recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Risto Nordell** (s. 1959) on Yleisradion musiikkitoimittaja, joka on erikoistunut vanhaan musiikkiin. Hän pitää Yle Radio 1:ssä viikoittaista *Riston Valinta* -musiikkiohjelmaansa. 2010-luvun puolivälissä Nordell teki Helena Hannikaisen kanssa keskusteluohjelmaa *Kohtauspaikka*, jonka vieraiksi kutsuttiin muidenkin kulttuurialojen kuin musiikin edustajia.

Nordell valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta pääaineenaan laulu. Vuodesta 1988 hän on työskennellyt Yleisradiossa.

*Riston Valintaa* edeltänyt Nordellin musiikkiohjelma oli 1990-luvulla vanhaan musiikkiin keskittynyt *Luostarin puutarha*, joka oli Yle Radio 1:n ensimmäinen juonnettu musiikkiohjelma. Nordell sai ohjelmasta Koura-palkinnon. Vuonna 2015 Nordell sai kirkon kulttuuripalkinnon.

Nordell on toiminut 2010-luvulla Heinäveden Valamon luostarin tukiyhdistyksen Valamon Ystävät ry:n puheenjohtaja.

Risto Nordellin isoäidin isä oli 1905 murhattu prokuraattori Eliel Soisalon-Soininen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Nordell Valamon Ystävien johtoon, Suomen ortodoksinen kirkko 8.3.2014, viitattu 28.12.2014.
2. 1 2  Kohtauspaikalla Risto Nordell ja Helena Hannikainen, Yle Klassinen 11.1.2015.
3. ↑  Toimittajat: Risto Nordell (Arkistoitu – Internet Archive), Radio Yle 1, viitattu 28.12.2014.
4. ↑  Klassinen radiosuosikki: Riston Valinta, Ylen kanava YouTubessa 27.11.2011, viitattu 28.12.2014.
5. ↑  Ylen radiotoimittaja Risto Nordell sai Kirkon kulttuuripalkinnon *Yle*.  20.1.2015. Viitattu 20.1.2015.
6. ↑  Hallitus vetäytyi Valamossa (Arkistoitu – Internet Archive), Valamon Ystävät ry, viitattu 28.12.2014.
7. ↑  Nordellin ja Taanilan joululahjavalvojaiset Yle Radio 1:n erikoislähetykset, Radio-opas, Yleisradio

Aiheesta muualla
----------------

* *Riston Valinnan* Facebook-sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
Alfred Elmore, kuva 1860-luvulta.
Alfred Elmore: *Kosinta* vuodelta 1860
**Alfred Elmore** (18. kesäkuuta 1815 Clonakilty, Irlanti – 24. tammikuuta 1881 Lontoo) oli Irlannissa syntynyt, englantilainen taidemaalari.

Elämänvaiheita
--------------

Elmoren isä oli eläkkeellä oleva armeijan kirurgi. Perhe muutti Lontooseen, ja kun Elmore oli 12-vuotias hän vieraili isänsä kanssa British Museumissa ja alkoi piirtää näkemäänsä. Elmore pääsi opiskelemaan Royal Art Academyyn ja esitteli ensimmäiset maalauksensa 19-vuotiaana. Hän alkoi jo varhain maalata uskonnollisaiheisia maalauksia, joista *Thomas Becketin marttyyriys* -niminen maalaus ostettiin Westland Rown kirkkoon Dubliniin. Vuosien 1840–1844 välisenä aikana Elmore matkusteli Euroopassa ja vieraili ainakin Venetsiassa, Bolognassa, Firenzessä ja Münchenissä.  

Italian-matkansa jälkeen Elmore esitteli akatemialle maalauksensa *Rienzi Forumilla*, mikä auttoi häntä pääsemään akatemian jäseneksi. Häntä pidettiin nyt taitavana historiamaalarina, mutta myös hänen teollistumista esittäviä töitään ihasteltiin. Historiamaalauksissaan Elmore ei idealisoinut kohteitaan vaan maalasi heidät ikäänkuin aidossa tilanteessa. Elmore maalasi uransa varrella myös romanttisia maalauksia, joiden aiheet tulivat joko runoudesta tai hänen mielikuvituksestaan.  

Elmore kuului nuorena taiteilijaryhmään nimeltä *The Clique*. Nuorten taiteilijoiden ryhmä piti itseään Hogarthin seuraajina. Elmoren vaikutus ryhmään jäi pieneksi, sillä se oli aktiivisimmillaan juuri Elmoren Italian-matkan aikana. 

1860-luvulla Elmore alkoi maalata entistä klassisempia teoksia, ja hänen töissään on nähtävissä Lawrence Alma-Tademan vaikutusta. Lisäksi häntä kiehtoi monien muiden ajan taiteilijoiden ohella orientalismi. Elmoren kuuluisin työ on nimeltään *On the Brink.* Se esittää nuorta naista, joka on menettänyt omaisuutensa uhkapelissä. Naisen takana on punaisessa valossa saatanan kaltainen viettelijähahmo.

Elmore kärsi huonosta terveydestä koko ikänsä, ja viimeisinä vuosinaan hän oli ratsastusonnettomuuden vuoksi halvaantunut.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4
3. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Rule Britannia!** on brittiläinen patrioottinen laulu. Se perustuu James Thomsonin runoon "Rule Britannia" ja Thomas Arnen siihen säveltämään musiikkiin 1740.

Thomsonin runosta on kaksi suomennosta, Yrjö Jylhän suomennos on nimellä *Hallitse, Britannia*, ja se on julkaistu teoksessa *Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 3: englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja* (WSOY, 1933) ja Eino Leinon suomennos on nimellä "Rule Britannia" teoksessa *Kirjokeppi* (Otava, 1949).

Sanat
-----

1
When Britain first at Heaven's command   

Arose from out the azure main;   

This was the charter of the land,   

And guardian angels sang this strain:   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.   

2
The nations not so blest as thee,   

Shall in their turns to tyrants fall;   

While thou shalt flourish great and free,   

The dread and envy of them all.   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.   

3
Still more majestic shalt thou rise,   
 
More dreadful from each foreign stroke;   

As the loud blast that tears the skies,   

Serves but to root thy native oak.   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.   

4
Thee haughty tyrants ne'er shall tame,   
 
All their attempts to bend thee down   

Will but arouse thy generous flame;   

But work their woe, and thy renown.   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.   

5
To thee belongs the rural reign;   

Thy cities shall with commerce shine;   
 
All thine shall be the subject main,   

And every shore it circles thine.   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.   

6
The Muses, still with freedom found,   
 
Shall to thy happy coast repair;   

O blest Isle! With matchless beauty crowned,   
 
And manly hearts to guide the fair.   

Rule, Britannia! Britannia, rule the waves:   
 
Britons never shall be slaves.

Lähteet
-------

1. ↑  Jemes Thomson, Hallitse Britannia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Rule, Britannia!** on Wikiaineistossa
* Piano version (Arkistoitu – Internet Archive) (9KB, MIDI file)
* Orchestral version (121KB, MP3 file)
**Johan Edvin Sundquist** (9. syyskuuta 1885 Sulva – 15. maaliskuuta 1962 Vaasa) oli suomalainen toimittaja ja lehdenkustantaja.

Edvin Sundquistin vanhemmat olivat merimies Erik Sundquist ja Anna Ingman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja opiskeli yliopistossa vuoteen 1908 saakka. Sundquist oli vuodesta 1906 Vaasassa ilmestyneen Vasabladet-lehden palveluksessa. Vuonna 1912 hän osti lehden yhdessä liikekumppaninsa kanssa ja hoiti sitä avoimena yhtiönä vuoteen 1941 jolloin lehtiyhtiöstä muodostettiin osakeyhtiö. Hän oli Vasabladetin päätoimittajana vuodesta 1913 lähtien. 

Sundquist toimi jääkäriliikkeessä ja hän oli Vaasan etappipäällikkönä. Venäläiset pidättivät hänet 15. toukokuuta 1916 mutta hän onnistui pakenemaan Ruotsiin oltuaan kuuden viikon ajan vangittuna Vaasan lääninvankilassa. Sundquist oli sitten 1916–1918 työssä Aftonbladet-lehden ulkomaanosastolla Tukholmassa kunnes hän palasi Suomeen talvella 1918.

Sananvapauden ja demokratian puolestapuhujana sekä Lapuan liikkeen vastustajana tunnettu Sundquist tuomittiin kaksi kertaa vankeusrangaistukseen Vasabladet-lehdessä julkaistuista kirjoituksista. Vuonna 1916 hänet tuomittiin majesteettirikoksesta ja vuonna 1939 Adolf Hitlerin 50-vuotispäivän yhteydessä julkaistusta tätä arvostelleesta artikkelista. Artikkelin seurauksena Saksa lähetti Suomelle suullisen nootin Hitlerin kunnian loukkaamisesta ja Sundquist haastettiin oikeuteen. Hän sai alemmassa oikeusasteessa vapauttavan tuomion mutta Vaasan hovioikeus tuomitsi hänet heinäkuussa 1940 10 kuukaudeksi vankeuteen.

Sundquist oli Ruotsalaisen Pohjanmaan nuorisoliiton puheenjohtajana 1910–1916 ja 1921–1924. Hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin piirihallituksen puheenjohtajana eri vuosina ja oli puolueen lisätyn keskushallituksen jäsenenä vuodesta 1916 alkaen.

Sundquist kuului jatkosodan aikana 1943 Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajiin.

Teoksia
-------

* *Vasabygdens folkhjälte : jägarlöjtnant Oskar Peltokangas in memoriam*. Vasa 1918

Lähteet
-------

* Uppslagsverket Finland[vanhentunut linkki]
* Hakamediankronikkaa 2.2.2012 : Sensuuri 1918-2009

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Biografiskt lexikon för Finkland : Edvin Sundquist
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  Toimittaja 10 kk. vankeuteen Hitlerin kunnian loukkaamisesta, Laatokka, 25.07.1940, nro 82, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Vasabladetin logo | Edeltäjä:**Ludvig Unggren** | **Vasabladetin päätoimittaja**1912–1962 | Seuraaja:**Birger Thölix** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Ad usum delphini**, (lat.), suom. 'dauphinin eli kruununperillisen käyttöön', tarkoittaa Ludvig XIV:n käskystä julkaistuja, kruununperillisen luettavaksi tarkoitettuja kreikkalaisten, roomalaisten ja ranskalaisten kirjailijoiden kirjoituksia erityisinä laitoksina, joiden nimiösivulla lukee "in usum delphini" ja joista on poistettu siveettömät tai muissa suhteissa tarkoitukseen sopimattomat kohdat. Tunnetuin on kokoelma kreikkalaisia ja roomalaisia klassikkoja (64 osaa, 1674–1730), joista Ludvig XIV:n vanhimman pojan Ludvigin kotiopettajan Montausierin herttuan Charles de Sainte-Mauren valvonnassa huolehtivat Bossuet ja Huet. Ilmausta on sittemmin usein käytetty muistakin kirjoituksista, jotka on julkaistu typistettynä.

Ilmauksen taustalla on delfiiniä tarkoittava latinankielinen sana *delphinus*. Se on ranskaksi *dauphin*, joka on myös Dauphinén herttuakunnan ruhtinaiden ja Ranskan kruununperillisen titteli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Delphinus, Nordisk familjebok Uggleupplagan. 6, palsta 112 (ruotsiksi)
2. ↑  Delfin, Svenska akademiens ordbok (ruotsiksi)
**Urho Albinus Lanamäki** (21. maaliskuuta 1890 Alavus – 22. heinäkuuta 1959) oli suomalainen liikemies, talousneuvos ja ampumaurheilun harrastaja.

Lanamäen vanhemmat olivat ratavartija Salomon Lanamäki ja Maria Sofia Härkönen. Hän valmistui Suomen liikemiesten kauppaopistosta vuonna 1915.

Lanamäki oli Vaasa Oy:n toimitusjohtajana 1915–1959. Hän oli Teräs Oy:n johtokunnan jäsen 1950–1959, Vaasan messujen johtokunnan puheenjohtaja 1946–1959, Rautatiekirjakauppa Oy:n johtokunnan jäsen 1944–1959, Vaasan Sähkö Oy:n johtokunnan jäsen 1943–1950, vakuutusyhtiö Tarmon hallintoneuvoston jäsen 1944–1959, Graafisen teollisuusliiton hallituksen jäsen vuodesta 1934, Sanomalehtien liiton johtokunnan jäsen 1928-1959 sekä Vaasan käsityö- ja tehdasyhdistyksen puheenjohtaja 1946–1948. Hän sai talousneuvoksen arvon 1941.

Lanamäki oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1939–1944 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1943–1948. Hän oli Vaasan ampujain johtokunnan puheenjohtaja 1927–1937, Pohjanmaan ampujaliiton sihteerinä 1927–1940 ja puheenjohtaja 1934–1952 sekä Suomen ampujainliiton liittohallituksen jäsenenä 1927–1950.

Lanamäki toimi syksyllä 1917 Vaasan suojeluskunnan sihteerinä. Suomen sisällissodan aikana hän oli Vaasan suojeluskunnan 3. komppanian vääpeli, osallistui Vaasan valtaukseen ja oli Satakunnan rintamalla Laviassa ja Suodenniemellä. Sodan jälkeen hän aloitti ampumaharrastuksen pienoiskiväärillä Vaasa-lehden toimituksesta kootussa joukossa, jossa oli mukana myös muun muassa Vaasan Jaakkoo, Kosti Könni ja Lenni Laakso.

Lanamäki oli naimisissa 1920–1950 Julia Maria Blomqvistin kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1951 Marianne Ruth Karisjoen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
2. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
3. ↑  "Lana", vaasalainen pyssymies. Toimitusjohtaja U. A. Lanamäkeä haastattelemassa, Seura, 17.08.1938, nro 33, s. 57, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Odysseuksen palatsi** (kreik. Ανάκτορο του Οδυσσέα, *Anáktoro tou Odysséa*) on mykeneläisaikaisen palatsin arkeologinen kohde Ithakan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa lähellä Exogín kylää. Alue tunnetaan myös nimellä *Schóli Omírou* (Σχολή Ομήρου, "Homeroksen koulu") sekä *Ágios Athanásios* (Άγιος Αθανάσιος).

Palatsi on rakennettu noin vuonna 1300 eaa. Rakennus on ollut kahteen (tai kolmeen) tasoon rakennettu palatsi, jossa oli kallioon kaiverrettu portaikko. Rakennuksessa on ollut myös mm. työpaja- ja varastohuoneita, viemäröinti sekä maanalainen vesisäiliö. Alueelta on löydetty myös hautakehä sekä 1200-luvulta eaa. peräisin oleva kaivo. Kokonaisuus muistuttaa monin tavoin muita tunnettuja mykeneläisiä palatseja, kuten Mykenen palatsia ja Nestorin palatsia (Pyloksen palatsia).

Palatsin rauniot löydettiin vuonna 2010. Thanásis Papadópouloksen johtamat kaivaukset alueella olivat tuolloin kestäneet 16 vuotta. Rakennus on nimetty Odysseuksen mukaan. Tämä oli kreikkalaisessa mytologiassa Ithakan kuningas ja yksi merkittävimpiä Troijan sotaan osallistuneita sotapäälliköitä. Homeroksen *Odysseiassa* kuvaamaa Odysseuksen palatsia on etsitty Ithakalta pitkään, ja merkittävien arkeologisten löydösten puuttumista on pidetty muiden seikkojen ohella jopa tukena sille ajatukselle, että Homeroksen "Ithaka" olisikin ollut joku toinen saari. Tutkijoiden mukaan löydetyt rauniot vastaavat monin tavoin Homeroksen kuvausta Odysseuksen palatsista, ja tukevat perinteistä näkemystä, että Ithaka on ollut merkittävä mykeneläisaikainen keskus. Ei voida kuitenkaan tietää, liittyvätkö rauniot johonkin Odysseus-nimiseen kuninkaaseen. Joka tapauksessa arkeologista kohdetta kutsutaan usein nimellä "Odysseuksen palatsi".

Lähteet
-------

1. ↑  Άγιος Αθανάσιος – Σχολή Ομήρου *Ithaca Terrabook*. Viitattu 27.10.2015.
2. 1 2 3  Squires, Nick: Greeks 'discover Odysseus' palace in Ithaca, proving Homer's hero was real (Huom: Artikkelissa palatsille on annettu virheellinen ajoitus) *The Telegraph*.  24.8.2010. Viitattu 27.10.2015.
3. 1 2  Photos of the Palace of Odysseus at Ithaca. *Archaeology News Network*.  Arkistoitu 3.8.2015. Viitattu 3.8.2015.
4. 1 2  Arkeologit löysivät Odysseuksen palatsin *Yle.fi Kulttuuri*.  7.9.2010. Viitattu 27.10.2015.
5. ↑  Greek Archaeologists Claim They Discovered Odysseus' Palace *Novinite*. Viitattu 27.10.2015.
6. ↑  "Ithaca", *Greek Island Hopping 2008*, s. 577–579.. Thomas Cook Publishing, 2008. ISBN 978-1-84157-839-2.
7. ↑  Pentreath, Guy: "In Search of Odysseus in Corfu and Ithaca", *Hellenic Traveller*, s. 151–157. A Guide to the Ancient Sites of Greece and the Aegean. London: Faber and Faber, 1964.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Odysseuksen palatsi eli Schóli Omírou** Wikimedia Commonsissa
**Otto Ferdinand Helminen** (3. huhtikuuta 1886 Tampere – 29. tammikuuta 1970 Helsinki) oli diplomi-insinööri. Hän toimi Tampereen Aaltosen Kenkätehtaan teknillisen johtajana 1912–1961.

Tausta ja koulutus
------------------

Otto Helmisen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Helminen ja Hilda Helenius. Helminen tuli ylioppilaaksi Tampereen Realilyseosta vuonna 1905 ja diplomiinsinööriksi Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolta vuonna 1909. Korkeakouluopintonsa päätettyään hän ryhtyi tutkimaan jalkineiden koneellista valmistusta. Vuonna 1910, Helminen oli harjoittelijana Saksassa kenkätehtaissa ja suoritti kurssin alan ammattiopistossa.

Aaltosen Kenkätehtaan teknillisen johtajana
-------------------------------------------

Palattuaan Suomeen vuonna 1912 hän tuli Aaltosen Kenkätehdas-yhtymän teknilliseksi johtajaksi. Helminen oli ensimmäinen korkeakoulukasvatuksen saanut teknikko suomalaisen kenkäteollisuuden palveluksessa. Vuonna 1914 Helminen sai valtion stipendin tutkiakseen kenkäteollisuusalaa Yhdysvalloissa. Vuodesta 1917 hän toimi Aaltosen kenkätehdas oy :n, Lokomo oy/n ja Sarvis oy :n johtokunnan jäsenenä). Otto Helminen siirtyi eläkkeelle vuonna 1961. Näin ollen hän tuli olleeksi yli 50 vuotta saman yhtiön palveluksessa. Aaltosen kenkätehtaasta kasvoi Pohjoismaiden suurin ja se työllisti sodan jälkeen 1500 henkilöä Tampereella.

Taiteilija Martta Helminen (1890–1983) oli hänen sisarensa ja arkkitehti Matti Tausti (1924–2016) hänen poikansa.

Kunnia- ja ansiomerkit
----------------------

* Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki
* Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki
* Vapaudenristin 4 luokan merkin
* Vapaudenristin 2 luokan ansiomerkki

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1954.* Otava, Helsinki 1954. Teoksen verkkoversio
* Vares, Vesa : *Emil Aaltonen Teollisuusjohtaja ja suurlahjoittaja*, Otava, 2007. ISBN 9511223798
* Kuolleita, Helsingin Sanomat 31.1.1970.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on*, s. 205. Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjapaino, 1954. Teoksen verkkoversio (viitattu 08.04.2018).
2. 1 2  Kuolleita, Helsingin Sanomat 31.1.1970 s. 9
3. ↑  Tampereen Naisyhdistys: Äitimme ja mummomme Hilda Helmisen muisto *Doria*.  1933. Viitattu 08.04.2018.
4. ↑   Emil Aaltonen Teollisuusjohtaja ja suurlahjoittaja, Vesa Vares, Otava, 2007, s. 83.
5. ↑   Emil Aaltonen Teollisuusjohtaja ja suurlahjoittaja, Vesa Vares, Otava, 2007, s. 191.
**Säynätsalon Saarenpojat** (lyh. **SSP**) on  säynätsalolainen urheiluseura. Se tarjoaa nuorille ja aikuisille harrasteliikuntaa. Yhdistyksen viimeaikaiseen lajivalikoimaan ovat kuuluneet salibandy ja melonta.

Historia
--------

Vahvasti työläispainotteiseen Säynätsalon teollisuusyhdyskuntaan oli perustettu oma työväen urheiluseura vuonna 1917, joka perustettiin uudelleen vuonna 1922 nimellä Säynätsalon Riento. Säynätsalo oli tuolloin jakautunut, paitsi vasemmiston sisäisesti, myös vasemmiston ja oikeiston kesken, joten oli luonnollista, että saarten porvaristo perusti oman urheiluseuransa.

Säynätsalon Saarenpojat perustettiin 1.3.1922 Säynätsalon  VPK:n alaiseksi urheiluseuraksi. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin J.V. Rantahalme. Saarenpojat itsenäistyi omaksi järjestökseen helmikuussa 1927. Saman vuoden syyskuussa Säynätsalon Naisvoimistelijoista tuli järjestön alajaosto. Naisvoimistelijat itsenäistyivät omaksi yhdistyksekseen 1.5.1934 ja saivat SSP:lta alkupääomaksi 3500 markkaa.

Suomen urheiluseurojen poliittisen jakautumisen seurauksena Säynätsalon Riento kuului  TUL:iin ja Säynätsalon Saarenpojat vuodesta 1926 alkaen  SVUL:iin. Riennon ja Saarenpoikien välit olivat pitkään kireät.

Lähteet
-------

Rautjoki, Matti [toim]: *Säynätsalo. Päivät seutuvilla Päijänteen. Säynätsalolaisten kirja*. Säynätsalon kunta, 1994. ISBN 952-9845-17-0. 

### Viitteet

1. ↑   SSP:n Facebook-sivut *m.facebook.com*. Viitattu 29.2.2024.
2. ↑   100 vuotta Säynätsalon Riento  12.4.2022. Keski-Suomen jalkapalloviikko. Viitattu 29.2.2024.
3. ↑  Rautjoki 1994, s. 57
4. ↑  Rautjoki 1994, s. 328
5. ↑  Rautjoki 1994, s. 342
6. ↑  Rautjoki 1994, s. 347, 446
7. ↑   Niinistö, Juhani: Hokkasen veljesten yrittäjätarina Pitkän linjan Säykki (blogi). Viitattu 29.2.2024.
Axel Vennerstenin hauta Norra begravningsplatsenilla.
**Axel Fredrik Vennersten** (20. tammikuuta 1863 Borås – 22. maaliskuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen teollisuusmies ja poliitikko. Vuosina 1914–1917 hän oli Ruotsin valtiovarainministeri.

Vennersten sai koulutuksensa Saksassa 1880–1883, minkä jälkeen hän toimi kemistinä New Yorkissa vuosina 1887–1888. Palattuaan Ruotsiin hän sai paikan isänsä tehtaassa Boråsissa.

Vuosina 1895–1914 Vennersten oli kaupunginhallinnossa Boråsissa. Vuosina 1906–1921 hän istui toisessa kamarissa ja vuosina 1921–1936 ensimmäisessä kamarissa. Ensimmäisen kamarin puheenjohtajana hän toimi 1928–1936. Puheenjohtajan tehtävien jälkeen hän oli vuosina 1936–1946 valtakunnanmarsalkka (ruots. *riksmarskalk*).

Vennersten toimi Ruotsin valtiovarainministerinä Hjalmar Hammarskjöldin hallituksessa vuosina 1914–1917.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vem är det *Svensk Biografisk Handbok*.  1943. Viitattu 24.7.2012. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ruotsi

 |

 |
**Reino Richard Routavaara**, vuoteen 1927 **Rosvall** (8. joulukuuta 1907 Oulu – 14. tammikuuta 1991) oli suomalainen opettaja ja historioitsija.

Henkilöhistoria
---------------

Routavaaran vanhemmat olivat vahtimestari Oskar Vilhelm Rosvall ja Anna Pieniniemi. Toimittaja Akseli Routavaara oli hänen veljensä. Reino Routavaara oli naimisissa vuodesta 1935 talousopettaja Elsa Rakel Tuomaisen kanssa. Routavaara tuli ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931. Hän toimi opettajana Tyrväällä 1933–1937 ja Oulun yhteislyseossa 1937–1963. Oulun yliopiston opettajainvalmistuslaitoksen historian lehtorina Routavaara toimi vielä ennen eläkkeelle jäämistään.

Julkaisuja
----------

* *Piirteitä Oulun triviaalikoulun historianopetuksesta viime vuosisadan alkupuolella*, 1935, julkaisussa *Koulu ja menneisyys: Suomen kouluhistoriallisen seuran vuosikirja 1935*, ss. 44–76
* *Oulun kaupungin säästöpankki vuosina 1845–1945*, 1945
* *Sanomalehti Kaleva 1899–1949: puoli vuosisataa kulttuurityötä Pohjois-Pohjanmaalla*, 1949
* *Oulun kaupungin synty ja sen väkiluvun kehitys*, 1955, sanomalehti Kaleva, 29.5.1955, s. 1, 14, 15

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 720. (Viitattu 5.5.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Lehtori Alpo Routavaara. *Helsingin Sanomat*, 5.2.1991, s. 4.
**Arvi Anselm Valkonen** (21. huhtikuuta 1906 Viipuri – 14. kesäkuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen rovasti ja pianotaiteilija.

Arvi Valkosen vanhemmat olivat muurari Juho Valkonen ja Katri Reijonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja suoritti teologian erotutkinnon 1936. Valkonen opiskeli 1924–1926 Konservatoriossa ja harjoitti musiikkiopintoja Pariisissa 1927–1931. Hän oli konsertoiva pianisti ja hän piti ensikonserttinsa Helsingissä 1926.

Valkonen oli pianonsoiton opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1926–1935 ja 1945–1948 sekä Lappeenrannan konserttiopistossa vuodesta 1952 lähtien. Hän oli Mikkelin lääninvankilan pastorina 1936, Savonlinnan vt. kappalaisena 1936–1937, Jääsken seurakunnan virallisena apulaisena Ensossa 1937–1948, Uudenkirkon vt. kirkkoherrana 1948–1952 ja Lauritsalan kappalaisena 1952–1976.

Arvi Valkonen oli naimisissa vuodesta 1933 Irma Tellervo Oksasen kanssa. Sosiologi ja professori Tapani Valkonen on heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Geni.com : Arvi Valkonen
3. ↑  Suomen Sukututkimusseura : Pappisluettelo : Lauritsala
4. ↑  Kuka kukin on 1978 : Yrjö Tapani Valkonen

Aiheesta muualla
----------------

* Pianotaiteilija Arvi Valkonen 1940-luvun lopulla, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
* Lasten jumalanpalvelus Lauritsalan vanhassa kirkossa 1960. Kappalainen Arvi Valkonen puhuu, Pekka V. Virtasen valokuvia Lauritsalan kauppalasta 1950- ja 1960-luvuilta
**Runar Sandelin** (25. syyskuuta 1905 Helsinki – 8. heinäkuuta 1995 Oulu) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sandelinin vanhemmat olivat liikemies Thure Johan Sandelin ja Edit Sofia Broberg ja puoliso vuodesta 1930 Anna Ingeborg Lindblom. Sandelin tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1925 ja valmistui kauppatieteen kandidaatiksi Wienissä 1928. Hän oli Lundberg & K:ni Oy:n harjoittelija 1925–1926, Oy Wiklund Ab:n kauppa-apulainen, konttoristi, myyjä ja kirjeenvaihtaja Turussa 1928–1929, Oy F. A. Kemp & C:o Ab:n myyjä ja kirjeenvaihtaja 1929–1930, Maskin Ab E. Grönblomin Turun konttorin koneosaston päällikkö 1930–1931, Oy Wiklund Ab:n prokuristi ja rakennusaine- ja teollisuuden tarvikeosaston päällikkö 1931–1934, Lundberg & K:ni Oy:n toimitusjohtaja Oulussa 1934–1938 ja Veljekset Åströmin toinen johtaja 1938–1939, toimitusjohtaja 1939–1968 ja johtokunnan puheenjohtaja ja pääosakas 1960–1974. Sandelinilla oli myös useita luottamustehtäviä. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuodesta 1946 ja hän toimi myös kaupunginhallituksen jäsenenä. Norjan varakonsuli Oulussa Sandelin oli 1941 ja 1946–1952. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti (1940). Kauppaneuvoksen arvonimen Sandelin sai 1949.

Lähteet
-------

1. 1 2  Runar Sandelin *Biografiasampo*. Viitattu 1.9.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 763. Viitattu 1.9.2022.
**Maj Kerstin Granlund** (26. helmikuuta 1893 Turku – 3. tammikuuta 1985) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.

Granlundin vanhemmat olivat liikemies Arthur Lindblom ja Johanna Sofia (s. Thomé). Hän opiskeli musiikkia Suomessa ja ulkomailla ja toimi sitten pianonsoiton opettajana. Maj Granlund meni 1926 naimisiin turkulaisen kuoronjohtaja ja säveltäjä John Granlundin kanssa. Hän myös sävelsi jonkin verran ruotsinkielistä laulumusiikkia. Maj Granlundin nuottikäsikirjoituksia on Sibelius-museon arkistossa Turussa.

Teoksia
-------

* *Hyllningskväde till Svante Dahlström med anledning av hans 50-årsdag* ; musik av John Granlund. Åbo 1933
* *Till min stad* : dikter. Bro, Åbo 1948

Lähteet
-------

* Maj Granlund SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Projekt Runeberg : Svenskt författarlexikon 2 : 1941-1950

Viitteet
--------

1. ↑  Maj Granlund *Genealogia.fi*.  Arkistoitu 30.7.2021. Viitattu 30.7.2021.
2. ↑  Maj Kerstin Granlund *geni\_family\_tree*. Viitattu 16.5.2023.
3. ↑  "Granlund, Maj" | Sökresultat | Stiftelsen för Åbo Akademi *saa.finna.fi*. Viitattu 16.5.2023. (ruotsiksi)
**Supertekoäly** tai **superälykäs tekoäly** (engl. Artificial Superintelligence, ASI) tarkoittaa hypoteettista tekoälyn muotoa, joka ylittää merkittävästi älykkäimpienkin ihmisten älykkyyden kaikilla kognitiivisilla alueilla, kuten luovuudessa ja yleisessä älykkyydessä. Se on tekoälyyn liittyvän tutkimuksen ja filosofian keskeinen käsite, ja se eroaa kapeasta tekoälystä sekä yleisestä tekoälystä sen äärimmäisen tehokkaan suorituskyvyn vuoksi.

Oxfordin yliopiston filosofi Nick Bostrom määrittelee supertekoälyn "miksi tahansa älyksi, joka ylittää suuresti ihmisten kognitiivisen suorituskyvyn käytännöllisesti katsoen kaikilla kiinnostavillla alueilla".

Ennusteet
---------

Useimmat kyselyihin osallistuneet tekoälytutkijat olettavat, että koneet pystyvät lopulta kilpailemaan ihmisten kanssa älykkyydessä, vaikka ei ole juurikaan yksimielisyyttä siitä, milloin tämä tapahtuu. 

Vuoden 2022 tutkimuksessa mediaanivuosi, johon mennessä vastaajat odottivat "korkean tason koneälyä" 50 %:n varmuudella, oli 2061. Tutkimuksessa määriteltiin korkean tason koneälyn olevan saavutettu silloin, kun koneet pystyvät suorittamaan kaikki annetut tehtävät ilman apua paremmin ja halvemmalla kuin ihmistyöntekijät.

Vuonna 2023 OpenAI:n johtajat julkaisivat suosituksia siitä, miten superälyä voidaan hallita. He uskovat sen syntyvän mahdollisesti alle 10 vuodessa.

Kehitysnäkymät ja mahdollisuudet
--------------------------------

Supertekoälyn toteutuminen edellyttää merkittäviä läpimurtoja tekoälyn tutkimuksessa ja laskentatehossa. Sen saavuttaminen voisi johtaa monenlaisiin tuloksiin, kuten nopeutettuun tieteelliseen ja teknologiseen kehitykseen, ja todennäköisesti jopa niin sanottuun teknologiseen singulariteettiin, tosin teknologista singulariteettiä pidetään myös joskus ennakkovaatimuksena itse superälykkyyden syntymiselle.

Turvallisuus
------------

*Pääartikkeli: Tekoälyn suuntaaminen*
Supertekoälyn kehittämisen eettiset ja turvallisuusnäkökohdat ovat merkittäviä. On keskusteltu siitä, miten supertekoälyn käyttäytyminen voitaisiin varmistaa ihmiskunnan eduksi ja miten sen mahdollinen kontrolloimaton toiminta voitaisiin estää. Nämä kysymykset liittyvät laajemmin tekoälyn ohjaamiseen ja sääntelyyn.

Katso myös
----------

* Kiinalaisen huoneen argumentti
* Koneiden kapina
* Konetietoisuus
* Transhumanismi
* Tulevaisuudentutkimus

Lähteet
-------

1. ↑  Nick Bostrom: *Superintelligence: paths, dangers, strategies*. Oxford, United Kingdom: Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0-19-967811-2.
2. ↑  Max Roser: AI timelines: What do experts in artificial intelligence expect for the future?.  *Our World in Data*, 29.10.2023. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Governance of superintelligence *openai.com*. Viitattu 23.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Valtteri Vainio: Kohti Supertekoälyä *www.theseus.fi*.  2021. Viitattu 23.11.2023.
5. ↑  Miikka Hujanen, Erika Åkman: Suomalaistutkijoilta maailmanlopun visio: Supertekoäly syntyy ennen vuotta 2060 ja tuhoaa meidät kaikki *Ilta-Sanomat*.  21.10.2017. Viitattu 23.11.2023.
Villa Victor sijaitsee Oulu10:ssä, osoitteessa Torikatu 10.
**Villa Victor** on Oulun kaupungin monikulttuurikeskus, kaikille avoin matalan kynnyksen kohtaamispaikka. Monikulttuurikeskus järjestää kansainvälisiä kulttuuritapahtumia, neuvontaa maahanmuuttajille, suomen kielen opetusta, mentorointia ja infotilaisuuksia vieraskielisille oululaisille. 

Villa Victorin nimi juontuu siitä, että vuosina 2007–2014 Oulun kaupungin kansainvälinen toimintakeskus (myöhemmin monikulttuurikeskus) toimi Viktor J. Sucksdorffin suunnittelemassa jugendtyylisessä De Gamlas Hem -nimisessä rakennuksessa. 

Villa Victor muutti vuoden 2014 lopussa Oulun keskustassa sijaitsevaan Kirkkotorin koulutuskeskukseen (Asemakatu 5), jossa se toimi vuoden 2016 elokuuhun saakka. Villa Victor toimi elokuusta 2016 elokuuhun 2020 osoitteessa Torikatu 23. Elokuun 2020 lopusta lähtien Villa Victorin toiminta on sijoittunut Oulu10:iin (Torikatu 10), jossa järjestetään mm. suomen kielen opetusta sekä erilaisia tapahtumia. Monikielinen neuvonta siirtyi keväällä 2023 osaksi samaan aikaan aloittanutta International House Oulu -palvelukonseptia, joka sijaitsee Oulun BussinesAseman tiloissa, Hallituskatu 36 B

Historia
--------

Kansainvälinen toimintakeskus aloitti toimintansa vuonna 2000 nimellä *Kansainvälinen toimintakeskus Toppelius*. Keskuksen nimi tuli Oulun keskustassa sijaitsevasta vanhasta Toppeliuksen talosta, jossa toiminta aloitettiin. Keskus siirtyi seuraaviin tiloihinsa Hollihakaan vuoden 2007 alussa. Uuden nimen *Villa Victor* toimintakeskus sai uusista toimitiloistaan, jotka sijaitsivat Viktor J. Sucksdorffin suunnittelemassa vanhassa jugendrakennuksessa vuoteen 2015 saakka. Nykyään entinen Kansainvälinen toimintakeskus tunnetaan Oulun kaupungin monikulttuurikeskus Villa Victor -nimellä, ja se sijaitsee samoissa tiloissa Oulun kaupungin keskitettyjen asiakaspalvelujen kanssa Oulu10:ssä (Torikatu 10).

Lähteet
-------

1. ↑  Kaleva 9.10.2014 *kaleva.fi*.  9.10.2014.
2. ↑  Jääskä, Marjo: Toppelius tarjoaa tietoa ja toimintaa  4/2006. Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepa ry.  Arkistoitu 27.11.2007. Viitattu 9. joulukuuta 2007.
3. ↑  Historia – De Gamlas Hemistä Villa Victoriin Oulun kaupunki, Kansainvälinen toimintakeskus Villa Victor. Viitattu 15.6.2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Villa Victorin kotisivut
**Erkki Emil Hakamies**, vuoteen 1926 **Hackman** (23. heinäkuuta 1913 Koivisto – 8. joulukuuta 1998) oli suomalainen kauppaneuvos ja yritysjohtaja.

Hakamiehen vanhemmat olivat rovasti Emil Hakamies, aiemmin Hackman, ja farmaseutti Naemi Härkönen ja puoliso vuodesta 1939 Rauni Salminen. Hakamies kävi viisi luokkaa lyseota, mutta tuli jo kuusitoistavuotiaana Lassila & Tikanojan palvelukseen ja oli siellä juoksupoikana, harjoittelijana, osastonhoitajana ja kauppaedustajana Viipurissa. Vuonna 1938 Hakamies siirtyi johtajaksi Verkakauppa Ura -yhtiöön, jonka Lassila & Tikanojan omisti. Hän oli samalla johtaja Verha-valmisvaateyhtiössä vuodesta 1947 vuoteen 1953, jolloin hänestä tuli Lassila & Tikanojan Helsingin konttorin johtaja. Vuonna 1964 Tiklas-tuotelinjan johtajaksi siirtynyt Hakamies tuli tunnetuksi erityisesti toiminnastaan idänkaupassa. Vastuu Tiklaksesta annettiin kokonaan Hakamiehelle 1968, jolloin tehtaat työllistivät noin 2000 henkilöä ja niiden vienti oli lähes 100 miljoonaa markkaa. Tasavallan presidentin vientipalkinnon Tiklas sai seuraavana vuonna. Hakamiehesta tuli Tiklas teollisuuden toimitusjohtaja 1971, kauppaneuvoksen arvon hän sai 1978. Toimitusjohtajana Hakamies työskenteli vuoteen 1978, Lassila & Tikanojan johtokunnassa hän oli 1950-luvulta 1980-luvulle asti. Sotilasarvoltaan Hakamies oli reservin kapteeni (1943).

Yliopisto-opettaja, suomentaja Reino Hakamies oli Erkki Hakamiehen veli.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Erkki Hakamies Viitattu 24.9.2021.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 167. Viitattu 24.9.2021.
3. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 168. Viitattu 24.9.2021.
**Arvo Eemil Vento** (2. lokakuuta 1882 Käkisalmi – 17. tammikuuta 1947 Lappeenranta) oli suomalainen lyseon lehtori ja päätoimittaja.

Arvo Vennon vanhemmat olivat räätälimestari Mikko Vento (s. 1841) ja Roosa Sofia Jumppanen (1851–1911). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906.

Vento oli Lappeenrannan poliisilaitoksen sihteerinä 1918–1921. Hän oli sanomalehdentoimittajana 8 vuoden ajan ja toimi Etelä-Saimaa-lehden päätoimittajana 1918–1922. Vento oli Lappeenrannan yhteiskoulussa opettajana 1921–1928 ja Lappeenrannan yhteislyseossa vanhempana lehtorina vuodesta 1928 sekä rehtorina 1931–1932.

Edistyspuolueeseen kuulunut Vento oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1922 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1931. Hän oli Lappeenrannan verotuslautakunnan puheenjohtajana 1924–1926 ja Lappeenrannan VPK:n puheenjohtajana vuodesta 1929.

Arvo Vento oli naimisissa vuodesta 1918 Hilja Kokkosen kanssa. Arvo Vennon vanhempi veli oli kansanopiston johtaja Konrad Vento.

Julkaisuja
----------

* *Lappeenrannan V.P.K.: 50 vaiherikasta vuotta*. Lappeenranta 1929
* *Oppikoulukysymys Lappeenrannassa*. Lappeenranta 1938

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1901, matrikkelinumero 27550 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Geni.com : Arvo Emil Vento
**Henrik Probus Ossian (H. P. O.) Solitander** (26. maaliskuuta 1890 Helsinki – 11. kesäkuuta 1968 Hattula) oli suomalainen insinööri ja vesirakennustekniikan professori.

Solitanderin vanhemmat olivat teollisuushallituksen intendentti Carl Probus Solitander (1843–1918) ja Göthilda Fredrique Elisabeth Granfelt (1849–1921). Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui insinööriksi 1913.

Solitander toimi tie- ja vesirakennushallituksen insinöörinä 1913–1930, kanavaosaston toimistoinsinöörinä 1930–1938 ja Teknillisen korkeakoulun vesirakennusopin professorina vuosina 1938–1958. Tämän jälkeen hän toimi vielä Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan opettajana. Hän oli myös Teknillisen Aikakauslehden toimittajana vuosina 1928–1964. 

Solitander suunnitteli 1910- ja 1920-luvuilla satamalaitureita, kanavia ja kanavien sulkulaitteita sekä valvoi niiden rakentamista. Hän vastasi muun muassa Saimaan kanavan uudistustöistä. 1930-luvulla hän valvoi Hietalahden sulkutelakan ja Turun telakan rakennustöitä. Solitanderin professorina ollessa hän rakennutti 1942 Teknillisen korkeakoulun virtauslaboratorioon pienoismallin Utran uittokanavan suunnitellusta uudesta rakenteesta. Tämä kanava valmistui 1948. Solitander teki suunnittelutöitä myös Mäntyluodon satamaan ja Ajoksen satamaan.

Solitander kirjoitti nimimerkeillä *Nikodemus* ja *Nuotti-Nikodemus* näytelmiä, laulelmia ja kupletteja. Tunnetuin näistä lienee Agapetukseen näytelmään perustunut musiikki-iloittelu *Hei heipparallaa Helsinki!* jota esitti kiertueillaan revyyteatteri Punainen Mylly.

Teoksia
-------

Omalla nimellä:

* *Finnish harbours* ; kirj. K. W. Hoppu, H. P. O. Solitander. Schildt, Helsingfors 1922, 2. painos ilmestyi nimellä *Finnish ports*. Schildt, Helsingfors 1932
* *Yleinen vesirakennus : oppikirja alempaa teknillistä opetusta varten*. Otava 1933
* *Keksintöjen kirja 7, Vesirakennus, laiva- ja ilmalikenne : satamat, kanavat, vesijohdot, vesivoimalaitokset, padot, vesivoimakoneet, pumput, kalatiet, merenkulku, laivat ja ilmailu* ; kirjoittajat H. P. O. Solitander ym. ; toimittaja Väinö Airas. WSOY 1937

Nimimerkillä *Nuotti-Nikodemus*:

* *Lehtorin housut* : komedia. 1932

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
2. 1 2 3 4 5  Panu Nykänen : Henrik Probus Ossian Solitander - suomalainen vesirakennusinsinööri, Tekniikan Waiheita 1/2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Józef Tretiak** (1841 Volynia – 1923) oli puolalainen kirjallisuustieteilijä ja Kalevalan kääntäjä ja esittelijä. Hän siirtyi vuoden 1863 tapahtumien vuoksi ulkomaille, opiskeli Zürichissä ja Pariisissa, asettui 1867 Galitsiaan, jossa oli alkuun kymnaasin opettaja ja myöhemmin Krakovan yliopiston professori.

Tretiakin tieteelliset teokset käsittelevät etupäässä Puolan kirjallisuuden historiaa, kuten Adam Mickiewicziä ja Juliusz Słowackiia, osaksi venäläistä ja ukrainalaista kirjallisuutta (Aleksandr Puškinia, Taras Ševtšenkoa). Tutustuttuaan Kalevalaan Léouzon Le Ducin ranskannoksen välityksellä hän julkaisi siitä tutkielman *KaIewala. Epopeja fińska* (julkaisussa *Przewodnik naukowy i literackie* 1882, joka on myöhemmin julkaistu Tretiakin esseekokoelmassa *Szkice literackie* 2), jossa hän mytologisten, kansatieteellisten ja muiden selitysten sekä kriittisten pohdintojen lisäksi selostaa Kalevalan sisältöä, osaksi suorasanaisesti kääntämällä ranskannoksen perusteella.

Tretiak kirjoitti laajan kriittisen elämäkerran ukrainalais-puolalaisesta kirjailijasta Józef Bohdan Zaleskista (kolme osaa, 1911, 1913, 1914).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  E. N. S: *Tietosanakirja*, palsta 1887. osa 9. Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1917. Tretiak, Józef (viitattu 20.7.2022).
2. ↑  Walkowiak, Anna: Józef Tretiak  29.11.2015. Kalevala-seura. Viitattu 20.7.2022.
3. ↑  Zaleski, Józef Bohdan *Internet Encyclopedia of Ukraine*. Viitattu 20.7.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Józef Tretiak** Wikimedia Commonsissa

* Józef Tretiakin puolaksi antama selonteko Kalevalasta.  *Valvoja*, 1910, nro 3, s. 218–219. Artikkelin verkkoversio Kansalliskirjastossa.
* Kalima, Jalo: Józef Tretiak.  *Valvoja*, 1909, nro 3, s. 352. Artikkelin verkkoversio Kansalliskirjastossa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fumihito, prinssi Akishino** (jap. 秋篠宮文仁親王殿下, *Akishino no miya Fumihito -shinnō denka*, s. 30. lokakuuta 1965 Tokio) on Japanin keisari Akihiton ja keisarinna Michikon toinen poika. Hän on ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä isoveljensä keisari Naruhiton jälkeen. Lapsena hänen keisarillinen kutsumanimensä oli prinssi Aya (jap. 礼宮, *Aya no miya*). Koska Naruhitolla on ainoastaan tytär eikä poikaa, Fumihitosta tai (mikäli Fumihito ei ole elossa) Fumihiton pojasta Hisahitosta tulee Naruhiton kuoltua seuraava keisari, ellei Naruhito mene uusiin naimisiin ja saa poikaa, mikä on epätodennäköistä.

Fumihito suoritti ensin tutkinnon valtiotieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1988 ja lähti sitten opiskelemaan eläintiedettä ulkomaille. Hän väitteli filosofian tohtoriksi ornitologiasta lokakuussa 1996.

29. kesäkuuta 1990 Fumihito avioitui Kiko Kawashiman kanssa. Pari tapasi opiskellessaan Gakushūin-yliopistossa. Parilla on kolme lasta: Mako, Kako ja Hisahito.

Lähteet
-------

1. ↑  English Titles and Basic words relating to the Imperial Succession (PDF)  10 .4.2019. Imperial Household Agency.
2. ↑  "退位：秋篠宮さま敬称「皇嗣殿下」　政府方針 - 毎日新聞", *毎日新聞*. Luettu 4 .5.2018. ((japaniksi))
3. ↑  Akihito Encyclopedia Britannica. Viitattu 17.11.2013.
4. ↑  His Imperial Highness Prince Akishino Yamashina Institute for Ornithology. Viitattu 17.11.2013.
5. ↑  Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family Imperial Household. Viitattu 17.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johann Wolfgang Döbereiner** (13. joulukuuta 1780 Hof, Saksa – 24. maaliskuuta 1849 Jena, Saksa) oli saksalainen kemisti, joka muistetaan alkuaineiden atomipainon mukaisen ryhmittelyn edelläkävijänä ja ensimmäisen teollisesti valmistetun sytyttimen keksijänä.

Tutkimukset
-----------

Döbereiner oli ensin apteekkari ja tehtailija, lopulta Jenan yliopiston kemian ja farmasian professori.

Vuonna 1829 Döbereiner näytti, että yhdenmukaisesti suhtautuvat alkuaineet usein muodostavat niin sanotun triadin, toisin sanoen kolmen alkuaineen atomipainoista on keskimmäinen yhtä suuri kuin kahden toisen aritmeettinen keskiarvo, ja hän päätteli tästä, että alkuaineitten ominaisuudet jossain määrin olivat riippuvaisia niiden atomipainoista.

Vuonna 1823 hänen kehittämänsä heterogeeniseen katalyysiin ja platinan aiheuttamaan vedyn syttymiseen perustuva Döbereiner-lamppu, joka sai nimensä keksijänsä mukaan, antoi ratkaisevan sysäyksen sytyttimien valmistamiselle.

Döbereiner teki myös varhaisia havaintoja kaasujen diffuusiosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alkuaineitten periodinen järjestelmä *Tietosanakirja*.  1909-1922. Viitattu 02.11.2021.
2. 1 2 3  Döbereiner, Johann Wolfgang *Salmonsens konversationsleksikon*.  1915-1930. Viitattu 02.11.2021.
3. 1 2  Döbereiner, Johann Wolfgang *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 02.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Wolfgang Döbereiner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Leopoldina

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Kai Setälä
**Kai Martin Edvard Setälä** (13. syyskuuta 1913 Pori – 12. toukokuuta 2005) oli lääkäri ja Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori.

Elämä
-----

Setälän vanhemmat olivat apteekkari Emil Eino Fredrik Setälä ja Helmi Emilia Snellman ja puoliso vuodesta 1942 Inger Maria Torsdotter Ekman. Setälä tuli ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta 1933 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1941, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1946 ja syöpätautien sädehoidon erikoispätevyyden 1949. Setälä oli Helsingin yliopiston radioterapian dosentti vuodesta 1948 vuoteen 1953, jolloin hänestä tuli professori. Sitä ennen hän oli toiminut sekä yliopiston että useiden eri sairaaloiden palveluksessa. Setälällä oli lukuisia koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Syöpäsäätiön perustajajäsen ja varapuheenjohtaja 1940-luvun lopussa.

1960-luvulla Setälä toi markkinoille *Antiscal*-nimisen valmisteen kaljuuntumisen hoitoon.

Setälä oli presidentti Alexander Stubbin isoisä. Stubbin äiti oli Setälän tytär Christel Riitta Marianne (1943–2008).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 596-598. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
2. ↑  Alexander Stubb: Kai Setälän muistolle *alexstubb.com*.  24.5.2005. Viitattu 4.7.2010.
3. ↑  Arno Forsius: Kaljupäisyyden ikiaikainen ongelma.  *Suomen Lääkärilehti*, 1990, nro 34. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.7.2010.
4. ↑  Stubb haluaa Suomeen lisää osa-aikaisia töitä  3.5.2014. Helsingin Sanomat. Viitattu 23.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kai Setälän muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Kaarlo Aarne Engelbert Uusikylä**, sukunimi vuoteen 1906 *Frisk* (7. marraskuuta 1884 Vaasa – 30. elokuuta 1951) oli suomalainen vakuutusjohtaja.

Aarne Uusikylän vanhemmat olivat vaatturimestari Karl Valentin Frisk ja Maria Amanda Wikman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1902 ja kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1903–1905. Uusikylä teki opintomatkoja Tanskaan, Saksaan ja Englantiin 1910 sekä Ruotsiin ja Tanskaan 1912.

Uusikylä oli Suomi-yhtiössä konttoristina vuodesta 1905, tarkastajana 1906–1908, kansanvakuutusosaston esimiehenä 1911–1912, apulaisjohtajana 1912–1923, johtajana 1923–1932 ja toimitusjohtajana 1932–1951. Hän oli myös Vakuutus Oy Varman toimitusjohtajana 1919–1932.

Uusikylä oli Suomen Vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 1925 ja hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1935–1941. Hän oli mieskuoro Laulu-Miesten varapuheenjohtaja 1914-1919 ja puheenjohtaja 1933–1935 sekä oli pursiseura Merenkävijäin kommodorina 1922–1932 ja uudelleen vuodesta 1939 alkaen. Merenkävijäin kunniajäsen hänestä tuli 1944. Uusikylä oli myös Kameraseuran puheenjohtajana 1922–1924 ja 1929.

Aarne Uusikylä oli naimisissa vuodesta 1913 Elsa Maria Nylundin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
2. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
3. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1902 : matrikkelinumero 27999

Aiheesta muualla
----------------

* Vakuutusyhtiö Suomen toimitusjohtaja Aarne Uusikylä, Aarne Pietisen valokuva vuodelta 1942, Museoviraston Kuvakokoelmat
**Satunnaisia sankareita** (*Hero* tai *Accidental Hero* tai *Hero and a Half*) on Stephen Frearsin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1992. Sen pääosia näyttelevät Dustin Hoffman, Geena Davis sekä Andy García.

Juoni
-----

Chicagolainen pikkuroisto Bernie LaPlante (Hoffman) on perheensä hylkäämä mies, jota uhkaa vankilatuomio. Eräänä yönä Bernien eteen putoaa matkustajalentokone, ja hän päättää hetken mielijohteesta mennä pelastamaan useita ihmisiä. Kuuluisuus suurena sankarina ei Bernieta kiinnosta pätkän vertaa, ja hän lähteekin vähin äänin pois paikalta. Kun media (tv-toimittajana Davis) lahjoittaa miljoona dollaria pelastajalle, jos tämä antaa ilmi henkilöllisyytensä koko kansalle, päättää pultsari John Bubber (Garcia) tarttua tilaisuuteen ja esittää sankaria. Berniella on edessään tiukat paikat yrittäessään vakuuttaa olevansa se ihka-aito sankari.

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano sanoo viihdyttävän mutta epätasaisen tragikomedian sisältävän oivaa piikittelyä median suuntaan. Hän antaa *Satunnaisille sankareille* kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä". Helena Ylänen kirjoitti *Helsingin Sanomissa* elokuvasta: "Se on harvinaisuus: taidokkaasti toteutettu viihde-elokuva, jossa on sekä sydäntä että järkeä." Hänestä *Satunnaisissa sankareissa* on Hollywoodin entisaikojen kurinalaisuutta ajalta, jolloin näyttelijät olivat studioiden palkkalistoilla eikä heidän tarvinnut esitellä kaikkia hyviä puoliaan jokaisessa elokuvassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
2. ↑  Ylänen, Helena: Hyvä mies vastoin tahtoaan.  *Helsingin Sanomat*, 10.4.1993, s. 67. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* *Satunnaisia sankareita* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Satunnaisia sankareita* Elonet.