanomia* vuosina 1863–1864 ja harrasti muinaistutkimusta. Nygrén kuoli 51-vuotiaana hermosairauteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yrjö Kotivuori: Konstantin Julius Nygrén *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*.  2005. Viitattu 6.2.2020.
2. ↑  Nygren, Konstantin Julius *Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsenet 1831–1892*. Viitattu 7.2.2020.
3. ↑  Torsti A. Salmi: Pormestari Julius Nygrén ja lehtori Rietrikki Polén: Kaksi palavaintoista toimittajaa Mikkelin sanomalehdistön alkutaipaleelta.  *Länsi-Savo*, 24.5.1974, s. 18–19.
4. ↑  Porwarien kirjakokoelma esillä Mikkelissä.  *Länsi-Savo*, 11.2.1979, s. 3.
5. ↑  Pekka Tuomikoski: Suomalaisuusmies ja Mikkelin ensimmäinen pormestari.  *Länsi-Savo*, 20.6.2008, s. 25 (Savot-liite).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman** (23. heinäkuuta 1857 Uusikaupunki – 25. toukokuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.

Henkilöhistoria
---------------

Schaumanin vanhemmat olivat kapteeni Knut Schauman ja Eva Constance Elisabeth Holmberg ja puoliso vuodesta 1889 Berta Hahl. Schauman suoritti oikeustutkinnon 1884 ja sai varatuomarin arvon 1886. Hän tuli Suomen sotakomissariaatin kanslistiksi 1887 ja toimi Tammisaaren pormestarina 1889–1907, joskin hän oli virasta erotettuna 1903–1906. Maanjako-oikeuden puheenjohtajana Schauman toimi 1893–1903 ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen asiamiehenä vuodesta 1907. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1894, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.

Jääkärieversti, toimitusjohtaja Eric Schauman oli Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schaumanin poika.

Julkaisuja
----------

* *Några ord om brännvinslagstiftningen i Norge och dess verkningar*, 1906
* *En blick på rusdryckslagstiftningen i Amerika*, 1907, B. Schauman, A. Ziliiacus

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 12.11.2020.
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 293. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Hugo Bergroth vuonna 1932.
**Karl Hugo Bergroth** (18. toukokuuta 1866 Helsinki – 1. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja yliopistonlehtori. Hän vaikutti merkittävästi suomenruotsin kielenhuoltoon.

Henkilöhistoria
---------------

Bergrothin vanhemmat olivat kouluylihallituksen ylitarkastaja Julius Efraim Bergroth (1819–1876) ja Charlotta Kristina Barcker. Lääkäri, hyönteistutkija Ernst Evald Bergroth oli hänen veljensä. Hugo Bergroth pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1884 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1888.

Hugo Bergroth toimi aluksi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina ja Helsingin kaupunginkirjaston hoitajana. Hän oli Helsingin yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1893–1934 ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä vuodesta 1894. Hän sai professorin arvonimen 1919 ja hänestä tuli Lundin yliopiston kunniatohtori 1918.

Bergroth oli naimisissa vuodesta 1893 Maria Elisabet (Elsa) Fabritiuksen kanssa. Hänen muistoaan vaalii Hugo Bergroth -seura, joka edistää suomenruotsin kielenhuoltoa ja myöntää vuosittain Svenska kulturfondenin kielenhuoltopalkinnon.

Julkaisuja
----------

* *Finlandssvenska*, 1917
* *Svensk uttalslära*, 1924

Lähteet
-------

1. 1 2 3  BERGROTH Karl Hugo. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Reuter, Mikael: Bergroth, Hugo (1866–1937). *Biografiskt lexikon för Finland.*
3. ↑  Kotivuori, Yrjö: *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Julius Efraim Bergroth. 2005. Luettu 18.5.2016.
4. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 1, p. 1187. Otava 1967.
5. ↑  Prof. Hugo Bergroth, Aamulehti, 02.04.1937, nro 87, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Hugo Bergroth-sällskapet.

Aiheesta muualla
----------------

* Bergroth, Hugo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Johan Leonhard Pentzin** (6. marraskuuta 1847 Oulu – 5. helmikuuta 1915 Oulu) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.

Pentzinin vanhemmat olivat lääninsihteeri, laamanni Leonhard Pentzin ja Katarina Sofia Bergbom ja puoliso vuodesta 1879 Aina Karolina Sofia Lindbom (k. 1912). Pentzin tuli ylioppilaaksi 1866 ja suoritti tuomarintutkinnon 1870. Hän toimi Pietarsaaren pormestarina vuosina 1874–1884 ja Oulun oikeuspormestarina 1884–1907. Pentzin edusti porvarissäädyssä Pietarsaarta valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Hän oli myös Oulun kaupunginvaltuuston jäsen usean vuoden ajan.

Kauppias, varakonsuli Karl Pentzin oli Johan Leonhard Pentzinin veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Johan Leonhard Pentzin Viitattu 9.11.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 269–270. Helsinki: Otava, 1921.
3. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 250. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Karl August Pentzin Viitattu 9.11.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Hedvig Maria Lovisa Louise af Forselles** (o.s **Etholén**; 30. syyskuuta 1850 Pietari – 25. maaliskuuta 1934 Kauniainen) oli suomalainen hyväntekijä. Hän oli aikansa tunnetuin kristillisen hyväntekeväisyyden harjoittaja Suomessa. Hän toimi Pelastusarmeijan, Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen (NNKY) ja kristillisen ylioppilasliikkeen piirissä.

Louise af Forsellesin isä oli Alaskan kuvernöörinä toiminut vara-amiraali Arvid Adolf Etholén ja äiti Margaretha Hedvig Johanna Sundvall. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1869 Peippolan kartanon omistaja ja myöhempi yliopiston konsistorin notaari Pehr Emil af Forselles. Pankkivirkailija, valtiopäivämies Pehr Adolf Alf af Forselles oli heidän poikansa.

Af Forselles koki uskonnollisen herätyksen vuonna 1875 ollessaan matkalla Etelä-Ranskassa. Hän alkoi tämän jälkeen muun muassa vierailla vankiloissa naisvankien luona ja järjestää kristillistä sielunhoitoa. Tutustuttuaan vuonna 1888 Lontoossa Pelastusarmeijan perustajan William Boothin työhön hän rohkaisi Hedvig von Haartmania ja eräitä muita perustamaan Suomen Pelastusarmeijan vuonna 1889. Af Forselles oli myös perustamassa vuonna 1895 Helsinkiin NNKY:n ensimmäistä Suomen-osastoa ja hänestä tuli sen varapuheenjohtaja. Hän toimi Suomen NNKY-liiton puheenjohtajana vuosina 1902–1918 ja Helsingin ruotsinkielisen NNKY:n puheenjohtajana vuosina 1906–1931. Hän vaikutti myös Suomen kristillisen ylioppilastyön tärkeänä neuvonantajana ja äitihahmona. Af Forselles valittiin vuonna 1906 ainoana naisena senaatin asettamaan uskonnonvapauskomiteaan.

Lähteet
-------

* Ruth Franzén (suom. Heli Alanko): / Forselles, Louise af (1850 - 1934) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  14.6.2002 (päivitetty 31.1.2012). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

### Viitteet

1. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Af Forselles Pehr Adolf Viitattu 10.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Israel Wallin** (11. helmikuuta 1777 Kumlinge – 29. huhtikuuta 1839 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Yleisen revisionioikeuden ylikomissaarina.

Israel Wallinin vanhemmat olivat saman niminen Kumlingen kirkkoherra ja Kristina Elisabet Fortelius ja puoliso vuodesta 1803 Johanna Maria Ahrenberg (k. 1854). Wallin tuli ylioppilaaksi Turussa 1790. Hän oli ylimääräinen lääninkonttoristi Turun lääninkonttorissa 1797 ja samasta vuodesta kamarikollegion Suomen provinssikonttorin ylimääräinen kamarikirjuri Tukholmassa sekä kamarioikeuden reviisori vuodesta 1799. Ahvenanmaan vt. kruununvoudiksi Wallin tuli 1799 ja vakinaiseksi henkikirjuriksi 1804. Sotakamreerin arvon hän sai 1808. Wallin oli Ahvenanmaan kruununvouti vuodesta 1811 ja Turun ja Porin läänin lääninkamreeri vuodesta 1817. Kamarineuvos hänestä tuli vuonna 1822 ja yleisen revisionioikeuden ylikomissaari vuonna 1825.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Israel Wallin. Verkkojulkaisu 2005. (Viitattu 24.5.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Alexander Valerian Brotherus** (26. marraskuuta 1838 Sund, Ahvenanmaa – 16. huhtikuuta 1903 Riika) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.

Bortheruksen vanhemmat olivat kollegineuvos Alexander Nikolai Brotherus ja Helena Amalia Taulerus. Opettaja, tutkija Arvid Hjalmar Brotherus ja tutkija Viktor Ferdinand Brotherus olivat hänen veljiään.

Alexander Valerian Brotheruksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1872 oli Sofie Ljubitzky ja toinen puoliso Alexandra Ljubitzky. Brotherus tuli Haminan kadettikouluun 1850 ja määrättiin koulusta valmistuttuaan palvelukseen Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin 1857. Vänrikkinä hän siirtyi Henkivartioväen Volynian rykmenttiin Puolaan 1861, missä hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1862 ja luutnantiksi 1863. Hän osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen 1863–1864. Nikolain yleisesikunta-akatemiaan Pietariin Brotherus tuli 1865, mutta ei suorittanut kurssiaan loppuun. Alikapteeni hänestä tuli 1866 ja vielä samana vuonna hänet määrättiin majurina palvelukseen 1. Itä-Siperian linjapataljoonaan. Vuonna 1868 hänet nimitettiin 6. Itä-Siperian linjapataljoonan komentajaksi ja vakinaistettiin tehtävään 1869.

Everstiluutnantiksi Brotherus ylennettiin 1872. Hänet määrättiin 1875 mallijalkaväkipataljoonaan Pietariin ja 1876 Pietarin sotilaspiirin paikallisjoukkojen esikuntaan. Saman vuoden marraskuussa hänestä tuli 151. reservijalkaväkipataljoonan komentaja ja kahden vuoden päästä marraskuussa everstinä 72. reservipataljoonan komentaja. Vuonna 1884 hänet määrättiin 67. Rjazanin, kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Golitsynin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja vuonna 1894 kenraalimajurina 18. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Tästä tehtävästä hän siirtyi kuitenkin jo seuraavana vuonna 32. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi ja taas vuoden päästä 2. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Ennen eroamistaan sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina heinäkuussa 1901 Brotherus toimi vielä Turkestanin tarkk’ampujaprikaatin komentajana vuodesta 1898.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alexander Valerian Brotherus *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 12.1.2020)
2. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Arvid Hjalmar Brotherus (Viitattu 12.1.2020)
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Viktor Ferdinand Brotherus (Viitattu 12.1.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Anders Israel Cajander** (24. helmikuuta 1811 Leppävirta – 18. joulukuuta 1901 Viipuri) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Cajanderin vanhemmat olivat kruununvouti Zachris Johan Cajander ja Gustava Karolina Neiglick ja puoliso vuodesta 1841 Fredrika Emelie Schildt (k. 1892). Cajander tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1833, varatuomarin arvon hän sai 1837, kihlakunnantuomarin arvon 1847, hovioikeudenasessorin arvon 1868 ja laamannin arvon 1870. Cajander oli Äyräpään tuomiokunnan tuomari 1857, Jääsken tuomiokunnan tuomari 1870 ja Rannan tuomiokunnan tuomari 1877–1891. Hän oli porvarissäädyssä Viipurin kaupungin edustaja valtiopäivillä 1872, toimien säätynsä varapuheenjohtajana.

Anders Israel Cajanderin veli oli agronomi, tietokirjailija Zacharias Cajander.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Israel Cajander. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.12.2020.
2. ↑  Kuolleita. *Päivälehti*, 19.12.1901, s. 2.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 42. Helsinki: Otava, 1921.
4. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Zakarias Cajander. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 16.12.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Nils Anders Gadolin** (24. toukokuuta 1807 Turku – 25. toukokuuta 1897 Pohja) oli suomalainen meriupseeri, koulunjohtaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies.

Gadolinin vanhemmat olivat professori Johan Gadolin ja Hedvig Magdalena Thileman ja puolisot vuodesta 1848 Amanda Sofia Krabbe (k. 1858) ja vuodesta 1859 Sofia Elisabet Schlüter (k. 1904). Gadolin tuli ylioppilaaksi Turussa 1825 ja Uppsalassa 1829. Hän oli majamestari 1. Suomen meriekipaasissa 1831, midshipman 1832, luutnantti 1836 ja erosi palveluksesta kapteeniluutnanttina 1842. Vaasan merenkulkukoulun johtajana Gadolin toimi 1842–1852. Gadolin oli tilanomistaja ensin Pohjan Dalkarbyssä ja sitten Inkoon Hagassa. Valtiopäiväedustaja talonpoikaissäädyssä hän oli Raaseporin tuomiokunnasta 1877–1878, jolloin hän kuului kultarahavaliokuntaan ja oli pankkivaliokunnan varajäsen.

Professori Jakob Algot Gadolin oli Nils Anders Gadolinin veli. Kenraalimajuri, kuvernööri Guido Gadolin oli hänen poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Nils Anders Gadolin. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 19.12.2020.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 55–56. Helsinki: Otava, 1926.
3. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Jakob Algot Gadolin *ylioppilasmatrikkeli.fi*. Viitattu 20.12.2020.
4. ↑  Kuka kukin oli Viitattu 19.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Karl Oskar Mannström** (8. helmikuuta 1852 Lopen pitäjä – 3. maaliskuuta 1926 Ikaalinen) oli suomalainen pappi ja kirkkoherra. Karl Oskar Mannström syntyi Lopen pitäjässä ja valmistui Turun gymnaasin eli katedraalikoulun teologisesta tiedekunnasta 1873. Hän sai pappisvihkimyksen vuonna 1874.

Ensimmäinen pesti oli Ahvenanmaalla Finnströmin seurakunnan armovuodensaarnaajana vuosina 1875–1878. Tämän jälkeen vuosina 1879–1886 Mannström toimi Jokioisten kappalaisena. Vuosina 1886–1893 Mannström toimi Perttelin kirkkoherrana ja 1893–1905 Liedon kirkkoherrana. Tämän jälkeen hänet valittiin Ikaalisten kirkkoherraksi edesmenneen Herman Gabriel von Bonsdorffin seuraajaksi. Ikaalisiin Mannström perheineen muutti toukokuussa 1906 Liedosta.

Vuonna 1899 Mannströmille myönnettiin Lääninrovastin arvonimi.

Mannströmin lapsista ainakin kaksi suomensi 1900-luvun alussa sukunimensä Mannerkoskeksi.

Lähteet
-------

* Ikaalisten seurakunnan rippikirja 1901–1910 s.371. Luettu 10.5.2020
* Veli-Matti Autio, Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Karl Oskar Mannström. Verkkojulkaisu 2005 <>. Luettu 10.5.2020.

### Viitteet

1. ↑  Finnströmin seurakunta pappisluettelo *HisKi*. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 10.5.2020.
2. ↑  Jokioisten seurakunta pappisluettelo *HisKi*. Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 10.5.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**August Fredrik Jansson** (8. syyskuuta 1815 Helsinki – 7. kesäkuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.

Janssonin vanhemmat olivat teurastaja Salomon Jansson ja Eva Sofia Palenius ja puoliso vuodesta 1854 Rosalia Karolina Josefina Saurén (k. 1909). Asianajaja, valtiopäivämies Fredrik Jansson oli heidän poikansa. August Fredrik Jansson tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837. Laamannin arvonimen hän sai 1872. Jansson oli senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1841, kamaritoimituskunnan kamarikirjuri 1843. Helsingin 2. kämnerinoikeuden puheenjohtaja 1848 ja Helsingin alipoliisimestari 1863. Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen jäsen hänestä tuli 1868. Jansson edusti Helsinkiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: August Fredrik Jansson. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 14.12.2020.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 148–149. Helsinki: Otava, 1921.
**Johan Filip von Schantz** (17. tammikuuta 1835 Ulvila – 24. heinäkuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Hän aloitti lakiopinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1853, mutta hänet erotettiin 1855 niin sanotun Töölön jutun vuoksi, samaan aikaan kuin A. E. Nordenskiöld. Tämän jälkeen von Schantz opiskeli musiikkia aluksi Tukholmassa ja vuosina 1857−1860 valtion myöntämän stipendin turvin Leipzigissa Saksassa. Hän piti sävellyskonsertin Helsingissä vuonna 1858.

Schantz johti teatteriorkesteria Helsingissä ja järjesti teatteriesitysten lisäksi vuosina 1860–1861 konsertteja, joissa esitettiin muun muassa W. A. Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin, Robert Schumannin ja Giuseppe Verdin musiikkia. Filip von Schantz riitautui teatterin johdon kanssa ja muutti orkesterinsa kanssa ensin Tukholmaan ja myöhemmin Kööpenhaminaan. Terveyden heikennyttyä von Schantz palasi kotimaahansa vuonna 1864.

Von Schantz sävelsi mm. *Kullervo-alkusoiton* (1860), joka oli ensimmäinen suuri Kalevala-aiheinen orkesterisävellys, laulunäytelmän *Ainamo* (1864) sekä kuoro- ja yksinlauluja enimmäkseen Johan Ludvig Runebergin, Zachris Topeliuksen ja Emil von Qvantenin runoihin. Lisäksi hän teki orkesterisovituksen *Porilaisten marssista.* 

Juristi, virka- ja valtiopäivämies Johannes Eberhard von Schantz oli Filip von Schantzin ja tämän puolison Charlotta Eufrosyne von Fieandtin poika.

Lähteet
-------

1. ↑  Biografiasampo: Filip von Schantz Viitattu 9.7.2021.
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 1146.
3. ↑   Toivo Haapanen ym. (toim.): *Musiikin tietokirja*, s. 428–429. Helsinki: Otava, 1948.
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899: Von Schantz Johannes Eberhard Viitattu 9.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Filip von Schantz*** 

* Seija Lappalainen: / Schantz, Filip von (1835 - 1865) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Muhi: Artikkelisarja: Keisariajan alkuvuosikymmenet Orkesterilaitoksen kehitys. (Ilkka Oramo)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Theodor Leoplod Eck** (15. marraskuuta 1849 Turku – 30. joulukuuta 1921 Pori) oli suomalainen juristi, virkamies ja valtiopäivämies. 

Eckin äiti oli Amalia Konkordia Eck ja puoliso vuodesta 1879 Aina Anna Alberta Berg. Eck tuli ylioppilaaksi 1867 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872, varatuomarin arvon hän sai 1875. Eck toimi Uudenmaan läänin varalääninsihteerinä 1878 ja kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen kanslistina 1879 ja sihteerinä 1883–1886. Uudenmaan läänin lääninlautakunnan sihteeri hän oli 1881–1888 ja Ulvilan tuomiokunnan tuomari 1888–1918. Eckille myönnettiin laamannin arvonimi 1900. Hän edusti Porin kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 12.10.2020.
2. ↑  *Aikalaiskirja. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 72. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1920.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 64. Helsinki: Otava, 1921.
**Adolf Malin** (14. toukokuuta 1834 Vanaja – 13. lokakuuta 1893 Pori) oli suomalainen opettaja, rehtori ja toimittaja.

Malinin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Kappola ja Ulrika Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1855, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1861, maisterin tutkinnon vuonna 1864 ja opettajakandidaatin tutkinnon vuonna 1867. Malin työskenteli Helsingin poika- ja kansakoulun opettajana vuosina 1861–1871 ja Hämeenlinnan ruotsalaisen alkeiskoulun historian lehtorina vuosina 1872–1879. Vuonna 1879 hänet nimitettiin vasta perustetun Porin lyseon ensimmäiseksi rehtoriksi. Malin työskenteli lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen opettajana ja toimi vuosina 1883–1890 myös Porin suomenkielisen alkeiskoulun rehtorina.

Malin toimi *Suomettaren* avustajana vuonna 1861 ja lehden kesätoimittajana vuosina 1862–1864. Vuosina 1872–1873 hän toimitti *Hämäläistä* ja vuonna 1879 *Hämeen Sanomia*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Malin Adolf *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 7.3.2020.
2. 1 2  Adolf Malin (muistokirjoitus).  *Uusi Suometar*, 14.10.1893, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
Berndt Herman Ivar Lagermarck vuonna 1900.
**Berndt Herman Ivar Lagermarck** (2. kesäkuuta 1843 Turku – 15. marraskuuta 1907 Harkova, Venäjän keisarikunta) oli suomalainen filosofian tohtori, todellinen valtioneuvos ja Harkovan yliopiston kemian professori.

Lagermarckin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Adam Johan Lagermarck (1802–1879) ja Augusta Margareta Aminoff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Turun kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1866 sekä filosofian maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1869.

Lagermarck työskenteli laboraattorina Helsingin yliopiston kemian laboratoriossa 1866–1869. Hän oli Harkovan yliopistossa yksityisdosenttina 1871–1872, kemian dosenttina 1872–1873, kemian ylimääräisenä professorina 1873–1885 ja varsinaisena kemian professorina 1885–1902. Yliopiston rehtorina Lagermarck oli 1899–1901. Hän oli viimeksi keisarillisen Nikitskan puutarhan ja Nikitskan puutarhanhoidon ja viininviljelyn oppilaitoksen johtajana 1903–1905.

Lagermarck oli naimisissa vuodesta 1874 Katarina Stonowskin (1850–1909) kanssa. Lagermarckin veljiä olivat Uudenmaan läänin lääninsihteeri, valtiopäivämies August Carl Adam Lagermarck (1851–1917) ja paperitehtailija Sigvard Fredrik Lagermarck (1854–1929).

Teokset
-------

* *Om broms inverkan på brandvinsyra*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1868

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Adam Johan Lagermarck. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 23.6.2020.
3. 1 2  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten Lagermarck nr 1141, tabell 9


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
Karl Robert Ehrstrom
**Karl Robert Ehrström** (14. syyskuuta 1803 Luoto – 19. toukokuuta 1881 Raahe) oli suomalainen piirilääkäri, joka perusti Raaheen Suomen ensimmäisen paikallismuseon.

Ehrströmin vanhemmat olivat Kruunupyyn kappalainen Anders Ehrström (1744–1822) ja hänen toinen puolisonsa Anna Maria Reinius. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua yhdessä Johan Ludvig Runebergin kanssa ja he pääsivät ylioppilaiksi vuonna 1822. Ehrström valmistui filosofian kandidaatiksi 1831, lääketieteen kandidaatiksi 1834, lääketieteen lisensiaatiksi 1838 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1840. Ehrström teki tutkimusmatkan Lappiin M. A. Castrénin kanssa vuonna 1838. 

Ehrström oli Tornion kaupunginlääkärinä vuodesta 1838, Tornion piirikunnan piirilääkärinä vuodesta 1839 ja Raahen piirilääkärinä 1855–1871. Hän jäi eläkkeelle 1871. Ehrström sai ajatuksen museon perustamisesta Raaheen havaittuaan että merenkulkijat olivat tuoneet matkoiltaan kaupunkiin erikoisia ja arvokkaitakin esineitä. Hän keräsi huhtikuussa 1862 kaupunkilaisilta rahalahjoituksia museon perustamista varten ja hän julkaisi 21. lokakuuta 1862 Oulun Wiikko-Sanomia-lehdessä artikkelin museon tarpeellisuudesta ja hyödyistä. Tätä päivää pidetään Raahen museon perustamispäivänä. 

Ehrström oli vilkkaassa kirjeenvaihdossa J. V. Snellmanin kanssa jo opiskeluajoista alkaen. He käsittelivät kirjeissään muun muassa kulttuurikysymyksiä sekä raittius- ja koulukysymyksiä. Ehrström ehdotti Snellmanille kielilain aikaansaamista keisarin asetuksella ja tämä toteutuikin sitten 1863.

Ehrström oli naimisissa vuodesta 1840 Sofia Katarina Ekströmin (k. 1905) kanssa. Ehrströmin veljiä olivat Pietarin ruotsalaisen Katarinan seurakunnan kirkkoherra Eric Gustaf Ehrström (1791–1835), Mynämäen kihlakunnan kruununvouti Anders Mauritz Ehrström (1795–1852), laulunopettaja, urkuri, säveltäjä Fredrik August Ehrström (1801–1850) ja Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra, valtiopäivämies Otto Vilhelm Ehrström (1805–1871).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Carl Robert Ehrström, Raahen Matkailuoppaat ry
2. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Karl Robert Ehrström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 26.6.2020.
3. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Anders Ehrström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 26.6.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff** (29. syyskuuta 1826 Helsinki – 17. toukokuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, tilanomistaja ja virka- ja valtiopäivämies.

Von Bonsdorffin vanhemmat olivat kamreeri, vapaaherra Johan Gabriel von Bonsdorff ja Ulrika Charlotta von Willebrand ja puolisot vuodesta 1856 Ulrika Karolina Wasenius (k. 1860) ja vuodesta 1861 Matilda Johanna Margareta Tams (k. 1897). Professori, lääkintäkenraalimajuri Hjalmar Gabriel von Bonsdorff oli Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorffin poika ensimmäisestä avioliitosta ja ylitarkastaja Adolf von Bonsdorff toisesta avioliitosta. Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1843 ja valmistui filosofian maisteriksi 1850. Venäjällä hän opiskeli vuodesta 1851 ja suoritti 1854 suuremman kameraalitutkinnon. Von Bonsdorff oli senaatin talousosaston ylimääräinen kopisti 1854, apukamreeri Suomen sotakomissariaatissa 1855 ja kassanhoitaja 1857–1858. Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1868 ja hän oli tilanomistaja Sonabyssä vuodesta 1883.

Von Bonsdorff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882 ja 1885.

Lähteet
-------

1. 1 2  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff. Verkkojulkaisu 2005. Viitattu 30.7.2021.
2. ↑  Förteckning öfver Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1877. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1877. Sjette häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1879, s. 1903-1907.
3. ↑  Förteckning öfver Ridderskapet och Adelnsmedlemmar vid Landtdagen i Helsingfors år 1882. Protokoll fördt hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1882. Tredje häftet. Helsingfors: Finska Litteratur-Sällskapets Tryckeri, 1885, s. 1489-1493.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1885 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1885. Tredje häftet. Helsingfors: Hufvudstadsbladets Tryckeri, 1886, s. 1419-1424.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Otto Immanuel Appelberg** (22. toukokuuta 1848 Kaarlela – 8. kesäkuuta 1918 Loviisa) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 

Appelbergin vanhemmat olivat rovasti Isak Otto Appelberg ja Anna Helena Stenhagen ja puoliso vuodesta 1882 Inga Teresia Lindén. Appelberg tuli ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1871 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1878. Hän toimi lääkärinä useilla eri paikkakunnilla Suomessa sekä Medevin kylpylaitoksessa Ruotsissa, ennen kuin tuli Kotkan kaupunginlääkäriksi 1881. Piirilääkäri Loviisassa hän oli 1909–1918. Appelberg sai kollegiasessorin arvon vuonna 1900. Hän toimi Kotkan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1882 ja oli Kotkan edustaja valtiopäivillä 1891, 1894 ja 1899.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 24.10.2020)
2. ↑  *Kuka kukin on 1909. Julkisuudessa esiintyvien kansalaisten elämäkertoja*, s. 15. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Kansa, 1908.
3. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 16. Helsinki: Otava, 1921.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Oksana Pavlenko**, ukr. Оксана Павленко, (12. helmikuuta 1895 Valjava, Tšerkasyin piiri, Kiovan kuvernementti – 21. huhtikuuta 1991 Moskova, Venäjä) oli ukrainalainen taidemaalari.

Pavlenko aloitti opinnot 1914 Kiovan taidekoulussa opettajinaan Foti Krasytskyi ja Fedir Krytševskyi. Hän opiskeli vuodesta 1917 Ukrainan valtion taideakatemiassa Myh’ailo Boitšukin oppilaana ja jatkoi 1918–1922 Boitšukin monumentaalimaalauksen työpajassa Kiovan plastisen taiteen instituutissa. Hän kuului 1919 Boitšukin ryhmään, joka koristeli Kiovassa Lutskin rykmentin kasarmit (tuhoutuivat 1922). Hän osallistui myös kokeelliseen freskomaalaukseen Kiovan plastisen taiteen instituutin auditoriossa (freskot tuhoutuivat 1934). Opettaessaan Mežyhirjan teknikumissa 1923–1929 hän maalasi sinne freskot 'Neuvottelu kylässä' (1925).

Pavlenko muutti 1929 Moskovaan, jossa hän opetti keramiikkaa Moskovan taide- ja tekniikkainstituutissa 1929–1931 ja sen jälkeen muissa kouluissa. Hän kävi vuosina 1933–1935 Ukrainassa useita kertoja maalaamassa Boitšukin, Vasyl Sedljarin ja Ivan Padalkan kanssa myöhemmin tuhoutuneet freskot Harkovan Tšervonozavodskyin ukrainalaiseen teatteriin. Pavlenko jatkoi maalaamista, mutta tyyli muuttui naturalistisemmaksi ja menetti Boitšukin koulukunnalle ominaiset piirteet. Myöhemmällä urallaan hän maalasi vesivärein paljon kukka- ja muita asetelmia. Leonid Cherevatenko on kirjannut muistiin ja julkaissut 1987 hänen muistelmansa Myh’ailo Boitšukista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pavlenko, Oksana *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2012.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Internet Encyclopedia of Ukraine

 |

 |
**Sählyn Suomen-mestaruuskilpailut** eli **Sählyn SM** on vuosittain järjestettävä sählyturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran Helsingissä 6. kesäkuuta 2009. Joukkueita ilmoittautui mukaan 263 kappaletta. Viimeisimmät kisat järjestettiin 8.6.2013 Myllypurossa. IBK Reino on voittanut miesten sarjan neljä kertaa (2009-2012) ja VKTP on voittanut sekä miesten, että naisten sarjoissa kolmesti (2009, 2011, 2013).

Joukkueet jakautuivat vuonna 2009 seuraavasti sarjojen kesken:

* Miehet (156 joukkuetta)
* Naiset (12 joukkuetta)
* Yritykset (18 joukkuetta)
* Miehet M35 (10 joukkuetta)
* Seka (23 joukkuetta)
* Tytöt 6 (joukkuetta)
* Pojat 93 (20 joukkuetta)
* Pojat 97 (18 joukkuetta)

Säännöt
-------

Joukkueessa saa olla enintään kuusi kenttäpelaajaa. Kentällä on samanaikaisesti kummaltakin joukkueelta kolme pelaajaa. Maalit tehdään pieniin maaleihin, joissa ei ole maalivahteja. Peliaika on 1x12 minuuttia. Mikäli pelaajaa rikkoo vastustajaa, tulee tästä joko vapaalyönti tai rangaistuslaukaus. Rangaistuslaukaukset suoritetaan puolestäkentästä tyhjään maaliin (ei saattaen).
**Goetheplatz** on Münchenin metron asema. Asema palvelee linjoja U3 ja U6. Aseman sisustus on samanlainen kuin Sendlinger Torin metroaseman U3/U6-laiturilla, mutta Goetheplatzin historia on paljon vanhempi kuin Sendlinger Torin.

Alun perin asema rakennettiin vuosina 1938-1941 osana suunniteltua pohjois-etelä S-Bahn-järjestelmää Münchenissä, mutta suunnitelma hylättiin sodan takia. Tästä syystä aseman laituri on 135 metriä pitkä, mikä on huomattavasti pidempi kuin muilla U-Bahnin asemilla (yleensä n. 120 metriä). Asema oli ensimmäisen U-Bahn-linjan pääteasema, ja se avattiin 19. lokakuuta 1971.

Lähteet
-------

1. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Sendlinger Tor** | **U3** | Seuraava asema:**Poccistraße** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltävä asema:**Sendlinger Tor** | **U6** | Seuraava asema:**Poccistraße** |

Moosach   | Moosacher St.Martin Platz | Olympia-Einkaufszentrum  | Oberwiesenfeld | Olympiazentrum|  Petuelring  | Scheidplatz   | Bonner Platz | Münchner Freiheit   | Giselastraße | Universität | Odeonsplatz    | Marienplatz          | Sendlinger Tor    | Goetheplatz | Poccistraße | Implerstraße | Brudermühlstraße | Thalkirchen | Obersendling   | Aidenbachstraße | Machtlfinger Straße | Forstenrieder Allee | Basler Straße | Fürstenried West
*Tämä artikkeli kertoo sensuurivastaisesta tietovarastosta. Suomalaisesta koulupalvelusivustosta kertoo artikkeli Freenet Finland.*

**Freenet** on vertaisverkkotekniikkaa käyttävä keskuspalvelimeton hajautettu tietovarasto, jonka tarkoituksena on tarjota sähköinen sananvapaus vahvan anonymiteetin avulla. 

Freenet käyttää verkoston jäsentietokoneiden kaistaa ja tilaa tietovarastonaan, ja sen käyttäjät voivat julkaista ja pyytää materiaalia anonyymisti. Pyydetyn datan yksilöintiin ja paikallistamiseen Freenet käyttää avainpohjaista reititystä ja hajautettuja tiivisteitä. Freenetissä ei ole sisäänrakennettua hakutoimintoa, mutta jotkin *freesaitit* (Freenetin sivustoista projektissa käytetty nimitys) keräävät linkkilistoja tunnetuista freesaiteista.

Freenetin versiota 1.0 ei vielä ole julkaistu. Perinteen mukaisesti versionumerointi heijastelee sitä, ettei Freenetiä vielä pidetä valmiina, vaan se on yhä kehitteillä. Freenetiä ei vielä voi käyttää esimerkiksi dynaamisen sisällön julkaisemiseen. Tekijöiden mukaan*lähde?* tämä ja muut vastaavat puutteet johtuvat siitä, että helppokäyttöisyys ja suorituskyky eivät ole Freenet-projektin ensisijaisia tavoitteita.

Lähteet
-------

1. ↑  People  22 September 2008. *Freenet: The Free Network official website*.  Arkistoitu 21 syyskuu 2013. Viitattu 31 May 2014.
**Lárnakan suolajärvi** (kreik. Αλυκή Λάρνακας, *Alykí Lárnakas*, turk. *Larnaka Tuz Gölü*) on suolajärvi Kyproksen saarella. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa heti Lárnakan kaupungin eteläpuolella.

Lárnakan suolajärveä ja Hala Sultan Tekken moskeija.
Lárnakan suolajärvi on yksi Kyproksen kahdesta suuresta suolajärvestä; toinen on Limassolin suolajärvi. Lárnakan suolajärvi on näistä kahdesta pienempi ja suolaisempi. Se koostuu oikeastaan neljästä erillisestä suolajärvestä, joista kolme on yhteydessä toisiinsa. Suurin järvistä sijaitsee Lárnakan kaupungin ja Lárnakan kansainvälisen lentoaseman välisellä alueella. Pienemmät järvet sijaitsevat lentoaseman eteläpuolella.

Järvialue on merkittävä kosteikkoalue ja se on suojeltu Ramsarin sopimuksella. Suolajärven rannalla sijaitsee merkittävä Hala Sultan Tekken moskeija.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Larnaca Salt Lake *Cyprus Island*. Viitattu 14.5.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lárnakan suolajärvi** Wikimedia Commonsissa