recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dombia** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee Tambaouran ylängöllä 57 kilometriä Kéniébasta itään. Kunnassa on 7 600 ja keskuskylässä 2 900 asukasta (vuonna 2009).

Dombian kunnan pinta-ala on 1 300 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Kéniéban piirin Bayen, kaakossa Guenegorén, etelässä Dabian ja lännessä Kéniéban kuntiin. Maisemaa leimaavat korkeat kalliorinteet.

Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat mandinkoja ja fulbeja.

Dombiaan on ympärivuotinen yhteys Guenegorén kautta RN24-maantieltä. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, durra, hirssi, fonio, maapähkinä, lehmänpapu, teehibiskus, seesami ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Gassadatossa pidetään viikoittaiset markkinat. Teollisuutta kunnassa ei ole lainkaan.

Palveluihin kuuluu viisi alakoulua, yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto kattaa 54 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Orangen ja Malitelin matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.1.2018.
2. 1 2 3 4 5 6  Programme de développement économique, social et culturel (PDESC) 2019–2023 de la commune rurale de Dombia *Agence de développement régional de Kayes*.  2018.  Arkistoitu 18.5.2021. Viitattu 18.5.2021.
3. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.1.2018.
4. ↑  Monographie du Cercle de Kéniéba *wordpress.developpementlocal-sahel.org*.  2014. Viitattu 13.1.2018.
5. ↑  Situation des points d’eau modernes au Mali: Région de Kayes *Atlas des points d’eau modernes du Mali*.  2016. Viitattu 18.5.2021.
**Domenica Anita Niehoff** (3. elokuuta 1945 Köln – 12. helmikuuta 2009 Hampuri) oli saksalainen seksityöntekijä ja ilotyttöjen oikeuksien puolestapuhuja.

Elämä ja ura
------------

Domenica Niehoffin isä oli italialainen ja äiti saksalainen. Lapsuus oli risainen. Domenica Niehoff eli neljätoistavuotiaaksi katolilaisessa lastenkodissa siskonsa Angelinan ja veljensä Amadon kanssa. Niehoff alkoi opiskella kirjanpitäjäksi vuonna 1962, ja avioitui tuonnempana erään bordellinomistajan kanssa. Aviomies ampui itsensä 1972. Niehoff aloitti uransa seksityöntekijänä Herbertstraßella Sankt Paulin kaupunginosassa Hampurissa niin ikään 1972.

Niehoffista tuli yksi Saksan kuuluisimmista seksityöntekijöistä 1980-luvun alussa. Hän esiintyi television talkshow-ohjelmissa seksityön laillistamisen kannattajana. Niehoffilla oli laajat kontaktit taidepiireihin, ja hän toimi usein muusana. seksityöntekijän tehtävät Niehoff jätti 1990, minkä jälkeen hän työskenteli huumeriippuvaisia naisia avustavissa sosiaalisissa projekteissa. Vuosina 1998–2000 Niehoff toimi kapakanpitäjänä Hampurissa.

Vuonna 2001 Niehoff muutti veljeltään perimäänsä taloon Boosin maalaiskuntaan Rheinland-Pfalzin osavaltioon. Hän asui siellä vuoteen 2008 ja palasi Hampuriin. Niehoff kuoli keuhkoahtaumatautiin Hampurin Altonan kaupunginosassa sijaitsevassa sairaalassa.

Domenica Niehoffin omaelämäkerta *Körper mit Seele – Mein Leben* ilmestyi 1994. Niehoff sai nimikkokadun Altonaan uudisrakennusalueelle vuonna 2016: tuolloin avattiin Domenica-Niehoff-Twiete.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kibermanis, Tania: Domenica Anita Niehoff Hamburg.de. Viitattu 11.11.2019.
2. ↑  Straße in Hamburg trägt jetzt den Namen einer Domina  18.11.2016. Axel Springer SE. Viitattu 16.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Norddeutscher Rundfunk: Wie Domenica zur "Hure der Nation" wurde

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Birger Fridolf Winter (1880–1899)
**Birger Fridolf Winter** (17. maaliskuuta 1846 Maaninka – 21. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli tullihallituksen päätirehtööri 1890–1902.

Winter valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1865, mutta erosi armeijasta jo vuonna 1869 alikapteenina. Hän siirtyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneen Kuurinmaan aksiisilaitoksen piiritarkastajan apulaiseksi. Winter yleni tarkastajaksi vuonna 1874 ja Mitaun (nykyään Jelgava) kuvernementinhallituksen vanhemmaksi tarkastajaksi vuonna 1886. Hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi vuonna 1889.

Vuonna 1890 Winter nimitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan tullihallituksen päätirehtööriksi. Hän erosi virasta vuonna 1902 ja siirtyi Helsingin kaupungin liikennekonttorin kamreeriksi. Winter kuoli Helsingissä 21. kesäkuuta 1916.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen tullihallituksen pääjohtajia. XII..  *TULLILEHTI : SUOMEN TULLIVIRKAMIESLIITON ÄÄNENKANNATTAJA*, 01.07.1935, nro 4, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 6.8.2021.
2. ↑  Henkilötietoja.  *Aamulehti*, 18.3.1916, nro 65, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.8.2020.
3. 1 2  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 23.6.1916, nro 168, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 1.8.2020.
**Domen Novak** (s. 12. heinäkuuta 1995 Dolenja vas, Novo mesto) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Adria Mobil -joukkueessa 2014–2016, edusti Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia 2017–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut UAE Team Emiratesissa. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden 2019.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycoing Archives

2013
Maantieajon junioreiden Slovenian-mestaruus
2014
Cycling Tour of Sibiu, nuorten kilpailun voitto
2015
Slovenian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2016
Kroatian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, mäkikirikilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Tour of Malopolska, nuorten kilpailun voitto
2017
Japanin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
2019
Maantieajon Slovenian-mestaruus
2022
Italian ympäriajo, 20. etapilla toinen
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas

Lähteet
-------

1. 1 2  Domen Novak *procyclingstats.com*. Viitattu 1.1.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Domen Novak *cyclingarchives.com*. Viitattu 25.1.2021. (englanniksi)
***Embrace of the Serpent*** (esp. *El abrazo de la serpiente*) on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva. Sen ohjasi kolumbialainen Ciro Guerra, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Jacques Toulemonde Vidalin kanssa. Elokuva perustuu löyhästi matkapäiväkirjoihin, joita saksalainen etnologi Theodor Koch-Grünberg ja yhdysvaltalainen kasvitieteilijä Richard Evans Schultes pitivät tutkimusmatkoillaan Etelä-Amerikassa. Elokuva kuvattiin aidossa sademetsässä Vaupésin departementissa Kolumbiassa, ja sen näyttelijöiden ja kuvausryhmän joukossa oli monia alueen alkuperäisasukkaita.

Juoni
-----

Elokuva kertoo rinnakkain kahdesta matkaseurueesta, jotka kulkevat Amazonin sademetsän halki veneellä ja jalan etsien harvinaista ja pyhää kasvia nimeltä yakruna. 1900-luvun alussa nuori intiaani ja shamaani Karamakate, joka asuu yksin keskellä sademetsää, ryhtyy oppaaksi kuolemansairaalle saksalaiselle tutkijalle Theolle ja länsimaisen elämäntavan omaksuneelle intiaanille Manducalle, jotka toivovat yakrunan parantavan Theon sairauden. Myöhemmin 1940-luvulla ikääntynyt Karamakate opastaa vuorostaan yhdysvaltalaista tutkijaa Evania, joka on kiinnostunut yakrunan psykedeelisistä vaikutuksista.

Keskeinen teema elokuvassa on Amazonin alkuperäisväestön perinteisen kulttuurin joutuminen uhanalaiseen asemaan, kun länsimainen kulttuuri levittäytyy väkivalloin sademetsään. Tämä kulttuurien välinen konflikti heijastuu myös elokuvan päähenkilöiden välisiin suhteisiin. Karamakate ja Theo eivät pysty ylittämään välillään olevaa kulttuurista kuilua, minkä vuoksi Karamakate lopulta estää Theoa nauttimasta yakrunaa ja jättää hänet kuolemaan. Myöhemmin Evan kuitenkin oppii arvostamaan Karamakaten luonnonläheistä elämäntapaa, ja Karamakate antaa hänen juoda maailman viimeisen yakruna-annoksen.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Nilbio Torres  | … |  Nuori Karamakate
  |
|  Antonio Bolívar  | … |  Vanha Karamakate
  |
|  Jan Bijvoet  | … |  Theo
  |
|  Brionne Davis  | … |  Evan
  |
|  Miguel Dionisio Ramos  | … |  Manduca  |

Vastaanotto
-----------

Rotten Tomatoes -sivusto on kirjannut 149 *Embrace of the Serpent* -elokuvan arvostelua, joista 96 prosenttia on myönteisiä.

*Embrace of the Serpent* maksoi 1 400 000 dollaria ja tuotti maailmanlaajuisesti 4 787 818 dollarin lipputulot.

*Embrace of the Serpent* sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden.

Lähteet
-------

1. ↑  El abrazo de la serpiente, Quinzaine des Cinéastes, viitattu 29.7.2023.
2. ↑  Embrace of the Serpent, University of Massachusetts Amhurst, viitattu 29.7.2023.
3. ↑  Karl Mathiesen: Embrace of the Serpent star: 'My tribe is nearly extinct', *The Guardian*, 8.6.2016, viitattu 29.7.2023.
4. 1 2  Nathan Pemberton: To Make the Oscar-Nominated Amazonian Epic Embrace of the Serpent, Its Filmmaker Had to Embrace the Jungle, *Vulture*, 26.2.2016, viitattu 29.7.2023.
5. ↑  Embrace of the Seprent, Rotten Tomatoes, viitattu 29.7.2023.
6. ↑  El abrazo de la serpiente, The Numbers, viitattu 29.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* *Embrace of the Serpent* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Bosnianponi** on ponirotu, joka on peräisin entisen Jugoslavian alueelta.

Ominaisuudet
------------

Bosnianponi on säkäkorkeudeltaan 132-147 cm ja tyypiltään verrattain alkukantainen. Pää on raskastekoinen, profiili suora. Kaula on lyhyt ja lihaksikas, lavat pitkät ja viistot, rintakehä leveä ja syvä, selkä suora, takaosa laskeva.

Rodussa esiintyvät väritykset ovat ruunikko, mustanruunikko, musta ja voikkovärit. Rotu on kestävä ja varmajalkainen, luonteeltaan lempeä.

Historia
--------

Bosnianponi on hyvin vanha alkukantaisista hevosista polveutuva rotu. Siihen uskotaan sekoittuneen itämaista verta ottomaanien aikana, mikä johti rodun huonontumiseen. Tätä korjattiin myöhemmin risteyttämällä rotuun taas alkuperäisentyyppisiä hevosia.

Bosnianponi on ollut alueellaan arvostettu rotu useiden vuosisatojen ajan, ja sitä on jalostettu järjestelmällisesti 1900-luvulta alkaen. Rodun jalostuskeskuksena toimi pitkään bosnialainen Borike-siittola, jossa oriit olivat valtion kontrollissa ja tammat yksityisomistuksessa. 1940-luvulla vaikuttaneet oriit Agan, Barat ja Misco paransivat rotua merkittävästi. Agan ja Barat olivat tyypiltään alkukantaisia, przewalskinhevosta muistuttavia, ja Misco kevyempi ja hienostuneempi.

Jugoslavian hajoamissotiin asti jalostukseen käytettäville bosnianponioriille oli tiukat laatuvaatimukset.

Lähteet
-------

* Pickeral, Tamsin: *The Encyclopedia of Horses & Ponies*. Dempsey Parr, 1999. ISBN 1-84084-506-6.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Pickeral 1999, s. 196
**Erkki Maunu** (28. syyskuuta 1933 Kemi – 18. toukokuuta 1995) oli suomalainen opettaja ja Suomen urheilutietäjät -yhdistyksen alullepanija.

Maunu pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1954. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1957 ja kansalaiskoulun opettajaksi 1962. Maunu oli opettajana Kemin kaupungin koulutoimessa vuosina 1957–1989.

Erkki Maunu voitti urheilutiedon SM-kilpailuissa mestaruuden vuosina 1985–1992 ja 1994. Vuonna 1983 hän voitti *Tupla tai kuitti* -tietokilpailun pääpalkinnon aiheenaan nykyajan olympialaiset. Hänen urheilutietämyksensä perustui pääasiassa pitkäaikaiseen, systemaattisen tarkkaan sanomalehtien urheilusivujen lukemiseen ja talteenottamiseen. Hän harrasti myös yleistietoa ja otti vuosien varrella osaa moniin radion ja TV:n tietokilpailuihin. Maunu oli tammikuussa 1988 perustetun Suomen urheilutietäjät -yhdistyksen alullepanija ja yksi perustajajäsenistä. Yhdistys järjestää vuosittain kaikille avoimen urheilutiedon Suomen mestaruuskilpailun. 

Maunu tunnettiin myös monipuolisena kuoromiehenä ja pianonsoittajana. Pohjan Mieslaulajissa hän toimi 36 vuotta, mistä yli 20 vuotta varajohtajana ja hallituksen jäsenenä. Ensimmäisenä pohjoissuomalaisena Maunu suoritti mieskuoroliiton mestarimerkin vuonna 1972. Hän oli Sulasolin Lapin piirin ja Pohjan mieslaulajien kunniajäsen. Hän toimi Kemin pöytätennisseuran puheenjohtajana 20 vuoden ajan. Hänet valittiin *Lounais-Lappi*- lehden äänestyksessä vuoden kemiläiseksi vuonna 1988.

Erkki Maunu kuoli pitkällisen sairauden murtamana Kemissä 18. toukokuuta 1995 omana nimipäivänään. Kuollessaan Maunu oli 61-vuotias.

Teoksia
-------

* *Maunu kysyy urheilusta : 800 visailukysymystä* ; kirj. Erkki Maunu, Pentti Jussila. Pohjolan urheilutietäjät, Kemi 1994

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kemin lyseon seniorit : Elämäntarinoita : Erkki Maunu (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Erkki Maunu 28.9.1933 - 18.5.1995, Suomen Urheilutietäjät[vanhentunut linkki]
**Suomen Uutiset** (vuoteen 1961 **Pientalonpoika**) oli Helsingissä vuosina 1959–1995 ilmestynyt sanomalehti, joka oli Suomen Maaseudun Puolueen (SMP) pää-äänenkannattaja.

*Pientalonpojan* ensimmäinen näytenumero ilmestyi 24. maaliskuuta 1959 pian Suomen Pientalonpoikien Puolueen perustamisen jälkeen, ja säännöllinen ilmestyminen alkoi syyskuun 1959 alussa. Nimeksi vaihtui 2. marraskuuta 1961 alkaen *Suomen Uutiset*. Ilmestymistiheys oli pääosan lehden historiasta kerran tai kahdesti viikossa, suurimmillaan vuosina 1971–1975 kolmesti viikossa. Lehti ilmestyi välillä tabloidi- ja välillä broadsheet-koossa, vuodesta 1976 kuitenkin ainoastaan tabloidikoossa. Levikki oli alkuaikona noin 22 000.

Lehteä julkaisi aivan aluksi puolue itse, mutta jo vuonna 1959 perustettiin lehtiyhtiö Oy Pientalonpoika (myöhemmin Pientalonpoika Oy). Puolueen perustaja Veikko Vennamo oli sen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1959–1982 ja toimitusjohtajana vuosina 1963–1976. Häntä seurasi kummassakin tehtävässä hänen poikansa Pekka Vennamo. SMP omisti vuonna 1979 yhtiöstä 67 %. Pientalonpoika Oy oli myöhemmin myös helsinkiläisen paikallisradioasema Radio Ykkösen osakas.

SMP:n vaalimenestys ja sen kulloinkin nauttiman puoluetuen suuruus vaikutti suuresti *Suomen Uutisten* talouteen. Lehti lopetti ilmestymisensä, kun maaliskuun 1995 eduskuntavaaleissa tappion kärsinyt SMP ei pystynyt enää tukemaan sitä taloudellisesti. Viimeinen numero ilmestyi 23. maaliskuuta 1995. Pientalonpoika Oy jätti 12. huhtikuuta 1995 konkurssianomuksen, mikä ajoi myös SMP:n vararikkoon. Pientalonpoika Oy lakkautettiin lopullisesti vuonna 2002.

Perussuomalaiset alkoi vuonna 2014 julkaista *Perussuomalainen*-lehden rinnalla *Suomen Uutiset* -nimistä verkkolehteä, joka on nimetty SMP:n lehden mukaan ja katsoo olevansa sen seuraaja.

Päätoimittajat
--------------

* Kimmo Lempinen (toimittaja) 1959
* Köpi Luoma vt. 1959
* Veli Mustonen 1959–1960
* Martti Pänkälä (toimittaja) 1960
* Esko Autti 1960–1961
* Eino Poutiainen 1961
* Kauko Pesonen 1961–1964
* Eino Poutiainen 1964–1968
* Raimo Matveinen 1968
* Reijo Enävaara 1969–1984 (myös vastaava toimittaja 1968–1972)
* Karri Varmo 1984–?
* Kari Räisänen ?–1995

Lähteet:

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna–Övermarks tidning*, s. 67–68. Kustannuskiila, Kuopio 1988.
2. ↑  Pientalonpoika : Suomen pientalonpoikien pää-äänenkannattaja Kansalliskirjasto.finna.fi. Viitattu 21.4.2023.
3. ↑  Suomen uutiset Kansalliskirjasto.finna.fi. Viitattu 21.4.2023.
4. 1 2 3 4 5  Suomen Uutiset takaisin palvelukseen 20 vuoden tauon jälkeen  4.12.2014. Perussuomalaiset. Viitattu 22.4.2023.
5. 1 2  Oy Pientalonpoika Porssitieto.fi. Viitattu 22.4.2023.
**Einar Kiviranta** (11. marraskuuta 1897 Vehkalahti – 22. helmikuuta 1986 Helsinki) oli opettaja ja lausuntataiteilija. 

Einar Kivirannan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kiviranta ja Maria Helena Kujala ja puoliso vuodesta 1935 filosofian maisteri Katri Moilanen, kunnallisneuvos Kaapro Moilasen tytär. Kiviranta valmistui kansakoulunopettajaksi 1923. Hän toimi kansakoulunopettajana Kymissä 1923–1924, Valkeakoskella 1925–1931 ja Helsingissä 1931–1964. Helsingissä hän oli myös kansakoulujen suullisen esitystaidon neuvoja 1951–1952, Valkeakoskella hän toimi työväenopiston lausunnanopettajana 1925–1931. Kiviranta piti myös suullisen esitystaidon kursseja. Hänen ensimmäinen lausuntailtansa oli Helsingissä vuonna 1929, mutta jo sitä ennen hän oli ollut esiintyvä lausuntataiteilija. Lausuntailtoja Kiviranta jatkoi aina vuoteen 1967 asti ja esiintyi vielä senkin jälkeen. Hän oli Suomen Lausujain Liiton perustajia ja aktiivinen jäsen. Sotilasarvoltaan talous- ja huoltoupseerina sodissa toiminut Kiviranta oli reservin kapteeni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 420. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Kansakoulunopettaja Einar Kiviranta. *Helsingin Sanomat*, 4.3.1986, s. 12.

Aiheesta muualla
----------------

* *Einar Kivirannan lausuntailta*, 1937, julkaisussa *Tulenkantajat* (1937): 5, s. 9.
Rafael Llano Cifuentes vuonna 2013.
**Rafael Llano Cifuentes** (18. helmikuuta 1933 México – 28. marraskuuta 2017 Rio de Janeiro, Brasilia) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Opus Dein papiksi 20. joulukuuta 1959 ja nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Madeksen titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat José Gonçalves da Costa ja José Fernandes Veloso.

Llano Cifuentes sai 12. toukokuuta 2004 nimityksen Nova Friburgon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. kesäkuuta.

Llano Cifuentes jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catholic-Hierarchy.org: Bishop Rafael Llano Cifuentes


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kaisaniemen kansakoulu.
**Johan Einar Flinckenberg** (1. kesäkuuta 1884 Vaasa – 14. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Vuosina 1909–1910 hän työskenteli arkkitehtina rakennushallituksessa ja vuosina 1910–1920 Helsingin kaupungin rakennuskonttorissa. Lisäksi Flinckenberg toimi lyhyen aikaa kaupunginarkkitehtina synnyinkaupungissaan Vaasassa. Hänellä oli myös oma toimisto yhdessä Karl Hård af Segerstadin kanssa.

Flinckenbergin tunnetuin työ on yhdessä Segerstadin kanssa Helsinkiin suunniteltu Hakaniemen kauppahalli, joka valmistui vuonna 1914. Lisäksi hän suunnitteli rakennuksia Kulosaaren huvilayhteisöön sekä useita monumentaalisia asuintaloja Helsinkiin. Niistä tunnetuin on Unioninkatu 45:ssä sijaitseva rakennus, joka valmistuessaan oli kaupungin suurin asuintalo.

1910-luvulla Flinckenberg suunnitteli Kulosaaren huvilayhteisöön talon myös omalle perheelleen; rakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 2022.

Töitä
-----

* Hakaniemen kauppahalli (1912)
* Kaisaniemen kansakoulu (1923)
* Mäntsälän seurojentalo (1926)
* Unioninkatu 45, Helsinki (1927)
* Kalevankatu 22, Helsinki (1932)

Lähteet
-------

1. 1 2  Flinckenberg, Einar hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi) Viitattu 22.10.2014.
2. ↑  Hakaniemen halli juhlii lauantaina  29.8.2014. Kansan Uutiset Verkkolehti. Viitattu 22.10.2014.
3. ↑  Granfeltintie 3 Finna. Viitattu 28.1.2017.
4. ↑  Hevosen jättikortteliin valmistui Helsingin suurin asuintalo  4.3.2006. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 22.10.2014.
5. ↑  Parikka, Valtteri: Kulosaaressa palava talo on legendaarisen arkkitehdin itselleen piirtämä yli satavuotias arvohuvila. *Helsingin Sanomat* 12.1.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Kalkuttalainen chai wallah valmistamassa masala chaita hiilipannulla.
**Masala chai** (suomeksi ’maustettu tee’) on intialainen teejuoma, joka valmistetaan mustasta teestä, maidosta, jaggery-sokerista ja tuoreista mausteista, tavallisimmin kanelista, inkivääristä, kardemummasta, mausteneilikasta ja pippurista. Käytetyt ainekset vaihtelevat jonkin verran alueittain, esimerkiksi Kashmirissa mustan teen tilalla käytetään vihreää ruutiteetä. Maito voi olla peräisin naudasta tai vesipuhvelista, Rajasthanissa myös dromedaarista.

Masala chai nautitaan usein iltapäivällä kello neljän aikoihin pienen välipalan, kuten samosan, kera. Sitä tarjoillaan myös kodeissa otettaessa vastaan vieraita. Kaduilla ja junissa työskenteleviä teekauppaita kutsutaan nimellä *chai wallah*.

Masala chai sai alkunsa tuhansia vuosia sitten muinaisen kuninkaan hovissa ayurvedisenä juomana, jolla puhdistettiin ja virkistettiin kehoa. Hovin kerrotaan sijainneen vaihtelevasti joko nykyisen Intian tai Thaimaan alueella. Alkuperäinen juoma ei sisältänyt lainkaan mustaa teetä ennen kuin britit toivat teenviljelyn Intiaan 1800-luvulla. Tavallisten intialaisten keskuudessa chaista tuli suosittua vasta 1900-luvulla teen halpenemisen myötä.

Chai latte vancouverilaisessa kahvilassa.
Länsimaisissa kahviloissa tarjottava **chai latte** poikkeaa alkuperäisestä masala chaista monellakin tapaa. Tee on yleensä mustaa irtoteetä tai rooibosta eikä CTC-teetä kuten Intiassa. Maito voidaan korvata kasvivalmisteella ja raakasokeri ruokosokerilla tai hunajalla. Tuoreiden mausteiden tilalla käytetään tavallisesti kuivattuja mausteita tai makusiirappia. Jos chai latteen sekoitetaan annos espressoa, siitä käytetään nimitystä **dirty chai**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Goodwin, Lindsey: The History of Masala Chai – From Ayurvedic Ambrosia to Americanized Coffeehouse Treat *The Spruce Eats*.  16.9.2020. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Goodwin, Lindsey: Masala Chai Spices – Common and Uncommon "Chai Tea" Spices *The Spruce Eats*.  22.1.2020. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Trivedi-Grenier, Leena: There’s a Lot More to Masala Chai Than Spiced Milk Tea *Epicurious*.  25.4.2021. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Goodwin, Lindsey: What Is Dirty Chai? Benefits, Uses, and Recipes *The Spruce Eats*.  20.7.2021. Viitattu 22.8.2021. (englanniksi)
**Prytaneion** (m.kreik. Πρυτανεῖον) oli antiikin aikainen prytaneion eli prytanien käytössä ollut rakennus Dodonan kaupungissa Kreikassa.

Dodonan Prytaneionin rauniot lännestä päin nähtynä.
Prytaneion sijaitsi Dodonan Buleuterionin eteläpuolella, itään Dodonan teatterista. Se oli Epeiroksen liiton käytössä ja siellä paloi ikuinen tuli. Prytaneion rakennettiin useassa vaiheessa. Alkuperäinen rakennus valmistui hellenistisen kauden alussa 300-luvun eaa. lopulla tai 200-luvun eaa. alussa. Sen julkisivun leveys oli noin 31,5 metriä. Rakennuksen sisäänkäynnin puolella oli 4 × 4 doorilaisen pylvään peristyylipiha.

Prytaneionia laajennettiin 200-luvun eaa. loppupuolella kolmihuoneisella ruokailuun käytetyllä rakennuksella, jonka kussakin huoneessa oli tilaa yhdeksälle leposohvalle. Laajennokseen liittyi sen itäpuolella pitkä pylväikkö. Roomalaisten tuhottua Prytaneionin vuonna 167 eaa. sen ydinosa kunnostettiin osittain ja sen peristyyli korvattiin 4 × 7 pylvään pylväspihalla.

Prytaneionin ja Buleuterionin välissä sijaitsi pyhäkköalueen peribolos-muurin vanhempi länsiportti 300-luvulta eaa. Kun Buleuterion ja Prytaneion rakennettiin, muurin länsisivu siirrettiin lännemmäksi, minne rakennettiin myös uusi länsiportti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Πρυτανείο Δωδώνης Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 16.9.2013. Viitattu 1.11.2012.
2. ↑  Archaeological site of Dodona – Greece Adrion. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dodonan prytaneion** Wikimedia Commonsissa
**Einar Wilhelm Mattsson** (14. joulukuuta 1892 Turku – 10. marraskuuta 1953 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Mattssonin vanhemmat olivat ylikonemestari Fredrik Wilhelm Mattsson ja Anna-Lisa Forsberg ja puoliso vuodesta 1918 Sylvia Emelie Josefson. Mattsson kävi keskikoulun ja opiskeli ruotsinkielisessä reaalilyseossa Turussa 1904–1905. Ruotsinkielisestä kauppaoppilaitoksesta hän valmistui siellä 1911. Mattsson teki opintomatkoja Venäjälle ja Itä- ja Keski-Eurooppaan. Hän oli Edvard Åströmin omistaman Åström & Co Ab:s Borst & Penselfabrikin konttoristi 1911–1916 ja edustaja 1916–1918, Harjateollisuus Oy:n perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1919–1924 ja Yhtyneiden ja Harja- ja Sivellintehtaiden osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1924. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Mattsson sai 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Einar Mattsson *Biografiasampo*. Viitattu 5.9.2022.
2. ↑  Kuolleita.  *Uusi Suomi*, 12.11.1953, nro 306, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 5.9.2022.
**Antiikin Korintin arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αρχαίας Κορίνθου, *Archaiologikó Mouseío Archaías Korínthou*) on arkeologinen museo antiikin Korintin arkeologisella alueella Archaía Kórinthoksen kylässä Kreikassa. Se esittelee Korintin ja sen ympäristön kaivauksissa löydettyä esineistöä pääosin antiikin ajalta.

Museo on perustettu vuonna 1931. Museorakennuksen suunnitteli W. Stuart Thompson ja se valmistui vuonna 1932. Museon rakensi Korintin arkeologiset kaivaukset suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu Ateenassa. Museota laajennettiin vuonna 1950. Vuonna 1990 museossa tapahtui varkaus, jossa viedyt esineet saatiin takaisin vuonna 2001. Vuonna 2015 museoon oli valmistumassa uusi laajennos.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle ajalle, pääpainon ollessa antiikin ajassa. Suurin osa esineistä on peräisin antiikin Korintista, mutta museossa on myös muualta Korinthiasta, kuten Teneasta, löydettyä esineistöä. Esineisiin kuuluu muun muassa roomalaiselta ajalta peräisin olevia hallitsijoiden ja merkkihenkilöiden kuvapatsaita, roomalaisten huviloiden lattiamosaiikkeja, Asklepieionista löydettyjä votiivilahjoja, kreikan- ja latinankielisiä piirtokirjoituksia sekä löytöjä Korintin myöhäisroomalaisen ajan juutalaisesta synagogasta ja varhaiskristillisen ajan hautausmailta.

* Museorakennus (oikealla), taustalla Akrokorintti.Museorakennus (oikealla), taustalla Akrokorintti.
* Veistoksia museoon pihalla.Veistoksia museoon pihalla.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Sfinksi arkaaisen kauden hautamuistomerkistä, n. 550 eaa.Sfinksi arkaaisen kauden hautamuistomerkistä, n. 550 eaa.
* Kannu.Kannu.
* Lasiesineitä.Lasiesineitä.
* Afroditen pää teatterin alueelta, 100-luvulla tehty kopio alkuperäisestä 400-luvulta eaa.Afroditen pää teatterin alueelta, 100-luvulla tehty kopio alkuperäisestä 400-luvulta eaa.
* Julius Caesarin marmorinen pää, 1. vuosisata jaa.Julius Caesarin marmorinen pää, 1. vuosisata jaa.
* Augustuksen patsas Juliusten basilikasta, n. 27–14 eaa.Augustuksen patsas Juliusten basilikasta, n. 27–14 eaa.
* Paimenkohtaus roomalaisessa lattiamosaiikissa, n. 150–200 jaa.Paimenkohtaus roomalaisessa lattiamosaiikissa, n. 150–200 jaa.
* Dionysosta esittävä lattiamosaiikki roomalaisesta huvilasta, 100-luku jaa.Dionysosta esittävä lattiamosaiikki roomalaisesta huvilasta, 100-luku jaa.
* Fryygialaista sotavankia esittävä veistos Lekhaionin tien basilikasta, 100-luku jaa.Fryygialaista sotavankia esittävä veistos Lekhaionin tien basilikasta, 100-luku jaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Archaeological Museum of Ancient Corinth: History Ministry of Culture and Sports.  Arkistoitu 18.5.2021. Viitattu 10.2.2016.
2. 1 2 3  Archaeological Museum of Ancient Corinth: Description Ministry of Culture and Sports. Viitattu 10.2.2016.
3. 1 2  Archaeological Museum of Corinth *Greek Travel Pages*. Viitattu 10.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Antiikin Korintin arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Dentin tauti** on geneettinen sairaus, johon kuuluu munuaistiehyiden toimintahäiriö. Tauti voidaan jaotella tyyppeihin 1 ja 2, joista ensin mainitussa oireet rajoittuvat munuaisiin. Jälkimmäisessä oirekuva on laajempi. X-kromosomaalisen periytymistavan johdosta Dentin tauti ilmenee lähinnä miehillä. Jos naisilla on oireita, ne ovat yleensä lievempiä kuin miehillä.

Dentin taudissa pienimolekyylisiä proteiineja erittyy virtsassa pois elimistöstä. Sairaudessa ilmenee hyperkalsiuriaa, munuaiskivitautia ja nefrokalsinoosia, jotka johtavat munuaisten vajaatoimintaan. Tautiin liittyvä D-vitamiinin puutos aiheuttaa lapsilla riisitautia ja aikuisilla osteomalasiaa. Jos Dentin tautiin liittyy vakava toiminnan häiriö proksimaalisessa kiemuratiehyessä, puhkeaa Fanconin oireyhtymä. Tällöin virtsan mukana menetetään myös aminohappoja, fosfaatteja, glukoosia, virtsahappoa ja kaliumia. Lisäksi virtsan happamuuden säätelymekanismi on Fanconin oireyhtymässä toimimaton. Dentin taudin diagnoosiin vaaditaan hyperkalsiurian ja virtsaan erittyvien pienimolekyylisten proteiinien toteamisen lisäksi vähintään yksi seuraavista Dentin taudin piirteistä: nefrokalsinoosi, kalsiumsuolojen saostuminen munuaiskudokseen, munuaiskivitauti, hematuria (verivirtsaisuus), hypofosfatemia ja munuaisten vajaatoiminta. Diagnoosi vahvistuu perimän tutkimuksella, mikäli perimästä löydetään mutaatio geenistä CLCN5 (tyyppi 1) tai OCRL1 (tyyppi 2). CLCN5:n mutaatio eli tyypin 1 Dentin tauti kattaa noin 60 % ja OCRL1:n mutaatio eli tyypin 2 Dentin tauti noin 15 % tunnetuista tapauksista. Muissa tapauksissa aiheuttajamutaatiot ovat jääneet tunnistamattomiksi. Joskus sairaus johtuu sporadisesta uudesta mutaatiosta. Tyypin 2 Dentin taudissa voivat esiintyä munuaissairauden ohella lievä kehitysvamma, hypotonia, mykiön samentuma ja vaikea silmävärve.

Dentin taudin tarkka esiintyvyys on tuntematon, mutta sairautta pidetään erittäin harvinaisena. Vuoteen 2022 mennessä oli raportoitu noin 250 perhettä, joissa oli esiintynyt tyypin 1 tautimuotoa. Lisäksi oli raportoitu noin 25 ihmistä, joilla oli todettu tyypin 2 tautimuoto. Dentin taudin hoidossa painotetaan hyperkalsiurian hoitoa ja munuaiskivitaudin ennaltaehkäisyä. Munuaistaudin etenemistä voidaan pyrkiä hidastamaan runsassitraattisella ruokavaliolla. Loppuvaiheen munuaisten vajaatoiminta kehittyy miespuolisilla potilailla yleensä 3.–5. elinvuosikymmenen välillä, mutta naispuolisista vuoteen 2022 mennessä oli raportoitu vain yksi Dentin taudin aiheuttama loppuvaiheeseen edennyt vajaatoimintatapaus. Charles Enrique Dent ja M. Friedman kuvasivat sairauden ensimmäisinä vuonna 1964. Oliver Wrong kuvasi taudin tarkemmin 30 vuotta myöhemmin ja nimesi sen Charles Enrique Dentin mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Johanna Rintahaka, Dentin tauti Tukiliitto 13.10.2022, viitattu 28.7.2023
**Erkki Uolevi Palola** (s. 5. elokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen viulutaiteilija ja säveltäjä, joka toimi pitkään Helsingin kaupunginorkesterin vuorottelevana konserttimestarina.

Palola opiskeli viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa Anja Ignatiuksen johdolla ja suoritti diplomin vuonna 1979; hänen opettajiinsa kuuluivat myös Tatjana Pogozeva ja Eli Goren. Jo 20-vuotiaana (1977) hän voitti Kuopion viulukilpailun. Palola työskenteli Oulun konservatoriossa lehtorina vuodet 1978–1984, siirtyi ensin Radion sinfoniaorkesterin 2. konserttimestariksi vuonna 1984 ja 1986 lähtien vuorottelevana 1. konserttimestarina vuoden 1990 loppun. Helsingin kaupunginorkesterin vuorottelevaksi konserttimestariksi Palola valittiin vuonna 1991, kunnes hän siirtyi soittamaan ensiviulujen ryhmässä vuonna 2012. Hän on ollut myös Kerava-kvartetin primas vuosina 1985-2006.

Säveltäjänä Palola on itseoppinut. Esikuvikseen hän mainitsee J. S. Bachin, György Ligetin ja Helmut Lachenmannin, ja arvosteluissa hänet on liitetty myös esimerkiksi Dmitri Šostakovitšiin ja Philip Glassiin. Hän järjesti sävellyskonsertin Helsingissä maaliskuussa 2015.

Palolan isä oli tenori ja Oulun konservatorion rehtori Elias Palola, hänen veljensä on viulisti Juhani Palola.

Lähteet
-------

* Haapakoski, Martti – Heino, Anni – Huttunen, Matti – Lampila, Hannu-Ilari – Maasalo, Katri: *Suomen musiikin historia: Esittävä säveltaide*, s. 180. Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-23564-4.
* Kvist, Wilhelm: En amatör med en rejäl dos professionalism.  *Hufvudstadsbladet*, 25.2.2015, s. 28.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Erkki Puomi (SA-kuva).
**Erkki Elias Puomi** (10. helmikuuta 1898 Helsinki – 23. huhtikuuta 1939 Hyvinkää) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Neuvostoliittoon kohdistuneesta tiedustelusta vastanneen yleisesikunnan tilastotoimiston päällikkönä 1930-luvulla kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli Erik Malmberg ja häntä seurasi Yrjö Pöyhönen.

Puomi osallistui Suomen sisällissodan aikana Helsingin valtaukseen Helsingin valkokaartin mukana. Sodan jälkeen hän valmistui upseeriksi Viipurissa pidetyiltä upseerikokelaskursseilta.

Puomi toimi majurina ollessaan Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa 1929–1931. Hän oli yleisesikunnan tilastotoimiston eli vuoteen 1937 saakka yleisesikunnan osasto 2:n toimisto V:n ja vuosina 1938–1939 ulkomaaosaston (U) tilastotoimisto (U 2) päällikkönä 1934–1939. Puomi ylennettiin everstiluutnantiksi 1936. Puomi opetti myös tiedustelua Sotakorkeakoulussa 1930-luvulla.

Tilastotoimisto keskittyi tietojen hankkimiseen Neuvostoliitosta ja sen sotalaitoksesta. Se järjesti ja johti Neuvostoliittoon kohdistuvaa tiedustelua, analysoi keräämänsä tiedot ja jakoi edelleen laatimansa asiakirjat muille viranomaisille. Näitä asiakirjoja olivat muun muassa säännöllisesti julkaistut "Tiedotuksia Neuvostoliitosta" ja "Yleiskatsaus".

Lähteet
-------

1. 1 2  Everstiluutnantti Puomi kuollut, Käkisalmen Sanomat 25.04.1939, nro 46, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Jyrki Lahdenperä : Yleisesikunnan sotilaspoliittisen tilannearvion kehittyminen 1930-luvulla, Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osaston diplomityö, heinäkuu 1995, sivu 8,10,14,22
3. ↑  Kosonen, Matti: *Raja railona aukeaa: tiedustelua Neuvosto-Karjalassa vuosina 1920-1939*, s. 27. Joensuu: Ilias, 2001. ISBN 952-5309-18-5 (nidottu).
**Max Linder ja mustasukkainen aasi** (ransk. *L'âne jaloux*) on vuonna 1912 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Lyhyen komedian pääosaa esittää Max Linder, joka on myös ohjannut elokuvan.

Juoni
-----

Neiti Lilillä on monta ihailijaa, joista hän on valinnut sulhasekseen Joé Dawsonin. Lilillä on myös aasi, jonka hän vie joka aamu kävelylle. Max päättää käyttää tilaisuutta hyväkseen hurmatakseen tytön. Aasiksi pukeutunut sulhanen keskeyttää heidän tapaamisensa ja ryhtyy jahtaamaan Maxia. Tämä joutuu allekirjoittamaan paperin, jossa hän lupaa jättää Lilin rauhaan.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Max Linder  | … |  
  |
|  Joé Dawson  | … |  aasi
  |
|  Paulette Lorsy  | … |  neiti Lili
  |

Tuotanto
--------

Elokuvan käsikirjoitus edustaa karkeampaa puolta Linderin tuotannossa. Sen aasi tuo mieleen edelliskesän ponin elokuvasta *Max paranemaan päin*. Studiossa kuvattu takaa-ajo on tyyliltään vanhanaikainen. Elokuvasta on säilynyt useita juoneltaan ristiriitaisia versioita.

*Mustasukkaista aasia* esitettiin helsinkiläisessä Teatteri Lyyrassa toukokuussa 1912, lähes kaksi kuukautta ennen Ranskan ensi-iltaa. Lehtimainoksen mukaan "Max Linder saa ikävämmänkin ihmisen nauramaan koko sydämestään".

Lähteet
-------

1. 1 2  L'âne jaloux *Max Linder*.  Arkistoitu 6.2.2019. Viitattu 10.2.2019.
2. ↑  L'âne jaloux *Filmographie Pathé*.  Arkistoitu 12.2.2019. Viitattu 10.2.2019.
3. ↑  Abel, Richard: *The Ciné Goes to Town: French Cinema, 1896-1914, Updated and Expanded Edition*, s. 412. Berkeley: University of California Press, 1994. ISBN 0-520-07935-3.
4. ↑  L'âne jaloux *Allen John's attic*. Viitattu 10.2.2019.
5. 1 2  Teatteri Lyyran ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 12.5.1912, s. 4. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* *Max Linder ja mustasukkainen aasi* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Queluzin palatsi
**Queluzin palatsi** (port. *Palácio de Queluz*) on portugalilainen 1700-luvulta peräisin oleva palatsi, joka sijaitsee Queluzin kaupungissa, Sintrassa. Palatsi, yksi Euroopan viimeisistä rokokoo-rakennuksista, suunniteltiin Portugalin kuninkaalle Pietari III:lle kesänviettopaikaksi. Pietarin kuoleman jälkeen palatsi oli kuningatar Maria I:n vankipaikkana, kun hän sairastui äkillisesti mielisairauteen. Myöhemmin, kun Ajudan kansallispalatsi tuhoutui tulipalossa vuonna 1794, Queluzin palatsista tuli Juhana VI:n ja tämän perheen virallinen asuinpaikka. He asuivat siellä vuoteen 1807 saakka, jolloin Juhana VI pakeni muun kuningasperheen kanssa Brasiliaan Ranskan miehitettyä Portugalin.

Arkkitehti Mateus Vicente de Oliveira aloitti palatsin suunnittelun vuonna 1747. Rakennusta verrataan usein Versaillesin palatsiin, vaikka se onkin selvästi pienempi.

Vuonna 1826 palatsin suosio Portugalin hallitsijoiden keskuudessa laski, ja vuonna 1908 siitä tuli valtion omaisuutta. Vuonna 1934, vakavan tulipalon seurauksena, palatsin sisustus tuhoutui. Se kuitenkin entisöitiin ja nykyään palatsi on avoinna turisteille ja onkin yksin alueen päänähtävyyksistä.

Yksi palatsin siivistä, rakennettu vuosina 1785–1792, on nykyään muiden maiden valtionpäämiehien majoituspaikkana.

Arkkitehtuuri
-------------

Queluzin arkkitehtuuri edustaa Portugalin kulttuurin ylellisyyden aikakauden loppupuolta. 1700-luvun alusta Portugalissa työskenteli monia ulkomaalaisia taiteilijoita ja arkkitehteja, jotka toivat mukanaan klassisia arkkitehtuurisia ideoita, jotka polveutuivat renessanssista. Queluz kapinoi tyylillään aiempaa, raskaampaa, italialaisvaikutteista barokkia, joka edelsi rokokoota.

Queluzin palatsia verrataan usein Versaillesin palatsiin, mikä ei ole perusteltua. Versaillesin on sanottu säteilevän majesteettisuutta, kun taas Queluzin on sanottu olevan "ennemminkin hieno kuin upea" ja näyttävän "erittäin kalliilta syntymäpäiväkakulta". Queluzin tyyli heijastaa Portugalin senaikaisen kuningasperheen elämäntyyliä.

Lähteet
-------

1. ↑  João Taurino: Palácio Nacional de Queluz - Visit Sintra *visitsintra.travel*. Viitattu 15.8.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ali Kaya** (alun perin **Stanley Kiprotich Mukche**; s. 20. huhtikuuta 1994 Eldoret, Kenia) on kenialaissyntyinen, nykyisin Turkkia edustava kestävyysjuoksija. Hän kilpailee 5 000 ja 10 000 metrillä.

Kaya muutti Turkkiin vuonna 2010 ja otti käyttöönsä nykyisen nimensä. Maan kansalaisuuden hän sai vuonna 2013. Kaya saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuista kultaa 5 000 ja 10 000 metriltä vuonna 2013. Hän voitti samat matkat myös Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Kaya saavutti pronssia 10 000 metriltä ennätysajallaan 28.08,72. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa 3 000 metrillä omalla ja Turkin ennätysajalla 7.38.42. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Kaya oli 10 000 metrillä seitsemäs ja 5 000 metrillä yhdeksäs.

Kaya saavutti Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hopeaa 10 000 metrillä ajalla 28.21,42. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän keskeytti 10 000 metriä ja karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä. Hän saavutti maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 pronssia sekaviestissä.

Maastojuoksun EM-kilpailuista Kayalla on kulta henkilökohtaisesta kilpailusta 2015 sekä hopea henkilökohtaisesta ja kulta joukkuekilpailusta 2014. Nuorten sarjassa hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden 2013.

Kayan ennätys 5 000 metrillä on 13.00,31 (Rooma 2015) ja 10 000 metrillä 27.24,09 (Mersin 2015).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ali Kaya Tilastopaja. Viitattu 1.5.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  22nd European Athletics Championships, Letzigrund Stadium European Athletics.  Arkistoitu 29.4.2016. Viitattu 26.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  33rd European Athletics Indoor Championships, O2 Arena European Athletics.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 26.8.2015. (englanniksi)
4. 1 2  Ali Kaya Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Mixed Relay mixed *iaaf.org*. Viitattu 1.5.2017. (englanniksi)
6. ↑  Athletics - Ali KAYA *the-sports.org*. Viitattu 13.7.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Erkki Urbanus Raide** (ent. **Raivander**, 15. toukokuuta 1892 Kuorevesi − 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli Viljakkalan punakaartin ylipäällikkö. Ammatiltaan hän oli maalari ja pienviljelijä, joka toimi myös kunnan kirjastonhoitajana. 

Suomen sisällissodan aikana Raiteesta tuli Viljakkalan punakaartin ylipäällikkö. Hän teloitti ainakin yhden valkoisen vangin, luultuaan vaimonsa tulleen surmatuksi Kansan Lehden esittämien tietojen perusteella. Hän pakeni Tampereelle miestensä mukana, otti osaa Pispalan taisteluihin, joissa haavoittui. Sodan jälkeen hänet tuomittiin valkoisen vangin murhasta kuolemaan ja teloitettiin Suomenlinnan vankileirillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen sotasurmat 1914-1922 *vesta.narc.fi*. Viitattu 12.7.2020. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Valtiorikosylioikeus ja valtiorikosoikeudet > Valtiorikosylioikeuden ja valtiorikosoikeuksien arkisto > Valtiorikosylioikeuden aktit > Valtiorikosylioikeuden akti 1918-1918 (7090) *digi.narc.fi*. Viitattu 12.7.2020.
3. ↑  Korjus, Olli.: *Kuusi kuolemaantuomittua*. Atena. 1151049983. ISBN 978-952-300-048-3, 952-300-048-9. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.7.2020).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Turun ja Porin läänin kuvernööri, kenraalimajuri Nikolai Borgenström (1905–1911)
**Knut Gustaf Nikolai Borgenström** (6. syyskuuta 1851 Loppi – 15. lokakuuta 1918 Turku) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi myös Turun ja Porin läänin kuvernöörinä.

Hän opiskeli Pietarin kadettikoulussa sekä myöhemmin Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, josta Borgenström valmistui aliluutnanttina vuonna 1872. Hän osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878 ja palveli sen jälkeen armeijan insinöörijoukoissa. Vuonna 1893 Borgenströn ylennettiin everstiluutnantiksi ja hänet määrättiin sotilasinsinöörilaitoksen päähallintoon vanhemmaksi yleisesikuntaupseeriksi. Everstiksi ylennetty Borgenström nimitettiin vuonna 1903 Suomen sotaväen esikunnan yleisesikuntaupseeriksi ja vielä myöhemmin samana vuonna Suomen tulliylihallituksen pääjohtajaksi. 

Vuosina 1905–1911 Borgenström toimi Turun ja Porin läänin kuvernöörinä. Reserviin siirtymisensä jälkeen hän työskenteli turkulaisen telakkayhtiön W:m Crichton & C:o Ab:n palveluksessa sekä oli kaupungin köyhäinhoitolautakunnan puheenjohtajana 1911-1918. Sisällissodan aikana Borgenström nimitettiin Turun komendantiksi 15. huhtikuuta 1918, mutta häntä ei kuitenkaan merkitty Suomen armeijan upseeriluetteloihin.

Lähteet
-------

* Borgenström, Knut Gustaf Nikolai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Biografiakeskus

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Theodor Hjalmar Lang** | **Turun ja Porin läänin kuvernööri**1905–1911 | Seuraaja:**Eliel Ilmari Wuorinen** |
**Erkki Pilli-Sihvola** (25. kesäkuuta 1921 Sippola – 1. heinäkuuta 1993 Lahti) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Pilli-Sihvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Pilli-Sihvola ja Anni Pilli-Sihvola ja puoliso vuodesta 1945 opettaja, maanviljelijä, agronomi Sirkka Eeva Marjatta Ylönen. Pilli-Sihvola tuli ylioppilaaksi Inkeroisten yhteiskoulusta 1940, kävi Maasotakoulun kadettikurssin 1943, valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1948 ja suoritti vielä opintoja yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1950–1951. Hän oli nuorempi upseeri Suomen puolustusvoimissa 1943–1945, maatalousministeriön asutusasiainosaston palveluksessa 1949–1951, Kymenlaakson maanviljelysseuran karjatalousagronomi 1952–1955, Länsi-Karjalan maanviljelysseuran, vuodesta 1967 Etelä-Karjalan maanviljelysseura, maatalousagronomi 1955–1964 ja toiminnanjohtaja 1965–1969, Kymen läänin maatalouskeskuksen johtaja 1970–1984 ja maanviljelijä vuodesta 1985. Hänellä oli myös lukuisia maatalousalan ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Pilli-Sihvola sai 1977. Taiteilija Reino Puustinen maalasi hänestä taulun *Maanviljelysneuvos työpöytänsä ääressä* vuonna 1982.

Lähteet
-------

1. 1 2  Talka, Anu: Maanviljelysneuvos Erkki Pilli-Sihvola (1921–1993). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 26.1.2023.
2. 1 2  Paavo Tukkimäki: Ihmiset. Kuolleita. Maanviljelysneuvos Erkki Pilli-Sihvola. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  12.7.1993. Viitattu 22.1.2023.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 736. Viitattu 26.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Anu Talka: Erkki Pilli-Sihvola *Biografiasampo*.
**Jesus de Tavarangue** on jesuiittojen entinen lähetysasema Paraguayssa. Se on perustettu nykyisen Encarnaciónin kaupungin lähelle Kaakkois-Paraguayhyn vuonna 1685. Lähetysaseman tarkoitus oli toimia pienoiskaupunkina, joka tutustuttaa paikallisia guaraneita kristinuskoon. Alueella on edelleen jäljellä kellotorni, jolla kutsuttiin asukkaita jumalanpalvelukseen mutta myös varoitettiin lähestyvistä orjakauppiaista. Massiivisen kivikirkon rakennustyöt aloitettiin 1750-luvulla, mutta kirkko ei koskaan valmistunut. Siitä piti tulla italialaisen Loyalan kirkon kopio, ja sen rakennustyöhön osallistui noin kolmetuhatta guarania. Kun jesuiitat karkotettiin Paraguaysta vuonna 1767, kirkko jäi kesken.

Raunioitunut luostari on Unescon maailmanperintökohde.

Lähteet
-------

1. ↑  World Heritage Site (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  The Jesus de Tavarangue Ruins In Paraguay Paraguay Travel Guide
3. ↑  Unesco

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jesus de Tavarangue**.
**Solmulevä** (*Ascophyllum nodosum*) on suurikokoinen ruskolevä, jota tavataan Pohjois-Atlantissa.

Lajikuvaus
----------

Solmulevä on hidaskasvuinen mutta erittäin pitkäikäinen makrolevä: vanhimmat löydetyt kasvustot ovat olleet yli 400 vuotta vanhoja. Sillä on ruskeat ja nauhamaiset sekovarret, joihin on kiinnittynyt tasaisin välimatkoin munanmuotoisia kaasurakkuloita. Yleensä sekovarret ovat noin 50–200 senttimetriä pitkät ja voivat säilyä katkeamatta jopa 15 vuotta. Ne kasvavat tyvestä, joten solmulevä pystyy kasvattamaan katkenneiden varsien tilalle uusia. Kasvin päällä kasvaa usein pieninä töyhtöinä punaruskeaa, rihmamaista *Vertebrata lanosa* -punalevää.

Levinneisyys
------------

Solmulevää esiintyy lähes yksinomaan Pohjois-Atlantin rannikoilla. Sitä käytetään kalastusteollisuudessa äyriäisten pakkausmateriaalina, joten se saattaa tulevaisuudessa levitä myös muille merialueille. Yksittäisiä havaintoja on jo tehty San Franciscon lahdessa.

Elinympäristö
-------------

Solmulevä kasvaa kiinnittyneenä vuorovesivyöhykkeen kalliopinnoille ja kiville. Sitä esiintyy niin suojaisissa jokisuistoissa kuin suojattomilla merenrannoillakin.

Käyttö
------

Solmulevästä valmistetaan lisäaineita ja luontaistuotteita. Sitä on käytetty myös eläinten ravitsemuksessa sekä maanparannuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Guiry, Michael & Guiry, Caoilte: Ascophyllum nodosum *AlgaeBase*.  2010. Galway:  National University of Ireland. Viitattu 29.10.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Hill, Jacqueline & White, Nicola: Knotted wrack – Ascophyllum nodosum *Marine Life Information Network*.  2008. Plymouth:  Marine Biological Association of the United Kingdom.  Arkistoitu 15.5.2011. Viitattu 29.10.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Solmulevä (*Ascophyllum nodosum*)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1415896
* Wikispecies: Ascophyllum nodosum
* AlgaeBase: 5
* Calflora: 13038
* EoL: 902587
* EPPO: ASKPNO
* EUNIS: 65541
* GBIF: 3196524
* iNaturalist: 68770
* IRMNG: 10966460
* ITIS: 11331
* NBN: NHMSYS0021058637
* NCBI: 52969
* SeaLifeBase: 83692
* uBio: 437653
* WoRMS: 145541

 |

 |