recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Thomas Ebright Memorial Award** on American Hockey Leaguessa vuosittain jaettava palkinto. Se annetaan pelaajalle, joka on urallaan avustanut liigaa huomattavasti. Palkinto kantaa Portland Piratesin ja Baltimore Skipjacksin entisen omistajan Thomas Ebrightin nimeä. Ebright oli pitkään myös johtokunnan jäsen ennen kuolemaansa 1997.

Voittajat
---------

| Kausi | Voittaja |
| --- | --- |
| 1997–1998 | Jack Butterfield |
| 1998–1999 | Gordon Anziano |
| 1999–2000 | Bryan Lewis |
| 2000–2001 | Bill Torrey |
| 2001–2002 | Bruce Landon |
| 2002–2003 | Bill Watters |
| 2003–2004 | Roy Boe ja Jack Kelley |
| 2004–2005 | Glenn Stanford |
| 2005–2006 | Al Coates |
| 2006–2007 | Jason LaBarberaFrank Miceli |
| 2007–2008 | Doug Yingst |
| 2008–2009 | Jim Mill |
| 2009–2010 | Tom Mitchell |
| 2010–2011 | Mark Chipman |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Thomas Ebright Memorial Award
Thomas Dimitroff harjoitusleirillä vuonna 2014.
**Thomas George Dimitroff Jr.** (s. 1966 Barberton, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon johtohenkilö. Hän toimi NFL:n Atlanta Falconsin toimitusjohtajana vuosina 2008-2020. Dimitroff on toiminut pelaajatarkkailutehtävissä NFL:ssä vuodesta 1993 lähtien. Vuosina 2002–2007 hän työskenteli New England Patriotsin oraganisaatiossa ja oli voittamassa kahta Super Bowlia.

Atlanta Falcons
---------------

Dimitroff siirtyi Atlanta Falconsin toimitusjohtajaksi kaudelle 2008. Hän uudisti joukkuetta määrätietoisesti varaamalla pelinrakentajaksi Matt Ryanin Boston Collegesta ja hankkimalla muun muassa keskushyökkääjä Michael Turnerin San Diego Chargersista. Uudeksi päävalmentajaksi tuli Mike Smith. Edellisellä kaudella heikosti menestynyt joukkue selvitti tiensä pudotuspeleihin. Dimitroff on jatkanut aggressiivista värväyspolitiikkaa. Hän on hankkinut muun muassa sisemmän laitahyökkääjä Tony Gonzalezin Kansas City Chiefsistä ja kulmapuolustaja Asante Samuelin Philadelphia Eaglesista, ja NFL:n varaustilaisuudessa 2011 hän teki suuren kaupan saadakseen joukkueeseen lupaavan laitahyökkääjä Julio Jonesin. Joukkue on menestynyt ja selvinnyt pudotuspeleihin lähes joka vuosi. Pudotuspeleissä menestys on tosin jäänyt vielä tulematta. Kaudella 2016 Falcons selvisi Super Bowliin, jota joukkue johti 28-3 New England Patriotsia vastaan. Joukkue kuitenkin romahti ottelun lopussa ja Patriots vei mestaruuden. Menestyskauden jälkeen Falcons pärjäsi heikosti ja tämä johti Dimitroffin sekä päävalmentaja Dan Quinnin potkuihin kesken kauden 2020.

Yksityiselämä
-------------

Dimitroffilla ja hänen vaimollaan Angelinalla on yksi tytär. Dimitroffin isä Tom oli entinen NFL-pelaaja, pelaajatarkkailija ja valmentaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Thomas Dimitroff (Arkistoitu – Internet Archive) Atlanta Falcons. Viitattu 6.1.2013.
2. ↑  Falcons fire coach Dan Quinn, GM Thomas Dimitroff after 0-5 start NFL.com. Viitattu 18.1.2021.
**Plan Bee** moottoripyörä-stunt show -ryhmä oli yksi Euroopan tunnetuimmista ryhmistä ja varmasti myös Suomen tunnetuin.*kenen mukaan?* Plan Bee ryhmä perustettiin vuonna 2001, ja silloin siihen kuului seitsemän jäsentä. He olivat Tane Tammela, Juho Puurunen, Jukka Suloranta, Samu Kemppainen, Janne Uskali, Jere Kivilaakso ja Joni Tammela.

Vuosien varrella ryhmä pieneni viiteen henkeen, Joni Tammelan ja Tane Tammelan lähtiessä tekemään Jonille soolouraa. Vuonna 2007 KTM-moottoripyörämerkki teki merkittävän liikkeen ja halusi Plan Bee tiimin siipiensä alle. Tästä lähtien tiimi ajoi KTM-merkkisillä moottoripyörillä. Keväällä 2008 Jere päätti lopettaa stunttailun ja hänen tilalle tuli Sami Dinler. Isoin esiintyminen Plan Bee -tiimillä oli Saksan Hockenheimin NitrOlympx tapahtumissa vuonna 2007 ja 2008. Katsomossa hurrasi reilut 80 000 katsojaa suomalaisille hurjapäille.

Jouluna 2009 tiimi päätti kuitenkin laittaa kypärät hyllylle, koska osalla kuskeista oli motivaatiot siirtynyt muihin lajeihin. Sami Dinler ja Janne Uskal, jatkoivat kuitenkin stunttiuraa uudella stunt-tiimillä nimeltä Dusters.

Lähteet
-------

1. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* .
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*
**Thomas Dähne** (s. 4. tammikuuta 1994 Oberaudorf, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Holstein Kieliä. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Dähne aloitti ammattilaisuransa itävaltalaisessa Red Bull Salzburgissa, jonka edustusjoukkueessa hän pelasi yhden ottelun Itävallan Bundesliigassa toukokuussa 2013. Vuosina 2012–2014 Dähne pelasi Red Bull Salzburgin kakkosjoukkueessa FC Lieferingissä 55 ottelua Erste Ligassa. Vuosina 2014–2015 hän edusti Saksan 2. Bundesligassa pelaavaa RB Leipzigia, jossa hän pelasi kakkosjoukkueessa 12 ottelua, mutta edustusjoukkueessa ei yhtään.

Elokuussa 2015 Dähne siirtyi loppukauden mittaisella sopimuksella Suomen Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubiin.

### Maajoukkueura

Dähne on edustanut Saksaa alle 16-vuotiaista alle 20-vuotiaisiin maajoukkuetasolla. Vuonna 2011 hän kuului alle 17-vuotiaiden maajoukkueeseen MM-kilpailuissa, muttei pelannut yhtään ottelua.

Trivia
------

Dähne on ollut kunniajäsen saksankielisessä jalkapalloseurassa FC Germania Helsingissä vuodesta 2017 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Nehmer, Marco. "Germania Helsinki will bald sein Ehrenmitglied besuchen", Kieler Nachrichten, 20. August 2020, p. 18. Luettu 21. November 2020. (de) "Dähne ist Ehrenmitglied des Vereins, war bei der Gründungsversammlung 2017 dabei."
5. ↑  Der FC Germania Helsinki – mehr als nur ein Fußballclub (html)  7.9.2018. finntouch.de.  Arkistoitu 1.10.2020. "Dort wurden sie sogar vom damaligen deutschen HJK-Torwart Thomas Dähne angesprochen, der fortan einige Male die Spiele der „Germanier" besuchte und sogar bei der Vereinsgründung anwesend war." Viitattu 22.12.2020. de

HJK – Veikkausliiga
3 Saksela |
4 Halsti |
5 O'Shaughnessy |
7 Luís Henrique |
8 Bubacar |
9 Ri. Riski |
10 Lingman |
11 Ro. Riski |
12 Tånnander |
13 Murillo |
14 Dahlström |
15 Tenho |
16 Moren |
17 Rogerson |
18 Murnane |
19 Terho |
21 Väänänen |
22 Kouassivi-Benissan |
24 Browne |
27 Valenčič |
29 Olusanya |
31 Keto |
33 Untersee |
37 Tanaka |
47 Peltola |
Valmentaja Koskela
**Plaisir d’amour** on ranskalainen laulelmaklassikko. Sen on vuonna 1784 säveltänyt Jean-Paul-Égide Martini (1741–1816). Teksti on peräisin Jean-Pierre Claris de Florianin (1755–1794) runosta, joka sisältyy hänen romaaniinsa *Célestine*. Laulu on ollut hyvin suosittu J. P. E. Martinin versiona. Hector Berlioz on sovittanut sen vuonna 1859 orkesterille (H134). Louis van Waefelghem on sovittanut sävelmän 1880-luvulla esitettäväksi viola d’amorella tai alttoviululla ja pianolla. Siitä on tehty myös useita popversioita.

Sanat
-----

|  |
| --- |
| Plaisir d’amour ne dure qu’un moment.
chagrin d’amour dure toute la vie.

J’ai tout quitté pour l’ingrate Sylvie.
Elle me quitte et prend un autre amant.

Plaisir d’amour ne dure qu’un moment.
chagrin d’amour dure toute la vie.

Tant que cette eau coulera doucement
vers ce ruisseau qui borde la prairie,

Je t’aimerai me répétait Sylvie.
L’eau coule encore. Elle a changé pourtant.

Plaisir d’amour ne dure qu’un moment.
chagrin d’amour dure toute la vie. |

Eero Väre on levyttänyt sen suomeksi Kullervon sanoittamana (1948) nimellä "Lemmen onnetar". Birgit Kronström hyräilee laulua elokuvassa *Amor hoi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Hberlioz.com
2. ↑  Suomen Äänitearkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  *Plaisir d’amour* Elonetissä. Musiikki

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Plaisir d'amour
Joseph Wright, *Thomas Day*
**Thomas Day** (22. kesäkuuta 1748 Lontoo – 28. syyskuuta 1789 Barehill, Berkshire) oli englantilainen kirjailija ja tunnettu orjuuden vastustaja.

Day oli varakas ja omituinen. Hän toimi aktiivisesti poliittisissa kampanjoissa korruption vastustamiseksi ja orjuuden kieltämiseksi, ja sai näissä tukea muilta Lunar societyn jäseniltä.

Day oli varakkaiden vanhempien lapsi, joka osoitti jo nuorena empatiaa köyhiä ja eläimiä kohtaan. Hän opiskeli Oxfordissa ja viehättyi Jean-Jacques Rousseaun ajatuksista. Hän yritti kasvattaa itselleen rousseaulaisten ihanteiden mukaisen vaimon, ja adoptoi tätä varten kaksi orpotyttöä. He eivät kuitenkaan osoittautuneet sopiviksi. Day löysi kuitenkin samanhenkisen vaimon, joka suostui askeettiseen elämäntyyliin.

Vuonna 1773 Day julkaisi runon *The Dying Negro* ("kuoleva neekeri) jolla hän hyökkäsi orjuutta vastaan. Runosta tuli hyvin suosittu. Hän osi maatilan Essexistä, ja käytti suuren osan varallisuudestaan maanviljelyksen kehittämiseen ja maatyöläistensä olojen parantamiseen. Vuonna 1783 Day julkaisi lastenkirjan *Sandford and Merton* jolla hän pyrki levittämään aatteitaan. Kirjasta tuli hyvin suosittu. Vuonna 1789 Day yritti kouluttaa hevosta lempeydellä, mutta hevonen heitti hänet selästään ja Day sai surmansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas Day: Humanitarian and Reformer *Revolutionary Players*.  Arkistoitu 17.5.2011. Viitattu 7.5.2011.
2. ↑  Lunar Society of Birmingham  Oxford Dictionary of National Biography
3. ↑  The Lunar Society of Birmingham *Notes and Records of the Royal Society of London*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaljaasi Valborg** on Porvoon maalaiskunnassa vuonna 1948 rakennettu puurakenteinen purjealus. Se oli yksi Porvoon seudulla 1940- luvulla rakennetuista 41 puurunkoisesta rahtipurjealuksesta, jotka oli varustettu apukoneella. Alun perin alus oli kaksimastoinen hiekkajaala, jonka käyttötarkoitus oli hiekan rahtaaminen. Sotien jälkeen rannikon rahtiliikenne hoidettiin juuri Valborgin kaltaisilla aluksilla, kun suuri osa maan rahti- ja kauppalaivastosta oli luovutettu sotakorvauksina Neuvostoliittoon. Samanlaisia aluksia on jäljellä enää muutama. Valborg hyväksyttiin toisena aluksena Museoviraston perinnelaivarekisteriin vuonna 1994.

1970-luvulla Valborgin ura rahtilaivana loppui ja vuonna 1977 Pääkaupunkiseudun Meripartiolaiset ry otti aluksen käyttöönsä. Valborg oli Pääkaupunkiseudun Partiolaisten koulupurjelaivana ja sillä järjestettiin muun muassa partioleirejä, leirikouluja ja myös rippileirejä. Viimeisin perinnepurjelaivan omistaja on Valborg Oy ja sen kotisatama on Halkolaituri Helsingin Pohjoisrannassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Kantola HS: 26 metriä pitkä Gerda oli mukana jälleenrakentamassa sodanjälkeistä Helsinkiä  13.3.2019. Helsingin Sanomat. Viitattu 13.3.2019.

* Perinnepurjelaiva s/v Valborg
* Suomen historialliset alukset
* Suomen kauppalaivastotietokanta
* Museovirasto: Perinnelaivarekisteri

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kaljaasi Valborg**.
* Kaljaasi Valborg pääsi vesille
* C6/2004M Kaljaasi VALBORG, karilleajo Porvoon saaristossa 4.8.2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaljaasi Valborg saa uuden rungon
* Valborg PartioWikissä
* Itäuusmaalaiset hiekkajaalat
*Tämä artikkeli kertoo irlantilaisesta toimittajasta. Thomas Davis oli myös Cookinsaarten pääministeri.*
**Thomas Osborne Davis** (14. lokakuuta 1814 Mallow, Corkin kreivikunta – 16. syyskuuta 1845 Dublin) oli irlantilainen kansallismielinen toimittaja ja runoilija sekä yksi Nuori Irlanti -ryhmän perustajista 1840-luvulla.

Davis oli protestantti ja hän vierasti vallalla ollutta tapaa yhdistää irlantilainen nationalismi katolisuuteen. Käydessään Dublinin Trinity Collegea hän kehitteli ajatuksen Irlannin kaikkien uskonnollisten ryhmien ja yhteiskuntaluokkien saattamisesta yhteen kansallisen taistelun merkeissä. Hän perusti vuonna 1842 yhdessä katolisen Charles Gavan Duffyn kanssa *The Nation* -nimisen viikkolehden, joka tuki alun perin Daniel O’Connellin liikettä Irlannin ja Ison-Britannian valtiounionin kumoamiseksi, mutta josta tuli sittemmin Nuorena Irlantina tunnetun liikkeen pää-äänitorvi. Davis ja Duffy eivät tosin itse pitäneet nimityksestä "Nuori Irlanti", joka korosti heidän nuoruuttaan ja kokemattomuuttaan suhteessa O’Connelliin. Davisin merkittävimmät ulkomaiset innoittajat olivat ranskalaiset historioitsijat Jules Michelet, Augustin Thierry ja Jean Charles Léonard de Sismondi. Hän kirjoitti tunnettuja isänmaallisia runoja, kuten "A Nation Once Again" and "The Battle of Fontenoy", joista tuli myöhemmin Irlannin kansalliselle vallankumousliikkeelle lähes pyhiä tekstejä.

Davis kuoli vain 30-vuotiaana. Pian sen jälkeen Nuoren Irlannin ryhmä irtautui lopullisesti O’Connellin liikkeestä ja siirtyi radikaalimmille urille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Thomas Osborne Davis (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.4.2014.
2. 1 2 3  Richard Davis: Young Ireland (englanniksi) Encyclopedia of 1848 Revolutions. Ohion yliopisto. Viitattu 13.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Melorian meritaistelu** käytiin 6. elokuuta 1284 Italiassa sijaitsevan Livornon kaupungin edustalla olevan Melorian saaren lähistöllä Tyrrhenanmerellä. Taistelevina osapuolina olivat Genovan kaupunki, joka oli voimakkaassa nousussa Välimeren alueen merimahdiksi sekä Pisan kaupunki, joka on jo pääsääntöisesti ohittanut kulta-aikansa alueellisena merivaltana. Taistelu oli perinteinen laivastojen välinen meritaistelu. Taistelu päättyi genovalaisten voittoon ja se merkitsi loppua Pisan kaupungin roolille merivaltiona.

Genovalaisten komentajina toimivat Oberto Doria, Benedetto Zaccaria ja Oberto Spinola. Pisän joukkoja puolestaan komensivat Alberto Morosini, Ugolino della Gherardesca sekä Andreotto Saraceno. Genovalaisilla oli taistelussa selkeä ylivoima, sillä heillä oli 93 alusta ja pisalaisilla vain 72 alusta. Taistelusta ei ole tietoja genovalaisten menetyksistä, muuta on arvioitu 5000–6000 pisalaisen kuolleen, noin 11 000 joutuneen vangiksi sekä 50 aluksen uponneen tai saadun sotasaaliiksi.

Taistelun konteksti
-------------------

Kaksi italialaista tasavaltaa taistelivat herruudesta Korsikan ja Sardinian saarilla. Nämä ajautuivat avoimeen kiistaan vuonna 1282 tavoitteenaan kummallakin saada valvontaansa Tyrrhenanmeren meritiet. Melorian meritaistelu on eräänlainen päätepiste tälle taistelulle vaikutusvallasta.

Vuosina 1282, 1283 ja 1284 käydyistä taisteluista yksikään ei sujunut Pisan kannalta myönteisesti. Toisaalta heillä olivat tukenaan katalaanit ja Venetsian kaupunkivaltio, jonka edut olivat ristiriitaisia Genovan kaupungin kanssa. Kaikesta henkisestä tuesta huolimatta Pisa ei saanut kummaltakaan osapuolelta mitään aineellista tai miehistöllistä apua.

Genovalaiset, joiden laivasto oli vastustajan vastaavaa voimakkaampi ja tehokkaampi, lähettivät koko sotalaivastonsa vihollista vastaan. Kun genovalaiset ilmaantuivat Melorian saaren edustalle, niin pisalaiset olivat ryhmittäneet laivastonsa Arno-joen suulle, jossa on Porto Pisano, eli kaupungin satamakaupunki. Myös Pisan laivasto edusti koko kaupungin voimaa ja tasavallan mahtavuutta. Taisteluun osallistuivat pisalaisista kaikkien keskeisten mahtiperheiden edustajat ja myös suuri osa tasavallan korkeista virkamiehistä.

Taistelun seuraukset
--------------------

Pisan tasavalta, joka oli joutunut jo kaksi vuotta aiemmin poistumaan aragonialaisten tulon seurauksena Sisiliasta ja menettänyt kaiken vaikutusvaltansa Sardinian asioihin, menetti myös Korsikan genovalaisille.

Kun Pisa joutui kokemaan samanaikaiset hyökkäykset sekä firenzeläisten että luccalaisten taholta, niin tasavalta ei koskaan enää toipunut tästä tappiokierteestään. Kaksi vuotta taistelun jälkeen genovalaiset valtasivat Porto Pisanon ja sen sataman. Tämän lopullisen tappion jälkeen Pisa menetti lopullisesti asemansa keskeisenä Välimeren merivaltana kuten myös Toscanan alueen keskeisen kaupunkivaltion asemaan. Lopullisesti Firenze liitti kaupungin alueisiinsa vuonna 1406.

Taistelun seuraukset toimivat myös henkilötasolla, sillä hallitseva kreivi Ugolino tuomittiin kuolemaan nälkään poikiensa ja lastenlastensa kanssa. Tästä tapahtumasta kerrotaan Danten Jumalaisen näytelmän osassa Helvetti ja sen laulussa 32.
**Kalle Albinus Viljamaa** (15. helmikuuta 1885 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen painija, joka edusti Suomea vuoden 1912 Tukholman olympialaisissa. Sisällissodan aikana kuollut Viljamaa oli varsinaiselta ammatiltaan rautatieläinen.

Urheilu-ura
-----------

Viljamaa osallistui Tukholman olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin 82,5 kg:n sarjaan, sijoittuen jaetulle viidennelle sijalle toisen suomalaisen Emil Backeniuksen kanssa. Tampereen Pyrintöä edustanut Viljamaa sijoittui SM-kilpailuissa 83 kg:n sarjassa hopealle vuosina 1911, 1914 ja 1916. Hän harrasti myös moukarinheittoa, jossa saavutti SM-pronssia vuonna 1911. Viljamaan ennätys moukarissa oli 35,59 vuodelta 1914. Tampereen Pyrinnön johtokuntaan Viljamaa kuului vuosina 1912–1914.

Kuolema
-------

Kalle Viljamaa kuoli siviiliuhrina maaliskuussa 1918 Tampereen taistelun aikana valkoisten kaupunkiin ampumassa tykistötulituksessa. Hän oli yksi viidestä sisällissodassa kuolleesta olympiaurheilijasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Viljamaa, Kalle Albinus (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen sotasurmat 1914-1922. Viitattu 18.6.2015.
2. ↑  Kalle Viljamaa (Arkistoitu – Internet Archive) Sports-Reference. Viitattu 18.6.2015.
3. ↑  Wrestling at the 1912 Stockholm Summer Games: Men's Heavyweight, Greco-Roman (Arkistoitu – Internet Archive) Sports-Reference. Viitattu 18.6.2015.
4. ↑  Painin SM-kilpailut 1910–1914 TUL-paini. Viitattu 18.6.2015.
5. ↑  Painin SM-kilpailut 1915–1919 TUL-paini. Viitattu 18.6.2015.
6. 1 2  Vuoden 1918 kahinoissa kuoli viisi suomalaista olympiaurheilijaa Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 18.6.2015.
**Kalle Veikko Sakari Ukkola** (s. 4. toukokuuta 1943 Sortavala) on suomalainen insinöörikenraalimajuri evp.

Ukkola syntyi majuri, insinööri Veikko Ukkolan ja Laura Linkolan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on arkkitehti Outi Rajakaltio.

Ukkola tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1962, Kadettikoulusta hän valmistui 1966 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1972. Ukkola toimi opetusoupseerina Pohjanmaan tykistörykmentissä vuodesta 1966 ja sitten Pääesikunnassa toimistoinsinöörinä vuodesta 1972 ja toimistopäällikkönä sekä osastoinsinööri useilla eri osastoilla vuodesta 1978. Viestikeskuskorjaamon johtaja hän oli vuodesta 1990 ja hoiti sitten päällikkötehtäviä puolustusvoimien materiaalilaitoksella vuodesta 1993, kunnes hänet nimitettiin puolustusvoimien pääinsinööriksi 1994. Ukkola jäi eläkkeelle kesällä 2003, jolloin hänen seuraajakseen nimitettiin Markku Ihantola.

Ukkola ylennettiin vänrikiksi 1963, luutnantiksi 1966, yliluutnantiksi 1971, insinöörikapteeniksi 1973, insinöörimajuriksi 1978, insinöörieverstiluutnantiksi 1984, insinöörieverstiksi 1990 ja insinöörikenraalimajuriksi 1994.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 790. Ukkola, Kalle Veikko Sakari. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
2. ↑  Insinöörieversti Markku Ihantola...  20.2.2003. Helsingin Sanomat. Viitattu 8.3.2017.
**Kaarle Akseli "Kalle" Vilander** (24. helmikuuta 1873 – 15. toukokuuta 1918) oli tamperelainen Finlaysonin tehtaan laitosmies ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän komensi Suinulan verilöylypaikalle ensimmäisenä ennättänyttä Tampereen punakaartin lentävää osastoa. Tämän jälkeen hän osallistui viljan takavarikointeihin Sahalahdella ja komensi ensin Tampereen punakaartin II pataljoonan III komppaniaa ja sitten koko III pataljoonaa. Heikki Ylikankaan mukaan hänellä oli Tampereen taistelun aikana ongelmia alkoholin kanssa. Hän joutui sodan jälkeen valkoisten kenttäoikeuteen, jossa hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Kalevankankaan vankileirissä. Hän oli korkea-arvoisin Tampereella teloitettu punainen.

Lähteet
-------

* Klemettilä, Aimo: *Tampereen punakaarti ja sen jäsenistö*, s. 280. Tampereen yliopisto, 1976. ISBN 951-44-0439-4.
* Ylikangas, Heikki: *Tie Tampereelle*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18897-2.

### Viitteet

1. ↑  Klemettilä, Aimo: *Tampereen punakaarti ja sen jäsenistö*, s. 280. Tampere: Tampereen yliopisto, 1976.
**Annikki Ilona Aarnio** (myöh. **Arvo**, 21. tammikuuta 1929 – 19. joulukuuta 2016) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvulla SM-mitaleja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hän edusti Helsingin Tarmoa.

Aarnio saavutti SM-kilpailuissa 100 metrin juoksussa pronssia vuosina 1952 ja 1954 sekä sijoittui 200 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 1952. Hän saavutti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä pronssia Helsingin Tarmon joukkueessa vuonna 1951. Hän kilpaili viestijuoksussa kolmimaaottelussa Ruotsia ja Tanskaa vastaan Kööpenhaminassa syyskuussa 1952.

Aarnion ennätys 100 metrin juoksussa on 12,9 s ja 200 metrin juoksussa 27,2 s, molemmat vuodelta 1952.

Lähteet
-------

1. ↑  Annikki Ilona Arvo (Aarnio) *BillionGraves*. Viitattu 28.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Annikki Aarnio Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. 1 2  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 494. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
4. 1 2  Hannus, Matti; Laitinen, Esa & Martiskainen, Seppo: *Kalevan kisat - Kalevan malja*, s. 255. Suomen Urheiluliitto, 2002. ISBN 951-96491-5-8.
5. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 396. , 1987.
6. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 226. , 1987.
7. ↑  Hannus, Matti & Laitinen, Esa: *Maailman paras maaottelu*, s. 219. Suomen Urheiluliitto, 2000. ISBN 951-96491-3-1.
**Min izāmō** on liiviläisten kansallislaulu. Tekstin kirjoitti Korli Stalte vuonna 1923 juhlallisuuksiin Mazirben kylässä, jossa nostettiin salkoon liiviläisten lippu. Laulun esitti nelihenkinen liiviläinen kuoro. Melodia on Fredrik Paciuksen säveltämä, sama kuin Suomen ja Viron kansallislauluissa. Sävellyksen valinnalla haluttiin korostaa liiviläisten yhteenkuuluvuutta suomalaisten ja virolaisten kanssa.

Sanat liiviksi
--------------

Min izāmō, min sindimō,
ūod ārmaz rānda sa,
kus rāndanaigās kazābõd
vel vanād, vizād piedāgõd.
Min ārmaz īlmas ūod set sa,
min tõurõz izāmō!
Min izāmō, min sindimō,
ūod ārmaz rānda sa,
kus lāinõd mierstõ vīerõbõd
un rāndan sūdõ āndabõd.
Min ārmaz īlmas ūod set sa,
min tõurõz izāmō!
Min izāmō, min sindimō,
ūod ārmaz rānda sa,
kus jelābõd īd kalāmīed,
kis mīer pǟl ātõ pǟvad īed.
Min ārmaz īlmas ūod set sa,
min tõurõz izāmō!
Min izāmō, min sindimō,
ūod ārmaz rānda sa,
kus kūltõb um vel pivā kēļ
- min amā ārmaz rāndakēļ.
Min ārmaz īlmas ūod set sa,
min tõurõz izāmō!

Sanat suomeksi
--------------

Mun isänmaa, mun synnyinmaa,  

oot armas ranta sä,  

miss’ rannan ääress’ kasvavat  

viel wanhat, viisaat petäiköt.  

Mun armas ainut oot tääll’ sä,  

mun kallis isänmaa!  

Mun isänmaa, mun synnyinmaa,  

oot armas ranta sä,  

miss’ laineet merest’ vierivät  

ja rannall’ suuta antavat.  

Mun armas ainut oot tääll’ sä,  

mun kallis isänmaa!  

Mun isänmaa, mun synnyinmaa,  

oot armas ranta sä,  

miss’ elävät kalamiehet,  

jotk’ merellä ovat päivät, yöt.  

Mun armas ainut oot tääll’ sä,  

mun kallis isänmaa!  

Mun isänmaa, mun synnyinmaa,  

oot armas ranta sä,  

miss’ kuuluu vielä pyhä kiel’  

– mun oma armas liivinkiel’.  

Mun armas ainut oot tääll’ sä,  

mun kallis isänmaa!

Lähteet
-------

1. ↑  The Liv Anthem Liiviläisten kulttuurikeskus.  Arkistoitu 2.2.2016. Viitattu 5.8.2015. (englanniksi)
2. ↑  Vaalgamaa, Edgar: *Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria. Jälkisanat Valda Šuvcāne.* Jyväskylä: Atena, 2001. ISBN 951-796-235-5
**Freddy Loix** (s. 10. marraskuuta 1970 Tongeren) on belgialainen rallikuljettaja.

Ura
---

Loix aloitti moottoriurheilun kartingissa. Vuonna 1994 hän voitti Belgian F2-luokan mestaruuden Opel Astralla.

Vuonna 1996 hän ajoi muutamia ralleja Toyota Corolla WRC:llä. Vuonna 1997 hän sijoittui Portugalin rallissa toiseksi ja seuraavana vuonna kolmanneksi Colin McRaen ja Carlos Sainzin jälkeen. Espanjassa hän sijoittui toiseksi samana vuonna.

Loix sai vuodeksi 1999 sopimuksen Mitsubishi Ralliartin kanssa. Loix loukkaantui Safari-rallissa ja joutui neljän viikon sairauslomalle eikä hän päässyt osallistumaan Portugalin ralliin. Hän palasi Mitsubishille tämän jälkeen. Vuoden 2001 Katalonian rallissa Loix jätti taakseen Carlos Sainzin, François Delecourin ja Richard Burnsin. 

Kaudelle 2002 Loix siirtyi Motor Sports Developmentin pyörittämään Hyundain talliin, jossa autona oli Hyundai Accent WRC. Monte Carlossa hän ajoi ulos ja mursi nilkkansa, mutta lääkäri käytti ruuveja ja hän pääsi osallistumaan muutaman viikon päästä ajettavaan Ruotsin ralliin vaikka joutui liikkumaan kainalosauvan kanssa huoltoalueeella. Loix väläytti vauhtiaan muun muassa 2002 Ruotsissa ja Akropoliksessa, mutta ei pärjännyt Hyundain autolla. Kaudella 2004 Loix ajoi muutaman kisan Peugeot'lla, mutta ei saanut pidempää sopimusta. 

Myöhemmin Loix siirtyi kilpailemaan IRC-sarjaan sekä Dakar-rallissa. IRC-sarjan kaudella 2010 hän voitti kolme kilpailua.

Loix on Bruno Thiryn, François Duvalin ja Thierry Neuvillen ohella tunnetuimpia belgialaisia rallikuljettajia.

Lähteet
-------

1. ↑  Penttinen, Antti: Loukkaantunut Freddy Loix ei kilpaile Portugalissa *hs.fi*.  4.3.1999. Viitattu 27.5.2023.
2. ↑  Luke Barry: The forgotten hero’s drive of WRC 2002 *dirtfish.com*.  13.1.2022. Viitattu 27.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Former WRC-driver Loix joins Team Dakarsport.com *us.motorsport.com*.  20.5.2008. Viitattu 27.5.2023. (englanniksi)
4. ↑  Craig Llewellyn: Loix takes dramatic Czech IRC win *crash.net*.  30.8.2010. Viitattu 27.5.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* eWRC-sivustolla (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ryōta Ōshima** (jap. 大島 僚太, *Ōshima Ryōta*; s. 23. tammikuuta 1993 Shizuoka) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Ōshima kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2016, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän debytoi Japanin A-maajoukkueessa syyskuussa 2016. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Hän on pelannut viisi maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  National Football Teams

Aiheesta muualla
----------------

* Soccerway

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2016
1 Kushibiki |
2 Muroya |
3 Endō |
4 Fujiharu |
5 Ueda |
6 Shiotani |
7 Harakawa |
8 Ōshima |
9 Yajima |
10 Nakajima |
11 Suzuki |
12 Nakamura |
13 Kōroki |
14 Ideguchi |
15 Kamekawa |
16 Asano |
17 Iwanami |
18 Minamino |
Valmentaja Teguramori

Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
**Fredegisius Toursilainen** (lat. *Fredegisus Turonensis*, myös *Fridugisus*, *Fridugis*, *Fredegis*, *Fredugis*) (700-luvun loppu Englanti – 834 Tours) oli munkki ja varhaisskolastinen filosofi ja teologi. Hän toimi vuodesta 804 opettajansa Alkuinin seuraajana Saint-Martin de Toursin luostarin apottina, ja Saint-Omerin (vuodesta 820) ja Saint-Bertinin luostarien apottina.

Fredegisius toimi Kaarle Suuren hovissa ja vuodesta 819 keisari Ludvig Hurskaan kanslerina. Hän oli osallisena useissa kiistoissa, erityisesti Lyonin arkkipiispaa Agobardusta vastaan.

Fredegisiuksen tunnetuin teos on kirjeen muotoon kirjoitettu *De substantia nihili et tenebrarum* ("Ei mistään ja pimeydestä", n. 804), joka käsittelee tyhjyyden ja pimeyden luonnetta. Hän omaksui käsiterealistisen kannan, jonka mukaan tyhjyys ja pimeys ovat olemassa olevia asioita, koska näitä sanoja käytetään Ensimmäisen Mooseksen kirjan alussa. Teos on ollut merkittävässä roolissa keskiajan universaalikiistassa, ja vaikka siinä esitettyjä näkemyksiä ei hyväksytty laajalti, se on vaikuttanut skolastisen dialektisen menetelmän kehitykseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Turner, William: Fredegis of Tours *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company. Viitattu 25. syyskuuta 2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Goebel, Bernd: Fridugisus *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon*.  (saksaksi)
* Turner, William: Fredegis of Tours *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat
	+ 2
	+ 3
	+ 4

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ryōta Tsuzuki** (jap. 都築 龍太, *Tsuzuki Ryōta*, s. 18. huhtikuuta 1978 Nara, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2001-2009.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 2001 | 2 | 0 |
| 2002 | 0 | 0 |
| 2003 | 0 | 0 |
| 2004 | 1 | 0 |
| 2005 | 0 | 0 |
| 2006 | 0 | 0 |
| 2007 | 0 | 0 |
| 2008 | 0 | 0 |
| 2009 | 3 | 0 |
| Yhteensä | 6 | 0 |

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2000
1 Narazaki |
2 Nakazawa |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Miyamoto |
6 Inamoto |
7 H. Nakata |
8 Myōjin |
9 Hirase |
10 Nakamura |
11 Miura |
12 Sakai |
13 Yanagisawa |
14 Motoyama |
15 Nishi |
16 K. Nakata |
17 Takahara |
18 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier

Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier
**Ryūichi Sugiyama** (jap. 杉山 隆一; s. 4. heinäkuuta 1941 Shizuoka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Sugiyama edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1961-1971. Hän osallistui muun muassa vuosien 1964 ja 1968 olympialaisiin, joista jälkimmäisissä Japani saavutti pronssia.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1961 | 3 | 0 |
| 1962 | 6 | 0 |
| 1963 | 5 | 1 |
| 1964 | 2 | 1 |
| 1965 | 4 | 3 |
| 1966 | 6 | 2 |
| 1967 | 5 | 4 |
| 1968 | 4 | 1 |
| 1969 | 4 | 0 |
| 1970 | 11 | 1 |
| 1971 | 6 | 2 |
| Yhteensä | 56 | 15 |

Lähteet
-------

1. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 311. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

  

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Nukus** on Karakalpakian autonomisen tasavallan pääkaupunki Uzbekistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Se sijaitsee Karakalpakian eteläosassa Turkmenistanin rajan tuntumassa Amudarja-joen varrella Kyzyl Kumin aavikon länsipuolella Harezmin keitaalla. Kaupungista on matkaa Uzbekistanin pääkaupunkiin Taškentiin 1 255 km. Nukusin asukasluku on 194 700 (1997).

Nukus on Karakalpakian liikenteellinen keskus. Siellä on lentokenttä ja linja-autoasema sekä rautatieyhteys Uzbekistanin pääkaupunkiin Taškentiin ja Kazakstanin puolelle Almatyyn. Kaupungissa on kevyttä teollisuutta muun muassa elintarviketeollisuutta. 

Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon Igor Savitskyn galleria, jossa on hieno taidekokoelma, jossa on Stalinin kaupunkiin 1920- ja 1930-luvuilla karkottamien taiteilijoiden töitä. Kaupungissa on myös Berdašin kunniaksi pystytetty patsas. Hän oli 1800-luvun suurin karakalpakialainen runoilija ja valtiomies. 

Kaupungista on noin 200 kilometriä Araljärvelle ja Araljärven ympäristökatastrofi vaikuttaa myös Nukusissa. Alueen ilmasto on alkanut muuttua ja Nukusissakin kärsitään keskimäärin 10 hiekka- ja pölymyrskystä vuodessa. 

Venäläiset perustivat Nukusin 1827, mutta kaupunki alkoi kehittyä ja kasvaa vasta 1930-luvulla. Karakalpakian pääkaupunki siitä tuli 1925.

Lähteet
-------

1. ↑  Число постоянных жителей в Республике Каракалпакстан на 1 января 2018 года

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nukus** Wikimedia Commonsissa
**Jouko Antero Harjanne** (s. 21. kesäkuuta 1962 Rauma) on suomalainen trumpetisti. Hän on toiminut Radion sinfoniaorkesterin soolotrumpetistina vuodesta 1984 alkaen.

Harjanne opiskeli Raimo Sarmaksen oppilaana Tampereen konservatoriossa ja sai trumpetinsoiton päästötodistuksen 1982. Lisäoppia hän hankki Henri Adelbrechtin ja Timofei Dokšitserin johdolla. Harjanne toimi Tampere Filharmonian trumpetin varaäänenjohtajana 1978–1984 ja Sibelius-Akatemian sivutoimisena tuntiopettajana 1988−2014. Vuodesta 1996 hän on toiminut Lieksan vaskiviikon taiteellisena johtajana. Vuonna 2012 Harjanne nimitettiin Lieksan kaupungin Vaskilähettilääksi. Vuodesta 2012 Harjanne on toiminut myös japanilaisen Senzoku Gakuen College of Musicin vierailevana trumpettiprofessorina.

Harjanne sai Prahan kevään trumpettikilpailun jaetun toisen palkinnon 1987, ja hän menestyi myös Ellsworth Smith -trumpettikilpailussa, jossa hänelle myönnettiin ensimmäinen palkinto 1990. Lieksan vaskiviikko valitsi Harjanteen 1989 Vuoden vaskisoittajaksi.

Jouko Harjanne on esiintynyt orkesterien solistina Euroopassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa, Etelä-Koreassa ja Japanissa. Britanniassa hän on soittanut ja levyttänyt yhdessä Kiri Te Kanawan kanssa. Harjanne on kantaesittänyt lukuisia kotimaisia ja ulkomaisia trumpettiteoksia sekä julkaissut yli 30 soololevytystä ja useita kamarimusiikkilevytyksiä.

Jouko Harjanteen poika on musikaalitähti Samuel Harjanne.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 157. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Jouko Harjanteen kotisivu.
3. ↑  Levytykset kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Yle Radio 1:n ohjelma Kantapöytä 24.9.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Harjanne, Jouko hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jouko Karjalainen** (s. 27. heinäkuuta 1956 Kajaani) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti. Karjalainen on valmentanut Suomen yhdistetyn maajoukkuetta vuosina 1998–2002 ja 2006–2008.

Ura
---

Karjalainen innostui yhdistetystä voitettuaan Hopeasomman loppukilpailussa 16-vuotiaiden sarjassa 1972 silloisen päälajinsa mäkihypyn lisäksi yllättäen myös yhdistetyn kilpailun. Mäkihypyssä hän saavutti SM-joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1975. Kestävyysharjoittelun myötä hiihdosta tuli hänen vahvempi osa-alueensa yhdistetyssä.

Vuonna 1975 Karjalainen voitti yhdistetyssä 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ja oli nuorten EM-kilpailuissa yhdestoista. Vuonna 1976 hän uusi Suomen-mestaruutensa ja sijoittui nuorten EM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui kahdeksanneksi.

Lake Placidin olympialaisissa 1980 Karjalainen sai hopeamitalin hyvän hiihtonsa ansiosta. Hän oli mäkiosuudella seitsemäs ja hiihto-osuuden nopein. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi ja voitti joukkuekilpailussa hopeaa. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli mäkiosuudella vasta viidestoista mutta oli hiihto-osuudella toiseksi nopeintakin 80 sekuntia parempi ja nousi hopealle. Samana vuonna hän sai hopeaa erillisessä joukkuekilpailun MM-kisassa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 Karjalainen oli henkilökohtaisen kilpailun mäkiosuudella yhdeksästoista ja nousi ensi kertaa arvokilpailuissa Gundersen-menetelmällä hiihdetyllä osuudella pronssille. Joukkuekilpailussa Karjalainen nosti hiihdon ankkuriosuudella Suomen pronssille.

Seuratasolla Karjalainen edusti Kainuun Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa. Hän voitti yhdistetyn henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1981–1983.

Ammatiltaan Karjalainen on ylivääpeli. Karjalainen työskenteli Hämeen rykmentissä ennen vuonna 2006 alkanutta valmentajantehtävää.

Saavutuksia
-----------

### Olympialaiset

* 1980 Lake Placid hopeaa
* 1984 Sarajevo hopeaa

### Maailmanmestaruuskilpailut

* 1982 Oslo joukkuehopeaa
* 1984 Rovaniemi joukkuehopeaa
* 1985 Seefeld pronssia yksilö- ja joukkuekilpailussa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Arponen, Antti, ym.: *Talviurheilun tähdet*, s. 307–308. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
2. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilutieto 11, 1990*, s. 52. Sporttikustannus, 1990. ISBN 951-8920-10-9.
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 6*, s. 209–212. Oy Scandia Kirjat Ab, 1985. ISBN 951-9466-41-X.
4. ↑   Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*, s. 870. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
5. ↑  Härskisti potkut Iltalehti 18.9.2008
**Ryōzō Suzuki** (jap. 鈴木 良三; s. 16. heinäkuuta 1939 Saitama, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.

Jalkapallomaajoukkue
--------------------

Suzuki edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1961–1968. Hän osallistui muun muassa vuosien 1964 ja 1968 olympialaisiin, joista jälkimmäisissä Japani saavutti pronssia.

Tilastot
--------

| Japanin maajoukkueessa |
| --- |
| Vuodet | ottelut | maalit |
| 1961 | 1 | 0 |
| 1962 | 7 | 0 |
| 1963 | 5 | 0 |
| 1964 | 2 | 0 |
| 1965 | 1 | 0 |
| 1966 | 6 | 0 |
| 1967 | 0 | 0 |
| 1968 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 24 | 0 |

Lähteet
-------

1. ↑  Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 310. Penguin, 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database

  

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964
1 Hosaka |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Hiraki |
5 Yamaguchi |
6 Suzuki |
7 Kami |
8 Kamata |
9 Tomizawa |
10 Ogi |
11 Mori |
12 Kawabuchi |
13 Yaegashi |
14 Watanabe |
15 Kamamoto |
16 T. Miyamoto |
17 Tsugitani |
18 Sugiyama |
21 Yokoyama |
Valmentaja Naganuma

Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma
**Jouko Juvonen** (s. 13. syyskuuta 1952) on suomalainen lentopalloilija.

Juvonen pelasi vuosina 1975–1982 Suomen maajoukkueessa 172 A-maaottelua. Hän oli mukana vuosien 1978 ja 1982 MM-kisoissa ja vuosien 1977 ja 1981 EM-kisoissa.

SM-sarjassa Juvonen edusti Pieksämäen NMKY:tä ja Varkauden Tarmoa ja pelasi yhteensä 374 ottelua. Suomen-mestaruuden hän voitti Pieksämäen NMKY:ssä vuosina 1975–1981. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi Pieksämäen NMKY:tä, Varkauden Tarmoa ja Etelä-Kuopion Ilvestä.

Suomen Lentopalloliitto valitsi Juvosen Suomen parhaaksi lentopalloilijaksi vuosina 1979 ja 1982. Vuonna 2017 hänet valittiin Suomen lentopallon Hall of Fameen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Lentopallokirja 2019–2020*, s. 211, 272. Suomen Lentopalloliitto, 2019. ISSN 0786-5538. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Lentopallon Hall of Fame sai viisi uutta jäsentä *lentopalloliitto.fi*.  10.6.2017. Viitattu 8.2.2021.
3. ↑  Miesten SM-ottelut ennen kautta 2015–2016 (pdf) Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 8.2.2021.
4. ↑  Miesten SM-sarjan ja SM-liigan sarjataulukot 1957–2020 (pdf) Suomen Lentopalloliitto. Viitattu 8.2.2021.
Svante Alin
**Svante Alin** (19. toukokuuta 1852 Skarstad, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 20. syyskuuta 1930) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Alin sai kotonaan kristillisen kasvatuksen ja tuli ylioppilaaksi Uppsalassa, Fjellstedtin koulussa (Fjellstedtska skolan). Hän opiskeli teologiaa ja vihittiin papiksi vuonna 1879. Hän toimi pappina Fågelåsissa ja Svenstorpissa Skaran hiippakunnassa. Vuoden 1917 reformaation juhlavuoden juhlan yhteydessä hänestä tuli teologian tohtori.

Alin oli kiinnostunut virsikirjan uudistamisesta ja hän julkaisi oman virsikirjaehdotuksensa vuonna 1903, jossa hän jätti sivuun kaikki virret, joissa oli neologian vaikutteita ja hän oli liittänyt ehdotukseensa useita vuoden 1695 virsikirjan virsiä joita ei ollut vuoden 1819 virsikirjassa. Hymnologiaa käsittelevien kirjoitustensa ja runojensa ohella hän julkaisi useita kirkollisia ja teologisia kirjoituksia, jotka edustivat selvästi ortodoksista, puhdasoppista ajattelua.

Alin on kirjoittanut muutamia virsiä, joista yksi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 375, "Upp, Sion, att prisa och lova din Gud". Se on vuodelta 1906 ja julkaistu Edvard Eversin *Tillägg till 1819 års psalmbok* -kirjassa reformaation päivän virtenä. Virsikirjaan se tuli 1937 lyhennettynä ja muokattuna. Se oli suomeksi Luulajan virsikirjassa, virsi 161 "Yö synkkä nyt väistyi, mi peitti tään maan, Ja taas sana Herran meill' luo valoaan" Per Boremanin ja O. H. Jussilan suomentamana 1944. Vuoden 2002 suomenkielisessä virsikirjassa sen teksti "Oi riemuitse, kiitä nyt taas Jumalaa" on Niilo Rauhalan käännös vuodelta 1997.

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 14. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Svante Alin *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 20.3.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429*, s. 434. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0.*
4. ↑  *Ruotsin kirkon virsikirja* 
Kuninkaan käskystä toimitettu vuonna 1972*. Verbum / Kyrkliga centralförlaget* 
Tukholma, 1972. Virsi 161.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Sumpulan ruukki** toimi Karjalan kannaksella Raudun Kuninkaanselän kylän pohjoispuolella Savotanojan kosken etelärannalla vuosina 1828–1897. Ruukin rakensi 1827–1828 Venäjän henkivartioston ratsutykistön eversti, ritari Alexander Andreijevitš Fock joka oli ostanut lähellä sijainneen Sumpulan hovin vuonna 1820. Ruukin masuunin käyttämä suomalmi saatiin Raudun, Sakkolan ja Valkjärven pitäjien alueelta ja valmistettu takkirauta vietiin Pietariin. Fock kuoli 1838 ja sen jälkeen ruukkia hoiti perikunnan nimissä ensin Fockin leski Anna Alexandrovna Fock ja sitten vanhin poika alikapteeni Alexander Fock.

Ruukin masuuni, valimo sekä muotti- ja kuivaushuone paloivat huhtikuussa 1842 mutta ruukki saattoi jatkaa toimintaansa jo seuraavana vuonna. Vuonna 1852 tehdyssä tarkastuksessa ruukin paikka todettiin hyväksi mutta itse ruukki oli huonossa kunnossa ja jo alun perinkin suunnittelematta ja kehnosti rakennettu. Vuonna 1873 todettiin uudessa tarkastuksessa ruukin suomalmivarojen olevan ehtymässä. Alexander Fock myi maaliskuussa 1875 suuren osan Sumpulan hovista Suomen valtiolle pitäen kuitenkin ruukin ja metsät itsellään. Ruukin masuunin toiminta lopetettiin huhtikuussa 1882 kun masuuni todettiin huonokuntoiseksi ja lisäksi ruukin lähistön metsät oli hakattu ruukin polttoaineeksi ja suomalmi loppunut lähialueiden soilta. Ruukin valimo ja konepaja jatkoivat vielä toimintaansa kunnes niiden rakennukset tuhoutuivat tulipalossa helmikuussa 1897. Ruukki ehti tuottaa vuosina 1827–1882 9 800 tonnia takkirautaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauko Puustinen : Karjalan kannaksen historialliset ruukit, Geologi 64/2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Valentin Nikolajevitš Pšenitsyn** (ven. Валентин Николаевич Пшеницын, 3. marraskuuta 1936 – 2007) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti arvokilpailuissa yhden henkilökohtaisen mitalin sekä viisi joukkuemitalia, joista kolme kultaa.

Pšenitsyn sijoittui ampumahiihdon ensimmäisissä MM-kilpailuissa 1958 henkilökohtaisella 20 kilometrin matkalla seitsemänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 1959 MM-kilpailuissa hän oli jälleen 20 kilometrillä seitsemäs ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui viidenneksi; joukkuekilpailu ei ollut ohjelmassa mukana. Uumajan MM-kilpailuissa 1961 hän sijoittui neljänneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 1962 hän saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin, pronssia. Joukkuekilpailussa Neuvostoliitto voitti kultaa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1963 Pšenitsyn jäi seitsemänneksi mutta voitti jälleen joukkuekilpailussa kultaa. Innsbruckin olympiakisoissa 1964 hän kaatui matkan varrella ja kadotti kaksi patruunaa lumeen. Puuttuvat patruunat toivat hänelle neljä sakkominuuttia, ja vaikka hän muilla 18 laukauksellaan osui tauluihin, jäi hän lopputuloksissa seitsemänneksi.

Valentin Pšenitsyn oli ammatiltaan opettaja.

Saavutuksia
-----------

* MM-kultaa joukkuekilpailussa 1959, 1962 ja 1963
* MM-hopeaa joukkuekilpailussa 1958 ja 1961
* MM-pronssia 20 kilometrillä 1962

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto; & Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 416. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Valentin Pšenitsyn *Olympedia*. Viitattu 8.3.2023. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olympedia
2. 1 2  Arponen, ym. s. 416