recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Renate Rössing 1950.
Sodasta palaava mies ja Renate Rössing, Leipzig 1950, Roger Rössingingin valokuva.
**Renate Rössing** (synt. **Winkler**, 15. huhtikuuta 1929 Dresden – 15. heinäkuuta 2005 Leipzig) oli saksalainen valokuvaaja. Hän kuvasi paljon kotikaupunkinsa arkielämää ja maisemia. Historioitsijat arvostavat nykyään erityisesti hänen jälleenrakennusaikaan ajoittuvia kuviaan. Vaikka Rössing ei ollut poliittisesti sitoutunut, hänen tiedetään olleen nuoruuskokemustensa vuoksi vannoutunut pasifisti.

Elämänvaiheita
--------------

Rössing koki nuorena Dresdenin pommitukset. Hänen äitinsä kuoli, mutta hän itse joutui makaamaan useita päiviä hautautuneena raunioihin. Lisäksi hänelle jäi koko loppuelämäksi paloarpia. Päästyään raunioista hän valokuvasi kaikkea näkemäänsä.

Rössing pääsi vuonna 1948 opiskelemaan valokuvausta Leipzigiin. Kurssin painopisteenä oli mainostus ja reportaasit. Nuori Rössing oli opettajansa Johannes Widmannin mielestä erittäin lahjakas mutta myös erittäin ujo ja vetäytyvä. Opettaja kehotti opiskelijaansa Roger Rösslingiä pitämään Renatesta huolta ja auttamaan tätä. Opiskelijoista tuli pariskunta, he avioituivat vuonna 1951.

Vuonna 1951 Renate Rössing pakotettiin eroamaan kurssiltaan. Syyksi esitettiin, että hän "oli laimilyönyt yhteiskunnalliset velvoitteensa". Aviomies ja muutama muu opiskelija lopettivat kurssin solidaarisuudesta. Pariskunta elätti tämän jälkeen itsensä vapaina taiteilijoina. Ura kesti 55 vuotta, ja pariskunta sai matkustusluvan myös ulkomaille. Heidän kuviaan julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Biografien historischer Frauenpersönlichkeiten: Fotografie Renate Rössing, geb. Winkler Leipzig.de
2. ↑  Vita Roessing Stiftung


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Hannes Pekkinen** (s. 26. lokakuuta 1998 Kitee) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä Sotkamon Jymyä. Pekkinen siirtyi Jymyyn Kiteen Pallosta. Pekkisen pelipaikka on ulkopelissä etukentällä, usein ykkösvahtina. 

Pekkinen on pelannut miesten Superpesiksessä kaudesta 2014 lähtien. Hän oli voittamassa Joensuun Mailan ensimmäistä Suomen-mestaruutta kaudella 2018. Pekkisen uran toinen mestaruus tuli Sotkamon Jymyssä kaudella 2023. Pekkinen on 12.11.2023 mennessä pelannut 254 runkosarjaottelussa, joissa hän on lyönyt 10+167=177 juoksua, tuonut 126 juoksua, sekä kerännyt 819 kärkilyöntiä. Pekkinen on urallaan pelannut 39 ylempien pudotuspelien ottelua, joissa hän on lyönyt 3+22=25 juoksua, tuonut 16 juoksua, sekä lyönyt 124 kärkilyöntiä.

Hannes on myös pihapesiksen mestari vuodelta 2016.

Saavutukset
-----------

* 2 SM-kultaa 2018, 2023
* 1 Itä-Länsi-ottelu: 2023
* Nuorten Superpesiksen vuoden pelaaja: 2016

Lähteet
-------

* Hannes Pekkinen Pesiksen Maailma -sivustolla
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. 1 2  Joensuun Maila miesten Superpesiksen uusi hallitsija – seurahistorian ensimmäinen mestaruus!  16.9.2018. Pesäpalloliitto. Viitattu 26.10.2018.
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jukka Jyry Kankainen** (7. huhtikuuta 1932 Viipuri – 15. joulukuuta 2019 Nurmijärvi) oli suomalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkineuvos.

Kankainen aloitti koulunkäynnin Lapualla ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953. Tämän jälkeen hän opiskeli Oulun opettajakorkeakoulussa ja valmistui vuonna 1955 kansakoulunopettajaksi. Hän solmi yli 60 vuotta kestäneen avioliiton opettajaksi myös valmistuneen Lean kanssa ja sai neljä lasta. Kankainen työskenteli alun perin kyläkoulujen opettajana Pohjois-Suomessa, mutta siirtyi kokonaan musiikkialalle osallistuttuaan Klemetti-Opiston kesäkursseille. Hän pääsi opettamaan musiikkia Oriveden Opistoon. Vuosina 1972–1984 Kankainen oli Klemetti-Opiston johtaja. Vuosina 1977–1984 hän toimi Sulasolin toiminnanjohtajana ja vuosina 1987–1994 puheenjohtajana. Hän oli myös Fazer-Musiikin taiteellinen johtaja vuosina 1984–1990. Kankaiselle myönnettiin Sulasolin kultainen jäsenmerkki vuonna 1994.

Kankaisen isä oli Tauno Kankainen.

Työ säveltäjänä ja kuoronjohtajana
----------------------------------

Kankainen johti perustamaansa Vantaan Naislaulajat -kuoroa.

Kankaisen kiinnostui säveltämisestä Harald Andersénin johtamassa Klemetti-Opiston kamarikuorossa bassona laulamisen myötä. Hän laati kaikkiaan noin kaksisataa teosta, joihin kuuluu erityisesti kuoromusiikkia. Kankaisen pääteokseksi on luonnehdittu pääsiäisaikaan runsaasti esitettyä *Luukas-passiota*. Kirkollista käyttöä varten laatimiinsa sävellyksiin hän sai vaikutteita herännäisyydestä. Kankaisen tunnetuimpien teosten joukossa ovat myös *Waltari*- ja *Kivi*-sarjat, Kalevala-aiheiset laulut ja Vantaa-teemaan liittyvät laulut. Lisäksi Kankainen teki lukuisia kuorosovituksia. Osa hänen teoksistaan on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta; *Waltari-sarja* pääsi osaksi useiden kuorojen säännöllistä ohjelmistoa Japanissa.

Kankainen sävelsi myös lapsikuorolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
2. 1 2 3 4  Muistot: Jukka Kankainen 1932–2019 Helsingin Sanomat 25.1.2020, viitattu 30.12.2022
3. 1 2  Jukka Kankainen 1932-2019 Sulasol 1/20, viitattu 30.12.2022
**Publiva Oy** on suomalainen kirjankustantamo. Publivaan kustantaa kirjoja kolmella kirja-alan tuotemerkillä: Edukustannus, Kirjapaja ja Lasten Keskus. Kustantamot yhdistivät liiketoimintansa Publivaan vuonna 2014. Vuodesta 2022 lähtien Publivan toimitusjohtajana on toiminut Sami Ojala. Publivan pääomistaja on Lasten ja nuorten keskus ry.

Publiva on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.

Tuotemerkit
-----------

### Lasten Keskus

Lasten Keskus -tuotemerkin alla julkaistaan lasten- ja nuortenkirjoja sekä kasvatukseen liittyvää tietokirjallisuutta. Lasten Keskus julkaisee lasten tietokirjoja, kuvakirjoja ja tarinakirjoja sekä ammattikirjallisuutta kasvatustyöhön. Lasten Keskus on kustantanut kirjoja vuodesta 1974.

### Kirjapaja

*Pääartikkeli: Kirjapaja*
Kirjapajan kustannusohjelmassa on tietokirjoja elämäntaidon, hyvinvoinnin, kulttuurin, kasvatuksen ja yhteiskunnan aloilta. Edustettuna on myös maailmankatsomuksellinen, hengellinen ja teologinen kirjallisuus ja kirkolliset kirjat. Kirjapaja on kustantanut kirjoja vuodesta 1942.

### Edukustannus

Edukustannus on tuottaa opetusvälineitä opettajille ja oppilaille. Eduskustannus on toteuttanut oppimisratkaisuja vuodesta 2011.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tiedot yrityksestä: Publiva Oy *Asiakastieto*. Viitattu 1.8.2023.
2. ↑  Sami Ojala Publiva Oy:n toimitusjohtajaksi *Suomen Tietotoimisto*.  27.4.2022. Viitattu 1.8.2023.
3. 1 2 3 4  Publiva Oy *Lasten ja nuorten keskus*. Viitattu 1.8.2023.
4. ↑  Jäsenkustantamot *Kristilliset Kustantajat ry*. Viitattu 21.11.2023.
**Suomen Kardiologinen Seura ry** on yleishyödyllinen erikoislääkäriyhdistys. Perustava kokous järjestettiin marraskuun 13. päivänä 1967 Helsingissä. Paikalla oli tällöin 37 perustajajäsentä. 

Sydän- ja verisuonisairauksien alalla Seura on Suomen suurin ammatillisen jatkokoulutuksen järjestäjä. Suomen kardiologinen seura järjestää erilaisia koulutustilaisuuksia (kurssit, kokoukset, pienryhmät, luentosarjat ja verkkokurssit). Pääkokouksia ovat lokakuussa järjestettävä n. 300 osallistujan Syyskokous, maalis-huhtikuussa järjestettävä n. 120-200 osallistujan Kevätkokous sekä pääluentosarja Tietoiskut. Kokousten yhteydessä järjestetään myös näyttelyitä.

Jäsenistö
---------

Vuoden 2021 lopussa seurassa oli 855 henkilöjäsentä, joista kunniajäseniä on 15 ja ainaisjäseniä 9, sekä 34 kannatusjäsentä. Naisia jäsenistä on 34,2 % ja miehiä 65,8 %.

Kansainvälinen toiminta
-----------------------

Seura on aktiivinen myös kansainvälisessä yhteistyössä kuuluen mm. American Heart Associationin (AHA) sekä World Heart Federationin (WHF) jäsenyhdistyksiin. European Society of Cardiologyn (ESC) jäsenyhdistykseksi seura liittyi toisena Pohjoismaana vuonna 1968 ja seuran "Grand old man", Pentti I Halonen, oli yksi ESC:n perustajajäsen (founding father). Lisäksi seura on sitoutunut European Union for Medical Specialists (UEMS) Cardiology alajaoksen toimintaan sekä on rekisteröity koulutuksen järjestäjäksi EBAC:iin (European Board for Accreditation in Cardiology). EBAC antaa kansainvälisille kokouksille CME statuksen.
Pohjois- ja Baltian maiden jakaessa samanlaiset väestöpohjat, päämäärät sekä koulutuksellisen rakenteen, on yhteistyö tällä alueella vankkaa. Näkyvin yhteistyömuoto on kansainvälinen kokous Nordic-Baltic Congress of Cardiology. Näiden kokousten yhteydessä järjestetään myös pohjoismaisia jaoskokouksia.

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Ivalojoen ylittävä silta Kutturassa
**Kuttura** (pohjoissaameksi *Guhtur*) on kylä Inarin kunnan lounaisosassa, Ivalojoen länsipuolella Hammastunturin erämaa-alueen vieressä. Vuoden 2006 lopussa kylässä oli 17 asukasta.

Historiaa
---------

Presidentti Urho Kekkonen poikkesi kylään hiihtoretkellään Enontekiöltä Saariselälle vuonna 1956. Silloin kyläläiset ottivat puuttuvan tien puheeksi, ja Kekkonen lupasi hoitaa asian. Maantie Kutturaan valmistui 1959. Tien kerrotaan noudattavan Kekkosen kartalle vetämää suoraa viivaa. Tämä lienee tarinaa, koska kartalta voi todeta, että tielinja ei ole suora. Muistona Kekkosen vierailusta on myös yksi paikannimi: Kekkosenoja. Ivalojoen yli kuljettiin veneellä, kunnes silta valmistui vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikkatietoalusta *beta.paikkatietoalusta.fi*. Viitattu 8.2.2020.
2. ↑  Inarin kunta tilastoina (PDF)  27.7.2009. Inarin kunta ja Elinkeinoyhtiö InLike Oy. Viitattu 6.7.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Väänänen, Veikko: *Hammastunturi: ihmisten erämaa*, s. 100–101. Wildstrack Oy / Metsähallitus Ylä-Lapin luonnonhoitoalue, 1994. ISBN 951-47-9842-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Rita Magga: *Kuttura*. Loimaa: Kustannus HD, 2010.
* Siiri Magga-Miettunen: *Siirin kirja.* Kustannus-Puntsi, Jyväskylä, 2003

  

Inarin kylät

* Akujärvi
* Angeli
* Inari
* Ivalo
* Kaamanen
* Keväjärvi
* Koppelo
* Kuttura
* Lisma
* Menesjärvi
* Nellimö
* Näätämö
* Partakko
* Riutula
* Saariselkä
* Sevettijärvi
* Törmänen
*Ei tule sekoittaa Costcoon.*

**Costo** on suomalainen tekstiilialan yritys ja tuotemerkki, joka valmistaa asusteita huonekalu- ja muotiteollisuuden ylijäämäkankaista. Costo on tullut tunnetuksi etenkin värikkäistä tupsullisista "Kombai"-hatuistaan. Yrityksellä on Pure Waste Textiles -firman kanssa yhteinen Concept Store Helsingissä Yrjönkadulla.

Yrityksen syntyvaiheita
-----------------------

Coston perusti vuonna 2006 joukko vastavalmistuneita käsityön ja vaatesuunnittelun opiskelijoita, jotka ryhtyivät toteuttamaan ideaansa valmistaa hattuja teollisen kangastuotannon kierrätetyistä ylijäämämateriaaleista. Pienestä 30 neliömetrin kellariompelimosta alkunsa saanut yritys hyödynsi aluksi materiaalina huonekaluliikkeistä hankittuja näytetilkkuja. Värikkäillä tupsuilla varustetut käsintehdyt hatut, jotka nimettiin Länsi-Papuan sademetsien Kombai-heimon mukaan, saavuttivat nopeasti suuren suosion. Kysynnän kasvaessa tuotanto siirrettiin aluksi Jyväskylään ja sittemmin Viroon.
Coston tuotemerkki on tullut tunnetuksi myös kansainvälisesti, ja yrityksen tuotteita myydään noin viiteentoista eri maahan.

Tuotekonsepti
-------------

Tupsullisesta Kombai-hatusta on tullut Coston klassikkotuote.
Costo pyrkii tuotannossaan ekologisesti kestäviin ratkaisuihin ja ajattomaan tyyliin. Materiaaleina käytetään pääasiassa tanskalaisten ja italialaisten sisustuskangasvalmistajien ylijäämäkankaita ja -nahkoja sekä vuodesta 2013 eteenpäin myös Pure Wasten tuottamaa kierrätyspuuvillaa. 
Materiaalilaatujen, tekstuurien ja värien monipuolisuus on mahdollistanut yksilöllisten hattumallien ja uniikkien valmistuserien laajan variaation. Erilaisia hattutyyppejä on tuotannossa useita kymmeniä. Hattujen lisäksi Coston mallistoon kuuluu merinovillaisia neuletuotteita kuten pipoja sekä reppuja, solmioita ym. asusteita. Tuotteet valmistetaan alihankkijoilla joko Yli-Ullavassa, Sastamalassa tai Tallinnassa.
Costo ei ole pyrkinyt vetoamaan vain määritettyihin kohde- tai ikäryhmiin vaan on halunnut tarjota kestävää laatua kaikkien käyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  Rinne, Jaana: Ensin iski pipokriisi – sitten piti perustaa oma yritys *Helsingin Sanomat*.  21.10.2014.
2. ↑  Costo valloittaa maailmaa ekologisilla asusteilla *Suomen Tekstiili & Muoti – Kiertotalouden kärjessä II*.  2018.  Arkistoitu 24.2.2019. Viitattu 24.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Costo Oy:n kotisivut
**Elis Olavi Carolus Manninen** (18. helmikuuta 1909 Liperi – 21. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla toiminut rovasti.

Mannisen vanhemmat olivat kirkkoherra Salomon Manninen ja Roosa Aleksandra Päivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927, suoritti teologian erotutkinnon 1931, sai pappisvihkimyksen samana vuonna sekä suoritti vielä pastoraalitutkinnon 1933.

Manninen oli ylimääräisenä pappina Lumivaarassa 1932–1933, Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan II vt. kappalaisena ja esikaupunkipappina 1933–1936 sekä Joensuun seurakunnan komministerinä 1936–1967. Hän oli myös Joensuun yhteiskoulun uskonnon ja kirkkohistorian opettajana 1936–1958 ja Kontiolahden varuskunnan pastorina 1948–1953. Viimeksi Manninen toimi Kuoppakankaan yhteiskoulun uskonnon ja psykologian lehtorina Varkaudessa 1967–1969 ja pappina Ruotsissa Håbolissa, Nössemarkissa sekä Karlskogassa 1969–1978. Manninen sai rovastin arvonimen 1966.

Manninen oli SDP:n kansanedustajana 1958–1966 edustaen 1958–1962 Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä ja 1962–1966 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa ja kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon. Manninen kuului Kristillisten sosialidemokraattien liiton liittotoimikuntaan ja liiton Pohjois-Karjalan valtuuskuntaan.

Elis Manninen oli naimisissa vuodesta 1937 Elisabet Budnikin kanssa. He saivat viisi lasta: Samuli, Pekka, Pulmu, Eljas ja Sini Manninen.

Lähteet
-------

* .aspx Elis Manninen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Kenneth Carroll Parkes** (8. elokuuta 1922 – 17. heinäkuuta 2007 Pittsburgh) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.

Parkesin nimeämä puertoriconkerttuli
Parkes vietti lapsuutensa New Yorkissa, jossa hän opetteli tuntemaan lintuja. Hän opiskeli Cornellin yliopistossa, josta valmistui tohtoriksi. Hän työskenteli Delawaren luonnonhistoriallisessa museossa (Delaware Museum of Natural History) ja tutkimusapulaisena American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.

Vuonna 1953 Parkes sai toimen Carnegien luonnonhistoriallisessa museossa, missä hän sittemmin toimi lintuosaston kuraattorina vuodesta 1965 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1996. Parkes matkusti paljon ja tutki muun muassa Filippiinien sekä meksikolaisen Socorron saaren linnustoa. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa lintujen höyhenpuku ja sulkasato, kuten myös kerttujen hybridimuodot.

Parkes kirjoitti yli 500 tieteellistä artikkelia. Hän nimesi vuonna 1971 löydetyn puertoriconkerttulin (*Dendroica angelae*) yhdessä Angela K. Keplerin kanssa. Parkes kuvaili ja nimesi lisäksi kymmeniä lintujen alalajeja.

Kenneth Parkes kuoli Parkinsonin tautiin 84-vuotiaana ja häntä jäi kaipaamaan vaimo Ellen.

Teoksia
-------

* *Approach to the Study of Molts and Plumages*, yhdessä Philip S. Humphreyn kanssa. (1959)

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (Pittsburgh Post-Gazzette)

### Viitteet

1. ↑  ResearchGate *researchgate.net*. Viitattu 16.7.2020.
2. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Naiset ovat ihania -ilmiö** tai **naiset ovat ihmeellisiä -harha** (engl. *women-are-wonderful effect*) on psykologisessa ja sosiologisessa tutkimuksessa havaittu ilmiö, jonka mukaan ihmiset yhdistävät naisiin enemmän myönteisiä ominaisuuksia kuin miehiin.
Tämä vinouma ilmentää tunteellista ennakkokäsitystä naisia kohtaan yleisenä ilmiönä. Ilmaisun lanseerasivat Alice Eagly ja Antonio Mladinic vuonna 1994 havaittuaan, että heidän tutkimukseensa osallistuneilla miehillä ja naisilla on taipumus liittää myönteisiä piirteitä naisiin, mutta naisosallistujilla on voimakkaampi taipumus tähän ennakkoasenteeseen. Molempien sukupuolten osallistujat osoittivat miehille myönteisiä piirteitä, mutta huomattavasti vähäisemmässä määrin.

Osa tutkijoista olettaa, että naisten yleinen myönteinen arviointi johtuu siitä, että naisiin liitetään hoivaavia piirteitä. Tätä ennakkoasennetta on pidetty esimerkkinä hyväntahtoisesta seksismistä

Katso myös
----------

* Myönteisyysvinouma
* Kielteisyysvinouma
* Kognitiivinen vinouma

Lähteet
-------

1. ↑  Eagly, Alice H. & Mladinic, Antonio: Are people prejudiced against women? Some answers from research on attitudes, gender stereotypes, and judgments of competence.  *European Review of Social Psychology*, 1994, nro 5, s. 1–35.  John Wiley & Son. doi:10.1080/14792779543000002..   (englanniksi)
2. ↑  Glick, Peter & Fiske, Susan. T.: An ambivalent alliance: Hostile and benevolent sexism as complementary justifications for gender inequality.  *American Psychologist*, 2001, 56. vsk, nro 2, s. 109–118.  American Psychological Association. PubMed:11279804. doi:10.1037/0003-066X.56.2.109. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.11.2023.  (englanniksi)
**Keskimmäinen Polvijärvi** eli **Pitkä Polvijärvi** on järvi Liperin ja Kontiolahden rajalla Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Höytiäisen valuma-alueen eteläkolkassa. Keskimmäisen Polvijärven pinta-ala on 63 hehtaaria. Etäisyys Joensuun keskustasta on kymmenisen kilometriä luoteeseen. Joensuun lentoasema sijaitsee aivan Keskimmäisen Polvijärven eteläpuolella.

Maantiede
---------

Keskimmäinen Polvijärvi sijaitsee valtaosin Liperissä, itäinen osa sijaitsee Kontiolahden alueella. Noin seitsemän hehtaarin laajuinen Hupenevan vesialue on kuroutunut lähes erilleen pääaltaasta. Hupenevan edustalla sijaitsee vähäinen saari. Keskimmäisen Polvijärven syvin kohta, 23 metriä, sijaitsee pääaltaan eteläosassa. Pääaltaan keskiosassa on 21 metriä syvä kohta ja Hupenevan kaakkoisosassa on 18 metriä syvä kohta.

Keskimmäisen Polvijärven länsipuolella sijaitsee Iso Polvijärvi, joka on samantasoinen Keskimmäisen Polvijärven kanssa. Järviä yhdistää kapea vesiväylä, josta Ison Polvijärven vedet virtaavat Keskimmäiseen Polvijärveen ja edelleen itään Höytiäisen kanavaan. Pieni Polvijärvi (101,5 metriä mpy) sijaitsee Hupenevan lahden luoteispuolella.

Keskimmäisen Polvijärven rannoilla on pientaloja varsin taajaan. Partalanvaara järven itärannalla kohoaa noin 50 metriä järven pintaa korkeammalle. Keskimmäisen Polvijärven ekologinen tila on erinomainen; vesitilavuus on 4 884 000 kuutiometriä.

Keskimmäinen Polvijärvi (04.810.1.005) kuuluu Höytiäisen kanavan alueeseen (04.81), joka on toisen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Ensimmäinen jakovaihe on Höytiäisen valuma-alue (04.8). Keskimmäinen Polvijärvi on Höytiäisen kanavan alueen laajin vakavesi Ison Polvijärven jälkeen; Höytiäisen ja Pyhäselän välissä sijaitsevaan Höytiäisen kanavan alueeseen kuuluu yksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Keskimmäinen Polvijärvi, vakavesi, Liperi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 11.8.2021.
3. ↑  Keskimmäinen Polvijärvi. Järviwiki. Viitattu 11.8.2021.
4. ↑  Höytiäisen valuma-alue (html) Joensuu:  Savo-Karjalan Vesiensuojeluyhdistys ry. Viitattu 11.8.2021.
5. ↑  Höytiäisen kanavan alue (04.81). Järviwiki. Viitattu 11.8.2021.
**1,3-dimetyyliamyyliamiini** (DMAA, metyyliheksamiini) on orgaaninen yhdiste, jota markkinoidaan eri nimillä ravintolisänä. Sitä ovat käyttäneet varsinkin voimalajien harrastajat. Metyyliheksamiinia käytetään myös dopingaineena.

Sitä sisältävät tuotteet on Suomessa vedetty markkinoilta, koska Eviran saamien tietojen mukaan sillä on haittavaikutuksia terveydelle erityisesti kofeiinin kanssa. Se aiheuttaa vakavia haittavaikutuksia sydämen ja aivojen toiminnalle. Sitä on myyty muun muassa tuotenimellä *Jack3D*.

Yhdisteen on kehittänyt lääketehdas Eli Lilly ja patentoinut nimellä *Forthane* mutta sen patentti on vanhentunut. Nykyisin sillä ei ole lääketieteellistä käyttöä.

Vuonna 2006 se tuli Yhdysvalloissa markkinoille ravintolisänä laihduttajille ja kuntoilijoille nimellä *Geranamine*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vaarallista ainetta sisältävä ravintolisä vedettiin myynnistä, Yle, uutiset
2. ↑  Timo Seppälä: Tämä on vaarallisin dopingaine urheilijoille Helsingin Sanomat 26.2.2014.
3. ↑  Valmisteyhteenveto (Arkistoitu linkki)
4. ↑  Amy Shipley: Chemist's New Product Contains Hidden Substance *The Washington Post*.  8.5.2006.
5. ↑  Carroll, Will. (16.8.2010) Under The Knife: 997. Baseball Prospectus.
Ange Postecoglou vuonna 2014.
**Angelos "Ange" Postecoglou** (kreik. Άγγελος Ποστέκογλου; s. 27. elokuuta 1965 Ateena, Kreikka) on Kreikassa syntynyt mutta lapsena Australiaan muuttanut australialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimi vuosina 2013–2017 Australian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän on kesästä 2023 alkaen ollut Englannin Valioliigassa pelaavan Tottenham Hotspurin päävalmentaja. Pelaajana Postecoglou oli 184-senttinen puolustaja.

Ura pelaajana
-------------

Postecogloun kasvattajaseura on South Melbourne FC, jota hän edusti ammattilaisena vuodet 1984–1993. Vuoden 1994 Postecoglou edusti Western Suburbsia, ennen kuin lopetti uransa. Hän edusti maataan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Australian jalkapallomaajoukkueessakin Postecoglou pelasi neljä ottelua ilman maaleja.

Ura valmentajana
----------------

Postecogloun ensimmäinen valmennuspesti oli vuonna 1996 pitkäaikaisen seuransa South Melbournen peräsimessä. Hän valmensi seuraa vuoteen 2000 asti. Vuodet 2000–2007 Postecoglou valmensi Australian alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuonna 2008 hän palasi takaisin synnyinmaahansa Kreikkaan valmentamaan Panachaiki FC:tä. Tuo sopimus ei kuitenkaan kestänyt edes vuotta ja Postecoglou palasi takaisin Australiaan. Seuraavaksi Postecoglou siirtyi valmentamaan A-Leaguen Brisbane Roaria vuonna 2012. Hän toimi seuran valmentajana vuodet 2009–2012 ja voitti liigan kahdesti. Vuodet 2012–13 Postecoglou oli niin ikään A-Leaguessa pelaavan Melbourne Victoryn managerina. Lokakuussa 2013 hänet nimettiin Holger Osieckin paikalle Australian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Postecoglou johti *Socceroosin* MM-kisoihin, jossa joukkueen tie päättyi kuitenkin alkulohkoon kolmen tappion jälkeen.

Postecoglou valmensi skotlantilaisseura Celticin kahteen liigamestaruuteen. Hän siirtyi kesällä 2023 valmentamaan Englannin Valioliigan Tottenham Hotspuria.

Lähteet
-------

* Ange Postecoglou Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Ange Postecoglou National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Tottenham: Ange Postecoglou leaves Celtic to become new Spurs manager  6.6.2023. BBC. Viitattu 29.10.2023. (englanniksi)

Australian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Ryan
2 Franjic
3 Davidson
4 Cahill
5 Milligan
6 Špiranović
7 Leckie
8 Wright
9 Taggart
10 Halloran
11 Oar
12 Langerak
13 Bozanic
14 Troisi
15 Jedinak
16 Holland
17 McKay
18 Galeković
19 McGowan
20 Vidošić
21 Luongo
22 Wilkinson
23 Bresciano
Valmentaja Postecoglou



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Piritta Maavuori** (s. 1968) on helsinkiläinen tuottaja, valmentaja ja kustannustoimittaja, joka työskenteli vuonna 2015 perustamassaan yrityksessä. Maavuori tekee yhteistyötä yksityisasiakkaiden, kustantajien, valmennusyritysten ja oppilaitosten kanssa.

Maavuori on työskennellyt WSOY:llä digitaalisten ja fyysisten äänikirjojen tuottajana (2011–2014), ulkomaanviennin projektipäällikkönä ja ulkomaanvientipäällikkönä (2007–2010) sekä kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana (2003–2007). Kustannustoimittajana Maavuori on työskennellyt monien kymmenien kirjailijoiden ja suomentajien kirjahankkeissa: Risto Ahti, Nina Banerjee, Anja Erämaja, Paavo Haavikko, Vilja-Tuulia Huotarinen, Maritta Lintunen, Mirkka Rekola, Tuula-Liina Varis ja Johanna Venho. 

Maavuori on tehnyt yli 200 toimitettua radio-ohjelmaa kirjallisuudesta ja kulttuurista Yle Radio 1 -kanavalle (1993–2001) ja hänellä on ollut keskeinen rooli Yleisradion jakaman Tanssiva karhu -runopalkinnon julkaisu-, ohjelma- ja raatityössä. Helsingin Sanomiin Maavuori on kirjoittanut kirjallisuuskritiikkiä ja näkökulmajuttuja (2001–2003). Kirja-alalla Maavuori on edelleen kysytty haastattelija ja juontaja.

Maavuori on toiminut myös aikuiskoulutustehtävissä useissa oppilaitoksissa. Hän on opettanut etenkin luovaa kirjoittamista sekä kehittänyt ja tuottanut Laajasalon Opistossa (2015–2016) vuoden mittaisen kirjoittamisen koulutuksen. Kouluttajana hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa seuraavien kirjailijoiden kanssa: Jaakko Heinimäki, Laura Paloheimo ja Miina Supinen. 

Maavuori on pätevöitynyt valmentajaksi Valmentamosta (2014) ja valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta (2000) pääaineenaan englannin kieli ja kirjallisuus. 

Toimitettuja teoksia

* Kirjoittajat 2015–2016: 16 kirjoittamisen opiskelijan novelleja ja runoja (Laajasalon opisto 2016). Kansisuunnittelu: Elina Warsta.
* 2000-luvun Decamerone: 32 naisen kirjoittamia ja kuvittamia kertomuksia (WSOY 2007). Yhdessä Päivi Kaatajan kanssa. Kansisuunnittelu Elina Warsta.
* Kuuna päivänä: Runoutta Englannista, Skotlannista, Walesista ja Pohjois-Irlannista: johdanto 16 kirjailijan tuotantoon, suomentajina 8 kotimaista kirjailijaa ja kääntäjää (WSOY 2003). Kansisuunnittelu Martti Ruokonen.

Toimitettuja julkaisuja

* Children’s Books from Finland (WSOY 2008). Kansisuunnittelu Mika Tuominen ja Elina Warsta.
* Fiction from Finland: Juha Vuorinen (WSOY 2008). Kansisuunnittelu Mika Tuominen.
* Fiction Writers from Finland (WSOY 2007). Kansisuunnittelu Mika Tuominen ja Elina Warsta.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kolmosvisa** oli suomalainen Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla vuosina 1987–1994 lähetetty visailuohjelma. Ohjelmaa juonsivat Reijo Salminen ja Jyrki Otila, jotka myös laativat ohjelmassa esitetyt kysymykset. Sama kaksikko oli aiemmin mukana muun muassa Yle TV2-kanavan visailuohjelman *Thilia Thalia* suunnittelussa.

Ohjelman idea oli "kuka tietää nopeimmin" -tyylinen. Kilpailijoita oli yleensä kolme, ja heille esitettiin kysymyksiä eri aihealueista. Ohjelmaa nauhoitettiin aluksi studiossa, ja myöhemmin elävän yleisön edessä ympäri Suomea. Viimeisinä vuosina ohjelmaa kuvattiin välillä myös siipirataslaivalla. Kilpailun alussa jokaisella kilpailijalla oli kolme pistettä.

Kolmosvisan jälkeen Otila ja Salminen tekivät vuosina 1995–1996 MTV3-kanavalla esitettyä *Tietopörssi*-visailuohjelmaa, joka oli toteutettu samalla periaatteella kuin Kolmosvisa.

Lähteet
-------

1. ↑  Ohjelmatiedot 25.12.1994 (Artikkelin verkkoversio (Tilaajille)) *Helsingin Sanomat*. Viitattu 20.12.2022.
2. ↑  Kolmosvisa Elonet. Viitattu 26.9.2013.
3. ↑  Paananen, Erkki: Jyrki Otilan muistokirjoitus *Helsingin Sanomat*.  14.4.2003. Viitattu 20.12.2022.
4. ↑  Thilia Thalia historiikki *Yleisradio*. Viitattu 15.10.2014.
5. ↑  Rehnström, Henri Waltter: Kun tieto oli vielä valttia (Maksullinen sisältö) *Helsingin Sanomat*.  6.6.2015. Viitattu 20.12.2022.
**Juomuseppä** (*Dalopius marginatus*) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Suomessa se on erittäin yleinen laji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Juomuseppä on 6–9 mm:n pituinen, pituuteensa nähden kapea kovakuoriainen, jonka ruumiin pohjaväri on vaaleanruskea. Pitkittäisuurteisten peitinsiipien liitoskohdassa selän poikki kulkee tumma pitkittäisraita, joka peitinsiipien tyvellä levenee lähes koko kuoriaisen levyiseksi. Myös etuselkä ja pää ovat keskiosastaan tummat. Etuselkä on lähes tasalevyinen ja sen sivut ovat miltei suorat. Pää ja etuselkä ovat lisäksi matalapisteiset ja himmeät. Tuntosarvet ovat pitkät ulottuen pitkälti etuselän takanurkkia pitemmälle ja niiden jaokkeet ovat leveyttään pitemmät. Joskus tavataan yksilöitä, joilla tumma kuviointi on hyvin vähäistä ja eläin on yksivärisen ruskea.

Levinneisyys
------------

Juomusepän levinneisyys kattaa koko Euroopan ja jatkuu idässä pitkälle Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja se on yksi heimonsa yleisimmistä lajeista.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Juomuseppä on pääasiallisesti metsälaji, mutta sen voi hyvin tavata myös muunlaisesta ympäristöstä. Monien muiden seppien tapaan se yleistyy nopeasti hakkuuaukeilla. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuusta heinäkuun lopulle huipun osuessa kesäkuun alkupuolelle. Kuoriaiset liikkuvat aktiivisesti kasvillisuuden joukossa ja niitä voi kertyä ikkunapyydyksiin suuria määriä.

Toukat elävät maaperän humuskerroksessa, joskus puiden lahoavissa kannoissa, syöden kasvien juuria ja siemeniä. Tilaisuuden tarjoutuessa ne voivat kuitenkin syödä myös eläinperäistä ravintoa, kuten muiden hyönteisten koteloita. Tutkimusten mukaan ne ovat rikkaseppien toukkien tärkeitä saalistajia. Niillä saattaa olla myös suuri merkitys erilaisten tuhohyönteisten, etenkin mäntypistiäisten kannansäätelijöinä. Toisaalta kasveilla ruokaillessaan ne saattavat aiheuttaa pienimuotoista tuhoa vahingoittamalla kylvöksiä tai pieniä taimia. Toukka koteloituu loppukesällä ja aikuinen seppä kuoriutuu kotelosta syksyllä. Se kuitenkin jää talveksi kotelo-onkaloonsa ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana kesänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  K. Heliövaara, I. Mannerkoski, J. Muona, J. Siitonen & H. Silfverberg: *Hyppivät ja hohtavat – Suomen sepät, sepikät, rikkasepät ja jalokuoriaiset*. Helsinki: Metsäkustannus Oy, 2014. ISBN 978-952-6612-38-6.  s. 48–51 ja 171–173
2. ↑  Elateridae of the British Isles (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Juomuseppä (*Dalopius marginatus*)
* Ötökkätieto: Juomuseppä (*Dalopius marginatus*)
* Insects.fi: Dalopius marginatus[vanhentunut linkki]
* Käfer Europas (saksaksi)
* Pherobase: Semiochemicals of Dalopius marginatus (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1519629
* Wikispecies: Dalopius marginatus
* BioLib: 9409
* BOLD: 299178
* EoL: 3264563
* EPPO: DOLOMA
* EUNIS: 256966
* Fauna Europaea: 235935
* Fauna Europaea (new): 86109336-6a8a-4ff9-be27-52f9c6b0d547
* GBIF: 4428376
* iNaturalist: 174025
* IRMNG: 11645788
* NBN: NBNSYS0000010975
* NCBI: 1553258

 |

 |
**Toimintabaletti** (*ballet d’action* tai *ballet en action*) on baletin muoto, joka kehittyi 1700-luvun loppupuolella Jean-Georges Noverren edistämänä. Siinä henkilöiden luonnetta ja mielentilaa ilmaistaan tanssijoiden kasvojen ilmeillä ja vartalon liikkeillä, eikä enää puvuilla ja naamioilla. Tanssijoiden liikkeiden avulla kerrotaan kokonaisia tarinoita.

Samoihin aikoihin muissakin maissa oli käytetty balettia kertomaan tarinoita ja yhdistetty siihen elementtejä pantomiimista, mutta Noverre toi kirjeillään ja kirjekokoelmillaan toimintabaletin laajojen joukkojen tietoisuuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Suhonen Tiina: Basse dansesta Duncaniin: kirjoja tanssista.  *Kansalliskirjasto 5-6*, 2004.  Helsingin yliopiston kirjasto. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.7.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Ballet d'action and the Age of Reform *Core of Culture*.  Arkistoitu 18.2.2014. Viitattu 5.7.2014.
3. ↑  The establishment of the ballet d’action Encyclopedia Britannica. Viitattu 5.7.2014.
**Jena** on yliopistokaupunki Thüringenissä Saalejoen varrella, Weimarista itään. Se on rautateiden risteysasema ja se tunnetaan muun muassa Carl Zeissin tehtaista ja Schottin lasista. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 105 739 asukasta. Jenassa on heitetty keihäänheiton maailmanennätys. Ennätysheitosta 98,48 vastasi tšekkiläinen Jan Železný.

Historia
--------

Jena oli 800-luvulla mahdollisesti nimeltään *Jani*. Kaupunginoikeudet se sai 1230. Vuodesta 1331 se kuului Meissenin kreivikuntaan. Vuosina 1672–1690 se oli Saxe-Jenan herttuakunnan keskus, ja herttua asui siellä vuoteen 1903 asti.

Huomattavia rakennuksia ovat vanhat yliopiston rakennukset, 1300-luvulta peräisin olevan kaupungintalo ja Michaelskirche (rakennettu 1438–1528). Keskiaikaisista linnoituksista on jäljellä useita torneja. Kaupunki vaurioitui pahasti pommituksissa toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Jena jäi Itä-Saksan puolelle.

Yliopisto
---------

Jenan yliopisto perustettiin 1558. 1700-luvun loppuun mennessä se nousi Saksan alueen kuuluisimmaksi ja suurimmaksi yliopistoksi. Sen opettajakuntaan kuului monia suuria filosofeja ja kirjailijoita kuten Hegel ja Schiller. Evoluution tutkija Ernst Haeckel vaikutti siellä 1800-luvun puolivälissä, ja Karl Marx sai tohtorin arvon 1841.

Yliopiston nimi muutettiin Friedrich–Schiller-yliopistoksi 1934.

Kuuluisia Jenan asukkaita tai yliopistossa opiskelleita
-------------------------------------------------------

* Friedrich Fröbel
* Johann Wolfgang Goethe
* Georg Hegel
* Martin Luther
* Karl Marx
* Otto Schott
* Carl Zeiss

Lähteet
-------

1. ↑  Germany: Census population citypopulation.de. Viitattu 2.10.2013.
2. ↑  World Records iaaf.org. Viitattu 31.8.2016.
3. 1 2  Jena Encyclopedia Britannica. Viitattu 2.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jena** Wikimedia Commonsissa

  



Jena 360 asteen panoraamakuvassa
  

Thüringenin piirikunnat ja kaupunkipiirit

* Altenburger Land
* Eichsfeld
* Eisenach
* Erfurt
* Gera
* Gotha
* Greiz
* Hildburghausen
* Ilm-Kreis
* Jena
* Kyffhäuserkreis
* Nordhausen
* Saale-Holzland-Kreis
* Saale-Orla-Kreis
* Saalfeld-Rudolstadt
* Schmalkalden-Meiningen
* Sömmerda
* Sonneberg
* Suhl
* Unstrut-Hainich-Kreis
* Wartburgkreis
* Weimar
* Weimarer Land
**Harlekiinipenkoja** (*Orthonyx temminckii*) eli aiemmalta nimeltään **kirjomaatimali** on itäisessä Australiassa elävä penkojien heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kooltaan harlekiinipenkoja on noin 18–20 cm. Koirasharlekiinipenkoja on päästään ja kyljistään väriltään harmaa. Selkä on oliivinvihreä. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset ja niissä on harmaita pystyjuovia. Lyhyen leveän pyrstön päässä erottuu selvästi piikkejä. Harlekiinipenkojanaaraat muistuttavat ulkonäöltään koiraita, mutta naaraiden kurkku on ruosteenruskea, kun se koirailla on valkoinen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Harlekiinipenkojaa tavataan Australian itärannikolla Uudesta Etelä-Walesista ja Queenslandista.  Lajin elinympäristöä ovat kosteat subtrooppiset tai lauhkeat metsät ja niiden läheiset kosteat alueet. Erityisesti laji viihtyy metsissä, joiden pohjakerroksissa on runsaasti lehtiainesta.  Laji viettää piileskelevää elämää ja vaaran uhatessa mieluummin juoksee pakoon kuin lentää.

Elintavat
---------

Harlekiinipenkojat elävät yleensä pareittain. Lajin pesimäaika on kesäkuusta syyskuulle. Harlekiinipenkojat rakentavat kupolimaisen pesänsä maahan lehdistä, sammaleesta ja risuista. Pesän sivulla on maantasolla oleva kulkuaukko. Naaras munii pesään yhdestä kolmeen munaa, joita se hautoo yli kolme viikkoa. Poikasiaan naaras ruokkii koiraan tuomalla ravinnolla.

Ravinto
-------

Harlekiinipenkojat ruokailevat yleensä yksin, pareittain tai pieninä ryhminä. Linnun ravinto koostuu selkärangattomista, joita se etsii vahvoilla jaloillaan raapien maahan pudonnutta lehtiainesta. Laji käyttää ravinnonhankinnassa hyödykseen myös piikikästä pyrstöään. Harlekiinipenkojat jättävät jälkeensä pieniä paljaita laikkuja paikoissa, joissa ne ovat ruokailleet.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Orthonyx temminckii* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Logrunner *Birds in Backyards*. Australian museum. Viitattu 20.5.2009. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q901556
* Wikispecies: Orthonyx temminckii
* AFD: Orthonyx\_temminckii
* Avibase: C6BB3E172440778A
* BioLib: 30162
* BirdLife: 22734309
* BirdLife-Australia: australian-logrunner
* CoL: 74WPR
* BOW: soulog1
* eBird: soulog1
* GBIF: 2490707
* iNaturalist: 13456
* IRMNG: 10859243
* ITIS: 561723
* IUCN: 22734309
* NCBI: 151708
* uBio: 2337860
* Xeno-canto: Orthonyx-temminckii

 |

 |
**Khalkeia** (m.kreik. Χαλκεία, lat. *Chalcia/Chalceia/Chalkeia*) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle ja myös Hefaistokselle. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun viimeisenä päivänä eli yleensä 30. päivä (tai 29. päivä, jos kuukausi jätettiin lyhyemmäksi), nykyisen loka-marraskuun aikoihin.

Khalkeia oli käsityöläisyyden juhla, ja siksi omistettu alan suojelijoille Athenelle ja Hefaistokselle. Juhla oli hyvin vanha. Alun perin se oli ilmeisesti omistettu Athene Erganelle, ja sitä juhli koko kansa, minkä vuoksi se tunnettiin nimillä *Athēnaia* (Ἀθήναια) ja *Pandēmos* (Πάνδημος). Myöhempinä aikoina sitä juhlivat käsityöläiset ja erityisesti sepät Hefaistoksen kunniaksi. Siksi sen nimeksi tuli *Khalkeia*, mikä viittaa kupariin (χαλκός, *khalkos*).

Panathenaia-juhlassa Athenen kulttikuvalle annetun peploksen kutominen alkoi aina Khalkeia-juhlassa. Menandros kirjoitti komedian nimeltä *Khalkeia*. Siitä on säilynyt katkelma Athenaioksella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Peck, Harry Thurston: Chalkeia *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*.  1898. Viitattu 5.11.2018.
2. 1 2 3  Smith, William & Wayte, William & Marindin, G. E.: "Chalkeia", *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. Boston: Little, Brown and Company, 1890. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Hellenic Polytheism *Hellenion*. Viitattu 5.11.2018.
4. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: χαλκός, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
5. ↑  Hǻland, Evy Johanne: Athena’s Peplos: Weaving as a Core Female. Activity in Ancient and Modern Greece University of Athens.  Arkistoitu 28.3.2018. Viitattu 5.11.2018.
6. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 11.502.
**Carcross**, alun perin *Caribou Crossing*, on 301 (2016) asukkaan kylä Yukonissa Kanadassa. Kylä sijaitsee Lake Bennett- ja Nares Lake -järvien rannalla, 68 kilometriä etelälounaaseen Whitehorsen kaupungista. Tagish Roadin toinen päätepiste sijaitsee Carcrossissa. Kaupunkiin johtaa myös kapearaiteinen rautatie, White Pass and Yukon Route.

Historia
--------

Aiemmin Caribou Crossingina tunnettu paikka toimi tlingit- ja tagish-heimojen kalastajien ja metsästäjien leiripaikkana. Alueelta on löydetty 4 500 vuoden ikäisiä alkuperäisasukkaiden esineitä.

Nimi Caribou Crossing on peräisin järvien välisestä kapeasta maakannaksesta, jota caribut eli porot käyttivät muuttoreittinään. Klondiken kultaryntäyksen aikana porotokka hävitettiin sukupuuttoon, mutta kannan elvytysohjelman myötä alueella on noin 450 yksilön porotokka.

Caribou Crossingin kylä perustettiin 1896 kultaryntäyksen aikaan. Tuolloin paikka oli suosittu kullanetsijöiden pysähdyspaikka. Kylässä oli myös lennätintoimisto, ja se toimi myös Yukonjoen alueen yhteyspisteenä.

1900-luvun alussa hopean kaivaminen aloitettiin läheisessä Conradin pikkukaupungissa. Hopeaesiintymät olivat kuitenkin pieniä ja kaivosteollisuus päättyi pian. 

Vuonna 1904 Caribou Crossing sai nykyisen nimensä. Nimenvaihdoksen syynä olivat postinkulun epäselvyydet: epäselvyyksiä syntyi, koska lähellä Carcrossia Brittiläisessä Kolumbiassa sijaitsee Cariboon kylä.

Kylä
----

Väestönlaskentatietojen mukaan kylän asukasluku vuonna 1996 oli 196, vuonna 2001 152, vuonna 2006 311 ja vuonna 2016 301.Vuonna 2001 kylässä oli 115 taloutta. Asukastiheys (2016) on 18,7 asukasta neliökilometrillä. Kylän pinta-ala on 16,14 neliökilometriä.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Carcross**.
1. ↑  Community Profiles *Census*.  2006. Statistics Canada. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  2001 Statistics Canada Community Highlights for Carcross (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Population and dwelling counts, for Canada, provinces and territories, and census subdivisions (municipalities), 2016 and 2011 censuses *Statistics Canada*.  8.2.2017. Viitattu 26.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Carcross-Tagish First Nation
* Community Profile
* History of Carcross (Arkistoitu – Internet Archive)
* A Guide to Carcross (Arkistoitu – Internet Archive)
* Spirit Lake Wilderness Resort - Accommodations & Restaurant in Carcross
* Southern Lakes Caribou Herd Recovery Program (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF) 540kB
* Population Report, December 2005, Yukon Bureau of Statistics
**River Delfín Canomanuel Viiperi** (s. 4. elokuuta 1991 Ibiza, Espanja) on espanjalainen malli. Hän on esiintynyt useissa mainoskampanjoissa, esimerkiksi American Eaglen, Bershkan, Calvin Kleinin, Armani Exchangen, Versacen ja H&M:n mallina.

Ura
---

Viiperi syntyi Ibizalla. Hänen isänsä on espanjalainen; hänen suomalainen äitinsä, näyttelijä Riitta Viiperi on myös työskennellyt mallina ja esitellyt poikansa mallimaailmalle. Riveriä ei ollut vaikea saada mallimaailmaan, koska hän vihasi koulua, vaikka hänen vanhempansa vaativat häntä opiskelemaan ainakin lukioon asti. Pian tämän jälkeen hän seurasi äitinsä jalanjälkiä, ja hänen uransa lähti jo hyvin nuorena nopeasti nousukiitoon. Hänestä tuli suosittu hyvin lyhyessä ajassa: hän pääsi useiden lehtien kuten Winqin, Surfacen, Guapon ja Coitusin kanteen. Hän on toiminut mallina myös Calvin Kleinin muotinäytöksissä.

Yksityiselämä
-------------

Viiperi harrastaa jalkapalloa, uintia ja taistelulajeja. Hänellä on vanhempi sisko Luna.

Syyskuusta 2012 heinäkuuhun 2014 Viiperi seurusteli Paris Hiltonin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kullas, Emilia: River Viiperi on mallitaivaan tähti (Arkistoitu – Internet Archive), Gloria huhtikuu 2011, päivitetty 23.9.2012. Viitattu 10.6.2015.
2. ↑  Paris Hilton hits Hawaii with new boyfriend *omg.yahoo.com*. Viitattu 27.4.2015.
3. ↑  Paris Hilton Makes Out With a Guy Who Is Not River Viiperi *popsugar.com*. Viitattu 27.4.2015.
**Jaakko Veikko Artturi Ihamuotila** (15. marraskuuta 1939 Helsinki – 13. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän työskenteli Fortum Oyj:n ja sitä ennen Neste Oyj:n palveluksessa yhteensä yli 20 vuotta. Hän jäi eläkkeelle 1. syyskuuta 2000.

Ihamuotila toimi Valmet Oy:n toimitusjohtajana 1973–1980, Neste Oyj:n toimitusjohtajana 1980–1998, Fortum Oyj:n päätoimisena hallituksen jäsenenä 1998–2000 ja Raisio Oyj:n hallituksen jäsenenä 2000–2005. Hän oli Nordea Pankki Suomi Oyj:n neuvottelukunnan jäsen ja Millennium-palkinnon myöntävän Suomen Teknologiapalkintosäätiön hallituksen puheenjohtaja.

Koulutukseltaan Ihamuotila oli diplomi-insinööri. Hän toimi Teknillisessä Korkeakoulussa reaktoritekniikan assistenttina sekä heti valmistumisensa jälkeen 1964 vt. apulaisprofessorina.

Ihamuotilan isä oli MTK:n puheenjohtaja Veikko Ihamuotila. Hänen veljensä Risto Ihamuotila on toiminut Helsingin yliopiston rehtorina ja kanslerina. Jaakko Ihamuotilan puoliso oli Tuula o.s. Turja (Ilmari Turjan tytär), ja heidän kolmesta lapsestaan poika Timo toimii Nokialla johtotehtävissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuorineuvos Jaakko Ihamuotila on kuollut *Helsingin Sanomat*.  14.10.2023. Viitattu 14.10.2023.
2. ↑  Jaakko Ihamuotilan kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 4.11.2023, s. B 29.
3. 1 2  *Kuka kukin on 2007*, s. 274. Helsinki 2006. ISBN 951-1-20606-0
4. 1 2  Vesikansa, Jyrki: "Ihamuotila, Jaakko (1939–)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 276–277. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio (viitattu 9.12.2016).

Aiheesta muualla
----------------

* Ihamuotila, Jaakko hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sarjakuvataiteen valtionpalkinto** on Suomen valtion Taiteen edistämiskeskuksen myöntämä palkinto.

Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014, jolloin sen myönsi media-, sarjakuva- ja kuvitustaiteen toimikunta. Palkinnon jakoi opetus- ja kulttuuriministeri Pia Viitanen. Palkinnon arvo oli 15 000 euroa.

Vuonna 2016 palkinnon myönsi visuaalisten taiteiden toimikunta. Veikkauksen voittovaroista myönnetyn palkinnon arvo oli 13 500 euroa.

Palkitut
--------

* 2014: Kati Kovács, sarjakuvataiteilija
* 2016: Hanneriina Moisseinen, sarjakuvataiteilija
* 2018: Kati Rapia, kuvataiteilija, sarjakuvantekijä
* 2021: Tiitu Takalo, sarjakuvataiteilija
* 2023: Juliana Hyrri, sarjakuvataitelija

Lähteet
-------

1. 1 2  Valtionpalkinnon saivat Osuuskunta Poesia, suomentaja Riina Vuokko ja sarjakuvataiteilija Kati Kovács  24.10.2014. Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 29.10.2014.
2. 1 2  Arkkitehtuurin, mediataiteen, monialaisen taiteen, muotoilun ja visuaalisten taiteiden valtionpalkinnot 2016 jaettu  7.12.2016. Opetus- ja kulttuuriministeriö.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 7.12.2016.
3. ↑  Valtionpalkinto 16 taiteilijalle  27.11.2018. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 27.11.2018. Viitattu 27.11.2018.
4. ↑  Valtionpalkinto 13 ansioituneelle taiteilijalle ja taideyhteisölle  17.11.2021. Taiteen edistämiskeskus.  Arkistoitu 17.11.2021. Viitattu 17.11.2021.
5. ↑  Taike jakoi 15 valtionpalkintoa ansioituneille taiteilijoille ja taideyhteisöille  21.11.2023. Taiteen edistämiskeskus. Viitattu 13.12.2022.

**Valtionpalkinnot**
Arkkitehtuurin valtionpalkinto | Elokuvataiteen valtionpalkinto | Esittävien taiteiden valtionpalkinto | Kirjallisuuden valtionpalkinto | Kuvataiteen valtionpalkinto | Kuvitustaiteen valtionpalkinto | Lastenkulttuurin valtionpalkinto | Mediataiteen valtionpalkinto | Monitaiteen valtionpalkinto | Muotoilun valtionpalkinto | Musiikin valtionpalkinto | Näyttämötaiteen valtionpalkinto | Sarjakuvataiteen valtionpalkinto | Sirkustaiteen valtionpalkinto | Taiteen valtionpalkinto | Tanssitaiteen valtionpalkinto | Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto | Valokuvataiteen valtionpalkinto
**Jouko Juhani Lehmus** (5. marraskuuta 1935 Kuru – 30. toukokuuta 2017 Huittinen) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Lehmuksen vanhemmat olivat postimies Kalle Adolf Lehmus ja kansakoulunopettaja Elna Maria Tanner. Hän avioitui 1957 Anja Koiviston kanssa. Lehmus kävi viisi luokkaa keskikoulua. Hän oli sekatyömies ja Ikaalisissa Juhtimäen kansakoulun yläluokkien opettaja 1952–1953, RAY Oy:n palveluksessa Tampereella 1956, Lihansavustamo Kalle Mattilan työntekijä Lavialla vuodesta 1956, vuodesta 1958 K. Mattila & K:nien yhtiömies ja vuodesta 1962 Lavian Lihapojat K. Mattila & K:nien osakas ja työntekijä, vuodesta 1965 Huittisten Lihapojat K. Mattila & K:nien osakas ja työntekijä ja vuodesta 1977 Huittisten Lihapojat -osakeyhtiön osakas ja toimitusjohtaja 1977–1998 sekä hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1998 vuoteen 2001. Lehmuksella oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Jouko Lehmus (1935–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 22.10.2023.
2. ↑  Vainajia.  *Lauttakylä*, 5.7.2017, nro 27, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.10.2023.  (ei-vapaa)
3. ↑  Muistolle. Jouko-pappalle.  *Lauttakylä*, 26.7.2017, nro 30, s. 7. Kansalliskirjasto. Viitattu 22.10.2023.  (ei-vapaa)