recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Inez Bjørg David** (s. 6. helmikuuta 1982 Aarhus) on tanskalainen näyttelijä.

Elämä
-----

Inez kävi teatterikoulua Kööpenhaminassa ja otti yksityistunteja näyttelemisessä. Saksaakin puhuva Inez näytteli muun muassa lyhytelokuvissa *The Date* ja *Dasein*, elokuvassa *Wilde Jungs* sekä Xavier Naidoon, DJ Daven ja muiden taiteilijoiden musiikkivideoissa.

Inez näytteli saippuaoopperassa *Verbotene Liebe* vuosina 2003–2006 roolinaan *Vanessa von Beyenbach*. Kesäkuussa 2006 hän jätti saippuaoopperan ja ryhtyi näyttelemään pääosaroolia *Miriam Saalfeld* telenovelassa *Lemmen viemää*, jossa hän pysyi joulukuuhun 2007 asti. Vuotta myöhemmin hän palasi vierailemaan sarjassa. Vuonna 2008 Inez oli viidennellä sijalla miestenlehti *FHM*:n listalla "Maailman 100 seksikkäintä naista".

Vuodesta 2004 vuoteen 2008 Inez seurusteli näyttelijän Dominic Saleh-Zaki kanssa, jonka hän oli tavannut *Verbotene Liebe* -sarjan kuvauksissa. Inezillä on kaksi siskoa, joista toinen on laulaja Anna David, sekä yksi veli. Inez asuu Berliinissä.

Vuonna 2010 David oli vakuutusyhtiö *ERGO*n mainoskampanjan kasvona yhdessä Sebastian Ströbelin ja Samuel Finzin kanssa.

Inez oli vuoteen 2016 yhdessä näyttelijä Mirko Langin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.

Elokuvat ja televisio
---------------------

* 2002: Berlin, Berlin
* 2002: Müde Krieger
* 2002: Money Jumper
* 2002: Sommer Hereos
* 2003: Dasein
* 2003–2006: Verbotene Liebe
* 2004: Hellseher
* 2004: Wilde Jungs
* 2004: Hexenjagd
* 2005: Sicht eines Freundes
* 2006–2007, 2008: Lemmen viemää
* 2008: Im Tal der Wilden Rosen – Zerrissene Herzen
* 2008: ProSieben Märchenstunde – Die Karawane der verfluchten Jungfrauen
* 2009: Inga Lindström – Wiedersehen in Eriksberg
* 2009: Go West – Freiheit um jeden Preis
* 2009: Männerherzen
* 2009: SOKO Köln – Familienglück
* 2010: Kommissarin Lucas
* 2010: Zimmer 205 (Kino)
* 2010: Go West - Freiheit um jeden Preis (TV)
* 2011: Männerherzen 2

Lähteet
-------

1. ↑  100 Sexiest Women In The World (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Liebe ohne Happy End - Focus Online, 1. syyskuuta 2008

Aiheesta muualla
----------------

* Inez Bjørg Davidin virallinen kotisivu
* Henkilökuva "Lemmen viemää" -sarjan kotisivuilla (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Inkerin Sanomat** (vuonna 1920 **Kirjasalon Sanomat**) oli Raudussa ja Käkisalmessa vuosina 1920–1922 ilmestynyt sanomalehti.

"Inkeriläisten äänenkannattajana" kerran viikossa ilmestynyt lehti oli erikoistunut Inkerin ja sieltä Suomeen tulleiden pakolaisten asioihin. Syksystä 1922 lähtien sen työtä jatkoi Inkerin liiton aikakauslehti *Inkeri*. Vuoden 1926 lopussa *Inkeri* yhdistettiin Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean julkaisemaan *Vapaaseen Karjalaan*, josta tuli järjestöjen yhteinen lehti.

Sanomalehden luonteisena ilmestyneiden *Kirjasalon* ja *Inkerin Sanomien* päätoimittajina työskentelivät Kaarlo Stendahl ja S. Termonen yhdessä (1920) ja Termonen yksin (1921), vastaavana toimittajana Topi Orpana (1921–1922) ja toimittajana Antti Tiittanen (1921–1922).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 187. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*, s. 343. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Kirjasalon Sanomat* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Inkerin Sanomat* digitoituna kansalliskirjastossa
Archeopteryx on yksi tunnetuimmista välimuotofossiileista ja se osoittaa todisteita lintujen kehittymisestä Theropod-dinosauruksista.
**Välimuotofossiili** on historiallinen eliöryhmien yhteiseen haarautumiskohtaan ajoitettu esimuoto. Tällaisia ovat olleet 375 miljoonaa vuotta sitten elänyt, maa- ja vesielämään sopeutunut *Tiktaalik roseae* ja 150 miljoonaa vuotta sitten elänyt liskolintu.

Haarautumiskohtaan ajoittuvaa välimuotofossiilia etsiessä sitä voidaan kutsua myös "puuttuvaksi renkaaksi". Välimuotofossiililla on samanlaisia piirteitä ja ominaisuuksia, jollaisia siitä haarautuneilla eliöillä on. Haarautuminen voi johtua esimerkiksi muuttuneista elinolosuhteista ja niihin mukautumisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Fossiilin ikä 375 miljoonaa vuotta – tiktaalik oli kalan ja maaeläimen välimuoto *T&T*. Viitattu 12.2.2019.
2. ↑  Puuttuva linkki dinosaurusten evoluutiossa *tekniikanmaailma.fi*. Viitattu 12.2.2019.
3. ↑  N. H. Shubin, E. B. Daeschler, F. A. Jenkins: Pelvic girdle and fin of Tiktaalik roseae.  *Proceedings of the National Academy of Sciences*, 13.1.2014, nro 3, s. 893–899. PubMed:24449831. doi:10.1073/pnas.1322559111. ISSN 0027-8424. Artikkelin verkkoversio.  en
4. ↑  Raven sized creature was the missing link between dinosaurs and birds *Mail Online*.  26.1.2018. Viitattu 12.2.2019.
**Aino Inkeri Harmaja**, o.s. *Vaarila*, (18. toukokuuta 1898 Kuopio – 26. lokakuuta 1978 Helsinki) oli Helsingin hovioikeuden jäsen.

Harmaja teki pitkän elämäntyön Turun ja Helsingin hovioikeuksien palveluksessa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1917, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1921, ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1922 ja sai varatuomarin arvon 1930. Seuraavana vuonna hän aloitti Turun hovioikeuden kanslistina ja siirtyi vuonna 1933 notaariksi. Hänestä tuli Turun hovioikeuden viskaali vuonna 1937, sihteeri 1938 ja asessori ensimmäisenä naisena Suomessa 1944. Harmaja siirtyi vuonna 1952 Helsingin hovioikeuteen. Hänet nimitettiin sen hovioikeudenneuvokseksi 6. syyskuuta 1954 Suomen ensimmäisenä naisena. Viranhoidon ohella hänellä oli erilaisia luottamustehtäviä lukuisissa järjestöissä ja yhdistyksissä. Poliittisesti aktiivinen Harmaja oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen ja tasavallan presidentin valitsijamies.

Harmaja oli Suomen liike- ja virkanaisten liitton ensimmäinen vuoden nainen vuonna 1955.

Harmajan puoliso oli vuodesta 1926 kapteeni Hans Odin Valdemar Harmaja (k. 1936).

Lähteet
-------

* Harmaja, Inkeri (1898–1978) (maksullinen)

### Viitteet

1. 1 2  Blomstedt, Yrjö: *Mitä Missä Milloin 1955*, s. 52–53. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1954.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Tordesillasin sopimusta säilytetään Lissabonin kansalliskirjastossa.
Kastilian/Espanjan ja Portugalin väliset siirtomaiden demarkaatiolinjat 1400- ja 1500-luvulla (Tordesillasin ja Zaragozan sopimukset).
**Tordesillasin sopimus** (esp. *Tratado de Tordesillas*, port. *Tratado de Tordesilhas*) oli Espanjan ja Portugalin välillä 7. kesäkuuta 1494 tehty sopimus, jolla maat jakoivat keskenään Euroopan ulkopuolisen maailman. Sopimuksessa määriteltiin etelä-pohjoissuuntainen jakolinja, joka kulki noin 1 800 kilometriä länteen Kap Verden saarista. Tämä jakolinja vastaa noin pituuspiiriä 47° W. Espanja sai jakolinjan länsipuoliset, Portugali puolestaan kaikki itäpuoliset alueet. Nimensä sopimus sai siitä, että se tehtiin Valladolidin lähellä sijaitsevassa Tordesillasin kylässä. Sen allekirjoittivat Portugalin kuningas Juhana III ja Espanjan kuningas Ferdinand II.

Edellisenä vuonna 1493 espanjalaissyntyinen paavi Aleksanteri VI oli antanut Tordesillasin sopimusta muistuttavan päätöksen, jossa jakolinja kulki noin 500 kilometriä länteen Kap Verden saarista. Paavin päätös oli siten ollut Espanjalle edullisempi kuin Tordesillasin sopimus.

Tordesillasin sopimus johti käytännössä siihen, että Portugali sai oikeuden Afrikasta ja Aasiasta löytyviin alueisiin sekä Brasilian itäosiin. Portugali sai Brasilian vahingossa, sillä sopimusta tehtäessä ei tiedetty Amerikan ulottuvan sovitun linjan itäpuolelle. Espanjalle jäi Brasilian itäosaa lukuun ottamatta koko Amerikka. Sopimuksen merkitystä vähensi kuitenkin se, että Ranska ja Englanti eivät olleet mukana sopimusneuvotteluissa. Sopimus näytti menettävän kokonaan merkityksensä vuonna 1580, kun Portugali liitettiin Espanjaan, mutta tämä jäi lyhytaikaiseksi. Sopimuksella voidaan sanoa olevan huomattava vaikutus vielä nykyäänkin, sillä Portugalille sopimuksen mukaan kuuluneessa Brasiliassa on portugalin kieli edelleen valtakielenä, kun taas lähes koko muussa Etelä-Amerikassa se on espanja.

Zaragozan sopimus 1529
----------------------

Zaragozan sopimus (esp. *Tratado de Zaragoza*, port. *Tratado de Saragoça*) oli vastaava päätös itäisellä pallonpuoliskolla. Se solmittiin vuonna 1529. Sen mukaan nykyisen Indonesian seudut (silloiset Maustesaaret) samoin kuin juuri löydetyt Filippiinit kuuluivat Espanjalle. Sopimus oli tappio Portugalille, jonka alue alkoi vasta noin 1 500 km Maustesaarista itään päin.

Katso myös
----------

* Eurooppalaisten Amerikan kolonisaatio

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tordesillasin sopimus**.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stine Overbye: Portugali nousi merivallaksi.  *Tieteen Kuvalehti Historia*, 2010, nro 3, s. 49. Oslo:  Bonnier. ISSN 0806-5209.
**Inesa Linaburgytė** (s. 10. huhtikuuta 1966) on liettualainen oopperalaulaja, äänialaltaan dramaattinen sopraano. Hän valmistui Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 1992, jolloin myös pääsi Liettuan kansallisoopperan ja -baletin solistiksi. Lisäksi hän on laulanut eri kamari- ja sinfoniaorkesterien kanssa. Hän on esiintynyt Itä-Euroopan maissa, Itävallassa, Isossa-Britanniassa, Turkissa, Espanjassa, Japanissa, Yhdysvalloissa, Alankomaissa ja Taiwanissa.

Linaburgytė on myös toiminut oopperan ohjaajana ja perustanut Vilnan kamarioopperan.

Linaburgytė lauloi alun perin mezzosopraanona, mutta siirtyi dramaattisiin sopraanorooleihin ja debytoi sopraanona Giacomo Puccinin *Turandotin* esityksessä. Hänellä on ollut rooleja myös muiden muassa Giuseppe Verdin, Pietro Mascagnin, Modest Mussorgskin, Pjotr Tšaikovskin, Richard Wagnerin, Richard Straussin, Bronius Kutavičiuksen, Jonas Tamulioniksen ja Péter Eötvöksen oopperoissa. Hänen konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Ludwig van Beethovenin *Missa Solemnis* sekä yhdeksäs sinfonia, Gustav Mahlerin sinfonioita, Verdin requiem ja Wolfgang Amadeus Mozartin requiem.

Linaburgytė on tullut palkituksi eri kilpailuissa. Vuonna 2004 hän sai Vytautas Suuren ritarikunnan ristin.

Lähteet
-------

1. ↑  ИНЕССА ЛИНАБУРГИТЕ Kino-teatr.ru
2. 1 2  Inesa Linaburgytė 15min
3. 1 2 3 4 5 6  Inesa Linaburgytė Lietuvos muzikų sąjunga
4. ↑  Operos solistė Inesa Linaburgytė dėl vaidmens laikė rankose gyvate Lietuvos Rytas


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**John Joseph Wright** (18. heinäkuuta 1909 Boston, Massachusetts – 10. elokuuta 1979 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kardinaali. Hän opiskeli muun muassa Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa, Roomassa. Hänet vihki papiksi Roomassa Francesco Marchetti Selvaggiani 8. joulukuuta 1935.

10. toukokuuta 1947 Wright nimitettiin Bostonin vihkipiispaksi ja Egean titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. kesäkuuta Richard Cushing, jota avustivat Ralph Leo Hayes ja James Louis Connelly. 28. tammikuuta 1950 Wright sai siirron Worcesterin ja 23. tammikuuta 1959 Pittsburghin piispaksi. Hän osallistui 1960-luvulla Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.

23. huhtikuuta 1969 Wright nimitettiin Papiston kongregaation prefektiksi. Kardinaalipapiksi hänet ylennettiin 28. huhtikuuta 1969. Sairaus esti Wrightia osallistumasta vuoden 1978 ensimmäiseen konklaaviin, mutta toiseen hän osallistui. Vuonna 1978 Wright leikattiin harmaakaihin ja jalkojen neuromuskulaarisen häiriön takia, ja hän istui tämän jälkeen pyörätuolissa, kunnes kuoli sairaalassa polymyosiittiin. Wright on haudattu Holyhoodin hautausmaalle Massachusettsin Brooklineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Cardinals of the Holy Roman Church: WRIGHT, John Joseph


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Tord Lundström** (s. 4. maaliskuuta 1945 Kiiruna) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta vuosien 1968 ja 1972 olympialaisissa,  Kanada-cupissa 1976 sekä kahdeksan kertaa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja neljä MM-pronssia. Lundström siirtyi vuonna 1963 Kiruna AIF:stä Brynäs IF:ään, jota hän edusti yhtä kautta lukuun ottamatta kauteen 1978–1979 saakka ja jossa hän voitti yhdeksän kertaa Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 1973–1974 Lundström pelasi Pohjois-Amerikassa, muun muassa Detroit Red Wingsin joukkueessa 11 NHL-ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja sai yhden syöttöpisteen.

Brynäs IF on jäädyttänyt Lundströmin pelinumeron 6.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tord Lundström Sveriges olympiska kommitté. Viitattu 17.2.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Tord Lundström *Eliteprospects*. Viitattu 3.6.2020. (englanniksi)
3. ↑  Jörnmark, Moa: Listan på tröjorna som hänger i taket *Expressen*.  23.11.2011. Viitattu 3.6.2020. (ruotsiksi)
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Lahden Lehti** oli Lahdessa vuosina 1900–1909 ilmestynyt sanomalehti.

Paikkakunnan opettajien perustama *Lahden Lehti* oli puoluepoliittisesti neutraali, mutta Venäjän-politiikassaan perustuslaillinen. Vuonna 1906 sen kilpailijaksi tuli vanhasuomalainen *Lahti*, jolloin kaupungin nuorsuomalaiset hankkivat *Lahden Lehden* omistukseensa. Taloudellisesti kannattamaton lehti teki konkurssin toukokuussa 1909 ja lakkasi ilmestymästä. Sen tilalle nuorsuomalaiset perustivat saman vuoden syksyllä *Lahden Sanomat*.

Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuodesta 1905 lähtien kolmesti ja vuodesta 1906 neljästi viikossa. Sen levikki oli 3000 kappaletta vuonna 1904. Päätoimittajina työskentelivät Viljo Koskinen (1900), Antti Rytkönen (1900–1906), Rudolf Holsti (1906–1907), Eino Railo (1907–1908) ja Vilho Jämsén (1908–1909).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 6: Hakuteos Kotokulma – Savon Lehti*, s. 54–55. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-240-5.

Aiheesta muualla
----------------

* *Lahden Lehti* digitoituna kansalliskirjastossa
John Kay vuonna 2012
**John Kay** (s. 1948 Edinburgh, Skotlanti) on brittiläinen taloustieteen professori, joka toimii London School of Economicsissa ja Oxfordin yliopiston St. John’s Collegessa. Hänet tunnetaan myös viikoittaisesta kolumnistaan Financial Timesissa sekä perustamastaan konsulttiyrityksestä London Economics, joka kasvoi kymmenen vuoden aikana Britannian suurimmaksi omalla alallaan. Kayn on soveltanut taloustiedettä erityisesti teollisuuden rakennemuutoksen ja yksittäisten yritysten kilpailuedun analysoimiseen.

Kay on kirjoittanut muun muassa rahoitusmarkkinoiden osuudesta markkinoiden toimivuuteen. Kay on pohtinut, miten virheellinen käsitys rationaalisuudesta vaikuttaa päätöksiin niin taloudessa kuin politiikassa.

1980-luvun alussa Kay perusti Oxfordin St. John’s Collegeen julkisen sektorin taloutta tutkivan Institute for Fiscal Studies -ajatushautomon.

Vuonna 2012 Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi John Kaylle Viipuri-palkinnon. Sen myöntää Viipurin Taloudellinen Korkeakouluseura ry joka toinen vuosi strategiatutkimuksesta, joka on merkittävällä tavalla tukenut ja edistänyt Lappeenrannan teknillisen yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan tutkimustyötä.

Kayn tunnetuimpia teoksia ovat *The Truth about Markets* (2003), *The Long and the Short of It* (2009) ja *Obliquity* (2010).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arvostettu taloustieteilijä John Kay palkitaan Viipuri-palkinnolla (Arkistoitu – Internet Archive), Lappeenrannan teknillinen yliopisto 29.5.2012, viitattu 18.6.2015.
2. 1 2  Professor John Kay, Supernumerary Fellow in Economics, Oxfordin yliopisto, viitattu 18.6.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
	+ 2
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Saku Jalmari Hakkarainen** (s. 20. heinäkuuta 1994) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija, joka edusti Superpesiksessä Oulun Lippoa ja Sotkamon Jymyä. 

Hakkarainen voitti kaudella 2013 Suomen mestaruuden. Lisäksi hän on voittanut juniorimestaruuksia C-pojissa 2010, B-pojissa 2010, 2011 ja 2012 sekä A-pojissa 2013. Kaudella 2015 Hakkarainen toi Oulun Lipolle miesten Ykköspesiksessä 60 juoksua, mikä on kautta aikain toiseksi eniten Ykköspesiksessä.

Hänen isänsä on pesäpalloilija Kari Hakkarainen.

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 1 SM-kulta: 2013
* 1 SM-hopea: 2017
* Ykköspesiksen etenijäkuningas (1) 2015

Aiheesta muualla
----------------

* Saku Hakkarainen Pesiksen Maailma -sivustolla

Lähteet
-------

1. 1 2  Jymy vahvistaa rivejään – Rytkönen ja Väliaho sopimuksiin *superjymy.fi*. Viitattu 19.9.2018.
2. ↑  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 2.7.2018. Viitattu 14.4.2018.

Sotkamon Jymy – Miesten Superpesis
 S. Hakkarainen |
J J. Kemppainen |
L T. Kohonen |
S A. Korhonen |
K J. Korhonen |
P N. Korhonen |
J R. Korhonen |  

P T. Korhonen |
P A. Kiiskinen |
L R. Niemi |
P M. Litmanen |
J N. Piiponniemi |
S M. Tuikka |
J J. Vikström |
J L. Rönkkö |  

Pj. J. Komulainen |
**Paavo Viktor Pelvo** (s. 19. maaliskuuta 1947 Savonlinnassa) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui Suomen Taideakatemian koulusta vuonna 1973.

Pelvo valittiin 1973 Jyväskylän kesän kuvataidedebyytiksi, joka tunnetaan tänä päivänä Vuoden nuori taiteilija -palkintona. Hänelle on myönnetty Kuvataiteen valtionpalkinto kahdesti, vuonna 1976 ja 1981, Savonlinnan taidepalkinto 1983, Mikkelin läänin taidepalkinto 1984 ja Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahaston taidepalkinto 2011. Pelvo toimi Mikkelin läänintaiteilijana vuosina 1978–1982. 

Pelvo maalaa öljyväreillä ja temperalla. Teokset edustavat tyyliteltyä realismia ja surrealismia. Pelvon teoksia on lukuisissa julkisissa kokoelmissa, mm. Suomen valtion kokoelmassa, Kansallisgallerian kokoelmassa ja Tampereen AS Holding Oy:n Modern Art Collection MAC suomalaisen nykytaiteen kokoelmassa.

Lähteet
-------

* Kuvataiteilijamatrikkeli

Aiheesta muualla
----------------

* Taiteilijan kotisivut; www.paavopelvo.com
* Taiteilija Instagramissa; paavo.pelvo
* Taidekeskus Salmelan kesä 2018: Eveliina Mäenpää ja Paavo Pelvo. Youtube - Taidekeskus Salmela 14.6.2018

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Xavier Melgarejo i Draper** (17. toukokuuta 1963 Barcelona – 20. helmikuuta 2017 Barcelona) oli katalonialainen opettaja, kasvatustieteilijä ja Suomen koulujärjestelmän asiantuntija.

Xavier Melgarejo suoritti psykologian maisterin tutkinnon Barcelonan yliopistossa (Universitat Autònoma de Barcelona). Hän väitteli Suomen opettajakoulutuksesta kasvatustieteen tohtoriksi Universitat Ramón Llull -korkeakoulussa vuonna 2005. 

Hän toimi barcelonalaisen peruskoulun Col·legi Claretin opettajana vuodesta 1987 ja rehtorina vuosina 2003–2013 sekä rehtorien kouluttajana Kataloniassa. Hän oli Katalonian opetushallituksen jäsen ja peruskouluopetuksen laatua arvioivan instituutin erityisasiantuntija. 

Xavier Melgarejo teki Suomen koulutusjärjestelmää tunnetuksi seminaareissa ja kongresseissa sekä Espanjassa että Latinalaisessa Amerikassa. Hän julkaisi vuonna 2013 Suomen koulujärjestelmää käsittelevän teoksen *Gracias, Finlandia*. Melgarejo sai Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkin vuonna 2014.

Lähteet
-------

  

### Viitteet

1. ↑  Fallece el doctor en Pedagogía Xavier Melgarejo *Embajada de Finlandia, Madrid*.  24.02.2017. Viitattu 19.3.2017. (espanjaksi)
2. ↑  Auli Leskinen: Suomalaisen koulutuksen soihdunkantaja Kataloniassa *HS.fi*.  19.03.2017. Viitattu 19.03.2017. (suomeksi)
**Wonny Song** (s. 6. huhtikuuta 1978 Soul, Etelä-Korea) on kanadalainen pianisti. Hän muutti vanhempineen yksivuotiaana Etelä-Koreasta Montrealiin. Pianonsoiton opintonsa hän aloitti 8-vuotiaana. Sittemmin hän opiskeli Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa stipendin turvin. Kanadaan palattuaan hän sai kandidaatin arvon Montrealin yliopistosta vuonna 1998 ja täydensi opintojaan Anton Kuertin johdolla Toronton yliopistossa sekä Marc Durandin johdolla Glenn Gould -koulussa.

Song sai Minnesotan yliopiston ensimmäisen Elinor Watson Bell -pianostipendin ja opiskeli yliopistossa Lydia Artymiwin valvonnassa, kunnes sai tohtorin arvon vuonna 2004. Kansainvälisen uransa hän aloitti vuonna 2005 debytoimalla Carnegie Hallin Zankel Hallissa New Yorkissa ja Kennedy Centerissä Washington DC:ssä.

Song julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2007. Hänen levytystensä joukossa ovat kaikkien Ludwig van Beethovenin sonaattien tulkinnat. Hän on esiintynyt kymmenien kansainvälisten sinfoniaorkestereiden kanssa. Vuonna 2015 hänestä tuli Orfordin musiikkifestivaalin taiteellinen johtaja ja vuonna 2017 toimitusjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Canadian Encyclopedia: Wonny Song


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**INEPS** (International Network of Productive Learning Projects and Schools) on vuonna 1990 perustettu kansainvälinen produktiivisen oppimisen koulujen ja projektien verkosto. 

INEPS pyrkii edistämään ja kehittämään produktiivista oppimista, jossa keskeistä on oppiminen aidoissa oppimisympäristöissä karttuvien kokemusten kautta. Erityisesti työpaikkoja hyödynnettään tällaisina oppimisympäristöinä. Verkosto tarjoaa opetus- ja kasvatusalan ammattilaisille mahdollisuuden jakaa ajatuksia, kokemuksia ja menetelmiä. 

Verkostossa on jäseniä 15 Euroopan maasta sekä Yhdysvalloista.

INEPSin tavoitteet ovat:

* kasvattaa nuorista rauhantahtoisia ja yhteistyökykyisiä keskinäisen kunnioituksen ja tasa-arvon hengessä.
* kehittää ja levittää produktiivisen oppimisen filosofiaa ja sen vahvuuksia käytännön opetus- ja kasvatustoiminnan toteuttamiselle.
* kehittää produktiivisen oppimisen metodologiaa ja käytäntöjä
* vahvistaa yhteistyötä verkoston jäsenten kesken
* järjestää tapaamisia, konferensseja ja seminaareja sekä julkaista kirjoja ja lehtisiä. Edellä mainittuihin tavoitteisiin pyritään kaikin mahdollisin keinoin, mukaan lukien moderni media.

Produktiivinen oppiminen tähtää yhtälailla yksilön roolin kehittymiseen yhteisössä kuin muutokseen itse yhteisössäkin. Prosessi toteutetaan aidoissa oppimisympäristöissä, "tosielämän tilanteissa" (real-life situations). 

Opettajan ja kasvattajan rooli prosessissa on toimia oppimisen fasilitoijana. (Produktiivisen oppimisen määritelmä (2. INEPSin kongressi Peniche, Portugali 1992) 

Produktiivisessa oppimisessa korostuu koulun ja sitä ympäröivän yhteisön vuorovaikutus. Siinä yhdistyvät perusopetus ja ammatillinen orientaatio. Produktiivisessa oppimisessa pyrtään vahvistamaan käytännön ja teorian yhteyttä.

INEPS on perustamisensa jälkeen järjestänyt 26 kongressia vuoteen 2014 mennessä. Näistä kolme on pidetty Suomessa. (Kuopio 1996, Hämeenlinna 2003, Helsinki 2009). 
Ensimmäiset suomalaiset INEPS-verkoston jäsenet olivat eri puolilla maata toimineiden Omaura-luokkien opettajia ja kasvatustyöntekijöitä. Omauraopetuksen kokemusten perustalle vuonna 2006 syntyneen joustavan perusopetuksen (JOPO) opettajat ovat sittemmin osallistuneet toimintaan. Vuonna 2014 Berliinissä järjestettyyn kongressiin osallistui Suomesta myös useita ammatillisen koulutuksen sekä opettajien koulutuksen asiantuntijoita.

INEPS on lisäksi järjestänyt vuosina 1994 -2011 yhdeksän nuorisokongressia eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 2000 nuorisokongressi pidettiin Kuopiossa ja Jyväskylässä. Sen teemana oli vesi.

Lähteet
-------

* www.ineps.org
* www.iple.de
* www.cityas.org

Aiheesta muualla
----------------

* Joustavan perusopetuksen esittelyvideo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joustava perusopetus / OKM (Arkistoitu – Internet Archive)
* Europle-projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
| "Won't Get Fooled Again"The Who |
| --- |
| Singlen "Won't Get Fooled Again" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Who’s Next* |
|  Äänitetty  | huhti-toukokuu 1971 |
|  Julkaistu | 25. kesäkuuta 1971 |
|  Formaatti | 7" |
|  Tekijä(t) | Pete Townshend |
|  Tuottaja(t) | The Who, Glyn Johns |
|  Tyylilaji | hard rock |
|  Kesto | 08.32 (3.38 singlejulkaisussa) |
|  Levy-yhtiö | Yhdistynyt kuningaskunta Polydor RecordsYhdysvallat MCA Records |
| The Whon muut singlet |
| "See Me, Feel Me / Overture"1970 | "Won't Get Fooled Again"1971 | "Let's See Action"1971 |

**Won't Get Fooled Again** on brittiläisen rockyhtyeen The Whon kappale albumilta *Who’s Next*. Tämä Pete Townshendin sävellys on yksi yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Van Halen -yhtye esitti sitä konserteissaan, jolloin Eddie Van Halen soitti kappaleen syntetisaattoriosuudet kitaralla. Kappale on myös soinut pitkään TV-sarja CSI: Miamin tunnusmusiikkina. Kappale soi myös eräässä Simpsonit-sarjan jaksossa, jossa The Who vierailee.

Kappale musiikillisesti
-----------------------

Kappale alkaa syntetisaattori-introlla, johon Pete Townshendin kitara tulee pian mukaan. Laulua kuullaan kaksi säkeistöä, minkä jälkeen syntesisaattori alkaa soida yksinään. Laulussa kuullaan vielä kolmas säkeistö. Kappaleen kitara on hyvin raskas Townshendin käyttämien voimasointujen ansiosta.

Kokoonpano
----------

* Pete Townshend – kitara, syntetisaattori
* Roger Daltrey – laulu
* John Entwistle – bassokitara
* Keith Moon – rummut

Katso myös
----------

* Who’s Next
Woodlands Sinaporen kartalla.
Woodlandsin MRT-asema ja ostoskeskus Causeway Point.
**Woodlands**, joskus myös **Woodlands New Town** on yksi Singaporen lähiöistä. Se sijaitsee Singaporen pääsaaren pohjoisosassa. 

Nimestään (engl. *Woodlands* eli "Metsämaa") huolimatta itse alueella ei ole yhtään metsää. Se on Singaporen portti Malesiaan, sillä Woodlandsin luoteisesta kärjestä lähtee tie salmen yli Malesian puolelle. 

Alueella on lähinnä asuinrakennuksia. Niiden lisäksi siellä on yksi puisto ja Causeway Point -niminen suuri ostoskeskus.

Liikenne
--------

Woodlandsissa on kolme Mass Rapid Transit- eli MRT-asemaa: Marsiling, Woodlands ja Admiralty, jotka kaikki ovat North South Line -linjalla. Rakenteilla olevan Thomson-East Coast Linen myötä asemia tulee kaksi lisää.

Koulutus
--------

Tekninen ammattikorkeakoulu Republic Polytechnic sijaitsee Woodlandsissa. Siellä toimii myös urheilupainotteinen sisäoppilaitos Singapore Sports School.

Lähteet
-------

1. ↑  Woodlands: The Link to Malaysia *Street Directory*. Viitattu 22.10.2012.
2. ↑  Our Location: Woodland Campus Republic Polytechnic.  Arkistoitu 21.10.2012. Viitattu 22.10.2012.
3. ↑  Contact us Singapore Sports School.  Arkistoitu 8.8.2011. Viitattu 22.10.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Woodlands (Singapore)** Wikimedia Commonsissa
Eos nostaa poikansa Memnonin ruumiin, punakuviomaljan sisäosa, noin 490–480 eaa.
**Memnon** (m.kreik. Μέμνων) oli kreikkalaisessa mytologiassa etiopialainen kuningas ja Tithonoksen ja Eoksen poika. Priamoksen veljenpoikana hän saapui Troijan avuksi suuren armeijan kanssa Troijan sodan kymmenentenä vuonna pian Hektorin kuoleman jälkeen.

Memnon surmasi useita kreikkalaisia, mutta hänen kukistettuaan Antilokhoksen, Nestorin pojan, tästä suuttunut Akhilleus tappoi hänet keihäällään. Zeus kuitenkin heltyi Eoksen kyyneliin ja teki Memnonista kuolemattoman. Ovidiuksen mukaan Memnonin hautajaisroviosta nousi lintuja, jotka nimettiin hänen mukaansa.

Myöhemmin kreikkalaiset olettivat eräiden Egyptissä Luxorin läheisyydessä sijaitsevien korkeiden kivisten veistosten esittävän Memnonia. Tämän vuoksi niistä käytetään edelleen nimitystä Memnonin kolossit, vaikka nykyisin niiden tiedetään esittävän faarao Amenhotep III:ta.

Lähteet
-------

1. ↑  Diktys Kreetalainen: *Troijan sodan kronikka* 4.4–8 (engl. käännös)
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') Epitomi.5.3 (engl. käännös)
3. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxii (engl. käännös)
4. ↑  Hesiodos: *Homeeriset hymnit* Aithiopis frag. 1 engl. käännös (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Quintus Smyrnaeus: *Troijan tuho* ii (engl. käännös)
6. ↑  Ovidius: *Muodonmuutoksia* xiii.576–622 (engl. käännös)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Memnon (mytologia)**.
**Woo "Power" Bum-Kon** (24. helmikuuta 1955 – 28. huhtikuuta 1982) oli eteläkorealainen poliisi, joka suoritti tunnetun historian toiseksi pahimman killing spree -murhan. (engl. *killing spree*). Hän tappoi 57, mukaan lukien itsensä, ja haavoitti 35 ihmistä Sang-Namdossa, Etelä-Koreassa. Tapauksen johdosta Etelä-Korean sisäministeri Suh Chung Hwa erosi tehtävästään. *selvennä*

Tapahtumat
----------

Woo oli riidellyt naisystävänsä kanssa iltapäivällä 27.4.1982. Raivostuneena hän lähti poliisiasemalle, jossa hän kulutti aikaansa asevarastossa viskiä juoden. Humalluttuaan hän kokosi asearsenaalin, mukaan lukien kranaatteja ja kivääri.

Hän lähti kiertelemään talosta taloon esiintyen virkatehtävässä olevana poliisina. Ihmiset tunsivat olonsa turvalliseksi ja päästivät hänet sisään. Päästyään taloon sisälle hän ampui uhrinsa tai räjäytti kranaatilla. Hän kiersi 5 kylää ja jatkoi murhaamista 8 tuntia.

Lopulta hän sitoi kaksi kranaattia itseensä, otti kolme panttivankia ja räjäytti kranaatit, tappaen itsensä ja viimeiset kolme uhria.

Aiheesta muualla
----------------

* *The New York Times* — "South Korean Shootings Lead Minister to Resign"
**Woodstock Racing** on F1 Powerboat Racing -joukkue, jonka kotipaikka on Italia ja jonka tiimipäällikkö on Michael Jenkins. Woodstock Racing toimii myös muissa kilpavenesarjoissa.

Kuljettajat
-----------

* 2010 Team Mad Croc: Sami Seliö, Alex Carella
* 2009 Mad Croc F1 Team Woodstock: Sami Seliö, Massimo Roggiero ja Daniele Martignoni.
* 2008 Woodstock Red Devil Racing: Sami Seliö ja Massimo Roggiero.
* 2007 F1 Team Energy: Sami Seliö ja Stanislav Kourtsenovsky

Lähde:

Kilpailumenestys
----------------

Joukkueen paras sijoitus on kolmas tila 1998 ja 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Viidennelle sijalle joukkue on sijoittunut 1995, 1996, 1999, 2000, kuudennelle sijalle 2001, kahdeksannelle sijalle 2004, yhdeksännelle sijalle 2005 ja kolmanneksitoista 2006.

Rahoittajat
-----------

Joukkueen sponsoreina toimivat Red Devil, Mad Croc, UPO, Usag, Viking Line, Castrol, Exide, Bella-Veneet, Mercury (Brunswick Finland), Favari Trasmissioni, Sapin, Tecnitrail, Luhta, Sebaco, Sparco, Vuarnet, Honkatalot ja Mammuttihirsi

Lähteet
-------

1. ↑  Woodstock Racing *woodstock.it*.  Arkistoitu 19.10.2008. Viitattu 10.6.2009.
2. ↑  News PTR Engines.  Arkistoitu 20.11.2008. Viitattu 10.6.2009.
3. ↑  Teams *www.f1h2o.com*.  Arkistoitu 14.6.2009. Viitattu 14.6.2009.
4. ↑  F1 Archives *www.f1h2o.com*.  Arkistoitu 25.5.2009. Viitattu 14.6.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* PTR Engines PTR Engines.  Arkistoitu 20.11.2008. Viitattu 10.6.2009.  *moottorivirittäjän sivusto*
* Woodstock Racing's photostream *Flickr*.
Auguste Deter
**Auguste Deter** (1850 – 8. huhtikuuta 1906) oli saksalainen nainen, josta tuli ensimmäinen virallisen Alzheimerin taudin diagnoosin saanut henkilö.

Deter alkoi osoittaa sairauden merkkejä 50 vuotta täytettyään. Hän osoitti tavallista nuorempana merkkejä muistin, unen, kielen ja kirjoittamisen ongelmista, jotka viittasivat dementiaan. Deter syytti miestään epäasianmukaisesti pettämisestä ja kärsi muistin vioittumisesta sekä disorientoitumisesta jopa kotona ollessaan. Deter otettiin aviomiehensä toimittamana Frankfurtin Instituutioon mielisairaille ja epileptikoille 25. marraskuuta 1901. Siellä Deteriä tutki saksalainen psykiatri ja neuropatologi Alois Alzheimer, joka totesi hänellä ensin "preseniilin dementian". Deter esimerkiksi vastasi kysymykseen omasta nimestään oikein, mutta toisti oman nimensä kun hänelle esitettiin hänen miehensä nimeä koskenut kysymys. Deter kykeni tunnistamaan ja nimeämään muun muassa kynän, avaimen ja sikarin, mutta hän ei pystynyt nimeämään juuri näkemiään esineitä jälkikäteen. Kun häneltä kysyttiin, mitä hän söi, hän ilmoitti syövänsä pinaattia, vaikka oli todellisuudessa syömässä sianlihaa. Deter kärsi myös hallusinaatioista.

Deterin tila näytti heikkenevän iltaisin entisestään. Hänen puheensa muuttui sekavaksi, ja hän saattoi herätä keskellä yötä huutaen. Deter jäi instituutioon, jossa hänen sairautensa eteni pisteeseen, jossa lähes kaikki kognitiiviset kyvyt olivat kadonneet. Hän kuoli 55-vuotiaana. Alois Alzheimer oli siirtynyt muihin tehtäviin Müncheniin, mutta kuuli Deterin kuolemasta ja pyysi tämän aivoja sekä terveystietoja lähetettäväksi hänelle tarkempia tutkimuksia varten. Edesmenneen perhe myönsi luvan aivojen postuumia tutkimusta varten. Alois Alzheimer havainnoi kahden tyyppisiä epänormaaleja kertymiä hermosolujen sisällä ja välissä. Tällaisia muutoksia oli jo aiemmin havaittu muiden tieteilijöiden toimesta, mutta ei aiemmin näin nuorella potilaalla. Todettujen poikkeavuuksien joukossa oli laaja aivokuoren atrofia.

4. marraskuuta 1906 Alzheimer kuvasi Deteriltä tekemiään löydöksiä saksalaisten psykiatrien 37. vuosittaisessa konferenssissa Tübingenissä. Seuraavana vuonna hän julkaisi aihetta koskeneen artikkelin, mutta vasta vuonna 1911 häneltä ilmestyi yksityiskohtaisempi artikkeli, jossa hän tulkitsi Deteristä ja muista potilaistaan tekemiään havaintoja. Esitys Alzheimerin taudin nimeämisestä Alois Alzheimerin mukaan tuli Alzheimerin Müncheniin palkanneelta Emil Kraepelinilta, joka sisällytti kuvauksen Deterin tapauksesta kahdeksanteen laitokseen kirjastaan *Psychiatrie* vuonna 1910.

Nykyaikana Deterillä todettaisiin varhaisen alkamisajankohdan Alzheimerin tauti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Story of Auguste Deter American Senior Communities, viitattu 23.4.2023
2. 1 2 3  History Module: Dr. Alois Alzheimer’s First Cases McGill, viitattu 23.4.2023
Lehden näytenumeron kansisivu.
**Helsingin Kuvalehti** oli Helsingissä vuosina 1909–1914 ilmestynyt aikakauslehti.

*Helsingin Kaiun* kanssa kilpaillut *Helsingin Kuvalehti* pyrki seuraamaan ajankohtaisia kotimaisia ja ulkomaisia tapahtumia. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti tavoitteli myös maaseututilaajia vuonna 1910 ilmestyneellä *Kansan Kuvalehti* -nimisellä kuukausipainoksella. Loppuvaiheessaan *Helsingin Kuvalehti* muuttui enemmän perhelehden suuntaan. Sen toimittajina työskentelivät aluksi Evert Böckerman ja vuodesta 1912 Antti Rytkönen.

Vuosina 1917–1918 ilmestyi toinen *Helsingin Kuvalehti* -niminen viikkolehti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 8. Aikakauslehdistön historia: Yleisaikakauslehdet*, s. 32. Kuopio: Kustannuskiila, 1991. ISBN 951-657-325-8.
2. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 54. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Helsingin Kuvalehti* digitoituna kansalliskirjastossa
Josef Bürckel
**Josef Bürckel** (30. maaliskuuta 1895 Lingenfeld, Germersheim – 28. syyskuuta 1944 Neustadt an der Weinstraße, Reininmaa) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueeseen kuulunut poliitikko ja puolueen aluejohtaja (*Gauleiter*) ja natsi-Saksan valtiopäivien Reichstagin jäsen.

Bürckel oli kansallissosialistisen puolueen jäsen vuodesta 1925, ja entinen koulumestari tuli alueensa Gauleiteriksi 1934. 13. maaliskuuta 1938 Bürckel nimitettiin puolueen Anschluss ia suunnittelevaan siipeen (Itävallan liittäminen Saksaan). 23. huhtikuuta 1938 – 31. maaliskuuta 1940 hän työskenteli valtakunnankomissaarina Itävallassa, joka oli liitetty Saksaan. Hän johti integraatiopolitiikkaa ja osallistui Itävallan muuttamiseen Ostmarkiksi, joka oli poliittisesti ja taloudellisesti osa Saksaa. Bürckel palveli Wienin Gauleiterina ja kuvernöörinä 30. tammikuuta 1939 – 7. elokuuta 1940 ja työskenteli Saksaan yhdistämisen parissa sekä järjesti juutalaisvainoja ja heidän omaisuutensa takavarikointeja.

Gauleiter-uransa jälkeen Bürckel siirtyi palvelemaan Lothringenin siviilihallintoon ja vuodesta 1941 hän oli kuvernöörinä Westmarkissa, 9. marraskuuta 1937 hänestä tuli myös kenraaliluutnantin arvoisena (Gruppenführer) SS:ään ja Reichsführer-SS Heinrich Himmlerin henkilökuntaan. Vuonna 1944 hän sai Saksan ansioristin, natsipuolueen korkeimman kunniamerkin, sille tekemistään palveluksista.

Bürckel ja hänen vaimonsa kuolivat syyskuussa 1944, ilmeisesti oman käden kautta, vaikka on ollut epäilyksiä, että heidät olisi Adolf Hitlerin murhayrityksen jälkeen surmattu valtataistelun seurauksena.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Launceston Elliot postikortissa
Launceston Elliot
**Launceston Elliot** (9. kesäkuuta 1874 – 8. elokuuta 1930) oli skotlantilainen painonnostaja ja Ison-Britannian ensimmäinen olympiavoittaja.

Launceston Elliot syntyi Intiassa Charles Elliotin ja tämän kolmannen vaimon Annin pojaksi. Sittemmin perhe muutti Englantiin. Elliot kiinnostui painonnostosta 16-vuotiaana ja voitti ensimmäisen Britannian-mestaruutensa 1894. Ateenassa vuonna 1896 pidettyjen ensimmäisten nykyaikaisten olympiakisojen aikaan Elliot oli 21-vuotias. Tuohon aikaan painonnostossa ei vielä ollut painoluokkia ja kilpailtiin sekä yhden että kahden käden sarjoissa. Ensimmäisenä ohjelmassa olleessa kahden käden painonnostossa Elliot ja tanskalainen Viggo Jensen nostivat molemmat saman tuloksen 111,5 kg, mutta tanskalainen julistettiin voittajaksi, koska hänen tyylinsä oli ollut parempi. Yhden käden kilpailussa kullasta kamppailivat samat miehet. Elliot nosti 71 kilogrammaa, kun taas kahden käden kilpailussa itseään loukannut Jensen onnistui nostamaan vain 57 kilogrammaa, eikä tällä kertaa voittajasta ollut epäselvyyttä. Ateenan kisoissa Elliot kilpaili myös 100 metrin juoksussa, painissa ja köysikiipeilyssä, missä hän jäi viidenneksi. Sadalla metrillä hän jäi alkuerässään kolmanneksi eikä päässyt jatkoon ja painissa hävisi ensimmäisellä kierroksella saksalaiselle Carl Schuhmannille.

Vuoden 1899 amatöörien mestaruuskisoissa Elliot teki neljä uutta maansa ennätystä. Vuonna 1905 hän ryhtyi ammattilaiseksi. Urheilu-uransa lopettamisen jälkeen Elliot muutti Australian Melbourneen, missä hän vietti viimeiset elinvuotensa. Hän kuoli syöpään vuonna 1930, 56-vuotiaana. Hän oli vuodesta 1897 eteenpäin naimisissa kentiläisen pastorintyttären Emelia Holderin kanssa.

Lähteet
-------

* Elliotin profiili sports-reference.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 9. Otava, 1970.
2. ↑  Weightlifting at the 1896 Athina Summer Games: Men's Unlimited, One Hand - Olympics at Sports-Reference.com *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 8.7.2012. (englanniksi)
ʿAin-konsonantin itsenäinen muoto.
**ʿAin** (arab. عين‎, *ʿain*, pers. ‏عین‎, *ʿein*) on arabialaisen kirjaimiston 18. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ع. Heprealaisessa kirjaimistossa ʿainin vastine on ajin (ע).

Arabian kielessä ʿain lausutaan soinnillisena faryngaalisena frikatiivina [ʕ]. Kielissä, joissa faryngaalifrikatiivia ei esiinny, konsonantti jätetään usein pois arabiaperäisten lainasanojen ja nimien ääntämyksestä. Esimerkiksi arabiassa ʿain-konsonantilla alkavat nimet Ali (arab. علي, *ʿAlī*) ja Abdi (arab. عبدي, *ʿAbdī*) lausutaan suomeksi vokaalialkuisina.

Persiassa ʿain lausutaan joko mykkänä tai glottaaliklusiilina [ʔ]. Vokaalin edellä se ilmaisee seuraavan vokaalin lausumista pitkänä. Urdussa ʿain äännetään konsonantin jäljessä vokaalina [ɑ] ja muualla joko mykkänä, glottaaliklusiilina tai vokaalina [ə].

ʿAinin kirjoitusasu muuttuu huomattavasti riippuen siitä, missä kohdassa sanaa kirjain esiintyy. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, joita ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen, ʿain kirjoitetaan عـ (esim. عا *ʿā*). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä ʿainin kirjoitusasu on ـعـ (esim. نعا *nʿā*), ja sanan lopussa edeltävään kirjaimeen liitettynä se kirjoitetaan ـع (esim. نع *nʿ*).

ʿAin-kirjaimen pohjalta on muodostettu arabialainen kirjain ġain (غ).

Lähteet
-------

* Daniels, Peter T.: *The World’s Writing Systems*. Oxford University Press, 1996. ISBN 978-0-19-507993-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Bauer, Thomas: "Arabic Writing". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
2. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Persian". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
3. ↑  Kaye, Alan S.: "Adaptations of Arabic Script – Urdu". Daniels 1996. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.11.2014)
**‘Ōiwi TV** on Honolulusta käsin toimiva televisiokanava, joka keskittyy Havaijin alkuperäisväestön kulttuuriin ja kieleen. Kanava aloitti toimintansa vuonna 2007. Perustajia oli kolme: Keoni Lee, Nāʻālehu Anthony ja Amy Kalili.

Kanava pyrkii tuottamaan sisältöä Havaijin alkuperäisväestön näkökulmasta. Siihen kuuluvat muun muassa uutiset ja dokumentit. Lisäksi kanava tekee yhteistyötä samanlaisia tavoitteita jakavien tahojen kanssa, kuten Kamehameha-koulujen, Office of Hawaiian Affairsin ja Lili‘uokalani Trustin kanssa.

Syyskuussa 2022 kanava oli julkaissut yhteensä hieman yli 1 200 videota, joista hieman yli 900 oli havaijinkielisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  20 for the Next 20: Keoni Lee, Hawaiʻi Investment Ready *Hawaii Business Magazine*.  14.2.2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
2. 1 2  About Us *ʻŌiwi TV*.  18.9.2014. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  ‘Ōiwi TV *aloha-program.com*.  2022. Viitattu 27.9.2022. (japaniksi)
4. ↑  Alu: to cooperate, work together – Native Hawaiian Place of Learning Advancement Office *University of Hawaiʻi at Mānoa*.  2022. Viitattu 27.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kanavan nettisivu
Naum Koržavin Bostonissa vuonna 2012
**Naum Moisejevitš Koržavin** (ven. Нау́м Моисе́евич Коржа́вин), oik. Naum **Mandel** (14. lokakuuta 1925 Kiova − 22. kesäkuuta 2018) oli venäläinen, sittemmin Yhdysvaltoihin emigroitunut toisinajattelija, runoilija ja kirjailija, joka esitti avoimesti kritiikkiä Josif Stalinia ja Neuvostoliittoa kohtaan. 

Juutalaissyntyinen Koržavin kiinnostui jo nuorena runoudesta. Hän opiskeli Gorkin kirjallisuusinstituutissa Moskovassa, mutta pidätettiin vuonna 1947. Neuvostovastaiset mielipiteet hänen runoissaan aiheuttivat sen, että hän joutui viettämään kahdeksan kuukautta Lubjankan vankilassa Moskovassa, viisi vuotta Siperiassa ja kaksi vuotta Karagandassa, jossa hän toimi kaivoksen esimiehenä valmistuttuaan kaivosalan oppilaitoksesta.

Stalinin kuoleman jälkeen toteutettu armahdus mahdollisti sen, että Korzhavin palasi Moskovaan ja hänen maineensa palautettiin vuonna 1956. Hän jatkoi opintojaan kirjallisuusinstituutissa, josta valmistui vuonna 1959. Hän ansaitsi toimeentulonsa kääntäjänä ja onnistui silloin tällöin julkaisemaan runojaan lehdissä. Koržavin saavutti huomiota runoillaan 1960-luvun alussa ja hänen valittujen runojensa kokoelma julkaistiin vuonna 1963. Hän julkaisi myös näytelmien käsikirjoituksia. Hän osallistui omantunnon vankien puolustamisliikkeeseen 1960-luvulla, jonka jälkeen hän sai teostensa julkaisukiellon. Vuonna 1973 Koržavin anoi lupaa muuttaa maasta syynä "elämisen ilman puute". 

Hän muutti Bostoniin ja osallistui aikakauslehti *The Continentin* toimittamiseen, luennoi yliopistoissa ja kirjoitti runoja ja esseitä. Hänen kaksi kirjaansa julkaistiin Saksassa vuosina 1976 ja 1981, ja tuotantoa ilmestyi myös hänen kotimaassaan samizdat-kopioina. Vuonna 1989 runoilija kutsuttiin Venäjälle, jossa hän esiintyi monissa tilaisuuksissa suosittuna runoilijana. Jotkut hänen julkaisuistaan ovat ilmestyneet uudelleen Venäjällä vuoden 1990 jälkeen. 

Naum Koržavin esiintyy Neuvostoliiton toisinajattelevista kertovassa dokumenttielokuvassa "He valitsivat vapauden" (2005). Koržavinille myönnettiin vuonna 2006 Yhdysvalloissa Big Book National Award kirjallisista ansioistaan.

Katso myös
----------

* Sosialistinen realismi

Lähteet
-------

* Russia-IC, Poet Naum Korzhavin, a Big Book Author. Luettu 24.4.2008.

### Viitteet

1. ↑  Умер поэт Наум Коржавин (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**77 punk** on punk-musiikkityylin alalaji, jota soitettiin erityisesti punkin tehtyä kansainvälisen läpimurron populaarikulttuuriin 70-luvun lopulla vuoden 1977 tienoilla. Tyylilajin edustajiksi voidaan lukea kutakuinkin kaikki 70-luvulla toimineet punkyhtyeet.

Nimitys 77 punk on syntynyt vasta jälkikäteen, kun punkkiin alkoi syntyä selkeästi erilaisia tyylisuuntauksia[vanhentunut linkki]. Tämä alkoi 1980-luvun alussa, kun 77 punkista kehittyi uusi rajumpi ja nopeatempoisempi punksuuntaus hardcore punk.

77 punk Suomessa
----------------

77 punkkiin voidaan laskea mukaan kaikki 70-luvun suomalaiset bändit ennen hardcore punkin syntyä, kuten Eppu Normaali, Pelle Miljoona, Problems?, Kollaa kestää, Korroosio, Sehr Schnell, Sensuuri, Ypö-Viis, Vandaalit, jne. 1980-luvun alussa valtasi hardcore punk alaa myös suomessa ja se näytti syrjäyttävän 77 punkin monien bändien lopettaessa toimintansa tai suuntaamalla tyylinsä Eppu Normaalin tapaan alkuaikojen punkista populaarimmaksi uuden aallon musiikiksi.

77 punk on kuitenkin pysynyt mukana punkin tyylilajien kirjossa ja yhtenä merkittävänä tyylinlajin edustajana voidaan Suomessa pitää Tumppi Varosen jo 70-luvulta asti luotsaamaa Problems-yhtyettä. Punk-musiikin täytettyä 30 vuotta on 77 punk saanut osakseen aikaisempaa enemmän huomiota mm. levyjen uusintapainosten ja kokoelmien muodossa. Monet 77 punk-yhtyeet ovat myös koonneet rivinsa uudelleen ja ryhtyneet jälleen esiintymään.

77 punk ei ole jäänyt vain alkuperäisten 70-luvun bändien tyylilajiksi, vaan se on saanut myös uusia edustajia, joista tunnetuin on Kakka-hätä 77, jonka esikoisalbumi *Totaalinen kakkahätä* nousi vuonna 2007 ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Muita uusia 77 punkin edustajia ovat mm. Nazi Death Camp, The Dwyers, Heartburns ja Maakuntaradio. Muista punkin alalajeista 80-luvun lopulla ja 90-luvulla suosittu, 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vahvasti elpynyt ja omaan suuntaansa kehittynyt ramopunk on tyylillisesti melko lähellä 77 punkkia.

Lähteet
-------

* Yle Punklandia dokumenttisarja.
* Punknet77:  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Punk 77!:

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 16.7.2015 [vanhentunut linkki]
2. ↑  1977: Suomalaisen punkin syntyhetkillä Ramopunk.  Arkistoitu 26.9.2008. Viitattu 16.7.2015.
3. ↑  Kakka-hätä 77: Totaalinen kakkahätä *Suomen virallinen lista - Artistit - Tilastot*. Musiikkituottajat. Viitattu 16.7.2015.