recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kovelonjärvi** on vähäravinteinen järvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 14,8 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on kahdeksan kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Kovelonjärven pituus lounaasta koilliseen on 700 metriä. Järvi on muodokas, ja koostuu pääosin lahdista. Rantaviivan pituus on 2 821 metriä. Järven koillisessa lahdessa sijaitsee noin 20 aarin laajuinen saari. Kovelonjärveen kuuluu myös noin hehtaarin laajuinen Musta-Kaita, joka on kuroutunut erilleen muusta altaasta. Rannat ovat metsämaata, pientaloja on ripoteltu sinne tänne. Kovelonjärveen virtaa vähäisiä laskuojia etelästä, kartan mukaan järven koilliskolkasta lähtee laskuoja Nuijajokeen. Kovelonjärven lounaispuolitse kulkee Valtatie 2. Tien eteläpuolella on lampi, jonka korkeustaso on sama kuin Kovelonjärven.

Kovelonjärven kupeessa sijaitsee kaksi suolampea: Kalaton (112,4 metriä mpy) etelässä ja Latolammi (112,1 metriä mpy) idässä.

Kovelonjärvi (23.085.1.008) kuuluu Kissanojan-Häijynojan valuma-alueeseen (23.085), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Kovelonjärvi on Kissanojan-Häijynojan alueen laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu myös Jouhtenanjärvi, Pienojanlampi, Saarlampi, Ketlampi, Yli-Tupuri ja Kökköpäänlammi. Niiden ohella alueella sijaitsee useita alle hehtaarin laajuisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kovelonjärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 20.7.2021.
3. 1 2 3  Kovelonjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 20.7.2021.
4. ↑  Kovelonjärvi. Järviwiki. Viitattu 20.7.2021.
5. ↑  Kissanojan - Häijynojan valuma-alue (23.085). Järviwiki. Viitattu 19.7.2021.
Herman Alaskalaisen tsasouna Koverossa
**Kovero** on Koverojärven itärannalla, Ristivaaran rinteessä sijaitseva kylä ja maaseututaajama Joensuun kaupungin Tuupovaaran pitäjässä. Kylän asukasluku on noin 330-350.

Koverossa on muun muassa Ilomantsintien varressa sijaitseva Teboil-huoltoasema, jolla on myös kauppapalveluja. Kylällä toimii Koveron nuorisoseura, jonka taloa käytetään kylätalona. Koveron ortodoksinen perinne on vanhaa. Ensimmäinen tsasouna (ortodoksinen ruokoushuone) rakennettiin 1700-luvulla. Nykyinen, pieni Herman Alaskalaisen tsasouna on vuodelta 1995. Koverossa on myös kirjailijaresidenssi.

Koveron kylä sai ensimmäisen kansakoulun vuonna 1889. Koveron vuonna 1930 rakennettu kyläkoulu (Koveron koulu) lakkautettiin vuonna 2013. Myös kauppa on suljettu. 

Koveron maarekisterikylään kuuluvat Koveron, Herajärven ja Heinäahon kylätoiminnalliset kylät.

Historia
--------

Koverossa on ollut asutusta jo ainakin 1400-luvulta lähtien. Kylä on syntynyt jo keskiajalla ja saanut nimensä viereisen järven mukaan. Koverojärvi eli Koveronjärvi on pieni, muodoltaan mutkikas järvi. Kovera- ja Kovero-nimet ovat yleensä viitanneet järvien koveraan muotoon. Kylän nimen kirjoitusasu on vaihdellut: *Dr. Kovera* (1500), *Kofuerala by* (1590), *Kowera* (1618) ja *Kofwero* (1682). Kylä mainitaan vuoden 1500 Vatjan viidenneksen verokirjassa yhtenä Ilomantsin pogostan suurimmista kylistä. 

Kylällä on sijainnut muun muassa vuonna 1744 perustettu talvimajatalo (kievari), kaksi tiilitehdasta, mylly, meijeri ja saha.

Tuupovaaran kunta ja rautatieasema tunnettiin aiemmin nimellä Kovero.

Lähteet
-------

1. ↑  Kovero (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Kovero) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 16.7.2021.
2. 1 2 3 4  Milla Holm: Juurevien ihmisten Kovero  16.3.2013. yle.fi. Viitattu 16.7.2021.
3. 1 2 3 4 5  Kovero *tuupovaara.fi*. Viitattu 16.7.2021.
4. 1 2 3 4  Arkistoitu kopioKovero (Kyläesittely) kylat.fi.  Arkistoitu 18.7.2021. Viitattu 16.7.2021.
5. 1 2 3  Kovero (s. 185) *Suomalainen paikannimikirja*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 16.7.2021.
6. ↑  Joensuu Kovero *teboil.fi*. Viitattu 16.7.2021.
7. ↑  Pyhän Herman Alaskalaisen tsasouna *viakarelia.fi*. Viitattu 16.7.2021.
8. ↑  Jouki Väinämö: Pohjois-Karjalan uusin residenssi avattu Outokumpuun  15.11.2019. yle.fi. Viitattu 16.7.2021.
9. ↑  Koveron kyläkoulu sai jatkoaikaa  30.5.2011, päivitetty 20.4.2012. yle.fi. Viitattu 16.7.2021.
10. ↑  Koveron kyläkoulun toiminta päättyy ensi kesänä *karjalainen.fi*.  19.10.2012. Viitattu 16.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Koveron Nuorisoseura ry (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kovelanjärvi** (myös *Myllyjärvi*) on matala, pitkä ja kapea järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 71 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 20 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Kovelanjärven pituus lounaasta koilliseen on noin 2,5 kilometriä. Järven leveys on enimmillään noin puoli kilometriä. Saaria on kaksi, joista isompi on muutaman kymmenen aarin laajuinen Pilperoinen. Kovelanjärven kaakkoispuolella on peltoja ja metsää, luoteispuolella on valtaosin metsää. Järven kaakkoisrannalle virtaa laskuojia soilta ja Kuuslammelta (57,7 metriä mpy). Järvi laskee itään Pitkäjärveen, jonka korkeustaso on 16,5 metriä alempi. Kovelanjärven pohjoispuolella sijaitsee Valklampi.

Kovelanjärvi on runsasravinteinen. Rehevyyden seurauksena kalasto on särkivaltaista. Järven ekologinen tila on välttävä. Vesitilavuus on 1 864 000 kuutiometriä.

Kovelanjärvi (23.071.1.002) kuuluu Pitkäjärven alueeseen (23.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Kovelanjärvi on Pitkäjärven alueen toiseksi laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kovelanjärvi, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 27.4.2021.
3. 1 2 3  Kovelanjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 27.4.2021.
4. ↑  Kovelanjärvi. Järviwiki. Viitattu 27.4.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 27.4.2021.
**Damian Galiński** (s. 1991) on puolalainen superraskaansarjan karateka. Hän on Kyokushinin moninenkertainen EM-mitalisti ja sijoittui parhaimmillaan MM-kilpailuissa kuudenneksi. Galiński on myös kolminkertainen Puolan mestari.

Kilpaura
--------

Galiński saavutti 2013 Puolan Openissa hopeaa hävittyään loppuottelussa hallitsevalle mestarille Patryk Sypieńille. Hän saavutti samana vuonna myös Puolan mestaruuden superraskaassasarjassa voitettuaan loppuottelussa kolminkertaisen Puolan mestarin Marcin Sieradzkin.

Galiński saavutti 2014 Puolan mestaruuskilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Maciej Mazurille. Marraskuussa hän saavutti EM-hopeaa hävittyään Euroopan Openin loppuottelussa Patryk Sypieńille.

Toukokuussa 2015 Galiński sijoittui EM-kilpailuissa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Djema Belkhodjalle. Myöhemmin marraskuussa Galiński saavutti Euroopan Openissa uransa toisen EM-mitalin. Hän oli vielä marraskuun lopulla mukana MM-kilpailuissa.

Galiński voitti 2016 Puolan Openissa pronssia.

Hän saavutti 2017 Puolan Openissa hopeaa hävittyään loppuottelussa hallitsevalle mestarille Maciej Mazurille. Huhtikuussa Galiński sijoittui painoluokallisissa MM-kilpailuissa kuudenneksi. Toukokuussa hän taas eteni EM-kilpailuissa superraskaansarjan loppuotteluun saakka, jossa hän hävisi mestaruuden Konstantin Kovalenkolle. Galiński sijoittui vielä neljänneksi marraskuussa Euroopan Openissa hävittyään pronssiottelun Patryk Sypieńille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The 11th World Open Karate Championship Draw *kyokushinkaikan.org* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
2. 1 2 3  Polish Open Weight Championships *kyokushinresults.com* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
3. 1 2  Polish Championships *kyokushinresults.com* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
4. 1 2  IKO European Championships *kyokushinresults.com* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
5. ↑  IKO - International Karate Organization - 6th World Weight Category Championship (2017) *technique-karate.com* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
6. ↑  IKO - International Karate Organization - 16th European Open Karate Championship (2017) *technique-karate.com* Viitattu 30.12.2022 (englanniksi)
**Coast to Coast AM** on yhdysvaltalainen myöhäisillan/yön yöradio/talk show. Ohjelma käsittelee eri aihe-alueiden asioita, mutta viimeaikaiset ohjelmat ovat liittyneet joko paranormaaleihin ilmiöihin, UFOihin tai salaliittoteorioihin. Ohjelman kehitti Art Bell. Se lähetään seitsemänä yönä viikossa iltakymmenen ja aamukahden välillä Yhdysvaltain Tyynenmeren aikaa. Ohjelman tuottaa Premiere Radio Networks.

George Noory aloitti vierailevana juontajana Coast-to-Coast-ohjelmassa ennen kuin hän korvasi Ian Punnettin sunnuntaiöiden isäntänä. Hänen ensimmäinen ohjelmansa lähetettiin 28. huhtikuuta 2001. Ensimmäinen tammikuuta 2003 Noory otti haltuunsa arkiöiden isännyyden Art Belliltä, joka oli päättänyt siirtyä sivuun. Nooryn juontaessa arkiyöt ja Art Bellin isännöidessä viikonloput, Coast to Coast AM on Yhdysvaltain kuunnelluimpia myöhäis-illan/yön radio-ohjelmia. Ohjelma on kuultavissa Suomessa aamupäivisin. Puheradio Radio Rapu lähettää Coast to Coast ohjelmaa öisin klo 22-06

Lähteet
-------

1. ↑   Coast to Coast AM lähetetään 22-06

Aiheesta muualla
----------------

* Nettiradioita (suorat linkit) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Coast to Coast AM kotisivut
* Nettiradioita (Arkistoitu – Internet Archive)
Coatsinmaan ja lähialueiden kartta. Brittiläinen Antarktiksen alue kartassa vaaleammalla.
Shackleton Rangea Coatsinmaalla lokakuussa 2011.
**Coatsinmaa** (engl. *Coats Land*, esp. *Tierra de Coats*) on alue Itäisellä Etelämantereella. Se rajoittuu lounaassa Filchnerin–Ronnen jäähyllyyn ja idässä Kuningatar Maudin maahan ja muodostaa Weddellinmeren kaakkoisrannikon. Alueen itäosaa vaatii Norja, keskiosaa Yhdistynyt kuningaskunta ja länsiosaa Argentiina.

Coatsinmaa ulottuu luode-lounas -suunnassa 20. läntiseltä pituuspiiriltä 36. läntiselle pituuspiirille, idässä 20. itäiselle pituuspiirille ja etelässä 82. eteläiselle leveyspiirille asti. Se koostuu 580 kilometrin pituisesta matalasta ja jäisestä harjanteesta. Korkeus merenpinnasta vaihtelee Coatsinmaalla rannikon 40 metristä sisäosien yli 1 600 metriin. Alueella sijaitsevat Luitpoldin ja Cairdin rannikkoalueet. Coatsinmaan vuoristoja ovat Theron Mountains ja Shackleton Range, ja alueella on myös nunatakeja.

Coatsinmaan luoteisosan löysi Skotlannin Antarktiksen-retkikunta (1902–1904) johtaja William Speirs Bruce, joka nimesi alueen retkikunnan päätukijoihin kuuluneiden James Coats Jr:n ja majuri Andrew Coatsin mukaan. Eteläisemmät osat löysi Wilhelm Filchner Saksan toisella Antarktiksen-retkellä. Coatsinmaalla sijaitsevat General Belgrano II:n ja Halleyn tutkimusasemat.

Lähteet
-------

1. ↑  Coatsinmaa *Eksonyymit*. Kotimaisten kielten keskus. Viitattu 2.11.2021.
2. ↑  Zych, Maciej: Polish geographical names of undersea and Antarctic features (pdf) Komisja Standaryzacji Nazw Geograficznych poza Granicami Rzeczypospolitej Polskiej.  Arkistoitu 2.11.2021. Viitattu 2.11.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Coats Land *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 2.11.2021. (englanniksi)
4. 1 2  Antarctica Detail (arkistoitu versio Wayback Machinessa) Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus.  Arkistoitu 2.6.2021. Viitattu 2.11.2021. (englanniksi)
5. ↑  Stonehouse, Bernard: *The last continent : discovering Antarctica*, s. 214. SCP Books, 2000. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.11.2021). (englanniksi)
6. ↑  Faure, Gunter & Mensing, Teresa M.: *The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water*, s. 280. Springer Science & Business Media, 2010. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.11.2021). (englanniksi)
7. ↑  Andersen, Jan Odd: Katabatic Wind – A Combined Numerical and Algebraic Approach.  *Reports in meteorology and oceanography*, 2019.  Bergenin yliopisto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.11.2021.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
8. 1 2  Riffenburgh, Beau: *Encyclopedia of the Antarctic*, s. 50. Taylor & Francis, 2007. ISBN 9780415970242. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.11.2021). (englanniksi)
Coandă-1910 lentokone.
**Coandă-1910** oli maailman ensimmäinen rakennettu suihkulentokone. Sen kehitti romanialainen lentokoneinsinööri Henri Coandă. Se oli esillä toisessa kansainvälisessä ilmailunäyttelyssä Pariisissa lokakuussa 1910.

Tekniikkaa
----------

Koneen voimalaite oli mäntämoottorin ja suihkumoottorin yhdistelmä. Mäntämoottori toimi suihkumoottorin kompressorina sen sijaan, että olisi pyörittämyt potkuria. Paineilma ja polttoaine syötettiin kahteen polttokammioon. 

Lentoranko oli 1900-luvun alun tapaan puuta, kangasta ja vaijereita. 

Coanda teki maakokeita 16. joulukuuta 1910 ja koneen voimalaite oli niin tehokas, että kone nousi hetkeksi ilmaan. Kone törmäsi maahan ja paloi. Palon aikaansai suihkun osuminen kangaspäällysteelle. Coanda ei jatkanut kokeiluja suihkukoneella.

Tekniset tiedot
---------------

* Miehistö: ohjaaja
* Pituus: 12,5 m
* Kärkiväli: 10,3 m
* Siipipinta-ala: 33 m²
* Lentopaino: 420 kg
* Kompressori: nelisylinterinen vesijäähdytteinen rivimoottori, 50 hv

Aiheesta muualla
----------------

* Airminded.org: Jet aircraft of the Belle Époque (englanniksi)
* Luftfahrtmuseum.com: Coanda 1910 (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
**Rainbow S.p.A.** (aik. **Rainbow S.r.l.**) on italialainen ja yksi Euroopan suurimmista animaatiostudioista. Studion omistavat Iginio Straffi ja ViacomCBS. Yhtiön perusti vuonna 1995 sarjakuvien piirtäjä, animaattori, käsikirjoittaja ja tuottaja Iginio Straffi. Yhtiö tunnetaan erityisesti *Winx-klubi*-piirrossarjasta. Muita sen tuottamia sarjoja ovat *Hirviöallergiaa*, *Huntik*, *PopPixie* ja *Mia ja minä*. Sen tytäryhtiöitä ovat Bardel Entertainment ja Gruppo Iven.

Historia
--------

Käsikirjoittaja, animaattori, piirtäjä ja tuottaja Iginio Straffi perusti yhtiön vuonna 1995 nimellä Rainbow Animation S.r.l. 

Vuonna 1998 yhtiö vaihtoi nimeen Rainbow S.r.l. josta se vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 2006.

Lokakuussa 2015 yhtiö osti kanadalaisen Bardel Entertainment-animaatiostudion.

Piirrossarjat
-------------

Rainbow S.p.A. on tuottanut muun muassa piirrossarjoja ja live action -sarjoja

* Tommy and Oscar
* Winx-klubi
* Winxien maailma
* Hirviöallergiaa
* Huntik
* Kuninkaallinen akatemia
* Maggie & Bianca Fashion Friends
* PopPixie
* Mia ja minä
* 44 Cats

Elokuvat
--------

Rainbow S.p.A. on tuottanut piirrossarjojen lisäksi myös elokuvia

* Winx – salaisuuksien linna
* Winx Club: Magical Adventure
* Winx Club – Syvyyksien salaisuus
* Gladiators of Rome

Lähteet
-------

1. ↑  Straffi's Rainbow: Europe's Largest Animation House Has Growing Pains *VideoAge International*.  Lokakuu 2014. Viitattu 2.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Rainbow
Fjodor Jurkovski vuonna 1874.
**Fjodor Nikolajevitš Jurkovski** (ven. Фёдор Никола́евич Юрко́вский, 1851 Nikolajev – 11. syyskuuta (J: 30 elokuuta) 1896 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.

Fjodor Jurkovski syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli Pietarin merenkulkuopistossa, teknologisessa instituutissa ja lääketieteellis-kirurgisessa akatemiassa valmistumatta mistään. Vuonna 1874 hän levitti vallankumouksellista propagandaa, joutui pidätetyksi, mutta pääsi vapaaksi takuita vastaan. Kansan vapautusjärjestön jäsenenä hän kannatti "venäläisten jakobiinien" näkemyksiä ja vaati terrorismin käyttöä vallankumouksen välineenä.

Vuonna 1879 Jurkovski murtautui H’ersonin valtionrahastoon, josta vallankumoukselliset saivat yli puolentoista miljoonan ruplan saaliin. Salanimellä *Saška-inžener* hän osallistui Aleksanteri II:n ja Kiovan kenraalikuvernöörin murhayritysten valmisteluun. Hänet pidätettiin vuonna 1880 ja tuomittiin Kiovassa kahdenkymmenen vuoden pakkotyörangaistukseen ja sitä seuraavaan elinkautiseen karkotukseen. Vuonna 1881 Jurkovski saapui Irkutskin kautta Karan pakkotyövankilaan, jossa hän osallistui petturiksi epäillyn Pjotr Uspenskin murhaan. Toukokuussa 1882 hän pakeni Karasta, mutta jäi kiinni Kiinan rajalla, minkä jälkeen rangaistusaikaa lisättiin kymmenellä vuodella. Karan vankilalevottomuuksiin osallistunut Jurkovski lähetettiin vuonna 1883 Pietariin, jossa hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa. Vuonna 1884 hänet siirrettiin Pähkinälinnan vankilaan, jossa hän kuoli ilmeisesti krooniseen munuaistulehdukseen.

Karassa ja myöhemmin uudestaan Pähkinälinnassa Jurkovski kirjoitti muistelmia ja keskeneräiseksi jääneen romaanin *Bulgakov*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bolšaja sovetskaja entsiklopedija *slovari.yandex.ru*. Viitattu 16.7.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii *slovari.yandex.ru*. Viitattu 16.7.2011. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Fjodor Jurkovski: Bulgakov *narovol.narod.ru*.  Arkistoitu 12.10.2010. Viitattu 16.7.2011. (venäjäksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Najah al-Attar** (s. 1933) on Syyrian varapresidentti. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2006, ja samalla hänestä tuli maassaan korkeimpaan asemaan päässyt nainen. Aikaisemmin hän oli toiminut Syyrian kulttuuriministerinä.

Elämäkerta
----------

Najah al-Attar syntyi Damaskoksessa vuonna 1933. Uskonnoltaan al-Attar on sunnalainen muslimi. Attar isä oli yksi ranskalaisvastaisen Syyrian suuren kapinan johtajista. Hän opiskeli ensin Damaskoksen yliopistossa ja sittemmin arabialaista kirjallisuutta Edinburghin yliopistossa Skotlannissa, jossa hän väitteli tohtoriksi. Vuonna 1960 hänestä tuli opettaja Damaskoksessa, ja vuonna 1962 hän alkoi työskennellä Syyrian kulttuuriministeriölle kääntäen kirjallisuutta.

Vuonna 1976 silloinen presidentti Hafez al-Assad nimitti Najah al-Attarin Syyrian kulttuuriministeriksi. Al-Attarista tuli samalla Syyrian ensimmäinen naisministeri, ja hän toimi tässä virassa 24 vuotta. Hänet tunnettiin tuestaan teatterille ja kulttuuritapahtumille. Vuonna 1995 hän oli perustamassa kansallista sinfoniaorkesteria ja aloitutti Syyrian oopperatalon rakennuttamisen. Hänet tunnettiin kohtalaisen liberaalina, ja hän salli useita erilaisia mielipiteitä. Maaliskuussa 2000 hänen seuraajakseen kulttuuriministerinä nimitettiin Maha Qannut.

Kulttuuriministerin uransa jälkeen Najah al-Attar teki töitä esimerkiksi useissa eri syyrialaisissa yliopistoissa. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Syyrian varapresidentiksi. Hänestä tuli siihen asti korkeimmassa asemassa oleva nainen Syyriassa. Nimitys oli huomattava myös Damaskoksen poliittisille piireille. Damaskoslaisia ei pitkään ollut päästetty huomattaviin asemiin. Syyrian sisällissodan puhjettua vuonna 2011 al-Attaria on joskus kuvailtu neuvotteluratkaisun kannattajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  David Commins ja David W. Lesch: *Historical dictionary of Syria*, s. 64. 3. painos. The Scarecrow Press, 2014. ISBN 978-0-8108-7966-9. (englanniksi)
2. 1 2  Assad inner circle takes hard line in Syria conflict *The Daily Star*. Viitattu 23.4.2021.
3. 1 2 3 4 5 6  Sami Moubayed: Vice-President Najah al-Attar (arkistoitu sivu) *Mideastviews*.  Arkistoitu 11.4.2013. Viitattu 23.4.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Patricia Breslin vuonna 1951
**Patricia Breslin** (17. maaliskuuta 1931 – 12. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka vieraili 1950- ja 1960-luvulla useissa televisiosarjoissa.

Ura
---

Breslin näytteli 1953 pääosassa Jackie Cooperin vastanäyttelijänä tämän vaimoa komediasarjassa *The People's Choice*. Vuonna 1954 hän vieraili Peter Mark Richmanin kanssa lakisarjassa *Justice*, jossa hän esitti roistojen uhkaamaa naista.

Breslin vieraili 1955 sarjassa *Appointment with Adventure*. Hän näytteli kahdessa jaksossa sarjassa *Hämärän rajamailla*. Anne Mitchellin roolia Breslin näytteli sarjassa *The DuPont Show with June Allyson*.

Vuonna 1964 hän aloitti Laura Brooksin roolissa saippuaoopperassa *Peyton Place*, ja vuosina 1966–1969 hänellä oli Meg Baldwinin rooli sarjassa *General Hospital*.

Yksityiselämä
-------------

Breslin avioitui 1969 urheilun piirissä toimineen Art Modellin kanssa. Kyseessä oli hänen toinen avioliittonsa. Ensimmäisestä avioliitosta David Orrick McDearmonin (1914–1979) kanssa hänellä oli kaksi lasta. Heidän solmittuaan avioliiton Modell adoptoi Breslinin pojat, jotka saivat Modellin sukunimen. Perhe asui Owings Millsissä Marylandissa.

Breslinin kuoli 12. lokakuuta 2011, mutta kuolinsyytä ei ole kerrottu. Hän oli kuitenkin ollut pitkään sairaalahoidossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gary Mihoces: Pioneer, pariah Modell nears end *USA Today*.  25.12.2003. Viitattu 12.10.2011. (englanniksi)
2. ↑  *Justice* The Classic TV Archive. Viitattu 12.10.2011.
3. ↑  Pat Modell, actress and wife of former owner Art Modell, dies *NFL.com*.  12.10.2011. Viitattu 12.10.2011.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
Kuvakaappaus pelistä.
**Rainbow Islands** (jap. レインボーアイランド) on Taiton kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 1987 kolikkopelinä ja on sen jälkeen käännetty useille tietokoneille ja pelikonsoleille. 

Pelillä on lisänimi *The Story of Bubble Bobble 2* viitaten edellisenä vuonna julkaistuun *Bubble Bobbleen*.

Pelaaminen
----------

Rainbow Islandsissa pelaaja kuljettaa hahmoa, jonka on liikuttava saarella muodostamiensa sateenkaarten avulla. Pelissä on kymmenen eri saarta, jotka ovat pelaamisjärjestyksessä:

* Insect Island
* Combat Island
* Monster Island
* Toy Island
* Doh Island
* Robot Island
* Dragon Island

Lisäsaaria ovat Magical Island, Darius Island ja Bubble Island. Jokaisella saarella pelaajaa on vastassa erilaisia vihollisia, jotka voivat tietyissä tapauksissa muuttua punaisiksi ja tulla nopeammiksi ja aggressiivisemmiksi esimerkiksi sen jäätyä vangituksi sateenkaaren alle. Tason pitkittyessä vesi alkaa tulvia, jolloin se hukuttaa pelaajan alleen, ellei tämä ennätä ajoissa maaliin.

Kehitys
-------

Pelin suunnittelija on Fukio Mitsuji (MTJ), joka kehitti myös *Bubble Bobblen*. Mitsuji tunnetusti kieltäytyi tekemästä suoraa jatko-osaa *Bubble Bobbleen* koska koki huonona ajatuksena rahastaa innovaation kustannuksella.

Musiikki
--------

Pelin musiikki perustuu *Ihmemaa Oz* -elokuvan lauluun "Over the Rainbow". Tekijänoikeussyistä kappale on joissakin versioissa muutettu.

Vastaanotto
-----------

MikroBitissä Niko Nirvi antoi pelin Amiga-versiolle 95 pistettä sadasta.

*Amiga Power* -lehti piti peliä monta vuotta sadan parhaan pelin listassaan kärkipaikalla.

Pelin Amiga-versio sai *Amiga Format* -lehden arvostelussa arvosanaksi 95%.

Jatko-osat
----------

Peli sanotaan olevan seuraaja *Bubble Bobbleen* huolimatta Mitsujin kieltäytymisestä suoran jatko-osan tekemisestä.

Pelin seuraajan sanotaan olevan *Parasol Stars*.

Muita sarjan pelejä ovat *Bubble Bobble Part 2* sekä *Bubble Symphony* ja *Bubble Memories*.

Uusintajulkaisut
----------------

Rainbow Islands julkaistiin vuonna 2005 osana *Taito Legends* -kokoelmaa PlayStation 2:lle, Windowsille ja Xboxille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Remembering Fukio Mitsuji *everythingamiga.com*.  2.4.2016.  Arkistoitu 31.1.2020. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
2. ↑  Mikrobitti 4/1990, sivu 46
3. ↑  All-Time Top 100 Games (#0, s. 4)  toukokuu 1991. Amiga Power. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
4. ↑  Rainbow Islands review Amiga Magazine Rack. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)
5. 1 2 3  John Harris: Exploring the secret depths of Bubble Bobble's design  9.4.2019. Gamasutra. Viitattu 31.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Rainbow Islands* Arcade History -sivustolla (englanniksi)
* *Rainbow Islands* MobyGamesissa (englanniksi)
* *Rainbow Islands* Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
* *Rainbow Islands* Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Fjodor Romanov 1919.
**Fjodor Aleksandrovitš Romanov** (23. joulukuuta 1898 Pietari, Venäjä – 30. marraskuuta 1968 Cannes, Ranska), ruhtinas, oli venäläissyntyinen aatelinen ja suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan ja suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitš Romanovin poika. 

Fjodorilla oli vanhempi sisko ja veli. Fjodorin äidinisä oli keisari Aleksanteri III, ja isän puolelta hän oli keisari Nikolai I:n pojan Mihailin pojanpoika. Etäinen sukulaisuus hallitsijaan antoi hänelle ruhtinaan arvonimen.

Fjodor sisaruksineen vietti vuoden 1906 jälkeen vanhempiensa kanssa paljon aikaa Etelä-Ranskassa, koska hänen isänsä Aleksandr oli riitaantunut keisari Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia. 

Lokakuun vallankumouksen aikana vuonna 1917 Fjodor vangittiin Krimillä vanhempiensa ja isoäitinsä ja eräiden muiden Romanov-suvun jäsenten kanssa. Fjodor pakeni perheineen 11. huhtikuuta 1918 Venäjältä Maria Fjodorovnan sisaren puolison Britannian kuningas Yrjö V:n lähettämällä brittiläisen sotalaivalla HMS Marlborough’lla Mustanmeren yli Maltalle ja sieltä edelleen Englantiin, josta muutti myöhemmin Ranskaan. 

Viisi ensimmäistä vuotta Fjodor asui Pariisissa sisarensa Irina Jusupovan luona, jonka puoliso oli ruhtinas Feliks Jusupov.

Avioliitto
----------

Fjodor Romanov avioitui 1923 ruhtinatar Irina Paleyn (1903–1990) kanssa, joka oli Fjodorin äidin serkku. Irina oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin ja ruhtinatar Olga Palein tytär. Pariskunta erosi 1936, kun hän oli pitkään sairastanut tuberkuloosia. Pariskunta sai kaksi lasta. 

* ruhtinas Michael (4. toukokuuta 1924 Pariisi – 22. syyskuuta 2008), joka avioitui itävaltalaissyntyisen Helga Staufenbergerin (s. 22. elokuuta 1926 Wien). Pariskunta erosi 1992. Michael avioitui 1994 espanjalaissyntyisen Maria de las Mercedes Ustrell-Cabanin (s. 26. elokuuta 1960 Hospitalet, Espanja) kanssa.
* ruhtinatar Irene (s. 7. toukokuuta 1934 Fonteney, Ranska), joka avioitui 1955 ranskalaissyntyisen Andre Jean Pellen (29. marraskuuta [1923 Biarritz) Pariskunta erosi 1959. Irene avioitui 1962 Victor-Marcel Soulasin (s. 26. elokuuta 1938 St. Méen-le-Grand) kanssa mutta avioliitto päättyi eroon.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Valeria Ränik** (1980-luvulle saakka *Valeria Poprjänik*, s. 19. elokuuta 1964 Moskova) on virolainen kirjailija.

Valeria Ränikin esi-isät ovat Kaukasiaan 1800-luvulla muuttaneita virolaisia. Valeria syntyi ja kävi koulunsa Moskovassa ja opiskeli viron kielen itsenäisesti kirjallisuuden avulla. Vuosina 1981–1987 hän opiskeli edelleen Moskovassa ja valmistui elektroniikkainsinööriksi. Samaan aikaan hän toimi aktiivisesti Neuvostoliiton kirjailijaliiton Moskovan osastossa. Viroon hän muutti vuonna 1988. Samana vuonna hän aloitti Tarton yliopistossa viron kielen ja kirjallisuuden opinnot. Vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut freelance-kirjailijana Etelä-Virossa.

Hän debytoi runoillaan *Vikerkaar*-lehdessä vuonna 1986 nimellä Valeria Poprjänik. Samalla hän solmi vahvat siteet lehden teossa mukana olleisiin etnofuturisteihin. Vuonna 1990 ilmestynyt debyyttirunoteos *Orb : Eemalolija luuletusi* sai Betti Alver -esikoiskirjailijapalkinnon ja kirjallisuuspiireissä melkoisesti posititiivista huomiota. Samana vuonna ilmestyi toinen runokokoelma *Ellujäämine*. Jo 1990-luvun alkupuolella runoilijaa verrattiin menestykkääseen kolleegaansa Ene Mihkelsoniin. Vuonna 1991 Ränik sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon.

Kirjailija on 2000-luvulla keskittynyt tietokirjallisuuteen ja luonnonsuojeluun eikä juurikaan ole osallistunut kaunokirjalliseen elämään. Suomalaiselle yleisölle suunnattu teos *Sankarimatkailijan Tallinna* (ISBN 9789515810168) on Ränikin, Samuli Juvosen ja Hannu Oittisen teos (Taifuuni 1993).

Lähteet
-------

1. ↑  Betti Alveri kirjandusauhind Tartu Linnaraamatukogu. Viitattu 18.12.2020 (viroksi)
2. ↑  Libavenelane?. Mati Unt. Looming 12/1990, sivut 1702–1703.
3. ↑  Mu sünnist saadik elasin kui paoos. Ruth Jyrjo. Keel ja Kirjandus 1/1994, s. 51–52.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Henni Malinen** (s. 17. marraskuuta 1988) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa pelaavaa espoolaista FC Honkaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Malisen kasvattajaseura on Savonlinnan Työväen Palloseura. Hän on FC Hongan lisäksi edustanut Kuopion MimmiFutista, FC Kuusysiä ja porilaista NiceFutista. Hän kuului Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2013 EM-kisoissa, mutta ei päässyt siellä pelaamaan yhtään ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henni Malinen Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 12.7.2013. Viitattu 17.7.2013.
2. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 491. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Meriluoto |
2 Liljedahl |
3 Hyyrynen |
4 Lehtinen |
5 Saario |
6 Kivistö |
7 Kukkonen |
8 Nokso-Koivisto |
9 Tolvanen |
10 Alanen |
11 Heroum |
12 Välimaa |
13 Kivelä |
14 Talonen |
15 Puranen |
16 Westerlund |
17 Lyytikäinen |
18 Kuikka |
19 Malinen |
20 Sjölund |
21 Vanhanen |
22 Leppikangas |
23 Korpela |
Valmentaja Jeglertz
**Naittaja** oli aiemmin henkilö, jonka luvan nainen tarvitsi voidakseen solmia avioliiton. Vuoden 1734 lain mukaan naittaja sai tehdä tytön perinnöttömäksi, jos tämä avioitui vastoin naittajan tahtoa. Leski ei tällaista lupaa tarvinnut, vaan hänellä oli oikeus mennä omin päin uusiin naimisiin.

Yleensä naittajana toimi tytön isä, jonka neuvonantajana toimi äiti. Näin määräsi laki ja se oli myös kansan oikeuskäsityksen mukaista. Isän kuoltua **naittajanvalta** siirtyi äidille. Vanhempien kuoltua naittajanvaltaa käytti tytön lähin miessukulainen. Elleivät vanhemmat olleet toisin määränneet, siirtyi naittajanvalta vanhempien kuoltua vanhimmalle täysveljelle ja ellei tätä ollut nuoremmalle täysveljelle. Ellei tätäkään ollut siirtyi tehtävä samaa isää olevalle velipuolelle, sitten velipuolelle samaa äitiä ja lopuksi ikäjärjestyksessä vanhimmalle lähisukulaiselle isän suvussa ja sitten äidin suvussa. Jos tytöllä ei ollut elossa olevia sukulaisia, toimi naittajana holhooja. Jos naittajaoikeudesta syntyi riita tai lain määräämää naittajaa ei pidetty tehtävään sopivana, niin naittajasta päätti tuomari. Ketään ei myöskään saanut naimisiin pakottaa eikä naimisiin menemästä syyttä estää. Avioliittoon mennessään miehen tuli vuoden 1734 lain mukaan olla täyttänyt 21 vuotta ja naisen 15 vuotta, ellei hallitsija katsonut kohtuulliseksi antaa lupaa siihen aiemmin.

Naittajia oli esimerkiksi suomalaisilla, heidän sukukansoilla ja muissa Pohjoismaissa. Vuoden 1734 lain määräykset kumottiin Suomessa 1864 annetulla asetuksella, jonka mukaan nainen sai 21 vuotta täytettyään solmia avioliiton lupaa kysymättä. Ruotsissa naittajista luovuttiin 1872 annetulla asetuksella*lähde?*.

Katso myös
----------

* Edusmiehyys

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietosanakirja, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919
2. ↑  Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1960–1966
3. ↑  Vuoden 1734 lain naimiskaaren 1 luku
4. ↑  Asetus 25/1864
**Emil Öhmann** (13. toukokuuta 1860 Teisko – 17. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli itsenäisen Suomen lennätinlaitoksen ensimmäinen pääjohtaja 1918–1926.

Öhmann syntyi Teiskossa vuonna 1860 ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Alkeisopistosta vuonna 1879. Öhmann palveli jonkin aikaa sotilaana Turun 2. tarkka-ampujapataljoonassa, ja siirtyi lennätinlaitoksen palvelukseen Helsingin lennätinkonttoriin 25. syyskuuta 1883. Vuonna 1884 hän yleni Suomen lennätinpiirin hallitukseen sihteerin apulaiseksi ja vuonna 1890 sihteeriksi. Helsingin lennätinkonttorin päälliköksi hänet nimitettiin vuonna 1893 ja Suomen lennätinpiirin päällikön apulaiseksi vuonna 1904.

Sisällissodan jälkeen Suomen lennätinlaitos irtautui Venäjän lennätinlaitoksesta, ja Öhmann nimitettiin sen pääjohtajaksi. Öhmann erosi pääjohtajan virasta vuoden 1926 lopussa. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1932.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eroava lennätinlaitoksen päätirehtööri..  *Helsingin Sanomat*, 31.12.1926, nro 354, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.01.2021.
2. ↑  Valtioneuvos Emil Öhmann.  *Uusi Suomi*, 18.11.1932, nro 314, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.01.2021.
3. 1 2  Valtioneuvos Emil Öhmann..  *Lennättäjä : Suomen lennätinvirkamiesliiton kuukausjulkaisu*, 01.12.1932, nro 4, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.01.2021.
**Henna Kytösalmi** (s. 10. heinäkuuta 1982 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija.

Kytösalmi edusti Superpesiksessä Lappeenrannan Pesä Ysejä ja Jyväskylän Kirittäriä. Kytösalmen kasvattajaseura on Imatran Pallo-Veikot. Kytösalmi saavutti kaksi SM-hopeaa kaudella 2006 ja kaudella 2012 ja yhden SM-pronssin kaudella 2007. Kaudella 2010 Kytösalmi voitti Kultaisen mailan. Kytösalmi pelasi yhdeksän Itä-Länsi-ottelua vuosina 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012 ja 2013. Kytösalmi pelasi ulkokentällä kopparina. Kytösalmi pelasi 250 Superpesiksen runkosarjan ottelua, joissa hän löi 21 kunnaria ja 284 tavallista juoksua, toi 260 juoksua ja keräsi 1 211 kärkilyöntipistettä. Kytösalmi pelasi 103 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua, joissa hän löi kaksi kunnaria ja 59 tavallista juoksua, toi 82 juoksua ja keräsi 477 kärkilyöntipistettä. Kytösalmi pelasi seitsemän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua, joissa hän löi kaksi kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 27 kätkilyöntipistettä.

Lähteet
-------

1. ↑
**Pyykkölän koulu** oli Suomussalmen Kerälän kylässä vuosina 1925–1995 toiminut kyläkoulu, aluksi kansakoulu ja vuodesta 1972 lähtien peruskoulun alakoulu.

Historiaa
---------

Suomussalmen Kerälässä koulutoiminta alkoi 22 alakansakoululaisen voimin Pyykkösen talosta vuokratussa pirtissä vuonna 1925, ensimmäisenä väliaikaisena opettajana kiertokoulunopettaja Kaarlo Haapamäki Ala-Vuokin kylästä. Vuonna 1928 ala- ja yläluokkia kävi yhteensä jo 53 koululaista, joista 15–20 pitkämatkalaista majoittui koulun oppilasasuntolassa. Uusi koulurakennus valmistui 1932, jolloin oppilaita oli 67 mutta opettajia yhä vain yksi. Vuonna 1935 saatiin toinenkin opettaja.

1950-luvulla oppilasmäärä kasvoi niin, että koulun remontoinnin ohella rakennettiin lisärakennus. Vuonna 1957 opettajiksi tulivat Kati ja Jukka Perälä. Muiden kyläkoulujen tapaan oppilasmäärä alkoi alentua 1960-luvulla, ja 1990-luvulle tultaessa Pyykkölän koulua kävi enää alle 20 oppilasta. Koulu lakkautettiin 1995, ja oppilaat jaettiin Sakaran ja Jumaliskylän kouluihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hukkanen, Jarmo: Kyläkoulut esittelyssä *Suomussalmen kyläkoulut -sivusto*. Viitattu 9.12.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Heikkinen, Reijo: *Kasvatus ja koulutus Kainuussa : Kainuun koulutusjärjestelmän kehitys syyskuuhun 1945 mennessä*. Väitöskirja, Kajaanin opettajankoulutuslaitos, Oulun yliopisto, 1995. ISBN 952-90-6419-5.
* Vester, Lippo (toim.): *Pirttikoulusta luokattomaan lukioon : Suomussalmen koululaitos 1895–1995. Suomussalmen koulutuslautakunta, 1996. ISBN 951-9390-24-3.*
**Wang Manli** (kiin. 王曼丽, s. 18. maaliskuuta 1973 Mudanjiang, Heilongjiang, Kiina) on entinen kiinalainen pikaluistelija, joka oli erikoistunut sprinttimatkoille.

Wang saavutti Torinon olympialaisissa 2006 hopeaa 500 metrillä kahden luistelun yhteisajalla 1.16,78. Kilpailun voittaneen Svetlana Žurovan aika oli 1.16,57. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Wang voitti kultaa 500 metrillä Soulissa 2004 ajalla 1.16,88 ja Inzellissä 2005 ajalla 1.17,21. Lisäksi hän sai MM-hopeaa Berliinissä 2003 yhteisajalla 1.17,29. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa Heerenveenissä 2006 yhteispistein 154,200. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi Calgaryssä 2003 ja Naganossa 2004.

Wang voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2003–2004 ja 2004–2005. Lisäksi hän sijoittui kolmanneksi 100 metrin maailmancupissa kaudella 2003–2004. Aasian talvikisoissa Wang saavutti 500 metrillä kultaa Harbinissa 1996 ja Hachinohessa 2003 sekä pronssia Chuncheonissa 1999. Lisäksi hän sai hopeaa 1 000 metrillä 2003. Matkakohtaisissa Aasian mestaruuskilpailuissa hän sai 500 metrillä kultaa Harbinissa 2001 ja hopeaa Sapporossa 1994.

Ennätykset
----------

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **500 m** | 37,28 | Salt Lake City | 20. marraskuuta 2005 |
| **1 000 m**  | 1.14,89 | Salt Lake City | 19. marraskuuta 2005 |

Lähteet
-------

* Tulokset SkateResults.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Ennätykset www.sskating.com-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Speed Skating Olympic Games 2006 at Torino (ita) Women: 500 m Sports123.com (englanniksi)
2. ↑  Speed Skating World Cup Women: 500 m Sports123.com (englanniksi)
3. ↑  Speed Skating World Cup Women: 100 m Sports123.com (englanniksi)
Wang Hongwen 1960-luvulla.
**Wang Hongwen** (kiin.: 王洪文; pinyin: *Wáng Hóngwen*; 1935 Changchun, Liaoning – 3. elokuuta 1992 Peking) oli kiinalainen työväenjohtaja ja kommunistipoliitikko, joka kuului kulttuurivallankumouksen aikana 1960–1970-luvuilla niin sanottuun neljän koplaan.

Wang Hongwen oli lähtöisin köyhästä maatyöläisperheestä. Hän liittyi alaikäisenä Kansan vapautusarmeijaan ja osallistui vapaaehtoisena sotilaslähettinä Korean sotaan. Sen jälkeen hän työskenteli puuvillatehtaassa Shanghaissa. Ennen kulttuurivallankumouksen käynnistymistä vuonna 1966 hän oli täysin tuntematon työläinen. Kesäkuussa 1966 Wang ja kuusi muuta työläistä julkistivat seinälehden, jossa vaadittiin heidän tehtaansa johtoa eroamaan. Itse Mao Zedong ylisti myöhemmin tätä seinälehteä "kulttuurivallankumouksen ensimmäiseksi merkittäväksi seinälehdeksi". Vieraillessaan Pekingissä syyskuussa 1966 Wang sai tavata muun muassa Maon ja Lin Biaon. Hän valitti Shanghain paikallisen puoluejohdon pyrkivän kapinallisten tukahduttamiseen ja Kulttuurivallankumouksen pienryhmä ilmoitti tukevansa häntä. Shanghaihin palattuaan Wang osallistui paikallisen johdon syrjäyttämiseen ja vuoden 1967 alussa lyhytikäisen Shanghain kommuunin perustamiseen. Hän asettui tukemaan paikallisen propagandajohtajan Zhang Chunqiaon pyrkimyksiä. Shanghain kommuuni korvattiin Maon toiveiden mukaisesti vallankumouskomitealla, jonka varapuheenjohtajaksi Wang valittiin.

Wang, Zhang Chunqiao, Jiang Qing ja Yao Wenyuan tultiin tuntemaan niin sanottuna neljän koplana. Wang oli nuorin neljän koplan jäsenistä. Nuorekkaan Wangin kerrottiin olevan erityisen läheinen Jiang Qingin kanssa. Wang alkoi kulttuurivallankumouksen myötä kohota Kiinan kommunistisen puolueen hierarkiassa. Hänet valittiin vuoden 1969 puoluekokouksessa keskuskomiteaan ja hän toimi 1971–1976 Shanghain puoluekomitean johtajana. Vuonna 1973 hänet valittiin koko puolueen varapuhemieheksi. Vuoden 1973 puoluekokouksessa Wang kuvattiin suoraan Maon rinnalla, ja hänestä oletettiin tuolloin kaavailtavan jopa Maon seuraajaa. Maon kuoleman jälkeen Wang ja muut neljän koplan jäsenet kuitenkin pidätettiin Hua Guofengin määräyksestä lokakuussa 1976 ja erotettiin puolueesta. Wang tuomittiin tammikuussa 1981 elinkautiseen vankeuteen. Hänet siirrettiin vuonna 1986 vankilasta sairaalaan etenevän maksasyövän vuoksi, johon hän kuoli 1992.

Lähteet
-------

1. ↑  Wang Hongwen (englanniksi) Marxists.org. Viitattu 24.1.2015.
2. 1 2 3 4 5 6  Wang Hongwen (englanniksi) Chineseposters.com. Viitattu 24.1.2015.
3. 1 2  Wang Hongwenin muistokirjoitus (englanniksi) *The Independent* 6.8.1992. Viitattu 24.1.2015.
4. 1 2  Nicholas D. Kristof: Wang Hongwen Dies in Beijing; A Member of the 'Gang of Four' (englanniksi) *The New York Times 5.8.1992. Viitattu 24.1.2015.*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Wang Laboratories** oli An Wangin vuonna 1951 perustama tietotekniikkayritys. 1980-luvun lopulla yhtiölle kertyi tappiota ja yhtiö ajautui konkurssiin vuonna 1993. Yhtiöllä oli 9 300 työntekijää.

An Wang opiskeli Harvardin yliopistossa ja patentoi ferriittirengasmuistin, jonka patentin hän myi IBM:lle 500 000 dollarilla. Patentista saamillaan rahoilla hän perusti Wang Laboratoriesin. Yrityksen onnistuneita tuotteita olivat laskimet ja tekstinkäsittelyjärjestelmät, jotka An Wang kehitti.
Menestyksekkäitä tuotteita olivat 1970-luvulla valmistetut minitietokoneet, jotka olivat pienempiä kuin suurtietokoneet ja suunnattu toimistoihin. Wangin tietokoneet myytiin jälleenmyyjille, jotka muokkasivat koneita tiettyihin tarkoituksiin kuten tekstinkäsittelyyn.

An Wangin sanotaan suunnitelleen yhtiön ohittavan IBM:n 1990-luvulla. Hänellä oli 2,3 miljardin arvosta yhtiön osakkeita.
Vuonna 1986 yhtiön johtoon tuli An Wangin poika Fred ja määräävä osa yhtiön osakkeista oli Wangin perheen omistuksessa. Yhtiö valmisti yhä minitietokoneita, josta tuli heikosti kannattavaa toimintaa.

Tuotteet
--------

* Wang 452 -laskin
* Wang 2200 -tietokone
* VS-300 -tietokone

Lähteet
-------

1. 1 2 3  American Stock Exchange delists Wang stocks *upi.com*.  17.3.1993. Viitattu 30.9.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Ernie Smith: The Great Failure of Wang Laboratories, the David to IBM’s Goliath *vice.com*.  21.2.2017. Viitattu 30.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  Thomas J. Lueck: Wang Labs' Critical Juncture *nytimes.com*.  11.12.1986. Viitattu 30.9.2021. (englanniksi)
4. 1 2  In Depth: Fall of the House of Wang *books.google.fi*.  17.2.1992. Viitattu 30.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wang 452 (englanniksi)
**Wang Shun** (kiin.: 汪顺; pinyin: *Wāng Shùn*; s. 11. helmikuuta 1994) on kiinalainen uimari, joka on menestynyt parhaiten 200 metrin sekauinnissa. Hän on voittanut yhden olympiakullan sekä saavuttanut kaksi lyhyen radan maailmanmestaruutta.

Wang saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 200 metrin sekauinnissa ajalla 1.57,05. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti samalla matkalla kultaa ajalla 1.55,00, josta hopealle sijoittunut Duncan Scott jäi 0,28 sekuntia.

Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Wang on saavuttanut neljä pronssimitalia: 4 × 200 metrin vapaauinnissa joukkueensa ensimmäisen osuuden uimarina Shanghaissa 2011 ja Barcelonassa 2013 sekä 200 metrin sekauinnissa Kazanissa 2015 ajalla 1.56,81 ja Budapestissa 2017 ajalla 1.56,28.

Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Wang voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa Windsorissa 2016 ajalla 1.51,74 ja Hangzhoussa 2018 ajalla 1.51,01. Hangzhoussa hän saavutti lisäksi pronssia 4 × 200 metrin vapaauinnissa.

Wang voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa vuoden 2018 Aasian-kisoissa Jakartassa. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän voitti kolme kultaa Dubaissa 2012 ja yhden Tokiossa 2016.

Wangin pitkän radan sekauintiennätykset ovat 200 metrillä Tokion olympialaisissa uitu 1.55,00 ja 400 metrillä 4.09,10 Kiinan-mestaruuskilpailuista 2013. Lyhyellä radalla hänen ennätyksensä vastaavilla matkoilla ovat 1.51,01 MM-kilpailuista 2018 ja 3.59,99 maailmancupista marraskuulta 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Shun Wang FINA. Viitattu 3.8.2021. (englanniksi)
**Ram ProMaster** on Ram Trucksin vuodesta 2013 lähtien Pohjois-Amerikan markkinoille valmistama pakettiautomalli. Se on ulkoisesti lähes identtinen Euroopassa myytävien Fiat Ducato-, Citroën Jumper- ja Peugeot Boxer -mallien kanssa, mutta moottorivalikoima on ProMasterissa erilainen. ProMaster valmistetaan Meksikossa, kun taas sen eurooppalaiset sisarmallit valmistuvat Italiassa.

Moottorivalikoimassa olivat aluksi Chryslerin 3,6-litrainen (280 hv) Pentastar V6 -bensiinimoottori sekä Ivecon 3,0-litrainen (155 hv) Multijet-dieselmoottori. Bensiinimoottorin yhteydessä oli kuusivaihteinen automaattivaihteisto, dieselvaihtoehto puolestaan oli varustettu kuusivaihteisella robottivaihteistolla.

Facelift-mallin (2018) Ram ProMaster.
Vuonna 2018 ProMaster koki pienen kasvojenkohotuksen. Uudistuksessa se sai Ram-avolavamalleja vastaavan etusäleikön, jossa valmistajan logo korvautui Ram-tekstillä. Dieselmoottori poistui valikoimasta.

Vuonna 2021 kuusiportainen automaattivaihteisto korvattiin uudella yhdeksänportaisella automaattivaihteistolla. Auto sai myös uudistetun sisustan, joka on samanlainen kuin samoihin aikoihin uudistuneessa Fiat Ducatossa. Lisäksi aktiivista turvavarustelua parannettiin. ProMaster ei kuitenkaan tässä vaiheessa vielä kokenut Ducatoa vastaavia ulkonäöllisiä uudistuksia.

Keväällä 2022 ProMaster koki samat ulkonäölliset uudistukset, jotka eurooppalainen Fiat Ducato oli saanut jo aiemmin. Uudet ajovalot ovat aikaisempia tehokkaammat, ja lisävarusteena on saatavana LED-ajovalot. Aikaisemmin korikorkeuksia oli ollut valittavana kaksi vaihtoehtoa, mutta malliuudistuksen yhteydessä valikoimaan lisättiin vielä kolmas, kahta aikaisempaa korkeampi vaihtoehto.

Katso myös
----------

* Ram ProMaster City

Lähteet
-------

1. ↑  ProMaster – Capability *Ramtrucks.com*. Ram Trucks. Viitattu 3.10.2015. (englanniksi) [vanhentunut linkki]
2. ↑  Ram ProMaster Puts On A Fresh Face And Hauls More *Carscoops*.  27.6.2018. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
3. ↑  2022 Ram ProMaster First Look: Better Inside, Not Out *Motor Trend*.  24.8.2021. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
4. ↑  2023 Ram ProMaster Gets a Redesigned Face and New Features *Car and Driver*.  9.3.2022. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ram ProMaster** Wikimedia Commonsissa
**Ram Shakal** (s. 21. maaliskuuta 1963) on intialainen poliitikko, joka on toiminut heinäkuusta 2018 alkaen parlamentaarikkona Rajya Sabhassa. Aikaisemmin hän edusti Uttar Pradeshin Robertsganjin vaalipiiriä Lok Sabhassa kolme kautta vuosina 1996–2004.

Shakal kuuluu baiswar-yhteisöön, joka luokitellaan dalitryhmäksi vaikkakin baiswarit eivät suhteellisen varakkaina maanomistajina kohtaa vastaavanlaista syrjintää kuin muut kastittomat. Kun presidentti Ram Nath Kovind nimitti hänet Rajya Sabhaan heinäkuussa 2018, pääministerin kanslia kuvaili häntä dalitjohtajaksi, joka on omistanut elämänsä dalit-yhteisön hyvinvoinnin edistämiselle. Tämä kuvaus sai osakseen arvostelua joissakin dalit-yhteisöissä.

Shakal liittyi hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) -järjestöön Indira Gandhin julistaman kansallisen poikkeustilan aikana. Hänestä tuli RSS:n täyspäiväinen vapaaehtoistyöntekijä (*pracharak*) vuonna 1986.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thirteenth Lok Sabha: Members Bioprofile: Ram Shakal, Shri *Lok Sabha*. Viitattu 23.6.2020.
2. ↑  RSS thinker Rakesh Sinha, Dalit leader Ram Shakal among 4 nominated to Rajya Sabha *India Today*.  14.7.2018. Viitattu 23.6.2020.
3. 1 2  Ashraf, Ajaz: Why BJP leader Ram Shakal’s nomination to Rajya Sabha as a Dalit champion has angered the community *Scroll*.  19.7.2018. Viitattu 23.6.2020.