recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Clarence Edgar Goodson IV** (s. 17. toukokuuta 1982 Alexandria, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Tällä hetkellä hän edustaa Norjan Tippeligaenissa pelaavaa IK Startia ja on pelipaikaltaan puolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Goodson aloitti ammattilaisuransa, kun hänet varattiin Major League Soccerin varaustilaisuudessa 2004, kun silloinen Dallas Burn varasi hänet. Tulokaskaudellaan hän sai pelata vain 247 minuuttia viidessä ottelussaan. Goodson pääsi avauskokoonpanoon vuonna 2005, jolloin joukkueen nimeksi vaihtui FC Dallas.

Marraskuussa 2007 hänet olisi valittu San Jose Earthquakesin joukkueeseen, mutta Goodson päätti ettei solmi enää uutta sopimusta MLS:ssä. Sen sijaan hän solmi sopimuksen norjalaisen IK Startin kanssa. Mikäli Goodson haluaa myöhemmin palata MLS:ään, on Earthquakesilla täydet oikeudet häneen.

Maajoukkueura
-------------

Goodson teki maajoukkuedebyyttinsä Yhdysvaltain joukkueessa tammikuussa 2008 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän pelasi myös CONCACAF Gold Cupissa vuonna 2009 ja teki maalin välierissä Hondurasia vastaan. Toukokuussa 2010 Goodson valittiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kisoihin 2010.

Goodson on pelannut kaikkiaan 46 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: USA - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.10.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Clarence Goodson** Wikimedia Commonsissa

  

Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Howard |
2 Spector |
3 Bocanegra |
4 Bradley |
5 Onyewu |
6 Cherundolo |
7 Beasley |
8 Dempsey |
9 Gómez |
10 Donovan |
11 Holden |
12 Bornstein |
13 Clark |
14 Buddle |
15 DeMerit |
16 Torres |
17 Altidore |
18 Guzan |
19 Edu |
20 Findley |
21 Goodson |
22 Feilhaber |
23 Hahnemann |
Valmentaja Bob Bradley
**Lamminrahkan turverata** (myös Mossin rata) oli Kangasalla (nykyisin Ojalassa) sijainnut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie. Noin 2 kilometriä pitkä rata kulki Kangasalan Lamminrahkan turvesuolta Näsijärven rantaan Olkahistenlahden pohjukkaan. Turve kuljetettiin sieltä vesitse Tampereelle Finlaysonin tehtaan käyttöön. Finlayson osti alueen vuonna 1897, ja rata rakennettiin 1898. Lisäksi alueelle rakennettiin työväen asunto, 35 metrin pituinen hirsirakennus, sekä huvimaja, kahdeksankulmainen paviljonki. Radan varteen, suon lähelle, rakennettiin tiilinen konehuone, höyrykeskus savupiippuineen. Rakennelmista on jäljellä vain paviljongin perusta.

Lamminrahkan radalla ei ollut käytössä vetureita ja rata purettiin 1919. Turveradan jäänteet on luokiteltu muinaisjäännökseksi Ojalan ja Lamminrahkan kaavoituksen yhteydessä.

### Nykyään

Ratalinja on nykyisin kuljettava polku, ja sen näyttävin jäänne on Ojalankylän päässä oleva noin 350 metriä pitkä maavalli. Tampereen ja Kangasalan on kaavoittanut alueen uusille omakoti- ja kerrostaloille. Tällöin Tampereelle syntyy uusi kaupunginosa, Ojala. Kaavoituksessa on otettu huomioon radan arvo muinaisjäännöksenä.

Lähteet
-------

* Vaunut.org: Orimattilan asema - keskustelu (luettu 20.10.2008)

### Viitteet

1. 1 2  Ojalan osayleiskaava, ehdotus 14.2.2014 *2014*. Tampereen kaupunki.
2. ↑  arkeologinen kohde; Ojalan turverata ja -tehdas *museot.finna.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Arkeologinen kohde; Ojalan turverata ja -tehdas (Finna, finna.fi)
*. Rataa esittelevä geokätkö.
* William Lomaxin valokuva Lamminrahkan turveradasta, Tampereen museot
**Kantaridiini** on hajuton, väritön terpenoidiluokan rasva-aine, jota erittävät monet toukohärät.  Se aiheuttaa palovammoja ja on myrkky suurina annoksina. Sitä sisältäviä valmisteita käytettiin historiallisesti aphrodisiakeina. Kantaridiinia luonnollisessa muodossa erittävät urospuoliset toukohärät, jotka antavat sitä naaraille parittelulahjana. Muniessaan naaraskuoriainen peittää munansa kantaridiinilla suojatakseen niitä petoeläimiä vastaan. 

Kantaridiinimyrkytys on merkittävä eläinlääketieteellinen huolenaihe, varsinkin hevosien suhteen. Se voi olla myös myrkyllistä ihmisille, jos sitä päätyy ihmisen elimistöön. Kantaridiini on ulkoisesti, esimerkiksi iholla, voimakas rakkuloita aiheuttava aine, joka voi aiheuttaa vakavia kemiallisia palovammoja. Oikein annosteltuna samoja ominaisuuksia on käytetty myös terapeuttisesti, esimerkiksi hoidettaessa eri ihotauteja, kuten ontelosyyliä. 

Kantaridiini on luokiteltu erittäin vaaralliseksi aineeksi Yhdysvalloissa, ja laitoksia, jotka tuottavat, varastoivat tai käyttävät sitä merkittäviä määriä, koskevat tiukat raportointivelvollisuudet.

Kantaridiinin kemiallinen kaava on C10H12O4, moolimassa 196,2 g/mol ja CAS-numero 56-25-7.

Lähteet
-------

1. ↑  Including broadly in genus *Epicauta*, genus *Berberomeloe*, and in species *Lytta vesicatoria* (Spanish fly). False blister beetles, cardinal beetles, and soldier beetles also produce cantharidin.

Aiheesta muualla
----------------

* PubChem: Cantharidin (englanniksi)
* DrugBank: Cantharidin (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Cantharidin (englanniksi)
* Pherobase: Semiochemical - cantharidin (englanniksi)
* ChemBlink: Cantharidin (englanniksi)
Paavi Julius II:n kunniaksi lyötyjä kolikoita.
**Julius II** (5. joulukuuta 1443 – 21. helmikuuta 1513, alk. **Giuliano della Rovere**) oli paavina 1. marraskuuta 1503 – 21. helmikuuta 1513.

Giuliano della Rovere oli paavi Sixtus IV:n (1471–84) veljenpoika ja hänen vaikutusvaltansa kasvoikin sedän ansiosta. Vuonna 1471 hänet nimitettiin kardinaaliksi ja vuonna 1480 paavin legaatiksi Ranskaan.

Julius II toimi tarmokkaasti paavin maallisen vallan lisäämiseksi. Hän oli vuorotellen liitossa ja sodassa Ranskan, Saksan ja Venetsian kanssa. Vuonna 1505 Julius II perusti sveitsiläiskaartin paavin turvaksi. Hän sai kutsumanimen *Il Papa terrible* eli "kauhea paavi".

Julius II suosi renessanssisivistystä ja oli huomattava mesenaatti. Hän käynnisti Rooman Pietarinkirkon rakennustyöt ja palkkasi Michelangelon maalaamaan Sikstuksen kappelin kattoholviin freskot sekä Rafaelin maalaamaan freskot paavin palatsiin. Julius II:n mukaan on nimetty Rooman Via Giulia.

Michelangelo on myös veistänyt hänen hautamuistomerkkinsä, joka sijaitsee San Pietro in Vincolin kirkossa. Julius II on kuitenkin haudattu Pietarinkirkkoon.

Lähteet
-------

* Hanska, Jussi: *Kristuksen sijaiset maan päällä?*. Paaviuden historiaa apostoli Paavalista Johannes Paavali toiseen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Vammala 2005. ISBN 951-746-719-2.

### Viitteet

1. ↑  Hanska 2005, s. 322.
2. ↑  Pope Julius, II Find A Grave. Viitattu 5.11.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Julius II** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Pius III** | **Paavi** | Seuraaja:**Leo X** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Julius Johnson** (2. tammikuuta 1845 Sund, Ahvenanmaa – 3. kesäkuuta 1923 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen Jyväskylässä toiminut liikemies, tilanomistaja ja kauppaneuvos.

Johnson syntyi Ahvenanmaalla venäläisen sotilaan ja ahvenanmaalaisen piikatytön aviottomana lapsena. Krimin sodan aikana vuonna 1854 Ahvenanmaalle maihin nousseet englantilais-ranskalaiset sotajoukot veivät Johnsonin molemmat vanhemmat sotavankeuteen Ranskaan. Johnson jäi enonsa hoiviin ja työskenteli tämän kaupassa apulaisena. Hän muutti Ahvenanmaalta manner-Suomeen 14-vuotiaana ja alkoi samalla käyttää Johnson-sukunimeä.

Johnson pääsi jo 15-vuotiaana vuonna 1860 kirjanpitäjäksi Näsin ruukkiin ja siirtyi sieltä 1863 Orisbergin ruukkiin. Vuonna 1869 Johnson saapui kirjanpitäjäksi Jyväskylän lähellä Vaajakoskella sijainneelle Haapakosken sahalle. Hänestä tuli jo kaksi vuotta myöhemmin 1871 sahan esimies. 

Vuonna 1874 perustettiin *Jyväskylän Höyrysaha Osakeyhtiö*, joka vuokrasi maa-alueen Äijälänjoen suulta Kuokkalan tilan omistaneelta Joonas Ylistöltä. Tänne rakennettiin höyrysaha, joka aloitti toimintansa 1875. Saha teki kuitenkin konkurssin jo 1880, ja tällöin Johnson osti sekä sahan että 300 hehtaarin kokoisen Kuokkalan maatilan. Johnson uudisti sahaa ja siellä otettiin muun muassa käyttöön sähkövalo jo vuonna 1882. Saha alkoikin pian tuottaa voittoa. Kuokkalan saha toimi vuoteen 1914 saakka ja sen jälkeen Johnson keskittyi Kuokkalan tilan viljelyyn.

Johnson kuului Jyväskylän kaupunginvaltuustoon ja oli valtuuston puheenjohtajana 1897. Hän vaikutti muun muassa siihen, että Jyväskylään saatiin rautatie 1897. Johnson lahjoitti myös rahaa muun muassa Taulumäen kirkon rakentamiseen 1885 sekä avusti yleisen sairaus- ja hautausapurahaston perustamisessa Jyväskylään. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1892.

Kuokkalan kartano
Johnson asui perheineen Kauppakatu 17:ään rakennetussa Jyväskylän ensimmäisessä kivitalossa. Vaimonsa Hildan kuoltua Johnson muutti 1904 Jyväskylästä Kuokkalan sahan viereen rakennettuun kivitaloon, jonka oli suunnitellut arkkitehti Wivi Lönn. Komeaa taloa alettiin kutsua Kuokkalan kartanoksi. Täällä hän sitten asui tyttärensä Sigrid Säthrénin ja tämän lasten kanssa elämänsä viime vuodet.

Kirjallisuutta
--------------

* Jorma Tuomi-Nikula: *Kuokkalan patruuna – Julius Johnsonin elämä*. Minerva Kustannus Oy 2007 ISBN 978-952-492-067-4
* Jaana Janhila & Jussi Jäppinen: Kuokkalan kartanon albumi. Gummerus Kirjapaino Oy 1999. ISBN 952-5092-17-8

Lähteet
-------

* Kirsti Leskisen blogi 25.3.2008: Teitä ja aitovieriä
* Kuokkalan kartanon sivut: Julius Johnson (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Nummela, Ilkka: Kauppaneuvos Julius Johnson (1845–1923). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Vanha hautausmaa, Johnson Jyväskylän seurakunta.  Arkistoitu 8.10.2014. Viitattu 28.7.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee keisaria. Pyhimyksestä katso Pyhä Florianus*

**Marcus Annius Florianus** (k. 276) oli Rooman keisari lyhyen aikaa vuonna 276. Hän nousi valtaan keisari Tacituksen kuoleman jälkeen kesällä 276. Samaan aikaan valtakunnan itäisessä osassa keisariksi julistautui Probus, jota vastaan Florianus vei armeijansa. Probuksen joukot kuitenkin välttivät taistelua ja lopulta Florianuksen sotilaat murhasivat komentajansa tai pakottivat tämän tekemään itsemurhan. Hän ehti hallita noin 88 päivää, jona aikana hän ehti lyötättää runsaasti erilaisia kolikoita.

Elämä
-----

Florianuksen elämästä ja hallituskaudesta ei tiedetä juuri mitään. Florianus oli keisari Tacituksen pretoriaaniprefekti, ja luultavasti tämän velipuoli. Tacituksen aikana Florianus taisteli gootteja vastaan Vähässä-Aasiassa ja kun Tacitus kuoli kesäkuussa 276, armeija julisti Florianuksen keisariksi. Hän sai Rooman senaatin ja valtakunnan läntisten joukkojen tuen, mutta samaan aikaan valtakunnan itäisissä osissa Syyrian, Palestiinan ja Egyptin legioonat nostivat komentajansa Marcus Aurelius Probuksen keisariksi. Florianus vei armeijansa Kilikiaan Probuksen joukkoja vastaan. Florianuksella näyttää olleen ylivoima, joten kokenut sotapäällikkö Probus päätti välttää suoraa yhteenottoa. Florianus ei ollut saavuttanut joukkojensa täyttä luottamusta. He eivät myöskään olleet tottuneet Vähän-Aasian kuumaan ilmastoon, ja alkoivat kärsiä pian kuumuudesta. Viikot kuluivat satunnaisten taistelujen merkeissä, kunnes lopulta syyskuussa 276 turhautuneet Florianuksen joukot murhasivat komentajansa tai pakottivat tämän tekemään itsemurhan.

Lähteet
-------

* Kivimäki, Arto & Tuomisto, Pekka: *Rooman keisarit*. Karisto, 2005. ISBN 951-23-4546-3.
* Scarre, Chris: *Chronicle of the Roman Emperors*. Thames and Hudson Ltd. 1995. ISBN 0-500-05077-5. (englanniksi)
* Southern, Pat: *The Roman Empire from Severus to Constantine*. Routledge, 2001. ISBN 0-415-23943-5. (englanniksi)
* Watson, Alaric: *Aurelian and the third century*. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lendering, Jona: Florianus Livius.org.  Arkistoitu 21.9.2012. Viitattu 30.11.2011. (englanniksi)
2. ↑  Southern, s. 127
3. 1 2  Mc Mahon, Robin: Florian (276.D.)  2.2.2000. De Imperatoribus Romanis: An Online Encyclopedia of Roman Emperors. Viitattu 30.11.2011. (englanniksi)
4. ↑  Watson, s. 108
5. ↑  Southern, s. 127–128
6. ↑  Scarre, s. 190

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Florianus** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Tacitus** | **Rooman keisari** | Seuraaja:**Probus** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
Yläkuvassa Florida Keysin sijainti Floridan eteläkärjessä. Alakuvassa lähikuva saariketjusta, Key West korostettuna.
**Florida Keys** on 190 kilometriä pitkä Yhdysvalloille kuuluva saariketju Floridan eteläkärjessä Floridansalmessa.

Maantiede
---------

Islamoradan palmuja.
Florida Keysiin kuuluu yli 1 700 saarta. Kaikkien saarten yhteinen maapinta-ala on 356 neliökilometriä. Vain pieni osa saarista on asutettuja.

Saaret jaetaan alaryhmiin, jotka ovat pohjoisesta länteen Upper Keys, Middle Keys, Lower Keys ja Outlying Islands. Outer Keys käsittää saaret, joille pääsee vain veneellä.

Saariketjun ensimmäinen saari sijaitsee 24 kilometriä Miamin kaupungista etelään. Saariketjun länsipäässä ovat asumattomat Dry Tortugas -saaret. Eniten asutusta on Key Westin saarella.

Florida Keysin saaret ovat korallisaaria. Jotkin niistä ovat rengasmaisia atolleja, ja joidenkin ympärille on syntynyt hiekkasaaria. Saariketjua ympäröi koralliriutta Florida Reef, joka on maailman kolmanneksi laajin koralliriutta. Saariston luonto on hyvin monimuotoinen koralliriutan ja metsien ansiosta. Saaristossa on Dry Tortugasin kansallispuisto, ja ympäröivillä vesillä on Florida Keys National Marine Sanctuary -suojelualue.

Overseas Highway yhdistää 43 saarta.
Miamista Key Westiin kulkeva 182 kilometriä pitkä Overseas Highway kulkee 42 sillan yli. Saarista 43 on yhteydessä toisiin saariin siltojen kautta. Pisin silta on Seven Mile Bridge.

Historia
--------

Saarten ensimmäisiä asukkaita olivat calusa- ja tequestaintiaanit. Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista saaria tutki Juan Ponce de León, joka tuli Floridaan noin vuonna 1513.

Key West kasvoi aikoinaan Floridan suurimmaksi kaupungiksi, sillä se oli lähellä Kuubaa ja Bahamaa sekä sijaitsi New Orleansiin vieneen kauppareitin varrella. Saarten lähivesillä tapahtuneiden haaksirikkojen vuoksi saarten tärkeimpiä elinkeinoja oli laivanhylkyjen materiaalin kerääminen. Tämä elinkeino alkoi hiipua 1900-luvun alussa kun haaksirikot vähenivät. Nykyisin saariston tärkeimpiä elinkeinoja ovat turismi ja kalastus.

Florida Keysistä tuli vuonna 1822 virallisesti osa Yhdysvaltoja muun Floridan ohella. Vuonna 1822 Yhdysvaltain laivaston kapteeniluutnantti Matthew Perry nostatti Yhdysvaltain lipun Key Westin saarelle ja julisti Florida Keysin Yhdysvaltain omaisuudeksi.

Vuonna 1910 saaret yhdistettiin rautatiellä.

Saaristossa esiintyy usein hurrikaaneja, jotka ovat saarten mataluuden vuoksi usein tuhoisia. Vuoden 1935 hurrikaani oli kaikkien aikojen pahimipa. Se surmasi yli 500 ihmistä ja pysäytti saaret yhdistäneen rautatieliikenteen. Rautatien paikalle rakennettiin myöhemmin valtatie.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Amanda Briney: History and Geography of the Florida Keys  16.9.2019. Thought.co. Viitattu 22.3.2020.
2. ↑  Henthorn, Dawn: The Overseas Highway: Miami to Key West *About.com*. The New York Times Company.  Arkistoitu 19.4.2012. Viitattu 12.3.2012.
3. ↑  Wilkinson, Jerry: History of Key West Historical Preservation Society of the Upper Keys. Viitattu 12.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Florida Keys** Wikimedia Commonsissa
**Kanjinchō** (jap. 勧進帳) on kabuki-näytelmä, joka pohjautuu nō-näytelmään *Ataka*. Se on yksi kabuki jūhachibanista, "kahdeksastatoista parhaasta kabuki-näytelmästä" ja matsuba memono -kabukityypin edelläkävijä. 

Ichikawa Danjūrō I esitti Atakan kabuki-tyyliin ensimmäisenä vuoden 1702 helmikuussa nimellä *Hoshiawase jūnidan*. Varsinaiseen Kanjinchōhon vuorosanat teki Namiki Gohei III ja musiikin Kineya Rokusaburō IV, ja se sai ensiesityksensä 7. huhtikuuta 1840 Edon Kawarasakizassa. Ensiesityksessä Musashibō Benkein roolin esitti Ichikawa Ebizō (Ichikawa Danjūrō VII), Minamoto no Yoshitsunen osan Ichikawa Danjūrō VIII ja Togashi Saemonin roolin Ichikawa Kuzō (Ichikawa Danzō VI). Siitä lähtien Kanjinchōn päähahmoja ovat esittäneet useat kuuluisat näyttelijät. Erityisesti ennen toista maailmaansotaa edeltävä Matsumoto Kōshirō VII:n (Benkei), Onoe Kikugorō VIn (Yoshitsune) ja Ichimura Uzaemon XV:n (Saemon) esitys on jäänyt elämään filmille tallennettuna.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tarina tapahtuu Kagan provinssin Atakanosekissä (nyk. Ishikawan prefektuurin Komatsu), jonne Minamoto no Yoritomon vihastuttanut Minamoto no Yoshitsune joukkioineen saapuu paetessaan halki Hokurikun Ōshūhun. Yoshitsunen joukkio Musashibō Benkei etunenässä matkaa tekeytyneenä yamabushi-soturimunkeiksi. Pahaksi onneksi portinvartija Togashi Saemonin korviin on jo kantautunut tieto Yoshitsunen valeasusta. Benkei kertoo heidän matkaavan kerätäkseen varoja palossa tuhoutuneen Tōdai-jin jälleenrakennukseen, jolloin Togashi määrää hänet lukemaan listan lahjoituksista ("kanjinchō"). Benkei ottaa esille sattumalta mukanaan olleen käärön ja alkaa lukea sitä ääneen kuin se olisi oikea lista (*kanjinchō yomiage*). Yhä epäileväinen Togashi esittää Benkeille kysymyksiä yamabushien tidoista ja salaisista loitsuista, joihin Benkei vastaa hetkeäkään miettimättä(*yamabushi kaitō*). Togashi päästää joukkion kulkemaan eteenpäin, mutta alkaa epäillä yhden Benkein seuraajista olevan Yoshitsune. Benkei hälventää epäilykset lyömällä todellista herraansa Yoshitsunea pyhiinvaellussauvallaan. Pälkähästä päässeelle joukolle Togashi tarjoaa töykeytensä hyvitykseksi sakea, jolloin Benkei esittää tanssin (*Ennen no mai*). Tanssin aikana Yoshitsune ja muut pakenevat, ja Benkei kiirehtii heidän peräänsä kumarrettuaan Togashille kiitokseksi (*Tobiroppō*). 

Vanhastaan Togashi esitettiin taitavasti hämättynä kyvyiltään tavallisena miehenä, mutta myöhemmissä versioissa hyvänä hahmona, joka tunteidensa ohjaamana päästää Yoshitsunen kulkemaan vain esittäen tulevansa hämätyksi.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Tarinan tapahtumapaikalla, Akatan portilla olevan museon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
**Claremont Colleges** on seitsemän korkeakoulun muodostama yhteiskonsortio Claremontissa, Kaliforniassa. 

Toisin kuin useimmissa muissa korkeakoulukonsortioissa Claremont Collegen jäsenkorkeakoulujen kampukset ovat toisistaan kävelymatkan päässä (yhtä lukuun ottamatta).

Konsortion tarkoituksena on yhdistää monta pientä itsenäistä korkeakoulua yhteisten toimintojen kautta niin, että toimimalla yhdessä saadaan tarjottua vastaavia palveluja kuin suuremmissa yksittäisissä yliopistoissa. Sen kautta palvellaan kaikkien jäsenkorkeakoulujen hallintoa sekä järjestetään useimmat tukipalvelut (muiden muassa kirjasto, ruokala, urheilu- ja terveyspalvelut). Jäsenkorkeakouluilla on myös yhteisiä laitoksia ja koulutusohjelmia.

Konsortion korkeakouluissa toimii noin 6 000 opiskelijaa ja yli 3 300 työntekijää. Jäsenkorkeakoulut ovat perinteisesti olleet erittäin suosittuja opiskelijavalinnassa ja ne on usein arvioitu Yhdysvaltain korkeakoulujen parhaimmistoon.

Jäsenkorkeakoulut
-----------------

Viisi yhteisellä nimellä *5Cs* tunnettua undergraduate-collegea:

* Claremont McKenna College, erikoistunut taloustieteisiin, politiikkaan, kansainvälisiin suhteisiin ja yhteiskunnallisiin asioihin.
* Harvey Mudd College, erikoistunut insinööritieteisiin, matematiikkaan, tietotekniikkaan, fysiikkaan ja biotieteisiin.
* Pitzer College, erikoistunut tieteidenvälisyyteen ja sosiaalioikeuteen.
* Pomona College, tarjoaa sekä tiedepainotteisia että humanistisia aineita.
* Scripps College, yksinomaan naisille, tarjoaa sekä tiedepainotteisia että humanistisia aineita.

Kaksi graduate-yliopistoa:

* Claremont Graduate University
* Keck Graduate Institute, maisteri- ja tohtorikoulutusohjelmia, erikoistunut biolääketieteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Welcome to Claremont.EDU Claremont.edu:  Claremont Colleges. Viitattu 22.7.2007. (englanniksi)
2. ↑  Sundberg, Chris: Student Activities  20.1.2005. Harvey Mudd College:  Dean of Students Office.  Arkistoitu 9.6.2007. Viitattu 22.7.2007. (englanniksi)
3. ↑  About the Claremont Colleges Claremont.edu:  Claremont Colleges.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 22.7.2007. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Claremont Colleges**.
* Claremont Colleges (englanniksi)
* Claremont University Consortium (englanniksi)
**Jeanne Deroubaix** (s. 15. helmikuuta 1927 Bryssel) on belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.

Deroubaix opiskeli Brysselissä ja sai aluksi näkyvyyttä Safford Capen perustamassa vanhan musiikin Pro Musica -kokoonpanossa. Vuosina 1947–1953 hän teki kokoonpanon kanssa laajoja kiertueita, joiden aikana esiintyi esimerkiksi Saksassa, Italiassa ja Espanjassa. Deroubaix saavutti urallaan suosiota eri puolilla Eurooppaa resitaaleillaan, joissa esitti saksankielisiä liedejä ja ranskankielisiä impressionistisia lauluja. Näyttämöllä hän osallistui Claudio Monteverdin *Orfeon* esityksiin. Vuonna 1958 Deroubaix osallistui Igor Stravinskyn *Threnin* kantaesitykseen Venetsiassa, ja myöhemmin hän kantaesitti *Cantatan* Baselissa. Hän tulkitsi myös sellaisten säveltäjien kuin Arnold Schönbergin ja Pierre Boulez'n teoksia.

Vuonna 1957 Deroubaix'sta tuli Detmoldin musiikkiyliopiston professori. Hänen eri levymerkeille levyttämiään teoksia ovat olleet Johannes Brahmsin laulut, Ludwig van Beethovenin *Missa Solemnis*, Monteverdin *Orfeo* ja Boulez'n *Le Marteau sans maître*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jeanne Deroubaix Bach-Cantatas


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pensassirkkalintu** (*Locustella naevia*) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Pieter Boddaert 1783.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pensassirkkalinnun pituus on 14–15 senttimetriä ja paino 13–14 grammaa. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä. Pensassirkkalinnulla on ruskea selkä ja harmaan vaalea vatsapuoli. Ruumis on voimakkaan viiruinen, siipi lyhyt ja pyöristynyt. Laji on erittäin piilotteleva ja sitä on hyvin vaikea päästä näkemään, mutta joskus se nousee laulaessaan näkyville. Häirittäessä se juoksee maata pitkin pakoon ja lentää matalalla lyhyitä matkoja. Pensassirkkalinnun laulu on yksitoikkoinen ja mekaaninen, heinäsirkan sirinää muistuttava. Se laulaa pääosin hämärissä ja yöllä. Kutsuääni on terävä, korkea tiksaus.

Vanhin suomalainen rengastettu pensassirkkalintu on ollut vähintään 3 vuotta, 11 kuukautta ja kuusi päivää vanha.

Levinneisyys
------------

Pensassirkkalintu pesii Euroopan ja Aasian lauhkeilla alueilla, muuttolintuna se lentää talvehtimaan Luoteis-Afrikka–Intia-akselille. Suomessa pesii arviolta 5 000 paria, pääosin Oulu–Kuopio-linjan eteläpuolella. Euroopan pesimäkanta on 280 000 – 430 000 paria, joista Britteinsaarilla noin 16 000 paria.

Elinympäristö
-------------

Pensassirkkalintua tavataan lyhyessä tiiviissä kasvillisuudessa yleensä lähellä jotain vesialuetta. Se viihtyy pusikoituneilla pelloilla, rantaluhdilla ja puutarhoissa.

Lisääntyminen
-------------

Pensassirkkalintu munii maassa tai mättäässä olevaan pesään 4–7 munaa touko–kesäkuun vaihteesta alkaen. Haudonta kestää noin kaksi viikkoa, molemmat emot hautovat. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä 10–13 vrk:n ikäisinä. Toinen pesintä heinäkuussa on tavallista.

Ravinto
-------

Pensassirkkalintu on hyönteissyöjä.

Lähteet
-------

1. ↑  BirdLife International: *Locustella naevia* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 21.12.2013. (englanniksi)
2. ↑  Jari Valkama: Pensassirkkalintu – *Locustella naevia* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. ↑  Lintujen ikäennätykset *Luomus*.  28.5.2019. Viitattu 19.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Radio Suomen viikon luontoäänenä
* Hottola, Petri 1988: Poikkeavia pensassirkkalinnun *Locustella naevia* pyrstöjä. – Lintumies 3.1998 s. 128-129. LYL.
* Birds.se (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pensassirkkalintu Lintukuva-verkkopalvelussa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Locustella naevia | 
* Wikidata: Q208710
* Wikispecies: Locustella naevia
* ARKive: locustella-naevia
* BioLib: 8894
* BirdLife: 22714657
* BOLD: 73232
* BTO: bob12360
* CoL: 6QLK4
* BOW: cogwar1
* eBird: cogwar1
* EUNIS: 1122
* Euring: 12360
* Fauna Europaea: 97307
* Fauna Europaea (new): b8541564-44a6-4124-a363-7df7705936bd
* GBIF: 2493548
* iNaturalist: 116941
* IRMNG: 11305639
* ITIS: 560839
* IUCN: 22714657
* NBN: NHMSYS0000530444
* NCBI: 260105
* TSA: 9501
* Xeno-canto: Locustella-naevia

 |
|  |
| Motacilla naevia | 
* Wikidata: Q109563345
* GBIF: 4408890

 |

 |
Florian Neuhaus syyskuussa 2017.
**Florian Neuhaus** (s. 16. maaliskuuta 1997 Landsberg am Lech) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia.

Neuhaus nousi TSV 1860 Münchenin junioreista 2. Bundesliigassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Kesällä 2017 hän siirtyi Borussia Mönchengladbachiin mutta pelasi kauden 2017–2018 lainalla Fortuna Düsseldorfin joukkueessa 2. Bundesliigassa. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Mönchengladbachissa 32 bundesliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 30 ottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua. Kaudella 2020–2021 pelaamissaan 33 bundesliigaottelussa hän teki kuusi maalia, joista yksi oli voittomaali tammikuisessa ottelussa sarjan kärjessä ollutta ja sittemmin mestaruuden voittanutta Bayern Müncheniä vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi Mönchengladbachin kaikki kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa.

Neuhaus on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän saavutti hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja pelasi turnauksessa Saksan kaikki viisi ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Saksan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia vastaan ja teki ottelussa maalin. Kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä hän on pelannut kuusi A-maaottelua, joista kolme ottelua avauskokoonpanossa. Toisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Florian Neuhaus Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Borussia Mönchengladbach – Bundesliiga
1 Sommer |
3 Itakura |
4 Doucouré |
5 Friedrich |
6 Kramer |
7 Herrmann |
10 Thuram |
11 Wolf |
13 Stindl |
14 Pléa |
15 Beyer |
17 Koné |
18 Lainer |
20 Netz |
21 Sippel |
22 Fraulo |
23 Hofmann |
24 Jantschke |
25 Bensebaini |
26 Müsel |
27 Reitz |
29 Scally |
30 Elvedi |
32 Neuhaus |
34 Noß |
35 Italiano |
38 Borges Sanches |
41 Olschowsky |
Valmentaja Farke

Saksan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Neuer |
2 Rüdiger |
3 Halstenberg |
4 Ginter |
5 Hummels |
6 Kimmich |
7 Havertz |
8 Kroos |
9 Volland |
10 Gnabry |
11 Werner |
12 Leno |
13 Hofmann |
14 Musiala |
15 Süle |
16 Klostermann |
17 Neuhaus |
18 Goretzka |
19 Sané |
20 Gosens |
21 Gündoğan |
22 Trapp |
23 Can |
24 Koch |
25 Müller |
26 Günter |
Valmentaja Löw
**Jeanne Dielman** (*Jeanne Dielman, 23 quai du Commerce, 1080 Bruxelles*) on Chantal Akermanin käsikirjoittama ja ohjaama belgialais-ranskalainen kokeellinen draamaelokuva vuodelta 1975. Yli kolmituntinen elokuva seuraa kolmea päivää keski-ikäisen ja keskiluokkaisen leskirouvan kotiin sidottua elämää apaattisen teinipojan äitinä ja kuvaa pedanttisen tarkasti naisen kotiaskareita, jotka keskeytyvät iltapäivisin maksullisen seksin tarjoamiseen. Kolmantena päivänä Jeannen elämä murtuu. Nimiosaa esittää Delphine Seyrig.

Elokuvan kerronta perustuu kiinteään kameraan, pitkiin kuviin ja vain harvoihin leikkauksiin. Elokuvan tyylin määrittely on ollut tutkijoille hankalaa, sitä on luonnehdittu muun muassa feministiseksi ja etnografiseksi. Monet 1970-luvun avantgarde-elokuvantekijät sanoutuivat irti sen tyylistä. Suurelle yleisölle elokuva on jäänyt vieraaksi, mutta elokuvatutkijat etenkin Ranskassa, Espanjassa ja englanninkielisissä maissa ovat käsitelleet sitä laajasti.

Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti *Jeanne Dielmanin* kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

Joulukuussa 2022 *Jeanne Dielman* nousi kaikkien aikojen parhaaksi elokuvaksi Britannian filmi-instituutin (BFI) kerran vuosikymmenessä tekemässä *Sight & Sound* -elokuvalehden kyselyssä. Jeanne Dielman syrjäytti vuodesta 2012 kyselyn kärkipaikalla olleen Alfred Hitchcockin *Vertigo – punaisen kyyneleen*. Sitä ennen listakärjessä oli *Citizen Kane* neljänkymmenen vuoden ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Jeanne Dielman - Yle Areena *areena.yle.fi*.
2. ↑  Maailman parhaaksi valittu elokuva saa katsojan lopulta jo odottamaan armahdusta *hs.fi*.
3. 1 2  Jeanne Dielman, 23 Quai du Commerce, 1080 Bruxelles (1976). *Kansallinen audiovisuaalinen instituutti – KAVI*.  Arkistoitu 16.11.2018. Viitattu 14.11.2018.
4. 1 2  Alitalo, Tuike: Naisen näkökulma: 150 senttiä. Jeanne Dielman, nykyelokuvan tuntematon merkkiteos.  *Helsingin Sanomat*, 19.10.1988. Näköislehden aukeama (tilaajille).
5. ↑  The 100 greatest foreign-language films *BBC Culture*.  30.10.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
6. ↑  Jeanne Dielman: Film directed by woman picked as best ever  2.12.2022. BBC, bbc.com. Viitattu 2.12.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Riuttasen työväentalo** oli entisen Kurun kunnan (vuodesta 2009 osa Ylöjärveä) Riuttasen kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Riuttasen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Heti ensimmäisenä toimintavuotena yhdistykseen liittyi 65 jäsentä. Vuonna 1910 yhdistys osti tontin, jolle valmistui työväentalo seuraavan vuoden lopulla. Sisällissodan jälkeen kesällä 1919 toiminta alkoi uudelleen ja vakiintui, ja jäseniä oli vuoden lopulla 32. Jo vuonna 1921 yhdistyksessä kuitenkin pohdittiin jopa toiminnan lopettamista jäsenten vähäisen määrän vuoksi. Vuonna 1973 Kaidankylän työväenyhdistyksen nimi vaihdettiin Kurun Sosialidemokraatit ry:ksi, ja Riuttasen työväenyhdistys liittyi siihen. Talo oli myyty polttopuiksi jo 1960-luvulla, kun yhdistyksen toiminta oli hiipunut.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

1910-luvulla esimerkiksi näytelmätoiminta oli suosittua. Yhdistyksen näytelmäryhmä esitti muun muassa näytelmät *Pastorin kansliassa*, *Langaton telefooni*, *Korpi nukkuu* ja *Umpisolmu*. Pidettiin myös iltamia ja muita juhlia, kuten kesäjuhlia, joiden ohjelmaan kuului muun muassa urheilukilpailuja. Työväentalolla näytettiin myös elokuvia, ja yhdistyksellä oli urheilukenttä, jolla harrastettiin aktiivisesti yleisurheilua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1867–1918*. Kurun kunta, 1988. ISBN 952-90023-3-5.
2. ↑  Laitinen, Erkki: *Kurun historia 1919–1985*. Kurun kunta, 1992. ISBN 951-96478-0-5.
3. 1 2  Hillberg, Sanna: Mummo Riuttaselta muistelee: Riuttasen kylä Pohjois-Kurussa oli aikoinaan vireä yhteisö  13.7.2022. Ylöjärven Uutiset. Viitattu 16.2.2023.
***Hard Time on Planet Earth*** oli lyhytikäinen yhdysvaltalainen sci-fi-televisiosarja, joka esitettiin CBS-kanavalla korvaavana ohjelmana keskellä kautta vuonna 1989. Sitä tehtiin kolmetoista jaksoa joissa näytteli pääosaa Martin Kove, ja sen luojat olivat Jim ja John Thomas.

Juoni
-----

Päähahmo oli avaruusolento (Kove), joka palveli valtavassa planeettojenvälisessä taistelussa. Taiston jälkeen häntä syytettiin vastarinnasta planeetan johtavaa neuvostoa kohtaan. Hänet todettiin syylliseksi, mutta sodan aikaisten palvelustensa ansiosta hänelle annettiin mahdollisuus hyvittää tekonsa viettämällä määrittämätön aika suunnattoman heikkona ihmisolentona planeetta Maassa.

Jaksot
------

| **Jaksonumero** | **Nimi** | **Alkuperäinen esityspäivä** |
| --- | --- | --- |
| 1–1 | "Stranger in a Strange Land" | 1. maaliskuuta, 1989 |
| 1–2 | "Something to Bank On" | 8. maaliskuuta, 1989 |
| 1–3 | "Losing Control" | 15. maaliskuuta, 1989 |
| 1–4 | "The Way Home" | 22. maaliskuuta, 1989 |
| 1–5 | "All That You Can Be" | 29. maaliskuuta, 1989 |
| 1–6 | "Battle of the Sexes" | 5. huhtikuuta, 1989 |
| 1–7 | "Death Do Us Part" | 12. huhtikuuta, 1989 |
| 1–8 | "The Hot Dog Man" | 26. huhtikuuta, 1989 |
| 1–9 | "Jesse's Fifteen Minutes" | 3. toukokuuta, 1989 |
| 1–10 | "Rodeo" | 10. toukokuuta, 1989 |
| 1–11 | "Not In Our Stars" | 31. toukokuuta, 1989 |
| 1–12 | "The All American" | 14. kesäkuuta, 1989 |
| 1–13 | "Wally's Gang" | 21. kesäkuuta, 1989 |
|

Aiheesta muualla
----------------

* *Hard Time on Planet Earth* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Riuttaskorven virkistysmetsä

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PirkanmaaSuomi |
| Lähin kaupunki | 
Ylöjärvi |
| Pinta-ala | 
16 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
MetsäView and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
Metsähallitus |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Riuttaskorven virkistysmetsä** sijaitsee valtion omistamilla mailla Ylöjärvellä Pirkanmaalla. Metsähallituksen hoitovastuulla olevan virkistysmetsän pinta-ala on 16 neliökilometriä. Ylöjärven pohjoisosassa Kurussa sijaitseva alue kuuluu Suomenselän vedenjakajan saloseutuun ja soveltuu hyvin erityisesti päiväretkeilyyn. Virkistysmetsä on perustettu Metsähallituksen päätöksellä vuonna 2005 Länsi-Suomen luonnonvarasuunnitelman yhteydessä. Alueeseen sisältyy Pitkäkankaan Natura 2000 -alue.

Retkeilyalueen palvelut
-----------------------

Virkistysmetsän eteläosan läpi kulkee Pirkan Taival -retkeilyreitistö, joka yhdistää Seitsemisen kansallispuiston ja Helvetinjärven kansallispuiston toisiinsa. Alueella on luontopolkuja ja polkujen varsilla on useita nuotio- ja telttapaikkoja, opastuspisteitä, keittokatos ja näkötorni. Haukijärven rannalla on näkötorni, varaustupa, nuotiopaikka ja keittokatos. Torttilantien itäpuolella on virkistysmetsään kuuluva Suutarilankoski, jonka rannalla on nuotiopaikka. Koskessa on sijainnut vesivoimalla toimiva mylly, josta on enää pieniä vihjeitä jäljellä.

Alueen halki kulkee Keihäsjoen reitti, joka on aiemmin toiminut uittoväylänä ja joka soveltuu melontaan korkean veden aikaan.

Riuttaskorpi kirjallisuudessa
-----------------------------

Alueesta liikkuu paljon tarinoita, mikä on innoittanut muun muassa J. L. Runebergia kirjoittamaan Vänrikki Stoolin tarinoihin kertomuksen matkamiehen näystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Annika Rouvala ja Tuula Peltonen: *Seitsemisen ja Helvetinjärven alueen luontomatkailusuunnitelma. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja C 47*, s. 20. Metsähallitus, 2008.
2. ↑  Riuttaskorven luonto ja historia - Luontoon.fi *www.luontoon.fi*. Viitattu 23.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Luontoon.fi: Riuttaskorven virkistysmetsä
**Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko** (kreik. Ναός Αγίου Πέτρου (και Παύλου) των Δομηνικανών, *Naós Agíou Pétrou (kai Pávlou) ton Dominikanón*) on kirkko Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu apostoleille Pyhä Pietari ja Pyhä Paavali, mutta se tunnetaan yleensä Pietarin kirkkona.

Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko.
Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko rakennettiin katoliseksi kirkoksi venetsialaisvallan aikana noin vuonna 1248–1253. Se oli aluksi sisterssiläisten luostarikirkko ja siirtyi myöhemmin dominikaaneille. Kirkkoa käytettiin paitsi luostarikirkkona myös kaupungin venetsialaisylimystön hautapaikkana. Osmanivallan aikana kirkko muutettiin ensin sulttaani Ibrahimille omistetuksi moskeijaksi ja myöhemmin ortodoksiseksi kirkoksi.

Kirkko sijaitsee Iraklionin rannassa lähellä venetsialaista satamaa ja merimuuria. Se edustaa goottilaista arkkitehtuuria. Nykyisin kirkko on ympäröivine raunioineen arkeologinen kohde. Kirkko on käytössä vain kerran vuodessa Pietarin ja Paavalin juhlapäivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ναός Αγίου Πέτρου των Δομηνικανών *Cretan Beaches*. Viitattu 1.9.2022. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Saints Peter and Paul, Heraklion *Tourist Guides of Crete*. Viitattu 1.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Kalomoirákis, Dimítrios E. & Chronáki, Dáfni: The church of St. Peter of Dominicans in Heraklion, Crete, (1248-1253) *Academia.edu*.  2004. Viitattu 1.9.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Martti Johannes Sulander** (17. huhtikuuta 1915 Huittinen – 24. lokakuuta 1993) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sulanderin vanhemmat olivat pienviljelijä Fredrik Sulander ja Ida Salminen ja puoliso Varma Aaltonen. Sulander tuli ylioppilaaksi Kokemäen yhteiskoulusta 1936, kävi Turun kauppaopiston ylioppilasluokan 1940–1941 ja harjoitti kielten ja valtiotieteiden opintoja Turun yliopistossa. Hän oli Lauttakylän Rakennus- ja Huonekaluliikkeen toimistonhoitaja 1937–1938, vt. kansakoulunopettaja Sumiaisissa 1939, Osuusliike Voiman harjoittelija 1939, Turun Suomalaisen Säästöpankin osastonhoitaja 1941–1945, Lahden Osuuskaupan konttoripäällikkö 1945–1947, Pate Oy:n ja Konepaja Oy Wikholmin apulaisjohtaja ja johtokunnan jäsen 1947–1949, Oy Tuote-Välityksen apulaisjohtaja 1949–1954, Kauppakunta Tuotannon kaupallinen johtaja 1955–1966, toinen johtaja vuodesta 1957 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1967. Sulander oli myös Asuntokeskuskunta Lahden Hakan toimitusjohtaja ja konttoripäällikkö 1946–1947. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Molempiin sotiin joukkueenjohtajana, komppanianpäällikkönä ja pataljoonan adjutanttina osallistunut Sulander oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1956). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martti Sulander *Biografiasampo*. Viitattu 25.10.2022.
2. ↑  Syntymäpäiviä. Eläkeikään enemmän joustoa.  *Uusi Suomi*, 17.4.1975, nro 102, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 25.10.2022.
**Dominikaanisen tasavallan Bogotan-suurlähetystön kaappaus** tapahtui 27. helmikuuta 1980. Voimakkaasti aseistautunut sissijoukko syöksyi Bogotassa olevaan Dominikaanisen tasavallan suurlähetystöön.

Kaappaus oli ajoitettu hetkeen, jolloin melkein koko diplomaattikunta oli paikalla viettämässä tasavallan itsenäisyyspäivää. Yhteensä 60 ihmistä otettiin panttivangiksi, ja heistä 16 oli suurlähettiläitä. Kaapatut suurlähettiläät olivat seuraavista maista: Vatikaanivaltio, Itävalta, Brasilia, Costa Rica, Dominikaaninen tasavalta, Egypti, El Salvador, Guatemala, Haiti, Israel, Meksiko, Sveitsi, Yhdysvallat, Uruguay ja Venezuela. Muita diplomaatteja oli Boliviasta, Jamaikasta, Paraguaystä, ja Perusta. Myös Kolumbian suurlähetystön siviilityöntekijöitä otettiin panttivangiksi.

Terroristit, jotka kuuluivat kansallismieliseen bolivarianistiseen M-19-järjestöön, vaativat 50 miljoonan dollarin lunnaat ja vapauden 311 poliittiselle vangille ja vapaan pääsyn maasta. Poliisi ja terroristit kävivät kolmen tunnin välisen tulitaistelun. Yksi terroristi surmattiin, yksi loukkaantui. Paraguayn kunniakonsuli sai surmansa ja kaksi poliisia sekä kolme suurlätystön työntekijää.

Aluksi viranomaiset antoivat vuorokauden miettimisaikaa ja sitä pidennettiin, kun oli neuvotteluihin ryhdytty. Vähitellen vapautettiin muun muassa kaikki naiset. Heidän joukossaan olivat Costa Rican ja Itävallan suurlähettiläät, jotka vapautettiin 6. elokuuta.

Terroristit vähensivät 8. maaliskuuta lunnasrahojen määrää 10 miljoonaan dollariin. Uruguayan suurlähettiläs Fernando Gomez Fyns pakeni rakennuksesta 17. maaliskuuta aamulla hyppäämällä ikkunasta ulos ja juoksi poliiseja kohti.*lähde?* Samana päivänä Kuuban johtaja Fidel Castro tarjosi terroristeille turvapaikkaa Kuubasta.

Terroristit vapauttivat 10. maaliskuuta – 30. huhtikuuta*selvennä* välillä Costa Rican konsulin sekä kaikki henkilöt, joilla ei ollut diplomaattitaustaa. Heidät lennätettiin Panamaan, jossa he vetosivat Kolumbian hallitukseen kriisin lopettamiseen. Bogotan hallitus suostui maksamaan 2,5 miljoonaa dollaria muttei vapauttamaan vankeja.

Suurlähettiläät Venezuelasta, Dominikaanisesta tasavallasta, Israelista ja Egyptistä vaputettiin 27. huhtikuuta. Lisäksi vapautettiin kaksi kolumbialaista. Samalla 16 terroristia lähti Kuuban lähettilään kanssa suurlähetystöstä lentoasemalle, jossa 12 diplomaattia*selvennä*, jotka olivat panttivankeina Cubana de Aviaciónilla kohti Havannaa. Havannassa panttivangit vapautettiin ja palasivat kotimaahan. Terroristit saivat turvapaikan Kuubasta.

Jälkiseuraukset
---------------

M-19-johtaja Rosemberg Pabón, joka oli kaappauksessa, sai maaliskuussa 1990 palata Kuubasta Kolumbiaan, kun M-19 ja Kolumbian hallitus tekivät rauhan. 

Viisi vuotta Bogotan kaappauksesta Bogotan korkeimman oikeuden oikeustalon työntekijät otettiin panttivangeiksi. Tässä kaappauksessa kuoli 120 ihmistä. Kaappaus heikensi M-19-järjestön mainetta.
**Martti Kalevi Tapola** (26. toukokuuta 1931 – 16. toukokuuta 2001) oli suomalainen yrittäjä joka perusti 1953 yhdessä vaimonsa Kyllikki Tapolan kanssa Tampereelle Tapola Oy:n lihanjalostusyrityksen. Yrityksen tunnetuin tuote on mustamakkara.

Kyllikki ja Martti Tapola hankkivat 1953 25 neliömetrin kellarihuoneiston Tammelan kaupunginosasta Salhojankadun varrelta Tammelan pallokentän laidasta. Mustanmakkaran valmistus aloitettiin täällä ja makkarat myytiin läheisellä Tammelantorilla. Toiminnan laajentuessa yritys siirtyi suurempiin tiloihin Raholaan ja myöhemmin nykyisiin tiloihinsa Lielahteen. Mustaamakkaraa myytiin aluksi vain Tammelantorin ja Laukontorin myyntipisteissä mutta 1970-luvulla sitä alettiin toimittaa myös suoraan kouluihin, päiväkoteihin ja työpaikkaruokaloihin. Lielahden tilojen valmistumisen jälkeen Tapolan mustaamakkaraa alettiin myydä valtakunnallisestikin vähittäiskaupoissa.

Martti Tapola sai 1990 valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.

Martti Tapolalla oli puolisonsa Kyllikin kanssa lapset Mervi (1954–2019) ja Jarmo (1956–2019).

Lähteet
-------

1. ↑  Iida Tani: Tapolan makkarasuvun traaginen vuosi: Mervi Tapola nukkui pois, aiemmin perheessä jouduttiin hautaamaan myös äiti ja veli *Ilta-Sanomat*.  1.11.2019. Viitattu 1.11.2019.
**Jeanne Villepreux-Power** os. **Villepreux** (25. syyskuuta 1794 Juillac, Ranska – 25. tammikuuta 1871 Juillac, Ranska) oli ranskalainen nilviäisiä tutkinut meribiologi.

Villepreux oli kyläsuutarin tytär. Hän oppi lapsena lukemaan ja kirjoittamaan. Kahdeksantoistavuotiaana hän lähti Pariisiin etsimään töitä. Hänestä tuli räätälin apulainen. Hän sai mainetta valmistettuaan hääpuvun Bourbonin prinsessalle. Tämän ansiosta hän tapasi ja englantilaisen kauppiaan James Powerin, jonka kanssa meni naimisiin. He asettuivat Sisiliaan, jossa asuivat vuosina 1818–1843. Sisiliassa Villepreux itseopiskeli biologiaa. Hän matkusteli Sisiliassa dokumentoiden ja keräillen näytteitä mm. fossiileista ja kotiloista. Hän julkaisi oppaan Sisilian luonnosta. Hän vieraili usein Lontoossa, jossa hänellä oli yhteyksiä luonnontieteilijöihin, ja kirjoitti eurooppalaisiin tiedejulkaisuihin.

Villepreux’n kiinnostus kohdistui erityisesti merielämään. Hän valmisti vedenalaisia häkkejä ja akvaarioita tutkiakseen nilviäisiä. Yhtä akvaariota voitiin pitää työhuoneessa, muut olivat merenpohjaan kiinnitettäviä. Vuosina 1832–1843 hän teki uraauurtavaa tutkimusta paperiveneiden (*Argonauta argo*) parissa, josta hän julkaisi artikkelin *Magazine of Natural History* -julkaisussa 1839. Hän osoitti, että paperiveneet muodostavat kuorensa toukkavaiheessa ja että paperiveneet pystyivät korjaamaan kuortaan erittämällään aineella.

Vuosina 1832–1842 Villepreux oli Catanian luonnontiedeakatemian (*Accademia Gioenia di Scienze Naturali*) ainoa naisjäsen.

Powerit muuttivat Sisiliasta 1843, ja asuivat sen jälkeen Lontoossa ja Pariisissa. Suurin osa Villepreux’n kokoelmasta, dokumentoinneista ja piirroksista hävisi haaksirikosta. Hän julkaisi vielä muutaman kirjan, muttei enää jatkanut tutkimuksia. Vuonna 1871 hän pakeni Pariisin piiritystä kotikyläänsä, jossa kuoli hieman myöhemmin.

Vuonna 1997 Magellan-luotaimen löytämä Venuksen kraatteri nimettiin hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  
Claude Arnal: Jeanne Villepreux-Power. A Pioneering Experimental Malcologist  (päiväämätön). The Malacological Society of London. Viitattu 30.4.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  
Mary R. S. Creese: *Ladies in the Laboratory? American and British Women in Science, 1800-1900*, s. 106–107. Landham & Lontoo: Scarecrow Press, 1998. ISBN 0-8108-3287-9. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |