recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alberto García** (s. 22. helmikuuta 1971, Madrid, Espanja) on espanjalainen kestävyys- ja maastojuoksija.

García sijoittui 1998 Marrakechin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla yhdeksänneksitoista. Seuraavana vuonna hän juoksi Belfastin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla neljänneksikymmenenneksikahdeksanneksi ja karsiutui Sevillan MM-kisoissa 5 000 metrin juoksun alkuerissä ajalla 13.39,56. Vuonna 2000 García oli Vilamouran maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kahdeskymmenesyhdeksäs ja karsiutui Sydneyn olympialaisissa 5 000 metrin alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.39,96. Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa hän sijoittui pitkällä matkalla kuudenneksitoista. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Espanjan mestaruuden 5 000 metrillä ja juoksi Edmontonin MM-kisoissa samalla matkalla neljänneksi ajalla 13.05,60.

García voitti 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa kultaa 3 000 metrillä. Saman vuoden Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla seitsemästoista. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 5 000 metrillä Espanjan mestaruuden, EM-kultaa Münchenin EM-kisoissa ja yleisurheilun maailmancupin. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 hän voitti MM-hopeaa 3 000 metrillä. García kärähti dopingista 9. kesäkuuta 2003 ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Sen päättymisen jälkeen hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 5 000 metrin alkuerissä. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 2007 hän karsiutui 3 000 metrin alkuerissä.

Ennätykset
----------

* 1 500 metrin juoksu: 3.35,69 (2001)
* Mailin juoksu: 3.58,81 (1998)
* 2 000 metrin juoksu: 4.56,08 (1997)
* 3 000 metrin juoksu: 7.36,53 (2001)
* 5 000 metrin juoksu: 13.02,54 (2001)
* 10 000 metrin juoksu: 27.46,12 (1999)

Lähteet
-------

* Alberto García Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Alberto García returns after two year dope ban  2005. Think Spain.  Arkistoitu 3.12.2013. Viitattu 24.11.2013.

Miesten 5 000 metrin juoksun Välimeren kilpailujen voittajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

1951: Ranska Alain Mimoun 
1955: Ranska Alain Mimoun 
1959: Ranska Robert Bogey 
1963: Tunisia Mohammed Gammoudi

 | 
 
1967: Tunisia Mohammed Gammoudi
1971: Espanja Javier Álvarez Salgado
1975: Espanja Fernando Cerrada 
1979: Italia Luigi Zarcone

 | 

1983: Italia Alberto Cova 
1987: Marokko Sa’id Awita
1991: Marokko Brahim Boutayeb 
1993: Ranska Thierry Pantel

 | 

1997: Espanja Alberto García 
2001: Algeria Mohamed Khaldi 
2005: Algeria Ali Saïdi-Sief 
2009: Marokko Anis Selmouni

 | 

2013: Algeria Rabah Aboud

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Henryk Hryniewski
*Kartlis deda*, "Georgian äiti", Henryk Hryniewskin piirtämä ikoninen kuva georgialaisesta naisesta.
**Henryk Hryniewski** (georg. ჰენრიკ ჰრინევსკი, *Henrik Hrinevski*, ven. Генрих Викторович Гриневский, 1869–1937) oli puolalais-georgialainen taidemaalari, graafikko ja kuvittaja, joka tunnettiin myös perinteisen georgialaisen arkkitehtuurin tutkijana ja kouluttajana. Hänet pidätettiin ja murhattiin Josif Stalin suuressa puhdistuksessa ja suurin osa hänen alkuperäistöistään tuhottiin. 

Hryniewski syntyi maanpaossa olleen puolalaisen patriootin perheeseen länsigeorgialaisessa Kutaisin kaupungissa, joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan. Vuosina 1895–1898 hän opiskeli taidetta ja arkkitehtuuria Firenzessä ja Karlsruhessa. Vuonna 1898 hän asettui Tiflisiin (Tbilisiin), jossa hän maalasi ja opetti. Hän johti Tiflisin taidekoulua vuosina 1918–1921 ja auttoi sen muuttamisessa Georgian kuvataideakatemiaksi, jonka professori hänestä tuli vuonna 1922. Vararehtoriksi hän nousi vuonna 1927. 

Hryniewski osallistui energisesti ajan kaikkiin merkittäviin kulttuuriprojekteihin. Hän oli keskeisessä asemassa Tbilisin historian museon perustamisessa ja hän oli kulttuuriperinnön suojelua varten luodun erityiskomission jäsen. Hän opiskeli Georgian kansan- ja kirkkoarkkitehtuuria ja laati "Georgian vanha arkkitehtuuri" -akvarellialbumin, kattavan analyysin georgialaisesta koristetaiteesta sekä perspektiiviä ja varjostusta käsitelleen oppikirjan. Hryniewskin kuvituksia julkaistiin säännöllisesti Georgian lehdistössä ja johtavien georgialaisten kirjailijoiden teoksissa, erityisesti Ilia Tšavtšavadzen tuotannossa. Hän loi myös ikonostaasin Pyhän Yrjön Kašvetin kirkkoon ja osallistui Georgian aatelispankin toimiston rakennushankkeeseen (nykyinen Georgian parlamentin kirjasto). Hän vastusti neuvostoviranomaisten ajamia ideologisia uudistuksia taideakatemiassa. Hryniewski pidätettiin ja ammuttiin vuoden 1937 sortotoimissa. NKVD:n upseerit tuhosivat hänen studionsa, ja suuri määrä hänen töitään katosi pysyvästi. Hryniewskin vaimo Maria Perini (1873–1939), italialaissyntyinen tanssija ja Tbilisin ensimmäisen balettistudion perustaja, lähetettiin maanpakoon Georgiasta välittömästi miehensä pidätyksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Henryka Justynska: *Polish artists in Georgia*. Tbilisi: Catalogue of Tbilisi Exhibition, 2001. ISBN 99928-0-260-X.
2. ↑  National Parliamentary Library of Georgia: History nplg.gov.ge.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henryk Hryniewski** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Guido Cappellini
**Guido Cappellini** (s. 7. syyskuuta 1959) on entinen italialainen F1-veneilijä. Hän on menestynein F1-veneilijä kautta aikojen kymmenellä maailmanmestaruudellaan.

Uran alku
---------

Capellini oli pikkupojasta asti kiinnostunut vauhdista ja moottoreista, jalkapallo tai koulunkäynti eivät häntä pahemmin kiinnostaneet. Isä Luciano osti pojalleen lahjaksi mikroauton tämän täyttäessä kolme vuotta. Siitä lähtien vauhdista tuli keskeinen asia Guido Cappellinin elämässä. Ensimmäisen moottoriveneensä hän sai viisivuotiaana, mutta kilpaili rata-autojen parissa ja voitti muun muassa kartingin Italian ja Euroopan-mestaruuden 1980-luvun alussa.

Siirtyminen veneisiin
---------------------

Kilpaveneilyn pariin Cappellini siirtyi 1980-luvun puolivälissä. Ensin hän kilpaili F3-luokassa, mutta siirtyi nopeasti kilpaveneilyn kuninkuusluokkaan, F1:een. Menestys ei osunut kohdalle heti, vaan ensimmäisen mestaruutensa Cappellini voitti vasta kahdeksannella F1-kaudellaan, vuonna 1993. Cappellini on voittanut kymmenen mestaruutta, sekä kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Cappellini pitää myös hallussaan F1-veneiden nopeusennätystä, joka on 256,2 km/h.

Cappellini lopetti kilpaveneuransa vuoden 2009 jälkeen.

Elämä kilpaveneilyn ulkopuolella
--------------------------------

Capellini on menestyksensä myötä noussut suureen suosioon Italiassa ja nauttii supertähden asemastaan täysin siemauksin. Asuinpaikaksi hän on valinnut monien moottoriurheilutähtien tapaan Monacon, mutta Italian verohallinnon mukaan hänen on maksettava veronsa kotimaahan. Capellini on myös veneilyalan liiketoiminnassa mukana. Hän on osakkaana italialaisessa DAC-yrityksessä, joka valmistaa kilpaveneitä ja käyttää maailmanmestarin kokemusta hyväkseen tehdessään veneistään yhä nopeampia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vauhdin Maailma 1/2008 "Guido Cappellini - legenda jo ajaessaan"
2. ↑  Seliön pahin kilpakumppani heitti ajohaalarit nurkkaan *iltalehti.fi*.  5.5.2010. Iltalehti. Viitattu 6.5.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut
**Richard Crittenden McGregor** (24. helmikuuta 1871 Sydney, Australia – 30. joulukuuta 1936 Manila, Filippiinit) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

McGregorin isä kuoli pojan ollessa vuoden ikäinen. Hänen äitinsä Charlotte Crittenden McGregor oli syntynyt Rochesterissa Yhdysvalloissa vuonna 1841. Äiti ja poika muuttivat Kaliforniaan 1880-luvulla. McGregor meni opiskelemaan Stanfordin yliopistoon Palo Altoon ja valmistui 1898. Hän valmistui filosofiksi, vaikka aloitti opiskelun eläintieteessä. Hän erikoistui tutkimaan peippolintuja ja teki maastotutkimuksia Kalifornian lisäksi Coloradossa, Alaskassa ja Havaijilla. Hän myi 2 500 linnunnahan kokoelmansa, valtaosin peippolintuja, vuonna 1913 Jonathan Dwight Jr:lle. Kokoelma on nykyisin American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.

Vuonna 1901 McGregor matkusti Alaskan kautta Manilaan, jossa häntä työllistivät paikalliset tutkijat ja museot. Hän palasi Kaliforniaan vuoden 1905 lopulla tekemään kalatutkimusta, mutta jo helmikuussa 1906 hän matkusti takaisin Manilaan, suorittamaan keskeneräiset ornitologiset työnsä loppuun. Hän jäi Manilaan ja toimi muun muassa Filippiinien tiedekeskuksen (Philippine Bureau of Science) tutkijana ja toimitti *The Philippine Journal of Science* -lehteä. Myöhemmin hän toimi valtion virkamiehenä ja toimiston päällikkönä.

McGregor hyväksyttiin American Ornithologists' Unionin jäseneksi vuonna 1907. Vuonna 1920 hän julkaisi teoksen *Index to the Genera of Birds*. Kaikkiaan hän kirjoitti noin 137 tieteellistä artikkelia.

McGregor nimesi linnuista luzoninpyyjuoksijan (*Turnix worcesteri*), keltakruunukukastajan (*Dicaeum anthonyi*) ja karvasiipikyyhkyn (*Ptilinopus merrilli*).

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*The Auk*) 1938 (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Cooper Berliinissä 2014 installaationsa edessä.**Martha Cooper** (s. 1943 Baltimore, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän on saanut kansainvälistä mainetta työstään graffiti- ja hip hop -kulttuurin parissa erityisesti 1970- ja 1980-lukujen New Yorkissa. Cooper itse tähdentää, että hän kuvaa paljon muutakin edellä mainitun lisäksi.

Cooper on työskennellyt National Geographic -lehdessä 1960-luvulla ja New York Postin lehtivalokuvaajana 1970-luvulla. Lisäksi hän on toiminut yhdysvaltalaisen Peace Corps -järjestön vapaaehtoistyössä Thaimaassa. Graffiteista hän kiinnostui 1970-luvulla erään nuoren maalarin innoittamana. Aluksi hän kuvasi muun muassa metroasemia ja niillä liikennöiviä junia, mutta liikkui myöhemmin myös ratapihoilla ja erilaisissa tyhjissä rakennuksissa. Hän ystävystyi monien maalarien kanssa ja sai tilaisuuden dokumentoida heidän työskentelyään itse graffitien lisäksi.

Cooper on julkaissut useita katutaide- ja hip hop -aiheisia kirjoja. Ensimmäinen niistä oli yhteistyössä valokuvaaja Henry Chalfantin kanssa tehty, vuonna 1984 ilmestynyt *Subway Art*, jota monet pitävät eräänlaisena graffititaiteen raamattuna. Toinen varsin tunnettu teos on esimerkiksi *Hip Hop Files: Photographs 1979–1984*. Cooperin töitä nähdään graffitien historiasta kertovassa *Style Wars* -dokumenttielokuvassa, ja niitä on ollut esillä useissa lehdissä ja myös näytteillä museoissa.

Cooper on suorittanut taidealan tutkinnon Grinnell Collegessa ja opiskellut antropologiaa Oxfordin yliopistossa. Hän asuu New Yorkin Manhattanilla.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* *Subway Art*, Martha Cooper ja Henry Chalfant, 1984
* *R.I.P.: New York Spraycan Memorials*, 1994
* *Hip Hop Files: Photographs 1979–1984*, 2004
* *Street Play*, 2005
* *We B\*Girlz*, teksti Nika Kramer, 2005
* *New York State of Mind*, 2007

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hietaneva, Panu: Peinttareiden kummitäti.  *Helsingin Sanomat, Nyt-liite*, 8.–14.2.2008.
2. 1 2 3 4  B-Girl Be: A Celebration of Women in Hip Hop: Martha Cooper  2007. Intermedia Arts. Viitattu 13.6.2008.
3. ↑  Martha Cooper - Photojournalist  2001, 2003. @149st. Viitattu 13.6.2008.
4. ↑  Me KodakGirl.com. Viitattu 15.6.2008.
5. 1 2  Redder than Red, The Story of the first UK B-Girl Bgirlz.com. Viitattu 13.6.2008.
6. ↑  Hietaneva, Panu: Hiphop-festivaali päättyi breikkiin Tavastialla.  *Helsingin Sanomat*, 11.2.2008.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Martha Cooper**.
* Cooperin naisvalokuvaajia käsittelevä sivusto (englanniksi)
* We B Girlz – breakdance- ja hip hop -naisia käsittelevä sivusto (englanniksi)
* Cooperin New York -kuvia (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Šamilin piiri Dagestanin kartalla.
**Šamilin piiri** (ven. Шамильский район, *Šamilski raion*, avaariksi Шамил район, *Šamil raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 888 neliökilometriä. Asukkaita on 26 000 henkeä (vuonna 2010).

Šamilin piiri sijaitsee Avarskoje Koisu -joen laaksossa Dagestanin lounaisosassa. Se rajoittuu Ahvahin, Gunibin, Hunzahin, Tljaratan, Tšarodan ja Tsumadan piireihin. Aluksi nimenä oli entisen keskuksen mukaan Kahibin piiri ja vuodesta 1960 Sovetskin piiri. Vuonna 1994 piiri nimettiin uudelleen imaami Šamilin mukaan.

Piiriin kuuluu 25 maalaiskuntaa: Andyh, Assab, Batluh, Dagbaš, Genta, Gogotl, Golotl, Goor, Hebda, Hotoda, Hutšada, Kahib, Kuanib, Matšada, Mogoh, Ratlub, Rugelda, Teletl, Tidib, Tljanub, Togoh, Tsekob, Urada, Urib ja Verhni Batluh. Hallinnollinen keskus on Hebdan kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 48. Valtaosa asukkaista on avaareja. Ratlubin, Tsekobin ja Tljanubin kylissä puhutaan ahvahin kielen etelämurretta.

Hebdasta on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 200 kilometriä.

Seudun pääelinkeino on maatalous. Teollisuutta edustavat Kizljarin sähkömekaanisen tehtaan kaksi haaraosastoa, ompelimo ja säilyketehdas.

Nähtävyyksiin kuuluu muinaisia kulttipaikkoja ja kalliopiirroksia, keskiaikaisia vartiotorneja, asuintaloja ja hautamuistomerkkejä. Lisäksi on lukuisia edelleen käytössä olevia moskeijoita. 1600-luvulta peräisin olevat Gentan ja Tidibin kylien moskeijat on restauroitu.

Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen *Tsoli* ("Yhtenäisyys").

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 27.12.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Jazyki mira: Kavkazskije jazyki*, s. 252. Moskva: Academia, 1999. ISBN 5-87444-079-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Šamilin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Dagestanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
*Buinaksk* | 
*Dagestanskije Ogni* | 
Dahadajev | 
Derbent | 
*Derbent* | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
*Hasavjurt* |
Hiv | 
Hunzah | 
*Izberbaš* | 
*Južno-Suhokumsk* | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
*Kaspijsk* | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
*Kiziljurt* | 
Kizljar | 
*Kizljar* | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
*Mahatškala* | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Pentti Sorvali 1960-luvun lopulla.
**Pentti Kalervo Sorvali** (17. marraskuuta 1911 Viipuri – 10. elokuuta 1986 Helsinki) oli *Suomenmaa*-lehden pitkäaikainen päätoimittaja.

Sorvalin vanhemmat olivat myymälänhoitaja Edvard Sorvali ja Senni Luomala. Sorvali tutustui jo nuorena Juho Niukkaseen ja myöhemmin hänestä tuli Urho Kekkosen luottomies. Vuonna 1975 hän julkaisikin viime töikseen teoksen *Niukkasesta Kekkoseen*. Sorvali pääsi ylioppilaaksi 1930, mutta hänen varansa eivät riittäneet yliopisto-opiskeluun. Sen sijaan alkoi hänen uransa toimittajana *Maakansa*-lehdessä. Samaan aikaan hän toimi Maalaisliiton puoluetehtävissä Viipurissa. Lehti muutti nimensä *Karjalan Sanomiksi* 1942 ja Sorvalista tuli sen pitkäaikainen päätoimittaja, aina vuoteen 1976 saakka. Lehden tultua evakuoiduksi Lahteen 1944 ja siirryttyä seuraavana vuonna taas *Maakansana* Helsinkiin Sorvali seurasi mukana. Vuonna 1965 lehden nimeksi vakiintui *Suomenmaa*. Sorvali otti kantaa lehdessä myös pakinoitsija *Kessu-Pekkana*. Hän osallistui aktiivisesti Maalaisliitto-Keskustapuolueen toimintaan, missä hänet tunnettiin niin sanotun K-linjan kannattajana.

Sorvalin ensimmäinen puoliso vuodesta 1936 oli Toini Maria Koiranen (1906-1966) ja toinen puoliso vuodesta 1968 Tuulikki Paaso (1937-2022)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keijo K. Kulha: "Sorvali, Pentti (1911–1986)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 213–214. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Jamie Baulch** (s. 3. toukokuuta 1973 Nottingham, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen entinen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.

Baulch sijoittui 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 21,04. Hän oli Atlantan olympialaisissa 1996 mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti olympiahopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti 400 metrillä MM-hopeaa Pariisin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 45,62. Myöhemmin samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän oli 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemäs ajalla 45,22 ja voitti MM-kultaa pitkässä viestissä kun alun perin kilpailun voittanut Yhdysvaltain joukkue hylättiin myöhemmin. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän voitti EM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä.

Baulch voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa MM-kultaa 400 metrillä ja oli Yhdistyneen kuningaskunnan viestipronssia voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna hän oli voittamassa Euroopan cupissa pitkää viestiä. Sevillan MM-kisoissa hän oli 400 metrin henkilökohtaisessa kisassa kuudes ajalla 45,18. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 400 metrin alkuerissä, samoin hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001. Baulch oli Münchenin EM-kisoissa 2002 voittamassa pitkässä viestissä EM-kultaa. Seuraavana vuonna hän voitti 400 metrillä Euroopan sisäratojen cupin. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa hän voitti pronssia 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä.

Baulch pitää hallussaan Euroopan ennätystä 4 × 400 metrin viestijuoksussa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,51 (1995)
* 200 metrin juoksu: 20,84 (1994)
* 300 metrin juoksu: 32,06 (1997)
* 400 metrin juoksu: 44,57 (1996)

Sisäradat
* 200 metrin juoksu: 20,84 (1997)
* 400 metrin juoksu: 45,39 (1997)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Jamie Baulch Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Miesten 4x400 metrin tulokset, IAAF


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Unto Räty** (11. marraskuuta 1915 Virolahti – 1. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen pikakirjoittaja ja eduskunnan pöytäkirjatoimiston päällikkö. Hänellä oli pikakirjoituksen suurmestarin arvo.

Räty kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta vuonna 1934. Hän suoritti Helsingissä teologisen erotutkinnon vuonna 1941 ja filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1947. Aluksi hän työskenteli uskonnon ja psykologian opettajana. Vuodesta 1936 hän työskenteli eduskunnan pikakirjoittajana ja talletti muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnin. Eduskunnan pikakirjoituskanslian, joka sittemmin muuttui pöytäkirjatoimistoksi, päällikkönä hän toimi vuosina 1956–1978. Jatkosodassa hän toimi sotilaspastorina.

Unto Räty jatkoi pikakirjoitustehtävissä vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Hän opetti Kansanvalistusseuran kirjeopistossa pikakirjoitusta noin 35 vuoden ajan. Vuosina 1966–1979 hän oli Suomen Pikakirjoittajayhdistyksen puheenjohtaja sekä 28 vuoden ajan Pikakirjoituslehden päätoimittaja. Yhdessä Leo Kailan kanssa Räty julkaisi vuonna 1966 pikakirjoituksen lyhennysoppikirjan *Opi lyhentämään*.

Pikakirjoituksen kansainvälisessä järjestössä Interstenossa Räty osallistui kilpailijana Wiesbadenin kongressiin 1961 ja Prahan kongressiin 1963. Hän oli järjestön keskuskomitean jäsen vuosina 1963–1993 ja sai kunniajäsenen arvon Amsterdamin kongressissa 1995.

Lähteet
-------

* Pikakirjoitusmestari talletti sotasyyllisyysoikeudenkäynnin.  *Helsingin Sanomat*, 28.8.2000, s. A10.

### Viitteet

1. ↑  Leo Kaila: Unto Räty 70 v.  *Pikakirjoituslehti*, 1985, nro 4, s. 13.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen pikakirjoittajayhdistyksen Unto Räty -sivu

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Cândido Godóin sijainti Rio Grande do Sulin osavaltiossa (punaisella)
**Cândido Godói** on Brasiliassa Rio Grande do Sulin osavaltiossa Argentiinan rajalla sijaitseva kunta, joka on perustettu 10. syyskuuta 1963. Sen pinta-ala on 246,275 km². Vuonna 2007 siellä oli 6 934 asukasta.

Kaksosten maa
-------------

Cândido Godóista käytetään Brasiliassa lisänimeä *Terra dos Gêmeos* (’Kaksosten maa’), sillä se tunnetaan poikkeuksellisen suuresta kaksoslasten syntyvyydestä.

Argentiinalainen historioitsija Jorge Camarasa on esittänyt teorian, jonka mukaan Josef Mengelen kokeet olisivat aiheuttaneet kunnan suuren kaksossyntyvyyden. Mengelen tiedetään paenneen toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 Etelä-Amerikkaan ja jatkaneen siellä kaksostutkimuksia. Mengelen saavuttua Etelä-Amerikkaan alkoi kaksosten osuus kasvaa 1963 vuodesta alkaen. Nykyisin kunnassa jo yksi viidestä syntyneestä lapsesta on kaksonen, ja kaksospareja on nyt yli sata.

Vuonna 2011 julkistettujen tutkimustulosten mukaan syntymätodistukset osoittavat, että kaksosia syntyi kylässä poikkeuksellisen paljon jo 1930-luvulla ennen Mengelen väitettyä vierailuajankohtaa. Lisäksi monilla kaksosia synnyttäneillä naisilla Cândido Godóissa todettiin tietty geenimuunnos, jonka uskotaan tulleen kylään saksalaisten siirtolaisten mukana ja yleistyneen sisäsiittoisuuden takia. Tutkijat uskovat tämän geenimuunnoksen altistavan äidit kaksosraskauksille.

Lähteet
-------

1. ↑  Caroline Iggulden: The twins from Brazil *The Sun*.  23.1.2009. Viitattu 23.1.2009. (englanniksi)
2. ↑  Nick Evans: Nazi Angel of death Josef Mengel created twin town in Brazil *The Telegraph*.  21.1.2009. Viitattu 23.1.2009. (englanniksi)
3. ↑  Kaaro, Jani: Brasilialaiskylän kaksosbuumi ei johdu natsilääkärin kokeista *HS.fi*.  28.3.2011. Viitattu 28.3.2011. [vanhentunut linkki]
Petras Cvirkan hauta Rasosin hautausmaalla Vilnassa.
**Petras Cvirka** (12. maaliskuuta 1909 Veliuonan kunnan Klangiain kylä – 2. toukokuuta 1947 Vilna) oli liettualainen kirjailija.

Petras Cvirka syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuosina 1926–1930 hän kävi Kaunasin taidekoulua ja vuosina 1931–1932 opiskeli kirjallisuutta ja taidetta Pariisissa. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan vuonna 1940 Cvirka liittyi kommunistipuolueeseen ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Hän johti Liettuan neuvostokirjailijoiden liiton perustamista ja toimitti *Raštai*-kirjallisuuslehteä. Toisen maailmansodan aikana hän asui Alma-Atassa ja Moskovassa. Vuonna 1945 Cvirkasta tuli Liettuan kirjailijaliiton puheenjohtaja ja *Pergalė*-lehden toimittaja. Vuonna 1947 hänet valittiin Liettuan SNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi.

Cvirkan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. Romaani *Frank Kruk* (1934) kuvaa satiirisesti Amerikassa rikastunutta liettualaista. Romaanin *Žemė maitintoja* ("Maaemo", 1935) aiheena on talonpoikaiston alistettu asema. *Meisteris ir sūnūs* ("Mestari ja hänen poikansa", 1936) kertoo humoristisesti maaseudun käsityöläisten elämästä 1900-luvun alussa. Cvirka kirjoitti myös kertomuksia, lastenkirjoja, kuvauksia ja pamfletteja sekä kirjallisuuskritiikkiä. Taitavana tyyliniekkana ja kansankielen tuntijana hän vaikutti merkittävällä tavalla liettualaisen proosan kehitykseen.

Suomennettuja teoksia
---------------------

* *Salaisuus: kertomuksia*. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
* *Kettu kuningattarena*. Suom. Nikolai Gippijev. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Petras Cvirka *feb-web.ru*. Viitattu 4.12.2009. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Lippo Jaarli Pirkkiö** (s. 12. helmikuuta 1967 Rovaniemi) on entinen suomalainen painonnostaja.

Pirkkiö sijoittui Soulin 1988 olympialaisissa alle 75 kilogramman sarjassa 12:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteistuloksissa 17:nneksi vuonna 1985, 14:nneksi vuosina 1986 ja 1987, 11:nneksi vuonna 1989 ja 23:nneksi vuonna 1998. EM-kilpailuissa hän oli yhteistuloksissa kahdeksas vuonna 1988, seitsemäs vuonna 1989, kuudes vuonna 1990, kymmenes vuonna 1992, 11:s vuonna 1995, 15:s vuonna 1996, sekä kymmenes vuonna 1998. Nuorten MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan viides vuosina 1986 ja 1987 sekä nuorten EM-kilpailuissa viides vuonna 1986 ja neljäs vuonna 1987. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1986, 1987, 1989, 1990, 1995 ja 1997.

Seuratasolla Pirkkiö edusti Rovaniemen Reipasta. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1986–1989, 1992, 1994, 1995, 1997, 1998 ja 2000. Hänen parhaat tuloksensa ovat vuodelta 1989 alle 82,5 kilogramman sarjasta: 155,5 kg tempauksessa, 195 kg työnnössä ja 347,5 kg yhteistuloksessa. Hän teki maaliskuussa 1998 alle 85 kilogramman sarjassa yhteistuloksen Suomen ennätyksen 332 kg, joka on yhä joulukuussa 2009 voimassa oleva Suomen ennätys.

Jaarli Pirkkiö on toiminut Lapin Kansan urheilutoimittajana vuodesta 1995. Hänen isänsä Martti Pirkkiö on Rovaniemen Reippaan painonnostojaoston perustaja vuodelta 1969. Hänen veljensä Samuli ja Benjamin Pirkkiö sekä vaimonsa Riitta Pirkkiö (o.s. Mäntylä) ovat myös painonnoston Suomen mestareita ja arvokisaedustajia.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 251. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Miesten Suomen ennätykset (Arkistoitu – Internet Archive)
**Patrik Österholm** (s. 1820-luvulla – k. luultavasti 1870) oli ruotsalaissyntyinen rikollinen joka teki useita varkauksia 1860-luvulla Porin seudulla.

Upplannista Österlövstan pitäjästä kotoisin ollut Österholm muutti Gävleen puusepän oppiin. Hän työskenteli sitten renkinä kunnes muutti 1857 Suomeen Porin tulitikkutehtaan palvelukseen. Österholm toimi tehtaalla palovartijana ja hän meni Suomessa naimisiin. Rikollisen toimintansa Österholm aloitti oman kertomansa mukaan appensa houkuttelemana. Hän teki useita varkauksia, joutui monta kertaa vangituksi ja karkasi sitten yhä uudelleen. Lopulta Österholm päätyi Turun Kakolanmäen rangaistusvankilaan josta hän kuitenkin pääsi pakenemaan lokakuussa 1867 yhdessä parin muun vangin kanssa. Österholm teki pakomatkallaan useita varkauksia ja osallistui myös postiryöstöön. Hän jäi kiinni 1868 yritettyään turhaan vaihtaa rahaksi ulkomaisia vekseleitä.

Österholm joutui Turun linnanvankilaan ja toukokuussa 1870 hänet tuomittiin pakkotyöhön Siperiaan. Hän onnistui vielä pakenemaan mutta jäi kuitenkin pian kiinni. Österholm kuoli tiettävästi jo matkalla Siperiaan.

Kirjallisuutta
--------------

* Kaisa Kyläkoski : *Tavarantasaajat Österholm ja Sutki*. Books on Demand, Helsinki 2010 ISBN 9789524982245

Lähteet
-------

1. ↑  Sofa Kotilainen : Rikollista elämää 1800-luvun loppupuolella, Agricolan kirja-arvostelut 11.4.2011
**Sami Torkki** (s. 11. joulukuuta 1978 Rauma) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli tavallisesti laitahyökkääjä, mutta hän pelasi myös keskushyökkääjänä.

Ura
---

Torkki aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Rauman Lukossa kaudella 1996–97, mutta pelasi suurimman osan tuosta kaudesta I-divisioonan Uudenkaupungin Jää-Kotkissa. Seuraavalla kaudella hän vakiinnutti nimellisesti paikkansa liigajoukkueessa, mutta varsinainen läpimurto tapahtui vasta kaudella 1998–99, kun Torkki siirtyi Kuopion KalPaan.

Tuon kauden jälkeen KalPa putosi liigasta suoraan Suomi-sarjaan ja Torkki palasi Uuteenkaupunkiin. Sieltä hänet poimi takaisin Lukkoon valmentaja Vasili Tihonov. Torkki viipyi Raumalla seuraavat kuusi kautta ja nousi joukkueen luottopelaajien joukkoon ja kaudella 2002–03 myös maajoukkueeseen. Kausi 2004–05 oli Torkin toistaiseksi paras SM-liigassa: hänelle merkittiin 52 ottelussa 39 tehopistettä ja 159 jäähyminuuttia.

Kaudelle 2005–06 Torkki siirtyi Ruotsin Elitserieniin Linköpingin joukkueeseen. Ruotsissa hän viihtyi kaksi kautta ja vaikkei juhlinutkaan pisteillä parhaiden Lukon-kausien tapaan, hän nousi suureen suosioon joukkueen fanien keskuudessa – Torkille perustettiin jopa oma fan club.

Kesällä 2007 polvileikkauksesta toipuva Torkki ei saanut uutta sopimusta Elitserienistä. Lopulta hän solmi yhden vuoden sopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Seura käytti sittemmin sopimukseen sisältyneen option toisesta kaudesta, joten Torkki jatkoi Ilveksessä myös kaudella 2008–09. Torkki kärsi toisella Ilves-kaudellaankin loukkaantumisista, mikä oli osasyynä Torkin myymisessä 2009 Elitserienin MODOhon, jossa hän myös päätti uransa.

Pelitapa
--------

Torkki oli pelaajana fyysinen ja suoraviivainen, jopa röyhkeä. Kiekonkäsittelijänä hän ei sen sijaan ollut parhaimmillaan, ja kuumaverinen pelityyli tuotti runsaasti rangaistuksia.

Perhe
-----

Torkin vanhempi veli Jari pelasi SM-liigassa 492 ottelua tehden 441 pistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sami Torkin pelaajakortti *Jatkoaika.com*.  6.9.2007. Viitattu 28.1.2008.
2. ↑  Ilkka Uitti: Voimamies Sami Torkki kurvasi Ruotsin kaukaloista Hakametsään *Ilves-sanomat 2007*.  Arkistoitu 25.12.2007. Viitattu 28.1.2008.
3. ↑  Sami Torkki Ilveksestä MODO:n riveihin *Jatkoaika.com*.  31. tammikuuta 2009. Jatkoaika. Viitattu 31.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Sami Torkki *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Sami Torkki Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
**Jessica Lindell-Vikarby** (s. 7. helmikuuta 1984 Huddinge, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän kilpaili pääasiassa syöksylaskussa, supersuurpujottelussa ja suurpujottelussa.

Lindell-Vikarby voitti vuonna 2003 suurpujottelun junioreiden maailmanmestaruuden ja sijoittui St.Moritzin MM-kilpailuissa kahdeksanneksi alppiyhdistetyssä ja 13:nneksi super-G:ssä. Santa Caterinan MM-kilpailuissa 2005 hän oli syöksylaskussa kuudes ja alppiyhdistetyssä yhdestoista. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui alppiyhdistetyssä kahdeksanneksi. Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli supersuurpujottelussa kahdestoista. Seuraavana päivänä hän loukkaantui syöksylaskun harjoituksissa niin pahoin, ettei kilpaillut enää loppukauden aikana. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui supersuurpujottelussa 14:nneksi ja suurpujottelussa seitsemänneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli supersuurpujottelussa 15:s ja suurpujottelussa 13:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai pronssia suurpujottelussa.

Lindell-Vikarby sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan seitsemäs Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2002. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan kolmas Lake Louisen supersuurpujottelussa 2. joulukuuta 2007. Toisen palkintosijansa – ja ensimmäisen voittonsa – hän saavutti Cortina d’Ampezzon super-G:ssä 26. tammikuuta 2009. Kuusi päivää myöhemmin hän sijoittui Garmisch-Partenkirchenin super-G:ssä kolmanneksi. Toisen voittonsa Lindell-Vikarby saavutti Beaver Creekin suurpujottelussa 1. joulukuuta 2013. Kaksi viikkoa myöhemmin hän oli toinen Sankt Moritzin suurpujottelussa. Hän sijoittui toiseksi myös Lienzin suurpujottelussa. Åren ja Lenzerheiden suurpujotteluissa hän oli kolmas. Hän sijoittui kauden 2013–2014 suurpujottelucupissa toiseksi.

Lindell-Vikarby voitti Ruotsin mestaruuden syöksylaskussa 2006, 2008 ja 2011, supersuurpujottelussa 2006, 2008, 2011 ja 2013 ja suurpujottelussa 2007, 2008, 2011, 2012 ja 2013.

Lindell-Vikarby ilmoitti lopettavansa uransa 14. heinäkuuta 2015 muun muassa selkävaivojen vuoksi.

Lähteet
-------

* Jessica Lindell-Vikarby Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lindell-Vikarby loppukauden sivussa  04.02.2009. YLE. Viitattu 06.02.2009.
2. ↑  Season: 2009 *fis-ski.com*.  Arkistoitu 13.7.2014. Viitattu 8.2.2011. (englanniksi)
3. ↑  Anu Karttunen: Ruotsalaislaskija liittyy lopettaneiden alppihiihtäjien joukkoon – "Olen saavuttanut tavoitteeni"  14.7.2015. yle.fi. Viitattu 14.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Mike Shanahan harjoitusleirillä 2011.
**Michael Edward Shanahan** (s. 24. elokuuta 1952 Oak Park, Illinois) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on toiminut NFL:ssä Los Angeles Raidersin, Denver Broncosin ja Washington Redskinsin päävalmentajana. Shanahan voitti päävalmentajana Super Bowlin Denver Broncosin kanssa vuosina 1997 ja 1998. Lisäksi hän oli hyökkäyksen koordinaattorina voittamassa Super Bowlia San Francisco 49ersin riveissä vuonna 1994.

Lähteet
-------

1. ↑  Mike Shanahan *Pro Football Reference*. Viitattu 11.1.2012.
2. ↑  Washington Redskins - Head Coach: Mike Shanahan *National Football League Official Website*. Viitattu 11.1.2012.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mike Shanahan**.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jim Zorn** | **Washington Redskinsin päävalmentaja**2010-2013 | Seuraaja:**Jay Gruden** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Wade Phillips** | **Denver Broncosin päävalmentaja**1995-2008 | Seuraaja:**Josh McDaniels** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tom Flores** | **Los Angeles Raidersin päävalmentaja**1988–1989 | Seuraaja:**Art Shell** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Alfred Jodl allekirjoittaa antautumisasiakirjan. Friedeburg kuvassa oikealla.
**Hans-Georg von Friedeburg** (15. heinäkuuta 1895 – 23. toukokuuta 1945) oli amiraali, natsi-Saksan sukellusvenelaivaston sijaiskomentaja ja Kriegsmarinen viimeinen päällikkö.

Huolimatta juutalaisesta isoäidistään, Friedeburg oli varhainen natsien kannattaja, ja Heinrich Himmler suojeli häntä mahdollisilta juutalaisvastaisilta toimilta. Friedeburg teki lupaavan uran laivastossa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hänet nimitettiin natsien U-sukellusvenelaivaston sijaiskomentajaksi syyskuussa 1941. Hän valvoi U-veneiden harjoittelua ja sukellusvenetukikohtia Ranskassa ja järjesteli myöhemmin U-veneiden vartiolinjoja Keski-Atlantille, jossa niiden oli tarkoitus etsiä ja tuhota liittoutuneiden saattueita. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi vuonna 1942. Friedeburg sai U-venelaivaston komennukseensa seuraavan vuoden helmikuussa. Hänet palkittiin ritariristillä 17. tammikuuta 1945. Hän seurasi Karl Dönitziä Kriegesmarinen komentajana, kun tästä tuli Saksan valtakunnanpresidentti Adolf Hitlerin itsemurhan jälkeen (kuten Hitlerin testamentissa määrättiin). Friedeburg ylennettiin kenraaliamiraaliksi 1. toukokuuta 1945.

Friedeburg sai käskyn Dönitziltä varhain toukokuussa 1945 neuvotella liittoutuneiden kanssa. Hän saapui kenraali Bernard Montgomeryn päämajaan Lüneburgissa Saksassa 2. toukokuuta, ja allekirjoitti virallisen asiakirjan antautumisesta koko Saksan laivaston, saksalaisten johtajien ja joukkojen puolesta Pohjois-Euroopassa. Antautuminen tuli voimaan keskiyöllä 8.–9. toukokuuta 1945. 

23. toukokuuta 1945 liittoutuneet ilmoittivat Friedeburgille, että hänet pidätetään sotavankina muiden Saksan korkeimman sotilasjohdon upseerien lailla. Hän teki itsemurhan ottamalla myrkkyä vielä samana päivänä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jochen Brennecke: *The Hunters and the Hunted*. Naval Institute Press, 2003. ISBN 1591140919.  s.318

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans-Georg von Friedeburg**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hans Georg von Friedeburg
**The Eye of Argon** on vuonna 1970 julkaistu sankarifantasiapienoisromaani. Sen kirjoitti Jim Theis (1953–2002). Alun perin pienoisromaani julkaistiin Ozark SF Society -järjestön OSFAN-lehdessä. Wildside Press julkaisi tarinan uudelleen vuonna 2006.

Tarina kertoo Grignr-nimisen barbaarin seikkailuista, joissa hän tappelee, joutuu pidätetyksi, pakenee, pelastaen samalla naisen kultistien kynsistä ja ryöstäen heiltä tarunhohtoisen Argonin silmänä tunnetun smaragdin.

Tarina muodostui nopeasti surullisenkuuluisaksi fantasia- ja tieteiskirjallisuuden harrastajien parissa. Kirjailija David Langford kuvaili Theisin kirjoituskykyä SFX-lehdessä: "sanojen väärinkäytön nero, oikea proosan McGonagall, jolla on hämmästyttävä kyky valita väärät sanat, ja käyttää niitä sitten huonosti." Monissa fanitapaamisissa levitettiin kopioita tekstistä. Monet koettivat lukea tekstiä piirissä, antaen tekstin seuraavalle kun eivät pystyneet lukemaan tekstiä vakavalla naamalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Bottom of the Barrel *SFX Magazine*. Viitattu 16.1.2008.  "a malaprop genius, a McGonagall of prose with an eerie gift for choosing the wrong word and then misapplying it."
**Hubert van Es** (6. heinäkuuta 1941–15. toukokuuta 2009) oli alankomaalainen valokuvajournalisti.

Van Es päätti ryhtyä valokuvajournalistiksi nähtyään kuuluisan sotakuvaajan Robert Capan töitä. Urallaan van Es kattoi esimerkiksi Afganistanin sotaa ja Moro-konfliktia Filippiineillä, mutta erityisen tunnetuksi hän tuli vuonna 1975 Vietnamin sodan aikana ottamastaan valokuvasta, jossa joukko ihmisiä pyrkii heitä evakuoivan helikopterin kyytiin. Valokuvan väitetään usein virheellisesti esittävän Yhdysvaltojen Saigonin lähetystöä, mutta todellisuudessa se on otettu CIA:n henkilöstön käyttämästä talosta. Van Es työskenteli tuolloin United Press Internationalille, eikä pettymyksekseen saanut tekijänoikeuspalkkiota kuvan käytöstä sen oikeuksien kuuluessa UPI:lle. Myöhemmin kuvan oikeudet on myyty useamman kerran ja nykyisin sen oikeudet kuuluvat Bill Gatesille hänen Corbis-yhtiönsä kautta. Valokuvasta tuli yksi sodan turhuuden symboleista. Vietnamin sodan jälkeen van Esryhtyi jälleen vapaaksi toimittajaksi ja palasi Hongkongiin. Loppu-uransa hän vietti kuvajournalistina Aasiassa. Van Es kuoli aivoaneurysmaan Hongkongilaisessa sairaalassa vuonna 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *2010 Britannica Book of the Year*, s. 164. Encyclopaedia Britannica. ISBN 978-1-61535-366-8. (englanniksi)
2. 1 2 3  Keith Bradsher: Hugh Van Es, Photojournalist Who Covered Vietnam, Dies at 67 *The New York Times*. Viitattu 17.6.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Sergei Grigorjevitš Tšavain** (ven. Серге́й Григо́рьевич Чава́йн; 6. lokakuuta 1888 Koramas – 11. marraskuuta 1937) oli marilainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän valmistui 1908 opettajaksi Kazanin opettajaseminaarista. Tšavain tapettiin Stalinin puhdistuksissa 1937 porvarillisena nationalistina, mutta hänen maineensa palautettiin 1950-luvulla.

Sergei Tšavain kirjoitti ensimmäisen marinkielisen runoteoksen *Lehto* (Ото), joka ilmestyi 1905. Hän kirjoitti useita näytelmiä, joista monet saivat vaikutteita yhteiskunnallisista aiheista, kuten tsaarin hallinnosta tai lokakuun vallankumouksesta. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli *Villisorsa* (1912). Vallankumouksen jälkeen hän kirjoitti marilaisten kiertävälle teatterille näytelmiä, kuten *Autonomia* (1920), *Aurinko nousee, sadepilvet katoavat* (1921). Myöhemmin hän kirjoitti näytelmiä kiinteälle mariteatterille. Tämän ajan näytelmiä ovat *Jamblatin silta* (1927), komedia *Sadan ruplan myötäjäiset* (1927), musiikkinäytelmä *Mehiläistarha* (1928), *Kugujar* (1929), joka on omistettu Venäjän vuoden 1905 vallankumoukselle, *Elävä vesi* kolhoosien perustamisen kunniaksi, *Saha* (1930) kollektivisoinnille, *Marikomppania* (1934) Kazanin vuoden 1918 taistelulle, *Akpatyr* (1935) marien osallistumiselle Donin kasakka Jemeljan Pugatšovin kapinaan. *Kolikon valo*  (1936) oli marien kansanuskomuksiin perustuva komedia. 

Hän kirjoitti myös romaaneja ja käänsi joitakin venäläisiä näytelmiä marin kielelle. Romaaneja ovat *Kuuluu metsän ääni*, joka käsittelee vuoden 1905 vallankumousta, ja *Elnet* jonka aiheena on vallankumousta edeltävän ajan marikylä.

Tšavainin teoksista ei ole suomennettu muita kuin romaani *Elnet*, joka ilmestyi suomeksi 2008. Se on ensimmäinen suomeksi ilmestynyt marilaisromaani. Hänen teokselle kirjoittamansa jatko-osa katosi hänen kuolemansa jälkeen mutta löytyi 1960-luvulla ja on liitetty suomennokseen Teos oli alkujaan tarkoitettu neliosaiseksi.

Hänen mukaansa on myöhemmin nimetty Marin tasavallan valtionpalkinto.

Teokset
-------

### Suomennetut teokset

* Elnet, Faros-kustannus, 2008 suom. Arto Moisio

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Moisio, Arto: Sankarten jälkeen – marien historiaa näytelminä  7. toukokuuta 2006. M. A. Castrénin seura. Viitattu 1. helmikuuta 2008.
2. ↑  Helsingin sanomat 25.7.2008 s. C7
3. ↑  Otavan kirjallisuustieto, s. 795 art. "Tšeremissiläinen kirjallisuus"

Aiheesta muualla
----------------

* Näytelmä *Akpatyr* M. A. Castrénin seuran sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Timothy Benjamin** (s. 2. toukokuuta 1982) on entinen brittiläinen 400 metrin juoksija.

Benjamin karsiutui 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,59. Seuraavana vuonna hän voitti Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa 200 metrillä ajalla 20,72 ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa ajalle 20,60. Santiago de Chilen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2000 hän voitti pronssia 200 metrillä ja kultaa 4×100 metrin viestissä. Vuonna 2001 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 400 metrillä ja sijoittui hopealle 4×400 metrin viestissä. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa brittien 4×400 metrin viestin joukkueessa. Sijoitus parani viidenneksi Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.

Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 Benjamin karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,89 ja myös Münchenin EM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi ajalla 45,80. Benjamin oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Joukkue nousi hopealle Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.

Kesällä 2003 Benjamin juoksi hopealle alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ajalla 45,37. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 400 metrillä välierissä, mutta sijoittui 4×400 metrillä viidenneksi. Hän juoksi Helsingin MM-kisoissa 2005 viidenneksi ajalla 44,93 ja pitkässä viestissä neljänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa toiseksi ajalla 44,56. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes ja oli mukana voittamassa pitkässä viestissä hopeaa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui välierissä.

Benjamin lopetti uransa vuonna 2009 loukkaantumisten vuoksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Ulkoradat
* 100 metrin juoksu: 10,48 (2000)
* 200 metrin juoksu: 20,67 (2001)
* 300 metrin juoksu: 32,61 (2002)
* 400 metrin juoksu: 44,56 (2005)

Sisäradat
* 200 metrin juoksu: 20,78 (2001)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Timothy Benjamin Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  Edmonton 2001 – Miesten 4×400 metrin tulokset (Arkistoitu – Internet Archive), IAAF (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 555. IAAF, 2005. (englanniksi)
4. ↑  Miesten 4×400 metrin viestijuoksun tulokset, IAAF
5. ↑  Jerome Young is stripped of 2003 World Championship 400m gold *iaaf.org*.  24.2.2009. IAAF. Viitattu 3.3.2009. (englanniksi)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), s. 59
7. ↑  Benjamin quits as injuries tell *news.bbc.co.uk*.  20.7.2009. BBC. Viitattu 24.7.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**KHT-Media Oy** on vuonna 1981 perustettu KHT-yhdistyksen omistama yhtiö, joka kustantaa taloushallinnon julkaisuja ja järjestää koulutustilaisuuksia. Vuonna 2012 yrityksen liikevaihto oli 1,7 miljoonaa euroa ja sillä oli 9 työntekijää. KHT-Median toimitusjohtaja on Sanna Alakare.

KHT-Media kustantaa taloushallinnon ammattikirjallisuutta. Se on keskittynyt muun muassa taloudellisen raportoinnin oppaisiin ja malleihin sekä lakikäännöksiin. Kirjanimikkeistö sisältää yli 30 tilintarkastukseen, kirjanpitoon, tilinpäätöskäytäntöön, yhteisölainsäädäntöön ja verotukseen liittyvää julkaisua, joista osa julkaistaan myös sähköisinä kustanteina. 

KHT-Media järjestää liikkeenjohdolle ja taloushallinnon ammattilaisille vuosittain noin 40 jatko- ja täydennyskoulutustilaisuutta, jotka käsittelevät kirjanpitoa, tilinpäätöskäytäntöä, yhteisölainsäädäntöä, tilintarkastusta ja verotusta. Se tarjoaa myös ammatillista täydennyskoulutusta sekä tilintarkastusammattiin valmistavaa koulutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  KHT-Media Oy Fonecta. Viitattu 15.12.2009.
2. ↑  KHT-yhdistyksen vuosikertomus 2011–2012 KHT-yhdistys. Viitattu 12.4.2013. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* KHT-Median kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)