recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hersch Lauterpacht** (6. elokuuta 1897 Żółkiew, Galitsia, Itävalta-Unkari (nyk. Ukrainaa) – 8. toukokuuta 1960) oli brittiläinen oikeustieteilijä. Hän oli syntyjään juutalainen. Hän opiskelin Lembergin yliopistossa ja sen jälkeen Wienin yliopistossa Hans Kelsenin oppilaana. Hän tutustui siellä tulevaan vaimoonsa Rachel Steinbergiin, joka opiskeli siellä pianonsoittoa. He avioituivat 1923 ja asettuivat Englantiin, jossa Lauterpacht opetti vuodesta 1923 London School of Economicsissa. Heidän poikansa Elihu syntyi 1928. Hänen väitöskirjansa *Private Law Sources and Analogies of International Law* valmistui 1927. Hän sai 1935 asianajajan oikeudet. Hänet valittiin 1937 Cambridgen yliopistoon mentorinsa ja yhteistyökumppaninsa Arnold McNairin seuraajaksi. Hänet valittiin 19545 McNairin seuraaksi kansainväliseen tuomioistuimeen.

Lauterpacht kuoli 62-vuotiaana 1960. Hänen poikansa Elihu Lauterpacht on kirjoittanut hänen 2010 ilmestyneen elämäkertansa *The Life of Hersch Lauterpacht*.

Julkaisut (valikoima)
---------------------

* *Private Law Sources and Analogies of International Law* 1927
* *An International Bill of the Rights of Man* 1945
* *Recognition in International Law* 1947
* *International Law and Human Rights* 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sir Hersch Lauterpacht Lauterpacht Centre for International Law, University of Cambridge. Viitattu 19.12.2023. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Philippe Sands: *Paluu Lembergiin: kansanmurha- ja rikos ihmisyyttä vastaan -käsitteiden juurilla* (*East West Street: On the Origins of Genocide and Crimes Against Humanity*), suom. Titia Schuurman. Helsinki: Teos 2023 ISBN 978-952-363-390-2 (sisältää Lauterpachtin elämäkerran)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hersch Lauterpacht** Wikimedia Commonsissa

* Hersch Lauterpacht: Hero of human rights Youtube (englanniksi)
* Stories of Ukrainian Jews. Hersch Lauterpacht Youtube (englanniksi)
* Sir Hersch Lauterpacht English Heritage (englanniksi)
* Day of the Righteous 2023 in the twentieth anniversary of the Garden of Milan Gariwo.net (englanniksi)
**Grétar Rafn Steinsson** (s. 9. tammikuuta 1982 Siglufjörður) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja. Steinsson edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Bolton Wanderersia. Hän kuuluu myös Islannin maajoukkueen vakionimiin.

Ura
---

Grétar aloitti uransa paikallisseura KS Siglufjörðurissa, josta hän myöhemmin siirtyi pääsarjaseura Íþróttabandalag Akranessiin. Hän pelasi seurassa viisi vuotta, kunnes siirtyi sveitsiläiseen Young Boysiin.

Vuonna 2006 Grétar siirtyi Eredivisiessä pelaavan AZ Alkmaarin riveihin. Heinäkuussa 2007 Steinsson oli siirtymässä Middlesbroughiin, mutta siirto kariutui viime hetkillä. Hän pelasi AZ:ssä yhteensä 61 liigaottelua, joissa hän viimeisteli seitsemän maalia.

Tammikuussa 2008 Grétar teki 3,5 miljoonan punnan arvoisen sopimuksen Englannin valioliigassa pelaavan Bolton Wanderersin kanssa. Hän debytoi seurassa kolme päivää siirron jälkeen Newcastlea vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa Boltonissa helmikuussa 2008 Stoke Cityä vastaan. Toisella Bolton-kaudellaan 2008–2009 Grétar sai paljon vastuuta pelaten yhtä vaille kaikissa liigaotteluissa. Seuraavalla kaudella hän sai vähemmän vastuuta pelaten 28 ottelussa.

Grétar kuuluu myös Islannin maajoukkueen vakiorinkiin. Hän debytoi maajoukkueessa maaliskuussa 2002 Brasiliaa vastaan. Hän on edustanut myös maan nuorisomaajoukkueita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Steinsson Voetball International.  Arkistoitu 7.8.2011. Viitattu 29.8.2010. (hollanniksi)}
2. ↑  Defender Steinsson joins Bolton *BBC Sport*.  16.1.2008. BBC. Viitattu 29.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Phillips, Owen: Bolton 3-1 Stoke *BBC Sport*.  16.8.2008. BBC. Viitattu 29.8.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Steisson Soccerbasessa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Helsingin kaupungin asunnot Oy** (**Heka**) on Helsingin kaupungin kokonaan omistama yhtiö ja Suomen suurin vuokranantaja. Yhtiö omisti vuonna 2019 noin 49 800 vuokra-asuntoa, joissa asui noin 92 800 asukasta. Yritys ei tavoittele voittoa eikä jaa osinkoa.

Keskivuokra Helsingin kaupungin asunnoissa vuonna 2019 oli 11,69 €/m2/kk, kun taas Helsingissä sijaitsevien vapaarahoitteisten asuntojen keskivuokra oli samaan aikaan 21,00 €/m2/kk. Hekan asunnoissa korkein keskivuokra oli kantakaupungin alueella (12,60 €/m2/kk) ja matalin Vesalan alueella (10,98 €/m2/kk). Hekan vuokrat määritetään omakustannusperiaatteella eli vuokralaisilta peritään vuokraa sen verran, että yhtiön tulot riittävät kattamaan kiinteistöjen pääomakulut sekä kiinteistöhuollon, korjausten ja hallinnon menot.

Aiemmin Hekan omistamien kiinteistöjen isännöinti-, huolto- ja siivouspalveluista vastasivat sen viisi alueellista tytäryhtiötä (*alueyhtiöt*), mutta vuoden 2019 lopussa Heka sulautui alueyhtiöiden kanssa yhdeksi yhtiöksi. Samalla alueyhtiöistä tuli aluetoimistoja.

Asukasvalinnat Hekan omistamiin asuntoihin tekee Helsingin kaupungin asuntopalvelujen Stadin asunnot. Joulukuun 2019 lopussa Hekan asuntoihin oli noin 23 000 aktiivista hakemusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historiaa Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 29.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
2. ↑  Hallitus Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 28.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  Tilinpäätös ja toimintakertomus 2019 (PDF) Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 31.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
4. ↑  Perustietoa Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 31.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
5. ↑  Mistä vuokra muodostuu Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 31.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
6. ↑  Hae asuntoa Helsingin kaupungin asunnot Oy.  Arkistoitu 29.10.2020. Viitattu 28.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hekan kotisivut
* Piittaamaton rakentaminen raivostuttaa asukkaita Helsingin vuokrataloissa: "Lapset leikkivät pihalla terävien peltien päällä" – naula upposi pikkupojan jalkaan Yle, 2018
Karhupuisto, Helsinki
**Karhupuisto** (ruots. *Björnparken*) on noin 3 000 neliömetrin suuruinen kolmion muotoinen puisto Helsingissä. Se sijaitsee Torkkelinmäen osa-alueella Kallion kaupunginosassa.

Puiston kesäinen kohokohta on suuri ja värikäs kukkaistutus. Karhupuiston kummit huolehtivat kaupungin puisto-osaston kanssa puiston kukkaistutuksista, nurmesta sekä lehmuksista. Puistossa on suurehko hiekkakenttä, jossa voi pelata muun muassa petankkia. Karhupuisto tunnetaankin muun muassa Valtio-opillisen petankkiklubin kotikenttänä. Puistossa järjestetään myös tapahtumia.

Karhupuistossa sijaitsee kaksi tyyppikioskia. Puisessa lippakioskissa toimii nykyisin kesäkahvila. Toinen rakennus on moderni teräsrakenteinen grillikioski.

Karhupuiston länsilaidalla Viidennellä Linjalla on raitiolinjapysäkki (linjat 3 ja 9), itälaidalla Fleminginkadulla bussipysäkki (51) ja taksiasema. Puiston vieressä Fleminginkadun toisella puolella sijaitsee Kallion kirjasto. Puisto rajoittuu pohjoisessa Agricolankatuun. Helsingin keskuspelastusasema on Karhupuiston vieressä.

Nimi
----

Karhupuisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan, kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistoksen *Mesikämmen muurahaispesällä* mukaan. Punagraniittinen teos paljastettiin vuonna 1931. 

Puiston aiemmat, vuonna 1901 käyttöön otetut ja vuonna 1928 virallistetut nimet olivat *Agricolan puistikko – Agricolaskvären.* Nimiksi vaihdettiin *Karhupuisto – Björnparken* vuonna 1956. Nimenmuutoksella pyrittiin välttämään sekaantumista Eirassa sijaitsevaan Agricolan kirkkoon ja sen vieressä olevaan puistoon (nykyisin Tehtaanpuisto).

Populaarikulttuurissa
---------------------

Karhupuisto mainitaan useissa Sir Elwoodin hiljaisten värien lauluissa. Karhupuisto esiintyi myös useasti televisiossa Ylen draamasarjassa *Kotikatu*. Laulaja Aarne Tenkanen levytti vuonna 1996 kappaleen "Karhupuiston boogie woogie.

Lähteet
-------

* Mäkinen, Anne: *Kioski, kipari, kiska, snagari: Helsingin kioskeja 1800- ja 1900-luvulla*. Helsinki: Helsingin kaupunginmuseo, 2003. ISBN 952-473-045-6.

### Viitteet

1. ↑  Olavi Terho ym. (toim.): *Helsingin kadunnimet*, s. 107. Helsingin kaupungin julkaisuja 24, 1970, Helsinki.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karhupuisto**.
* Helsingin kaupungin rakennusvirasto: Karhupuisto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Mesikämmen muurahaispesällä (Arkistoitu – Internet Archive)
* Karhupuiston lippakioskin kotisivut
Markus Kåhre vuonna 2006.
**Markus Kåhre** (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä.

Kåhre valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemian kuvanveiston osastolta 2001. Sitä ennen hän opiskeli taidekasvatuksen osastolla Taideteollisessa korkeakoulussa ja valmistui taiteen maisteriksi 1996. Kåhre on myös opiskellut filosofiaa Helsingin yliopistossa.

Taiteellisen toimintansa lisäksi Kåhre on toiminut opetustehtävissä Kuvataideakatemiassa 2000–2006.

Vuonna 2007 Kåhre palkittiin Ars Fennica -palkinnolla. Hänelle myönnettiin 2021 valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha. Markus Kåhre oli Mäntän kuvataideviikkojen vuoden 2022 kuraattori.

Ars Fennica 2007
----------------

Glenn Scott Wright, lontoolaisen Victoria Miro Gallerian johtaja valitsi Kåhren vuoden 2007 Ars Fennica -palkinnon saajaksi. Muut ehdokkaat olivat valokuvataiteilija Elina Brotherus sekä taidemaalarit Elina Merenmies ja Anna Tuori. Palkintoon kuului 34 000 euroa rahaa sekä 2007 kesällä Hämeenlinnan taidemuseossa pidetty yksityisnäyttely.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Palkinnonsaaja 2007 Markus Kåhre Ars Fennica.  Arkistoitu 23.1.2008. Viitattu 29.11.2007.
2. ↑  Valtion taiteilija-apuraha 311 taiteilijalle  16.7.2021. Helsinki:  Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 16.7.2021. Viitattu 17.7.2021.
3. ↑  Kuraattori 2022 Mäntän kuvataideviikot. Viitattu 4.11.221.
4. ↑  Ars Fennica 2007 ehdokkaat Ars Fennica.  Arkistoitu 23.1.2008. Viitattu 29.11.2007.
5. ↑  Kiviranta, Marja-Terttu: Markus Kåhre sai Ars Fennica 2007 -taidepalkinnon *Helsingin Sanomat*.  9.1.2007. Viitattu 29.11.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Markus Kåhre Kansallisgallerian kokoelmissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Maurice Wignall** (s. 17. huhtikuuta 1976) on jamaikalainen pika-aitajuoksija.

Wignall hyppäsi Ateenan MM-kisoissa 1997 pituushypyn karsinnassa ennätyksensä 809 cm, mutta jäi loppukilpailussa ilman tulosta. Neljä vuotta myöhemmin hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 7,81 s. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 110 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 13,88 s ja sijoittui Universiadeissa samalla matkalla viidenneksi ajalla 13,70 s. Wignall voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 MM-pronssia 60 metrin aidoissa ajalla 7,48 s. Samana vuonna hän juoksi Ateenan olympialaisissa 110 metrin aidoissa neljänneksi ajalla 13,21 s ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa toiseksi ajalla 13,19 s.

Wignall sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 seitsemänneksi ja kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa neljäs. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Melbournen Kansainyhteisön kisoissa kultaa 110 metrin aidoissa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui kahdeksanneksi, mutta karsiutui Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kuudenneksi, Berliinin MM-kilpailuissa 2009 viidenneksi ja Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 kuudenneksi.

Jamaikan mestaruuden Wignall on voittanut 110 metrin aitajuoksussa vuosina 1997, 1999, 2001–2005, 2007 ja 2009 sekä pituushypyssä vuonna 1999.

Ennätykset
----------

* 110 metrin aitajuoksu: 13,17 (2004)
* Pituushyppy: 809 (1997)

Lähteet
-------

* Maurice Wignall Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Official Results - LONG JUMP Men - Final *iaaf.org*.  5.8.1997.  Arkistoitu 2.12.2008. Viitattu 23.4.2010. (englanniksi)
2. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Berlin 2009*, s. 672. IAAF, 2009. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  Jamaican championships *gbrathletics.com*. gbrathletics.com. Viitattu 10.5.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Jakovlev Jak-38** (ven. Яковлев Як-38, Nato-koodi Forger) on neuvostoliittolainen lentotukialuskäyttöön suunniteltu VTOL-suihkuhävittäjä.

Jakovlev Jak-38 kykeni hieman päälle tuhannen kilometrin tuntinopeuteen. Ensilento oli vuonna 1972. Aseistus oli kuudessa ripustuspisteessä ja saattoi painaa enimmillään 2 000 kg. 

Konetyypin siivet olivat tynkämäisen lyhyet. Sen saavuttamat lentoarvot eivät olleet muiden vastaavana aikana tuotettujen, maatukikohtiin turvautuvien ilmayliherruushävittäjien tasolla. Voitaneen olettaa koneen pääasiallisen käyttötarkoituksen olleen meritorjunta sekä rynnäköinti.

Konetyyppi fiktiossa
--------------------

Jak-38 on fiktiossa harvinainen; Tom Clancy käyttää sitä yhtenä tekijänä kirjassaan Punaisen Lokakuun metsästys; tässä kirjassa konetyyppi muserretaan kerta kaikkiaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Air Vectors: Soviet Jet VTOL: Yak-36, Yak-38, & Yak-41
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jakovlev Jak-38**.
* Air Vectors: Soviet Jet VTOL: Yak-36, Yak-38, & Yak-41 (englanniksi)
* Yakovlev Yak-38 Forger (ranskaksi)
* Як-38 Airwar.ru: Як-38 (venäjäksi)
* Як-38 (venäjäksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Teollisuusammateissa työskentelevät ovat perinteistä työväenluokkaa
**Työväenluokka** on eräs teollisuusyhteiskunnassa esiintyvistä yhteiskuntaluokista. Työväenluokan määritelmä ei ole yksiselitteinen. Tyypillisesti työväenluokaan katsotaan kuuluvaksi ainakin ne yhteiskunnan jäsenet, joiden ammateissa työntekijän itsemääräämisoikeus on vähäinen, työ ei vaadi korkeaa koulutustasoa eikä työssä olla esimerkiksi esimiesasemassa. Tyypillisiä työväenluokkaisina pidettyjä ammatteja ovat erilaiset manuaalista ja suorittavaa työtä sisältävät ammatit sekä palveluammatit. Osana usein käytettyä kolmiportaista luokkamallia työväenluokka viittaa yhteiskunnan alimpaan kerrokseen. Tällöin työväenluokalla viitataan niihin henkilöihin, jotka ovat sosiaalisessa hierarkiassa keskiluokan ja yläluokan alapuolella.

Työväenluokan lähikäsite on proletariaatti. Etenkin Karl Marx viittasi proletariaatilla teollisuusyhteiskunnan vähävaraisimpaan osaan, jonka ainoa merkittävä pääoma on heidän työpanoksensa, jonka he joutuvat myymään tuotantovälineet omistavien kapitalistien käytettäväksi. Nykyään proletariaattia ja työväenluokkaa ei välttämättä voida pitää täysin toisiaan vastaavina käsitteinä, koska työväenluokkaisissa ammateissa toimii myös koulutetumpia ja paremmassa yhteiskunnallisessa asemassa olevia henkilöita kuin täysin vailla yksityistä omaisuutta olevat proletaarit. Työväenluokka voidaankin jakaa edelleen kouluttamattomaan, osittain koulutettuun ja koulutettuun työväenluokkaan, jolloin korkeampi koulutusaste yleensä näkyy korkeampana palkkatasona ja turvatumpana taloudellisena asemana.

Katso myös
----------

* Työväenliike
* Palkkaorjuus
* Prekariaatti

Lähteet
-------

1. ↑  Understanding the Working Class *Demos*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Social class | Definition, Theories, & Facts | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Proletariat | Definition, History, & Industrial Revolution | Britannica *www.britannica.com*. Viitattu 30.4.2023. (englanniksi)
4. ↑  Notes on the Lower Middle Class and the Semi-Proletariat in Britain *www.marxists.org*. Viitattu 30.4.2023.
**Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat – Finlands Dramatiker och Manusförfattare ry** (vuoteen 2012 *Suomen Näytelmäkirjailijaliitto – Finlands Dramatikerförbund r.y.*) on kirjailijoiden perustama järjestö, joka on toiminut vuodesta 1921. Liitossa on yli 600 jäsentä, jotka kirjoittavat näytelmiä ja elokuva-, televisio-, kuunnelmakäsikirjoituksia. Jäsenistöön kuuluu suomen- ja ruotsinkielisiä kirjailijoita.

Yhdistys on jakanut vuodesta 1975 Kiitos kotimaisesta näytelmästä -adressin teatterille, jonka ohjelmistossa on ollut paljon kotimaisia näytelmiä. Vuodesta 1985 alkaen se on myöntänyt myös Lea-palkinnon parhaalle kotimaiselle näytelmätekstille ja vuodesta 2011 alkaen Sylvi-palkinnon parhaalle elokuvan tai televisio-ohjelman käsikirjoitukselle.

Yhdistys ylläpitää suomalaisen näytelmäkirjallisuuden sähköistä kirjastotietokantaa Näytelmät.fi. Palvelussa on teatterintekijöiden luettavissa lähes 6 000 tekstiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat – Finlands Dramatiker och Manusförfattare ry *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Helsinki:  Patentti- ja rekisterihallitus. Viitattu 9.5.2023.
2. 1 2  Maikkula, Melli: Historiaa Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat – Finlands Dramatiker och Manusförfattare ry. Viitattu 31.12.2023.
3. ↑  Yhdistys Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat. Viitattu 31.12.2023.
4. ↑  Näytelmät.fi *Näytelmät.fi*. Suomen Näytelmäkirjailijat ja Käsikirjoittajat. Viitattu 31.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Järjestön verkkosivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
	+ 2
* Yhdysvallat

 |

 |
**Izzat Ghazzawi** (arab. عزت الغزاوي‎, *‘Izzat al-Ġazzāwī*; 1952-2003)*lähde?* oli palestiinalainen kirjailija ja yliopistoluennoitsija. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Saharov-palkinto.

Elämä ja kirjallinen ura
------------------------

Izzat Ghazzawi syntyi Länsirannalla Palestiinassa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet pakolaisina vuonna 1948. Hän valmistui maisteriksi Birzeitin yliopistosta pääaineenaan englantilainen kirjallisuus. Hän työskenteli palestiinalaiskirjailijoiden liiton puheenjohtajana, kirjoitti novelleja, romaaneja ja arvosteluja, sekä järjesti Palestiinan ensimmäisen kansainvälisen kirjailijakonferenssin vuonna 1997.

Izzat Ghazzawi menehtyi 4. huhtikuuta 2003.

Rauhantyö
---------

Ghazzawi toimi palestiinalaisten oikeuden ja rauhan neuvoston toimeenpanevan komitean jäsenenä. Israelin viranomaiset vangitsivat Ghazzawin useaan otteeseen poliittisen toiminnan vuoksi.

Vuonna 1992 Ghazzawi tapasi Jerusalemissa israelilaisten kirjailijoiden kanssa ja alkoi edistämään yhdenvertaisuutta ja vuoropuhelua palestiinalaisten ja israelilaisten välillä. Vuonna 1993 Israelin armeija tappoi Ghazzawin 16-vuotiaan pojan Ramyn. Henkilökohtaisesta tragediasta huolimatta Ghazzawi jatkoi kulttuurista ja poliittista vuoropuhelua israelilaisten kanssa ja sai työstään Saharov-palkinnon vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2  Euroopan parlamentti: Saharov-palkinto 2001, Palestiina Euroopan parlamentti. Viitattu 4.11.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |

 |
Chip Ganassi vuonna 2015
**Floyd "Chip" Ganassi Jr.** (s. 24. toukokuuta 1958 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen entinen kilpa-autoilija, joka nykyään toimii nimeään kantavan Chip Ganassi Racing -tallin omistajana ja johtajana.

Ganassi kilpaili omalla urallaan CART-sarjassa vuosina 1981–1986. Legendaarisessa Indy 500 -kilpailussa hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas tila vuonna 1983. Oman CART-tallinsa Ganassi perusti vuonna 1990. 

NASCAR-sarjassa Ganassin nimeä kantava talli debytoi vuoden 2001 Daytona 500 -kilpailussa, jonka viimeisellä kierroksella tapahtuneessa onnettomuudessa menehtyi seitsenkertainen mestari Dale Earnhardt. Vuonna 2009 Ganassin talli yhdistyi Earnhardtin tallin kanssa *Earnhardt Ganassi Racingiksi*, mutta palasi alkuperäiseen nimeensä taas kaudelle 2013.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Klas Anton Edvin Sederholm** (31. joulukuuta 1873 Helsinki – 1951) oli suomalainen tilintarkastaja.

Edvin Sederholmin vanhemmat olivat kirjakauppias, kustantaja ja kirjapainon omistaja Claes Theodor Sederholm ja Maria Sofia Christina Blomqvist. Hän kävi kuusi luokkaa ruotsalaista normaalilyseota ja suoritti 1893 Raahen Porvari- ja Kauppakoulun kurssin. Hän matkusti koulunkäynnin päätettyään Yhdysvaltoihin ja asui Chicagossa 1893–1895. Suomeen palattuaan hän oli 1897 kauppalaskennon ja englannin kielen opettajana Porin kauppakoulussa ja sitten konttoristina Tampereen Verkatehdas Oy:ssä vuoteen 1898 saakka. Hän oli prokuristina Finlayson & Co:n palveluksessa 1898–1900, John Dahlberg & C:o Oy:n konttoripäällikkönä 1900–1903 ja vuodesta 1903 Hämekoski Oy:n isännöitsijänä Ruskealassa. Sederholm oli sen jälkeen jonkin aikaa ulkomailla ja palattuaan Suomeen hän perusti vuonna 1905 Tampereella Suomen Luotonantajain Yhdistyksen ja oli johtajana vuoteen 1912 saakka järjestäen tänä aikana luottotietotoiminnan Suomessa. Sederholm teki opintomatkoja Leipzigiin ja Lontooseen 1899 ja Berliiniin, Lontooseen ja Yhdysvaltoihin 1905. Hän opiskeli Berliinin kauppakorkeakoulussa 1914. Vuonna 1912 Sederholm siirtyi kirjanpidon opettajaksi Ruotsalaiseen kauppakorkeakouluun ja hän hoiti tätä tehtävää muutamia välivuosia lukuunottamatta vuoteen 1922 saakka. Vuosina 1919–1921 Sederholm oli Agros Oy:n osastopäällikkönä ja johtokunnan jäsenenä. Vuonna 1926 Sederholm oli mukana perustamassa Widenius, Sederholm & Someri tilintarkastustoimistoa (nykyinen KPMG) Juho Somerin ja K. A. Wideniuksen kanssa ja oli sitten toimiston osakkaana.

Tampereella asuessaan Sederholm järjesti yhden Suomen ensimmäisistä osuuskaupoista Finlayson & Kumpp. Työväen Osuuskaupan ulkomaisten esikuvien mukaan. Sederholm oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1905–1912 siellä asuessaan. Sederholm oli useiden yhtiöiden johtokuntien tai hallintoneuvostejen jäsenenä tai tilintarkastajana. Sederholm oli mukana perustamassa Suomen Tilintarkastajayhdistystä ja oli yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Hän otti osaa moniin kansainvälisiin tilintarkastajain kongresseihin ja avusti kirjoituksillaan liiketeknillisiä aikakauslehtiä Suomessa ja Skandinavian maissa.

Edvin Sederholm oli naimisissa vuodesta 1901 Gerda Mathilda Brotheruksen (s. 1881) kanssa, jonka isä oli professori Viktor Ferdinand Brotherus. Sederholmin veli oli professori ja geologi Jakob Johannes Sederholm. Vuonna 1951 kuollut Edvin Sederholm on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  60-vuotias. Johtaja Edvin Sederholm, Helsingin Sanomat, 31.12.1933, nro 351, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Edwin Sederholm tänään 60-vuotias, Turun Sanomat, 31.12.1933, nro 353, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Hautahaku.fi Sederholm Klas Anton Edvin
4. 1 2 3  Johtaja E. Sederholm 60-vuotias, Uusi Suomi, 31.12.1933, nro 351, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
6. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1900, matrikkelinumero 26758 Brotherus, Gerda Mathilda
Frederick Fleet
**Frederick Fleet** (15. lokakuuta 1887 – 10. tammikuuta 1965) oli *RMS Titanicin* miehistön jäsen, joka toimi tähystäjänä aluksen törmätessä jäävuoreen 14. huhtikuuta 1912. Fleet havaitsi jäävuoren ensimmäisenä ja antoi puhelimella varoituksen komentosillalle.

Fleet pelastui *Titanicilta*, koska hänen tehtävänään oli myös huolehtia pelastusveneissä olevien matkustajien turvallisuudesta. Hän palveli ensimmäisessä ja myöhemmin myös toisessa maailmansodassa kauppalaivastossa ja oli sotien välillä 1930-luvulla työttömänä.

28. joulukuuta 1964 Fleetin vaimo kuoli, mikä aiheutti Fleetille vakavan masennuksen. Sen seurauksena hän teki itsemurhan hirttäytymällä 10. tammikuuta 1965. Hänen hautakivessään on kuva *Titanicista*.

Fleetin on sanottu olleen *Titanicin* viimeinen uhri. Hän poti pelastumisestaan syyllisyyttä koko loppuelämänsä ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Frederick Fleet *Encyclopedia Titanica*. Viitattu 31.7.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Frederick Fleet (englanniksi)
**Martres-Tolosane** (oksitaaniksi: *Martras Tolosana*) on kunta Ranskan eteläosassa Haute-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Garonnejoen varrella, noin 62 kilometriä Toulousen kaupungista lounaaseen.

Historia
--------

Kylä on säilyttänyt alkuperäisen pyöreän muodon, jota kutsutaan circladeksi. Keskiaikainen kylä on linnoitettu 1200-luvun alussa. Osa valleista on näkyvissä sekä yksi puolustustorni, jossa on nykyään arkeologinen museo. Kylän keskipisteenä on Saint-Vidianin kirkko. Martres-Tolosanessa asui merkittävä paikallinen aatelisto. Kaupungin poikki kulkeva tie on osa vanhaa Toulousen ja Bayonnen välistä tietä, joka oli yksi Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan. Tämä oli tärkeä Martres-Tolosanen kaupalle ja liikenteelle. Siellä oli lukuisia yrityksiä ja käsityöläisiä. 1700-luvulta sinne perustettiin keramiikkapajoja. Vallihaudat ja keskiaikaiset muurit tuhottiin, ja nykyiseen muotonsa kaupunki sai toisen maailmansodan lopussa.

Chiraganin roomalainen huvila
-----------------------------

Vuonna 1826 Chiraganista löydetty Roomalainen rintakuva
1800-luvulla Martres-Tolosanesta löydettiin Chiraganin roomalaisen huvilan jäännökset. Huvila kattaa 16 hehtaarin alueen. Siellä tehtyjen arkeologisten kaivauksien aikana löydettiin toiseksi suurin tähän mennessä löydettyjen roomalaisten patsaiden kokoelma. Ainoastaan Rooman lähistöltä Tivolin kaupungista olevasta Rooman keisari Hadrianuksen Villa Adrianasta on löydetty enemmän patsaita. Löydetyt patsaat ovat nähtävillä Toulousessa olevassa museossa Musée Saint-Raymondissa.

Martres-Tolosanen keramiikka
----------------------------

Yksityinen kokoelma Martres-Tolosanessa tehtyjä keramiikkaesineitä
Martres-Tolosane on tunnettu keramiikkatuotannostaan 1700-luvulta lähtien. Keskiajalta lähtien savenvalajat asettuivat sinne sekä läheisiin kyliin. Yksi syy tälle on, että läheisestä Marignac-Laspeyresin kunnassa on savilouhoksia, joiden savi on ihanteellista fajanssin valmistukseen. Käsityöläiset jatkavat edelleen Martres-Tolosanessa tätä perinnettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 31.12.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Martres-Tolosane : un village de caractère Mairie de Martres-Tolosane. Viitattu 31.12.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Les richesse de Martres-Tolosane : Entre Histoire et patrimoine Mairie de Martres-Tolosane. Viitattu 31.12.2023. (ranskaksi)
4. ↑  La Villa Chiragan, Une Villa hors du commun Mairie de Martres-Tolosane. Viitattu 31.12.2023. (ranskaksi)
5. ↑  La faïencerie d’art, À Martres depuis 1739 Mairie de Martres-Tolosane. Viitattu 31.12.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Martres-Tolosane** Wikimedia Commonsissa
**Raimo "Raikka" Rautarinne** (28. helmikuuta 1948 – 9. syyskuuta 2019) oli suomalainen rumpali. Hän soitti muun muassa yhtyeissä The Roosters ja The Boys.

Rautarinne aloitti uransa 1960-luvun puolivälissä Häjyt-nimisessä yhtyeessä, joka teki 15. syyskuuta 1965 singlen "Häjyt beat / Yksin". Yhtyeen muita jäseniä olivat laulaja Tapio Törmä, kitaristi Jaakko Kaarala ja basisti Heikki Kiiskinen. Häjyjen hajottua Rautarinne, Kaarala ja Kiiskinen siirtyivät Jim Pembroken The Pems -yhtyeeseen, josta Rautarinne siirtyi vuosiksi 1966–1967 The Roostersiin.

The Roostersin hajottua tilapäisesti Rautarinne soitti hetken aikaa Blues Sectionissa ja liittyi sen jälkeen Mosaic-yhtyeeseen, joka teki vuonna 1968 singlen "Happier Man / Crazy Train". Yhtyeessä soittivat hänen lisäkseen Frank Robson (urut ja laulu), Nikke Nikamo (kitara) ja Olli Könönen (basso). Tämän jälkeen Rautarinne soitti ABC-yhtyeessä, jossa olivat mukana Nikamo ja Jukka Hauru kitaristeina ja Pekka Pohjola basistina, mutta yhtye hajosi ensimmäisen ja ainoan keikkansa jälkeen.

Kesällä 1968 Rautarinne palasi takaisin The Roostersiin ja syksyllä yhtye jäi hänen komentoonsa, kun Von Hertzenin veljekset Lasse ja Hasse eivät enää jaksaneet ja antoivat Rautarinteen käyttää The Roostersin nimeä. Rautarinne teki yhtyeestä progressiivisen ja mukaan tulivat Jukka Gustavson, Hanski Vihunen ja Nikamo. Nikamo vaihtui tammikuussa 1969 Jorma Karvoseen. Gustavsonin lähdettyä Wigwamiin The Roosters hajosi ja Rautarinne siirtyi The Boysiin.

Rautarinne oli tekemässä myös Suomen Talvisota 1939–1940 -yhtyeen *Underground-Rock* -levyä vuonna 1970. Levyllä hän soittaa kappaleissa "Edistyksen voima", "Däng-däng-däng-däng" ja "Suomi palaa".

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. Helsingin Sanomat 29.9.2019. s. C15
**Bouclier de Brennus** eli Brennusin kilpi on Ranskan korkeimman rugby union sarjan Top 14 -mestaruuden voittajajoukkueelle myönnetty palkinto vuodesta 1892, sen perustamisvuodesta lähtien. Pokaali kantaa sen luojan Charles Brennusin, taiteilijakaivertajan ja Ranskan rugbyliiton perustajan nimeä. Kilpi on suunniteltu paroni Pierre de Coubertinin alkuperäisen piirustuksen mukaan.

Montpellier Hérault Rugby juhlimassa pokaalin kanssa mestaruutta vuonna 2022
Palkinto on saarnipuusta tehty levy, johon on kiinnitetty kaiverrettu messinkikilpi ja laatta. Ranskalaiset kutsuvat palkintoa lankuksi. Alkuperäinen palkinto sijoitettiin museoon vuonna 2003, koska palkinto ei kestänyt voitonjuhlia. Vuodesta 2004 lähtien mestaruuden voittajille on myönnetty identtinen kopio palkinnosta.

Lähteet
-------

1. ↑  TOP 14 - L'histoire du Bouclier de Brennus TOP 14 - Officiel. Viitattu 13.1.2024. (ranskaksi)
2. ↑  Paul Dobson: Bouclier de Brennus: Le Holy Grail *Rugby 365*.  11.6.2015. Viitattu 13.1.2024. (englanniksi)
3. ↑  The wild life of the Bouclier de Brennus Top 14 trophy *Rugby World*.  12.8.2020. Viitattu 13.1.2024. (englanniksi)
4. ↑  Le Bouclier de Brennus a été fabriqué à Lizant *La Nouvelle Republique*.  14.4.2018. Viitattu 13.1.2024. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bouclier de Brennus**.
**Jaş Alaş** (kyrillisin kirjaimin Жас Алаш) on Kazakstanin Almatyssa ilmestyvä kazakinkielinen sanomalehti. Se toimi neuvostoaikana kommunistisen nuoristoliiton äänenkannattajana.

Lehden edeltäjä oli Turkestanin ASNT:n pääkaupungissa Taškentissa vuonna 1921 perustettu komsomollehti *Jaş alaş*. Se sai seuraavana vuonna nimen *Jaş qairat* ("Nuori voima") ja muuttui vuonna 1924 aikakauslehdeksi. Nimitys *alaş* liittyy kazakkien kansalliseen liikkeeseen, jonka jäseniä vainottiin sittemmin Neuvostoliitossa.

Kazakstanin silloisessa hallintokaupungissa Orenburgissa perustettiin vuonna 1922 nuorisolehti *Örten* ("Verso"), joka seuraavana vuonna muuttui aikakauslehdeksi *Jaş qazaq* ("Nuori kazakki"). Se ilmestyi sitten vaihtelevasti sanoma- ja aikakauslehtenä ja Eñbekşi qazaq -lehden osana nimillä *Leninşıl jaş* ("Leniniläinen nuoriso") ja *Jaş qairat*. Vuonna 1927 se muuttui pysyvästi sanomalehdeksi nimeltä *Leninşıl jaş*. Lehti siirtyi vuonna 1925 Qyzylordaan ja vuonna 1929 Almatyyn. Se lakkasi toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 ja alkoi ilmestyä uudelleen vuonna 1945.

*Leninşıl jaş* oli Kazakstanin kommunistisen nuorisoliiton keskuskomitean äänenkannattaja, jonka rinnalla julkaistiin venäjänkielistä *Leninskaja smenaa*. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä nousi parhaimmillaan yli 300 000 kappaleeseen.

Lehti sai vuonna 1991 jälleen nimen *Jaş Alaş*. Se yksityistettiin, ja sitä pidettiin tiedotusministeri ja oppositiopoliitikko Altynbek Särsenbaiūlyn äänitorvena. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa yli 13 000 kappaleen painoksena.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Gazety SSSR 1917–1960. Tom 1: Gazety Moskvy, Leningrada i stolits sojuznyh respublik*, s. 100, 201. Moskva: Kniga, 1970.
2. 1 2  *Kazahskaja SSR: 4-tomnaja kratkaja entsiklopedija, tom 1*, s. 293. Alma-Ata: Glavnaja redaktsija Kazahskoi sovetskoi entsiklopedii, 1985.
3. ↑  *Kazahstan. Natsionalnaja entsiklopedija, tom 1*, s. 168–169. Almaty: Qazaq entsiklpediyasy, 2004. ISBN 9965-9389-9-7.
4. ↑  Kuznetsov, I. V. & Fingerit, Je. M.: *Gazetnyi mir Sovetskogo Sojuza, 1917–1970 gg.. Tom 2: Respublikanskije, krajevyje, oblastnyje i okružnyje gazety*, s. 273. Moskva: Izdatelstvo Moskovskogo universiteta, 1976.
5. 1 2  90 let gazety "Žas Alaš" *Radio Azattyk*. Viitattu 13.1.2024.
6. ↑  *Kazahstan. Natsionalnaja entsiklopedija, tom 2*, s. 306. Almaty: Qazaq entsiklpediyasy, 2005. ISBN 9965-9746-3-2.
7. ↑  Organizovana vystavka, posvjaštšonnaja 100letiju respublikanskoi molodjožnoi, obštšestvenno-polititšeskoi gazety "Žas Alaš" *Natsionalnaja biblioteka Resbpubliki Kazahstan*.  12.3.2021. Viitattu 13.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Lehden sivusto
**Audi 80 B2** (Typ 81) on Audi 80:n toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1978–1986. Se korvasi edeltäneen B1-mallin ja seuraajaksi tuli B3. Pohjois-Amerikassa autoa myytiin **Audi 4000** -nimisenä.

Audi 80 B2 (1978–1986)
----------------------

Toisen sukupolven Audi 80 esiteltiin syksyllä 1978 neliovisena sedanina. Sen rinnalle tuli myös kaksiovinen versio seuraavan vuoden alussa. Mallisarjaan kuuluivat myös kaksiovinen Audi Coupé ja sen suorituskykyisempi versio Audi Quattro. 80-mallin rinnalla myytiin myös paremmin varusteltua ja suurempimoottorista Audi 90 -mallia. Samalle pohjalevylle Audi 80:n kanssa perustuu myös muutamaa vuotta myöhemmin esitelty Volkswagen Passat B2.

Kaksiovinen Audi 80 B2.
Syksyllä 1984 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä uudistettiin enemmän vuonna 1982 esiteltyä suurempaa 100-mallia vastaavaksi. Muutoksia tehtiin muun muassa puskureihin, ajovaloihin ja etusäleikköön. Lisäksi takavaloista tuli aiempaa suuremmat ja takaluukun kansi aukesi nyt puskurin yläreunasta saakka.

Facelift-mallin Audi 80 B2.

Lähteet
-------

1. ↑  Audi 80/90 (1978–1986) Ajovalo.net. Viitattu 28.5.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Audi 80 (B2)** Wikimedia Commonsissa
Joachim Kühn
**Joachim Kurt Kühn** (s. 15. maaliskuuta 1944 Leipzig) on saksalainen avantgardistista jazzia soittava pianisti.

Kühn opiskeli lapsuudessaan klassista pianonsoittoa ja sävellystä. Hän esiintyi klassisena pianistina vuoteen 1961, jolloin aloitti soittamisen Prahassa toimineessa jazzkvintetissä. Hän johti omaa trioaan vuosina 1962–1966 ja aloitti vuonna 1964 soittamisen vanhemman veljensä, klarinetisti Rolf Kühnin kanssa. Vuonna 1966 hän loikkasi Itä-Saksasta Länsi-Saksan puolelle. Tämän jälkeen hän vaikutti avantgardistisissa jazzpiireissä Pariisissa, Los Angelesissa, New Yorkissa ja Hampurissa. Hän pääsi tekemään yhteistyötä muiden muassa Michel Portalin, Ornette Colemanin, Archie Sheppin, Jean-François Jenny-Clarkin, Daniel Humairin, Joe Hendersonin, Michael Breckerin, Rabih Abou-Khalilin, Heinz Sauerin ja Michael Wollnyn kanssa.
Hän soittaa myös Jukka Tolonen Bandin levyllä. 
Kühn oli suosionsa huipulla 1970-luvulla, jolloin johti omia kokoonpanojaan ja soitti esimerkiksi viulisti Jean-Luc Pontyn kanssa. Uutta kiinnostusta häntä kohtaan heräsi Ornette Colemanin kanssa tehdyn, hyvän vastaanoton saaneen *Colors: Live From Leipzig* -julkaisun (1997) myötä. Kesäkuussa 2011 Kühn sai Echo Jazzin elämäntyöstään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joachim Kühn AllMusic
2. 1 2  Joachim Kühn (Arkistoitu – Internet Archive) ACTMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mekaaninen pulma** on logiikka- ja osin myös näppäryyspeli, joka koostuu kädessä pidettävästä esineestä, jonka osat on liitetty yhteen mekaanisesti. Pulman ratkaisemiseksi osat on yleensä tarkoitus joko saada johonkin tiettyyn järjestykseen (esim. Rubikin kuutio), ne on irrotettava toisistaan tai annetuista osista on kasattava jokin (esim. Pirunnyrkki). Eräs tunnettu mekaaninen pulma on Rubikin kuutio. Suomalainen Bolaris on taas kolmiulotteinen pallonmuotoinen liukupalapeli jossa siirretään yhtä osaa kerrallaan.

Pulmalelut Suomessa
-------------------

Suomen suurimman pulmalelukokoelman omistaa Matti Linkola, jolla on yli 4 000 pulmalelua, joista suuren osan hän on tehnyt itse.. Osa hänen kokoelmastaan, noin 2 000 kappaletta, on esillä Innofactorin toimistolla Espoossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Törmänen, Eeva: Mikä ihana pulma! *Tekniikka & Talous*.  25.1.2007. Talentum Oyj. Viitattu 15.1.2011. [vanhentunut linkki]
2. ↑  mtv *mtv*. Viitattu 11.12.2018.
3. ↑  Innofactor – Innofactorin pulmakokoelma *www.innofactor.com*. Viitattu 11.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mekaaninen pulma**.
* Matti Linkola: Pulmalelujen luokittelu
**Kristina Barrois** (s. 30. syyskuuta 1981 Ottweiler, Saarland) on saksalainen tennispelaaja. Lokakuussa 2014 hän ilmoitti nettisivuillaan lopettavansa uransa.

Tennisura
---------

Barroisia valmensi Andreas Spaniol, ja hänen kuntovalmentajanaan toimi jalkapalloilija Bernd Franke.
Barrois pelasi Saksan Fed Cup-joukkueessa vuonna 2006, häviten kaksinpeliottelunsa Li Nalle, ja hävisi myös nelinpelin. Samana vuonna hän voitti Saksan tennismestaruuden. Hän selviytyi pääkaavioon sekä Wimbledonissa että Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2006. Wimbledonissa hän hävisi 1. kierroksella Shenay Perrylle 5–7, 7–5, 6–7(6). Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi 1. kierroksella 1–6, 5–7 maailmanlistan ykköspelaaja Amélie Mauresmolle, vaikka johti ensimmäistä erää 5–2.

14. joulukuuta 2008 hän voitti toisen Saksan mestaruutensa numeroin 7–6, 6–1 Lydia Steinbachia vastaan finaalissa. Australian avoimissa 2009 hänen pelinsä päättyivät 1. kierrokselle, kun maailmanlistan nelonen Jelena Dementjeva voitti hänet 6–7(4), 6–2, 1–6. Indian Wellsissä hän voitti ranskalaisen Alize Cornetin 6–2, 6–2 toisella kierroksella, mutta hävisi kolmannella kierroksella unkarilaiselle Agnes Szavaylle 6–3, 6–4. Wimbledonissa 2009 hän pääsi nelinpelissä puolivälieriin asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  WTA:n kotisivutView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  WTA Luxemburg *kristinabarrois.com*.  Arkistoitu 15.10.2014. Viitattu 11.10.2014. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kristina Barrois** Wikimedia Commonsissa

* Kristina Barroisin kotisivut
* Kristina Barrois WTA:n sivuilla
**Marco Sportiello** (s. 10. toukokuuta 1992 Desio) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:n AC Milania. Sportiello on oikeajalkainen.

Seurajoukkueura
---------------

### Uran alkuvaiheet

Sportiellon kasvattajaseura on Atalanta BC, josta hän siirtyi alasarjaseura Seregnoon heinäkuussa 2010. Puolet Sportiellon pelaajaoikeuksista pysyi yhä Atalantalla. Kauden 2010–2011 aikana hän pelasi 28 ottelua. 

Kauden 2011–2012 Sportiello pelasi niin ikään alasarjoissa, nyt Poggibonsin riveissä. Edelleen puolet hänen pelaajaoikeuksistaan kuului Atalantalle. Kauden aikana Sportiello pelasi Poggibonsin riveissä 34 ottelussa.

### Atalanta

Kesäkuussa 2012 Sportiello palasi Atalantaan. Hän siirtyi kuitenkin vielä saman vuoden heinäkuussa lainalle Serie B:n Carpi FC:hen, jossa hän pelasi kauden aikana 30 ottelua. Kauden 2012–2013 jälkeen Sportiello palasi Carpista Atalantan joukkueeseen. Hänen debyyttinsä Serie A:ssa tapahtui tammikuussa 2014 Calcio Cataniaa vastaan. Hän pelasi kauden 2013–2014 aikana kolmessa ottelussa. Kaudella 2014–2015 Sportiello otti Atalantan ykkösmaalivahdin roolin mutta menetti sen kaudella 2016–2017 Etrit Berishalle. Tammikuusta 2017 kesään 2018 Sportiello oli lainalla Fiorentinassa ja kauden 2018–2019 Frosinonessa. 

Sportiello pelasi Atalantassa kaikkiaan 125 Serie A -ottelua, ja päästi niissä 167 maalia sekä piti vastustajan maaleitta 30 ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua.

### Milan

Sportiello siirtyi AC Milaniin ilmaissiirrolla kesällä 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4

  

Milan – Serie A
2 Calabria |
4 Bennacer |
7 Adli |
8 Loftus-Cheek |
9 Giroud |
10 Leão |
11 Pulisic |
14 Reijnders |
15  Jović |
16 Maignan |
17 Okafor |
18 Romero |
19 Hernández |
20 Kalulu |
21 Chukwueze |
23 Tomori |
24 Kjær |
28 Thiaw |
30 Caldara |
31 Pellegrino |
32 Pobega |
33 Krunić |
42 Florenzi |
57 Sportiello |
69 Nava |
70 Traorè |
80 Musah |
83 Mirante |
Valmentaja: Pioli

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Taivas sylissäni** (Himlen i min famn) on Carola Häggkvistin säveltämä ja Erik Hillestadin sanoittama joululaulu. Laulu julkaistiin vuonna 1999 Carola Häggkvistin esittämänä hänen LP-levyllään *Jul i Betlehem*. Laulun suomenkielisen version on sanoittanut Pia Perkiö ja se ilmestyi Maria Laakson tulkitsemana Suomen Lähetysseuran *Taivas sylissäni* -nimisellä joululevyllä vuonna 2001.

Laulun ovat Suomessa levyttäneet myös muun muassa Arja Koriseva, Saara Aalto, Suvi Teräsniska, Diandra & Katri Helena. Katri Helenan vuonna 2006 levyttämän laulun sanoitus on Maija Kalaojan käsialaa.

Laulu kertoo Jeesuksen äidin Marian ajatuksista ja kysymyksistä, kun hän joutuu yllättäen keskelle mysteeriä ja tapahtumia joiden laajuudesta hän saattoi vain aavistella. Laulussa Marian ajatukset liikkuvat enkelin sanoissa, itämaan tietäjien vierailussa ja Betlehemin tähdessä. Laulu päättyy sanoihin*:* "Olet toisten kaltainen, lapsi lupauksien. Tuotko lapseni, nyt toivon maailmaan? Olet aarre sydänten, miten sinut suojelen? Helmassani kantaa itse taivastako saan?"

*Taivas sylissäni* -joululaulu on Suomessa varsin suosittu. Äänestyksessä kauneimmasta joululaulusta vuonna 2019 se sijoittui neljänneksi. Teoston mukaan se oli soitetuimpien joululaulujen listalla seitsemännellä sijalla vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Himlen i min famn *LP-levy: Jul i Betlehem / Carola*. Viitattu 25.11.2020.
2. 1 2  Kauneimmat Joululaulut - Laulujen taustatiedot 2019 - Sivu 6 Suomen Lähetysseura. Viitattu 25.11.2020.
3. ↑  Arja Koriseva ‎- Taivas sylissäni *CD-levy: Joulukirkossa*. Viitattu 25.11.2020.
4. ↑  Suvi Teräsniska ‎– Taivas Sylissäni *CD single: Taivas sylisäni*. Viitattu 25.11.2020.
5. ↑  Katri-Helena - Taivas sylissäni *Äänitetietokanta fono.fi*. Viitattu 25.11.2020.
6. ↑  Taivas sylissäni *Lyrics.fi*. Viitattu 25.11.2020.
7. ↑  15 000 osallistui äänestykseen kauneimmasta joululaulusta - Varpunen jouluaamuna nousi suosikiksi *Uutinen*.  17.1.2020. Suomen lähetysseura. Viitattu 25.11.2020.
8. ↑  Erkki Kuronen: Perinteet ja kaiho soivat suomalaisissa joululauluissa *Sveriges Radio Finska*.  18.12.2017. Viitattu 25.11.2020.
**Lyöttilä** on kylä Iitissä. Se sijaitsee Pyhäjärven ja Urajärven välissä, Iitin kunnan itäosassa Kirkonkylän koillispuolella. Lyöttilän rekisterikylään kuuluvat myös Metsäkylän, Anjavaisen ja Nirvisen kylät, ja se ulottuu etelässä Valtatielle 12 saakka. Lyöttilä rajautuu lounaassa Iitin kirkonkylään, lännessä Kauramaahan, Sitikkalaan ja Väärttiin, etelässä Niinimäkeen ja Radansuuhun sekä idässä ja pohjoisessa Kouvolan kaupunkiin, Kuusankosken ja Jaalan suuralueisiin. Lyöttilä on pääosin maaseutumaista aluetta, jossa on jonkinverran maataloutta. Kylässä sijaitsee Kuusankosken seurakunnan Pytynlahden kesäkoti. Lyöttilän postinumeroalueen (47540 Lyöttilä) väkiluku oli 186 vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyöttilä – Iitin kunta (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Paavo (Postinumeroalueittainen avoin tieto)[vanhentunut linkki]

Kirjallisuutta
--------------

* Mukula, Jaakko & Mäkelä, Anneli: *Lyötistä Lyöttiläksi: erään kaakkoishämäläisen kylän vanhinta asutushistoriaa.* Suomen maataloustieteellinen seura, Helsinki 1977.

Iitin kylät

* Haapa-Kimola
* Kauramaa
* Kausala
* Kimola
* Kirkonkylä
* Koliseva
* Koskenniska
* Lyöttilä
* Muikkula
* Niinimäki
* Perheniemi
* Radansuu
* Saaranen
* Sitikkala
* Säyhtee
* Sääskjärvi
* Taasia
* Tapola
* Vuolenkoski
**Kevolan observatorio** sijaitsee Paimion Ilttulan kylässä, vanhan ja uuden ykköstien välissä pienellä mäellä. Observatorion omistaa tähtitieteen harrastusyhdistys Turun Ursa r.y. Rakennuksiin kuuluvat tähtitorni, zeniittitorni ja lämmitettävä mökki. Kevolan observatorio on IAU:n observatorioluettelossa numero 64.

Valaistusolosuhteet ovat Kevolassa tähtitieteellisten havaintojen kannalta paljon paremmat kuin kaupungissa, mutta vanhan ykköstien ja läheisen radiomaston valot häiritsevät havaitsemista jonkin verran.

Historia
--------

Kevolan observatorio on alun perin *Tähtitieteellis-optillisen seuran* rakentama, mutta seuran lakkautettua toimintansa rakennukset siirrettiin Turun Ursan omistukseen. Tähtitorni rakennettiin Tuorlan observaattorin Hilkka Rantaseppä-Heleniuksen kotitilalle. Tontti oli pitkään vuokralla paikalliselta maanviljelijältä, kunnes Turun Ursa osti sen vuonna 2002 *Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän rahaston* myöntämän apurahan turvin.

Havaintovälineet
----------------

Kevolan tähtitornissa on nykyään 50 cm:n anastigmaattinen Schmidt-Väisälä-kaukoputki, joka oli aikoinaan maailmankuulu laajan, mutta vääristymättömän kuvakenttänsä ansiosta. Korjauslasin halkaisija on 50 cm ja pääpeilin 60 cm. Filmitasosta 3 mm:n etäisyydellä on lisäksi 12 cm:n kaksoiskonveksi korjauslasi. Optiikka mahdollistaa 6,7 asteen kuvakentän 12x12 cm:n laakafilmillä. Kaukoputken polttoväli on 103,1 cm.

Valokuvauskaukoputki sijaitsi aiemmin Iso-Heikkilän tähtitornissa Turussa, jossa sen avulla löydettiin 807 pikkuplaneettaa. Kaukoputken etsinkaukoputkena toimii 18 cm:n linssikaukoputki, polttoväliltään 230 cm, jota on usein käytetty mm. Pluton havainnointiin. Patterissa on myös pienempi 8 cm:n etsinputki, 120 cm:n polttovälillä.

Zeniittitornissa on aiemmin sijainnut zeniittikaukoputki, joka on suunnattu suoraan ylöspäin kohti taivaanlakea eli zeniittiä. Zeniittikaukoputkella on tehty mm. tutkimuksia maapallon navan liikkumisesta. Se on sittemmin siirretty Turun yliopistoon kuuluvaan Tuorlan observatorioon Kaarinassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Maanmittaushallitus: Paimion kartta v. 1923  1923. Doria. Viitattu 6.10.2023.