recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
EMW 340-2
**Eisenacher Motorenwerk** (EMW) oli 1896 nimellä Fahrzeugfabrik Eisenach Eisenachissa Saksassa perustettu autojen ja moottoripyörien valmistaja. EMW osallistui myös F1-kisoihin.

Historia
--------

Yritys aloitti autojen tuotannon 1899 ja 1904 aloitettiin Dixi-merkkisten autojen tuotanto. BMW osti Eisenachissa sijaitsevan Fahrzeugfabrik Eisenach A.G.:n marraskuussa 1928 ja aloitti siellä oman autotuotantonsa valmistamalla Dixiä ensin BMW Dixinä ja myöhemmin jatkokehiteltynä versiona nimellä BMW 3/15PS. Vuonna 1930 BMW toi moottoripyörätuotantoaan Eisenachin-tehtaalle. Uusista malleista huomattavin oli 1937 esitelty BMW R 35. Vuonna 1933 tehtaalta alettiin valmistaa suuria, kuusisylinterisiä henkilöautoja (muun muassa BMW 327). Toisen maailmansodan syttyessä tehdas valjastettiin sotakoneiston käyttöön ja se valmisti vuodesta 1942 kaikki BMW:n moottoripyörät toimittaen ne Wehrmachtille ja moottoreita Luftwaffen lentokoneisiin. Tehdas joutui liittoutuneiden ilmapommitusten kohteeksi ja tuhoutui 60-prosenttisesti.

Toisen maailmansodan päätyttyä 1945 Saksa jaettiin miehitysvyöhykkeisiin ja Eisenach oli osana Thüringenä Neuvostoliiton vyöhykettä ja myöhempää Itä-Saksaa. BMW:n tehtaasta tuli Neuvostoliiton valvontakomission alainen tehdas, jonka uudeksi nimeksi tuli *Sowjetische AG Maschinenbau Awtowelo, Werk BMW Eisenach*. Muitta mutkitta tuotantoa jatkettiin siitä, mihin se oli jäänytkin; uusi tuotanto alkoi BMW 321:llä, jonka tuotanto oli alkujaan aloitettu jo 1938. BMW, jonka pääkonttori oli Münchenissä, läntisessä Saksassa, ei voinut nimiristiriidalle mitään niin pitkään, kun Neuvostoliiton valvontakomissio hallitsi tehdasta. Lisäksi, koska BMW:n autot olivat siihen astisen historiansa ajan valmistettu ainoastaan Eisenachissa ja BMW:n Münchenin tehdas ei heti kyennyt autotuotantoon, ovat kaikki vuoteen 1952 valmistetut BMW-autot Eisenachista peräisin, kuten 1942–1948 valmistetut BMW-moottoripyörätkin. 

Valvontakomissio siirsi 1952 tehtaan Itä-Saksan hallituksen hallintaan. BMW vaati nimenvaihdosta, sai tahtonsa läpi ja uudeksi tuotenimeksi tuli EMW, *Eisenacher Motorenwerk*. Logo vaihtui myös ja BMW:n sinivalkoisesta logosta tuli punavalkoinen. Tuotanto jatkui malleilla 327 ja 340 (sekä jälkimmäisen jatkokehitelmällä 340-2). Molempien tuotanto loppui 1955. Sodan jälkeisenä kymmenenä vuotena EMW ehti valmistaa vain hiukan yli 30 800 nelitahtista autoa.

Vuonna 1954 tehtaan nimeksi vaihtui VEB Automobilwerk Eisenach (AWE). Uuden, Wartburg-merkkisen auton valmistus alkoi 1956.

Tuotteet
--------

EMW R 35
Nimellä EMW ehdittiin valmistaa 327-sarjaa (EMW 327-1, 327-2, 327-3) 505 kappeletta, 340-sarjaa (EMW 340, 340-1, 340-2) 21 083 kappaletta ja Kübelwagenia (IFA EMW 325-3) 166 kappaletta. Vuonna 1955 Itä-Saksa siirsi moottoripyörätuotannon noin 60 kilometriä Eisenachista kaakkoon, Suhliin. Siihen mennessä BMW/EMW R 35:ä eri muunnelmineen oli tehty yli 83 tuhatta kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eisenach Online (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eisenacher Motorenwerk** Wikimedia Commonsissa
**SS Empire Comfort** oli Britannian amiraliteetin alainen pelastusalus, joka valmistettiin vuonna 1944 telakalla viimeisteltävänä olleesta Castle-luokan korvetista *HMS York Castle*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Castle-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 19. tammikuuta 1943 Ferguson Brothers Limitediltä Glasgow’sta, missä köli laskettiin 1944 telakkanumerolla 372. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1944 *HMS York Castlena* ja luovutettiin 6. helmikuussa 1945 telakalta meriliikennettä valvovan sotaministeriön (engl. *Ministry of War Transport, MoWT*) alaisena SS *Empire Comfortina*. Valmistunut alus luovutettiin Ellerman City Linelle.

Palvelus
--------

Ensimmäisen pelastusmatkansa alus teki saattueessa OS113/KMS87, joka lähti 25. helmikuuta 1945 Clydestä ja The Downsista. Saattue määrättiin 1. maaliskuuta hajaantumaan. Alus liittyi vielä samana päivänä Gibraltarilta 24. helmikuuta 1945 Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS85G, jonka mukana alus palasi 3. maaliskuuta Clydeen.

Alus oli mukana Clydestä ja The Downsista 12. maaliskuuta lähteneessä saattueessa OS116/KMS90, joka määrättiin hajaantumaan 17. maaliskuuta. Se liittyi vielä samana päivänä Casablancasta 11. maaliskuuta Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS88G, jonka mukana se palasi Clydeen 19. maaliskuuta.

Alus oli mukana Clydestä 7. huhtikuuta lähteneessä saattueessa OS121/KMS95, joka määrättiin hajaantumaan 10. huhtikuuta. Alus liittyi vielä samana päivänä Gibraltarilta 5. huhtikuuta Britteinsaarille lähteneeseen saattueeseen MKS93G, jonka mukana se palasi Clydeen 14. huhtikuuta.

Alus liitettiin 21. huhtikuuta Clydestä Halifaxiin lähteneeseen saattueessa ON298, josta se erkani 5. toukokuuta määränpäässä. Alus liittyi 15. toukokuuta Halifaxissa saattueeseen HX356, jonka mukana se saapui 27. toukokuuta Clydeen. Matkan päätyttyä alus makasi ankkurissa Garelochissa 11. kesäkuuta – 8. lokakuuta, jolloin se siirrettiin *HMS Empire Shelterin* kanssa sukellusvenemiehistöjen majoitusalukseksi 3. sukellusvenelaivueeseen ensin *HMS Forthiin* ja sitten Holy Lochiin.

Alus siirrettiin maavoimille kuljetusalukseksi Britteinsaarten ja Hook of Hollandin välille ennen siirtoaan Välimerelle. *Empire Comfort* oli 1948 Välimerellä, jossa se oli Lähi-idän alueen alaisuudessa. Se oli joukkojenkuljetusaluksena Port Saidin ja Famagustan sekä Port Saidin ja Tobrukin välillä ainakin helmikuuhun 1949. Alus oli 1954 ankkurissa Falmouthissa, missä se asetettiin myyntiin kesäkuussa 1955.

Heinäkuussa 1955 alus myytiin belgialaiselle J. de Smedtille Antwerpeniin, jonne se hinattiin. Aluksen oletettiin menevän muutostöihin ennen siirtoaan Belgian Kongoon, mutta se romutettiin joulukuussa 1955 Gentissä.

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Convoy Rescue Ships 1940–1945*. Gravesend: Wordld Ship Society, 1998. ISBN 0-905617-88-6. (englanniksi)
* Goodwin, Norman & Bush, Steve: *Castle Class Corvettes An Account of the Service of the Ships and of their Ship's Companies*. Liskeard, Englanti: Maritime Books, 2007. ISBN 978-1-904459-27-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Goodwin, Norman & Bush, Steve s. 472
2. 1 2 3 4  Hague, Arnod s. 53
3. 1 2 3  Hague, Arnold s. 25
**Ellinghamin diagrammi** on metallurgiassa käytettävä diagrammi, jossa abskissana eli x-akselilla on lämpötila ja ordinaattina eli y-akselilla Gibbsin energia. Ellinghamin diagrammi kuvaa aineen muodostumisenergiaa lämpötilan funktiona. Metallurgiassa Ellinghamin diagrammia käytetään ennustettaessa tasapainolämpötilaa metallioksidin ja pelkistyneen metallin ja hapen välillä.

Ellingham-Richrdsonin diagrammi. Nouseva viiva kuvaa metallioksidin muodostumisenergiaa, laskeva viiva metallin pelkistymisen energiaa. Pisteessä, jossa viivat leikkaavat toisensa, metalli alkaa pelkistymään.
Metallurgiassa yleisesti käytettävissä lämpötiloissa metalli ja metallioksidi ovat kiinteitä tai nesteitä, ja happi kaasufaasissa. Le Châtelier'n periaatteen mukaisesti lämpötilan nostaminen siirtää reaktion tasapainoa endotermisen reaktion puolelle. Tällöin metallioksidin muodostumisen ΔG laskee lämpötilan funktiona ja eksoterminen hapettumisreaktio hidastuu. Kun lämpötila nousee riittävän korkeaksi, reaktio voi kääntyä ja oksidi pelkistyä spontaanisti metalliksi.

Jos läsnä on kaksi metallia, on myös kaksi tasapainotilaa, ja metalli, jonka ΔG on pienempi, pelkistyy toisen hapettuessa.

Teollisissa prosesseissa pelkistimenä käytetään yleensä hiiltä, joka on halpaa ja saatavina helposti pelkistyneenä alkuaineena koksina.

Hiilen reagoidessa hapen kanssa se muodostaa kaasumaisia oksideja, hiilimonoksidia ja hiilidioksidia, joten sen dynamiikka on erilainen kuin metallien. Hiilen ΔG kasvaa lämpötilan kasvaessa, mutta hiilidioksidin muodostumisentalpia on lämpötilan suhteen vakio, kun taas hiilimonoksidilla se kasvaa; hiilimonoksidi on Le Châtelier'n periaatteen mukaisesti vallitseva hiilen oksidi korkeissa lämpötiloissa, ja *Boudouardin tasapainoreaktion* mukaisesti hiilidioksidi hajoaa hiilimonoksidiksi ja hapeksi korkeissa lämpötiloissa. Hiili siis kykenee pelkistämään metalleja ja riistämään oksideista hapen sekä kiinteässä faasissa että hiilimonoksidina. Tätä ominaisuutta voidaan käyttää metallien pelkistämiseen kaksoisredoxreaktiona suhteellisen alhaisissa lämpötiloissa.

Katso myös
----------

* Kellogg-diagrammi

Aiheesta muualla
----------------

* Eetu-Pekka Heikkinen: Ellinghamin diagrammit, Oulun yliopisto, Prosessimetallurgian tutkimusryhmä, 2014[vanhentunut linkki] (pdf)
* Massachusetts Institute of Technology (MIT): Ellingham Diagrams (pdf) (englanniksi)
Piirros *Erie Bellestä* (oikealla) ja kuunarista.
**SS Erie Belle** oli Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä liikennöinyt höyryalus. Alus valmistui vuonna 1864 ja laskettiin vesille nimellä *Hector*, ja se palveli aluksi Yhdysvaltain itärannikon liikenteessä sisällissodan aikana.

Sodan jälkeen alus siirrettiin Eriejärvelle, jossa se toimi henkilö- ja rahtiliikenteessä niin kutsuttuna pakettilaivana, kunnes se upposi vuonna 1879 törmättyään vedenalaiseen esteeseen. Alus nostettiin myöhemmin ja muutettiin hinaajaksi.

Marraskuun 1883 myrskyssä *Erie Belle* lähetettiin pelastamaan Ontarion Kincardinen edustalla merihätään joutunutta kuunari *J. M. Carteria*. Tämä pelastustehtävä jäi aluksen viimeiseksi, sillä aluksen ollessa lähellä rantaa sen höyrykattila pääsi kiehumaan kuiviin. Kun kattilaan lisättiin vettä, se muuttui höyryksi silmänräpäyksessä. Äkillisesti noussut paine aiheutti höyrykattilan räjähdyksen, joka upotti aluksen. Neljä merimiestä menehtyi turmassa.

Ironista kyllä, ainoa jäljellä oleva *Erie Bellen* hylyn jäänne on laivan räjähtänyt höyrykattila. Kattilan jäänteet ovat osittain vedenpinnan yläpuolella noin kolmen kilometrin päässä Kincardinen kylän eteläpuolella Boiler Beachiksi eli Höyrykattilarannaksi kutsutussa paikassa.
**Vsevolod Serhijovytš Knjazjev** (ukr. Всеволод Сергійович Князєв; s. 25. toukokuuta 1979) on ukrainalainen lakimies ja tuomari, joka toimi vuosina 2021–2023 Ukrainan korkeimman oikeuden puheenjohtajana. Toukokuussa 2023 hänet pidätettiin epäiltynä lahjusten vastaanottamisesta ja erotettiin virasta.

Knjazjev opiskeli Mykolajivin humanitaarisessa instituutissa ja Odessan oikeustieteellisestä akatemiassa. Hänestä tuli laillistettu asianajaja vuonna 2001, ja hän työskenteli oikeusavustajana, luennoitsijana ja lakimiehenä. Vuonna 2013 hänet nimitettiin tuomariksi Mykolajivin aluen hallinto-oikeuteen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015–2017. Marraskuussa 2017 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden suurkamarin tuomariksi.

Korkeimman oikeuden puheenjohtajan Valentyna Daniševskan nelivuotiskauden lähestyessä loppuaan Knjazjev valittiin hänen seuraajakseen 22. lokakuuta 2021 pidetyssä korkeimman oikeuden täysistunnossa. Suljetulla lippuäänestyksellä toimitetussa vaalissa 169 korkeimman oikeuden tuomarista häntä äänesti puheenjohtajaksi 98. Tuomareista 49 äänesti Volodymyr Pohrebnjakia, joka on ollut kauppaoikeudellisen kassaatio-oikeuden tuomari vuodesta 2012 lähtien, ja seitsemän äänesti Oleh Tkatšukia, joka on ollut siviili- ja rikoserityisylioikeuden tuomari vuodesta 2010 lähtien. Yhdeksän tuomaria äänesti tyhjää. Knjazjev aloitti virassaan 1. joulukuuta 2021.

Toukokuussa 2023 Knjazjev pidätettiin epäiltynä kolmen miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisen lahjuksen vastaanottamisesta. Hänen epäillään vastaanottaneen lahjuksen oligarkki Kostjantyn Ževaholle työskenteleviltä henkilöiltä. Korkeimman oikeuden täysistunto päätti yksimielisesti erottaa Knjazjevin oikeuden puheenjohtajan virasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Borys Tkatšuk: У Верховного Суду новий очільник — Всеволод Князєв. Хто він? *Hromadske*.  22. lokakuuta 2021.  Arkistoitu 17.3.2022. Viitattu 18. maaliskuuta 2022. (ukrainaksi)
2. ↑  Natalija Antonjuk: У Верховного Суду новий очільник – Всеволод Князєв. Що про нього відомо *Glavcom*.  22. lokakuuta 2021.  Arkistoitu 17.3.2022. Viitattu 18. maaliskuuta 2022. (ukrainaksi)
3. ↑  Верховний Суд очолив Всеволод Князєв *Новинарня*.  22. lokakuuta 2021.  Arkistoitu 18.3.2022. Viitattu 18. maaliskuuta 2022. (ukrainaksi)
4. 1 2  Всеволода Князєва обрали новим головою Верховного Суду. Що про нього відомо *BBC News Україна*.  22. lokakuuta 2021.  Arkistoitu 18.3.2022. Viitattu 18. maaliskuuta 2022. (ukrainaksi)
5. ↑  НАБУ схопило голову Верховного Суду Князєва на хабарі у 3 млн доларів *Ukrajinska pravda*.  15.5.2023.  Arkistoitu 16.5.2023. Viitattu 16.5.2023. (ukrainaksi)
6. ↑  Lukašova, Sonja: Верховний суд звільнив свого голову Князєва після затримання його НАБУ *Ukrajinska pravda*.  16.5.2023. Viitattu 18.5.2023. (ukrainaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Minnan Eisai.
**Eisai** tai **Yōsai** (jap. 栄西), myös **Minnan Eisai** tai **Minnan Yōsai** (jap. 明菴栄西; 20. huhtikuuta 1141 − 5. heinäkuuta 1215) oli japanilainen buddhalainen munkki, jonka ansioksi on laskettu zenbuddhalaisen rinzai-koulukunnan ja vihreän teen tuonti Kiinasta Japaniin. Hänet tunnetaan usein nimellä Eisai-zenji (jap. 栄西禅師), "zen-mestari Eisai".

Eizai syntyi Bitchūn provinssissa (nykyinen Okayama) ja aloitti buddhalaisuuden opiskelun tendai-lahkon temppelissä. Tyytymättömänä buddhalaisuuden sen aikaiseen tilaan hän lähti vuonna 1168 ensimmäiselle matkalleen lahkon alkupaikalle Tiantai-vuorelle, jossa hän kohtasi chan-ajattelun (myöhemmin Japanissa zen) ensimmäisen kerran. Hän vietti Kiinassa aluksi vain kuusi kuukautta, mutta palasi vuonna 1187 pidemmäksi aikaa Xuan Huaichangin oppilaana.

Tultuaan virallisesti zen-opettajaksi Eisai palasi Japaniin vuonna 1191 ja toi samalla mukanaan zen-kirjoituksia ja teensiemeniä. Hän perusti Japanin ensimmäisen zen-temppelin Kyūshūlle.

Eisai alkoi hitaasti edistää uuden uskon asemaa, yrittäen saada tendai-koulukunnan ja keisarillisen hovin kunnioituksen hienovaraisen diplomatian keinoin. Kohdattuaan vastustusta perinteisiltä buddhalaisilta koulukunnilta, kuten tendai, shingon ja jōdo-shū, Eisai lähti lopulta Kiotosta koilliseen Kamakuraan vuonna 1199, jossa shōgun ja hänen sotilasluokkansa samurait ottivat innolla vastaan kamppailulajeihin positiivisesti suhtautuvat Zen-opetukset. Hōjō Masako salli hänen rakentaa Jufuku-jin, Kamakuran ensimmäisen Zen-keskuksen.

Eisai kuoli vuonna 1215 75-vuotiaana. Hänen oppilaansa Dōgen perusti Zen-buddhalaisen sōtō-koulukunnan.

Lähteet
-------

1. 1 2  開山栄西禅師 建仁寺.  Arkistoitu 5.5.2012. Viitattu 4.7.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eisai** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo 1913 vesille lasketusta aluksesta. Toinen saman niminen alus oli MS Alcantara (1927).*

**SS Alcantara** oli Royal Mail Steam Packet Companyn risteilyalus, joka valmistui muutamaa viikkoa ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista Harland and Wolffin telakalta Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Saksan laivaston kaappari *Greif* upotti aluksen 29. helmikuuta 1916 Pohjanmerellä.

Palvelus
--------

*SS Alcantara* laskettiin vesille 30. lokakuuta 1913, ja se aloitti neitsytmatkansa 19. kesäkuuta 1914 Southamptonista La Plataan Etelä-Amerikkaan kulkevalla laivareitillä.

Alus muutettiin 1914 apuristeilijäksi (engl. *Armed Merchant Cruise, AMC*). Se aseistettiin kahdeksalla kuuden tuuman tykillä, kahdella kuusinaulaisella ilmatorjuntatykillä ja syvyyspommeilla. Se liitettiin huhtikuussa 1915 10. Risteilijälaivueeseen nimettynä *HMS Alcantaraksi* aloittaen palveluksensa Northern Patrolissa. Alus määrättiin toisella partiomatkallaan Jan Mayenille etsimään tuloksetta saksalaisten radioasemaa.

Saksan laivaston kaappari *Greif* oli pysäyttänyt 29. helmikuuta Norjan rannikolla Tønsbergin edustalla norjalaisen rahtialus *Renan*, kun *HMS Alcantara* yllätti alukset. Alus lähestyi 2 000 jaardin päähän ja laski kutterin tutkiakseen tilannetta, kun saksalaisalus nosti sotalippunsa, lisäsi nopeutta ja avasi tulen.

Alukset tulittivat toisiaan alle 3 000 jaardin etäisyydeltä. *Greifin* laukaisema torpedo osui *HMS Alcantaran* keskilaivaan, ja *Alcantran* laukaisema kranaatti osui *Greifin* takatykin ammuksiin, jolloin kumpikin alus menetti nopeutta. *Greifin* miehistö jätti aluksensa 40 minuuttia tulenavauksesta, mutta *HMS Alcantara* upposi kuitenkin ensin. Kuninkaallisen laivaston kevyt risteilijä *HMS Comus* saattajanaan hävittäjä *HMS Munster* saapuivat paikalle ja upottivat *Greifin*. Saapuneet alukset pelastivat taistelleiden alusten miehistöt merestä.

Lähteet
-------

* Osborne, Richard; Spong, Harry & Grover, Tom: *Armed Merchant Cruisers 1878-1945*. Windsor: World Ship Society Ltd, 2007. ISBN 0-9543310-8-7. (englanniksi)
* Lynch, John: *Belfast Built Ships*. Stroud, Englanti: The History Press, 2012. ISBN 978-0-7524-6339-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Osborne, Richard; Spong, Harry & Grover, Tom s. 90
Rafael Pihlaja 1930-luvun alussa.
**John Rafael Pihlaja** (28. heinäkuuta 1893 Turku – 8. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.

Pihlaja näytteli useissa teattereissa ja esiintyi pitkään Suomen Kansallisteatterissa. Pihlaja esiintyi noin kahdessakymmenessä elokuvassa 1930-luvulta kuolemaansa saakka. Hän oli naimisissa näyttelijä Katri Pihlajan ja oopperalaulaja Elli Pihlajan kanssa. Hänen kolmas vaimonsa oli varjostintaiteilija*selvennä* Irene Pihlaja (o.s. Lahdelma).

Rafael Pihlaja harrasti öljyväri- ja akvarellimaalausta, pääaiheinaan rantamaisemat ja rakennukset. Myös arkkitehtuuri kiinnosti häntä ja hänen jäämistöissään on lukuisia rakennussuunnitelman omaisia akvarelleja. Pihlajalta on perintönä myös kirjakokoelma, kotimaista ja ulkomaista proosaa, taidekirjallisuutta ym.*lähde?*

Pihlajan poika Matti Pihlaja oli turkulainen näyttelijä. Rafael Pihlaja kuoli 58-vuotiaana vuonna 1951. Avioliitosta Irene Pihlajan kanssa on yksi tytär, Reija Haavisto, joka on näytellyt yli 20 vuotta eri harrastelijateattereissa.*lähde?*
Muita lapsia olivat Marja Pihlaja (1921-1994) sekä Jussi Pihlaja.

Aiheesta muualla
----------------

* Rafael Pihlaja Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Hanna Stanisława Suchocka** (s. 3. huhtikuuta 1946) on puolalainen oikeustieteen professori ja poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1992–1993. Hän opiskeli oikeustiedettä Poznańissa Adam Mickiewiczin yliopistossa, valmistui vuonna 1968, ja opetti samaa ainetta siellä ja Lublinin katolisessa yliopistossa. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1980 kommunisteja lähellä olleen Demokraattisen puolueen edustajana. Kun hän vuonna 1984 äänesti Solidaarisuus-liikkeen kieltävää lakia vastaan, hänet erotettiin puolueesta.

Kommunistihallinnon kaaduttua hänet valittiin parlamenttiin 1989 ja 1991. Hän edusti tuolloin keskustavasemmistolaista Demokraattista liittoa. Suchocka nimitettiin pääministeriksi, koska hänen ajateltiin saavan sekä katolisten että maltillisten parlamenttiryhmien tuen. Hallituskoalitiossa oli mukana kuusi parlamentin 29 puolueesta. Hallitus kuitenkin kaatui yhdellä äänellä epäluottamusäänestyksessä 1993, kun parlamentti oli tyytymätön Suchockan ajamaan tiukkaan talouspolitiikkaan.

Pääministerikautensa jälkeen Suchocka on toiminut oikeusministerinä (1997–2002) ja maansa suurlähettiläänä Vatikaanissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hanna Suchocka *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 1.4.2018.
2. ↑  Jane Perlez: Polish Cabinet Falls Over Tight Budget *NY Times*.  1993. Viitattu 1.4.2018.
3. ↑  Jane Perlez: Next Polish Leaders Try to Ease West's Fears *NY Times*.  1993. Viitattu 1.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hanna Suchocka** Wikimedia Commonsissa

Pääministerin kanslian tunnusPuolan kolmannen tasavallan pääministerit (1989–)

* Tadeusz Mazowiecki
* Jan Krzysztof Bielecki
* Jan Olszewski
* Waldemar Pawlak
* Hanna Suchocka
* Waldemar Pawlak
* Józef Oleksy
* Włodzimierz Cimoszewicz
* Jerzy Buzek
* Leszek Miller
* Marek Belka
* Kazimierz Marcinkiewicz
* Jarosław Kaczyński
* Donald Tusk
* Ewa Kopacz
* Beata Szydło
* Mateusz Morawiecki


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
***SS Kyros*** oli Ruotsissa vuonna 1859 valmistunut rahtilaiva, jonka saksalainen sukellusvene UC-58 (*Karl Vesper*) upotti ensimmäisen maailmansodan aikana 18. toukokuuta 1917. Alus oli lähtenyt liikkeelle 12. toukokuuta ja oli matkalla Ruotsin Öregrundista Suomeen, jäätilanteen mukaan joko Porin Mäntyluotoon tai Raumalle. Sen lastina oli 285 tonnia tupakkaa, konjakkia, likööriä, simpukankuoria, emaliastioita ja laivamoottorin höyrypannu.

Alus pysähtyi 16. toukokuuta jään reunaan Ahvenanmaan pohjoispuolella, jossa sukellusvene UC-58 havaitsi sen ja ilmoitti upottavansa sen, koska se kuljetti salakuljetustavaraa. Lähellä oli toinen alus *Pauline*, joka myös uhattiin upottaa, ja sen miehistö käskettiin *Kyrokselle*. Kyros komennettiin saksalaisen miehistön alaisuudessa kohti Saksaa. Matkan aikana vastaan tuli muun muassa *Lizzie*, johon Kyroksen miehistö komennettiin. Kyros upotettiin 19. toukokuuta 1917. Samalla upposi myös *Hl. Kjell*. Lizzie ja miehistö jatkoivat Saksaan Swinemündeen.

Laivan löysi jo vuonna 1996 viistokaikuluotaimella Raumanmeren Hylky-Team, jota johtaa sukeltaja Pasi Rytkönen. Löydöstä kuitenkin tiedotettiin vasta helmikuussa 2012. Alus makaa 80 metrin syvyydessä. Se on tarkoitus puhdistaa mudasta ja nostaa sen lastina olevaa tavaraa. Alueella on useita muitakin hylkyjä.

Rahtiasiakirjojen mukaan aluksessa on 15 laatikollista likööriä ja 50 laatikkoa konjakkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Raumanmeren Hylky-Teamin sivusto, otsikko Wrecks > 1917: S/S Kyros + video (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 11.2.2012
2. 1 2 3 4  Pyry Lapintie: Upotettu konjakkilaiva löytyi Pohjanlahdelta, HS 11.2.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Uponnut konjakkilaiva löytyi keskeltä Pohjanlahtea *Yle Uutiset*. 9.2.2012.
**Gallen-Kallelan surumerkki** (myös **Suomen surumerkki**) on vuonna 1900 julkaistu epävirallinen suomalainen postimerkki. Taiteilija Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema merkki julkaistiin protestina Suomen omien postimerkkien lakkauttamisen johdosta. Sen alkuperäinen nimi oli "Vaakunamerkki".

Taustaa
-------

Suomen suuriruhtinaskunta oli saanut omat postimerkkinsä vuonna 1856. Niiden käyttö kuitenkin lopetettiin vuoden 1890 postimanifestin jälkeen. Sen johdosta muun muassa Suomen postilaitos siirtyi Venäjän keisarikunnan sisäministeriön alaisuuteen. Venäjälle menevässä postissa suomalaisten postimerkkien käyttö kiellettiin 1. toukokuuta 1891 lähtien. Ulkomaille niillä oli mahdollista postittaa lähetyksiä vielä 15. elokuuta 1900 saakka.

Julkaisu ja käyttö
------------------

Gallen-Kallelan surumerkki ilmestyi elokuussa 1900 kirjailija ja toimittaja Wentzel Hagelstamin kustantamana. Se tuli myyntiin samana päivänä kuin suomalaisten postimerkkien käyttö päättyi. Surumerkin tarkoituksena oli paitsi protestoida omien postimerkkien lakkauttamista vastaan, myös osoittaa ulkomaille menevissä lähetyksissä, mistä ne olivat peräisin. Käyttöön otetuissa uusissa venäläisissä merkeissä ei ollut lainkaan merkittynä niiden kotimaata. Surumerkki kiinnitettiin varsinaisen postimerkin viereen.

Surumerkkiä ehdittiin käyttämään jonkin aikaa, kunnes kenraalikuvenööri Nikolai Bobrikov kielsi kaikkien poliittista merkitystä sisältävien merkkien ja kuvien käytön postilähetyksissä. Määräyksiä kuitenkin kierrettiin niin, että ne vietiin suoraan ulkomaille matkalla oleviin laivoihin. Surumerkkejä postitettiin myös käyttämättöminä ulkomaille, jossa Suomeen postia lähettävät liimasivat niitä kirjeisiinsä.

Koska postinkantajia kiellettiin viemästä perille surumerkillä varustettuja kirjeitä, ovat niillä varustetut leimatut postilähetykset nykyään melko harvinaisia. Leimaamaton surumerkki sen sijaan ei ole kuin korkeintaan parin euron arvoinen.

Lähteet
-------

* Ossa, Mikko: "Suomi – filatelian aarreaitta", Postimerkkiliike Lauri Peltonen, Hanko 1972.
* Suomalainen surumerkki.  *Päivälehti*, 28.08.1900, nro 200, s. 3. Kansalliskirjasto.

### Viitteet

1. 1 2 3  Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema surumerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Akin keräilysivut. Viitattu 25.1.2014.
2. ↑  Postimanifesti Historian havinaa. Viitattu 25.1.2014.
3. ↑  Ossa, s. 59.
4. ↑  Ossa, s. 89.
5. ↑  Suomen waakunamerkki postilähetyksissä kielletty.  *Uusi Suometar*, 16.08.1900, nro 207, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.06.2014.
6. ↑  Keisarillisen Suomen Senaatin Postilaitostoimikunnan kirjeessä....  *Suomalainen Wirallinen Lehti*, 16.08.1900, nro 190, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.06.2014.
7. ↑  Vaakunamerkit kirjeistä kielletyt.  *Päivälehti*, 16.08.1900, nro 190, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 28.06.2014.
**Vicente Saldivar** (5. maaliskuuta 1943 – 18. heinäkuuta 1985) oli meksikolainen nyrkkeilijä ja ammattilaisten höyhensarjan kaksinkertainen maailmanmestari.

Saldivar aloitti ammattilaisuransa vuonna 1961. 8. helmikuuta 1964 hän voitti Meksikon höyhensarjan mestaruuden tyrmättyään Juan Ramirezin toisessa erässä. Hän puolusti mestaruuttaan menetyksekkäästi Eduardo Guerreroa vastaan, ja seuraavassa ottelussaan saman vuoden kesäkuun 1. päivä hän saavutti ensimmäisen voittonsa kovemman luokan vastustajasta, kun hän voitti tulevan kevyen sarjan mestarin Ismael Lagunan.

26. syyskuuta 1964 Saldivar kohtasi WBC- ja WBA-liittojen tunnustamassa höyhensarjan maailmanmestaruusottelussa mestaruuttaan puolustaneen kuubalaisen Sugar Ramosin. Ottelu päättyi Saldivarin voittoon tyrmäyksellä 14. erässä. Mestaruus säilyi Saldivarilla neljän vuoden ajan hänen puolustettuaan titteliään, vielä joulukuussa välissä puolustettuaan Meksikon-mestaruuttaan Delfino Rosalesia vastaan, Raul Rojasia, Howard Winstonea, Floyd Robertsonia, kahdesti Mitsunori Seki, uudelleen Winstonea vastaan kahdesti peräkkäin, kunnes hän ilmoitti jälkimmäisen 14. lokakuuta 1967 käydyn ottelun jälkeen lopettavansa uransa. Noin vuosi tämän jälkeen Winstone sai tittelin itselleen.

18. heinäkuuta 1969, 21 kuukautta lopettamisilmoituksensa jälkeen, Saldivar teki paluun nyrkkeilykehiin ja voitti 10-eräisessä kamppailussa kaikin tuomariäänin toisen entisen mestarin Jose Legran. Seuraavassa ottelussaan 9. toukokuuta 1970 hän otteli WBC-liiton höyhensarjan maailmanmestaruusottelussa tuolloista puolustanutta mestaria Johnny Famechonia vastaan ja otti mestaruuden jälleen itselleen. Tällä kertaa Saldivarin valtakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän menetti tittelin heti ensimmäisessä puolustusottelussaan saman vuoden joulukuussa Kuniaki Shibatalle. 

Shibatalle kärsityn tappion jälkeen Saldivar otteli vielä seuraavan vuoden heinäkuussa Frankie Crawfordia vastaan 10-eräisen ottelun, jonka hän voitti kaikin tuomariäänin, ja palasi kehiin vielä 30-vuotiaana vuoden 1973 lokakuussa Brasiliassa käytyyn WBC:n MM-otteluun entistä kääpiösarjan mestaria Eder Jofrea vastaan, joka tyrmäsi hänet neljännessä erässä.

Lähteet
-------

* Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
* IBHOF / Vicente Saldivar (Arkistoitu – Internet Archive)
Vickers Vigilant
**Vickers Vigilant** oli brittiläinen panssarintorjuntaohjus. Se kehitettiin vuonna 1956 ja sen valmistaja oli silloinen Vickers-Armstrong. Nimi on muodostettu sanoista ***VI**sually **G**uided **I**nfantry **L**ight **AN**ti-**T**ank missile.* Vigilant oli lankaohjattu, alle äänennopeuden lentävä kevyt jalkaväen panssarintorjunta-ase.

Tausta
------

Ohjuksen kehitys aloitettiin yksityisenä yrityksenä Vickers-Armstrongilla 1956, vaikka virallinen kiinnostus panssarintorjuntaohjukseen oli vähäistä lukuun ottamatta osittain epäonnistunutta australialaisjohtoista Malkara-projektia. Ohjuksesta tuli toimiva mutta tehtävään tarpeettoman suurikokoinen ja raskas, jotta sitä olisi voitu käyttää ja kuljettaa jalkaisin.

Vickersin kehitystyön tarkoitus oli pitää suunnitteluryhmä koossa maan hallituksen peruttua projektit ryhmän jo ehdottamille ohjustyypeille. Ohjuksen nimi oli aluksi V.891 Ensimmäinen laukaisu tehtiin 1958. Ohjus oli kompakti ja ominaisuuksiltaan niin vakuuttava, että tuotanto aloitettiin. Ohjus oli ohjattavuudeltaan helppo ja siten aseena tehokkaampi kuin aikalaisensa SS.11
Ohjus oli yhden taistelijan kannettavissa sekä laitettavissa ampumakuntoon. Esimerkiksi virtalähteenä toimiva paristo mahtui ampujan taskuun.

Käyttötapa
----------

Ohjuksen laukaisualusta sijoitettiin vihollisen oletettuun tulosuuntaan ja siihen kaapelilla yhdistetty komento-osa sivuun tuliasemaan, enimmäisetäisyys oli 70 metriä

Ampujan laukaistessa ohjuksen sen gyroskoopin hyrrät käynnistyivät ruutipanoksella. Ohjus asettui suoralle lentoradalle muutaman metrin korkeuteen maasta, jossa hyrrät pitivät lentosuunnan ja korkeuden korjaten automaattisesti esim. tuulen vaikutuksen.

Ampujan liikuttaessa ohjaussauvaa tähtäysristikon pitämiseksi maalissa, ohjus korjasi lentorataansa langan välittämien komentojen mukaisesti. Radan korjauksen jälkeen ohjus palasi hyrräohjauksella suoraan lentoon.
Menetelmästä käytetään nimitystä nopeusohjaus. Ohjuksen seurantaa helpotti valopanos.

Ohjus saavutti enimmäistorjuntaetäisyytensä 1 375 metriä 12,5 sekunnissa. Sen ontelokärki läpäisi 576 mm panssaria.

Erillinen valintakytkin mahdollisti kuuden ohjuksen hallinnan. Komento-osa oli varustettu kahdella pistoolimallisella kahvalla, joista etummainen oli varustettu liipasimella ja takimmainen toimi ohjaussauvana jolla ohjus tähdättiin maaliin.

Tekniset tiedot
---------------

* Pituus: 1,07 m
* Halkaisija: 120 mm
* Paino: 14 kg
* Nopeus: 155,6 m/s
* Moottori: kiinteän polttoaineen rakettimoottori, valmistaja I.C.I.
* Taistelukärki: ontelo, 6 kg räjähdysainetta
* Torjuntaulottuvuus: 200–1375 m

Käyttäjävaltiot
---------------

* Dubai
* Kuwait
* Libya
* Saudi-Arabia
* Suomi
* Sveitsi
* Yhdistynyt kuningaskunta
* Yhdysvallat

Lähteet
-------

* Gunston, Bill: *The Illustrated Encyclopedia of the World’s Rockets & Missiles*. Salamander Books Ltd, 1979. ISBN 0861010299, ISBN 978-0861010295.
* O.Nuutilainen (toim.): *Sotilaan käsikirja, 10. painos*. Oy Länsi-Savo, 1968.

### Viitteet

1. ↑  Gunston 1979, s. 248
2. ↑  Gunston 1979*lähde tarkemmin?*
3. 1 2 3 4  Sotilaan käsikirja s.81-83
Gallagher vuonna 2007
**Leo Anthony Gallagher Jr.** (24. heinäkuuta 1946 – 11. marraskuuta 2022 Palm Springs, Kalifornia), joka tunnetaan mononyymisti nimellä **Gallagher**, oli yhdysvaltalainen koomikko, josta tuli yksi 1980-luvun tunnetuimmista komediaesiintyjistä hänen rekvisiitta- ja havainnointirutiininsa ansiosta, joihin kuului mm. vesimelonin murskaaminen lavalla vasaralla. Hänellä teki urallaan 13 *Comedy Special -*standup-televisiointia Showtimelle ja useita suosittuja komediaspesiaaleja HBO:lla. Comedy Central valitsi Gallagherin vuonna 2004 kaikkien aikojen 100 parhaimman stand up -koomikon joukkoon, mutta Gallagher osoitti tyytymättömyytensä alhaisesta sijoituksestaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gallagher, Watermelon-Smashing Comedian, Is Dead at 76
2. 1 2  Gallagher death updates — Cause of death revealed after legendary comedian dies at 76


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Valkjärvi** on karu järvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 27,9 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on kymmenen kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Valkjärven pituus lännestä itään on kilometrin. Järven mutkaisen etelärannan tuntumassa sijaitsee noin 20 aarin laajuinen saari. Järven rannoilla on haja-asutusta. Valuma-alue on metsämaata ja suota. Valkjärveen virtaa laskuoja etelästä Myllylammesta, järvien välinen kannas on noin 60 metriä leveä. Valkjärvestä virtaa laskuoja kaakkoon kohti Nuijajokea. Valkjärven lounaispuolitse kulkee Valtatie 2.

Valkjärven luoteispuolella sijaitsee Vuotinainen, järvien välisen kannaksen leveys on 200–250 metriä. Noin kilometrin Valkjärveltä kaakkoon sijaitsee Kovelonjärvi.

Valkjärvi (23.081.1.001) kuuluu Nuijajoen alaosan alueeseen (23.081), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Valkjärvi on Nuijajoen alaosan alueen laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu myös Mustalammi, Myllylammi ja Kaitalammi; ne sijaitsevat aivan Valkjärven eteläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Valkjärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.7.2021.
3. 1 2 3 4  Valkjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 19.7.2021.
4. ↑  Valkjärvi. Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
5. ↑  Nuijajoen alaosan alue (23.081). Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee yhtyettä. Silentium-elokuvasta on eri artikkeli.*

**Silentium** on Jämsänkoskelta kotoisin oleva suomalainen goottimetalliyhtye.

Silentium sai alkunsa joulukuussa 1995, kun entisen Funeral-yhtyeen kosketinsoittaja Sami Boman sekä alkuperäinen laulaja Matti Aikio perustivat sen. Yhtyeeseen liittyi myös viulistiksi Jani Laaksonen, kitaristeiksi Toni Lahtinen ja Juha Lehtioksa sekä rumpaliksi Jari Ojala.

Silentium julkaisi ensimmäisen demonsa loppuvuodesta 1996. Silentiumin ensimmäisen täysipitkä levyn *Infinita Plango Vulnera* julkaistiin Spinefarm Recordsin Spikefarm-levymerkillä vuonna 1999. Se oli myös ensimmäinen Spikefarmin julkaisema levy.

Silentiumin kolmas täysipitkä levy *Sufferion – Hamartia of Prudence* oli poikkeuksellinen levy, sillä levyllä joka toinen raita on teatraalista esitystä, joka toinen musiikkia. Levyllä toimi taiteellisena tuottajana Tuomas Holopainen.

Silentiumin neljäs kokopitkä *Seducia* ilmestyi Dynamic Arts Recordsin kautta tammikuussa 2006, saaden ylistäviä arvosanoja. Muun muassa raskaan musiikin media Imperiumi.net valitsi sen viikon levyksi.

Sana "silentium" on latinaa ja tarkoittaa "hiljaisuutta". Myös levyjen nimissä on käytetty latinankielisiä ilmaisuja. Ensimmäinen levy kantoi nimeä *Infinita Plango Vulnera*, joka tarkoittaa suomeksi käännettynä "itken ikuisuuden haavoja". Toinen levy *Altum* on suomeksi käännettynä "syvä". Myös minialbumin *SI.VM E.T A.V.VM* nimi tulee latinankielisestä sanonnasta "silentium est aureum", eli suomennettuna "hiljaisuus on kultaa".

Jäsenet
-------

* Riina Rinkinen – laulu
* Juha Lehtioksa – kitara
* Sami Boman – kosketinsoitin
* Janne Ojala – rummut (1999–2004, 2014–)
* Aapeli Kivimäki – Kitara (2014–)

### Entiset jäsenet

* Jani Laaksonen – viulu (1995–2004)
* Tiina Lehvonen – laulu (1998–2003)
* Janne Ojala – rummut (1995–1998, 2004–2014)
* Anna Ilveskoski – laulu (2003–2004)
* Maija Turunen – laulu (2003)
* Elias Kahila – sello (2005–?)
* Toni Lahtinen – kitara, laulu (1995–2014)
* Matti S. Aikio – basso, laulu (1995–2019)

Diskografia
-----------

Studioalbumit
* *Infinita Plango Vulnera*  (1999, Spikefarm Records)
* *Altum*  (2001, Spikefarm Records)
* *Sufferion – Hamartia of Prudence*  (2003, Spikefarm Records)
* *Seducia*  (2006, Dynamic Arts Records)
* *Amortean*  (2008, Dynamic Arts Records)
* *Motiva*  (2020, Out Of Line Music)

**EP:t**

* *SI.VM E.T A.V.VM*  (2001, Spikefarm Records)

Singlet
* *Frostnight*  (2005, Dynamic Arts Records)
* *Dead Silent*  (2007, Dynamic Arts Records, digisingle)

Demot
* *Illacrimó*  (1996)
* *Caméne Misera*  (1998)

Aiheesta muualla
----------------

* Silentium Meteli.netissä
**Jesse Williams** (s. 27. joulukuuta 1983 Modesto) on yhdysvaltalainen korkeushypyn maailmanmestari.

Williams sijoittui Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 neljänneksi tuloksella 221 cm. Hän karsiutui MM-kilpailujen loppukilpailusta Helsingissä 2005 ja Osakassa 2007. Hän sijoittui Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 kuudenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas 2008 ja 2009.

Williams sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Daegussa 2011 tuloksella 235. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ja Lontoon olympialaisissa yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013.

Williams on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden ulkoradoilla 2008, 2010 ja 2011 sekä hallissa 2010, 2011 ja 2012. NCAA:n mestaruuden hän voitti sekä sisä- että ulkoradoilla 2005 ja 2006. Hän hyppäsi ennätyksensä 237 cm Eugenessa kesäkuussa 2011. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 236 Banská Bystricassa helmikuussa 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jesse Williams Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Jesse Williams Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 5.9.2013

Miesten korkeushypyn maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 1983: Hennadi Avdjejenko |
1987: Patrik Sjöberg |
1991: Charles Austin |
1993: Javier Sotomayor |
1995: Troy Kemp |
1997: Javier Sotomayor | 
1999: Vjatšeslav Voronin |
2001: Martin Buß |
2003: Jacques Freitag |
2005: Juri Krymarenko |
2007: Donald Thomas |
2009: Jaroslav Rybakov |
2011: Jesse Williams |
2013: Bohdan Bondarenko |
2015: Derek Drouin |
2017: Mutaz Essa Barshim |
2019: Mutaz Essa Barshim |
2022: Mutaz Essa Barshim |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Wayman Lawrence Tisdale** (9. kesäkuuta 1964 – 15. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja jazzmuusikko. Koripallourallaan hän pelasi isona laitahyökkääjänä NBA:ssa 12 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.

Tisdale pelasi vuosina 1982–1985 Oklahoman yliopiston joukkueessa, ja hänet valittiin Yhdysvaltain yliopistojen ykköstähdistökentälliseen jokaisella kolmella kaudella. Indiana Pacers varasi hänet NBA:han ykkösvaraus Patrick Ewingin jälkeen toisella varausvuorolla vuoden 1985 varaustilaisuudessa.

Tisdale edusti NBA:ssa Indiana Pacersia 3,5 kautta, Sacramento Kingsia 5,5 kautta ja Phoenix Sunsia kolme kautta. Hän pelasi urallaan 840 runkosarjaottelua ja neljänä kautena (yksi Indianassa, kolme Phoenixissa) 22 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 15,3 pistettä, otti 6,1 levypalloa ja antoi 1,3 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 7,1 pistettä, 2,6 levypalloa ja 1,0 syöttöä. Kaudella 1989–1990 hän pelasi Sacramenton joukkueessa 79 runkosarjaottelua, kaikki avauskokoonpanossa, ja teki niissä keskimäärin 22,3 pistettä. Sacramenton-kausinaan hän teki kolme kertaa yhdessä ottelussa 40 pistettä. Parhaimpina kausinaan hän otti 7,7 levypalloa per ottelu.

Tisdale voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 1983 ja Los Angelesin olympialaisissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa ja teki loppuottelussa Espanjaa vastaan 14 pistettä sekä otti kuusi levypalloa.

Koripallouransa jälkeen Tisdale toimi jazzmuusikkona, soittimenaan bassokitara. Hän levytti kahdeksan albumia, joista vuonna 2006 julkaistu *Way Up!* ylsi oman kategoriansa myyntilistan ykköseksi. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa "Ain’t No Stopping Us Now", "Can’t Hide Love" ja "Don’t Take Your Love Away".

Tisdale katkaisi jalkansa helmikuussa 2007, minkä jälkeen hänen polvensa alapuolelta löydettiin syöpäkasvain. Hänen jalkansa amputoitiin elokuussa 2008. Hän kuoli 44-vuotiaana toukokuussa 2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Wayman Tisdale *Basketball Reference*. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Wayman Tisdale dies at 44; three-time All-American basketball player at Oklahoma became a leading jazz musician *Los Angeles Times*.  16.5.2009. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  1985 NBA Draft *Basketball Reference*.  Arkistoitu 4.7.2011. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 6*, s. 129. Oy Scandia Kirjat Ab, 1985. ISBN 951-9466-41-X.
5. 1 2  Wayman Tisdale *Sports Reference*.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
6. ↑  Ninth Pan American Games -- 1983 *USA Basketball*.  10.6.2010. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Tauno Miesmaa (oik.) ministeri Eemil Luukan muoto­kuvan paljastus­tilaisuudessa vuonna 1961.
**Tauno Olavi Miesmaa** (alk. **Messman**; 11. maaliskuuta 1891 Helsinki – 11. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1923.

Miesmaa opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1913–1918 sekä yksityisesti Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1918–1923. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli pilapiirtäjänä mutta suuntautui myöhemmin lähes yksinomaan muotokuvien maalaukseen. Hänen teostensa kohteina oli lukuisia tunnettuja henkilöitä kuten esimerkiksi presidentit K. J. Ståhlberg ja P. E. Svinhufvud. Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 600 muotokuvaa.

Miesmaalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1964 ja professorin arvonimi vuonna 1970.

Lähteet
-------

* Miesmaa, Tauno hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Kuvataiteilijamatrikkeli.

Aiheesta muualla
----------------

* Miesmaa, Tauno s. 1891 – k. 1980. Suomen kuvataiteen bibliografia.
* *Muotokuvamaalari Tauno Miesmaa (1956)* Elonetissä.
* Muotokuvamaalari, Seura, 08.04.1936, nro 15, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Arvi Tapani Jämsä** (27. helmikuuta 1917 Viipuri – 25. elokuuta 1987 Lahti) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Jämsän vanhemmat olivat Wilhelm August Jämsä ja Hilma Lydia Koistinen ja puoliso Kirsti Anneli Ollikainen. Jämsä kävi keskikoulun ja opiskeli Viipurin teollisuuskoulussa koneenrakennusta, valmistuen 1939. Jo opiskeluaikana Suomen Sähkötarvike -yhtiössä töissä ollut Jämsä meni valmistuttuaan sinne piirtäjäksi. Jatkosotaan osallistunut Jämsä perusti vanhempiensa kanssa vuonna 1942 Jämsän Konepaja ja Valimo -yhtiön, joka siirtyi osakeyhtiönä Lahteen vuonna 1945.

Yhtiöstä kehittyi Jämsän johdossa monipuolinen kone- ja laiteteollisuuden tuotanto- ja palveluyritys, joka suuntautui 1950-luvulla yhä enemmän hydrauliikkaan, mukaan lukien hydrauliventtiilit ja -sylinterit ja myöhemmin hydrauliset keskukset. Se ryhtyi myös maahantuontiin Mercantilen kumppanina ja harjoitti laajamittaista vientiä. Jämsä, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1973, myi yrityksen kehitysyhtiö Manconille 1982, mutta jäi vielä sen hallitukseen. Hän osallistui näkyvästi alansa yhteistyöhön, ollen muun muassa vuonna 1977 perustamassa Hydrauliikka- ja pneumatiikkayhdistystä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arvi Jämsä *Biografiasampo*. Viitattu 14.1.2022.
2. ↑  Kuolleita. Teollisuusneuvos Arvi Jämsä. *Helsingin Sanomat*, 9.9.1987, s. 14.
Washington roikkumassa puussa pahasti poltettuna
**Jesse Washington** oli afroamerikkalainen nuori, joka lynkattiin 15. toukokuuta 1916 Wacossa, Texasin osavaltiossa. Washingtonia oli syytetty valkoisen naisen, työnantajansa Lucy Fryerin, raiskauksesta ja murhasta. Viranomaiset lupasivat suojella häntä väkijoukolta, jos hän tunnustaisi. Viikon päästä pidetyssä oikeudenkäynnissä valamiehistö harkitsi päätöstään vain muutaman minuutin ja tuomitsi Washingtonin kuolemaan.

Väkijoukko vei Washingtonin suoraan oikeussalista kadulle, jonne kerääntyi tuhansia ihmisiä. Washingtonia pahoinpideltiin ja puukotettiin, ja lopulta hänet hirtettiin puuhun ja poltettiin elävältä. Häneltä leikattiin sormia matkamuistoiksi. Wacon pormestari oli pyytänyt valokuvaaja Fred Gildersleeven ottamaan lynkkaamisesta valokuvia, joista tehtiin myöhemmin postikortteja. Katsomassa olivat myös kaupungin johto ja monia poliiseja. Myös lapsia päästettiin katsomaan tätä lounastunneiltaan. Kun tapahtumasta uutisoitiin, ihmiset alkoivat kyseenalaistamaan lynkkauksen hataria perusteita ja erilaisia järjestöjä perustettiin vastustamaan valkoista ylivaltaa, joka kohteli epäoikeudenmukaisesti tummaihoisia ihmisiä. Vuonna 2016 Wacon pormestari pyysi julkisesti anteeksi afroamerikkalaisilta ihmisiltä epäoikeudenmukaista kohtelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Goodwyn, Wade: Waco Recalls a 90-Year-Old 'Horror' *NPR.org*.  13.5.2006. Viitattu 3.12.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Belonsky, Andrew: How the NAACP fought lynching – by using the racists' own pictures against them *The Guardian*.  27.4.2018. Viitattu 3.12.2018. (englanniksi)
**Lovro Majer** (s. 17. tammikuuta 1998 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen jalkapalloilija. Hänen seuransa on Ranskan Ligue 1:ssä pelaava Rennes. Hänen sopimuksensa seuran kanssa ulottuu kesäkuun 2027 loppuun saakka. Ennen siirtoa Ranskaan Majer edusti Kroatian pääsarja 1. HNL:ssä NK Dinamo Zagrebia ja NK Lokomotivaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Majer on pelannut joulukuun 2022 puoliväliin mennessä 120 Kroatian pääsarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 27 maalia. Hän on pelannut 42 Ligue 1 -ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt seitsemän maalia.

Majer on pelannut jouluun 2022 mennessä 18 maaottelua Kroatian A-maajoukkueessa. Näissä otteluissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän kuului pronssia saavuttaneeseen Kroatian joukkueeseen Qatarin MM-kilpailuissa 2022. Hän tuli MM-lopputurnauksessa vaihdosta kentälle Kroatian kuudessa ensimmäisessä ottelussa ja pelasi pronssiottelussa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Kanadaa vastaan. Brasiliaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa hän teki maalin joukkueensa toisena laukojana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lovro Majer Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Lovro Majer 

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Livaković |
2 Stanišić |
3 Barišić |
4 Perišić |
5 Erlić |
6 Lovren |
7 Majer |
8 Kovačić |
9 Kramarić |
10 Modrić |
11 Brozović |
12 Grbić |
13 Vlašić |
14 Livaja |
15 Pašalić |
16 Petković |
17 Budimir |
18 Oršić |
19 Sosa |
20  Gvardiol |
21 Vida |
22 Juranović |
23 Ivušić |
24 Šutalo |
25 Sučić |
26 Jakić |
Valmentaja Dalić