recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lancelot Brown
**Lancelot Brown** (1716 – 6. helmikuuta 1783) oli englantilainen maisema-arkkitehti ja arkkitehti. Hänet tunnetaan myös nimellä **Capability Brown**. Lancelot Brown on yksi kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista englantilaisista maisema-arkkitehdeista.

Lancelot Brownista tuli vuonna 1742 Buckinghamshiren Stowen vastaava puutarhuri. Siellä hän toteutti puiston "luonnonmukaistamisen" yhdessä Charles Bridgemanin ja William Kentin kanssa. Puiston suunnittelu herätti suurta ihastusta, ja Brown saattoi maineen turvin perustaa oman arkkitehtitoimiston. Seuraavien 30 vuoden ajan hän suunnitteli ja toteutti useita maisemapuutarhoja, joissa oli tekojärviä, satunnaisesti sijoitettuja puuryhmiä sekä laajoja nurmikkokenttiä, jotka toimivat upeina taustoina aikakauden palladiolaisille kartanoille. Aiemmin maalaiskartanot olivat hallinneet ympäröivää puistoa sen keskipisteenä, mutta Brownin suunnitelmissa ne sulautuivat osaksi maalauksellista maisemaa.

Brownin niin kutsutuissa luonnonmukaisissa puistoissa epäsiisti luonto oli kesytetty ja asetettu huolelliseen järjestykseen. Hänen maisemasuunnitelmistaan tuli valtavan suosittuja ympäri Englannin, ja hänen tyylinsä levisi myös muualle Eurooppaan. Brownin lisänimi "Capability" tulee tarinoiden mukaan siitä, että Brownilla oli tapana sanoa asiakkailleen, että heidän maillaan oli valmiudet (*capabilities*) parannuksiin.

Parhaita esimerkkejä Lancelot Brownin maisemapuutarhoista ovat Berrington Hall Herefordshiressä, Croome Court Worcestershiressä, Bowood House Wiltshiressa ja Nuneham Park Oxfordshiressä.
Lancelot Brown suunnitteli myös rakennuksia. Useimmat hänen suunnitelmistaan toteutti käytännössä fulhamilaisen Henry Hollandin rakennusyritys. Vuonna 1771 Brown otti kumppanikseen toimistoonsa Hollandin arkkitehtipojan, joka oli myös nimeltään Henry Holland. Vähitellen Brown siirsi Henry Holland nuoremman vastuulle kaikki arkkitehtitoimistonsa rakennussuunnitteluun liittyvät työt. Brownin toimiston suunnittelemiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Croome Courtin rakennukset, Compton Verneyn silta ja kappeli sekä Claremount House Surreyssa.

Lähteet
-------

* Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-210006-8

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Curl 1999, s. 101–102


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Vaaliruhtinaallinen linna Koblenzissa.
**Vaaliruhtinaan linna** (saks. *Kurfürstliches Schloss*) on linna saksalaisessa Koblenzin kaupungissa. Linna toimi Trierin viimeisen vaaliruhtinaan ja arkkipiispan Clemens Wenzeslausin residenssinä. Myöhemmin linnassa on asunut puolisonsa kanssa Preussin kruununprinssi Vilhelm ollessaan Reinin ja Westfalenin sotilaskuvernöörinä. Myöhemmin hänestä tuli keisari Vilhelm I. Nykyisin linnassa on valtion virastoja.

Vaaliruhtinas Wenzeslaus käynnisti linnan rakennustyöt melko pian sen jälkeen, kun hän oli noussut asemaansa vuonna 1777. Ne saatiin päätökseen vuonna 1793. Sisätilat eivät kuitenkaan olleet vielä ehtineet valmistua, kun ranskalaiset vallankumousjoukot karkottivat Wenzeslausin vuonna 1794. Linnan kalusteet ja koristeet myytiin pois vuonna 1799. Vuosina 1842–1845 sisätilojen uuden ulkonäön suunnittelivat arkkitehdit Friedrich August Stüler ja Johann Claudius von Lassaulx.

Toisessa maailmansodassa vuonna 1944 linna vaurioitui merkittävästi. Vuosina 1950–1951 se jälleenrakennettiin, mutta interiööri muutamaa edustuksellista huonetta lukuun ottamatta ei saanut takaisin entistä ilmettään, vaan uuden, modernin ilmeen. Vuodesta 2002 lähtien on Koblenzin vaaliruhtinaallinen linna ollut osa Unescon maailmanperintökohdetta Keski-Reinin laakson yläosa.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vaaliruhtinaan linna (Koblenz)**.
* Tietoa linnasta Welterbe Oberes Mittelrheintal -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Tietoa linnasta Koblenzin virallisilla sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Välttämönselkä**  on Lapissa Ranualla sijaitseva järvi. Järven vedenpinnan korkeus on samalla tasolla kuin Simojärvellä. Tämän vuoksi Välttämönselkää voidaan pitää myös yhtenä osanan Simojärveä.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 1 010 hehtaaria eli 10 neliökilometriä. Se on 7,1 kilometriä pitkä ja 5 kilometriä leveä. Järvi on mutkainen johtuen lännestä itään työntyvästä Korteniemestä. Niemen pohjoispuolelle jää Välttämönselkä, itäpuolelle Koivusaaren taakse Lautaselkä ja Korteniemen eteläpuolella sijaitsee Korkesalmen kapeikon taakse Kortejärvi ja Kaitajärvi.

Järvessä on laskettu olevan 15 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 35 hehtaaria, mikä on noin 3,4 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Koivusaari, Marjasaari, Jänissaari ja Luhtaniemi ovat yli hehtaarin suuruisia, 10 saarta on yli aarin ja yksi on alle aarin kokoinen. Muita karttoihin nimettyjä saaria ovat vielä Koirasaari, Kortesaari, Peltosaari, Hautasaari, Isosaari ja Korkiasaari.

Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 17 miljoonaa kuutiometriä eli 0,017 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys on 13,8 metriä. Syvin kohta sijaitsee aivan Korteniemen pohjoispuolella. Toinen syvänne sijaitsee Isosaaren edustalla ja siinä kohtaa on 12 metriä syvää.

Järven rantaviivan pituus on 47 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 7 kilometriä. Järven rannat ovat alavaa metsämaata, jota suot rikkovat paikoitellen. Suurin rannan tuntumaassa oleva mäki on Välttämönvaara, joka kohoaa lähes 25 metrin korkeudelle. Asutus on lähinnä haja-asutusta, jonka väliin on rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Järven lounaisosaa seuraavat seututie 941 ja yhdystie 19761. Järven muuta rannat saavuttaa mainittuja teitä yhdistävältä yhdystieltä 19599.

Vesistösuhteet
--------------

Järvi sijaitsee Simojoen vesistössä (vesistöaluetunnus 64) Simojoen yläosan alueella (64.04), jonka Ristijärven–Välttämönselän alueeseen (64.042) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy. Valuma-alue saa pääosan vedestään Simojärvestä, mutta se saa jonkin verran myös Juurenjoen valuma-alueelta (64.046).

Välttämönselän alueella on yhdeksän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Hiisijärvi (96 ha), Kaitajärvi (44 ha), Patolampi (16 ha), Takkulampi (10 ha), Hiisilampi (6 ha) ja Takkalampi (6 ha). Välttämönselän laskujoki on Simojoki, joka tosin alkaa Auralampeen (53 ha) laskevana Välijokena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Välttämönselkä, Ranua (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Ympäristö- ja paikkatietopalvelu Syke (edellyttää rekisteröitymisen) Helsinki:  Suomen Ympäristökeskus. Viitattu 6.12.2017.
3. ↑  Välttämönselkä, Ranua (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 24.10.2019.
4. 1 2  Välttämönselkä (64.042.1.002) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 6.12.2017.
**Kolkanpää**
(ven. Колгомпя, *Kolgompja*) oli inkerikkojen asuttama kylä, joka kuului Soikkolan ortodoksiseen seurakuntaan. Nykyään kylän paikka kuuluu Leningradin alueen Jaaman piiriin Venäjällä.

Kylä sijaitsi Soikkolan niemen pohjoiskärjessä. Kylä mainitaan 1700-luvun alussa, Suuren Pohjan sodan aikana, kun vuonna 1708 Ruotsin armeijan joukot siirrettiin Suomeen (niin sanottu "Kolkanpään evakuointi"). Vuonna 1849 kylässä asui 97 ihmistä (51 miestä, 46 naista), kaikki inkerikkoja. 1930-luvun alussa Kolkanpäässä oli 37 taloa ja noin 150 asukasta, pääosin inkerikkoja.. Vuonna 1935 kolmasosa asukkaita (11 perhettä) karkotettiin Keski-Aasian aroille Kazakstaniin. Vuotta myöhemmin loput asukkaista siirrettiin asuinpaikoilta. Kylän rakennuksia oli tuhottu lopullisesti sodan aikana. Kolkanpään paikalla on nyt puutarhapalsta-alueita. Kylän nähtävyyksinä oli merellä lähellä rantaa oleva valtava, 7-8 metrin korkuinen *Kuekivi*. Muodoltaan kivi on soikea ja muistutti jättiläismäistä kananmunaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Himiläinen, Oskar: *Vieras isänmaa*. Gummerus, 1981. ISBN 951-20-2205-2.
2. ↑  *Кеппен П. И.* Селения, обитаемые ижорами в С-Петербургской губернии. 1854 г. s. 8
3. 1 2 3   OHi:n: Kuekivi.  *Inkeriläisten Viesti*, 1977, nro 10, s. 6-7.
Lenzerheiden laaksoa.
**Lenzerheide** (retoromaaniksi *Lai*, saks. *Lenzerheide*, virallisesti *Lenzerheide/Lai*) on kesä- ja talviurheilukeskus Itä-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Vaz/Obervazin kunnassa. Lenzerheide on ollut tunnettu lomapaikka 1800-luvun lopulta alkaen. Lenzerheiden ja Valbellan kylät muodostavat yhtenäisen alueen, mutta Lenzerheide on yleisemmin markkinoinnissa käytetty nimi koko alueelle.

Talviurheilukeskus
------------------

Talviurheilukeskukseksi Lenzerheide on kehittynyt 1930-luvulta alkaen. Lenzerheidessa on järjestetty alppihiihdon maailmancupin kilpailuja 1990-luvulta alkaen.

Maantiede
---------

Lenzerheide sijaitsee noin 15 kilometriä Churista etelään, noin 1 500 metrin korkeudessa.

Liikenne
--------

Churista Tiefencastelin kautta Italiaan kulkeva päätie 3 (saks. *Hauptstrasse*) kulkee Lenzerheiden läpi. Lenzerheiden kautta on postiautoreittejä Churista Tiefencastelin kautta Sankt Moritziin, Davosiin ja Bivioon sekä Vaz/Obervazin kuntakeskukseen.

Lähteet
-------

* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo. Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)
* Cantieni, Toni: Das Historische Lexikon der Schweiz (HLS) (Sveitsin historiallinen tietosanakirja, artikkeli nro D8112, Lenzerheide/Valbella) Bern:  Stiftung HLS. Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)

### Viitteet

1. ↑  Offizielles Kursbuch *Aikataulut 90.181-90.184*.  Aikataulu 9.12.2012-14.12.2013. Ittigen, Bern, Sveitsi:  Bundesamt für Verkehr (Sveitsin liikenneministeriö). Viitattu 16.3.2013. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi)}, (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lenzerheide** Wikimedia Commonsissa

* Lenzerheiden-Valbellan verkkosivut
**Lis Laviola** (*Viola Hillervo Sabina Jadwiga Gahmberg* o.s. *Lis-Rudnicka*; 4. joulukuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Teatteriuran ohella hän on lukenut useita äänikirjoja.

Elämä ja ura
------------

Lis Laviola syntyi tulkki George Lis-Rudnickin ja Hillervo Lis-Rudnickan (o.s. Vartiainen) perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1965 ja suoritti kieliopintoja Helsingin yliopistossa 1965–1967. Näyttelijäksi hän valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilta vuonna 1969, jonka jälkeen hän oli kiinnitettynä Mikkelin teatteriin 1969–1975 ja Vaasan kaupunginteatteriin 1975–2011.

Lis Laviolan näyttämötaiteellisia tulkintoja ovat olleet muun muassa Emmi Särkelä (näytelmässä *Särkelä itte*), Jelena (*Vanja-eno*) ja Jonna (*Rahalla saa*). 25-vuotistaiteilijajuhlassaan hän tulkitsi Doña Elviran osan klassikkonäytelmässä *Don Juan*. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa klassikossa *Täällä Pohjantähden alla*. Lis Laviola on tunnettu myös monologeistaan ja runoilloistaan. Vuonna 1982 hänellä oli sivuosa Mikko Niskasen elokuvassa *Ajolähtö*. Lis Laviolan työskentelykieliin lukeutuu muun muassa venäjä.

Lis Laviola on lukenut äänikirjoiksi muun muassa Kaari Utrion ja Pirjo Tuomisen historiallisia romaaneja sekä Raija Orasen teoksia. Hänen äänikirjatuotantoonsa kuuluu myös Maria Jotunin novelleja ja Laila Hirvisaaren romaaneja, kuten *Kannas-sarja*.

Lähteet
-------

* *Teatterit ja teatterintekijät 2005*, ISBN 952-471-629-1, kirjastoluokka 77.1
* Elonet *Lis Laviola*

### Viitteet

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Vaasan kaupunginteatteri (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lis Laviola Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Hiroshigen puupiirros *Surugachō* vuodelta 1856. Kuvassa on Echigoyan kimono- ja rahanvaihtokauppa sekä Fujivuori taustalla. Nykyisin Mitsuin päärakennus on kadun oikealla puolella, vasemmalla puolella on Mitsukoshin tavaratalo.
**Mitsui Group** (jap. 三井グループ, *Mitsui gurūpu*) on yksi Japanin suurimmista yritysryppäistä eli keiretsuista ja yksi maailman suurimmista osakeyhtiöistä. 

Yrityksen perusti Mitsui Takatoshi (1622–1694), joka syntyi Matsusakassa nykyisen Mien prefektuurin alueella. Hänen isänsä myi alun perin misoa ja piti panttilainaamoa. Myöhemmin perhe avasi toisen kaupan Edoon. Vuonna 1673 Takatoshi avasi uuden haaraosaston, suuren kimonokaupan Nihonbashiin Edon sydämeen. Ajan kuluessa tämä haara erosi Mitsuista ja muodosti nykyisen Mitsukoshin. Vuonna 1876 perustettiin Mitsui-pankki, Japanin ensimmäinen yksityinen pankki. 1900-luvun alussa Mitsui nousi yhdeksi suurimmista zaibatsu-ryhmistä, ja sillä oli liiketoimintaa lukuisilla aloilla. 

Toisen maailmansodan ja zaibatsujen hajottamisen jälkeen Mitsui jäi hieman jälkeen kilpailijoistaan Mitsubishistä ja Sumitomosta rakenteensa uudelleenjärjestelyssä. Monet aiemmin Mitsuihin kuuluneet yrityksen ovat itsenäistyneet tai sitoutuneet muihin ryhmiin, esimerkiksi Toshiba, Toyota ja Suntory. 

Nykyinen Mitsui & Co. Ltd. on virallisesti perustettu 25. heinäkuuta 1945. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Tokiossa Chiyodan erillisalueella. Mitsuin pääjohtaja on Shōei Utsuda, yrityksellä on lähes 48 000 työntekijää ja sillä on 159 toimistoa 68 maassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Corporate profile (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mitsui**.
* Mitsuin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi) (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Mitsui
**Leo Richard (Leo R.) Böök** (1. tammikuuta 1891 Uusikaarlepyy – 12. huhtikuuta 1969 Tampere) oli suomalainen kappalainen ja rovasti, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1933–1939.

Böök kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909. Teologian erotutkinnon hän suoritti vuonna 1913 ja sai pappisvihkimyksen samana vuonna. Pastoraalitutkinnon Böök suoritti vuonna 1918. Hän työskenteli muun muassa vankilapastorina, merimiespastorina Lontoossa ja Hampurissa sekä kenttäpappina. Kunnallispolitiikassa Böök oli mukana toimien Tampereen kaupunginvaltuustossa. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa.

Böökin vanhemmat olivat lehtori Albert Theodor Böök ja Anna Maria Aleksandra Borgström. Böök oli naimisissa Hanna Maria Kekonin kanssa vuodesta 1916 lähtien. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1945.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Leo Böök *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1933–1936 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(18) | 
* Böök
* Forstadius
* Honka
* Horelli
* Junnila
* Korvenoja
* Lehtonen
* Leiwo
* Linkomies
* Moilanen
* Oksala
* Oksanen
* Pennanen
* Pohjala
* Rantanen (1933–1935†)
* Soini
* Vaarama
* Virkkunen

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1936–1939 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(20) | 
* Böök
* Harja
* Hirvensalo (1938–1939)
* Honka
* Horelli
* Kilpeläinen
* Kokko
* Kylänpää
* Lehtonen
* Linkomies
* Lintulahti
* Moilanen
* Oksala
* Oksanen
* Paavolainen
* Pennanen
* Pilkama
* Pohjala
* Pohjannoro
* Soini
* Vaarama (1936–1938†)

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Verijauho** on eläinten rehuna käytettävä teollinen tuote, jota valmistetaan teuraseläinten verta kuivattamalla tai puristamalla verihera pois ja sitten kuivattamalla jäännös. Se sisältää noin 80 % proteiinia ja 2 % rasvaa.

Teurastamolta veri kuljetetaan käsittelylaitokseen jäähdytetyissä säiliöissä, jotta veren laatu säilyisi hyvänä. Sekoittimella varustettuun varastosäiliöön pumpattu veri johdetaan seulontasäiliöön, jossa siitä erotetaan vierasesineet, ja veren matka jatkuu koagulointiyksikköön. Siellä raakaveri kuumennetaan, jotta sen proteiinit koaguloituvat. Kuumennus tapahtuu verivirtaan johdetun höyryn avulla ja tässä vaiheessa verimassan vesipitoisuus on 55–60 %. Sen jälkeen proteiinit erotetaan vesifaasista sentrifugoimalla veri suurella lingolla ja saatu proteiinimassa kuivataan rengaskanavassa kuuman ilman avulla. Prosessin lopputuloksena saadaan kuivaa verijauhoa.

Suuren proteiinipitoisuutensa vuoksi verijauhoa käytetään etenkin lemmikkieläinten ja kalojen rehujen ainesosana, mutta myös orgaanisten eli eloperäisten lannoitteiden raaka-aineeksi korkean typpipitoisuutensa vuoksi. Eloperäisten lannoitteiden ravinteet eivät ole valmiiksi kasveille käyttökelpoisessa muodossa, vaan lannoitteen tulee mineralisoitua, jotta ravinteet vapautuvat. Siksi lannoitevaikutuksen ennustaminen on vaikeampaa kuin käytettäessä epäorgaanisia mineraalilannoitteita. Toisaalta epäorgaanisten lannoitteiden valmistus vaatii paljon energiaa ja kuluttaa neitseellisiä raaka-aineita.

Lähteet
-------

* Tikka, Matti: *Teurassivutuotteiden hyötykäytön tehostaminen. Syötäväksi kelpaavat jakeet*. Ammattikorkeakoulututkinnon opinnäytetyö. Hämeenlinna: Hämeen ammattikorkeakoulu, 2010. Kirjan verkkoversio (pdf) (viitattu 21.8.2021).

### Viitteet

1. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 9, palstat 1237–1238, hakusana verijauhot. Helsinki: Otava, 1965.
2. 1 2  Tikka 2010, s. 48–49.
3. ↑  Halin, Tina: Kasveille käyttökelpoisen typen ja fosforin vapautuminen broilerinlantaa ja verijauhoa sisältävistä orgaanisista lannoitteista (Pro gradu -työn tiivistelmä)  2020. Helsingin yliopisto. Viitattu 21.8.2021.
**Litiumtetrametyylipiperididi** eli **LTMP** (C9H18NLi) on 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiinin litiumsuola. Yhdiste on erittäin voimakkaasti emäksinen ja sitä käytetään emäksenä orgaanisissa synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Litiumtetrametyylipiperididi on erittäin vahva emäs ja sen pKa-arvo tetrahydrofuraaniliuoksessa on 37,3. Se on hyvin reaktiivinen ja jopa sen liuokset voivat syttyä ilman vaikutuksesta palamaan. Yhdiste liukenee hiilivetyihin, kuten heksaaniin, ja eettereihin kuten dietyylieetteriin ja tetrahydrofuraaniin.

Litiumtetrametyylipiperididi esiintyy kiinteänä rengasrakenteisena tetrameerinä
Monien muiden orgaanisten litiumyhdisteiden tavoin litiumtetrametyylipiperidi muodostaa liuoksissa aggregaatteja. Hiilivedyissä yhdiste esiintyy joko syklisena trimeerinä tai tetrameerina, joista tetrameerinen muoto on yleensä vallitseva. Eetteriliuoksissa se esiintyy dimeerinä tai monomeerina.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Litiumtetrametyylipiperididiä valmistetaan n-butyylilitiumin ja 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiinin välisellä reaktiolla.

Litiumtetrametyylipiperididi on hyvin vahvasti emäksinen, mutta monista muista emäksistä poiketen se ei ole steerisestä esteestä johtuen nukleofiilinen ja tämän vuoksi sillä on käyttöä orgaanisessa synteesissä. Yhdiste kykenee poistamaan protonin jopa hiileltä ja muodostaa aromaattisia, heteroaromaattisia tai alifaattisia karbanioneja. Erityisen käytetty litiumtetrametyylipiperididi on enolaattien valmistuksessa ja sitä käytettäessä muodostuu pääasiassa E-stereokemian omaavia enolaatteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Lithium tetramethylpiperidide – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 2.4.2014.
2. 1 2 3 4  Mike Campbell, Victor Snieckus & Ellen W. Baxter: *Lithium 2,2,6,6-Tetramethylpiperidide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2008. Teoksen verkkoversio Viitattu 2.4.2014
3. ↑  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 389. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-471-72091-1. (englanniksi)
4. ↑  Jonathan Clayden, Nick Greeves, Stuart Warren: *Organic Chemistry*, s. 588. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-927029-3. (englanniksi)
5. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 69–70. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
**Litiumboorihydridi** (LiBH4) eli **litiumborohydridi** tai **litiumtetrahydroboraatti** on litium- ja boorihydridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä pelkistimenä ja katalyyttinä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa litiumboorihydridi on valkoista tai hieman kellertävää kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Sen alkeiskoppi on ortorombinen ja muuttuu kuumennettaessa noin 135 °C:n lämpötilaan heksagonaaliseksi. Litiumboorihydridi reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu vetyä. Yhdiste reagoi myös alkoholien kanssa, mutta liukenee esimerkiksi eettereihin ja amiineihin. Kuumennettaessa se hajoaa litiumhydridiksi, booriksi ja vedyksi. Litiumboorihydridi on pelkistimenä natriumboorihydridiä voimakkaampi mutta litiumalumiinihydridiä heikompi. Se pelkistää muun muassa aldehydit, ketonit, happokloridit, esterit ja epoksidit, mutta ei nitriilejä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Litiumboorihydridiä voidaan valmistaa usealla tavalla esimerkiksi litiumhydridin ja boraattiesterien reaktiolla tai organolitiumyhdisteiden ja boorihydridien välisellä reaktiolla. Tyypillisin tapa on kuitenkin litiumkloridin tai -bromidin reaktio natriumboorihydridin kanssa eetteri- tai amiiniliuoksessa.

NaBH4 + LiCl → LiBH4 + NaCl
Litiumboorihydridiä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä, kun tarvitaan voimakasta mutta kuitenkin selektiivistä pelkistintä. Se myös katalysoi hydroboraatioreaktioita. Siitä valmistetaan myös muita boorihydridisuoloja Litiumboorihydridiä on tutkittu myös vedynvarastointisovellutuksiin, mutta kaupallisia sovellutuksia siihen perustuen ei ole käytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Luca Banfi, Enrica Narisano, Renata Riva & Ellen W. Baxter: *Lithium Borohydride, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2005. Teoksen verkkoversio Viitattu 1.1.20201.
2. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 604. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
3. ↑  J-Ph Soulié, G Renaudin, R Černý & K Yvon: Lithium boro-hydride LiBH4: I. Crystal structure.  *Journal of Alloys and Compounds*, 2002, 346. vsk, nro 1-2, s. 200-205. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.1.2021.  (englanniksi)
4. 1 2 3  Tim Eggeman: *Hydrides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2001.
5. 1 2 3 4  Ulrich Wietelmann, Michael Felderhoff & Peter Rittmeyer: *Hydrides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2016.
6. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 502. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
**Aleksei Vladimirovitš Mišin** (ven. Алексей Владимирович Мишин, s. 8. helmikuuta 1979 Ruzajevka, Mordvalaisten ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan mestari. Hän on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 88 kilogrammaa.

Mišin voitti 84-kiloisten sarjan olympiakultaa Ateenassa 2004. Pekingissä 2008 hän oli yhdeksäs. MM-kilpailuista Mišin on saavuttanut kultamitalin Bakusta 2007, hopeaa Patraksesta 2001 (76 kg, loppuotteluvastustaja Ruotsin Ara Abrahamian) ja Budapestista 2005 (loppuottelussa vastassa Ali Selomov) sekä pronssia Guangzhousta 2006 ja Moskovasta 2010. Euroopan mestaruuden Mišin on voittanut viidesti: Istanbulissa 2001 (76 kg), Belgradissa 2003, Varnassa 2005, Sofiassa 2007 ja Vilnassa 2009. Lisäksi hänellä on yksi EM-hopea. Mišin on voittanut myös sotilaiden maailmanmestaruuden vuonna 2002 ja kultamitalin sotilaiden maailmankisoista 2007.

Lähteet
-------

* Foldeak.com:in painitietokanta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Aleksey Mishin Biography and Olympic Results (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
* Profiili FILA:n sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
My Lain verilöyly.
**Verilöylyllä** saatetaan tarkoittaa joukkomurhaa, paljon uhreja vaatinutta taistelua tai muuta sellaista.

Verilöylyjä tunnetaan lähes jokaisen valtion alueella ja jokaisen kansan keskuudessa, mutta tunnetuimpia ovat muun muassa Kiinassa tapahtunut Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen yhteydessä tehty verilöyly, Ruandan kansanmurha, Yhdysvaltain sisällissodan verilöylyt, Kosovon sodan verilöylyt sekä 2000-luvun alussa tapahtuneet koulusurmat niin Yhdysvalloissa kuin Suomessakin.

Vähemmälle sijalle ovat jääneet alkuasukkaita kohtaan tehdyt veriteot Afrikassa, Amerikassa ja Australiassa. Esimerkkeinä mainittakoon Wounded Kneen verilöyly ja Kalifornian kultaryntäyksen yhteydessä tehdyt verilöylyt intiaaneja kohtaan Yhdysvalloissa, samoin kuin Australian ja Afrikan mantereen alkuasukkaiden kokemat joukkomurhat. Lisäksi myös eri mantereiden alkuperäisheimojen toisiaan vastaan käytyjen sotien yhteydessä suoritetut veriteot eivät useimmiten suhteessa eroa muun muassa Vietnamin sodan tapahtumista.

Lähteet
-------

1. ↑  *MOT Kielitoimiston sanakirja*. Kotimaisten kielten keskus ja Kielikone Oy, 2012.
2. ↑  Eräs englanninkielinen vastine on *massacre*. Esimerkiksi Guatemalan sisällissodan tutkimuksen yhteydessä sen määritelmäksi määrättiin yli viiden henkilön surma samassa paikassa, osana samaa operaatiota ja uhrien ollessa puolustuskyvyttömiä. (Lähde: Mezquita, Rocio: MAKING THE CASE: Investigating Large Scale Human Rights Violations Using Information Systems and Data Analysis *shr.aaas.org*. Viitattu 18. joulukuu 2012. (englanniksi))

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Verilöyly** Wikimedia Commonsissa
**Verilude** (*Corizus hyoscyami*) on yleinen punamusta ludelaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Verilude on 8,5–10,3 mm pitkä, leveyttään selvästi pitempi, melko karvainen ludelaji. Väritys on räikeän punamusta. Keskeisinä tuntomerkkeinä selkäpuolella, siipien välissä sijaitsevan ns. pikkukilven kärki on punainen ja eläimen otsalle ulottuu leveä, punainen raita. Siipien kärkikalvo on yksivärisen musta.

Nymfit ovat punertavan tai kellertävän ruskeita.

Levinneisyys
------------

Verilude on laajalle levinnyt laji, jota tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa ja idässä aina Kiinaan ja Venäjän kaukoitään asti. Suomessa laji on yleinen Kuusamon korkeudelle saakka.

Elintavat
---------

Muiden ruskoluteiden tapaan laji talvehtii täysikasvuisena. Talvehtineet yksilöt pariutuvat touko-kesäkuussa ja nymfejä voi löytää elokuun lopulle saakka. Verilude suosii hiekkaista maaperää ja sitä tavataan yleisenä avoimilla, lämpimillä niityillä sekä joutomaa-alueilla. Lude nauttii ravinnokseen kasvien nesteitä ja ruokailee erityisesti voikukissa, ohdakkeissa sekä kaunokeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Anders Albrecht, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Verilude – *Corizus hyoscyami* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑
3. ↑  Rintala & Rinne. Suomen luteet. Tibiale 2010
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q204198
* Wikispecies: Corizus hyoscyami
* BioLib: 71507
* BOLD: 380471
* CoL: YFMV
* Coreoidea Species File: 1191389
* EoL: 3685747
* EPPO: CORZHY
* Fauna Europaea: 453633
* Fauna Europaea (new): 22519209-9de7-4105-a3f0-e519cb1a5eb7
* GBIF: 4391874
* iNaturalist: 51707
* NBN: NHMSYS0020309113
* NCBI: 1511259
* uBio: 5321443

 |

 |
**Verihiili** (lat. *carbo sanguinis*) on hienojakoista mustaa jauhetta, joka on valmistettu verta kuivattamalla ja ilmattomassa tilassa hehkuttamalla. Ennen kuumennusta vereen sekoitetaan 15–20 % potaskaa ja kuumennuksen jälkeen massa huuhdellaan suolahapolla, pestään vedella ja hehkutetaan uudelleen ilmattomassa tilassa. Sitä käytetään aktiivihiilenä esimerkiksi poistettaessa nesteistä väriaineita, jolloin neste kirkastuu. Aiemmin verihiiltä on käytetty muun muassa vesisuodattimissa. Verihiili on eräs eläinhiili eli eläinjätettä kuumentamalla aikaansaatu hiililaatu.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 23, palsta 37, hakusana verihiili. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1966.
2. ↑  Bonsdorff, W. et al. (toim.): *Tavarasanakirja II*, s. 284. Helsinki: Kirja-osakeyhtiö Tieto, 1923.
3. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 15, palsta 279, hakusana verihiili. Helsinki: Otava, 1939.
4. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 5, palsta 266, hakusana eläinhiili. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1961.
**Verikännykät** (*Blood in the Mobile*) on tanskalaisen Frank Poulsenin ohjaama dokumenttielokuva joka sai ensi-iltansa Tanskassa 1. syyskuuta 2010. Elokuvan perusviesti on, että matkapuhelinten valmistus rahoittaa Kongon demokraattisessa tasavallassa käytävää sotaa. Se on esitetty muun muassa Ylellä Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistossa.

Matkapuhelimiin tarvitaan muun muassa Kongon demokraattisen tasavallan itäisten osien kaivoksista saatavia mineraaleja kuten tinaa ja kobolttia. Sisällissotaa käyvät aseistetut ryhmät rahoittavat taisteluaan mineraalien myynnillä. Kaivoksissa käytetään myös lapsityövoimaa.

*Verikännykät* elokuva keskittyy Nokiaan joka tuolloin oli johtava matkapuhelinvalmistaja. Ohjaaja Poulsen yritti saada tietoa että käyttääkö Nokia tuotteissaan ns. konfliktimineraaleja, muttei saanut vastauksia. Elokuvan tekijät haluavat herättää keskustelua eettisestä ostamisesta ja yhtiöiden yhteiskuntavastuusta.

Elokuva esitettiin Amsterdamin kansainvälisillä dokumenttielokuvafestivaaleilla 23. marraskuuta 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Blood in the Mobile. *Bloodinthemobile.org*.  Arkistoitu 8.2.2011. Viitattu 4.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Laakso, Teija: Akkuteollisuus ei pärjäisi ilman Kongon pahamaineisia kaivoksia – Koboltin eettisyyttä on vaikea varmistaa, sanoo kaivosalueella vieraillut suomalaistutkija *Maailma.net*.  15.8.2019. Viitattu 4.8.2022.
3. ↑  Ulkolinja: Verikännykät *Yle TV1 Vintti*.  3.12.2010. Viitattu 4.8.2022.
4. ↑  Ulkolinja: Verikännykät *Yle.fi*. Viitattu 4.8.2022.
5. ↑  Junttila, Janne: Verikännykät-dokumentti yhdistää Kongon raa'at armeijat Nokiaan *Suomen Kuvalehti*.  2.11.2010. Viitattu 4.8.2022.
**Gríma Kärmekieli** on kuvitteellinen henkilö J.R.R. Tolkienin kirjassa *Taru sormusten herrasta*.
  

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Gríma Kärmekieli oli Saruman Valkoisen vakooja Rohanissa. Hän myrkytti Théodenin mielen, joka tuli täysin riippuvaiseksi Grímasta, ja sai tämän luopumaan vastarinnasta Sarumanin örkkiarmeijoita vastaan. Gandalfin pelastettua Theodenin tämä karkotti Gríman Rohanista. Viimeisinä elonhetkinään hän tappoi Sarumanin Konnussa ja yrittäessään pakoon kuoli hobittien ampumiin nuoliin. Gríman englanninkielinen nimi on Gríma Wormtongue (muinaisenglannissa worm tarkoitti paitsi matoa myös käärmettä).

Gríma elokuvassa
----------------

Elokuvassa Gríman avulla Saruman myrkytti taioillaan Théodenin mielen *Kahdessa tornissa*, ja Saruman puhui Gandalfille Théodenin suun kautta. Gríma tappoi Sarumanin Orthancin huipulla ja Legolas ampui hänet. Tämä jätettiin *Kuninkaan paluun* teatteriversiosta pois, koska ohjaaja Peter Jacksonin mielestä ei olisi ollut sopivaa esittää kohtausta elokuvan alussa.
**Litiumsyanidi** (LiCN) on litium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä reagenssina.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa litiumsyanidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen ja muistuttaa kaliumsyanidin rakennetta. Aine liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dimetyyliformamidiin ja tetrahydrofuraaniin. Voimakkaasti kuumennettaessa litiumsyanidi hajoaa litiumsyanamidiksi ja hiileksi. Litiumsyanidi on myrkyllistä.

Litiumsyanidi valmistetaan neutraloimalla -hydroksidia tai -karbonaattia vetysyanidiilla. Laboratorioissa sitä voidaan valmistaa myös asetonisyanohydriinistä ja litiumhydridistä tai hopeasyanidista ja litiumista.

LiOH + HCN → LiCN + H2O
Li2CO3 + 2 HCN → 2 LiCN + H2O + CO2
Litiumsyanidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa syanohydriinejä ja nitriilejä sekä hepen poistamiseen ketoneista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gary Maxwell, James Allison, Randall Dixon: *Cyanides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2020
2. 1 2  Ulrich Wietelmann & Martin Steinbild: *Lithium and Lithium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2014.
3. 1 2 3  Ronald H. Erickson: *Lithium Cyanide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 9.1.2021.
**Yleisurheilun Euroopan cup 1975** oli viides eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan mutta molemmat loppukilpailut käytiin 16.–17. elokuuta Nizzassa, Ranskassa. Molempiin loppukilpailuihin osallistui kahdeksan maata ja Itä-Saksa voitti ne molemmat.

Miesten välierät kilpailtiin Leipzigissa, Lontoossa ja Torinossa sekä naisten välierät Budapestissa, Lüdenscheidissa ja Sofiassa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun, minkä lisäksi paikan saivat välieriin osallistumatta hallitseva mestari eli miehissä Neuvostoliitto ja naisissa Itä-Saksa sekä loppukilpailun isäntämaa Ranska. Miehet kilpailivat alkuerissä Ateenassa ja Lissabonissa, joissa oli mukana vastaavasti kuusi ja seitsemän maata ja joista molemmista kolme parasta pääsivät välieriin kahdentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi. Naisten alkuerät käytiin Madridissa ja Osijekissa, joissa oli mukana vastaavasti kuusi ja viisi maata, ja niistäkin molemmista pääsi kolme joukkuetta välieriin.

Loppukilpailut
--------------

### Miehet

Miehet kilpailivat 20 lajissa. Iso-Britannia saavutti kuusi lajivoittoa, Neuvostoliitto neljä, Itä-Saksa ja Länsi-Saksa kolme, Puola kaksi sekä Italia ja Ranska yhden.

#### Loppupisteet


| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 112 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 109 |
| 3 |  Puola | 101 |
| 4 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 83 |
| 5 |  Länsi-Saksa | 83 |
| 6 |  Suomi | 83 |
| 7 |  Ranska | 80 |
| 8 |  Italia | 68 |

### Naiset

Naiset kilpailivat 13 lajissa. Itä-Saksa saavutti yhdeksän lajivoittoa, Neuvostoliitto kaksi sekä Puola ja Romania yhden.

#### Loppupisteet


| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 97 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 77 |
| 3 |  Länsi-Saksa | 64 |
| 4 |  Puola | 57 |
| 5 |  Romania | 52 |
| 6 |  Bulgaria | 47 |
| 7 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 39 |
| 8 |  Ranska | 35 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 293–294. , 1987.
2. 1 2  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 311. , 1987.
3. 1 2  European Cup A Final and Super League (Men) *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
4. 1 2  European Cup A Final and Super League (Women) *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  European Cup Semi-Finals *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
6. ↑  European Cup Preliminary Round *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
**Yleisurheilun Euroopan cup 1970** oli kolmas eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan. Naisten loppukilpailuun 22. elokuuta Budapestissa, Unkarissa osallistui kuusi maata ja miesten loppukilpailuun 29.–30. elokuuta Tukholmassa, Ruotsissa seitsemän. Itä-Saksa voitti molemmat loppukilpailut.

Miesten välierät kilpailtiin Helsingissä, Sarajevossa ja Zürichissä sekä naisten välierät Berliinissä, Bukarestissa ja Herfordissa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun, minkä lisäksi välierässään neljänneksi jäänyt Ruotsin miesten joukkue pääsi järjestäjämaana loppukilpailuun. Miesten kilpailussa käytiin myös Barcelonassa, Reykjavíkissa ja Wienissä alkuerät, joista kahteen osallistui neljä ja yhteen viisi maata ja joista kustakin kaksi parasta pääsivät välieriin kahdentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi.

Loppukilpailut
--------------

### Miehet

Miehet kilpailivat 20 lajissa. Itä-Saksa saavutti kuusi lajivoittoa, Puola neljä, Neuvostoliitto ja Ranska kolme, Ruotsi kaksi sekä Länsi-Saksa ja Italia yhden.

#### Loppupisteet


| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 102 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 92,5 |
| 3 |  Länsi-Saksa | 91 |
| 4 |  Puola | 82 |
| 5 |  Ranska | 77,5 |
| 6 |  Ruotsi | 68 |
| 7 |  Italia | 47 |

### Naiset

Naiset kilpailivat 13 lajissa. Itä-Saksa saavutti seitsemän lajivoittoa, Länsi-Saksa viisi ja Neuvostoliitto yhden.

#### Loppupisteet


| Sija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 70 |
| 2 |  Länsi-Saksa | 63 |
| 3 |  Neuvostoliitto | 43 |
| 4 |  Puola | 33 |
| 5 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 32 |
| 6 |  Unkari | 32 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 289. , 1987.
2. 1 2 3  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 308. , 1987.
3. 1 2  European Cup A Final and Super League (Men) *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
4. 1 2  European Cup A Final and Super League (Women) *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
5. ↑  European Cup Semi-Finals *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
6. ↑  European Cup Preliminary Round *Gbrathletics*. Athletics Weekly. Viitattu 14.4.2020. (englanniksi)
*"Mestareiden mestari"*. Näköinen karikatyyri juoksijasuuruudesta, tekijä Ape 1884.
**Walter Goodall George** (9. syyskuuta 1858 – 4. kesäkuuta 1943) oli brittiläinen keskipitkän matkan juoksija, joka teki 1880-luvulla useita mailin juoksun epävirallisia maailmanennätyksiä. George muistetaan etenkin vuonna 1886 Lontoossa juoksemastaan mailin juoksun epävirallisesta ammattilaisten maailmanennätyksestä 4.12,8 (senaikaisella ajanotolla 4.12 3/4), joka säilyi maailman nopeimpana aikana lähes 30 vuoden ajan vuoteen 1915 saakka. Harjoitusjuoksussa vuonna 1885 viisi metriä ylipitkällä radalla George juoksi kerran jopa 4.10,2.

Vuonna 1882 George kävi New Yorkissa juoksemassa parhaimmillaan jopa 60 000 katsojan silmien edessä amerikkalaista juoksijasuuruutta Lon Myersia vastaan, voittaen kaksi kohtaamista kolmesta. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti yhden monista Englannin amatöörimestaruuksistaan maailmanennätysajalla 4.18,4, joka säilyi ennätyksenä 9 vuoden ajan. Hallittuaan amatööriratoja suvereenisti hän siirtyi vuonna 1885 ammattilaiseksi haastaakseen Britannian parhaat juoksijat. Georgen ammattilaisuran kohokohdiksi nousivat hänen useat mailin haastejuoksunsa toista ajan suurta ammattilaisjuoksijaa William Cummingsia vastaan, joista toisessa hän teki edellä mainitun uransa parhaan tuloksen.

Lähteet
-------

* Cordner Nelson and Roberto Quercetani, *The Milers*, Tafnews Press, 1985, ISBN 0-911521-15-1, ss. 4–11
* Rob Hadgraft, *Beer and Brine: The Making of Walter George, Athletics' First Superstar*, 2006, ISBN 1-905328-20-6

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Ildar Abdrazakov
**Ildar Abdrazakov** (ven. Ильда́р Абдраза́ков; s. 1976 Ufa) on venäläinen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.

Abdrazakovin syntyi taidemaalariäidille ja ohjaajaisälle. Nelivuotiaana hän aloitti näyttelemisen isänsä teatteri- ja elokuvatuotannoissa. Hän valmistui Ufan taiteiden valtioninstituutista ja liittyi tämän jälkeen Baškortostanin ooppera- ja balettiteatteriin. 1990-luvun lopussa Abdrazakov voitti useita merkittäviä laulukilpailuja Venäjällä. Kansainväliseen näkyvyyteen hän nousi vuonna 2000 kansainvälisen Maria Callas -televisiokilpailun voittonsa myötä.

Abdrazakov teki La Scala -debyyttinsä vuonna 2001. Sittemmin hän on esiintynyt säännöllisesti muun muassa Metropolitan-oopperassa (debyytti *Don Giovannissa* 2004), Pariisin oopperassa, Wienin valtionoopperassa ja Baijerin valtionoopperassa (München). Mariinski-teatterissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa *Figaron häiden* Figarona vuonna 1998. Abdrazakov on ollut myös aktiivinen konserttiesiintyjä, joka on esiintynyt muun muassa BBC Promsissa ja Carnegie Hallissa sellaisten johtavien orkesterien kuin Chicagon sinfoniaorkesterin ja Wienin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 2014 hänestä tuli Kansainvälisen Elena Obraztsova -musiikkiakatemian taiteellinen johtaja. Vuonna 2019 hän sai italialaisen Franco Abbiati -palkinnon.

Abdrazakov julkaisi ensimmäisenä sooloalbuminaan levyn *Power Players* vuonna 2014. Siinä hän tulkitsee suuria venäläisiä bassorooleja. Grammy-palkinnon hän sai Riccardo Mutin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa tekemästään levytyksestä Giuseppe Verdin *Requiemista*. Vuonna 2017 Abdrazakov teki eksklusiivisen sopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ildar Abdrazakov (Arkistoitu – Internet Archive) Centre Stage Management
2. ↑  Ildar Abdrazakov became winner of 38th Abbiati International Music Critics Award Bashinform

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi), (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Mehdi Baala** (s. 17. elokuuta 1978 Strasbourg, Ranska) on ranskalainen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka on 1 500 metrin juoksu.

Baala osallistui 1997 Torinon maastojuoksun MM-kisoihin, joissa sijoittui nuorten sarjassa sijalle 129. Gentin EM-hallikilpailuissa 2000 hän voitti 1 500 metrillä pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli neljäs ajalla 3.34,14. Seuraavana vuonna hän oli Edmontonin MM-kisoissa kahdestoista. Vuonna 2002 Baala voitti Euroopan mestaruuden Münchenin EM-kisoissa 1 500 metrillä. Samana vuonna hän oli yleisurheilun maailmancupissa kolmas.

Baala voitti MM-hopeaa 1 500 metrillä Pariisin MM-kisoissa ajalla 3.32,31. Vuonna 2004 hän voitti 1 500 metriä Euroopan cupissa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui alkuerissä. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä, mutta juoksi 800 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 1.45,32. Hän voitti toisen Euroopan mestaruutensa Göteborgin EM-kisoissa 2006 1 500 metrillä. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui alkuerissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille Rashid Ramzin dopinghylkäyksen jälkeen. Baala juoksi ajan 3.34,21, ja hävisi hopeamitalisti Nick Willisille viisi sadasosasekuntia. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Baala sijoittui seitsemänneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 yhdeksänneksi.

Ennätykset
----------

Ulkoradat
* 800 m: 1.43,15 (2002)
* 1 000 m: 2.13,96 (2003)
* 1 500 m: 3.28,98 (2003)
* 2 000 m: 4.53,12 (2005)

Sisäradat
* 800 m: 1.44,82 (2003)
* 1 000 m: 2.17,01 (2005)
* 1 500 m: 3.34,71 (2009)
* mailin juoksu: 3.52,51 (2009)
* 3 000 m: 8.08,06 (1998)

Lähteet
-------

* Mehdi Baala Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Mehdi Baala *Olympedia*. Viitattu 6.5.2021. (englanniksi)
2. ↑  Olympiavoittaja Ramzi jäi kiinni uudessa dopingtestissä *Helsingin Sanomat*.  18.11.2009.  Arkistoitu 3.9.2014. Viitattu 18.11.2009.
3. ↑  Peking 2008 – Miesten 1 500 metrin tulokset IAAF (Arkistoitu versio) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mehdi Baala Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Juan Sebastián Elcano
**Juan Sebastián Elcano** (sukunimi kirjoitetaan joskus **del Cano**, n. 1476 Getaria, Gipuzkoa, Kastilia – 4. elokuuta 1526 merellä) oli baskilaissyntyinen merenkulkija ja ensimmäinen maailmanympäripurjehdukselta koskaan palannut. Elcano lähti vuonna 1519 Fernão de Magalhãesin retkikunnan *Concepción*-laivalla purjehdukselle Indonesian Maustesaaria kohti Amerikan eteläpuolitse. Kun Magalhães kuoli Filippiineillä vuonna 1521, Elcano sai johtaakseen *Victorian*, toisen jäljelle jääneistä laivoista. Hän johdatti 18-miehiseksi supistuneen retkikunnan takaisin Espanjaan syyskuussa 1522, kiertäen näin koko maapallon ensimmäisenä ihmisenä. Elcano nimitettiin vuonna 1525 García Jofre de Loaisan Maustesaarien-retkikunnan johtavaksi luotsiksi, mutta hän ja de Loaisa kuolivat epäonnistuneella matkalla seuraavana vuonna.

Lähteet
-------

1. ↑  Juan Sebastián del Cano *Encyclopædia Britannica*.  8.3.2017. Viitattu 3.5.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juan Sebastián Elcano** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Miikka J. Anttila Kuva: Antti Kemppainen Photography
**Miikka J. Anttila** (s. 1988) on suomalainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja tv-sarjoissa. 

Hän on ollut aktiivisesti teatteritoiminnassa mukana jo vuodesta 2005. Tie on vienyt harrastajateatterista kohti ammattinäyttelijän uraa.

Hänet nähdään 2017 Roope Oleniuksen elokuvassa Kyrsyä – Tuftland.

Anttila on näytellyt Hämeenlinnan Teatterin kantaesityksessä Naisia hermoromahduksen partaalla ja on Ofelia-teatteriryhmän perustajajäsen. Ofelia-ryhmän perustajajäseniä ovat myös Kyrsyä-elokuvan Neea Viitamäki ja Ria Kataja. 

Kyrsyän (2017) lisäksi Anttila on näytellyt muun muassa elokuvissa Pahaa verta (2013), Se Mieletön Remppa (2020)  ja tv-sarjoissa Helppo elämä (2011), Ex-onnelliset (2016) ja Kullannuput (2021). 

Anttila on Hämeenlinnan ensimmäinen Vuoden Onnistuja (2018).

Lähteet
-------

1. ↑  Hämeenlinnalainen Miikka J. Anttila näkyy Kullannupuissa ja monissa muissa tv-sarjoissa ja mainoksissa – Miten kinkeät itsesi kaikkialle? *Hämeen Sanomat*. Viitattu 3.3.2021.
2. ↑  Miikka J. Anttila *Miikka J. Anttila*. Viitattu 3.3.2021.
3. ↑  Elisa Viihde Viaplay tänään: Sami Hedberg ja Kiti Kokkonen komediassa Se mieletön remppa *Findance.com*. Viitattu 3.3.2021. Finnish
4. ↑  ONNISTUJAN PÄIVÄ: Miikka J. Anttilasta ensimmäinen Vuoden Onnistuja *Lammille.fi*.  6.9.2018. Viitattu 3.3.2021. (englanniksi)
5. ↑  Toimitus: Miikka J. Anttilasta Vuoden Onnistuja *Hämeen Sanomat*. Viitattu 3.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Miikka J. Anttila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)