recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otto Valmari** (12. tammikuuta 1882 Kemi – 11. toukokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen Osuusliike Elannon toinen johtaja ja aiemmin urallaan opettaja ja kauppakoulun rehtori.

Otto Valmarin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Valmari ja Elsa Matilda Vaara. Hän toimi vuosina 1899–1901 Trävaruaktiebolaget Kemin konttoristina. Jatkettuaan opintojaan hän valmistui ylioppilaaksi Kemin Suomalaisesta yhteiskoulusta. Tämän jälkeen hän toimi kaksi vuotta samassa opinahjossa matematiikan ja luonnontieteiden opettajana. Sen jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa opiskellen välillä vuonna 1909 Breslaun yliopistossa Saksassa. Helsingin yliopiston opiskelujen rinnalla hän toimi Hangon suomalaisen yhteiskoulun opettajana vuoteen 1913. Vuonna 1911 hän suoritti kandidaatin tutkinnon pääaineina sovellettu fysiikka, kemia ja kansantalous. Vuosina 1913–1915 hän toimi Oulun kauppakoulun rehtorina siirtyen sitten Osuusliike Elannon toiseksi johtajaksi ykkösjohtajuuden ollessa Väinö Tannerilla. Valmarin vastuulla oli Elannon liiketoiminnan voimakas kehittäminen 1920-luvulla, joka tarkoitti uusia liikerakennuksia. Hänellä oli suora vastuu Elannon leipomosta, lihajalostamosta ja ravintolaliiketoiminnoista.

Otto Valmarin puoliso vuodesta 1917 oli Elsa Riekki, jääkäriaktivismista tunnetun oululaisen Esko Riekin sisar. Heillä oli kaksi tytärtä. Hänen nuorempi veljensä Johannes "Janne" Valmari toimi Helsingin yliopiston maanviljelyskemian professorina. Valmarin sisar Olga oli naimisissa Virossa syntyneen eversti ja vaihtoehtolääkäri Hans Kalmin kanssa. Otto Valmari saatettin 1000-lukuisen saattoyleisön läsnäollessa Helsingin päärautatieasemalla. Varsinainen hautaus tapahtui Oulussa. Otto Valmari haudattiin vaimonsa suvun hautaan Oulun hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuollut - Johtaja Otto Valmari.  *Helsingin Sanomat*, 12.5.1930, s. 4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.4.2022.
2. ↑  Johtaja O. Valmarin viimeinen matka.  *Helsingin Sanomat*, 16.5.1930, s. 4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 26.4.2022.
**Jarno Ensio Sarkula** (8. huhtikuuta 1973 Vantaa – 12. heinäkuuta 2020 Coimbra, Portugali) oli Alamaailman Vasarat -yhtyeen perustaja, multi-instrumentalisti, joka soitti saksofoneja, klarinettia, kitaroita, bassoa sekä lukuisia etnisiä soittimia. Hänet tunnettiin yleisesti taiteilijanimellä **Kreivi Stakula** tai pelkästään **Stakula**. 

Musiikkimaailman tietoisuuteen Sarkula tuli alun perin Höyry-kone yhtyeessä, joka soitti kokeellista musiikkia. Sarkula kirjoitti yhtyeelle kappaleita ja soitti bassoa ja puhaltimia. Musiikki sai vaikutteita mm. oopperasta. Vuonna 1997 Sarkula perusti Alamaailman vasarat -yhtyeen yhdessä Teemu Hännisen kanssa. Julkiset esiintymiset alkoivat vuonna 1999 parin vuoden kypsyttelyn jälkeen. Yhtyeen musiikissa oli vaikutteita jazzista, klassisesta musiikista, rockista ja klezmeristä. Sen musiikkia voi luonnehtia maailmanmusiikiksi, ja yhtye ilmoitti sen edustavan fiktiivisen Vasaraasian mantereen musiikkia. Alamaailman vasaroiden kanssa Sarkula konsertoi mm. Pohjoismaissa, Hollannissa, Ranskassa, Meksikossa ja Japanissa. Suuren yleisön tietoisuuteen yhtye nousi tehtyään vuonna 2005 Tuomari Nurmion kanssa albumin *Kinaporin kalifaatti*.

Sarkula sai kuuluisuutta roolistaan edesmenneellä MoonTV-kanavalla, jossa hän esiintyi 
suosittuna hahmona *Kreivi Stakulana*. Hänen gotiikkaa edustava ja rauhallisuutta korostava komiikkansa vetosivat useisiin katsojiin. Sarkula toimitti kanavalla *PC-Peliluola-*, *PC-planeetta-* ja *Damage* -nimisiä ohjelmia, joissa oli hän oli mukana omissa inserteissään. 

Sarkula oli mukana Stakula nimeä käyttäen myös Yle TV2:n Musiikki-TV-ohjelmassa. Alun perin Stakula-nimi on lähtöisin ranskalaisen konserttijärjestäjän tekemästä kirjoitusvirheestä.

Sarkula kuoli sairauskohtaukseen 47-vuotiaana Portugalissa vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alamaailman Vasarat -yhtyeen perustaja Jarno "Stakula" Sarkula on kuollut *Helsingin Sanomat*.  16.7.2020. Viitattu 16.7.2020.
2. 1 2 3  Harri Römpötti: Jarno Sarkula 1973–2020.  *Helsingin Sanomat*, 18.7.2020, s. C 19. Helsinki:  Sanoma Oyj. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.7.2020.
3. ↑  kuolinilmoitus HS 16.9.2020, s. B16

Aiheesta muualla
----------------

* Alamaailman Vasaroiden viralliset sivut
* Stakula OY Audiovisual Productions (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Amigurumi** on neulottu tai virkattu pehmoeläin tai muu hahmo. Nimi tulee japaninkielisistä sanoista ami, joka tarkoittaa virkattua tai neulottua ja nuigurumi, joka taas tarkoittaa pehmolelua. Amigurumi on yleisimmin eläin, mutta se voi olla myös jokin esine tai olio kuten hedelmä, vihannes tai muffini, joka on usein "elollistettu" esimerkiksi kirjailemalla sille naama. Amigurumi alkoi kasvattaa suosiotaan vuonna 2003 ja sittemmin suosio on kasvanut.

Suloisuus on suurin ominaispiirre amigurumeilla. Tämän vuoksi pää on usein suurempi muuta ruumista, ja raajat alamittaisia. Amigurumeja voidaan käyttää muun muassa lasten leluina, mutta useimmin niitä tehdään pelkästään esteettisistä syistä.

Tekniikka
---------

Yleisin tapa amigurumin tekemisessä on virkkaus, jolloin eniten käytetty silmukka on kiinteä silmukka. Myös neulomalla voi tehdä amigurumin. Yleensä amigurumin eri osat tehdään erikseen ja sitten yhdistetään ne toisiinsa. Amigurumia tehdessä käytetään yleensä suositeltua puikko- tai koukkukokoa pienempiä puikkoja ja koukkuja, jotta pinta saadaan tiheäksi, että täyte pysyisi paremmin sisällä.

Virkatessa amigurumia, työskentely etenee yksi osa kerrallaan spiraalimaisesti kierros kierrokselta. Lopuksi osat täytetään vanulla, villalla tai muulla täytemateriaalilla ja ommellaan kiinni neulan ja langan avulla. Amigurumille voi ommella oman maun mukaan mm. silmiä, korvia ja muita koristuksia. 

Amigurumien ohjeita löytyy paljon erilaisista kyseiseen tekniikkaan erikoistuneista kirjoista ja etenkin internetistä, kuten harrastajien blogeista.

Lähteet
-------

1. ↑  Mary Belton: "Zombies & Robots & Bears", *Craft, Volume 1: Transforming Traditional Crafts*, s. 42. O'Reilly Media, 2006. Teoksen verkkoversio (viitattu 18.1.2016). (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Bengtsson, Mia: *Amigurumi. Virkkaa uusia iloisia maskotteja*. Atena, 2011.
* Crews, T: *Animal Amigurumi to Crochet. 8 Adorable Designs*. Annie’s, 2013.
* Haden, C: *Karmivan suloiset amigurumit. Virkkaa lempihirviösi*. Suom. Muurinen, M.. Atena, 2011.
* Hiltunen, E: *Angry Birds –Amigurumit*. Readme, 2013.
* Hiltunen, E: *Amigurumivirkkauksen ABC. Söpöjä koira- ja kissahahmoja Dibitassumaailmasta*. Wikistudia, 2012.
* Obaachan, A: *Amigurumiherkut. 25 virkattua makupalaa*. Suom. Santala, M. Kustannus-Mäkelä, 2012.
* Obaachan, A: *Amigurumijuhlaa. 25 virkattua koristetta juhliin ja merkkipäiviin*. Suom. Santala, M. Kustannus-Mäkelä, 2013.
* von Knorring, L: *Mukavat muumiamigurumit*. WSOY, 2013.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amigurumi**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Amigurumi
**Johanna Hellsten** (s. 5. huhtikuuta 1981) on suomalainen uransa päättänyt salibandyn pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.

Hellsten voitti kaudella 2000–2001 I divisioonan itälohkon pistepörssin Imatran Voimassa ja siirtyi sitten lappeenrantalaiseen NST:hen, jonka kanssa hän nousi kauden 2001–2002 päätteeksi Salibandyliigaan. Hellsten pelasi Salibandyliigan runkosarjassa 179 ottelua pistein 48 + 43 = 91 ja pudotuspeleissä 61 ottelua pistein 9 + 14 = 23. Hänen joukkueensa liigassa NST:n (2002–2004) lisäksi olivat Tapanilan Erä III (2004–2008, 2011–2012) ja Tikkurilan Tiikerit (2008–2011). Erä III:n kanssa hän saavutti SM-kultaa kaudella 2006–2007 ja SM-hopeaa kaudella 2004–2005.

Suomen maajoukkueessa Hellsten pelasi 34 ottelua pistein 2 + 4 = 6. Otteluista neljä oli MM-kilpailuissa. Noissa vuoden 2005 kilpailuissa Suomi saavutti hopeaa.

Hellsten pelasi juniorina myös jalkapalloa Joutsenon Kullervossa. Hän voitti Kultsun C-tyttöjen kanssa aluemestaruuden vuonna 1995.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pelaajatilastot Suomen Salibandyliitto.  Arkistoitu 24.3.2016. Viitattu 9.3.2016.
2. 1 2 3  Player Card IFF. Viitattu 9.3.2016.
3. ↑  Arponen, Antti O.: Neljätoista vuotta NST-pelejä (1994–2008) NST. Viitattu 9.3.2016.
4. 1 2  H Suomen Salibandyliitto.  Arkistoitu 23.3.2016. Viitattu 9.3.2016.
5. ↑  H–I Suomen Salibandyliitto.  Arkistoitu 23.3.2016. Viitattu 9.3.2016.
6. ↑  Pelaajat MM-kisoissa Suomen Salibandyliitto.  Arkistoitu 24.3.2016. Viitattu 9.3.2016.
7. ↑  Kaikkien aikojen hikisimmät MM-kisat *Tyttösalibandy*.  24.11.2015.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 9.3.2016.
8. ↑  Arponen, Antti O.: *Vuosisata joutsenolaista urheilua – Joutsenon Kullervo 1914–2014*, s. 359. Joutseno: Joutsenon Kullervo, 2014. ISBN 978-952-93-4246-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Johanna Hellstenin pelaajakortti Kansainvälisen salibandyliiton sivustolla
Kaksi Amiga 2000:tta ja yksi Amiga 500 lisälaitteineen
**Commodore Amiga 2000** (**A2000**) -tietokone oli Amiga-malliston lippulaiva*kenen mukaan?* julkaisuhetkellään vuonna 1987. Se julkistettiin samaan aikaan kuin kuluttajamalliksi suunnattu Amiga 500.

Mallin suunnittelusta oli vastuussa Dave Haynie.

Amiga 2000 on teknisiltä ominaisuuksiltaan hyvin samankaltainen A500:n kanssa. Suurimpana erona on A2000:n viisi Zorro-laajennusporttia, 2 16-bittistä ISA-liitäntää, 2 8-bittistä ISA-liitäntää, keskussuorittimen päivityskorttipaikka, patterivarmistettu kello sekä 9 megatavuun asti laajennettavissa oleva RAM-muisti. RAM-muistia oli A2000:ssa valmiina yksi megatavu, Amiga 500:ssa 512 kilotavua. Amiga 2000:ssa on PC-koneiden tapaan työpöytäkotelo ja erillinen näppäimistö toisin kuin kuluttajamallin Amigoissa, joissa tietokone ja näppäimistö ovat samassa kotelossa. Muutoin kone on arkkitehtuuriltaan samanlainen kuin Amiga 500.

Commodore UK myi A1500-nimellä mallia, joka oli muuten samanlainen kuin A2000, mutta siinä oli kaksi levykeasemaa. A1500:ssa RAM-muistia ei ollut jaettu erikseen chip-RAMiin ja lisämuistiin, vaan koko megatavu oli chip-muistia (jumppereita vaihdettu).

Amiga 2500 oli Amiga 2000:sta laajennettu malli, joka säilyi Video Toaster -käytössä uudempien mallien julkaisun jälkeenkin.

Malleja
-------

Eri malliversiota:

* A2000 – Kickstart 1.2 (Valmistettu Saksassa)
* B2000 – Kickstart 1.3
* C2000 – Kickstart 1.3
* D2000 – Kickstart 2.05 (ECS)

Tekniset yksityiskohdat
-----------------------

Tekniset ominaisuudet:

* Suoritin: Motorola 68000
* RAM-muisti: 512 KB / 1 MB

Lähteet
-------

1. ↑  Reimer, Jeremy: A history of the Amiga, part 6: stopping the bleeding Ars Technica. Viitattu 12.10.2017.
2. ↑  Commodore Amiga 2000 Amiga History Guide. Viitattu 10.7.2014.
3. ↑  Amiga Models & Clones / Commodore: A2000 Big Book of Amiga Hardware. Viitattu 14.4.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Amiga 2000**.
* Tietokonesivut NT Rautanen. Commodore Amiga 2000 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Commodore Amiga -tietokoneet |
| --- |
|  |
| Tietokoneet | 
* Amiga 1000
* Amiga 2000
* Amiga 2500 (UX)
* Amiga 3000 (UX, T)
* Amiga 4000 (T)

 |
|  |
| Tietokoneet | 
* Amiga 500
* Amiga 500+
* Amiga 600
* Amiga 1200

 |
|  |
| Muut | 
* Commodore CDTV
* Amiga CD32

 |

 |
Malli amidofosforibosyylitransferaasin rakenteesta
**Amidofosforibosyylitransferaasi** eli **fosforibosyylipyrofosfaattiamidotransferaasi** on entsyymi, joka katalysoi aminoryhmän siirtoa glutamiinilta fosforibosyylipyrofosfaattimolekyylille. Reaktion tuotteina muodostuu fosforibosyyliamiinia ja glutamiinihappoa. Entsyymiä esiintyy niin aitotumaisissa kuin esitumaisissa eliöissä ja se osallistuu puriiniemästen biosynteesiin ja on yksi puriinisynteesin säätelykohdista. Amidofosforibosyylitransferaasin EC-numero on EC 2.4.2.14.

Rakenne ja toiminta
-------------------

Rakenteeltaan amidofosforiboryylitransferaasi on tetrameeri ja koostuu neljästä samanlaisesta alayksiköstä. Ihmisellä entsyymistä on molekyylimassaltaan alhaisempi (133 kDa), kun taas niin kutsuttu pieni muoto on massaltaan suurempi (270 kDa). Näistä pieni muoto on katalyyttisesti aktiivinen entsyymi. Entsyymi muuttaa muotoaan inaktiviivisesta muodosta aktiiviseksi fosforibosyylipyrofosfaatin sitoutuessa amidofosforibosyylitransferaasiin. Amidofosforibosyylitranferaasilla on eliöistä riippuen kaksi eri muotoa, joista toinen on rauta-rikkiproteiini ja sisältää rauta- ja sulfidi-ionien muodostaman klusterin. Tällainen on esimerkiksi ihmisen entsyymi. Esimerkiksi *Escherichia coli*-bakteerilla ei tätä klusteria ole. Entsyymi vaatii toimiakseen myös kaksiarvoisen metallikationin, joka useimmiten on magnesium-tai mangaani-ioni, mutta voi olla myös koboltti-ioni.

Amidofosforibosyylitransferaasin katalysoiman reaktion ensimmäisessä vaiheessa glutamiini hydrolysoidaan ammoniakiksi ja glutamiinihapoksi. Fosforibosyylipyrofosfaatin sitoutuessa entsyymiin muodostuu hydrofobinen kanava, jota pitkin ammoniakki kulkeutuu fosforibosyylipyrofosfaatin sitoutumiskohdan läheisyyteen, jossa tapahtuu reaktio fosforibosyyliamiiniksi.

Amidofosforibosyylitransferaasin inhibiittoreita ovat puriinisynteesin tuotteet muun muassa AMP-,GMP- ja IMP-molekyylit. Ne sitoutuvat aktiiviseen entsyymiin ja saavat sen muodostamaan entsymaattisesti inaktiivisen molekyylimassaltaan suuremman muodon. Inhibiitio on reversiibeli ja aktiivisuus palautuu fosforibosyylipyrofosfaatin sitoutuessa entsyymimolekyyliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  EC 2.4.2.14 - amidophosphoribosyltransferase Brenda. Viitattu 25.2.2017. (englanniksi)
2. ↑  Daniel L. Purich, R. Donald Allison: *The Enzyme Reference*, s. 64–65. Academic Press, 2003. ISBN 9780080550817. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2017). (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Ivano Bertini, Astrid Sigel: *Handbook on Metalloproteins*, s. 399–400. CRC Press, 2001. ISBN 9780824705206. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2017). (englanniksi)
4. 1 2 3 4  David A. Bender: *Amino Acid Metabolism*, s. 515–517. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118358191. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2017). (englanniksi)
5. ↑  Chung-Eun Ha, N. V. Bhagavan: *Essentials of Medical Biochemistry*, s. 341. Academic Press, 2011. ISBN 978-0-12-095461-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 25.2.2017). (englanniksi)
**Humanistisen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta HUMAKO** on Humanistisen ammattikorkeakoulun eli Humakin opiskelijoiden edunvalvonta- ja palveluorganisaatio. HUMAKOn toiminnan tarkoituksena on valvoa ja edistää jäsenten etua erityisesti koulutus- ja sosiaalipoliittisissa asioissa sekä toimia yhdyssiteenä Humakin eri toimipisteiden opiskelijoiden ja henkilökunnan välillä. Näkyvä osa HUMAKOn toimintaa on tutoreiden koulutus ja tutor-toiminnan ylläpitäminen sekä opiskelijakortin tarjoaminen jäsenilleen. HUMAKO toteuttaa myös joka syksy HUMAKO-kiertueen, jonka tarkoituksena on esitellä opiskelijakunnan toimintaa etenkin uusille opiskelijoille.

HUMAKOn toiminta perustuu ammattikorkeakoululakiin ja lain perusteella opiskelijakunnan julkiseen tehtävään kuulu opiskelijoiden edustajien valinta Humakin hallitukseen ja muihin monijäsenisiin toimielimiin. HUMAKOn nimeämät opiskelijaedustajat ammattikorkeakoulun hallinnossa valvovat opiskelijoiden oikeuksien toteutumista Humakissa. Lisäksi HUMAKO tekee yhteistyötä muiden opiskelijakuntien sekä kattojärjestönsä, Suomen Opiskelijakuntien Liitto SAMOK ry:n kanssa, ja pyrkii näin vaikuttamaan ammattikorkeakouluopiskelijoiden asioihin valtakunnallisesti.

Toiminta
--------

Opiskelijakunnan päätöksenteosta ja toiminnasta vastaavat opiskelijat. HUMAKO muodostuu Humakin opiskelijoista, jotka ovat maksaneet vuosittaisen jäsenmaksun. Jäseninä HUMAKOlla on noin puolet Humakin opiskelijoista. 

Ylintä päätäntävaltaa käyttää yhdeksän henkinen edustajisto, joka valitaan syksyisin vaaleilla. Edustajisto kokoontuu vähintään kolmesti vuodessa ja vastaa opiskelijakunnan suurten linjojen määrittämisestä. 

Toimeenpanovaltaa käyttää 7-9 henkinen hallitus. Hallituksen tehtävänä on huolehtia käytännön asioiden ja arjen toimivuudesta sekä edustaa opiskelijakuntaa eri sidosryhmiin päin. Hallituksen valitsee edustajisto järjestäytymiskokouksessaan. 

Luottamustoimijoiden lisäksi HUMAKOlla on kaksi työntekijää: pääsihteeri ja jäsenpalvelusihteeri. Työntekijät palvelevat kaikkiin opiskelijakunnan asioihin liittyen HUMAKOn toimistolta käsin. Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Ilkantie 4, Humakin TKI-keskus Ilkan yhteydessä.

Aiheesta muualla
----------------

* Opiskelijakunnan kotisivu
* Humanistisen ammattikorkeakoulun sivut
* Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liiton kotisivut

Suomen ammattikorkeakoulujen opiskelijakunnat

ASK (Arcada) |
Copsa (Centria) |
O'Diako (Diak) |
Helga (Haaga-Helia) |
HAMKO (HAMK) |
HUMAKO (HUMAK) |
JAMKO (JAMK) |
Kaakko (XAMK) |
Kamo (Kajaanin AMK) |
POKA (Karelia) |
KOE (LAB) |
ROTKO (Lapin AMK) |
Laureamko (Laurea) |
METKA (Metropolia) |
Novium (Novia) |
OSAKO (OAMK) |
Polamk opk (Polamk) |
SAMMAKKO (SAMK) |
Savotta (Savonia) |
SAMO (SeAMK) |
TAMKO (TAMK) |
TUO (Turun AMK) |
VAMOK (VAMK) |
Skåhla (Ahvenanmaan AMK)
**Publikaani** (lat. *publicanus*) oli Rooman valtakunnassa henkilö, jolle maksettiin jonkin valtion tehtävän, esimerkiksi veronkannon suorittamisesta. Termi publikaani johtuu latinan sanasta *publicum*, julkiset asiat. Publikaanit olivat valtion tulojen, verojen ja tullien kanto-oikeuden vuokraajia. Verojen lisäksi publikaanit saattoivat hoitaa esimerkiksi kaivoksia ja laitumia. Tällainen valtion toimintojen ulkoistaminen takasi valtiolle säännölliset tulot, mutta oli altis väärinkäytöksille. Väärinkäytökset puolestaan aiheuttivat katkeruutta roomalaisia kohtaan.

Rooma kantoi hallitsemillaan alueilla veroja ja tulleja sekä eräitä muita maksuja. Ensin arvioitiin lain määräämien maksujen ja verojen kertymä. Sen jälkeen tietyn kantopisteen kanto-oikeuden saattoi ostaa yksityinen liikemies. Tavallisesti ostajat olivat varakkaita roomalaisia yksityishenkilöitä.
Usein rikkaat roomalaiset vuokraajat saattoivat myydä oikeutensa "alivuokraajalle". Tällaisina tulivat kysymykseen esimerkiksi Raamatusta tutut Israelin juutalaiset. Publikaanien ryhmä oli tärkeä, tosin halveksittu, yhteiskuntaluokka.

*Uudessa testamentissa* mainitut publikaanit olivat juuri tällaisia juutalaisia, jotka olivat tullivuokraajan palveluksessa. Tunnetuimpia heistä oli Sakkeus, joka oli saanut oikeuden Jerikon rajakaupungin tulliasemalle. Kreikankielisessä alkutekstissä Sakkeuksesta käytetään nimitystä *arkhitelones*, pääveronkantaja, veronkantajien johtaja. Se vastaa nykysuomalaista virkanimikettä verojohtaja.

Koska publikaanit olivat Rooman miehitysvallan palveluksessa, näitä vihattiin oman kansan pettäjinä ja ahneina rahan kerääjinä. He saattoivat periä tulleja ja maksuja enemmän kuin mihin oli oikeus. Näin heille saattoi kertyä taloudellisia pääomia.

Omana aikanaan Jeesus tyrmistytti juutalaista hengellistä ja maallista johtoa menemällä aterialle publikaanin luo. Ateriayhteys symboloi syvää ystävyyttä. Sakkeuksen lisäksi *Uusi testamentti* mainitsee Leevin, joka liittyi opetuslapseksi ja sai nimen Matteus. Virka tulliaseman alemmalla tasolla jäi. Tulevaisuus jäi mieheltä tämän liittymisen johdosta hämäräksi.
Suota 1800-luvun maalauksessa.
**Pripetin suot** (myös **Rokitnon** tai **Pinskin suot**) on suuri suoalue Ukrainan ja Valko-Venäjän rajamailla Pripet-joen ja sen sivuhaarojen molemmin puolin. Se on yksi Euroopan suurimmista kosteikkoalueista.

Alun perin suoalue kattoi Puolan alavat maat ja suuren osan Valko-Venäjän eteläosasta.*lähde?* Sen itäosaa on ojitettu ja kuivattu vuodesta 1872 alkaen laitumeksi ja viljelymaaksi. Kuivattamista edistettiin mittavilla maanrakennustöillä 1900-luvulla. 1960- ja 1970-luvulla ojitetut pellot tuottivat runsaita satoja muutaman vuosikymmenen ajan, mutta niiden maaperä köyhtyi, ja nyttemmin on alettu keskustella joidenkin osien ennallistamisesta.

Suuren osan vuodesta suoalue on luonnollinen este sotajoukkojen etenemiselle. Toisen maailmansodan aikana suoalue erotti toisistaan eteläisen ja itäisen rintaman taistelut. Myös neuvostopartisaanit piileksivät suolla. Sodan alkuvaiheessa saksalaiset uhosivat "kuivattavansa suot, tyhjentävänsä alueen roskaväestä ja asuttavansa sinne kunnon arjalaisia talonpoikia". Hanketta johti Konrad Meyer-Hetling. Adolf Hitler peruutti suunnitelman vuonna 1941. Yksi syy oli pelko siitä, että kuivatusta maasta tulisi pölyävää aroa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pripet Marshes *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.1.2014. (englanniksi)
2. ↑  Setting out for a marsh outing *Belarus Magazine*. Viitattu 20.1.2014. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  The Russian Resistance Movement *History Learning Site*. Viitattu 20.1.2014. (englanniksi)
4. ↑  Imagined Soil London Book Review. Viitattu 20.1.2014. (englanniksi)
**Amie Street** oli vuosina 2006–2010 toiminut indiemusiikkiin keskittynyt verkkokauppa ja verkkoyhteisö. Sivuston perustivat Brownin yliopiston opiskelijat Elliott Breece, Elias Roman ja Joshua Boltuch. Heidän tavoitteenaan oli auttaa riippumattomia ja kehittyviä artisteja markkinoimaan ja myymään musiikkiaan sosiaalisessa ympäristössä.*lähde?*

Amie Streetissä artistit eivät itse päättäneet levyjensä hintaa, vaan se määräytyi markkinapohjaisesti. Jokaisen kappaleen hinta lähti nollasta ja kasvoi sitä mukaa kun kappaletta ladataan, aina 0,98 dollariin saakka. Levyn hinta muodostui levyllä olevien kappaleiden yhteenlasketusta hinnasta. Artisti sai kaikista yli viiden dollarin yli menevistä tuloista 70 prosenttia.*lähde?*

Loppuvuodesta 2008 Amie Streetissä oli yli miljoona musiikkikappaletta, ja yritys työllisti 21 henkilöä. Sivustolla oli noin 90 000 käyttäjää kuukaudessa.. Amie Street Inc:n pääkonttori sijaitsi Long Islandilla New Yorkissa.

Sivusto suljettiin 22. lokakuuta 2010 Amazonin ostettua Amie Streetin.

Lähteet
-------

1. ↑  Amiestreet Quarkbase
2. ↑  Amazon aqcuires Amie Street
**Fred (Fredrik) Lindholm** (28. syyskuuta 1897 Tuusula – 19. marraskuuta 1969 Petroskoi Neuvostoliitto) oli taidemaalari, lavastaja ja Petroskoin suomalaisen teatterin pitkäaikainen taiteellinen johtaja.

Lindholmin puoliso oli näyttelijä Irja Takala (aiemmin Hämäläinen, 1910–1996). Tuusulan Hyrylässä syntyneen Lindholmin syntymävuosi on suomalaislähteiden mukaan 1897 ja neuvostoliittolaisten asiakirjojen mukaan 1902. Lindholm meni jo nuorena töihin sahalle Reposaareen, liittyi 1918 punakaartiin, vangittiin Suomen sisällissodassa ja joutui Hennalan vankileirille. Vuonna 1928 hän meni töihin Kanadaan ja sieltä edelleen vuonna 1931 metsätyöntekijäksi, puusepäksi ja kirvesmieheksi Belomorskiin Neuvosto-Karjalaan. Petroskoissa hän ryhtyi opiskelemaan ja harrastamaan maalausta. Lindholm sai maalauksiaan ensi kerran esille Moskovassa 1936 ja seuraavana vuonna Leningradissa. Taideopintojen ohella hän toimi silti yhä myös kirvesmiehenä Petroskoin rautatieasemalla. Keväällä 1938 aseman työprikaati, jossa oli kaksitoista suomalaista, pidätettiin ja Lindholm passitettiin vankileirille Solikamskiin, jossa hänen kätensä osin murskattiin. Lindholmin onnistui kuitenkin vapautua vankeudesta, ja hän sai taideopintonsa päätökseen 1941. Hänestä tuli 1944 Petroskoin suomalaisen teatterin taiteellinen johtaja, ja hän toimi tehtävässä lähes 20 vuotta. Lindholm suunnitteli lavastuksen yhteensä 55 näytelmään, ja hänen lavastusluonnoksiaan oli esillä useissa näyttelyissä. Hän jatkoi sotien jälkeenmyös taidemaalarin työtään ja maalasi useat tunnetut teoksensa 1950-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Takala, Irina (kääntänyt Laakso, Timo): "Fred Lindholm", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 200-201. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Hans Apel (1978)
**Hans Eberhard Apel** (25. helmikuuta 1932 – 6. syyskuuta 2011) oli saksalainen poliitikko ja Saksan sosialidemokraattisen puolueen (SPD) jäsen. Hän oli vuosina 1972-1974 ulkoministerin valtiosihteeri. Vuosina 1974-1978 hän oli talousministeri ja 1978-1982 hän oli puolustusministeri.

Koulutus ja ura
---------------

Valmistuttuaan ylioppilaaksi 1954 Hampurissa hän meni harjoittelijaksi vienti- ja tuontitehtäviin. Sen jälkeen hän aloitti taloustieteen opinnot. Vuonna 1960 hän sai tohtorin arvon valtiotieteissä. Vuosina 1958-1961 hän oli Euroopan parlamentin sosialistiryhmän sihteeri. Vuonna 1962 hänestä tuli Euroopan parlamentin virkamies ja hän työskenteli osastopäällikkönä vastuualueinaan talous, rahoitus ja kuljetus. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Rostockin yliopiston taloustieteiden kunniaprofessoriksi.

Perhe
-----

Apel meni naimisiin Ingrid Apelin kanssa 1956. Heillä oli kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Information on Dr. Apel from the German Ministry of Defense (English)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hans Apel**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hans Brachrogge** (n. 1590 – 1638 tai myöhemmin) oli tanskalainen muusikko ja säveltäjä.

Brachrogge oli yksi muusikoista, jotka kuningas Kristian IV päätti vuonna 1602 lähettää Italiaan opiskelemaan madrigaalin ja sen kaltaisten tyylilajien muotoon laadittavaa musiikkia. Brachroggea opetti Venetsiassa Giovanni Gabrieli. Palattuaan Tanskaan hän sai opetusta Melchior Borchgrevinckilta. Vuonna 1611 Brachrogge lähetettiin Mogens Pedersønin kanssa palvelemaan Anna Tanskalaisen musiikkiseurueessa. Kolme vuotta myöhemmin hän palasi Tanskan hoviin, jonka asiakirjoissa viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1638.

Yhdeksäntoista Brachroggen säveltämää canzonettaa on painettu kokoelmaan *Madrigaletti a III voci* (Kööpenhamina, 1619), joka muodostaa hänen musiikillisen perintönsä. Kokoelmaan kuuluvia kappaleita pidettiin helposti laulettavina ja esteettisesti miellyttävinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Brachrogge, Hans WorldCat Identities
2. 1 2 3 4  Hans Brachrogge Concentus Musicus Minnesota
3. ↑  Hans Brachrogge HOASM
4. 1 2  Hans Brachrogge AllMusic

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Jalasjärvi** on Jalasjärven kirkonkylältä Kurikkaan johtavan valtatie 3:n länsipuolella oleva järvi, jota ympäröivät Kannonkylä ja Jokipii. Jalasjärveen virtaa Jalasjoki. Jalasjärvi kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen ja Jalasjärven valuma-alueeseen. Jalasjärven vesipinta-ala on 135 hehtaaria ja sen valuma-alue on 70 200 hehtaaria. Jalasjärven syvyys on 5,8 metriä. Sitä ympäröivät viljelypellot ja laitumet. Järvi on lintujen suosima levähdyspaikka kevätmuuton aikana. Jalasjärven vesitilavuus on 1 600 000 m³. Vuoden 1998 LSU:n koekalastustietojen mukaan järvestä saa ahvenia, haukia, kiiskiä, lahnoja, mateita, salakoita, särkiä ja särkilahnoja. Kalastuslupia järvelle myy Jalasjärven kalastusseura.

Lähteet
-------

* Valtion ympäristöhallinto: Etelä-Pohjanmaan vedet nyt ja tulevaisuudessa[vanhentunut linkki]
* Kansalaisen Karttapaikka

### Viitteet

1. ↑  Maanmittauslaitoksen paikannimirekisteri, MaanmittauslaitosView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  Kyrönjoen kalastusalue: Kalastusluvat Kalatalouden Keskusliitto.  Arkistoitu 8.10.2007. Viitattu 16.4.2008.
**Fred Karinen** (1861 Kaavuono – 9. syyskuuta 1909 Astoria) oli amerikansuomalainen sanomalehtien kustantaja ja toimittaja.

Karinen muutti vanhempiensa mukana Norjasta Yhdysvaltoihin vuonna 1871. Hän toimi Hancockissa ensimmäisen amerikansuomalaisen lehden ja sen seuraajien *Swen Tuuvan* ja *Sankarin Maineen* latojana. Vuonna 1880 Karinen muutti Calumetiin, jossa hän latoi toista *Amerikan Suomalaista Lehteä*. Sittemmin hän muutti Minneapolisiin latomaan *Uutta Kotimaata*.

*Uudessa Kotimaassa* työskennelleet Karinen ja Alex Wirtamo muuttivat vuonna 1884 Ashtabula Harboriin, jossa he perustivat Charles Steenroosin ja Asser Ansonin kanssa *Yhdysvaltain Sanomia* julkaisseen kustannusyhtiön. Wirtamon liityttyä kilpailevaan *Pohjantähteen* *Yhdysvaltain Sanomien* toimittajana työskenteli Karisen ohella August Edwards. Vuonna 1889 Karinen muutti Ishpemingiin, jossa hän ryhtyi toimittamaan Suomalaisen Kansallis-Raittius-Veljeysseuran *Työmies*-lehteä. Raittiusliikkeen ja toimittajan tiet erosivat pian ja Karinen jatkoi lehden julkaisemista omissa nimissään. Vuonna 1892 hän muutti *Työmiehen* Minneapolisiin, jossa se sulautui August Edwardsin *Yhdysvaltain Sanomiin* muodostaen *Amerikan Uutiset*.

Vuonna 1893 Karinen siirsi *Amerikan Uutiset* Calumetiin, jossa siihen sulautui Hannes Helan vuonna 1890 perustama *Kalevan Kaiku*. Lehden toimittajana työskenteli Kalle Haapakoski. Vuonna 1898 Karinen aloitti Calumetissa Haapakosken toimittaman *Päivän Uutiset*, joka ilmestyi vain muutaman kuukauden ajan. Vuonna 1903 Karinen myi lehtiyrityksensä *Päivälehden* kustannusyhtiölle, työskenteli vähän aikaa sen taloudenhoitajana ja sittemmin kauppiaana Lauriumissa ja Red Jacketissa. Vuonna 1905 Karinen muutti Astoriaan, jossa hän julkaisi kuolemaansa saakka Kalle Haapakosken toimittamaa *Lännen Uutiset* -lehteä.

Karinen ampui itsensä kapakan takahuoneessa. Syyksi mainittiin rahahuolet.

Lähteet
-------

* *Amerikan Suometar 1899-1919: muistojulkaisu*. Hancock: Suomalais-luteerilainen kustannusliike, 1919. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2 3    *Uusi Suometar*, 10.10.1909, s. 6. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Kolehmainen, John I.: Finnish Newspapers in Ohio *genealogia.fi*.  Arkistoitu 22.4.2012. Viitattu 16.9.2016.
3. ↑  Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*, s. 514. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.
4. 1 2  Kolehmainen, John Ilmari: Finnish Newspapers and Periodicals in Michigan *genealogia.fi*.  Arkistoitu 21.1.2012. Viitattu 16.9.2016.
5. ↑  Amerikan Suometar, s. 86–87.
6. ↑  Amerikan Suometar, s. 88.
7. ↑    *Heinolan Sanomat*, 13.10.1909, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑    *Vapaus*, 7.10.1909, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
*Tämä artikkeli kertoo Jatkosodan aikana Itä-Karjalassa julkaistusta sanomalehdestä, joka toimitettiin ensin Joensuusta ja myöhemmin Helsingistä käsin. Muita samannimisiä lehtiä on täsmennyssivulla.*

**Itä-Karjala** oli Joensuussa ja Helsingissä vuosina 1942–1944 ilmestynyt itäkarjalaisten äänenkannattaja.

Karjalakerhojen Keskusliiton julkaisema lehti oli tarkoitettu 1920-luvun pakolaisille, jotka jatkosodan aikana näkivät mahdollisuuden palata kotiseudulleen. Lehteä saattoi pitää oppositiolehtenä Itä-Karjalan sotilashallinnon omalle *Vapaa Karjala*-lehdelle.

*Itä-Karjala* -lehti aloitti ilmestymisensä vuoden 1942 alussa. Sotilashallintokomitea myönsi lehdelle kuitenkin rahoitusta. Lehteä painettiin ensin Joensuussa ja myöhemmin Keravalla. Tarkoitus oli siirtää lehti "kotimaakuntaan maakunnalliseksi lehdeksi". Ohjelmakirjoituksessaan lehti vaati itäkarjalaisten kohtelemista samanarvoisena muiden suomalaisten heimojen kanssa. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt sanomalehtimäinen *Itä-Karjala* lakkasi suomalaisten vetäytyessä Itä-Karjalan alueelta. Sen päätoimittajina työskentelivät Mikko Karvonen (1941–1942) ja Vilho Timonen (1943–1944).

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 193. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  Hyytiä 2008, s. 135-136
3. ↑  Hyytiä 2008, s. 136

Lähteet
-------

* Hyytiä, Osmo: *Helmi Suomen maakuntien joukossa : suomalainen Itä-Karjala 1941-1944*. Edita, 2008. ISBN 9789513751319.
**Human Events** on yhdysvaltalainen konservatiivinen verkkosivusto, joka perustettiin alun perin sanomalehdeksi vuonna 1944. Vuodesta 2013 sitä on julkaistu vain verkossa. Lehden nimi tulee Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisestä lauseesta (*"When in the course of human events..."*).

Vietnamin sodan aikana *Human Events* kannatti sotaa mutta arvosteli usein Yhdysvaltojen strategisia päätöksiä. Lehden sotilasasiantuntija Thomas A. Lane vaati sodan laajentamista Laosiin ja Kambodžaan. 1980-luvulla *Human Events* kirjoitti Nelson Mandelan olevan "väkivaltainen marxilainen". Lehdellä oli vaikutusta Ronald Reaganin poliittisen ajattelun muotoutumiseen. Reagan sanoi vaihtaneensa puoluekantansa demokraatista republikaaniksi *Human Eventsin* ansiosta. Jotkut Reaganin lähipiiriin kuuluneista henkilöistä, kuten James Baker, yrittivät saada hänet lukemaan mieluummin muita lehtiä.

Tietokirjailija Tommi Uschanovin mukaan *Human Events* voidaan luokitella valemediaksi sen levittämien salaliittoteorioiden takia.

Vuonna 2005 *Human Events* julkaisi listan 1800- ja 1900-lukujen haitallisimmista kirjoista. Listalle valittiin muun massa *Kommunistinen manifesti*, *Taisteluni* sekä *Kinseyn raportti*.

*Human Eventsin* jakaman "Vuoden konservatiivi" -palkinnon ovat saaneet muun muassa Ronald Reagan, Mike Pence ja Sarah Palin.

Lähteet
-------

1. ↑  Reagan’s Favorite Rag Gets a Trump-era Makeover *Politico*.  16.5.2019. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
2. ↑    *Human Events*, 21.5.2012, 68. vsk, nro 18, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  The Other Side of Vietnam: The Conservative Movement and the Vietnam War (pdf) *SUNY Digital Repository*. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
4. ↑  Gleijeses, Piero: *Visions of Freedom: Havana, Washington, Pretoria, and the Struggle for Southern Africa, 1976-1991*. Chapel Hill: UNC Press Books, 2013. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  End of the Course for Human Events *National Review*.  28.2.2013. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
6. ↑  Sample text for President Reagan : the triumph of imagination / Richard Reeves *Library of Congress*. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
7. ↑  Ja tässä sitä ollaan (vain tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.1.2021. Viitattu 23.1.2021.
8. ↑  Ten Most Harmful Books of the 19th and 20th Centuries *web.archive.org*. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
9. ↑  Scott Walker: Conservative of the Year 2012 *Human Events*.  20.12.2012. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
Hans Biebow
**Hans Biebow** (1902 – 24. elokuuta 1947) oli Łódźin gheton saksalaishallinnon johtaja Puolassa. Ennen kuin hänestä tuli gheton valvoja, hän työskenteli kahvin maahantuojana Bremenissä.

Hänen hallintonsa aikana 164 000 juutalaista Puolan toiseksi suurimmasta kaupungista suljettiin pienelle alueelle kaupunkiin. Kommunikaatio gheton asukkaiden ja ulkopuolisen maailman kanssa oli katkaistu, ruokavarat vähissä ja tämä merkitsi, että monet gheton asukkaista nääntyivät hitaasti hengiltä. Olemassaolonsa aikana gheton väkimäärä paisui 204 000:een, kun lisää juutalaisia Keski-Euroopasta lähetettiin sinne. Gheton hallinto oli olemassa huhtikuusta 1940 kesään 1944, mutta kuljetukset ghetosta kuolemanleireille alkoivat loppuvuodesta 1941.

Biebow ulotti valtansa juutalaishallintoon, jota johti Chaim Rumkowski. Rumkowski uskoi, että juutalaiset voisivat selvitä, mikäli tuottaisivat halpoja ja tarpeellisia tarvikkeita natseille. Biebow hyötyi suunnattomasti juutalaisten myymistä tavaroista ja heiltä takavarikoidusta omaisuudesta. Väitetään myös, että hän toimitti vähemmän ruokaa ghettoon kuin hänelle oli maksettu, ja että hän laittoi erotuksen omaan taskuunsa.

Gheton tehtaat toimittivat tarvikkeita, kuten saappaita Saksan armeijalle, ja olivat voittoa tuottavia juutalaisten ansioista, koska heille maksettiin ainoastaan leivällä, sopalla ja muilla elintarvikkeilla. Natsien arvellaan hyötyneen tehtaista jopa 14 000 000 dollaria ja tehtaat pysyivätkin käynnissä melko pitkään. Gheton yli 200 000 asukkaasta selvisi lopulta hengissä noin 10 000.

Biebow kannatti juutalaisten käyttämistä halpana työvoimana tappamisen sijaan, mutta hän oli valmis omaksumaan tuhoamispolitiikan. Eloonjääneet kertoivat hänen rohkaisseen gheton viimeisiä juutalaisia kesällä 1944 nousemaan Auschwitzin juniin puheella, joka alkoi "Minun juutalaiseni..." ja lupasi heille työtä lännessä.

Sodan jälkeen Biebow tuomittiin kuolemaan Puolassa Łódź-oikeudenkäynnissä ja teloitettiin 24. huhtikuuta 1947.

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Masocore** on teoreettinen videopelien alalaji, joka tähtää pelaajien turhauttamiseen yhdistämällä monimutkaisia pelimekaniikkoja näennäisesti mahdottomiin "yritys ja erehdys" -tilanteisiin. Usein lajityypin edustajat ovat tasohyppelyitä tai bullet hell -räiskintäpelejä. Usein peleissä on rajoittamaton määrä "elämiä", jolloin vastusta voi haastaa loputtomasti uudelleen.

Lajityypin pelejä on julkaistiin jo 1980- ja 1990-luvuilla, mutta termi masocore yleistyi vuonna 2008 julkaistun blogikirjoituksen jälkeen. 1980-luvulla kolikkopelien vaikeustaso vaikutti myös Nintendon kehittämiin peleihin ja syntyi käsite *Nintendo hard* kuvaamaan *Mega Manin* kaltaisia pelejä. Nintendon Satoru Iwata on myöhemmin kommentoinut näiden pelien olleen kohtuuttoman vaikeita. Iwatan mukaan kehittäjät testasivat pelejä pelaamalla niitä paljon, joten he tulivat niissä niin taitaviksi, että alkoivat pitää niitä liian helppoina. Korkea vaikeusaste ei johtunut oudosta pelimekaniikasta tai kenttäsuunnittelusta, vaan pelattavuus oli lähtökohtaisesti hyvä. Erään artikkelin mukaan vanhat Nintendo-pelit ovat myös laskennan vaativuusteorian mukaan vaikeita (ks. P=NP).

Tuoreempia lajityypin edustavia ovat esimerkiksi *Spelunky* (2009) ja *Super Meat Boy* (2010).

Lähteet
-------

1. 1 2  Masocore *giantbomb.com*. Viitattu 4.8.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Unbeatable 2D Platformers Are All the Rage Among Hardcore Gamers *vice.com*.  5.9.2014. Viitattu 4.8.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  What is Masocore? [Gaming Definition, Meaning] *honeysanime.com*.  13.9.2017. Viitattu 4.8.2020. (englanniksi)
4. 1 2 3  Teens React to Mega Man: What We've Forgotten About "Nintendo Hard" Games *usgamer.net*.  15.12.2014.  Arkistoitu 8.11.2020. Viitattu 4.8.2020. (englanniksi)
5. ↑  Classic Nintendo Games are (Computationally) Hard (PDF) *arxiv.org*.  7.2.2014. Viitattu 4.8.2020. (englanniksi)
**Akhmim** on kaupunki Niili varrella Egyptin Sohagin kuvernoraatissa. Sen asukasluku oli vuonna 2006 101 509.

Maantiede
---------

Muinaisen Egyptin aikaisia raunioita ulkoilmamuseolla Akhmimissa.
Akhmim sijaitsee Egyptin Sohagin kuvernoraatissa Ylä-Egyptissä Niilin itärannalla. Sohag sijaitsee jonkin matkaa Niiliä alavirtaan päin joen länsirannalla. Matkaa Kairoon on noin 312 kilometriä.

Historia
--------

Abu Seifenin kirkon sisätiloja.
Kaupungin nykyinen nimi Akhmim on johdettu sen vanhasta koptinkielisestä nimestä *Šmin*. Kreikaksi se tunnettiin nimellä *Khemmis* ja myöhemmissä Bysantin valtakunnankautisissa teksteissä nimellä Panopolis. Aikanaan alueella puhutulla koptin murteella kirjoitettiin merkittävä määrä koptilaista kirjallisuutta. Sittemmässä kansanperinteessä tunnetaan Akhmimin Hermes Trismegistosin temppeli, joka ei kuitenkaan ole säilynyt nykypäiviin. Ibn Džubair kirjoitti temppelin puretun madrasan rakentamista varten 1300-luvulla, mutta lienee todennäköisempää, että temppeli on kadonnut jo tätä ennen. Mekkalaisten historioitsijoiden mukaan temppeliltä peräisin olleita pylväitä pystytettiin *haramille*.

Fatimidien kalifi al-Mustansirin kaudella Akhmimista tuli oman maakuntansa keskus. Alueella kasvatettiin sokeriruokoa ja taateleja. Al-Jakubi mainitsee sen olleen tunnettu nahkamatoista. Keskiajalla se tunnettiin tuottoisan maatalousalueen keskuksena. Kaupungissa sijaitsi myös tulliasema. 1700-luvulla se menetti asemansa hallinnollisena keskuksena ja se liitettiin Girgasta hallittuun maakuntaan. Samalla vuosisadalla kaupunki kärsi Egyptin mamelukkien sisäisistä taisteluista. Levottomuuksissa teloitettujen joukossa oli tuolloinen kuvernööri Hasan Akhmimi, joka toteutti kaupungin moskeijan kunnostustyöt vuosina 1702–1704.

Väestö
------

Akhmimin asukasluku oli vuonna 2006 101 509. Sen väestö käsittää huomattavan koptilaiskristillisen vähemmistön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Akhmīm Encyclopaedia Britannica. Viitattu 17.2.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  H.A.R. Gibb, J.H. Kramers, E. Levi-Provencal, J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam (vol I A–B)*, s. 330. E.J. Brill, 1986. ISBN 90-04-08114-3.
Suopotkupalloa.
**Suopotkupallo** on Suomessa kehitetty muunnelma jalkapallosta. Siinä on jalkapallo siirretty uuteen elementtiin, riittävän märälle suolle. Ajatus on lähtenyt liikkeelle suomalaisten hiihtäjien voimaharjoittelusta, jossa he juoksivat suolla.

Kilpailut
---------

Lajin ensiaskelia otettiin 1990-luvun lopulla ja vuonna 1998 järjestettiin ensimmäiset SM-kisat. Seuraavana vuonna oli vuorossa EM-kisat ja sitä seuraavasta eli vuodesta 2000 lähtien on pelattu maailmanmestaruudesta. Kisat järjestetään Hyrynsalmen Pölhövaaran Vuorisuolla. 

*Kainuun Paroonit Ry* ilmoitti syksyllä 2006 järjestävänsä oman MM-tapahtuman kesästä 2007 alkaen Sotkamon Heinämäkeen. Hankkeesta nousi kohu ja oli jopa mahdollista, että olisi järjestetty kahdet erilliset suopotkupallon maailmanmestaruuskilpailut. Osa rahoittajista kuitenkin vetäytyi, joten kisojen järjestelyvastuu siirtyi *Hiihtokeskus Ukkohalla OY:lle* ja suopotkupallon MM-kisat järjestetään jatkossakin vain Hyrynsalmella.

Ensimmäiset ulkomaalaiset maailmanmestarit olivat vuonna 2004 miesten kilpasarjassa *Penza-Center* ja business-sarjassa *LiRa/2*, molemmat joukkueet ovat Venäjältä. Vuonna 2005 Penza-Center uusi voittonsa. Mestaruus palasi Suomeen vuoden 2006 turnauksessa, kun *Nicky on the Butt* kirkasti neljä vuotta aiemmin voittamansa pronssin maailmanmestaruudeksi. Vuoden 2017 mestaruuden voitti miehissä venäläinen *Saint-Petersburg Lakes* -joukkue ja naisissa suomalainen *STBF*-joukkue.

Sääntöjä
--------

Jalkapallosta suopotkupallo poikkeaa muutenkin kuin kenttänsä pehmeyden puolesta. Kentän koko on 60x35 metriä ja maalit 2x5 metriä. Peliaika on 2x10 minuuttia. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset ja sivurajaheitot suoritetaan käsistä potkaisemalla. Paitsiosääntö ei ole voimassa. Suoraan maalivahdin käsistä lähteneestä avauksesta tullutta maalia ei hyväksytä (ellei joku muu koske palloon ennen maalin syntyä). Kaikki vapaapotkut, sivurajaheitot ja kulmapotkut ovat epäsuoria. Kentällä on yhtä aikaa 1 + 5 pelaajaa. Pelissä on lentävät vaihdot eikä vaihtopelaajien määrää ole rajoitettu (ellei järjestäjä tee niin).

Lähteet
-------

1. ↑  Venäjä rämpi suopotkupallon maailmanmestariksi Hyrynsalmella, paikallisjoukkue hopealle *Iltalehti*.  15.7.2017. Viitattu 15.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Suopotkupallon MM-kisojen virallinen kotisivu
* Riitaisa suopotkupallo pomppii Ukkohallassa. *Taloussanomat*.  14.11.2006.  Arkistoitu 28.9.2007.
* Ylen Elävä arkisto: Suopotkupallo on Suomen lahja urheilumaailmalle
* Ylen Elävä arkisto: Oudot kesälajit
Suontaan miekka (keskellä) Kansallismuseon näyttelyssä vuonna 2017.
**Suontaan miekka** on vuonna 1968 Tyrvännön Vesitorninmäeltä löytynyt miekka. Se ajoittuu 1000-luvulle.

Miekan terässä on säiläkirjoituksena tekstit *+NMIN+* ja *+NIOIN+,* jotka voivat olla muunnoksia tekstistä "Jumalan nimeen". Sen kahvanosat ovat ontoksi valettua pronssia.

Alun perin miekka liitettiin alueelta kaivettuun ruumishautaan, mutta miekka löytyi kuitenkin haudan täytemaasta. Kyseisestä vainajan haudasta löytyi myös toinen miekka, jossa ei ollut kahvaa. Hautaa epäiltiin pikään naisen haudaksi, mutta geenitutkimuksessa vainaja on osoittautunut mieheksi, jolla on ollut Klinefelterin oireyhtymäksi kutsuttu sukupuolikromosomipoikkeavuus.

Miekka edustaa Oakeshottin typologian mukaista tyypin X yhden käden miekkaa. Siinä on leveä veriura ja siinä on ollut pyöreähkö kärki. Alkuperäinen miekka on Kansallismuseon kokoelmissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikko Moilanen: *Viikinkimiekat Suomessa*, s. 185. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2018.
2. ↑  miekka *www.finna.fi*. Viitattu 25.7.2019.
3. ↑  Kulttuuriympäristön palveluikkuna *www.kyppi.fi*. Viitattu 25.7.2019.
4. ↑
**Aki Choklat** (s. 17. toukokuuta 1963 Jyväskylä) on kansainvälisesti menestynyt suomalais-marokkolainen kenkäsuunnittelija.

Choklat on opiskellut Yhdysvalloissa tähtäimenä diplomaatin ura. Hän oli harjoittelijana senaattori Dan Coatsin avustajana, kun hän tajusi olevansa väärällä alalla. Hän siirtyi American Expressin palvelukseen ja työskenteli siellä yksitoista vuotta. Elämänmuutos tapahtui kun Choklatin sisarukset muuttivat New Yorkiin. Vuonna 2001 hän teki oman kenkämalliston Jubakin, ja se pääsi tavarataloketju Barneysin valikoimiin. 39-vuotiaana hän aloitti opinnot Royal College of Artsissa. Sen jälkeen hän on suunnitellut omia mallistoja ja opettanut alan oppilaitoksissa Italiassa ja Britanniassa sekä toiminut trendiennustajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtanen, Viivi: Kuka? Aki Choklat *Helsingin Sanomat*.  24.8.2011. Viitattu 31.5.2019.
2. ↑  Päämääränä tuntematon Anna nro 25-26/2012 s. 112
3. ↑  Pinjola, Nina: Aki Choklatin uskomaton elämä (Internet Archive)  8.4.2008. Mtv3.fi.  Arkistoitu 7.6.2008. Viitattu 18.11.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Aki Choclat -verkkosivut
* Aki Choklat Ylen Elävässä arkistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Kyle Casciaro** (s. 2. joulukuuta 1987 Gibraltar) on gibraltarilainen jalkapalloilija, joka edustaa Gibraltar Football Leaguessa pelaavaa Lincoln Red Imps FC:tä. Casciaron pelipaikka on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Gibraltarin jalkapallomaajoukkueeseen. Casciaro on edustanut Lincolnia seuratasolla vuodesta 2010 asti. Kesällä 2014 hän pelasi seuran kanssa Mestareiden liigan karsintakierroksen ensimmäisessä vaiheessa. Maajoukkueessa Casciaro debytoi marraskuussa 2013 Slovakiaa vastaan Gibraltarin ensimmäisessä ottelussa Euroopan jalkapalloliitton UEFA:n jäsenenä. Avausmaalinsa maajoukkueessa Casciaro teki kesäkuussa 2014 Maltaa vastaan harjoitusottelussa. Tuo maali takasi Gibraltarille historian ensimmäisen virallisen voiton 1-0-lukemin. Siviilissä Casciaro työskentelee laivanvarustajana.

Lähteet
-------

* Kyle Casciaro Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.