recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vasilikí Thánou-Christofílou** (kreik. Βασιλική Θάνου-Χριστοφίλου, 1. heinäkuuta 1950 Chalkída, Kreikka) on kreikkalainen juristi ja tuomari. Hän toimi virkaatekevänä Kreikan pääministerinä 27. elokuuta 2015 – 21. syyskuuta 2015. Thánou oli Kreikan historian ensimmäinen naispääministeri.

Elämä ja ura
------------

Thánou syntyi Chalkídassa Euboialla vuonna 1950. Hän opiskeli oikeustiedettä Ateenan yliopistossa sekä Université Paris-Panthéon-Assas'ssa (Pariisin II yliopisto), ja aloitti tuomarina vuonna 1975. Thánou aloitti syyttäjänviraston päällikkönä vuonna 2005 ja Kreikan korkeimman oikeuden (*Áreios Págos*) tuomarina vuonna 2008. Hän on myös opettanut oikeustiedettä.

Thánou nousi korkeimman oikeuden varapuheenjohtajaksi vuonna 2014 ja puheenjohtajaksi vuonna 2015. Hänestä tuli virkansa perusteella virkaatekevä pääministeri 27. elokuuta 2015 Aléxis Tsípraksen johtaman hallituksen erottua, syyskuun parlamenttivaaleja ja uuden hallituksen muodostamista odotettaessa. Tsípras jatkoi pääministerinä Thánoun jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Διατελέσαντες Πρωθυπουργοί Ελληνική Δημοκρατία - Ο Προθυπουργός. Viitattu 3.9.2018.

Kreikan kolmannen tasavallan (1974–) pääministerit
Konstantínos Karamanlís (1974–1980) ·
Geórgios Rállis (1980–1981) ·
Andréas Papandréou (1981–1989) ·
Tzannís Tzannetákis (1989) ·
Ioánnis Grívas (1989) ·
Xenofón Zolótas (1989–1990) ·
Konstantínos Mitsotákis (1990–1993) ·
Andréas Papandréou (1993–1996) ·
Konstantínos Simítis (1996–2004) ·
Kóstas Karamanlís (2004–2009) ·
Geórgios Andréas Papandréou (2009–2011) ·
Loukás Papadímos (2011–2012) ·
Panagiótis Pikramménos (2012) ·
Antónis Samarás (2012–2015) ·
Aléxis Tsípras (2015) ·
Vasilikí Thánou (2015) ·
Aléxis Tsípras (2015–2019) ·
Kyriákos Mitsotákis (2019–2023) ·
Ioánnis Sarmás (2023) ·
Kyriákos Mitsotákis (2023–) ·
**Lightning** on purjejolla, jonka on suunnitellut Sparkman & Stephens Yhdysvalloissa vuonna 1938. Sittemmin Lightning-purjeveneitä on rakennettu yli 15 000 kappaletta. Vakaana mutta myös nopeana jollana Lightning soveltuu sekä retki- että kilpakäyttöön.

Lightning on Kansainvälisen Purjehtijaliiton, ISAF:n, hyväksymä purjeveneluokka. Lightning on suosittu yksityyppivene, jolla kilpaillaan yli 13 maassa ja muun muassa Pan-Amerikan kisoissa. Euroopan-, Pohjois-Amerikan- ja Etelä-Amerikan -mestaruuskilpailut järjestetään vuosittain ja maailmanmestaruuskilpailut joka toinen vuosi. Suomessa maailmanmestaruudesta on kilpailtu kahdesti, Helsingissä 1971 ja Kuopiossa 1995.

Vene on 5,8 metriä pitkä ja sen paino on 318 kilogrammaa. Maston korkeus on 7,9 metriä. Lightningissa käytetään purjeina fokkaa, isopurjetta ja spinaakkeria. Veneessä on metallinen nostoköli, joten sitä on helppo kuljettaa trailerilla.

Suomessa Lightning-toimintaa organisoi Suomen Lightning-liitto, joka kuuluu Kansainvälisen Lightning-liittoon (*International Lightning Class Association, ILCA*) ja Suomen Purjehtijaliittoon (SPL).

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lightning-liitto
* International Lightning Class Association, ILCA
* Suomen Purjehtijaliitto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vasilikó** (kreik. Βασιλικό) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Euboian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chalkídan kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Lilántian kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chalkídan kunnan Lilántian kunnallisyksikköön. Vasilikó muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Βασιλικού, *Dimotikí Koinótita Vasilikoú*). Kaupungin väkiluku on 6 571 (vuonna 2011).

Vasilikón torni.
Vasilikón pieni kaupunki sijaitsee Lilántion tasangolla lähellä Lílas-jokea, linnuntietä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Chalkídan kaupungin keskustasta. Sen nähtävyyksiin kuuluu muun muassa venetsialaisaikainen, 1300- ja 1400-lukujen taitteessa rakennettu Vasilikón tornina tunnettu torni. Sen korkeus on 17,5 metriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Tower of Vasiliko *Kastrologos*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vasilikó** Wikimedia Commonsissa
Vasja Ložkin teoksen "Za Puškina!" vierellä
**Vasja Ložkin** (ven. Вася Ложкин; oik. **Aleksei Vladimirovitš Kudelin**, ven. Алексей Владимирович Куделин; s. 1976, Solnetšnogorsk) on venäläinen taiteilija.
Hän on tullut kuuluisaksi teostensa Internet-levityksestä. Piirroksissa seikkailevat useimmin kissat, mummot tai venäläiset, mutta myös poliitikkojen karikatyyrit.

Kudelin opiskeli lakia, muttei koskaan työllistynyt alalle. Hänellä ei ole taiteilijan koulutusta. Hän aloitti vesiväritöillä 1990-luvulla ja vuonna 2000 alkoi tehdä öljymaalauksia. Kudelin pääsi Solnetšnogorskin draamateatteriin lavastajaksi ja jatkoi piirustusta vasta 2007. Vasja Ložkin -nimimerkki syntyi vuonna 2005, kun Kudelin aloitti blogin LiveJournalissa. Vuodessa hän keräsi kymmenentuhatta seuraajaa.

Kudelin liittyi vuonna 2002 Koldovskije hudožniki -taiteilijaryhmään (noitataiteilijat). Taiteilijat ovat määritelleet tyylinsä olevan "piirrosrealismia" viitaten satiiristen piirrosanimaatioiden tyyliin. Ložkin tuli kuuluisaksi julkaistuaan teoksiaan Internetissä. Ložkinin mukaan hänen hahmonsa elävät psykoosin ja rajatilan maailmassa. Taiteilijan mukaan kaikki on konkreettista eikä hän piilota mitään metaforien taakse.

Kudelin on myös tehnyt musiikkia yhtyeissä Ebonitovyi kolotun, Vasja Ložkin Rokyndroll Bend ja Vasja Ložkin i kakije-to ljudi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Выставка эпатажного художника Васи Ложкина впервые пройдет в Нижнем Новгороде *Нижегородская правда*. Viitattu 28.8.2022. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vaskijärvi** on matala ja runsashumuksinen järvi Karkkilan koillisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Karkkilan keskustasta on kahdeksan kilometriä itäkoilliseen.

Maantiede
---------

Vaskijärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,5 kilometriä. Järven itäosassa on kolme saarta, joista laajin on Isosaari. Vaskijärven syvin kohta sijaitsee altaan pohjoisosassa, Isosaaren eteläpuolella järven syvyys on kauttaaltaan alle puolitoista metriä. Järven rannoilla on asutusta, peltoja ja metsää. Vaskijärven kylä sijaitsee järven pohjoispuolella.

Vaskijärveen laskee pelto- ja suo-ojia. Järven luoteisrannalta lähtee Vaskijoki länteen. Vaskijärveen kohdistuu mittavaa ulkoista fosforikuormitusta. Järvi on rehevä ja sen ekologinen tila on hyvä. Vesitilavuus on 2,82 miljoonaa kuutiometriä.

Vaskijärven läheisyydessä on useita soita. Noin kolme kilometriä luoteeseen levittäytyy Vaskisuo, Vaskijärven ja Keihäsjärven välissä Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajalla sijaitsee Keihässuo.

Vaskijärvi (23.056.1.001) kuuluu Vaskijoen valuma-alueeseen (23.056), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Puneliajärven alue (23.05). Vaskijärvi on Vaskijoen alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön koillisosassa. Vaskijärvi on pinta-alaltaan Karjaan toiseksi laajin järvi Onkimaanjärven jälkeen. Tilavuudeltaan se on kuitenkin alle puolet Karkkilan Pyhäjärvestä, joka on kolmanneksi laajin. Myös alle neliökilometrin laajuiset Vuotinainen ja Löyttyjärvi Karkkilan luoteisosassa ovat tilavuudeltaan Vaskijärveä suurempia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vaskijärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 8.5.2021.
3. 1 2 3  Vaskijärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 8.5.2021.
4. 1 2  Vaskijärvi. Järviwiki. Viitattu 8.5.2021.
5. ↑  Vaskijoen valuma-alue (23.056). Järviwiki. Viitattu 8.5.2021.
Staffan Mårtensson Linköpingissä 2017.
**Staffan Mårtensson** (s. 1964) on ruotsalainen klarinetisti ja kapellimestari. Hänestä tuli Gävlen sinfoniaorkesterin sooloklarinetisti vuonna 1992 ja Kungliga Hovkapelletin sooloklarinetisti vuonna 2000. Hän on esiintynyt lukuisten orkesterien solistina ja kamarimuusikkona. Hänen ohjelmistonsa ulottuu klassikoista nykyteoksiin ja sisältää myös klezmeriä sekä jazzia.

Mårtensson kantaesitti vuonna 2015 Albert Schnelzerin konserton Norrköpingin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on kantaesittänyt sooloteoksia ja konserttoja myös sellaisilta säveltäjiltä kuin Sven-David Sandströmiltä, Mikael Karlssonilta, Johan Ullénilta, Carin Bartosch Edströmiltä, Jonas Forssellilta, Roland Freisitzerilta ja Atli Ingólfssonilta.

Mårtensson on levyttänyt Wolfgang Amadeus Mozartin, Aaron Coplandin, John Fernströmin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin teoksia sekä nykyohjelmistoa. Hän sai *Clarinetto con forza* -levyllään vuonna 2006 Grammis-palkinnon vuoden klassisen solistin kategoriassa, ja Sveriges Radion *CD-revynissä* levy valittiin yhdeksi vuoden parhaista.

Vuonna 2001 Mårtenssonista tuli Östergötlands Musikdagar -tapahtuman taiteellinen johtaja. Vuosina 2008–2012 hän johti Ruotsin kansallismuseon Sommarnattskonserterna-sarjaa. Vuonna 2014 hän sai Litteris et Artibus -mitalin.

Lähteet
-------

1. ↑  Vandoren: Mårtensson, Staffan (SE) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Kungliga Hovkapellet: Staffan Martensson

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
Emil Petaja
**Emil Theodore Petaja** (12. huhtikuuta 1915 Milltown, Montana – 17. elokuuta 2000 San Francisco, Kalifornia) oli amerikansuomalainen kirjailija. Hän kirjoitti etupäässä scifi- ja fantasiakirjallisuutta, mutta myös salapoliisi- ja lännentarinoita. Petaja hyödynsi tarinoissaan usein kalevalaista mytologiaa.

Petaja syntyi Montanassa suomalaissyntyisille vanhemmille. Hän aloitti kirjailijanuransa 1940-luvulla kirjoittamalla lyhyitä kertomuksia kioskikirjoihin, ja työskenteli samoihin aikoihin valokuvaajana ja myöhemmin kirjakaupan pitäjänä. Petaja muutti aikuistuttuaan Los Angelesiin ja kirjoitti siellä asuessaan 14 romaania ja 150 lyhyttä kertomusta. Hän käytti myös kirjailijanimeä *E. Theodore Pine*.

Vuonna 1995 tieteis- ja fantasiakirjailijoiden yhdistys *Science Fiction and Fantasy Writers of America (SFWA)* nimesi Petajan *Author Emeritukseksi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Emil Petaja - Summary Bibliography The Internet Speculative Fiction Database. Viitattu 17.7.2012.
2. 1 2 3  Obituaries: Emil Petaja, 1915 - 2000 Locus Online. Viitattu 17.7.2012.
3. 1 2  Emil Petaja: Biographical Information Finnish North American Literature Association.  Arkistoitu 6.1.2009. Viitattu 17.7.2012.
4. 1 2  Muistokirjoitus: Emil Petaja; Science Fiction Author  20.8.2000. LA Times. Viitattu 17.7.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alaveski järv** on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Noodeskülassa sijaitseva padottu järviallas. Virolaisessa nimistössä *veski* tarkoittaa vesimyllyä.

Maantietoa
----------

Tekojärvi on 250 metriä pitkä ja 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se sijaitsee Noodasjärven ja Noodaskülan eteläpuolella ja 450 metriä Iskna jõgea ylävirtaan päin. Järvi on muodostettu patoamalla joki jyrkkärinteiseen Kütiorgin laaksoonsa, jolloin on syntynyt pitkänomainen patojärvi. Järven ympäristö on metsämaata, jonka rinteet kohoavat 30–40 metriä ylöspäin. Järven länsirantaa seuraa pieni taloille johtava tie.

Vesistösuhteita
---------------

Alaveski järv kuuluu Iskna jõen valuma-alueeseen, jossa Iskna jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on Iskna jõen läpivirtausjärvi eikä siihen ole johdettu muita ojia. Ylävirran puolella sijaitsee 150 metrin päässä toinenkin patojärvi Mäeveski järv, jonka vedenpinta on 86,1 metriä mpy. Lyhyen osuuden aikana iskna jõgi putoaa 5,5 metriä. Joella on pudotusta Noodasjärveen 7,1 metriä. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen seitsemän kilometrin päässä lähellä Kääpan taajamaa. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Alaveski järv (VEE2142710) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 5.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 5.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Oglethorpen kampuksen kellotornissa on 42 kellon carillon-soitin.
**Oglethorpe University** on pieni yksityinen liberal arts college Brookhavenissa, Atlantan esikaupunkialueella Yhdysvaltojen Georgiassa. Vuonna 1835 perustettu, runsaan tuhannen opiskelijan college on nimetty osavaltion perustajan, brittikenraali James Oglethorpen mukaan. Oglethorpe University tunnetaan Crypt of Civilization -aikakapselin säilytyspaikkana.

Historiaa
---------

Oglethorpe University perustettiin 1835 Midwayhin, osavaltion silloisen pääkaupungin Milledgevillen eteläpuolelle. Koulun perustivat presbyteriaanit, mutta nykyisin se on tunnustukseton. Yhdysvaltain sisällissota johti koulun sulkemiseen vuosiksi 1862–1866.

Kun osavaltion pääkaupunki siirrettiin Milledgevillestä Atlantaan, Oglethorpe University seurasi mukana. Vuonna 1870 se toimi Atlantan nykyisen kaupungintalon kohdalla. Taloudelliset vaikeudet pakottivat kuitenkin sulkemaan koulun. Oglethorpe avattiin uudelleen tunnustuksettomana eli uskonnollisista ryhmistä riippumattomana vuonna 1913. Vuonna 1915 alettiin rakentaa sille uutta kampusta Brookhavenin kaupunginosaan tohtori Siemers Jacobsin aloitteesta. Hän toimi sittemmin collegen rehtorina (*president*) lähes kolme vuosikymmentä.

Oglethorpe Universitystä tuli Oglethorpe College vuonna 1965, mutta *university*-sana otettiin käyttöön taas vuosia myöhemmin. Uusgoottilaiseen tyyliin rakennettu 0,4 neliökilometrin kampus on otettu mukaan Yhdysvaltojen historiallisten kohteiden luetteloon.

### Maskotti

Siemers Jacobs valitsi oppilaitoksen maskotiksi merilinnun nimeltä etelänkeiju (engl. *stormy petrel*), koska James Oglethorpen kerrottiin ihailleen sen sitkeyttä ja rohkeutta. Niinpä myös collegen urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Stormy Petrels.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oglethorpe University** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Oglethorpe University
**Carl Julius Harff** (30. marraskuuta 1816 Wismar, Mecklenburg – 27. maaliskuuta 1871 Helsinki) oli Suomeen muuttanut saksalainen kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.

Julius Harff oli työssä 1830-luvulla lyypekkiläisissä kauppahuoneissa ja vuodesta 1839 alkaen hän toimi kauppaedustajana, kauppakomissionäärinä ja kauppavaltuutettuna kiertäen lähes joka vuosi Suomen kaupungeissa. Vuonna 1853 Harff otti Suomen kansalaisuuden ja asettui pysyvästi kauppiaaksi Helsinkiin. Hänen yhtiökumppaneinaan olivat saksalaiset kauppiaat Ignatz Schiefner (1809–1875) ja Ernst Allwardt (1833–1872). Harff piti Helsingistä yllä kauppayhteyksiä Lyypekkiin, Pietariin ja Tallinnaan. Hänestä tuli Lyypekin konsuli 1863, Belgian konsuli 1864 ja Pohjois-Saksan liiton Suomen konsuliksi 1868.

Vuonna 1857 Harff oli mukana perustamassa Sydfinska Ångfartygsbolaget-varustamoa, joka hankki vuonna 1858 Suomen ensimmäiset suuret höyrylaivat, Hullissa Englannissa rakennetut Nikolain ja Alexanderin. Harff oli osakkaana myös muissa suomalaisissa höyrylaivayhtiöissä, kuten Österbottniska Ångfartygs Ab:ssä. Harffin liikkeen yhteydessä toimi höyrylaivatoimisto ja hän ilmoitteli säännöllisesti sanomalehdissä laivojen saapumis- ja lähtöaikoja. Harff sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1869.

Harff sai toimiluvan yhdessä helsinkiläisten kauppiaiden Feodor Kiseleffin (1823–1874) ja Adolf Fredrik Waseniuksen (1829–1903) kanssa yksityisen rautatien rakentamiseksi Hyvinkäältä Hankoon. Sen jälkeen kun Riihimäen-Pietarin välinen rautatieyhteys valmistui syyskuussa 1870, Hangon rata olisi mahdollistanut usean kuukauden pidennyksen Pietariin ja Helsinkiin suuntautuvalle laivaliikenteelle koska Hangon satama pysyi kauemmin jäistä vapaana. Hangon rautatiehanke eteni kuitenkin hitaasti sillä samaan aikaan oli suunnitteilla rautatieyhteyden rakentaminen Pietarista Tallinnaan. Hart oli maaliskuussa 1871 neuvottelemassa Pietarissa ratahankkeen rahoituksesta kun hän sairastui koleraan ja joutui palaamaan Helsinkiin. Hän kuoli pian kotiin paluunsa jälkeen. Pietarilaisten pankkien rahoittama Hangon rata toteutui vuonna 1873 mutta rata menestyi huonosti Tallinnan sataman kilpailun takia. 

Harff haudattiin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle. Perheetön Harff siirsi testamentillaan liiketoimintansa kumppaneilleen Schiefnerille ja Allwardtille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  BiografiaSampo : Julius Harff
2. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Oussama Assaidi** (arab. أسامة السعيدي‎, s. 15. elokuuta 1988 Beni-Boughafar, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija. Keskikentän vasemmalla laidalla pelaava Assaidi edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia.

Seurajoukkueura
---------------

Assaidi pelasi kaudet 2006–2008 alankomaalaisessa Omniworldissa tehden 36 ottelussa kolme maalia. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi De Graafschapiin, jossa pelasi ensimmäisenä kautenaan 12 ottelua ja teki yhden maalin. Assaidi vaihtoi kesken seuraavan kauden Heerenveeniin tehtyään De Graafschapissa viisi maalia viidessä ottelussa. Hän pelasi Heerenveenissä loppukauden aikana 20 ottelua ja teki yhden maalin. Seuraavilla kausilla maaleja syntyi enemmän: kaudella 2010–2011 yhdeksän maalia 31 ottelussa ja kaudella 2011–2012 kymmenen maalia 27 ottelussa. Kaudella 2012–2013 Assaidi ehti pelaamaan Heerenveenissä vain yhden ottelun, kunnes siirtyi englantilaiseen Liverpooliin. Tammikuussa 2015, Liverpool ilmoitti päättäneen Assaidin lainapestin Stokeen. Alun perin oli sovittu, että nopea marokkolainen pelaisi kauden loppuun Stokessa, mutta sen sijaan hän siirtyi Dubailaisseura Al-Ahli Dubaiin vajaan viiden miljoonan punnan siirtosummalla.

Maajoukkueura
-------------

Assaidi on edustanut Marokkoa vuodesta 2011 lähtien. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 9. helmikuuta 2011 Nigeriä vastaan saatuan kutsun Marokon silloiselta valmentajalta Eric Geretsiltä. Ensimmäisen maalinsa hän teki Marokolle 4. kesäkuuta 2011 Afrikan-mestaruuskisojen karsintaottelussa Algeriaa vastaan.

Assaidi valittiin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi yhden ottelun avausottelussa Tunisiaa vastaan. Marokon kisat päättyivät alkulohkoon.

Muuta
-----

Lähteet
-------

* Oussama Assaidi Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Oussama Assaidi National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑  Gerets roept Assaidi op voor Marokko *nusport* 3.2.2011 Viitattu 6.2.2012 (hollanniksi)

Marokon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2012
1 Lamyaghri |
2 Basser |
3 al-Kaddouri |
4 Kantari |
5 Benatia |
6 Hermach |
7 Taarabt |
8 El Ahmadi |
9 El Arabi |
10 Belhanda |
11 Assaidi |
12 Amsif |
13 Kharja |
14 Boussoufa |
15 El Kaoutari |
16 Alioui |
17 Chamakh |
18 Boukhriss |
19 Carcela |
20 Hadji |
21 Amrabat |
22 Badda |
23 Mrani |
Valmentaja Gerets

Marokon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Lamyaghri |
2 Achakhir |
3 Bergdich |
4 Kantari |
5 Benatia |
6 Hermach |
7 Barrada |
8 El Ahmadi |
9 El Arabi |
10 Belhanda |
11 Assaidi |
12 Zniti |
13 Kaddioui |
14 El Hamdaoui |
15 El Kaoutari |
16 Noussir |
17 el-Adoua |
18 Belghazouani |
19 Chafni |
20 Hamdallah |
21 Amrabat |
22 Askri |
23 Hafidi |
Valmentaja Taoussi
**Riippaheinät** tai **riipaheinät** (*Pleuropogon*) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi lajia.

Riippaheinät ovat yksi- tai monivuotisia heiniä. Niiden varret voivat kasvaa 5–160 cm korkeiksi ja ne voivat olla kasvutavaltaan pystyjä tai tyveltä polveilevia. Lehtitupet ovat lähes kokonaan kiinni ja kielekkeet ovat kalvomaisia. Kukinto on varren päässä sijaitseva terttu, joskus röyhy. Tähkylöissä on 5–20, joskus jopa 30 kukkaa, joskin ylimmät kukat ovat heikosti kehittyneitä. Tähkylöiden kaleet voivat olla keskenään saman- tai erikokoisia, kuitenkin viereistä helvettä lyhyempiä. Ulkokaleet ovat yksisuonisia, mutta sisäkaleissa on yhdestä kolmeen suonta. Heteissä on kolme pontta.

Riippaheinistä yksi laji kasvaa luonnossa sirkumpolaarisesti arktisella alueella ja loput Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleisella rannikolla Brittiläisen Kolumbian eteläosista Kalifornian keskiosiin. Nämä loput lajit on luokiteltu joskus omaan sukuunsa *Lophochlaena*, jota pidetään nykyisin kuitenkin riippaheinien alasukuna. Kanadassa riippaheiniä tavataan Brittiläisessä Kolumbiassa, Newfoundlandissa, Quebecissa, Ontariossa ja Nunavutissa. Yhdysvalloissa riippaheiniä tavataan Alaskan, Washingtonin, Oregonin ja Kalifornian osavaltioissa. Riippaheiniä tavataan myös Grönlannissa.

Lajeja
------

* *Pleuropogon californicus*
* *Pleuropogon davyi* (syn. *Pleuropogon californicus* var. *davyi*)
* *Pleuropogon hooverianus*
* *Pleuropogon oregonus*
* *Pleuropogon refractus*
* *Pleuropogon sabinei* – riippaheinä

Lähteet
-------

1. ↑  The Plant List (*Pleuropogon*) *The Plant List*.  2013. Viitattu 25.1.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Flora of North America: *Pleuropogon* *Flora of North America*. Viitattu 15.1.2022. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1953241
* Wikispecies: Pleuropogon
* CoL: 8W2JQ
* EoL: 108196
* EPPO: 1PPNG
* GBIF: 2704803
* GrassBase: gen00493
* GRIN: 9585
* iNaturalist: 60306
* IPNI: 18757-1
* IRMNG: 1307245
* ITIS: 42026
* NCBI: 669745
* Open Tree of Life: 611498
* PLANTS: PLEUR2
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:18757-1
* Tropicos: 40011875
* VASCAN: 1563
* WFO: wfo-4000030355

 |

 |
**Sasradiningrat II** (k. 1846) oli jaavalainen aatelinen ja Surakartan sulttaanikunnan *patih* (suom. *suurvisiiri, ylin ministeri*) vuosina 1812–1846.

Sasradiningrat II:n valtakausi ulottui sulttaani Pakubuwono IV:stä Pakubuwono VII:een asti. Hän oli mahdollisesti osallisena sulttaani Pakubuwono VI:n nostamisessa valtaistuimelle. Hänellä oli sukunsa puolesta yhteyksiä kuningashuoneeseen, mutta hän ei monesta syystä erityisesti pitänyt maan hallitsijoista. Hän kuitenkin nautti kansan suosiota.

Historioitsija Vincent Houbenin mukaan Sasradiningrat II oli ovela ja tiesi kuinka olla tekemisissä Alankomaiden Itä-Intian asiamiesten kanssa, kuitenkin niin, että hän sai pidettyä nämä riittävän etäällä oman asiansa ajamiseksi. Kun alankomaalaiset pyysivät Bagelenin herruutta jonkin aikaa ennen Jaavan sotaa, Sasradiningrat II vastasi, että oli valmis luovuttamaan Banyumasin ja Ponorogon, mutta ei Bagelenia, koska se ahkeralla väestöllään toi Surakartan ylimystölle sen toimeentulon.

Myös Sasradiningrat II:n poika tai pojanpoika Sastrawidakda toimi Surakartan sulttaanikunnan palveluksessa.

Lähteet
-------

* Florida, Nancy K.: *Writing the Past, Inscribing the Future: History as Prophesy in Colonial Java*. Duke University Press, 1995. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Manse, Maarten: *Shared Authority: Local cooperation in the construction of colonial governance on Java in the early 1830s*. Leiden University, 2014. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
* Carey, Peter: *Sisi Lain Diponegoro*. Cetakan pertama, 2017. Teoksen verkkoversio. (indonesiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Florida 1995, s. 54
2. 1 2 3 4  Manse 2014, s. 49
3. ↑  Florida 1995, s. 53-54
4. ↑  Carey 2017, s. 143-144
5. ↑  Manse 2014, s. 61, 91
**Pyhä stoa** (m.kreik. Ἱερὰ στόα, *Hiera stoa*) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.

Historia
--------

Pyhä stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella, ja ajoitetaan yleensä noin vuosiin 160–150 eaa. Viimeistään se on ollut olemassa noin vuonna 130 eaa. Stoaan oletettavasti liittyvän piirtokirjoituksen mukaan sen lahjoittaja oli tekstin tulkinnasta riippuen joko Kappadokian kuningas Orofernes tai Ariarathes VI. Rakennuksen nimi tiedetään puolestaan toisesta, ensimmäiselle vuosisadalla eaa. ajoittuvasta piirtokirjoituksesta, joka mainitsee nimen Aulus Aemilius Zosimos ja viittaa kirjoituksen sijaintiin ilmaisulla "Pyhässä stoassa agoralla" (ἐν τῆι ἱερᾶι στοᾶι ἐν τῆι ἀγορᾶι, *en tēi hierāi stoāi en tēi agorāi*).

Prienen agoraa, taustalla Pyhän stoan rauniot.
Rakennusta käytettiin muun muassa kaupunginarkistona, ja sen seinien osista on löydetty lukuisia piirtokirjoituksia. Roomalaisella kaudella, mahdollisesti jo 100-luvulla eaa. yksi sen huoneista oli ilmeisesti omistettu keisarikultteille ja Roman eli Rooman kaupungin henkilöitymän kultille. Ennen stoan rakentamista sen paikalla oli mahdollisesti ollut varhaisempi, lyhyempi stoa.

Rakennus
--------

Stoa sijaitsi Prienen agoran pohjoispuolella ja avautui etelään eli agoralle päin. Stoan pituus oli noin 116,5 metriä ja syvyys noin 16,8 metriä, mistä pylväskäytävän syvyys oli noin 11,8 metriä. Stoa edusti julkisivultaan, jossa oli 49 pylvästä, doorilaista tyyliä. Pylväiden korkeus oli noin 5,2 metriä.

Sisäosissa 24 joonialaista pylvästä jakoi stoan kahteen laivaan. Takaosassa oli 15 huonetta, joiden kaikkien leveys oli noin 4,4 metriä ja syvyys noin 3,6 metriä. Kolme huoneista oli eksedran mallisia. Stoalle johti agoralta kuusi porrasaskelmaa.

Stoan pohjoispuolella eli agoralta katsottuna sen takana sijaitsivat Buleuterion ja Prytaneion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Priene, Sacred Stoa (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2 3  Sacred Stoa *Priene.net*.  Arkistoitu 18.6.2021. Viitattu 4.11.2019.
3. ↑  *IvPriene* 113, 37.
4. ↑  Edelmann-Singer, Babett & Konen, Heinrich & Böttcher, Julia: *Salutationes – Beiträge zur Alten Geschichte und ihrer Diskussion: Festschrift für Peter Herz zum 65. Geburtstag*, s. 180. Region im Umbruch, Nide 9. Frank & Timme GmbH, 2013. ISBN 3865964710. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "PRIENE (Turunçlar) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Priene (Ionia) 118 Gullubahce - Πριήνη *ToposText*. Viitattu 4.11.2019.
Pierre Nicole
**Pierre Nicole** (1625 Chartres, Ranska - 16. marraskuuta 1695) oli ranskalainen teologi ja filosofi, joka oli merkittävimpiä jansenisteja.

Elämä ja teokset
----------------

Nicole opiskeli teologiaa Pariisissa vuodesta 1642, ja tutustui pian Port-Royalin luostarin jansenistiyhdyskuntaan. Nicole ei koskaan ryhtynyt papiksi, vaan pysyi teologisena oppineena. Hän toimi muun muassa janisenistisen kirjallisuuden toimittajana Antoine Arnauldin kanssa sekä opettajana. Eräs hänen oppilaistaan oli myöhempi runoilija Jean Racine.

Nicolella oli suuri merkitys Blaise Pascalin *Lettres provinciales* -kirjeiden (1656) kokoamisessa. Vuonna 1658 hän käänsi ne latinaksi pseudonyymillä Nicholas Wendrock. Vuonna 1662 Nicole kirjoitti yhdessä Arnauldin kanssa vaikutusvaltaisen *Port-Royalin logiikan*, joka perustui aristoteelisen logiikan kartesiolaiseen tulkintaan. Vuonna 1664 Nicole alkoi itse kirjoittaa sarjaa kirjeitä, *Les Imaginaires*, tarkoituksenaan osoittaa, että jansenisteihin liitetyt harhaoppisiksi tuomitut mielipiteet olivat todellisuudessa olemassa vain jesuiittojen mielikuvituksessa. Desmaretz de Saint-Sorlin hyökkäsi voimakkaasti näitä kirjeitä vastaan. Nicole vastasi uudella sarjalla kirjeitä, *Les Visionnaires* (1666).

Suunnilleen samaan aikaan Nicole päätyi kiistelemään Jean Clauden kanssa ehtoollisen transsubstantiaatio-opista. Tätä kautta syntyi yhdessä Arnauldin kanssa kirjoitettu laaja teos *La Perpétuité de la foi de l'église catholique touchant l'eucharistie* (1669). Nicolen suosituin teos oli kuitenkin *Essais de morale*, joka käsitteli käytännöllistä kristillisyyttä. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1671, ja tätä seurasi uusia osia epäsäännöllisin välein; yhteensä sarjassa oli 14 osaa. Näissä sarjoissa olevat pohdinnat *amour-propre* -käsitteestä vaikuttivat muun muassa Bernard Mandevillen ja Jean-Jacques Rousseaun ajatteluun. 

Vuonna 1679 Nicole ja Arnauld joutuivat pakenemaan Belgiaan jansenistien vainojen alettua uudelleen. Heidän tiensä kuitenkin erosivat sittemmin. Vuonna 1683 Nicolen sallittiin palata Pariisiin. Hän jatkoi siellä kirjallista työtään loppuun asti. Kuollessaan hän kirjoitti kirjaa kvietistejä vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Forget, Jacques: Pierre Nicole *Catholic Encyclopedia*.  1911. New York:  Robert Appleton Company.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pierre Nicole
**Rock 'n' Roll** on John Lennonin vuonna 1975 julkaistu albumi. Se on poikkeuksellinen levy Lennonin soolotuotannossa, sillä se ei sisällä lainkaan Lennonin omia lauluja, vaan coverversioita 1950-luvun rock'n'roll-klassikoista. Levyn kannessa on mustavalkoinen kuva 15-vuotiaasta Lennonista vuonna 1955.

Kun levyä ryhdyttiin tekemään tuottajana toimi Phil Spector, joka kuitenkin katosi omille teilleen kesken levytyssessioiden. Lennon ryhtyi tekemään albumia *Wall and Bridges*, jonka valmistuttua hän palasi takaisin vanhojen rock-klassikoiden pariin. Lennon kävi läpi nauhoitukset, jotka oli tehty Spectorin johdolla ja huomasi niiden olevan suurimmaksi osaksi heikkotasoisia johtuen ennen kaikkea siitä, että levytysstudiossa kaikki olivat olleet usein juovuksissa. Lennon kokosi nopeasti uuden yhtyeen ja levytti sen kanssa yhdeksän vanhaa klassikkobiisiä. Sen jälkeen hän paranteli muutamaa aiempien sessioiden aikana levytettyä laulua ja albumi oli valmis.

*Rock 'n' Roll* -albumilta julkaistiin single "Stand By Me", joka menestyi hyvin, kuten itse albumikin. Tämän albumin jälkeen Lennon jäi levytys- ja esiintymistauolle, jota kesti viisi vuotta.

*Rock 'n' Roll* -albumin levytyssessioiden ylijääneistä kappaleista kolme julkaistiin myöhemmin albumilla *Menlove Avenue*. Ne julkaistiin myös bonuskappaleina *Rock 'n' roll* -albumin CD-versiolla 2004. Kappeleet ovat "Angel Baby", "To Know Her is to Love Her" ja "Since My Baby Left Me".

Vuoden 2004 CD-versiossa kuullaan myös aiemmin julkaisematon pätkä kappaleesta "Just Because", jossa Lennon lähettää terveisiä "kaikille kotiin Englantiin" ja mainitsee erikseen nimeltä Ringon, Paulin ja Georgen.

Levyn kappaleet (1975)
----------------------

1. "Be-Bop-A-Lula" (Tex Davis/Gene Vincent) – 2:39
2. "Stand by Me" (Jerry Leiber/Mike Stoller/Ben E. King) – 3:26
3. "Medley: Rip It Up/Ready Teddy" (Robert 'Bumps' Blackwell/John Marascalco) – 1:33
4. "You Can't Catch Me" (Chuck Berry) – 4:51
5. "Ain't That a Shame" (Fats Domino/Dave Bartholomew) – 2:38
6. "Do You Wanna Dance?" (Bobby Freeman) – 3:15
7. "Sweet Little Sixteen" (Chuck Berry) – 3:01
8. "Slippin' and Slidin'" (Eddie Bocage/Albert Collins/Richard Wayne Penniman/James H. Smith) – 2:16
9. "Peggy Sue" (Jerry Allison/Norman Petty/Buddy Holly) – 2:06
10. "Medley: Bring It On Home to Me/Send Me Some Lovin'" (Sam Cooke)/(John Marascalco/Lloyd Price) – 3:41
11. "Bony Moronie" (Larry Williams) – 3:47
12. "Ya Ya"
13. "Just Because" (Lloyd Price) – 4:25
**Robert Whitehead** (1823 Bolton – 14. marraskuuta 1905 Shrivenham, Berkshire) oli brittiläinen laivan- ja veneenrakennusinsinööri ja keksijä. 

Hänet tunnetaan ensimmäisen moottorilla liikkuvan torpedon keksijänä yhdessä italialaisen laivaston komentajakapteeni Giovanni Luppisin kanssa, joka tuolloin oli jo vetäytynyt aktiivipalveluksesta. Whitehead perusti myös yrityksen valmistamaan torpedoja nimillä Whitehead MK 1 jne. kun asetta paranneltiin. Elinaikanaan useat valtiot palkitsivat hänet kunniamaininnoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Syntymä- ja kuolinaika *georgandagathe.org*. Viitattu 29.03.2022.
2. ↑  G&A | Whitehead Torpedo *Georg & Agathe Foundation*. Viitattu 29.3.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Robert Williamson III** (s. 7. marraskuuta 1970, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.

Williamson varttui Granburyssa, Teksasissa ja suoritti opintonsa Angelo State Universityssa San Angelossa. Pokerinpeluun Williamson oppi isältään.

World Series of Poker
---------------------

Robert Williamson III tunnetaan omaha-spesialistina. Omahasta hänellä on useita hyviä sijoituksia World Series of Pokerin (WSOP) turnauksissa. Vuonna 2002 hän voitti toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksesta. Turnauksen ykköspalkinto oli 201 160 dollaria. 2004 hän oli Chau Giangin voittaman 2 000 dollarin pot limit omaha -turnauksen kakkonen. Vuonna 2005 hän oli toinen 5000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa, jonka Phil Ivey voitti. Toisesta sijastaan Williamson ansaitsi 353 115 dollaria.

Vuoden 2006 50 000 dollarin turnausmaksun H.O.R.S.E.-kisassa Williamson oli kymmenes ansaiten 205 920 dollaria.

Muut turnaukset
---------------

Tammikuussa 2003 Williamson voitti Jack Binion World Poker Open -tapahtuman 500 dollarin pot limit omaha -turnauksen ja elokuussa 2003 hän oli ykkönen Jack Binion Mid-America Poker Classicin 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa. 

Williamson on pelannut televisioiduissa pokeriturnauksissa kuten *Poker Royale* (jossa hän on ollut myös kommentaattorina) ja *William Hill Poker Grand Prix*. Hän on pelannut myös *Ultimate Blackjack Tourilla*.

Maaliskuussa 2009 Williamsonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑   : Robert, III Williamson WSOP player profile World Series of Poker. Viitattu 25. maaliskuuta 2009.
2. ↑   : Robert Williamson III stats The Hendon Mob. Viitattu 25. maaliskuuta 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* Robert Williamson III The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Sidonius Apollinarista esittävä lasimaalaus Clermont-Ferrandin katedraalissa.
**Sidonius Apollinaris** eli **Gaius Sollius Apollinaris Sidonius** (n. 430 – n. 485) oli kristitty gallialaissyntyinen roomalainen piispa ja kirjailija. Sidonius Apollinaris syntyi Lugdunumissa eli nykyisessä Lyonissa ja seurasi Roomaan appeaan Avitusta, josta tuli Länsi-Rooman keisari vuonna 455. Majorianus syrjäytti sittemmin Avituksen 456, ja Sidonius Apollinaris vastusti tätä jonkin aikaa, mutta taipui sitten tukemaan tätä. Majorianuksen kuoltua Sidonius Apollinaris palasi kotikaupunkiinsa, mutta siirtyi sitten jälleen Roomaan, jossa hänestä tuli praefectus urbi vuonna 468. Sidonius Apollinariksesta tuli Augustonemetumin (nykyinen Clermont-Ferrand) piispa 470-luvulla. Virassaan hän yritti torjua visigoottien hyökkäyksiä huonolla menestyksellä.

Sidonius Apollinariksen tuotantoon kuuluu 24 runoa, joiden joukossa on ylistysrunot sekä Avitukselle että Majorianukselle ja ystäville kirjoitettuja runoja. Lisäksi häneltä on säilynyt laaja kokoelma sukulaisille ja ystäville kirjoitettuja kirjeitä, jotka ovat tärkeä 400-luvun historian lähde.

Lähteet
-------

* Castrén, Paavo ja Pietilä-Castrén, Leena: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. 1 2  Castrén ja Pietilä-Castrén 2000, s. 523


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Siegfried Buback, 1976.
**Siegfried Buback** (3. tammikuuta 1920 Wilsdruff, Saksa – 7. huhtikuuta 1977 Karlsruhe, Länsi-Saksa) oli länsisaksalainen tuomari ja yleinen syyttäjä, jonka Baader-Meinhof ryhmä surmasi 7. huhtikuuta vuonna 1977 Karlsruhessa. Hän toimi valtionsyyttäjänä (*Generalbundesanwalt*) vuosina 1974–1977.

Bubackin ajaessa töihin kaksi miestä ajoi moottoripyörällä auton viereen ja ampui. Buback ja autonkuljettaja Georg Göbel sekä oikeuden virkamies Georg Wurster kuolivat kadulle Karlsruhessa. Murhaajat katosivat nopeasti paikalta. Kaupungin laidalta löydettiin myöhemmin Suzuki-merkkinen moottoripyörä. 

Muistokivi Karlsruhessa.
Murhan tekijäksi ilmoittautui RAF:n ryhmä Kommando Ulrike Meinhof. Laukausten ampujasta ei ole tietoa, mutta kolme RAF:n jäsentä, Knut Folkerts, Christian Klar ja Brigitte Mohnhaupt, tuomittiin murhaan osallisina elinkautisiin rangaistuksiin. Bubackin murhan taustaryhmässä toiminut Verena Becker pidätettiin 27. elokuuta 2009, kun kirjeistä löytyneiden dna-näytteiden todettiin yhdistävän hänet murhan valmisteluun. Becker sai vuonna 1977 elinkautisen tuomion poliisien murhayrityksestä, mutta hänet armahdettiin 1989.

Heti Bubackin murhan jälkeen Länsi-Saksan poliisi julisti yleisen hälytyksen koko Liittotasavallassa. Molemmat oikeistopuolueet CDU ja CSU syyttivät epäsuorasti sosialidemokraattista hallitusta murhasta.*lähde?* Ruotsin poliisi antoi 9. huhtikuuta yleishälytyksen, koska kolmen Baader-Meinhofin ryhmän jäsenen oletettiin paenneen Ruotsiin.

Tuolloin jo vangitun RAF:n entisen asianajajan, sittemmin aktiivisen jäsenen Siegfried Haagin oletetaan toimineen taustalla. Haas vapautettiin 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Saksan poliisi pidätti entisen RAF-terroristin viitattu 29.8.2009
2. ↑  Mitteldeutsche Zeitung, Spur zu Becker war längst heiß, 21.8.2009 viitattu 29.8.2009


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Heikki Häiväoja: *Sodanajan naisen muistomerkki* (1996).
**Sodanajan naisen muistomerkki** on Helsingin Kalliossa sijaitseva kuvanveistäjä Heikki Häiväojan toteuttama muistomerkki. Se on omistettu Suomen naisten toiminnalle toisen maailmansodan aikana ja pystytetty vuonna 1996. Muistomerkki sijaitsee Porthaninrinteen varrella lähellä Toisen linjan risteystä, Kallion virastotalon korttelissa.

Kallioseinämään upotettuun muistomerkkiin kuuluu kahdeksan metriä korkea eteenpäin nojaava kulmikas teräspalkki ja Kurun harmaasta graniitista veistettyjä sileäpintaisia kivipaasia, joista suurin on 7,5 metriä leveä. Seinämäisten kivipaasien väliin jäävälle syvennykselle johtaa muutama porrasaskelma. Keskimmäisessä kivipaadessa lukee kullatuin kaunokirjoituskirjaimin "*1939 1945 – Sodanajan naisen kunniaksi – Krigtidens kvinna till ära*". Sen molemmin puolin oleviin kahteen pystypaateen on kaiverrettu naishahmoja esittävät korkokuvat, vasemmalla kotirintaman työläisäiti ja oikealla rintamalla palveleva sairaanhoitaja. Kallistuva teräspylväs symboloi samanaikaisesti sodan uhkaa ja uskoa tulevaisuuteen sekä toimii katseenvangitsijana. Häiväojan apuna teoksen toteuttamisessa olivat kuvanveistäjä Ari Laitinen ja teknikko Sakari Kinnunen.

Joukko kansalaisjärjestöjä, veteraanijärjestöjä ja kaatuneitten omaisten järjestöjä käynnisti muistomerkkihankkeen vuonna 1985. Aluksi muistomerkin paikaksi kaavailtiin Hakasalmen puiston kalliota ja suunnitelma tilattiin sotamuistomerkkeihin erikoistuneelta kuvanveistäjä Ensio Seppäseltä, joka olisi toteuttanut sen useita naishahmoja esittävänä patsaana. Helsingin kaupunginhallitus torjui tämän suunnitelman ja tarjosi vuonna 1989 muistomerkille vaihtoehtoisen paikan Porthaninrinteen kallioleikkauksen luota. Suunnittelijaksi pyydettiin abstraktista julkisesta taiteestaan tunnettu Heikki Häiväoja, jolta muistomerkin tilaajat kuitenkin toivoivat esittävää ja selkeää teosta. Häiväoja yhdisti muistomerkissä abstraktin konstruktion esittäviin reliefeihin. Muistomerkin paljasti 12. lokakuuta 1996 patsastoimikuntaa johtanut kauppaneuvos Ensio Hukkataival. Se oli Suomen ensimmäinen naisten sota-ajan toiminnalle omistettu valtakunnallinen muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sodanajan naisen muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin taidemuseon Julkiset veistokset -tietokanta. Viitattu 31.5.2018.
2. 1 2  Antero Rautio: *Löytöretki muistomerkeille – Pääkaupunkiseudun julkiset teokset*, s. 213. Edita, Helsinki 2006.
3. 1 2  Erik Kruskopf: *Veistosten kaupunki – Taidetta Helsingin katukuvassa* (suom. Rauno Ekholm), s. 134–135. Schildts, Helsinki 2000.
**Sodankylän linja-autoasema** on linja-autoasema Sodankylässä.

Sodankylän linja-autoasema muodostaa yhdessä Kemin ja Rovaniemen linja-autoasemien kanssa valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön "Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat". Sodankylän kirkonkylän osayleiskaava-alueen rakennusinventointi kuvaa linja-autoasemaa "keskustan arkkitehtoniseksi kohokohdaksi", joka "edustaa uudistunutta tila- ja arkkitehtuuriajattelua". Sodankylän linja-autoaseman merkitys osana Sodankylän taajamakuvaa on keskeinen.

Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat jälleenrakennettiin Lapin sodan jälkeen. Vuonna 1946 paikkakunnille avattiin parakkiasemat ja vuonna 1949 väliaikaiset linja-autoasemat. Rakennukset ajanmukaistettiin vuosina 1959–1964. Asemat ovat yhä toiminnallisesti ja taajamakuvallisesti keskeisiä rakennuksia. Linja-autoaseman rakennus on vuodelta 1962 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Kaarlo Leppänen, Niilo Pulkka ja Pekka Rajala, kuten Rovaniemenkin linja-autoaseman. Linja-autoaseman rakennutti kiinteistöyhtiö, jossa oli osakkaina kunta ja Matkahuolto. Sodankylän Linja-autoasemakiinteistö Oy perustettiin vuonna 1961 ja se on yhä toiminnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristot RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 13.4.2022.
2. ↑  Kauppinen, Marjut: Sodankylän kirkonkylän osayleiskaava-alueen rakennusinventointi (PDF)  26.3.2012. Sito Oy. Viitattu 13.4.2022.
3. ↑  Sodankylän Linja-autoasemakiinteistö Oy *Finder*. Fonecta. Viitattu 13.4.2022. [vanhentunut linkki]
**Antti Matias Tulimaa**, vuoteen 1931 **Lillström** (25. helmikuuta 1928 Lapua – 25. elokuuta 2009 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Tulimaan vanhemmat olivat junailija Onni Akseli Tulimaa, aiemmin Lillström, ja Helmi Susanna Koski ja puoliso vuodesta 1952 Oili Arlin Luoma. Tulimaa pääsi ylioppilaaksi Seinäjoen yhteislyseosta vuonna 1946 ja valmistui koneinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta vuonna 1949. Hän toimi vuoteen 1951 asti suunnittelijana Valion koneosastolla ja opiskeli samaan aikaan Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1952.

Hämeen-Uudenmaan meijeriliiton neuvojaksi yliopistosta valmistuttuaan mennyt Tulimaa valittiin vuonna 1955 Par-Ma Oy:n toimitusjohtajaksi. Yhtiön lopetettua toimintansa hänestä tuli vuonna 1959 Kuivamaito-yhtiön tekninen johtaja. Vuonna 1963 Tulimaa siirtyi Seinäjoelle vasta perustetun Osuuskunta Maitojalosteen toimitusjohtajaksi. Tulimaan johdossa siitä tuli liikevaihdoltaan Suomen suurin meijeriosuuskunta. Eläkkeelle toimitusjohtajan työstään Tulimaa jäi vuonna 1988. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän oli saanut kymmenen vuotta aiemmin, vuonna 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Antti Tulimaa *Biografiasampo*. Viitattu 13.5.2022.
2. 1 2  Muistot. Antti Tulimaa. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  25.8.2009. Viitattu 13.5.2022.
3. 1 2  50-vuotiaita.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 25.2.1978, nro 24, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.5.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Oussouye** on kunta ja samannimisen departementin keskus Ziguinchorin alueella Senegalissa. Se sijaitsee Casamancejoen alajuoksulla 40 kilometriä Ziguinchorista länteen. Kunnassa on 5 300 asukasta (vuonna 2016, arvio).

Oussouye on historiallisen Kassan kuningaskunnan keskus. Sen vuonna 2000 valittu hallitsija Sibilumbaï Diedhiou toimii uskonnollisena johtajana ja konfliktien ratkaisijana sekä osallistuu neuvontantajineen kunnan päätöksentekoon.

Asukkaista yli 95 prosenttia on dioloja. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, sererejä ja wolofeja. Perinteisen uskonnon rinnalla harjoitetaan kristinuskoa ja islamia.

Oussouye on paikallinen liikennekeskus, josta on yhteydet Ziguinchoriin, Cap Skirringiin, Mlompiin ja Elinkineen. Väestön elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsien hyödyntäminen, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus.

Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lyseo ja lääkärin vastaanotto. Kunnassa on vesijohto-, sähkö- ja matkapuhelinverkot.

Oussouye on kiinnostava kulttuurimatkailukohde. Sen nähtävyyksiä ovat perinteiset juhlat ja seremoniat, käsityöperinne, hallitsijan hovi ja ympäröivä rehevä luonto. Kunnassa on majoitus- ja ravintolapalveluja. Lähistöllä sijaitsee eurooppalaisten suosima Cap Skirringin rantalomakohde.

Lähteet
-------

1. ↑  La population du Sénégal en 2016 *ANSD*.  Arkistoitu 23.9.2017. Viitattu 14.6.2021.
2. 1 2 3 4 5  Plan de développement communal (PDC) d’Oussouye *Agence régionale de développement Ziguinchor*.  2016. Viitattu 14.6.2021.
3. ↑  *Petit Futé Sénégal 2020*, s. 267–271. Paris: Les Nouvelles Éditions d’Université, 2019. ISBN 978-2305022550.