recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alexander Maximilian Lindebäck** (12. syyskuuta 1841 Pori – 1908) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Lindebäckin vanhemmat olivat kapteeni Jacob Lindebäck ja Eva Magdalena Johansson ja puoliso vuodesta 1880 Tekla Gerasimova. Lindebäck tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikoulun alaisuudessa toimineeseen Meri-insinööri- ja tykistöopistoon vuonna 1852. Valmistuttuaan sieltä 1860 hänet ylennettiin konduktööriksi ja hän palveli vuoteen 1862 Pietarin redillä, purjehtien muun muassa fregatti Svetlanalla Itämerellä. Vuonna 1862 Lindebäck komennettiin Siperian laivastoon Amurille, missä hän yleni insinöörimekaanikkokunnan vänrikiksi 1863 ja aliluutnantiksi 1867. Hänet nimitettiin vanhemmaksi mekaanikoksi Siperian laivastoon kuuluneella höyrykorvetti Amerikalla vuonna 1868.

Luutnantiksi Lindebäck ylennettiin 1872 ja siirrettiin seuraavana vuonna palvelukseen Itämeren laivastoon. Alikapteeniksi ylennettynä hänestä tuli vanhempi mekaanikko korvetti Bajanille 1877. Hän osallistui 1880–1883 vanhempana mekaanikkona risteilijä Zabijakan Kaukoidän matkalle, jonka aikana vuonna 1882 hänet ylennettiin kapteeniksi. Vanhemman mekaanikon arvo Lindebäckille myönnettiin 1886. Hänet nimitettiin Kronstadtin sataman vanhemmaksi mekaanikkoinsinööriksi 1888, mutta komennettiin seuraavana vuonna palvelukseen Venäjän Tyynenmeren laivaston esikuntaan, jolloin hänet myös ylennettiin everstiksi ja korotettiin laivaston insinöörimekaanikkokunnan lippukomentajaksi. Lindebäck nimitettiin 1889 Tyynenmeren eskaaderin komentajan esikunnan insinöörimekaanikoksi, mutta hänet siirrettiin 1893 Kronstadtin sataman yli-insinöörimekaanikoksi. Venäjän–Japanin sodan alussa vuonna 1904 Lindebäck komennettiin Kaukoidän käskynhaltijan esikuntaan insinöörimekaanikkokunnan lippumiehenä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1905, sodan lopuuttua hänestä tuli lippumies Itämeren laivaston insinöörimekaanikkokuntaan toukokuussa 1905. Lindebäck sai eron Venäjän laivaston palveluksesta kenraaliluutnanttina syyskuussa 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Maximilian Lindebäck *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 8.3.2020)
**Vladimir Aleksejevitš Tšivilihin** (ven. Влади́мир Алексе́евич Чивили́хин 7. maaliskuuta 1928 Mariinsk, Kemerovon alue – 9. kesäkuuta 1984 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Vladimir Tšivilihin syntyi rautatieläisen perheeseen ja vietti lapsuutensa Taigan asemalla Kemerovon alueella. Hän kävi rautatieopiston ja valmistui Moskovan yliopiston journalistiikan tiedekunnasta vuonna 1954. Tšivilihin työskenteli toimittajana Tšernigovissa, Brjanskissa ja Moskovassa sekä matkusteli eri puolilla Neuvostoliittoa.

Tšivilihinin teoksissa yhdistyvät journalistiikka ja kaunokirjallisuus. Dokumenttinovelli *Hopeakiskot* (*Serbrjanyje relsy*, 1958–1967) kertoo epäonnisesta tutkimusmatkasta rautatien rakentamiseksi Sajanvuorille. Kirja *Po gorodam i vesjam* ("Kaupungeissa ja kylissä", 1976) sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon. Tšivilihinin pääteos on esseeromaani *Pamjat* ("Muisti", 1968–1983), jossa hän esittää näkemyksiään Venäjän historiasta. Sen toinen osa sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1982.

Suomennettu teos
----------------

* *Hopeakiskot: dokumenttinovelli*. Suom. Vuokko Ahveninen. Moskova: Edistys, 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Russkaja literatura XX veka. Prozaiki, poety, dramaturgi: biobibliografitšeski slovar*, s. 645–647. Moskva: OLMA-PRESS Invest, 2005. ISBN 5-94848-211-1. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Giles Heneage Radice** (4. lokakuuta 1936 – 25. elokuuta 2022) oli brittiläinen työväenpuolueen poliitikko, joka istui Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa vuosina 1973–2001 ja ylähuoneessa 2001–2022.

Radice syntyi Lontoossa ja vietti kahdeksan vuotta lapsuudestaan Intian Kalkutassa, jossa hänen isänsä työskenteli brittiläisen siirtomaahallinnon virkamiehenä. Suoritettuaan asepalveluksensa Coldstream Guards -rykmentissä hän opiskeli historiaa Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa ja valmistui vuonna 1961. Oxfordissa opiskellessaan hän liittyi työväenpuolueeseen. Hän työskenteli työväenpuolueen kansanedustajan Francis Noel-Bakerin avustajana.

Vuosien 1964 ja 1966 parlamenttivaaleissa Radice oli ehdolla alahuoneeseen Chippenhamin vaalipiiristä, muttei tullut valituksi. Vuonna 1966 hänet nimitettiin yleis- ja kunnallistyöntekijöiden GMWU-ammattiliiton tutkimusosaston johtajaksi. Radice valittiin alahuoneeseen Chester-le-Streetin vaalipiiristä vuonna 1973 käydyssä täytevaalissa. Vuoden 1983 vaaleissa vaalipiirin korvasi Durham Northin vaalipiiri, jota Radice siitedes edusti. Vuoden 1976 työväenpuolueen puheenjohtajavaalissa Radice kannatti puolueen puheenjohtajaksi Roy Jenkinsiä, vuonna 1980 Denis Healeytä ja vuonna 1983 Roy Hattersleytä. Vuosina 1983–1987 hän toimi työväenpuolueen varjohallituksessa opetusministerinä. Vuonna 1993 hän oli yksi puolueensa viidestä kansanedustajasta, jotka äänestivät Maastrichtin sopimuksen ratifioinnin puolesta, vaikka puolueen kansanedustajia oli ohjeistettu äänestämään tyhjää.

Vuonna 2001 Radice vetäytyi alahuoneesta, ja hänet aateloitiin paroniksi ja nimitettiin ylähuoneeseen.

Radice kuoli syöpään 25. huhtikuuta 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lord Radice obituary *The Times*.  27.8.2022.  Arkistoitu 7.1.2023. Viitattu 7.1.2023.
2. 1 2  Lord Radice, Labour moderate who helped prepare the intellectual ground for Tony Blair – obituary *The Telegraph*.  28.8.2022.  Arkistoitu 7.1.2023. Viitattu 7.1.2023. (englanniksi)
3. 1 2  Langdon, Julia: Lord Radice obituary *The Guardian*.  30.8.2022.  Arkistoitu 7.1.2023. Viitattu 7.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  Parliamentary career for Lord Radice *MPs and Lords*. UK Parliament.  Arkistoitu 7.1.2023. Viitattu 7.1.2023. (englanniksi)
5. ↑  Wynn Davies, Patricia: Tory MPs in record revolt: Lamont leaves door open for ERM re-entry (CORRECTED) *The Independent*.  21.5.1993.  Arkistoitu 7.1.2023. Viitattu 7.1.2023. (englanniksi)
6. ↑  Crown Office.  *The London Gazette*, 20.7.2001, nro 56281, s. 8601. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.1.2023.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* UK Parliament

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vladimir Petrovitš Terjoškin** (ven. Владимир Петрович Терёшкин; 22. heinäkuuta 1903 Suoju – 8. huhtikuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen puoluevirkailija ja Suomen asioiden asiantuntija. 

Vladimir Terjoškin syntyi venäläiseen talonpoikaisperheeseen. Hän kävi kaksi luokkaa koulua ja työskenteli Muurmannin radan rakennustöissä. Terjoškin liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1918 ja työskenteli sen jälkeen Neuvosto-Karjalassa erilaisissa hallinto- ja puoluetehtävissä. 1920-luvun loppupuolella hän hakeutui sotilasuralle ja valmistui myöhemmin Leninille nimetystä sotilas-poliittisesta akatemiasta.

Terjoškin oli talvisodan aikana politrukkina Kuusisen hallituksen armeijassa käyttäen suomalaista sukunimeä *Tervonen* ja hän kuulusteli suomalaisia sotavankeja Sorokassa. Jatkosodan jälkeen everstin arvoinen Terjoškin oli Suomessa vuosina 1944–1947 liittoutuneiden valvontakomissiota johtaneen Andrei Ždanovin avustajana, tulkkina ja sihteerinä. Hän oli myös sihteerinä Kominformin kokouksissa vuosina 1947 ja 1948. Sittemmin Terjoškin oli Moskovassa Ždanovin sihteeristön päällikkönä ja hän toimi vuodesta 1948 alkaen NKP:n kansainvälisen osaston apulaispäällikkönä, vastuualueenaan Pohjoismaat. 

Ždanovin vuonna 1948 tapahtuneen kuoleman jälkeen Terjoškin sai NKP:ssä vastuulleen Suomen asiat. Terjoškin oli koko 1950-luvun ajan Suomen Kommunistisen puolueen johdossa olleen Ville Pessin lähimpänä ohjaajana. Terjoškin oli vieraana Suomen Kommunistisen puolueen XI edustajakokouksessa Helsingissä touko-kesäkuun vaihteessa 1957 ja hän osallistui NKP:n ja SKP:n johdon tapaamiseen elokuussa 1961. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1963, jolloin hänen seuraajakseen tuli Aleksei Beljakov.

Lähteet
-------

1. 1 2  Zelenov M. V. & Pivovarov N. Ju: *Apparat TsK VKP(b): struktura, funktsii, kadry 1948–1952. Spravotšnik*, s. 547–548. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2020. ISBN 978-5-4469-1398-5.
2. ↑  Rentola, Kimmo: *Niin kylmää että polttaa. Kommunistit, Kekkonen ja Kreml 1947-1958*, s. 64. Otava, 1997. ISBN 951-1-14497-9.
3. ↑  Veikko Huuska : Terjoshkin – Tereshkin – "Tervonen", mies joka valvoi, Agricola, Puheenvuoroja historiasta 7.7.2015
**Alexander Rudolf (Saku) Klossner** (25. syyskuuta 1894 Rautu – 25. toukokuuta 1971 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Klossnerin vanhemmat olivat maanviljelijä Jac Klossner ja Julie Bernhard ja puoliso vuodesta 1930 sairaanhoitaja Emmi Kyllikki Tuomela. Hän tuli ylioppilaaksi Käkisalmen suomalaisesta yhteiskoulusta 1913 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1926. Tohtoriksi Klossner väitteli 1930 ja seuraavana vuonna hän sai kirurgian erikoislääkärin pätevyyden. Ennen sotia Klossner työskenteli lääkärinä muun muassa Helsingissä, Haagan kauppalassa, Viipurissa ja Hämeenlinnassa. Hän oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti 1937–1945, Turun yliopiston kirurgian professori vuodesta 1945, Turun lääninsairaalan vt. johtaja 1946–1958 ja Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajaylilääkäri vuodesta 1958. Hän oli myös Vakuutusyhtiö Sammon ylilääkäri 1946–1963. Klossner oli sotilasarvoltaan lääkintämajuri (1940), sisällissodassa hänelle myönnettiin muun muassa Raudun rintaman risti (1918).

Klossnerin mukaan on nimetty yksi Turun yliopistollisen keskussairaalan T-sairaalan auloista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 26.5.1971, HS Aikakone. Viitattu 12.3.2018.
2. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 277. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, p. 1155
4. ↑  T-sairaalan uuden luentosalin nimeksi Johan Haartman-sali (Arkistoitu – Internet Archive), VSSHP 22.03.2013. Viitattu 6.7.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
***Giljotiini*** oli vuosina 2001–2003 televisiokanava Nelosella esitetty suomalaiseen formaattiin perustuva visailuohjelma, jota juonsi aluksi Jukka-Pekka Palo. Vuonna 2002 hänet vaihdettiin Janne Virtaseen, koska oli tullut katsojapalautetta juontaja Palon tylyydestä kilpailijoita kohtaan. Ohjelman ohjasi Matti Palvalehto, ja se sai vuoden 2002 Formaatti-Finlandia-palkinnon. Ohjelman ohjelmaoptio myytiin 13 maahan.

Joka jakson alussa oli seitsemän kilpailijaa, joiden tehtävänä oli tietää, kuka ei tiedä vastausta juontajan esittämään kysymykseen. Silloin kilpailijan tuli haastaa vastakilpailija, ja jos tämä ei tiennyt vastausta, hän putosi pelistä pois ja haastaja pääsi jatkamaan pelin seuraavalle kierrokselle. Jos taas haastettava tiesi vastauksen, haastaja putosi pelistä pois. Pelin voi siis voittaa, vaikkei tietänyt vastausta yhteenkään kysymykseen. Joka jakson lopussa oli kahden viimeiseksi tulleen kilpailijan välinen finaali, jossa piti haastaa vastustaja, jos hän ei tiennyt oikeaa vastausta. Finaalissa haasteen sai peruuttaa kerran.

Jokaisella kilpailijalla oli kilpailun alussa 1 000 markkaa (vuonna 2001) ja myöhemmin 200 euroa (vuosina 2002–2003), ja kilpailija sai toisen rahat vastustajan pudotessa pelistä pois. Jakson lopussa käytävässä finaalissa vastustajan rahoja ei kuitenkaan enää saanut itselleen. Joka jakson voittaja pääsi jatkamaan kilpailua välieriin, joista oli mahdollisuus päästä tuotantokauden päättävään finaalierään. Ohjelmaa tehtiin kaikkiaan kolme tuotantokautta.

Ohjelmassa oli kilpailijoina tavallisten ihmisten lisäksi myös paljon julkisuuden henkilöitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Giljotiinin ohjelmaoptio myyty 10 maahan *Digitoday*. Viitattu 9.2.2016. (suomeksi)
2. ↑  Giljotiini *IMDb*. Viitattu 9.2.2016. (englanniksi)
3. ↑  [vanhentunut linkki]
4. ↑  Ohjelmaformaatteja meillä ja maailmalla *Dagmar*.  Arkistoitu 22.2.2016. Viitattu 9.2.2016. (suomeksi)
**Vally Weigl** (o.s. Pick) (11. syyskuuta 1894 Wien – 25. joulukuuta 1982 New York) oli itävaltalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut säveltäjä ja musiikkiterapeutti.

Elämäkerta
----------

Weiglin vanhemmat, lakimies Josef Pick ja Charlotte Pick (o.s. Rubinstein), kasvattivat hänet assimiloituneessa ja poliittisesti liberaalissa juutalaiskodissa. Hänellä oli sisko, Katherina (Käthe) Marianne. Vally Weigl opiskeli musiikkitiedettä Guido Adlerin johdolla Wienin yliopistossa. Lisäksi hän muun muassa sai yksityisopetusta säveltäjä Karl Weigliltä, josta myös tuli hänen puolisonsa vuonna 1921. Pariskunnalle syntyi vuonna 1926 poika Wolfgang Johannes.

Itävalta liitettiin Natsi-Saksaan, ja Weiglit pakenivat vuonna 1938 Sveitsin ja Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Weiglin äiti teki itsemurhan 1939, ja Käthe-sisko surmattiin Ravensbrückin keskitysleirillä. Weigl sai miehensä kanssa Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1943. Hän aloitti uudessa asuinmaassaan vakavan sävellystyön ja tuotti laajan valikoiman piano-, kamari- ja vokaaliteoksia. Hänen sävellystyylinsä mallina oli 1800-luvun lopun musiikki, ja hän piti etäisyyttä avant gardeen sekä Wienissä että Yhdysvalloissa. Weigl sävelsi vielä vanhoilla päivillään lähes täydellisestä kuulon menetyksestä huolimatta. Hän loi uran musiikkiterapeuttina valmistuttuaan Columbian yliopiston Teachers Collegesta vuonna 1953. Lisäksi hän tunsi kiinnostusta kieliä ja sekä kirjallisuutta kohtaan ja työskentelikin toistuvasti käännöstehtävissä.

Weigl oli pasifisti ja aktiivinen kveekarien jäsen*lähde?*; kveekarit auttoivat häntä pääsemään Yhdysvaltoihin. Pasifismi on esillä joissain hänen teoksistaan (*Requiem for Allison*). Hänen musiikkiinsa vaikutti myös hänen rakkautensa luontoon. Laululla on tuotannossa keskeinen osa. Weigl omisti Jimmy Carterille Carl Sandburgin runoihin säveltämänsä kamarikantaatin *The People, Yes!*. Säveltäjä sai vuonna 1976 National Endowment for the Arts -apurahan.

Jäätyään leskeksi vuonna 1949 Weigl vaali kuolleen miehensä musiikillista perintöä ja perusti tätä varten Karl Weigl -muistosäätiön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Karl Weigl Foundation: Vally Weigl: Biographical Overview


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitoria. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Montauk** oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Passaic-luokka*
John Ericsson valmisti aluksen Continental Iron Worksilla Greenpointissa New Yorkissa. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta New Yorkissa päällikkönään John L. Worden.

Palvelus
--------

Aluksen ollessa tärkein käytettävissä oleva ironclad-alus hyökättäessä Charlestoniin se lähti 24. joulukuuta 1862 New Yorkista. Alus saapui Port Royaliin South Carolinaan 19. tammikuuta 1863 liittyen Etelä-Atlantin sulkulaivueeseen. Du Pont lähetti *Montaukin*, *Senecan*, *Wissahickon*, *Dawnin* ja *C. P. Williamsin* tulittamaan Fort McAllisteria Georgiassa testatakseen ironcladien soveltuvuutta tehtäviin. Vaikka *Montauk* ei kärsinyt vaurioita, vaikka siihen osui 13 tai 14 kranaattia. Ironcladit uusivat hyökkäyksen 1. helmikuuta, jolloin ne tulittivat linnaketta vaurioittaen sitä pahoin. *Montaukiin* osui 48 kertaa. Alus tuhosi saarronmurtaja *CSS Rattlesnaken* 28. helmikuuta Ogeechee-joella, mutta alus vaurioitui osuttuaan miinaan.

Alus siirtyi 1. huhtikuuta North Edison -joelle valmistautuakseen hyökkäykseen Charlestoniin. Amiraali Du Pontin ironcladit hyökkäsivät iltapäivällä 7. huhtikuuta Fort Sumteriin. Alukset joutuivat rannikkotykistön tuleen, johon ne vastasivat. Alukset vetäytyivät illalla. Alusten vauriot estivät uusimasta hyökkäystä seuraavana päivänä.

Alukset hyökkäsivät 10. heinäkuuta Fort Wagneriin Morris Islandilla, minkä valtaus oli tärkeää Charlestonin sataman puolustuksen murtamiseksi. Osasto tulitti päivittäin Fort Wagneria, kunnes konfederaation joukot evakuoivat linnoituksen 6. syyskuuta. Alukset palasivat operoimaan Fort Sumterin ja Fort Moultrien valtaamiseksi, missä ne olivat vuoden loppuun.

Alus oli Charlestonin edustalla heinäkuuhun 1864 saakka, jolloin se siirrettiin Stonojoelle. Helmikuussa 1865 alus siirrettiin Cape Fear -joelle. Sisällissodan päätyttyä alus siirrettiin Washingtoniin, missä se palveli 27. huhtikuuta John Wilkes Boothin kelluvana arkun säilytyspaikkana ja sen jälkeen kuuden salamurhaan osallistuneen vankilana.

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1865 Philadelphiassa, jossa se oli reservissä. Alus myytiin 14. huhtikuuta 1904 Frank Samuelille.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  history.naval.mil

*Passaic*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *USS Passaic* - *USS Montauk* - *USS Nahant* - *USS Patapsco* - *USS Weehawken* - *USS Sangamon* - *USS Catskill* - *USS Nantucket* - *USS Lehigh* - *USS Camanche* |
| Edeltäjä: *USS Monitor* – Seuraaja: *USS Roanoke* |
**Vladimir Kiriakovitš Triandafillov** (ven. Владимир Кириакович Триандафиллов, 1894–1931) oli puna-armeijan yleisesikunnan operatiivisen osaston päällikkö Neuvostoliitossa. Hän johti Kliment Vorošilovin nimeä kantaneen vuoden 1929 jalkaväen kenttäpalveluohjesäännön kirjoitustyötä, johon osallistui 100 upseeria. Triandafillov kuoli lento-onnettomuudessa Moskovassa 12.7.1931.

Menestyksellisten operaatioiden taktiikka
-----------------------------------------

Puna-armeijan jalkaväen taisteluohjeissa pyrittiin yhdistämään liikkuvuus ja tulivoima. Triandafillovin "menestyksellisten operaatioiden" taktiikassa liikkeen tarkoituksena oli "kääntää" toinen vihollisen sivustoista ja sulkea pääjoukot saarroksiin. Liikkuvat tulivoimaiset joukot olisivat ratsuväkeä ja motorisoituja joukkoja. Jalkaväki ratkaisisi läpimurron suoralla rintamahyökkäyksellä. Jalkaväen vahvuudesta 2/3 osallistuisi nopeaan panssarivaunujen tukemaan läpimurtoon ja 1/3 etenisi toisena portaana lyöden vihollisen lopullisesti pistintaistelussa. Jalkaväen tukena olisivat panssarivaunujen lisäksi myös raskaat konekiväärit. Kenttätykistö keskittyisi etsimään ja tuhoamaan vihollisen tykistöasemia. Jos rintamahyökkäyksessä ei käytettäisi panssarivaunuja, kenttätykistö myös tukisi läpimurtoon pyrkivää jalkaväkeä.

Lähteet
-------

* Salomaa, Markku: *Punaupseerien nousu ja tuho.* S. 190-191. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5

Aiheesta muualla
----------------

* 
*
**Matthew Paul Miller** (s. 30. kesäkuuta 1979 West Chester, Pennsylvania), taiteilijanimeltään **Matisyahu**, on yhdysvaltalainen reggaeta ja vaihtoehtorockia esittävä muusikko. Matisyahu on uskonnoltaan juutalainen, mikä näkyy monissa hänen kappaleissaan.

Varhaisempi elämä ja Chabad-Lubavitch
-------------------------------------

Matisyahu on jäsen newyorkilaisessa Chabad-Lubavitchin juutalaisyhteisössä, jota johtaa rabbi Menachem Mendel Schneerson. Matisyahu syntyi Pennsylvanian West Chesterissä ja hänen perheensä lopulta asettui New Yorkin White Plains -alueelle. Hän on tuonut esiin juutalaisuuden uudistamista ja on jonkun aikaa soittanut nimellä "MC Truth" MC Mysticin yhtyeessä Soulfari. Lopulta hän kääntyi ortodoksijuutalaisuuteen ja aloitti soittamisen juutalaisessa yhtyeessä Pey Dalid.

Matisyahu opiskeli Tooraa Hadar Hatorahissa ješivassa ja hän sanoitti ja äänitti ensimmäisen albuminsa ollessaan yhä opiskelijana siellä. Hän on saanut musiikillista inspiraatiotaan Bob Marleyltä, Phishiltä ja rabbi Shlomo Carlebachilta. Hän antaa arvoa rabbi Simon Jacobsonin kirjalle *Toward A Meaningful Life* vaikutuksesta hänen uuden albuminsa *Youth* sanoituksiin.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* Shake Off the Dust... Arise (2004)
* Youth (2006)
* Light (2009)
* Spark Seeker (2012)

### Livealbumit

* Live at Stubb's (2005)
* Live at Twist & Shout (2009)
* Live at Stubb's, Vol. 2 (2011)

  

### Remixalbumit

* Youth Dub (2006)
* No Place to Be (2006)

### EP:t

* Shattered (2008)
* Miracle (2011)

### Singlet

* "King Without a Crown" (2005)
* "Youth" (2006)
* "Jerusalem" (2006)
* "One Day" (2009)
* "Miracle" (2010)
* "Darkness into Light" (2011)
* "Sunshine" (2012)
* "Live Like a Warrior" (2012)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matisyahu**.
* Photos of Matisyahu in Helsinki, Finland (englanniksi)
* Matisyahu virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Matisyahu Myspacessa (englanniksi)
* Fanien galleria (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Video Matisyahun livekonsertista Pariisissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |

 |
**USS Montpelier** (runkonumero SSN-765) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Los Angeles -luokka*
Alus tilattiin 6. helmikuuta 1987 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1989. Se laskettiin vesille 23. elokuuta 1991 kumminaan rouva Nancy Hayes Sununu ja luovutettiin laivastolle 13. maaliskuuta 1993 ensimmäisenä päällikkönään Victor R. Fiebing.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus sijoitettiin Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiaan. Risteilijä *USS San Jacinto* törmäsi 13. lokakuuta 2012 *Montpelieriin*. Seuraavana päivään aluksen vauriot tarkistettiin Kings Bayn sukellusvenetukikohdassa. Aluksesta tehtiin 15. helmikuuta 2013 vaurioiden korjaamiseksi 32 miljoonan dollarin täydennystilaus jo tilattuun modernisointiin. Töiden odotetaan valmistuvan heinäkuussa.*milloin?*

Lähteet
-------

1. 1 2  US Carriers - USS Montpelier
2. ↑  Uusisuomi 14.12.2012

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Montpelier (SSN-765)** Wikimedia Commonsissa
Lappalaisnainen hiihtää. Olaus Magnus (1553). Myös oletus naisten valta-asemasta lappalaisten keskuudessa on herättänyt pelkoa.
**Lappalaiset** tunnetaan **skandinaavisessa kansanperinteessä** ennen kaikkea voimallisina ja pelottavina noitina, samaan tapaan kuin suomalaisessa kansanperinteessä.

Skandinaavisissa tarinoissa saagoissa saamelaisista käytetään muun muassa nimityksiä "finnar", "lappir" ja "semsveinar". Joskus saamelainen ja suomalainen saattoivat mennä sekaisin ainakin myöhemmässä tulkinnassa, sillä suomalaisiakin on ajoittain on kutsuttu nimellä "finn". Yleisimmin suomalaiset on kuitenkin käsitetty kveeneiksi, kuten edelleen nykynorjassa. Myös karjalaiset on mainittu saagoissa. Suomalaisten (Kvenlandin väen) kerrotaan myös taistelleen lappalaisia (lappir) vastaan.

Muinaisskandinaaveilla oli saagojen mukaan saamelaisia tietäjiä apureinaan. Usein ihmisten poikkeukselliset taikakyvyt nähtiin seurauksena lappalaisista sukujuurista tai siitä, että henkilö oli käynyt lappalaisten opissa. Sekä lappalaisten että heidän noituuttaan opiskelleiden skandinaavien kerrotaan saagoissa tehneen samankaltaisia taikuuksia.

Muinaisskandinaaviset ryhmät saattoivat käyttää saamelaisten tietäjien mainetta muiden ryhmien pelotteluun. Vihollistakin on voitu leimata siitä, että he käyttävät hyväkseen lappalaisnoitia. Noituus koettiin usein epäoikeudenmukaiseksi, kieroksi ja epämiehekkääksi. Jopa ylijumala Odin sai muiden jumalten silmissä huonoa mainetta noituuksistaan. Muinaisskandinaavissa noituus oli "seid", joka on sukua saamen sanalle sidda, suomeksi seita.

Esimerkkejä saagoista
---------------------

### Olaf Haraldinpojan saaga

Olaf Haraldinpojan saagassa eräs soturi oli nimeltään Pieni Finn. Saaga kertoo tosin vain epämääräisesti, että jotkut väittivät häntä lappalaisen (finn) rodun edustajaksi. Finn oli todella lyhyt, mutta niin nopea, ettei mikään hevonen voinut voittaa häntä. Tällä ehkä tarkoitettiin sitä, että hän pystyi nopeasti hiihtämään syvässä hangessa, jossa hevosten oli hankala tarpoa. Hän oli kuningas Hrorekin uskottuja miehiä, mutta välttääkseen epäluuloja kuningas puhui hänen kanssaan syrjässä ja pikaisesti.

### Vatnsloesaga

Vatnsloesaga-niminen saaga kertoo kahden lappalaisen (semsveinar) matkanneen Islantiin kadonnutta esinettä etsimään. Matkan he suorittivat ilmeisesti valaina. Myös Heimskringlan mukaan lappalainen kävi Islannissa valaaksi muuttuneena. Hän vakoili Islantia Harald Gorminpojan hyväksi. Skandinaavipäällikkö Hundigr osasi noituutta, ja hän muuttui valaaksi hyökätessään erään laivan kimppuun. Valaaksi muuttuminen on ilmeisesti peräisin saamelaisesta perinteestä, jossa tietäjä vaipuu transsiin, ja hänen sielunsa uskotaan matkustavan tuonelaan valaan hahmossa.

Katso myös
----------

* Lappalaiset suomalaisessa kansanperinteessä
* Lapinnoita

Lähteet
-------

1. ↑  Saagan englanninkielinen käännös on varustettu lisähuomautuksella, että kyseessä oli lappalainen.
**Valmarin museo** on toinen Keminmaan paikallismuseoista Keminmaan kotiseutumuseon ohella. Museon päärakennus on rakennettu 1800-luvun alussa, jolloin pihapiirissä oli myös vanhempi päärakennus, sekä kolme aittaa, jotka kaikki on myöhemmin purettu. Nykyisin museon pihapiiriin kuuluu päärakennuksen lisäksi lohikellari ja aitta-navettarakennus. Museo on sisustettu 1920- ja 1930-lukujen tyyliin. Kaikki esillä olevat esineet ovat talon alkuperäistä esineistöä, sillä talo myytiin irtaimistoineen museoksi 1985. Kemijokisuussa sijaitsevalla Valmarinniemessä on ollut asutusta jo keskiajalla, ja Valmarin suku on asuttanut niemellä kolmea tilaa. Niemessä sijaitsi myös Kemin seurakunnan vanhin kirkko. Valmarin tilan elanto on tullut maanviljelyksestä, kaupasta ja kalastuksesta.

Kartta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Keminmaan kotiseutumuseot *Tornio*. Viitattu 17.12.2020.
2. 1 2  Keminmaan kunta: Valmarin museo *Valmarin museo*.
3. ↑  Valmarinniemi *Tornio*. Viitattu 17.12.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Valmarin museo (Q107170247)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | kotiseutumuseo, paikallismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Keminmaa |
|  |
| koordinaatit | 65°47′14″N 24°30′56″E﻿ / ﻿65.787222°N 24.515648°E﻿ / 65.787222; 24.515648 |
|  |
|  |

 |
Vladimir Velman (2011)
**Vladimir Velman** (s. 25. syyskuuta 1945 Tallinna) on Viron kansanedustaja Riigikogussa Tallinnan Haabrestin, Pohjois-Tallinnan ja Kristiinan vaalipiiristä. Hän on valmistunut Tallinnan polyteknisestä instituutista 1970 sekä toiminut aikakauslehti Ajalehen päätoimittajana sekä myös Viron televisiossa.

Kansalaisrauha
--------------

Velman edellytti, että pronssisotilas-patsaan siirtoon liittyvien kiistojen selvittämiseksi Venäjä ja Viro aloittaisivat vuoropuhelun. Perjantain 4. toukokuuta 2007 Viron kansanedustajat perustavat keskusteluyhteydeksi Kansalaisrauha-nimisen forumin, johon tulee virolais-venäläinen edustus.

Aiheesta muualla
----------------

* Riigikogu kansanedustajat: Vladimir Velman  (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. ↑  [Venäjän Ääni: Virolainen kansanedustaja kehottaa Viroa ja Venäjää luopumaan tunneperäisestä suhtautumisesta ja aloittamaan keskustelu - Эстонский депутат призывает Эстонию и Россию отбросить эмоции и начать диалог 3.5.2007  (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
*Tämä artikkeli kuvaa Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitoria. Muita samoin nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**USS Nantucket** oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Passaic-luokka*
Alus tilattiin Atlantic Iron Worksiltä Bostonista Massachusettsista. Alus laskettiin vesille 6. joulukuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 26. helmikuuta 1863 päällikkönään Donald McN. Fairfax.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui 7. huhtikuuta 1863 Konfederaation hallussa olleita Charlestonin sataman suojana olleita linnakkeita vastaan. Taistelussa alukseen osui 51 kranaattia ja alus korjattiin Port Royalissa. Alus palasi Charlestoniin tukemaan maavoimien operaatioita Morris Islandilla, taistelemaan 16. 17. 18. ja 24. heinäkuuta Fort Wagneria vastaan. Alus valtasi 15. syyskuuta brittiläisen höyryaluksen *SS Jupiterin* merellä. Alus taisteli 14. toukokuuta 1864 jälleen Charlestonin sataman suojana olleita linnakkeita vastaan, minkä jälkeen se oli sulkutehtävissä sodan päättymiseen.

Alus poistettiin palveluksesta 24. kesäkuuta 1865 Philadelphian laivastontelakalle, missä se oli reservissä vuosikymmenen. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 uudelleen *USS Medusaksi*, mutta alkuperäinen nimi palautettiin 10. elokuuta. Alus siirrettiin Portsmouthin laivastontelakalle vuonna 1875.

Reservissä olo aikanaan alus oli palveluksessa 29. heinäkuuta - 12. joulukuuta 1882 ja 16. kesäkuuta - 6. lokakuuta 1884, jolloin se operoi Yhdysvaltain koillisrannikolla. Alus makasi ankkurissa New Yorkissa reserviin sijoitettuna, kunnes se siirrettiin North Carolinan naval militialle vuonna 1895. Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Port Royalissa South Carolinassa. Alus myytiin 14. marraskuuta 1900 Thomas Buller and Companylle Bostoniin Massachusesttsiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  history.naval.mil

*Passaic*-luokan monitorit

|  |
| --- |
| *USS Passaic* - *USS Montauk* - *USS Nahant* - *USS Patapsco* - *USS Weehawken* - *USS Sangamon* - *USS Catskill* - *USS Nantucket* - *USS Lehigh* - *USS Camanche* |
| Edeltäjä: *USS Monitor* – Seuraaja: *USS Roanoke* |
**Keith Gillespie** (s. 18. helmikuuta 1975 Larne, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen entinen ammattijalkapalloilija. Pelipaikkana hänellä oli pääasiassa oikea keskikenttä. Hän kuului legendaariseen Manchester Unitedin 1992 FA Youth Cupin voittaneeseen joukkueeseen, josta kasvoi huomattavan paljon maajoukkuetason jalkapalloilijoita. Hän ei kuitenkaan saanut lyötyä itseään läpi valioliigatasolla Unitedissa ja siirtyikin Newcastle Unitediin jossa pelasi kausilla 1995-98 113 ottelua. Newcastlesta hän siirtyi Blackburn Roversiin kausiksi 1998-2003 ja pelasi siellä 115 ottelua. Kauden 2003–2004 Gillespie pelasi Leicester Cityssa ja muutaman Valioliigan taukovuoden jälkeen hän pelasi Sheffield Unitedissa vielä kaudella 2006–2007.

Valioliigassa pelatessaan Gillespie osallistui yhteensä 238 otteluun, joissa hän teki yhteensä 17 maalia ja hänen maalintekotarkkuutensa oli 43 % ja poikittaissyöttöjen tarkkuus 26 %.

Pohjois-Irlannin maajoukkueessa hän debytoi 7. syyskuuta 1994 ja sen jälkeen hän on edustanut maataan 86 maaottelussa ja tehnyt kaksi maalia.

Gillespie lopetti uransa vuonna 2013 pelattuaan tätä ennen kahden kauden ajan Irlannin 1. divisioonaan kuuluvassa Longford Town -joukkueessa. Lopetuspäätöksensä jälkeen Gillespie palasi kuitenkin pelikentille vuonna 2020, kun mielenterveyttä tukeva FC Mindwell -joukkue perustettiin. FC Mindwell on ensimmäinen Pohjois-Irlannin joukkue, jonka tarkoitus on auttaa mielenterveysongelmista kärsiviä ihmisiä. Joukkue pelaa Mid-Ulster -liigan 3. divisioonassa.

Gillespie myönsi omaelämänkerrassaan vuonna 2013 olevansa peliaddikti ja menettäneensä sen vuoksi yli 7 miljoonaa puntaa. Hänet julistettiin henkilökohtaiseen konkurssiin vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Keith Gillespie *transfermarkt*. Viitattu 7.1.2022.
2. ↑  Planet Football: Manchester United Youth Cup winners 1992 *planetfootball.com*. Viitattu 8.1.2022.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  New soccer club FC Mindwell launched to help mental health in Northern Ireland *The Irish News*.  5.8.2020. Viitattu 8.1.2022. (englanniksi)
6. ↑  The Telegraph: Keith Gillespie admits staking more than 100000 a day during gambling obsession *telegraph.co.uk*. Viitattu 7.1.2022. en
7. ↑  BBC.uk: Football player Keith Gillespie is declared bankrupt *bbc.com*. Viitattu 7.1.2022. en


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vulpes vulpes japonica** on Japanin Honshūn, Shikokun ja Kyūshūn saarilla tavattava ketun alalaji. Kettua (jap. Kitsune) pidetään Japanissa elinvoimaisena lajina ja se esiintyy paikallisessa kansanperinteessä.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pää lähikuvassa.
Alalajin *V. v. japonica* urokset ovat hieman naaraita kookkaampia. Urosten paino on 4.4–6,6 kg kg ja naaraiden 3,3–6 kg. Urosten ruumiinpituus on 55,5–70 cm ja naaraiden 51,5–67 cm. Korkeus on 32,2–42,3 cm. Jalat ovat pitkät ja hoikat. Turkin väritys vaihtelee okraisesta punertavaan. Pennut ovat ruskeita tai mustia. Kaula ja rinta ovat valkoisia. Ruumiin alapuoli on valkoinen tai harmaa. Päässä kuono on kapea ja terävä. Ylähuuli on valkoinen. Korvat ovat takaa mustat. Häntä on pitkä ja tuuhea, sekä hännänpää valkoinen.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*V. v. japonican* levinneisyysalue käsittää Japanin pääsaarista Honshūn, Shikokun ja Kyūshūn. Hokkaidōlla tavataan toista alalajia *V. v. schrencki*. Hokkaidōn ja Honshūn välinen Tsugarunsalmi muodostaa niin sanotun eliömaantieteellisen Blakiston-linjan.

Ketun elinympäristö Japanissa käsittää esimerkiksi ruohikoita ja jokien varsia. Ne välttelevät yleensä metsiä ja jyrkänteitä.

Elintavat
---------

Kettu Yoshitoshi Tsukiokan maalauksessa.
*V. v. japonica* esiintyy yleensä yksin tai yksiavoisina pareina. Ne ovat yleensä aktiivisia hämärän laskeudutta ja Kyūshūlla tyypillisen reviirin koko on 2,8–6,3 km². Tärkein yksittäinen saaliseläin on japaninruohomyyrä. Muita ravinnonlähteitä ovat japaninmetsähiiri, japaninpikkuhiiri, japaninhirven raadot, sekä ihmisen toiminnasta syntyvät ravinnonlähteet.

Japanissa ketut lisääntyvät marraskuusta tammikuuhun. Pentuja on tavallisesti kerrallaan 3–4. Pennut kasvatetaan pesäkoiloissa. Pesäkololla voi olla syvyyttä 50–100 cm. Pennut alkavat seurata emoaan ulos pesästä noin 45–60 päivän ikäisinä ja alkavat hankkia omaa ravintoaan itsenäisesti 3–4 kuukauden ikäisinä. Sukukypsuiksi ne kasvavat 12 kuukauden ikäisinä.

Uhat, suojelu ja ihminen
------------------------

Kettua pidetään Japanissa elinvoimaisena lajina. Kettu eli *kitsune* esiintyy japanilaisessa kansanperinteessä. Šintolaisuudessa sitä pidetään lähettiläänä, jonka tarkoitus on varmistaa, että maanviljelijät uhraavat riisin jumalalle. Tarinoissa siitä pidetään usein pahanilkisenä ja kettu pystyy muuttamaan muotoaan ihmisten kiusaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  José R. Castelló: *Canids of the World : Wolves, Wild Dogs, Foxes, Jackals, Coyotes, and Their Relatives*, s. 254–255. Princeton University Press, 2018. ISBN 978-0-691-18372-5. (englanniksi)
2. ↑  Trickster tale Encyclopaedia Britannica. Viitattu 19.3.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1039294
* Wikispecies: Vulpes vulpes japonica
* CoL: 5LSC3
* EoL: 1270448
* GBIF: 6164283
* iNaturalist: 361708
* ITIS: 726947
* MSW: 14000918
* NCBI: 476260

 |

 |
**Halofiilit** ovat eliöitä, jotka viihtyvät korkeassa suolapitoisuudessa. Halofiili on eräs esimerkki ekstremofiilisestä organismista. Halofiilit voidaan jakaa lieviin, kohtalaisiin ja erittäin halofiilisiin organismeihin. Määritelmä riippuu natriumkloridin pitoisuudesta, jonka eliö vaatii. Useat merieliöt ovat lieviä halofiileja, mutta kohtalaiset ja erittäin halofiiliset organismit ovat yleensä erikoistuneita mikrobeja, jotka elävät suolaisemmissa ympäristöissä kuin merivesi. Hyvin suolaisia paikkoja on maapallolla paljon, esimerkiksi aavikolla, rannikoilla, syvän meren pohjukoissa ja maanalaisissa suolakaivoksissa. Halofiileissa on heterotrofisia, fototrofisia ja metanogeenisia arkkeja, fotosynteettisiä, litotrofisia ja heterotrofisia bakteereja sekä fotosynteettisia ja heterotrofisia eukaryootteja. Esimerkkejä hyvin sopeutuneista ja laajalle levinneistä erittäin halofiilisista organismeista on esimerkiksi *Halobacterium sp. NRC-1*, syanobakteeri kuten *Aphanothece halopytica* ja viherlevä *Dunaliella salina*. Monisoluisista halofiilisista eukaryooteista on esimerkiksi suolasimpukka. Halofiilit voivat esimerkiksi tuottaa happamia proteiineja lisätäkseen osmoottisen stressin sietokykyä.

Lähteet
-------

1. ↑  Shiladitya DasSarma: Halophiles.  *eLS*, 2012. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 30.4.2016.  Englanniksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Tieteen termipankki: Halofiili
**USS Monitor** oli Yhdysvaltain laivaston monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.

Suunnittelu
-----------

*Monitor* oli suunniteltu matalan veden alukseksi taistelemaan joilla ja rannikoilla, sillä alus ei muun muassa suuren tykkitorninsa vuoksi ollut kovinkaan merikelpoinen. Aluksen kannella oli pyörivä tykkitorni, jossa oli kaksi 280 millimetrin tykkiä. Panssaroitu yläkansi oli vain hieman vesirajan yläpuolella. Suurin osa aluksesta oli veden alla, jotta alusta olisi vaikeampi upottaa. Myös kaikki henkilöstön tilat ja moottori sijaitsivat veden alla. Alus oli varustettu potkurilla, joka mahdollisti pelkän höyryvoiman käytön.

Valmistus
---------

Aluksen suunnittelija John Ericsson vastaanotti 4. lokakuuta 1861 laivaston tilauksen aluksen valmistamisesta. Aluksen rungon valmisti Continental Iron Works Green Pointissa Long Islandilla alihankintana. Propulsiojärjestelmän valmisti Delamater and Company New York Citystä ja tykkitornin, johon kuului kahdeksan kerrosta tuuman paksuisia rautalevyjä, toimitti Novelty Iron Works New Yorkista. Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen ironclad alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1862. Alus otettiin palvelukseen kuukautta myöhemmin 25. helmikuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti John L. Warden.

Palvelus
--------

Alus taisteli 9. maaliskuuta CSS Virginiaa vastaan Hampton Roadsin taistelussa, joka päättyi alusten välillä ratkaisemattomana. Alus upposi 31. joulukuuta Atlantin valtamerellä Cape Hatterasin lähellä ollessaan *USS Rhode Islandin* hinattavana. Turmassa sai surmansa kuusitoista miehistönjäsentä.

Hylky paikannettiin vuonna 1973. Monitorin torni löydettiin 1990-luvulla, ja se nostettiin lopulta kymmenkunta vuotta myöhemmin. Sen todettiin olevan yllättävän hyvin säilynyt. Tykkitorni, potkuri, ankkuri ja moottori ovat nykyisin näytteillä Newport Newsin merimuseossa.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  DANFS - USS Monitor
2. ↑  Gardiner, Robert s. 119

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **USS Monitor**.
* Historic Naval Ships Association - USS Monitor (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**EI** | **Yhdysvaltain laivaston monitorit** | Seuraaja:**Passaic-luokka** |
**Lappeen Riento** on Lappeenrannassa toimiva urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1919. Seura oli aikoinaan Lappeen kunnan merkittävin seura, ns. pitäjäseura, kunnes Lappee vuonna 1967 liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin.

Riennon päälajeja ovat olleet hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Seurassa on harrastettu myös joukkuepelejä, kuten kaukalopalloa ja 2000-luvun alussa ringetteä.

Lappeen Riennon erikoisuus on toimiva kyläosastojärjestelmä. Vuodesta 1931 seuran organisaatio on rakentunut kyläosastojen varaan. Osastoja on ollut kaikkiaan 16, joista toistakymmentä toimii edelleen 2000-luvulla. Seuran puheenjohtajana toimii Juha Heimala.

Vuonna 2009 ilmestyi seuran 90-vuotisesta historiasta kertova Antti O. Arposen kirjoittama kirja *Seurahenkeä ja talkootyötä*.

Hiihto
------

Riennon hiihtäjistä Martti Lautala oli 1950-luvulla kansainvälisten kilpailujen kärkipäässä, parhaimmillaan hän sai Falunin MM-hiihdoissa 1954 pronssimitalin 30 kilometrillä. Riennon Seppo Rantanen oli Suomen olympia- ja MM-joukkueissa 1988–1993. Riennon viimeisin arvokisahiihtäjä on Riikka Sarasoja-Lilja. Hän oli ankkurina talvella 2009, kun Riento voitti naisten viestinhiihdon Suomen mestaruuden. Sarasoja-Lilja edusti Suomea vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa.

Yleisurheilu
------------

Yleisurheilussa Riennon Leena Kaarna edusti Suomea korkeushyppääjänä Belgradin EM-kilpailuissa 1962 ja Tokion olympiakisoissa 1964.

Suunnistus
----------

Suunnistuksessa Riento on saanut kärkipään sijoituksia viesteissä, Jukolassa paras sija 9:s 1975. Hiihtosuunnistuksen viestin SM-kullan seura voitti 1983, hopeaa 1980 ja pronssia 1981. Seuran kasvatteja on muun muassa Heikki Pusa, joka on kunnostautunut sekä hiihtäjien että suunnistajien valmentajana. Hannu Pulli voitti yösuunnistuksen Suomen mestaruuden 1981 ja 1989.

Riento on järjestänyt yksin tai yhdessä muiden seurojen kanssa Jukolan viestin (1989 ja 2016), FIN5-suunnistusviikon, hiihtosuunnistuksen maailmancupin osakilpailun sekä suunnistuksen ja hiihdon SM-kilpailuja.

Aiheesta muualla
----------------

* Lappeen Riennon sivusto
Heilurikäyttöinen lyövä Valmet-seinäkello.
**Valmet** oli Valmet Oy:n kellomerkki, johon kuului pöytä- ja seinäkelloja.

Tausta
------

Valmetin valmius aloittaa kellotuotanto toisen maailmansodan jälkeen perustui Tampereella sijainneen lentokonetehtaan mittaritekniikkaan liittyvään osaamiseen. Aluksi kelloja mainostettiin valmistettavan Valmetin lentokonetehtaalla hienomekaniikkaosastolla.*lähde?*

Tuotanto
--------

Valmetin kellotuotanto aloitettiin 1950-luvun alussa. Aluksi valmistettiin ainoastaan seinäkelloja. Malleja oli kaikkiaan kymmenkunta. Vuonna 1954 tuotannossa oli 18 kellomallia – seinä- ja pöytäkelloja sekä ilmapuntareita. Koneistot valmistettiin lähinnä Tampereella, mutta jossakin määrin niitä tuotiin myös ulkomailta. Tehdas sijaitsi Valmetin Instrumenttitehtaassa Tampereen Härmälässä.*lähde?*

Kellojen kaapit ja kotelot olivat puuta, joko koivua tai jalopuuta sekä vaneria, fajanssia ja muovia. Kellomallit nimettiin kotoisasti suomalaisin etunimin: mm. Olli, Matti, Antti, Jussi, Iisakki, Aino, Aila ja Rauni.*lähde?*

Tuotannon lopetus
-----------------

Vuonna 1969 Pentti Kiuru sai Valmetin kellojen yksinmyyntioikeuden, ja seuraavana vuonna myös osa tuotannosta siirtyi Kiurulle. Valmet luopui lopullisesti kellotuotannosta vuonna 1976. Myöhemmin kelloja valmistettiin nimellä Aika.

Lähteet
-------

1. ↑  Suomalainen kellotuotanto – niukkuuden aikaa Kellomuseo. Viitattu 22.1.2014.
**Vulpes vulpes ichnusae** on Sardinian ja Korsikan saarilla tavattava ketun alalaji.

Taksonomia
----------

*Vulpes vulpes ichnusae* on ketun (*Vulpes vulpes*) alalaji. Ketun eri alalajien olemassaoloa ei kuitenkaan ole todennettu geenianalyysein. Laskematta sukupuuttoon kuolleita lajeja *V. v. ichnusae* on mahdollisesti Sardinian ja Korsikan ainut autoktoninen nisäkäs. On tosin myös mahdollista, että kettu levisi alueelle vasta ihmisten mukana neoliittisella kaudella noin 7 000 vuotta sitten.

Koko ja ulkonäkö
----------------

*V. v. ichnusae* on mantereen kettulajeja jonkin verran pienempi. Urokset painavat 5-7 kg ja naaraat 4,5-6,5 kg. Ruumiin pituus on 59-64 cm ja korkeus 35-50 cm. Mantereen ketuista alalajia erottaa myös esimerkiksi tummempi turkki ja pienemmät korvat. Turkin väritys vaihtelee okranpunertavasta harmaaseen karvoitukseen selässä ja kellanruskeaan vatsan puolella. Kurkku ja rinta ovat valkoiset. Päässä kuono on sorja ja terävä. Ylähuuli on valkoinen. Suorat korvat ovat takaa mustat ja kellanruskeat sisältä. Hännänpää on valkoinen tai harmaa.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Alalajia *V. v. ichnusae* tavataan Ranskaan kuuluvalla Korsikalla ja Italiaan kuuluvalla Sardinialla. Sen elinympäristö käsittää korkeiden seutujen macchiaa ja vesistöjen lähistöjen kasvillisuutta. Sen sijaan se välttelee matalampien alueiden macchiaa ja garigueeta.

Elintavat
---------

Alalajia *V. v. ichnusae* tavataan yleensä yksinään tai lisääntyvänä parina. Se käyttää ravinnokseen etenkin pieniä nisäkkäitä, kuten jyrsijöitä ja jäniseläimiä. Se syö myös esimerkiksi mansikoita, taateleja ja päärynöitä, sekä hyönteisiä, lintuja, matelijoita ja raatoja.

Uhat ja suojelu
---------------

Alalajia *V. v. ichnusae* pidetään elinvoimaisena. Se on suhteellisen yleinen niin Korsikalla, kuin Sardiniallakin. Alalaji ei ole erikseen osa CITES-sopimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  José R. Castelló: *Canids of the World : Wolves, Wild Dogs, Foxes, Jackals, Coyotes, and Their Relatives*, s. 234–235. Princeton University Press, 2018. ISBN 978-0-691-18372-5. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q519097
* Wikispecies: Vulpes vulpes ichnusae
* CoL: 5LSBY
* EoL: 1270445
* Fauna Europaea: 305297
* Fauna Europaea (new): 2eb7d9f4-ed5f-4e70-99e2-e7d2e4a8590b
* GBIF: 6164282
* ITIS: 726944
* MSW: 14000915

 |

 |