recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kuninkojan vanha koulu Vuorelankadulla toimii nykyään juhlatilana.
**Kuninkoja** on Raision itäisin kaupunginosa. Se sijaitsee Raision, Turun ja Ruskon rajalla. Kuninkojan naapurikaupunginosat Raisiossa ovat Mahittula ja Kuloinen, Turussa Lentokenttä, Runosmäki ja Mälikkälä.

Kuninkojalta saa alkunsa kaupunginosalle nimensä antanut Kuninkoja, jonka varressa Turun puolella on muun muassa tammimetsistään tunnettu luonnonsuojelualue. Kaupunginosa oli pitkään eristyksissä muusta Raisiosta, kunnes Ohikulkutie valmistui 1960-luvulla.

Vanhastaan alueen nimestä on ollut käytössä myös muoto Kuninkaanoja, ja siellä on toiminut Kuninkaanojan kansakoulu. Edelleen alueella toimii Kuninkaanojan omakotiyhdistys.

Vanhimmalta historialtaan Kuninkoja on historiantutkija Aulis Ojan tutkimusten mukaan ollut samannimisen ojan varrelle muodostunut niittyjakokunta, jossa Raision eri kylillä on ollut takamaaniittyjä. Näin alueella ei ole ollut vanhoja kyliä eikä niiden kantataloja vaan ainoastaan historialtaan nuorempaa asutusta.

Kuninkojalle avattiin vuonna 2008 Ikea, Biltema, K-Rauta, Expert, Budget Sport ja K-Supermarket. Vuonna 2009 avattiin Gigantti, Megastore ja Jysk.

Lähteet
-------

* Kivikoski Ella, Oja Aulis et al: *Raision historia I*. Raision historiatoimikunta, 1960. (sid.).
* Mäntylä R. A.: *Raision historia II*. Raision historiatoimikunta, 1965. (sid.).

### Viitteet

1. ↑  Metsäkylä-Kuninkoja Turun kaupunki. Viitattu 21.2.2010. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  Koivisto, Altti: *Kotiseutuoppia raisiolaisittain. Raision kaupunginosien vaiheita*, s. 36–40. Raision kaupunki, 2003.
3. ↑  Kuninkojan wanha koulu Kuninkaanojan omakotiyhdistys ry. Viitattu 26.6.2011.

Raision vaakunaRaision kaupunginosat

|  |  |
| --- | --- |
| Länsi-Raisio | Kaanaa · Tikanmaa · Paikkari · Nuorikkala · Pirilä |
| Keski-Raisio | Ihala · Vaisaari · Varppeenseutu · Kerttula · Somersoja · Inkoinen |
| Itä-Raisio | Kuloinen · Mahittula · Kuninkoja |
**Herakleen temppeli** oli antiikin aikainen Herakleelle omistettu kreikkalainen temppeli Dodonan kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi Dodonan pyhäkköalueen itälaidalla.

Herakleen temppelin sekä paikalla myöhemmin olleen basilikakirkon raunioita.
Dodonan Herakleen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella kuningas Pyrrhoksen aikana 200-luvun eaa. alkupuolella. Pyrrhos halusi kytkeä sukunsa Herakleehen naituaan Lanassan, joka oli Herakleehen alkuperänsä juontaneen Syrakusan tyranni Agathokleen tytär.

Temppeli oli Dodonan pyhäkköalueen toiseksi suurin ja edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu luoteis-kaakkoissuunnassa ja sen koko oli noin 16,5 × 9,5 metriä. Temppelissä oli pronaos, jossa oli neljä tai kuusi doorilaista pylvästä, sekä cella. Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaisesti sen itäpuolella. Sen perustusten koko on noin 5,7 × 3,2 metriä. Temppelin koristeluista on löydetty Herakleen urotöitä esittävän metoopin osa sekä reliefi, joka esittää Herakleen ja Apollonin kiistaa Delfoin kolmijalasta. Veistoslöydöt ovat Ioánninan arkeologisessa museossa.

Temppeli uusittiin sen jälkeen, kun aitolialaiset tuhosivat sen muun pyhäkköalueen ohella vuonna 219 eaa. Varhaiskristillisellä ajalla temppelin jäänteet jäivät monin osin paikalle rakennetun basilikakirkon alle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ναός του Ηρακλή στη Δωδώνη Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 1.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Herakleen temppeli** Wikimedia Commonsissa
**Her Only Way** on Sidney Franklinin ohjaama ja Joseph M. Schenckin tuottama yhdysvaltalainen mykkä melodraama vuodelta 1918. *Her Only Wayn* pääosissa ovat Norma Talmadge ja Eugene O’Brien.

Mary Murillo laati elokuvan käsikirjoituksen George Scarboroughin tarinan *What Might Have Been* pohjalta. *Her Only Wayn* tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation ja levittäjäyhtiönä Select Pictures Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 18. elokuuta vuonna 1918. *Her Only Wayn* nykyään oletetaan olevan kadonnut.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Lucille Westbrook palaa sisäoppilaitoksesta kotiin ja saa tietää, että hänen omaisuutensa on menetetty. Lucillelle oli tehty jo hääjärjestelyt, ja Lucillelle valkenee, että hän avioituisi varakkaan Paul Belmontin kanssa. Lucillen silloinen miesystävä Joseph Marshall vihastuu tästä ja pelkää, että hänet hylätään. Lucille ja Joseph riitelevät, jonka päätteeksi Lucille heittää Josephin ulos talosta. Kun Lucille nukahtaa, hän näkee unta millaista olisi olla rouva Paul Belmont. Unessa Paul laiminlöi ja pettää häntä varakkaan lesken kanssa, ja uniavioliitto päättyy eroon. Kun Lucille häviää oikeudenkäynnin Belmontia vastaan, hän palaa kotiin ja osoittaa revolverilla tulevaa entistä aviomiestään. Laukaus herättää Lucillen todellisuuteen, minkä jälkeen hän iloiten suostuu Josephin kosintaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Lucille Westbrook
  |
|  Eugene O’Brien  | … |  Joseph Marshall
  |
|  Ramsey Wallace  | … |  Paul Belmont
  |
|  E. Alyn Warren  | … |  tuomari Hampton Bates
  |
|  Jobyna Howland  | … |  rouva Randolph
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  HER ONLY WAY (1918) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Her Only Way *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 2.7.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Her Only Way* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Her Only Way* AllMoviessa. (englanniksi)
* *Her Only Way* Silent eran sivustolla (englanniksi)
* *Her Only Way* TCM Movie Databasessa (englanniksi)
**Apollonios Dyskolos** (m.kreik. Ἀπολλώνιος ὁ Δύσκολος, *Apollōnios ho Dyskolos*; lat. *Apollonius Dyscolus*; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän oli Mnesitheoksen poika ja syntyi Aleksandriassa. Hänen lisänimensä *Dyskolos* tarkoitti "hapan", "kärttyinen" tai "vaikea miellyttää" — hänen kerrotaan olleen luonteeltaan kiivas ja analyyttinen. Apollonios vietti suurimman osan elämästään kotikaupungissaan ja myös kuoli siellä. Hänen kerrotaan myös käyneen Roomassa ja saaneen siellä Antoninus Piuksen huomion. 

Apollonios oli tieteellisen kieliopin perustaja. Priscianus kuvasi häntä sanoilla *grammaticorum princeps*. Apollonios kirjoitti paljon puheen osista. *Sudassa* mainituista kahdestakymmenestä teoksesta on säilynyt neljä: tutkielma syntaksista, sekä kolme lyhyempää tutkielmaa adverbeista, konjunktioista ja pronomineista. Apollonioksella ja hänen pojallaan Ailios Herodianoksella oli suuri vaikutus myöhempiin grammaatikkoihin.

Lähteet
-------

* 

*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911). Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.

* *Grammatici Graeci*, i. Teubnerin sarja
* Émile Egger, *Apollonius Dyscole* (1854)

Aiheesta muualla
----------------

* Apollonius Dyscolus (englanniksi)
**Aponia** (m.kreik. ἀπονιά) on antiikin filosofian termi, joka tarkoittaa kärsimyksen puuttumista. Epikurolaisuuden mukaan *aponia* oli ruumiillisen nautinnon (*hēdonē*) huippu.

Kuten muut hellenistisen filosofian koulukunnat, myös epikurolaiset katsoivat, että ihmiselämän päämäärä on onnellisuus. Onnellisuus voitiin saavuttaa mielen tyyneyden kautta. Tällainen tila oli seurausta *aponiasta*, fyysisen kärsimyksen poistamisesta, ja *ataraksiasta*, kaiken mieltä häiritsevän poistamisesta. Epikurolaiset olivat hedonisteja siinä mielessä, että he pyrkivät nautintoon, mutta määrittelivät nautinnon omaperäisellä tavalla, kärsimyksen puutteeksi. Tästä oli seurauksena se, että nautinnon määrää ei ollut mahdollista kasvattaa enää sen yli, kun kärsimys oli poistettu. Sen jälkeen nautinto ei voinut enää lisääntyä, eikä näin ollen ollut mahdollista etsiä rationaalisesti lisää ruumiillisia nautintoja sen jälkeen kun *aponia* oli saavutettu.

Epikurokselle *aponia* oli yksi staattisista (*katastemaattisista*) nautinnoista, eli nautinto joka ihmisellä on silloin kun yhtään halua tai kärsimystä ei ole enää poistettavaksi. Tällaisen tilan saavuttaminen vaati kineettisten nautintojen, eli nautintojen joita ihmisellä on silloin kun haluja tai kärsimystä poistetaan, kokemista.

Lähteet
-------

* Annas, Julia: *The Morality of Happiness*. Oxford University Press, 1995.
* Furley, David J.: *Routledge History of Philosophy, Volume II. From Aristotle to Augustine*. Routledge, 1999.
* Reale, Giovanni: *A History of Ancient Philosophy: The Systems of the Hellenistic Age*. SUNY Press, 1985.

### Viitteet

1. ↑  Epikuros: *Kirje Menoikeukselle* 128.
2. ↑  Reale 1985, s. 171.
3. ↑  Furley 1999, s. 210.
4. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* X.136.
5. ↑  Annas 1995, s. 336.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aponia
{{{alt}}}Apolobamban suojelualueen sijainti kartalla
**Apolobamban suojelualue** on luonnonsuojelualue Boliviassa. Sen nimi oli aiemmin Ulla Ulla, ja se sijaitsee La Pazista luoteeseen lähellä Perun vastaista rajaa. Puistossa on arvioitu elävän 1 500 kasvilajia ja 300 eläinlajia, joihin kuuluvat vikunja, andienkondori ja silmälasikarhu.

Alkuperäinen Ulla Ullan alue perustettiin vuonna 1972. Puistoa laajennettiin 1990-luvun lopussa, ja siitä lähtien sen pinta-ala on ollut 484 000 hehtaaria. Puistoon sisältyy kuuluisa 115 km vaellusreitti Curvasta Pelechucoon. Reitti kulkee yli neljän kilometrin korkeudessa, ja sen kulkeminen kestää 4–5 päivää.

Lähteet
-------

1. ↑  National Parks of Bolivia *Travel Bolivia*. Viitattu 10.2.2011. (englanniksi)
2. ↑  Lonely Planet

Laguna Colorada sijaitsee Eduardo Avaroan suojelualueessa Bolivian kansallispuistot ja suojelualueet

* Aguaragüe
* Amboró
* Apolobamba
* Beni
* Carrasco
* Cotapata
* Eduardo Avaroa
* El Palmar
* Iñao
* Isiboro Sécure
* Kaa-Iya del Gran Chaco
* Madidi
* Manuripi-Heathin suojelualue
* Noel Kempff Mercado
* Otuquis
* Pilón Lajas
* Sajama
* Sama
* San Matías
* Tariquía
* Torotoro
* Tucavaca
* Tunari
**Maisa Tännu** (tai **Tennu** synt. Tyrväällä, k. 1600-luvulla) oli suomalainen nainen, joka tuomittiin noituudesta kuolemaan. Hän oli toiminut parantajana, mutta keskeisempää oikeudenkäynnissä olivat uhkailut, joista oli usein seurannut onnettomuuksia. 

Maisa Tännu oli maankiertäjänoita, joka kierteli eri kylissä ja vaati ruokaa ja kestitystä. Todistajien mukaan jonkun oli aina kannettava hänen maitopyttyään ja ruokasäkkiään tai kyyditettävä häntä loitsujen pelossa. Pitäjän kappalaisen mukaan eukkoa ei koskaan oltu nähty kirkossa eikä Herran ehtoollisella. 

Vuonna 1654 Tännu haastettiin ensimmäisen kerran oikeuteen. Hän oli asunut loisena Satakunnan Kiukaisissa erään talonpojan pirtissä. Isäntä oli päättänyt karkottaa hänet kuultuaan huhuja hänen noituudestaan. Maisa oli uhkaillut häntä, ja kolmen päivän kuluttua isännältä oli kuollut hevosia. Paneliassa hän ei ollut saanut pyytämiään villoja ja talon emännän kättä oli alkanut särkeä. 

Maisa Tännu haastettiin uudelleen oikeuteen vuonna 1659. Tuolloin hän oli vaatinut ruokaa eräässä talossa Eurakoskella, mutta oli jättänyt sen syömättä. Hän väitti, että hänelle oli annettu vain palanutta leipää, ja uhosi, että isäntäväki saisi kyllä vielä nähdä. Talon poika oli tullut mykäksi eikä kyennyt syömään kahteen viikkoon ja oli parantunut vasta kun Maisaa oli taivuteltu. Köylypolvelainen talonpoika kertoi, että hänen vaimonsa sairastui, koska eukkoa ei ollut tiedetty kutsua häihin. Tilanne oli korjaantunut, kun Maisa paransi vaimon suolalla. 

Oikeudenkäynnissä Maisaa vaadittiin tunnustamaan tekonsa ja taikansa. Hän ei tunnustanut saaneensa aikaan mitään pahaa, vaan valitteli kuinka häntä vihattiin ja kadehdittiin. Kihlakunnanoikeus tuomitsi hänet kuolemaan maineensa perusteella, eikä kukaan halunnut vapauttaa häntä. Lautakunta selitti, ettei se voinut vapauttaa häntä hyvällä omallatunnolla vaan uskoi hänen olevan vaaraksi ihmisille ja eläimille. Maisan ei kuitenkaan tiedetty surmanneen ketään ihmistä. Tuomio jäi riippumaan Turun hovioikeuden ratkaisusta.

Lähteet
-------

* Mäntylä, Ilkka: / Tännu, Maisa *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 4.3.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Koivisto O.: *Euran, Honkilahden ja Kiukaisten historia I*. , 1966.
* Nenonen M.: *Noituus, taikuus ja noitavainot Ala-Satakunnan, Pohjois-Pohjanmaan ja Viipurin Karjalan maaseudulla vuosina 1620–1700*. , 1992.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Skrollaava pelimaailma
**Näytön vieritys** eli **skrollaus** (engl. *scrolling*) on hyvin yleinen tietokonegrafiikan ja televisiotekniikan menetelmä, jossa näyttöruudun tai sen osan sisältämää tekstiä tai kuvaa liikutetaan johonkin suuntaan siten, että osan poistuessa tilalle tulee toisesta reunasta lisää materiaalia.

Esimerkkejä näytön vierityksestä:

* Televisio-ohjelmien ja elokuvien alhaalta ylös vierivät lopputekstit.
* Television uutislähetyksissä ruudun alareunassa sivuttain vierivät tekstit.
* Tietokoneohjelmissa käsiteltävän sivun, kuvan tai dokumentin liikkuminen ruudulla kohdistimen mukana tai vierityspalkkia käytettäessä.
* Sivulta kuvattujen tietokone- ja videopelien taustagrafiikan liikkuminen pelihahmon edetessä.

Näytön vierityksen tarve pelikäytössä on otettu erityisesti huomioon monien 1980-luvun kotitietokoneiden ja pelikonsolien näytönohjainpiirejä suunniteltaessa. Esimerkiksi Commodore 64:n *skrollausrekisterit* mahdollistavat näytön sisällön pehmeän vierityksen pikselin tarkkuudella pysty- ja vaakasuunnassa. Amiga ja useimmat 16-bittiset pelikonsolit tarjoavat myös laitteistotasolla mahdollisuuden useiden toistensa läpi näkyvien alueiden vierityksen eri nopeuksilla syvyysvaikutelman aikaansaamiseksi, niin sanotun *parallaksiskrollauksen*. 

Nestekidenäytöillä ja vanhoilla hidasfosforisilla kuvaputkinäytöillä näytön vieritys saattaa aiheuttaa näkyvän vanan, joka usein vaikeuttaa esimerkiksi jatkuvasti vierivän tekstin lukemista.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Näytön vieritys** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee polttoainetta. Koksi on myös kylä Viron Valjalassa sekä koaksiaalikaapelin puhekielinen nimitys.*
Koksia
**Koksi** on kivihiilestä kuivatislaamalla valmistettua hiiltä, joka on kivihiiltä puhtaampaa ja lämpöarvoltaan parempaa polttoainetta. Kivihiilen laatu vaihtelee myös paljon, mutta koksin valmistuksella saadaan laatueroja tasoitettua helpottaen muun muassa kulutuslaskelmia. Koksin aikakausi alkoi teräksen massatuotannon myötä ja höyrylaivojen sekä höyryveturien polttoaineena se oli välttämätön riittävän toimintasäteen saavuttamiseksi. Kivihiiltä voitiin käyttää vain lyhyillä matkoilla.*lähde?*

Tärkein koksin käyttömuoto nykypäivänä ovat metallurgiset pelkistysreaktiot, varsinkin raudan valmistus. Koksin sisältämä hiili toimii pelkistimenä. Masuunissa tapahtuvassa pelkistymisreaktiossa koksin sisältämä hiili riistää metallioksideista hapen hapettuen itse ensin hiilimonoksidiksi ja edelleen hiilidioksidiksi sekä siten pelkistää metallioksidit vapaiksi metalleiksi.

Menetelmän valmistaa takkirautaa koksin avulla kehitti englantilainen Abraham Darby I.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija Suova (toim.): *Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos*, s. 548. WSOY, 1958.
2. ↑  Salonen, Lippo & Salonen, Sirkka (suom.) & Väänänen, Juha (toim.): "Darby, Abraham", *Kuka teki mitä, Kuvitettu elämäkerrallinen hakuteos*, s. 65. Suuri Suomalainen Kirjakerho, 1986. ISBN 951-643-251-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koksi** Wikimedia Commonsissa
Eugène Bonnier.
**Tite Pierre Marie Adolphe Eugène Bonnier** (4. tammikuuta 1856 Saint-Leu, Réunion – 15. tammikuuta 1894) oli ranskalainen sotilas, joka sai surmansa valloittaessaan Timbuktua.

Bonnier liittyi nuorena armeijaan ja palveli Tonkinissa. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Louis Archinardin seuraajaksi Ranskan Sudanin sotilaskomentajana. Oltuaan Sudanissa vain pari viikkoa Bonnier valtasi Bougounin Samori Tourén joukoilta. Seuraavaksi kunnianhimoinen sotilas päätti valloittaa Timbuktun ennen kuin uusi siviilikuvernööri Albert Grodet ehtisi kieltää sotaretken.

Kenraaliluutnantti Bonnierin retkikunta lähti Ségousta 26. joulukuuta 1893. Hänellä oli mukanaan 13 upseeria, 9 eurooppalaista aliupseeria ja 204 afrikkalaissotilasta. Nigerjokea pitkin kulkeneiden kanoottien edellä oli kaksi luutnantti Gaston Boiteauxin johtamaa tykkivenettä. Majuri Joseph Joffren komentama toinen retkikunta lähti kohti Timbuktua maitse mukanaan 400 miestä, 700 kantajaa ja 200 hevosta ja muulia. Neljän päivän kuluttua Bonnier saapui Moptiin, jossa hän kuuli Boiteauxin lähteneen omin päin valloittamaan Timbuktua.

Boiteaux saapui Timbuktun satamaan Kabaraan 28. joulukuuta. Kun hän vieraili kaupungissa, tuaregit hyökkäsivät tykkiveneisiin ja tappoivat 17 miestä. Kuvernööri Grodet määräsi Bonnierin ja Joffren palaamaan takaisin, mutta kummatkin kieltäytyivät tottelemasta. Bonnierin veneet saapuivat Kabaraan 10. tammikuuta 1894. Hän marssi joukkoineen Timbuktuun, jossa Boiteaux määrättiin 30 päivän arestiin. Sen jälkeen Bonnier lähti Goundamiin, jossa hänen oli määrä tavata Joffre. Matkalla retkikunta takavarikoi tuaregeilta 500 lammasta ja leiriytyi sitten Goundamin lähelle Tacoubaoon. Tammikuun 15. päivän aamuna tuaregien kameliratsastajat yllättivät Bonnierin miehineen. Taistelussa sai surmansa Bonnierin lisäksi 11 upseeria, kaksi eurooppalaista aliupseeria ja 68 afrikkalaissotilasta.

Eloonjääneet palasivat Timbuktuun, josta he lähtivät Boiteauxin mukana jokea pitkin Goundamiin. Siellä he tapasivat Joffren retkikunnan, joka saapui Timbuktuun 12. helmikuuta 1894.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Imperato, Pascal James: *Historical Dictionary of Mali, third edition*, s. 52–53. Lanham & London: Scarecrow Press, 1996. ISBN 0-8108-3128-7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Eugène Simon par Nadar
**Eugène Simon** (30. huhtikuuta 1848 Pariisi – 17. marraskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen hämähäkkitutkija ja lintutieteilijä.

Simon opiskeli Sorbonnen yliopistossa muun muassa Henry Milne-Edwardsin johdolla. Valmistuttuaan hän sai työpöydän Pariisin luonnonhistoriallisesta museosta (Muséum National d'Histoire Naturelle).

Simon luokitteli ja järjesteli hämähäkkien taksonomiaa. Hän myös kuvaili ja nimesi uusia sukuja, kuten *Anelosimus*, *Psellocoptus* ja *Phlogius*.

Hän matkusteli laajalti käyden muun muassa Venezuelassa (1888–1889), Egyptissä Suezilla ja Adenissa (1889–1890), Filippiineillä (1890–1891), Ceylonissa (1892) ja Etelä-Afrikassa (1893). Venezuelassa Simon tutustui kolibreihin ja nimesi muun muassa harmaasäämiskäkolibrin (*Leucippus baeri*).

Teoksia
-------

* *Histoire naturelle des Trochilidœ (Synopsis et catalogue)* (1921). L. Mulo, Pariisi.
* *Histoire naturelle des araignées* (1864-1884).
* *Les Arachnides de France* (1874-1937).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Charles Walter De Vis
**Charles Walter De Vis** (9. toukokuuta 1829 Birmingham – 30. huhtikuuta 1915 Brisbane) oli englantilainen eläin- ja lintutieteilijä. Hänen nimensä kirjoitettiin Devis vuoteen 1882 saakka.

Devis oli alun perin kirkonmies, mutta varttuneemmalla iällä hän ryhtyi tieteentekijäksi, ensin Englannissa ja vuodesta 1870 alkaen Australiassa. Hänen päätyönsä käsitteli Queenslandin ja Etelä-Australian lintufossiileja. Hän myös kuvaili ja nimesi joukon uusia lintulajeja, kuten paksunokkaviheltäjän.

Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja valmistui vuonna 1884. Hän toimi Englannissa rehtorina ja museonhoitajana, kunnes muutti Australiaan vuonna 1870 ja asettui Rockhamptonin alueelle, jossa hän toimi paikallisen taidekoulun kirjastonhoitajana. De Vis oli erittäin tuottelias kirjoittaja, jonka eläintieteellisiä ja paleontologiaa käsitteleviä kirjoituksia julkaistiin satamäärin muun muassa *Queenslanderissa*, *Journal of Anatomy and Physiologyssa*, *Proceedings of the Linnean Society of New South Walesissa*, *Memoirs of the Anthropological Society of Londonissa* sekä Queenslandin museon omissa julkaisuissa.

Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli vuonna 1879. Hän avioitui toistamiseen 9. syyskuuta 1898 Wellingtonissa Uudessa-Seelannissa Katherine Elizabeth Lucklen (o.s. Coulson) kanssa.

Hän oli perustamassa Royal Society of Queenslandia ja toimi seuran puheenjohtajana 1888–1889. Hän oli myös Royal Australasian Ornithologists Unionin perustajia ja ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän toimi Queenslandin museon hoitajana 1882–1905 ja museon ulkopuolisena konsulttina vuoteen 1912.

Lähteet
-------

* De Vis, Charles Walter (1829 - 1915) Encyclopedia of Australian Science.
* Gilbert, L. A.: de Vis, Charles Walter (1829–1915) Australian Dictionary of Biography.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Vis International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Charles Thomas Vinci Jr.** (28. helmikuuta 1933 Cleveland, Ohio – 13. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän kilpaili kärpässarjassa eli alle 56-kiloisissa, joka hänen aktiivivuosinaan oli kevyin painoluokka. Vielä lähes 50 vuotta jälkimmäisen olympiavoittonsa jälkeen hän on viimeisin yhdysvaltalainen painonnoston olympiakultaa voittanut mies; naisista olympiavoittoon on sittemmin yltänyt Tara Nott vuonna 2000.

Vinci voitti Melbournen 1956 olympialaisissa kultaa kärpässarjassa maailmanennätystuloksella 342,5 kg. Hän punnersi tuloksekseen 105 kg, tempasi 105 kg ja työnsi 132,5 kg. Rooman 1960 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 345 kg. Hän paransi Melbournen tempaustulostaan 2,5 kilolla ja sai muissa nostomuodoissa saman tuloksen kuin neljä vuotta aiemmin.

Vinci saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuosina 1955 ja 1958.

Lähteet
-------

* Charles Vincin olympiasijoitukset Sports-Reference.com.  Arkistoitu 14.2.2009. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)
* Painonnoston arvokisamitalistit Sports123.com. Viitattu 15.12.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Chuck Vinci, two-time Olympic weightlifting champion, dies (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo shakkiavauksesta. Sarjakuvahahmosta kertoo artikkeli Gambiitti (sarjakuvahahmo).*

Esimerkki gambiitista. Kuningasgambiitissa valkea uhraa f-sotilaan saavuttaakseen hyökkäysmahdollisuuksia muun muassa f-linjaa pitkin.
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Gambiitti** on shakkiavaus, jossa toinen puoli uhraa materiaalia (yleensä sotilaan) saavuttaakseen muuta etua, kuten asemallista tai kehitysetua. Aidoksi gambiitiksi kutsutaan gambiittia, jossa uhrannut osapuoli ei saa heti materiaaliaan takaisin. Valegambiitissa nappuloita uhrataan vain näennäisesti. Sanaa gambiitti käytetään vain avauksessa tehdyistä uhrauksista. Vastagambiitissa pelaaja ei hyväksy toisen tarjoamaa gambiittia, vaan vastaa siihen omalla uhrauksellaan.

Tunnetuimmat gambiitit ovat kuningasgambiitti *1.e4 e5 2.f4* ja kuningatargambiitti *1.d4 d5 2.c4*. Kuningasgambiitti on aito gambiitti, kuningatargambiitti puolestaan valegambiitti.

Katso myös
----------

* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* FICGS

Aiheesta muualla
----------------

* Opas gambiitteihin (Osa 1) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Opas gambiitteihin (Osa 2) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Kuninkaansaari – Akvarellinkeveä saaripäiväkirja kolmelta vuosikymmeneltä** on kotkalaissyntyisen insinöörikommodori evp. taiteilija Alpo Tuurnalan akvarelleja sisältävä päiväkirja kesäelämästä Kuninkaansaaressa silmänkantaman päässä Helsingistä. 

Tuurnalan perheen kesäpaikka on yli 30 vuotta ollut yleisöltä suljettuna olleella linnakesaarella, jonka tunnelmia Tuurnala on erityisesti leipätyöstä vuonna 2000 eläkkeelle jäätyään ikuistanut akvarelleiksi. Saaren 1500-luvulta alkava sotaisa historia ei näy kuvissa vaan niiden aiheina ovat luonto ja saaren mökkielämän rauha. Akvarelleja on ollut esillä muun muassa Kotkassa Merikeskus Vellamossa kesällä 2009. Kirja julkistettiin näyttelyn yhteydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kymen Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Eija Anttila: Puistolan pojalle merestä tuli työ ja harrastus, Kymen Sanomat 6.6.2009, s. 8 Artikkeli verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Vellamo Vehkakoski, Siveltimen ja sanan lumoa, Kodin kuvalehti, 8.10.2009

Aiheesta muualla
----------------

* *Kuninkaansaari* John Nurmisen Säätiön sivulla[vanhentunut linkki]
Vasemmalta lukien: Onisaburo Deguchi, Tōyama Mitsuru ja Uchida Ryohei
**Tōyama Mitsuru** (1855 – 1944) oli japanilainen oikeistolainen ultranationalisti ja merkittävä taustavaikuttaja japanilaisessa politiikassa. Hän perusti järjestöt Genyōsha (Musta valtameri -seura) ja Kokuryukai (Musta lohikäärme -seura) ja oli panaasialaisuuden voimakas kannattaja.

Tōyama syntyi köyhään samuraiperheeseen Fukuokassa Kyūshūn saarella. Hän osallistui nuorena vuonna 1874 asemansa menettäneiden entisten samuraiden hallitusta vastaan käynnistämään Saga-kapinaan.

Vuonna 1881 (toisen tiedon mukaan jo 1879) Tōyama oli mukana perustamassa Genyōsha-järjestöä. Järjestö kannatti Japanin sotilaallista laajentumista Aasian mantereen puolelle Koreaan, Kiinaan ja Formosan saarelle. Siihen liittyi tyytymättömiä entisiä samuraita, ja järjestössä oli mukana myös järjestäytyneen rikollisuuden edustajia, jotka avustivat järjestöä sen kohdistaessa väkivaltakampanjoita ja salamurhia ulkomaalaisia ja vasemmistopoliitikkoja vastaan. Vuonna 1889 Tōyama ja Genyosha-järjestö olivat mukana ulkoministeri Ōkuma Shigenobun murhayrityksessä. Tōyama vangittiin lyhyeksi aikaa vuonna 1892, kun eräs hänen järjestönsä jäsen oli tehnyt pommiattentaatin, jossa pääministeriksi noussut Ōkuma menetti toisen jalkansa. Hänet vapautettiin kuitenkin todisteiden puutteessa.

Tōyama oli myös vuonna 1901 perustetun Kokuryukain eli Musta lohikäärme -seuran perustaja ja johtaja. Puolisotilaallinen ja ultranationalistinen seura otti nimensä Amurjoen japaninkielisestä nimestä, ja sen tavoitteena oli pitää Venäjän keisarikunta pois Itä-Aasiasta Amurjoen pohjoispuolella.

Vaikka Tōyama eli koko elämänsä yksityishenkilönä, hänet tunnettiin silti varjo-shogunina ja päälliköiden päällikkönä, sillä hänellä oli suuri salainen vaikutusvalta japanilaisiin nationalisteihin ja yakuza-rikollisjärjestöihin. 1930-luvulla hän perusti vielä *Mustan kissan kuolevat* -nimisen järjestön, jonka jäsenet olivat kuolemaan vihkiytyneitä taistelulentäjiä.

Lähteet
-------

1. ↑  TOYAMA OF JAPAN, TERRORIST LEADER; Head of Black Dragon Society Dies at 90--Called One of World's Most Evil Men *The New York Times (nytimes.com)*.  6. lokakuuta 1944. Viitattu 1.4.2023.
2. 1 2 3 4  Japanin salaperäinen suuri mies, osa I, Hakkapeliitta, 19.7.1938, nro 29, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Japanin salaperäinen suuri mies, osa II, Hakkapeliitta, 26.7.1938, nro 30, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Tōyama Mitsuru
Lauri Kara siviiliasussa. Kuva julkaistiin Suomen Kuvalehdessä 1918.
**Lauri Kara** (21. heinäkuuta 1892 Nurmijärvi (Hyvinkää) – lokakuu 1919 Detskoje Selo, Venäjä) oli sähköasentaja ja Hyvinkään punakaartin lentävän komppanian päällikkö Suomen sisällissodassa. 

Kara syyllistyi miehineen kahteen joukko­murhaan Vihdissä, jossa punaiset ampuivat 17 valkoisten rintamalle pyrkinyttä suojeluskuntalaista, joukossa Thomén veljekset William, Valter ja Ivar Thomé. Karan lentävä joukko syyllistyi murhiin jo ennen Vihtiä, ensimmäisenä tehtävänään 30. tammikuuta 1918 Suomen Vanutehtaalla Mäntsälän Kaukasissa.. Hänen vaimonsa Elsa Kara ammuttiin Hyvinkäällä Lippaan Santaluiskalla, ja kuolemantuomioon vaikutti se, että hän oli "tunnetun suurrosvon vaimo".

Kara pakoili sodan jälkeen mutta jäi kiinni 11. toukokuuta 1918 ja joutui Kouvolan vankileirille. Pidättäjät eivät kuitenkaan tienneet, kuinka merkittävästä vangista oli kysymys. Vankeja lähdettiin siirtämään junalla Riihimäelle, jossa vartiointi oli järjestetty huonosti, ja Kara pääsi karkaamaan. Hän piileskeli koko kesän ja siirtyi syksyllä Venäjälle. Hän otti osaa Venäjän sisällissotaan ja kaatui lokakuussa 1919 Pietarin lähellä Detskoje Selossa (ent. Tsarskoje Selo, nyk. Puškin) taistelussa valkoisia vastaan, mahdollisesti Nikolai Judenitšin joukkojen väijytyksessä. Suomalainen upseeri on myöhemmin kertonut ampuneensa maassa makaavan Karan. Hyvinkään käräjäoikeus julisti 18. marraskuuta 1935 Karan kuolleeksi.

Lähteet
-------

* Marko Paavilainen: *Murhatut veljet: Valter, William ja Ivar Thomén elämä ja kuolema*. Helsinki: Siltala, 2016. ISBN 978-952-234-337-6.

### Viitteet

1. ↑  Mirko Harjula: *Suomalaiset Venäjän sisällissodassa 1917–1922*, s. 484. Helsinki: Suomen kirjallisuuden seura, 2006. ISBN 951-746-742-7.
2. ↑  Paavilainen, s. 137–142
3. ↑  Paavilainen, s. 133–134.
4. ↑  Paavilainen, s. 203.
5. ↑  Paavilainen, s. 208–210, 213–222

Aiheesta muualla
----------------

* Tutkija: Tätä miestä "ei kukaan halua muistaa" – Järjettömistä murhista vaiettiin Suomessa. Jenni Tamminen, Uusi Suomi 27.1.2016.
**HMS Africa** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1781 vesillelaskettu Inflexible-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Inflexible-luokka*
Alus tilattiin 11. helmikuuta 1778 Adams and Barnardilta Deptfordista ja Amiraliteetti vahvisti tilauksen 29. helmikuuta. Köli laskettiin 2. maaliskuuta. Alus laskettiin vesille 11. huhtikuuta 1781 ja valmistui sekä varustettiin heinäkuussa Deptfordissa ja Woolwichissa. Valmistuskustannukset olivat 39 003 puntaa 24 shillinkiä ja 7 pennyä, mikä sisälsi takiloinnin ja varustamisen.

Palvelus
--------

Yhdysvaltain vapaussodassa alus lähetettiin alkuvuodesta 1782 Intiaan kommodori Sir Richard Bickertonin viiden aluksen osastossa, joka ei kuitenkaan kerennyt vuoden 1782 taisteluihin. Alus osallistui 1783 vapaussodan viimeiseen [[[Cuddaloren taistelu|meritaisteluun Cuddaloressa]]. Se palasi Britteinsaarille saatuaan tiedon rauhan solmimisesta.

Napoleonin sodissa alus osallistui lokakuussa 1805 Trafalgarin taisteluun päällikkönään Henry Digby. Alus saapui taistelualueelle tietämättä Nelsonin taistelusuunnitelmaa ja taisteli perinteisen linjataistelun mukaisesti vaihtaen täyslaidallisia ranskalais-espanjalaisen laivaston alusten kanssa.

*HMS Africa* taistelussa Tanskan laivaston tykkiveneiden kanssa.
Tykkivenesodassa aluksen päällikkönä oli John Barrett. Alus suojasi 15. lokakuuta 1808 Karlskronasta lähtenyttä 137 kauppa-alukseen saattuetta apunaan mörssärialus *HMS Thunder* sekä kaksi tykein aseistettua prikiä. Saattue ankkuroi 20. lokakuuta Öresundiin Malmön edustalle. Puolilta päivin havaittiin Tanskan laivaston tykkiveneiden lähestyvän saattuetta, jolloin *Africa* saapui estämään niitä. Tanskalaiseen kommodori J. C. Kriegerin johtamaan osastoon kuului 25 tykkivenettä ja seitsemän aseistettua purtta, joissa oli yhteensä noin 70 raskasta tykkiä ja noin 1 600 miestä.

Puoli kaksi tuuli tyyntyi estäen *African* liikkumisen. Tykkiveneet ryhmittyivät linjalaivan tykkien katveisiin ja tykkituli alusten välillä jatkui pimeän tuloon. *Africalla* sai surmansa yhdeksän ja 51 haavoittui mukaan lukien aluksen päällikkö. Alus oli niin pahoin vaurioitunut, että sen piti palata Karlskronaan korjattavaksi. Saattue kuitenkin pääsi määränpäähänsä.

Vuoden 1812 sodassa aluksen päällikkönä oli John Bastard. Alus kuului Sir Philip Broken laivueeseen, joka ajoi sodan alussa tuloksetta takaa 'USS Constitutionia*.*

Alus romutettiin toukokuussa 1814 Portsmouthissa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Africa (1781)**.
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)
* Goodwin, Peter: *The Ships of Trafalgar - The British, French and Spanish Fleets October 1805*. London: Conway Maritime Press, 2005. ISBN 1-84486-015-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 109
**Petar Tale** (alun perin **Petar Pavicevic**; s. 15. elokuuta 1947 Montenegro, Jugoslavia) on jugoslavialaissyntyinen, 1970-luvun loppupuolelta Norjassa asunut taidemaalari. Hänen töidensä joukossa on vesi- ja öljyvärimaalauksia sekä piirroksia. Osa teoksista on kuvailevia ja erityisesti ihmisiä sekä maisemia esittäviä, ja osan tuotannosta muodostavat ei-kuvailevat, abstraktit teokset.

Tale syntyi Radovan Pavicevicin ja Jelena Saranin pojaksi. Hänen erityinen kyvykkyytensä piirtämiseen ja maalaamisen kävi ilmi jo lapsuudessa. Vuosina 1965–1970 Tale opiskeli Belgradin taideakatemiassa. Vuosina 1970–1971 hän matkusti Länsi-Saksaan, Ranskaan ja Itävaltaan. Vuosina 1971–1974 hän vietti aikaa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Sveitsissä ja Australiassa.

Talen teoksia on esillä muun muassa Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og designissa ja useissa julkisissa instituutioissa sekä yksityisissä gallerioissa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Australiassa ja Norjassa. Tale osallistui Østlandsutstillingeniin vuosina 1979, 1980 ja 1982 sekä Høstutstillingeniin vuosina 1978, 1979 ja 1980. Hän on pitänyt myös useita näyttelyitä yhteistyössä Kåre Tveterin kanssa.

Tale meni naimisiin Gro Hørthen kanssa. Hän on asunut Lillestrømissä. Keväällä 2006 julkaistiin Talen taidetta koskeva kirja *The Art of Petar Tale*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Petar Tale Norsk kunstnerleksikon
2. 1 2 3  Petar Tale Galleri Polaris
3. 1 2  Petar Tale Tale Art Museum


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo toisessa maailmansodassa palvelleesta apumiinalaivasta. Muita samannimisiä aluksia, katso HMS Agamemnon.*

**HMS Agamemnon** oli 1929 valmistunut Blue Funnel Linen (Ocean Steam Ship Company) 7593 grt:n rahtimatkustajalaiva, jonka Amiraliteetti lunasti 30. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.

Valmistus
---------

Liverpoolilainen Alfred Holt & Co tilasi aluksen Workman Clark & Companyltä Belfastista missä köli laskettiin telakkanumerolla 503. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1929 ja se valmistui syyskuussa Liverpoolin ja Kauko-Idän väliseen liikenteeseen sekä tarvittaessa muillekin mannerten välisille reiteille. Aluksen tavarankuljetuskapasiteetin lisäämiseksi se oli varustettu ahdetulla moottorilla, jotka oli kytketty kahteen akseliin.

Palvelus
--------

Alus liitettiin elokuussa 1940 muutostöiden valmistuttua Kyleen 1. Miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.

Laivueen lakkauttamisen jälkeen lokakuussa 1943 alus päätettiin sisaraluksensa *HMS Menesteheuksen* kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.

Alus pysyi Amiraliteetin valvonnassa ja sitä mahdollisesti käytettiin sotavankien kotiinkuljettamiseen Kaukoidästä, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta 1947. Alus palautettiin kauppalaivastoon 26. huhtikuuta samana vuonna.

Alus saapui 26. maaliskuuta 1963 Hongkongiin, jossa se romutettiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Smith, Peter C.: *Into the Minefields - British Destroyer Minelaying 1916-1960*. Barnsley: Pen & Sword Maritime, 2005. ISBN 1-84415-271-5. (englanniksi)
* Lynch, John: *Belfast Built Ships*. Stroud, Englanti: The History Press, 2012. ISBN 978-0-7524-6339-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Lynch 2012 s. 288
2. 1 2  Blue Funnel Line - SS Agamemnon (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Naval-history.net - HMS Agamemnon

Aiheesta muualla
----------------

* A History of Alfred Holt and Company - The Blue Funnel Line (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
* Miinat ja miinoittaminen Islannin vesillä toisessa maailmansodassa (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Janis Ferdinands Tidemanis vuoden 2017 postimerkissä.
**Jānīs Ferdinands Tidemanis** (1. lokakuuta 1897 Ventspils, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 1964 Toronto, Kanada) oli latvialainen taidemaalari. Hän oli yksi harvoista modernismin edustajista Latvian 1930-luvun kuvataiteessa.

Elämänvaiheita
--------------

Tidemanis pestautui 14-vuotiaana laivapojaksi Arkangeliin menevään laivaan. Arkangelista hän jatkoi matkaansa New Yorkiin, missä hän opiskeli taidekoulussa. New Yorkista hän siirtyi vuonna 1912 Clevelandiin opiskelemaan sen taidekoulussa. Opiskelua kesti kaksi vuotta, ja häntä opetti professori Nagi. Hän palasi Latviaan vuonna 1920.

Vuonna 1922 Tidemanis lähti vaimoineen Belgiaan opiskelemaan taidetta Antwerpenin taidekoulussa. Siellä häntä opetti hänen taiteeseensa merkittäviä vaikutteita antanut I. Opsomer. Tidemanis valmistui taidemaalariksi vuonna 1927. Kotimaahan paluu siirtyi, ja hän palasi Latviaan vuonna 1936.

Ensimmäisen näyttelynsä Tidemanis piti Belgiassa vuonna 1928. Ensimmäisen näyttelynsä kotimaassaan hän piti vuonna 1929. Ranskassa hänellä oli näyttely vuonna 1931, samoin Liettuassa. Virossa ja Kanadassa hänellä oli näyttelyt vuonna 1936. Tidemanisin seinämaalaus koristi Latvian paviljonkia maailman kotitalousnäyttelyssä, ja hänet palkittiin maalauksestaan vuonna 1935. Seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Belgian kuningas Leopold II:n nimeä kantava taidealan tunnustus.

Toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Tidemanis pakeni Latviasta Sveitsiin. Sveitsistä hän muutti 1948 Kanadaan, missä asettui aluksi Montrealiin. Vuonna 1953 hän muutti Torontoon, missä asui elämänsä viimeiset vuodet.

Taiteesta
---------

Tidemanisin taide sai merkittäviä vaikutteita ajan belgialaisesta ekspressionismista. Teoksissa on voimakkaat valon ja varjon kontrastit, ja Tidemanisin siveltimen käyttö on elävää ja temperamenttista.

Tidemanis kuvasi maalauksissaan suurkaupunkeja, niiden satamia, väkijoukkoja, karnevaaleja, ja hänen vaimonsa esiintyy niissä nykyaikaisena kaupunkilaisnaisena. Hän maalasi myös kukka-asetelmia ja alastontutkielmia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tidemanis, Gallery.lv
2. 1 2 3 4 5  Antonia.lv Tidemanis Janis Ferdinands, Antonia.lv


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Limer** on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Limer oli kevyesti rakentunut ajokoira, jopa niin kevytrakenteinen että sitä toisinaan kutsuttiin "kevyeksi ajokoiraksi". Lähteisiin perustuen sitä voidaan pitää vihikoiran atleettisempana ja pienempänä versiona – jotkut asiantuntijat pitivät näitä kahta jopa samana rotuna. Aikalaiskuvaukset poikkeavat hieman toisistaan: yhden mukaan limer olisi ollut vinttikoiran ja ajokoiran välimuoto, toisen mukaan harrierin ja vinttikoiran välimuoto, ja kolmannen mukaan ajokoiran ja mastiffin välimuoto.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotua pidettiin erinomaisena haistajana ja nopeana juoksijana.

Alkuperä
--------

Varhaisimmassa metsästykseen ja ajokoiriin littyvässä kirjallisuudessa mainitaan useaan otteeseen limer. Sen ja vihikoiran välillä oli selvä yhteys, ja vielä nykyäänkin ranskalaista sanaa *limier* käytetään vihikoirasta puhuttaessa. Koska sana *Bloodhound* oli kuitenkin käytössä englannin kielessä samanaikaisesti kuin käsite limier oli myös hyvin tunnettu, täytyi kyseessä olla kuitenkin kaksi eri rotua. Thomas Pearce kuvaili vuonna 1872 rotua seuraavasti:

*Leashhound tai limier oli ajokoira tai ajueen ohjaaja, jota käytettiin kätkemään hirvi. Sitä johdettiin tähän tarkoitukseen ja koulutettiin ainoastaan tätä varten.*
Jo vuonna 1829 eräs asiantuntija mainitsi rodun olleen kauan sukupuuttoon kuollut.

### Etymologia

Yhden teorian mukaan rodun nimi tuli faktasta, että koira "ajoi hajulinjaa" ja että *liner* olisi vääntynyt muotoon *limer*. Toisen mukaan se tuli tavasta juoksuttaa koiraa hihnassa ja päästää se sitten irti - vanha sana koiranhihnalle oli *lyme* tai *lyam*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 63-64. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
**Diamnati** on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Dè sijaitsee Dogonin ylängöllä 66 kilometriä Bandiagarasta koilliseen. Kunnassa on 13 100 ja keskuskylässä 4 200 asukasta (vuonna 2009).

Maantiede
---------

Diamnatin kunta rajoittuu idässä Bandiagaran piirin Métoumoun, etelässä Ségué Irén, lännessä Kendén, Dogani Bérén ja Borkon sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dangol-Borén, Koubéwel Koundian ja Tédjén kuntiin. 

Pinnanmuodostukseltaan kunta on etupäässä hiekkaista ylätasankoa. Vähäinen kasvillisuus koostuu pensaista, puista ja heinökäsveista. Alueella virtaa kaksi sadekauden jälkeen kuivuvaa jokea. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen ilmastovyöhykkeeseen.

Asutus
------

Kuntaan kuuluu 11 (tai kymmenen) kylää: Dé, Dia, Emdié, Endeguem, Kilégou, Kilo, Nalou, Sarédina, Tassembé, Tolom ja Yombol. Noin kahden tuhannen asukkaan kyliä ovat Kilégou, Nalou ja Sarédina. Asukkaiden enemmistö on dogoneja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu fulbeja.

Liikenne, elinkeinot ja palvelut
--------------------------------

Dèn kautta kulkee Bandiagaran ja Douentzan välinen huonokuntoinen paikallistie. Liikennevälineitä ovat moottoripyörät, hevoskärryt, polkupyörät ja vähäisemmässä määrin autot..

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Kunnassa pidetään kuudet viikoittaiset markkinat, joista tärkeimmät ovat Dèssä.

Kunnassa toimii joukko alakouluja, Dén yläkoulu ja terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja, vesiposteja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, kolme hirssimyllyä, huoltoasema, viljavarasto ja karjan rokotuspaikka.

Matkailu
--------

Omar Tallin perustama Dé oli aikanaan tukulorihallitsija Tidjani Tallin keskuspaikka ennen hänen siirtymistään Bandiagaraan. Moskeijan ympärille rakennetussa kylässä asuu etupäässä fulbeja ja heidän entisiä orjiaan rimaibeja. Matkailu kuntaan on vähäistä eikä mitään majoituspalveluja ole tarjolla.

Lähteet
-------

* Analyse-diagnostic de la commune rurale de Diamnati *geradsn.org*.  2009.  Arkistoitu 28.12.2016. Viitattu 27.12.2016.

### Viitteet

1. 1 2 3  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 27.12.2016.
2. ↑  Mali - Cercle de Bandiagara - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Cercle de Douentza - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
4. ↑  Analyse-diagnostic, s. 26–27.
5. ↑  Analyse-diagnostic, s. 29.
6. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Diamnati 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 7.3.2016. Viitattu 12.11.2014. (ranskaksi)
7. 1 2  Analyse-diagnostic, s. 33.
8. ↑  Analyse-diagnostic, s. 30.
9. ↑  Analyse-diagnostic, s. 31.
10. ↑  Analyse-diagnostic, s. 53–56.
11. ↑  Damblant, Michel: *Mali: The Natural Guide*, s. 197, 199. Châtenay-Malabry: Viatao, 2009. ISBN 978-2-35908-000-1.
Narymin vaakuna vuodelta 1785.
**Narym** (ven. Нарым) on kylä, maalaiskunta ja entinen kaupunki Tomskin alueen Parabelin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Obin varrella lähellä Ketjoen suuta 25 kilometriä Parabelista pohjoiseen. Kylässä on 1 000 asukasta ja koko kunnassa 2 300 asukasta.

Venäläiset rakensivat vuonna 1596 selkuppien asuinseudulle Narymin linnakkeen. Vuonna 1601 perustettiin Narymin kaupunki ja sitä ympäröinyt kihlakunta. Nykyiselle paikalle kaupunki siirrettiin vuonna 1629. Vuonna 1782 Narymista tuli Tobolskin lääniin kuuluneen piirikunnan keskus. Vuonna 1822 kaupunki menetti hallinnolliset tehtävänsä, ja vuonna 1925 se alennettiin kyläksi. Nykyään Narymin kuntaan kuuluvat myös Alatejevon ja Lugovskojen kylät sekä Špalozavodin ja Talinovkan taajamat.

Historiansa aikana paikkakunta on ollut muun muassa dekabristien, puolalaisten kapinallisten, narodnikkien, Venäjän vallankumouksellisten ja Stalinin ajan vainojen uhrien karkotuspaikka. Kuuluisia karkotettuja ovat Valerian Kuibyšev, Aleksei Rykov, Josif Stalin ja Jakov Sverdlov. Paikkakunnalla on syntynyt venäläinen kirjailija Vadim Koževnikov.

Vuonna 1948 Narymiin avattiin Stalin-museo, joka vuonna 1960 muutettiin karkotettujen bolševikkien ja vuonna 1991 poliittisten karkotusten museoksi. Sen yhteydessä on myös selkuppien, hantien ja evenkien perinteistä kulttuuria esittelevä ulkomuseo.

Narymin piirikunta
------------------

Vuonna 1932 perustettu Narymin piirikunta kuului Länsi-Siperian aluepiiriin. Sen keskuspaikka oli Kolpaševon taajama (vuodesta 1938 kaupunki). Piirikunta lakkautettiin vuonna 1944, ja siihen kuuluneet piirit liitettiin vasta perustettuun Tomskin alueeseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Narymin poliittisten karkotusten museo Parabelin piirin sivustolla (venäjäksi)