recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Harri Rantanen** (s. 1960) on suomalainen basisti. Hän asui 11-vuotiaaksi Tukholmassa. Hänen setänsä Veikko Rantanen oli tanssimuusikko, jonka instrumentti oli myös basso. 1970-luvulla hän tutustui gospel-piireissä Teppo Nuorvaan, Jaakko Löyttyyn ja myöhemmin Heikki Silvennoiseen.

Gramexin tilastojen mukaan Rantanen on Suomen 9. eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2021 oltuaan siihen saakka mukana 3 864 levytyksellä. Merkittävässä osassa Rantasen studiolevytyksistä rumpalina on toiminut Anssi Nykänen, johon Rantanen tutustui jo vuonna 1986.

Rantanen on studiotyön lisäksi keikkaillut muun muassa Ben Granfelt Bandissä, Freud Marx Engels & Jung -yhtyeessä, Nylon Beat -yhtyeessä sekä Pekka Ruuskan yhtyeessä. Rantanen ja Nykänen ovat mukana myös tanssiorkesteri Dallapén uudessa tulemisessa. Konserttikiertueita hän on tehnyt muun muassa Paula Koivuniemen ja Jari Sillanpään kanssa. 1990-luvun alussa hän tuurasi myös Mikko Löyttyä Q.Stone-yhtyeen kiertueilla. Jope Ruonansuun levyillä hänen nimensä oli muodossa *Harri Humppa Rantanen*.

Harri Rantanen on esiintynyt *Kummeli*-sketsisarjan mukana muun muassa *Kummeli Stories*- elokuvassa, jonka alkupuolella hän nousee alastomana portaita samalla, kun taustalla kuulutetaan "Kapteeni Rantanen, pukunne on saapunut pesulasta".

Hänen esikuviaan basisteina ovat olleet muun muassa Stu Cook, Roger Glover, Jack Bruce, John Paul Jones, Jaco Pastorius sekä suomalaisista soittajista Pekka Pohjola ja Juha Tikka.

Soittimet
---------

* Fender Jazz Bass '62
* Fender Jazz Bass '64
* Fender Telecaster Bass '75
* Fender Jazz Bass V '00
* Danelectro Longhorn
* Lakland JoBo '06
* Dean Pacer sähkökontrabasso
* Markbass vahvistimet ja kaiuttimet

Lähteet
-------

1. ↑  40-vuotias Gramex selvitti sata ahkerinta levyttäjää  2016. Web Archive (Gramex).  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 28.12.2021.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Harri Rantanen Elonetissä

Freud Marx Engels & Jung

| 
* Pekka Myllykoski
* Arto Pajukallio
* Antti Tammilehto
* Jupe Litmanen
* Tommi Ollikainen
* Tero Pulkkinen

 |
| --- |
| 
* Ari Väänänen
* Mikko Saarela
* Heikki Hynynen
* Markku Austi
* Jari Metsberg
* Jussi Kinnunen
* Jarmo Hynninen
* Juha Sivonen
* Pekka Virtanen
* Into Koponen
* Jari Luostari
* Jani Auvinen
* Mika Lilja
* Olli Krogerus
* Jukka Harju
* Harri Rantanen
* Markus Raivio

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Albumit | 
* Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta
* Siunattu hulluus
* Takamehtien mekatähtiä
* Jokainen hakee juomansa itse
* Aina ja iankaiken
* Huomenna päivä on uus
* Anjovissalaattia
* Hittihökkeli
* Paikkoi ja pleisei
* Sattuipa hassusti matkalla Forumiin...
* Amerikkalaisia unelmia

 |
| Kokoelmat | 
* Koottuja teoksia
* Jäähyväiset laseille
* Lauluja rakastamisen vaikeudesta
* Helmet, hitit & hutit
* 44 Kantria Ja Rokkia
* Helmet, hitit ja hutit II (1998-2015)

 |
| Kirjallisuutta | 
* Mikko Saa Relaa!
* Jokainen hakee nuottinsa itse
* Viekää minut baariin veljet
* Mihis me jäätiinkään? – Ison Kirjan Poika

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Valokuva Dejimasta 1870-luvulta.
**Dejima** (jap. 出島, ’uloskäyntisaari’) oli keinotekoinen, viuhkanmuotoinen saari Japanissa Nagasakin edustalla. Se toimi Alankomaiden kauppapaikkana Japanin eristäytymisen (sakoku) aikana Edo-kaudella, vuodesta 1641 vuoteen 1859.

Mahtava shōgun Tokugawa Iemitsu määräsi vuonna 1634 keinotekoisen saaren rakennettavaksi portugalilaisten kauppiaiden käyttöön. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1636 Nagasakin varakkaimpien kauppiaiden rahoituksella. Shimabaran kapina, johon kristityt japanilaiset osallistuivat aktiivisina, kukistettiin hollantilaisten tuella. Kapinan jälkeen portugalilaiset ja muut katolisten kansojen edustajat karkotettiin Japanista. Vuonna 1638 shogunaatti määräsi, että Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian (holl. *Vereenigde Oost-Indische Compagnie*, VOC) oli siirrettävä kaikki liiketoimensa Hiradon satamasta Dejimaan vuoteen 1641 mennessä. Sen jälkeen ulkomaankauppaa käytiin vain Alankomaiden ja Kiinan kanssa. 

Sillä, että Dejima oli rakennettu täytemaasta, oli myös symbolinen merkitys: ulkomaalaiset pidettiin poissa Japanin pyhältä maaperältä. Saari oli pieni, 120 metriä kertaa 75 metriä, ja yhteydessä mantereeseen pienen, vartioidun sillan kautta. 

Kun eristäytyminen oli päättynyt, Dejiman kauppapaikka suljettiin vuonna 1859. Nyttemmin alueelle on tuotu lisää täytemaata, sataman rakennetta on muutettu ja Nagasaki-joki ohjattu uuteen uomaan, ja saaren jäänteet ovat sulautuneet osaksi Nagasakin kaupunkia.

Galleria
--------

* Dejima ja Nagasakin lahti, noin 1820.Dejima ja Nagasakin lahti, noin 1820.
* Kartta Dejimasta Isaac Titsinghin kirjassa Bijzonderheden over Japan, 1824.Kartta Dejimasta Isaac Titsinghin kirjassa *Bijzonderheden over Japan*, 1824.
* Dejima (etualalla) Nagasakin lahdelta nähtynä, noin 1836.Dejima (etualalla) Nagasakin lahdelta nähtynä, noin 1836.
* Hollantilaisia miehiä sekä japanilaisia naisia katsomassa Dejimassa, kuinka hollantilaista laivaa hinataan Nagasakin lahdelle. Kawahara Keigan maalaus 1800-luvun alkupuolelta.Hollantilaisia miehiä sekä japanilaisia naisia katsomassa Dejimassa, kuinka hollantilaista laivaa hinataan Nagasakin lahdelle. Kawahara Keigan maalaus 1800-luvun alkupuolelta.
* Hollantilaisia pelaamassa biljardia Dejimassa. Maalaus 1800-luvun alkupuolelta.Hollantilaisia pelaamassa biljardia Dejimassa. Maalaus 1800-luvun alkupuolelta.
* Kuva Dejimasta Philipp Franz von Sieboldin kirjasta Nippon, 1897.Kuva Dejimasta Philipp Franz von Sieboldin kirjasta *Nippon*, 1897.
* Pienoismalli hollantilaisesta kauppapaikasta Dejimassa, 1995.Pienoismalli hollantilaisesta kauppapaikasta Dejimassa, 1995.
* Pienoismalli Dejimasta leideniläisessä museossa, 2017.Pienoismalli Dejimasta leideniläisessä museossa, 2017.

Katso myös
----------

* Rangaku

Lähteet
-------

1. ↑  The Birth of Dejima Nagasaki City.  Arkistoitu 22.8.2007. Viitattu 27.1.2008.
2. ↑  The Disappearance of Dejima Nagasaki City.  Arkistoitu 22.8.2007. Viitattu 27.1.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dejima** Wikimedia Commonsissa
**Joint Tactical Radio System** on yhdysvaltalainen ohjelma, jonka tarkoituksena on kehittää ohjelmistoradiojärjestelmä sotilaalliseen käyttöön siten, että aaltomuodot vakioidaan ja ohjelmistoradio kykenee käsittelemään uudet ja olemassa olevat aaltomuodot.

Tuotelinjat
-----------

Joint Tactical Radio System koostuu viidestä käyttöönottoluokka 1:n (ACAT I) ja yhdestä käyttöönottoluokan 3:n teknologiaohjelmasta.

### Ground Domain

Ground Domain, aikaisemmin rypäs 1, josta vastaavat Yhdysvaltain maavoimat, oli tarkoitettu varustamaan Yhdysvaltain laivaston merijalkaväen ja Yhdysvaltain maavoimien ajoneuvot, Yhdysvaltain ilmavoimien taktiset ilmavalvontatahot ja Yhdysvaltain maavoimien helikopterit. Rypäs 1 sisälsi myös aaltomuodon kehitysohjelman Wideband Networking Waveform (WNW), joka on seuraavan sukupolven Internet-tiedonsiirtoprotokolla tarkoitettuna vapaamuotoisesti muodostettaville verkoille (MANET). 2005 rypäs nimettiin uudelleen Ground Mobile Radio:ksi (GMR), ja siitä oli poistettu Yhdysvaltain ilmavoimien taktiset ilmavalvontatahot ja Yhdysvaltain maavoimien helikopterit. Kansallinen turvallisuusvirasto vahvisti JTRS:n GMR-ryppään aseman vuonna 2012.

Handheld, Manpack and Small Form Factor - ohjelma, joka on virallisesti rypäs 5 ja jota Yhdysvaltain maavoimat johtavat, on tarkoitettu kehittämään kädessä pidettäviä, kannettavia ja pieniä radioita. Uudelleen nimeäminen tapahtui 2006.

Airborne, Maritime, Fixed station, aikaisemmin rypäs 3 ja rypäs 4, on tarkoitettu kehittämään laivastokäyttöön ja Yhdysvaltain laivaston merijalkaväen käyttöön kiinteä radio. Ohjelmasta vastasi Yhdysvaltain laivasto. Ohjelma oli osa Digital Modular Radio -ohjelmaa. Rypäs 4:ää johtivat Yhdysvaltain ilmavoimat, jonka tarkoituksena oli tuottaa radiot ilmavoimille ja niin laivaston kiinteäsiipisille lentoaluksille kuin myös helikoptereillekin. 2004 ryppäät 3 ja 4 yhdistettiin Airborden and Maritime Fixed-Station program:ksi. 2006 siihen siirrettiin Ground Domain:sta, rypäs 1:stä maavoimien helikoptereiden radiokehitys.

Kritiikkiä
----------

JTRS -järjestelmän kehittäminen alkoi jo vuonna 1997, jolloin alusta lähtien Yhdysvaltain puolustusjärjestö (engl. *Defense Department*) aliarvioi siihen liittyneitä ohjelmistojen perushaasteita, minkä seurauksena kehitystyö venyi viidentoista vuoden mittaiseksi ja maksoi kuusi miljardia dollaria eikä JTRS:ää saatu merkittävästi laajempaan käyttöön.

Lähteet
-------

1. ↑  The First JTRS Wideband Networking Waveform (WNW)-capable Radio System Approved by the National Security Agency *Press Releases*.  23.5.2012. Joint Program Executive Office, Joint Tactical Radio System.  Arkistoitu 3.7.2012. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
2. ↑  Gallagher, Sean: How to blow $6 billion on a tech project *Information Technology*.  19.6.2012. Ars Technica. Viitattu 28.12.2020. (englanniksi)
|  |
| --- |
| Osa artikkelisarjaa |
| Mormonismi |
|  |
| Historia
* Joseph Smith
* Ensimmäinen näky
* Urim ja tummim
* Oliver Cowdery
* Martin Harris
* David Whitmer
* Brigham Young
* Sidney Rigdon

 |
| Oppi ja rituaalit
* Jumala
* Pelastussuunnitelma
* Oppi kirkosta
* Kaste
* Sakramentti
* Konfirmaatio
* Endaumentti
* Sinetöinti
* Pappeus
* Avioliitto
* Perhe
* Moniavioisuus
* Viisauden sana
* Jumalanpalvelus
* Sijaistoimitukset
* Valmistavat toimitukset

 |
| Pyhät tekstit ja muut julkaisut
* Mormonin kirja
* Raamattu
* Oppi ja liitot
* Kallisarvoinen helmi

 |
| Toimintatavat ja kulttuuri
* Temppeli
* Lähetystyö
* Apujärjestö
* Pyhäkoulu
* Apuyhdistys
* Alkeisyhdistys
* Nuoret miehet
* Nuoret naiset

 |
| Organisaatio ja johtaminen
* Myöhempien aikojen pyhien liike
* MAP-kirkko
* MAP-presidentti
* Ensimmäinen presidenttikunta
* Kaksitoista apostolia
* Apostoli
* Seitsenkymmenet
* Johtava piispakunta
* Yleisauktoriteetit
* Vaarna
* Ylipappi
* Piispa

 |
| Katso myös
* Kritiikki
* Jäsenmäärä
* Mormonismi Suomessa

 |
| * n
* k
* m
 |

**Johtava piispakunta** (engl. *Presiding Bishopric*) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa ja eräissä muissa mormonistisissa yhteisöissä korkein Aaronin pappeutta johtava elin. Se koostuu johtavasta piispasta ja kahdesta tämän kutsumasta neuvonantajasta. Kirkon muiden piispojen tapaan ensimmäisen piispakunnan jäsenet ovat ylipappeja Melkisedekin pappeudessa. Johtava piispakunta lasketaan kirkon yleisauktoriteetteihin.

Kirkon johtavan piispakunnan tehtävänä on kirkon ajallisista asioista (kuten kiinteisöt ja sijoitukset) huolehtiminen sekä piispojen toiminnan ohjaaminen ja koordinointi. Yhdessä ensimmäisen presidenttikunnan ja kahdentoista apostolin koorumin kanssa johtava piispakunta muodostaa kirkon kymmenysneuvoston, joka vastaa kymmenysvarojen käytöstä. Johtava piispakunta vastaa myös osaltaan Aaronin pappeuden koulutusohjelmasta, vaikka päävastuu tästä onkin Nuorilla miehillä.

Johtava piispakunta muodostaa myös yhdessä kahdentoista ylipapin kanssa kirkon yleisneuvoston, jonka tehtävänä on kurittaa ja mahdollisesti jopa erottaa kahdentoista apostolin koorumin ja ensimmäisen presidenttikunnan jäseniä. Tämä neuvosto on kuitenkin kokoontunut vain kahdesti, vuosina 1838 ja 1844, eikä sillä yleensä katsota olevan merkitystä kirkon nykyisessä hallinnossa.
**Aurelius Ambrosius** on tarumainen hahmo, joka esiintyy Geoffrey Monmouthilaisen teoksessa *Historia Regum Britanniae*. Geoffreyn mukaan Aurelius Ambrosius on kuningas Konstantinuksen poika, Uther Pendragonin veli ja kuningas Arthurin setä.

Aurelius kasvoi veljensä kanssa Bretagnessa, jonne he olivat paenneet vallananastaja Vortigernia. Vartuttuaan miehiksi veljekset palasivat Englantiin ja syöksivät Vortigernin vallasta. Aureliuksesta tulee tämän jälkeen kuningas. Hän kukistaa saksien päällikön Hengistin ja pystyttää Merlinin avulla Stonehengen muistoksi Hengistin surmaamille 460 ylimykselle. Pian tämän jälkeen Vortigernin poika myrkyttää Aureliuksen ja Uther seuraa veljeään valtaistuimella.

Historioitsija Gildas mainitsee teoksessaan *His De excidio et conquestu Britanniae* sotapäällikkö Ambrosius Aurelianuksen, ja Gildaksen kirja on ollut Geoffreyn innoittaja. Aurelius Ambrosiuksen mahdollisesta kuninkuudesta ei ole kuitenkaan mitään muita lähteitä kuin Geoffreyn lyhyt kuvaus *Historia Regum Britanniae* -teoksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brian Edward Rise: Aurelius Ambrosius *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online.*.  Arkistoitu 3.7.2013. Viitattu 28.8.2013. englanti
**Aurele Sydney** (myös *Aurèle Sidney*, *Aurelio Sidney* ja muita kirjoitusasuja, oikealta nimeltään *Aurèle Labat de Lambert*, 1876 – 22. toukokuuta 1920 Sitges) oli ranskalaissyntyinen australialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka työskenteli Ranskassa, Britanniassa, Italiassa ja Espanjassa.

Australiassa Shakespeare-näyttelijänä aloittanut Sydney kävi teatteriseurueensa kanssa kiertueella Lontoossa ja Pariisissa. Seurueen hajottua hän otti vastaan elokuvaohjaaja Albert Capellanin tarjouksen työskennellä André Deedin Boireau-komedioissa. Vuonna 1915 Sydney esitti pääosia Abel Gancen jännityselokuvissa. Sittemmin hän siirtyi Britanniaan, jossa ohjaaja George Pearson loi Ultus-nimisen Fantomas-jäljitelmän. Sydney esitti Ultusta vuosina 1915–1917 toteutetussa suositussa elokuvasarjassa ja oli aikanaan Britannian parhaiten palkattu näyttelijä.

Vuonna 1918 Sydney siirtyi Italiaan, jossa hän teki joukon jännityselokuvia Cinesille ja muille tuotantoyhtiöille. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä hän palasi Britanniaan, jossa hän esiintyi muutamissa Ultus-henkisissä seikkailuissa. Vuonna 1919 Sydney lähti Espanjaan, jossa hän ohjasi kolme elokuvaa. Hän kuoli tartuntatautiin neljännen Espanjan-elokuvansa viimeistelyvaiheessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Memoria de Madrid *memoriademadrid.es*. Viitattu 12.9.2015. (espanjaksi)
2. 1 2  European Film Star Postcards *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 12.9.2015. (englanniksi)
3. 1 2  Giordano, Michele: *Giganti buoni: da Ercole a Piedone (e oltro) il mito dell'uomo forte nel cinema italiano*, s. 18. Roma: Gremese Editore, 1998. ISBN 88-7742-183-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Aurele Sydney (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Aurelius Prudentius** (348 – n. 410) oli espanjalainen kristillinen runoilija. Hän oli ensimmäisiä tunnettuja latinankielisiä kristillisiä runoilijoita, ja häntä pidetään myös yhtenä antiikin suurimmista kristillisistä runoilijoista. Hän kuului vielä keskiajallakin luetuimpiin kristittyihin runoilijoihin.

Prudentius oli kotoisin Hispaniasta ja oli todennäköisesti lapsuudestaan saakka kristitty. Joidenkin lähteiden mukaan hän otti vastaan kasteen vasta ollessaan 57 vuotias. Hän toimi julkishallinnon korkeissa viroissa, kuten käskynhaltijana ja senaattorina. Prudentius kohosi korkeaan virkaan, mutta luopui siitä ennen pitkää ja eli loppuikänsä yksinomaan hengellisiä tarkoituksia varten. Paitsi virsiä Prudentius on kirjoittanut myös opettavaisen allegorisen runoelman *Psychomachia* (*Taistelu sielusta*).

Prudentius kirjoitti muun muassa hymnejä ja kirjan marttyyreista. Runokokoelmansa hän julkaisi vuonna 404 tai 405. Suomen virsikirjassa on Prudentiuksen hautajaishymni "Iam moesta quiescue querla". Se on käännetty suomeksi Hemminki Maskulaisen virsikirjaan, joka ilmestyi 1605 ja vuoden 1701 virsikirjassa se oli suomeksi ja latinaksi. Vuoden 1986 virsikirjassa se on virsi 242 "Jo vaietkoon vaikerrus, itku". Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 623 "Jo vaietkoon vaikerrus, itku", Anna-Maija Raittilan 1999 uudelleen muokkaamana."

Lähteet
-------

* Apologetiikka
* Antiikin latinankielisten kirjoitusten lyhenteet

### Viitteet

1. 1 2 3  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 540. Gummesons Bokförlag. (ruotsiksi)
2. ↑  Prudentius, Aurelius. Tietosanakirja osa 7. Tietosanakirja-Oakeyhtiö 1915
3. ↑  242 Jo vaietkoon vaikerrus, itku *virsikirja.fi*. Viitattu 29.3.2022.
4. ↑  *Ruotsin kirkon virsikirja*. Verbum, 2002. ISBN ISBN 91-526-5510-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Aurelius Prudentius** on Wikiaineistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Gustaf Adolf Sass** (7. heinäkuuta 1793 Tuulos – 7. huhtikuuta 1826 Missolonghi, Kreikka) oli suomalainen luutnantti, joka osallistui Kreikan vapaussotaan ja kaatui Missolonghin piirityksen aikana. Hänen kerrottiin Kreikassa ystävystyneen runoilija lordi Byronin kanssa.

Gustaf Adolf Sassin vanhemmat olivat luutnantti Otto Fredrik Sass (1749–1822) ja Ebba Maria Borgenström (1764–1829). Otto Fredrik Sass oli palvellut Porin ja Hämeenlinnan rykmenteissä ja osallistunut Kustaa III:n sotaan 1789–1790.

Tuuloksessa Kommilan talossa syntynyt Gustaf Adolf Sass kuului Ruotsin armeijassa palvelleeseen Sassin aatelissukuun. Hän meni itsekin sotilasuralle ja tuli kersantiksi 3. skånelaiseen jalkaväkirykmenttiin 1812, kenttävääpeliksi 1814 ja lippujunkkariksi 1817. Sass erosi Ruotsin armeijan palveluksesta 1819 ja vuonna 1824 hän liittyi luutnantin arvoisena Kreikan vapausarmeijaan. Hän osallistui Kreikan vapaussodan taisteluihin ja joutui kerran turkkilaisten vangiksi päästen kuitenkin vapaaksi. Sass kaatui tiettävästi 7. huhtikuuta 1824 Missolonghin puolustajien tehdessä ensimmäistä läpimurtoyritystään turkkilaisten piirityksestä. Sass oli julkaissut sotakokemuksiaan Göteborgissa ilmestyneessä Aftonbladet-lehdessä.

Gustaf Adolf Sassin muistopatsas paljastettiin 17. huhtikuuta 1938 Missolonghin kaupungissa, jossa hän oli kaatunut. Patsaan paljasti Suomen Piraeuksen pääkonsuli Eugenides. Samana päivänä Missolonghissa avattiin myös Byron-museo, jossa Sassille oli varattu oma osasto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kreikassa v. 1826 kaatuneen suomalaisen Sassin muistopatsas paljastetaan tk. 17 pnä, Helsingin Sanomat, 08.04.1938, nro 95, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Luutnantti Gustaf Adolf Sassin muistomerkki Kreikassa, Suomi ulkomailla > Kreikka 14.4.2015
3. ↑  Adelsvapen-Wiki : Adliga ätten Sass nr 382, tabell 7
4. ↑  Project Runeberg : Svenska adelns ättar-taflor / Afdelning 3. von Nackreij - Skytte (1858-1864), sivu 609, tab. 6 ja 7
5. ↑  Suomalaisen soturin muisto Kreikassa, Helsingin Sanomat, 24.04.1938, nro 109, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Gustaf Adolf Sassin muistopatsas Missolonghissa, kreikankielinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Gustaf Bergbom** (14. toukokuuta 1785 Haukipudas – 22. marraskuuta 1860 Oulu) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Bergbomin vanhemmat olivat lääninkamreeri Gustaf Erikinpoika Bergbom ja Maria Bergudd ja puoliso vuodesta 1816 Catharina (Carin) Sophia Hortulan. Kauppaneuvos Johan Gustav Bergbom oli heidän poikansa. Gustaf Bergbom kävi triviaalikoulua Oulussa ja oli kauppa-apulainen Jacob Spormanin liikkeessä ja kirjanpitäjä Johan Hortulanin liikkeessä. Porvarinoikeudet 1808 saanut Bergbom oli sittemmin kauppias ja laivanvarustaja Oulussa. Bergbomin omistamilla aluksilla kuljetettiin vientiin etenkin tervaa, jonka viejänä hän oli useina vuosina Oulun suurin. Oulun raatimies hän oli vuodesta 1833 ja Tanskan varakonsuli Oulussa vuodesta 1842. Kauppaneuvoksen arvonimen Bergbom sai 1834.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gustaf Bergbom *Biografiasampo*. Viitattu 5.7.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Gustaf Borgström** (22. kesäkuuta 1730 – 4. tammikuuta 1795) oli porvoolainen kauppias, tehtailija, laivanvarustaja ja raatimies. Hänen vaimonsa (1755) oli Maria Fransman (13. syyskuuta 1729 – 2. helmikuuta 1808). Heidän tyttärensä Catarina Elisabethin (1775–1836) mies oli Johan Solitander. Gustaf Borgströmin veljen pojan poika oli helsinkiläinen liikemies ja mesenaatti Henrik Borgström (1799–1883).

Gustaf Borgström oli kolmannen polven kauppias Porvoossa. Gustafin isä, raatimies Henrik Jöransson Borgström (noin 1680–1772) omisti 1750-luvulta lähtien korttelista IV tontin 8, Jokikatu 10. Hänen kuolemansa jälkeen tontti periytyi Gustafin veljelle Jacob Borgströmille (1742–1789), joka oli naimisissa Johan Solitanderin sisaren Catarina Solitanderin (1753–1808) kanssa. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1789.

Gustaf Borgströmin vaimo Maria Fransman oli myös kauppiassukua. Hänen vanhempiensa Johan Fransmanin ja Margareta Ekebarckin kauppatontti oli korttelissa II tontti 38, Kirkkokatu 16.

Kauppias Gustaf Borgström hankki huutokaupassa vuonna 1757 talon korttelista IV tontti 1, Jokikatu 24. Nykyiset asuinrakennukset ovat peräisin tulipalon jälkeen 1760-luvulta. Myöhemmin vuoden 1772 jälkeen Borgström yhdisti omistukseensa noin puolet viereisestä korttelin IV tontista 2, Jokikatu 22, jonka aikaisemmin oli omistanut kauppias Petter Schröder. 

Gustaf Borgström omisti suuria osuuksia tupakka- ja purjetehtaista. Porvariston puhemiehenä ja raatimiehenä hän vaikutti kaupungin julkisessa elämässä 1700-luvun lopulla.

Gustaf Borgström oli Porvoon sokeritehtaan perustaja. Vuonna 1784 perustettiin Porvooseen sokeritehdas aiempaan pormestari Gabriel Hagertin rakennukseen raatihuoneentorilla. Perustajina olivat Gustaf Borgström, R.W. De Geer, molemmilla 5/24 sekä Petter Näslind, Jakob Borgström, Jonas Holm, Johan Fredrik Lang ja Petter Arelius, kaikilla 2/24 sekä Johan Solitander, Henrik Kniper, Henrik Sjöberg ja Henrik Palmsten, kullakin 1/24. 

Gustaf Borgström oli kokonaan tai osittain omistajana useassa, vuosisatojen 1700 ja 1800 vaihteessa hankitussa, rahtia kuljettavassa purjelaivassa:

* 1783 kreijari **Gedda**, omistajat G.Borgström, J.Borgström ja H.Jerpenius, 54 lästiä, haaksirikkoutui Rysskärissä 1789
* 1783 priki **Wälgång**, omistajat G.Borgström, J.Borgström, H.Jerpenius ja A.Bergman Porvoosta, 76 1/4 lästiä, rakennettu Orrbyssä, myyty 1788
* 1783 fregatti **Borgå**, omistajat G.Borgström, P.Näslind, H.J.Kniper, H.Jerpenius, G.Nymalm, P.Arelius, J.Solitander ja E.Solitander, 216 11/28 lästiä, pituus 109 jalkaa, leveys 29 1/2 jalkaa, syvyys 7 2/3 jalkaa, rakennettu Porvoossa, purjehtinut Cadizin kautta Välimerelle 1791, tehnyt muita Välimerenmatkoja 1796 ja 1798.

Lähteet
-------

* Kirkonkirjat (sukulaisuussuhteet)

### Viitteet

1. ↑  Olav Panelius: *Gårdar och gårdsägare i Borgå på 1600- och 1700-talen*. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 1983. 10529476. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  *Porvoon kaupungin historia.*. Porvoo: Porvoon kaupunki, 1994. 47962611. Teoksen verkkoversio.
Norra Vedbon kihlakunnan sijainti Smålandin maakunnan kartalla.
**Norra Vedbon kihlakunta** (ruots. *Norra Vedbo härad*) oli kihlakunta Jönköpingin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 905,86 neliökilometriä ja asukasluku 13 321 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Askeryd, Bredestad, Bälaryd, Lommaryd, Haurida, Vireda, Marbäck, Frinnaryd, Linderås, Säby ja Adelöv.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Linderås, Säby ja Adelöv kuuluvat nykyään Tranåsin kuntaan ja muut muodostavat Anebyn kunnan.

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Norrbottenin museo** (ruots. *Norrbottens museum*) on Luulajan keskustassa Ruotsissa sijaitseva Norrbottenin lääninmuseo.

Museon tehtävänä on säilyttää ja välittää norlantilaista kulttuurihistoriaa ja saattaa se läänin asukkaiden ulottuville. Museo on yksi Ruotsin 24:stä lääninmuseosta. Sen toimialoja ovat arkeologia, arkistointi ja valokuvaus, rakennusten suojelu, kuva-arkistointi, dokumentointi, etnologia, taide, kulttuurimatkailu, kehittämisohjelmiin osallistuminen, kokoelmien rekisteröinti, kasvatus, kouluyhteistyö, sekä näyttelyiden järjestäminen. Museon toimialueena on koko lääni, joka käsittää neljäsosan Ruotsin pinta-alasta. Museon asiantuntijat toimivat siten laajalti koko alueella osallistuen kulttuuriympäristöjen hoitoon, kulttuurihankkeisiin, näyttelyihin, arkeologisiin tutkimuksiin ja pedagogiseen toimintaan. Museon kuva-arkistossa on yli 1,8 miljoonaa kuvaa, jotka ovat avoinna myös yleisölle. Museon kirjaston käyttöön tarvitaan erillinen sopimus.

Luulajan kaupungin keskustassa sijaitseva päämuseorakennus on otettu käyttöön vuonna 1936 ja sen arkkitehtuuri edustaa tyylillisesti yhdistelmää perinteisestä kartanoarkkitehtuurista ja 1930-luvun funktionalismista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stina Söderholm, Lawe Söderholm, (käänt.) Hannele Huuva: *Culture Guide for Barents Road and Northern Lights Highway*. Vidsel: Söderholm Marketing HB, 2002. ISBN 91-631-3169-2. (norjaksi), (ruotsiksi), (suomeksi)
2. ↑  Om oss  3.10.2011. Luulaja:  Norrbottens museum.  Arkistoitu 22.9.2012. Viitattu 3.1.2013. (ruotsiksi)
3. ↑
4. ↑  Museibyggnaden  10 12 2015. Luulaja:  Norrbottens museum.  Arkistoitu 11.12.2015. Viitattu 3.1.2013. (ruotsiksi)
**Länsirannan kisapoika eli vihreän saaren sankari** eli **Irlannin hulivilipoika** (*The Playboy of the Western World*) on irlantilaisen John Millington Syngen vuonna 1907 kantaesitetty kolminäytöksinen komedianäytelmä, josta on tullut Syngen parhaiten tunnettu teos. Isänmurhallaan ylpeilevästä nuorukaisesta kertovaa tarinaa pidettiin kantaesityksensä aikoihin moraalittomana, ja sitä vastaan järjestettiin mielenosoituksia kantaesitysteatterin edessä Dublinissa 1907 ja Yhdysvaltain ensi-illan yhteydessä New Yorkissa vuonna 1911.

Näytelmää on esitetty 1900-luvulla paljon Suomessakin. Siitä on ainakin kolme erinimistä suomennosta, ilmeisesti vanhin niistä nimellä *Läntisrannan kisapoika*. Lisäksi teattereissa sitä on esitetty myös nimellä *Vihreän saaren sankari*.

Juoni
-----

Näytelmä sijoittuu 1900-luvun alun Mayon kreivikuntaan ja sikäläiseen pubiin. Nuori Christy Mahon astuu sisään ja väittää olevansa pakomatkalla tapettuaan tyrannimaisen isänsä lapiolla. Kapakanpitäjä Flaherty ylistää nuoren miehen rohkeutta, ja baarinpitäjänä toimiva Flahertyn tytär alkaa ihastua Christyyn sulhasensa Shawnin kustannuksella. Christyn erikoinen tarina tekee hänestä paikallisen sankarin, varsinkin kun hän vielä voittaa kilpa-ajot hitaimmaksi luullulla aasilla.

Yllättäen paikalle saapuu Christyn isä Mahon, joka ei ollutkaan kuollut vaan ainoastaan haavoittunut. Kun kyläläiset saavat tämän tietoonsa, he kääntyvät Christyä vastaan ja pitävät tätä valehtelijana ja pelkurina. Voittaakseen uudelleen Pegeenin rakkauden ja kylänväen hyväksynnän Christy asettuu uudelleen isäänsä vastaan. Kyläläiset kuitenkin pyrkivät Pegeenin johdolla viemään Christyn hirtettäväksi. Hänen henkensä pelastaa isä, joka ei ole kuollut toisellakaan yrittämällä. Isä ja poika tekevät sovinnon ja lähtevät kaupungista. Shawn kosii Pegeeniä, mutta tämä kieltäytyy ja katuu sitä, että hylkäsi Christyn.

Suomennoksia
------------

* *Irlannin hulivilipoika*; suom. Leif Forsblom, Helsinki: STL [i.a.]
* *Läntisrannan kisapoika*; suom. Toivo Wallenius, Suomen Teatteriliitto [i.a.]

Lähteet
-------

1. 1 2  Länsirannan kisapoika eli vihreän saaren sankari, Ilona-esitystietokanta, Teatterin tiedotuskeskus. Viitattu 15.12.2014.
2. 1 2  Shank, Theodore J. (toim.): *A Digest of 500 Plays : Plot Outlines and Production Notes*, s. 417. Collier Macmillan, 5. p. 1977. ISBN 0-02-012690-5.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Playboy of the Western World
Vienan Kemijoen kartta. (venäjäksi)
**Kemijoki** eli **Vienan Kemijoki** (myös *Kemi*; ven. Кемь, *Kem*) on Vienan Kemijoen vesistön Vienanmereen laskeva laskujoki Karjalan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Suomessa puhutaan joskus *Vienan Kemijoesta* erotukseksi Suomen Kemijoesta.

Kemijoki on 191 kilometriä pitkä ja alajuoksulla noin 200–400 metriä leveä. Joen syvyys on keskimäärin 1,5–2,5 metriä. Kemin valuma-alue kattaa 27 700 neliökilometriä. Latvavesistä osa on Suomen puolella Kuusamossa Koillismaalla.

Joki alkaa Ala-Kuittijärven eteläpäästä, josta se virtaa etelään Jyskyjärveen. Sinne laskee myös Kemijoen suurin sivujoki Tširkkakemijoki. Jyskyjärvestä Kemi virtaa kohti itää. Pian Jyskyjärven länsipuolella laskee Kemijokeen pohjoisesta Kepajoen reitti ja etelästä pieni Suopasjoen reitti. Tämän jälkeen Kemi kääntyy kohti pohjoista. Seuraava merkittävämpi lisäjoki on pohjoisesta tuleva Kuusutjoki, jonka jälkeen Kemijoki kääntyy ensin virtaamaan kohti kaakkoa, sitten taas pohjoista ja lopulta itää. Tämän jälkeen siihen laskee pohjoisesta Sompajoen reitti. Viimeinen merkittävä lisäjoki ennen Kemijoen laskua Vienanmereen on etelästä tuleva Ohtajoen reitti.

Kemin rannat ovat vaihtelevat, välillä rannat ovat hiekkaa ja kiveä, välillä joki virtaa suoalueiden läpi ja välillä se levenee suvannoksi. Kemijoessa on noin 20 suurta koskea ja monia pienempiä. Isompiin koskiin, kuten Usmankoskeen ja Vääräkoskeen on rakennettu vesivoimalat, joiden yläpuolelle on syntynyt patoamisen myötä järvimäisiä suvantoja.

Kemijoki on tärkeä uittoväylä, mutta laivaliikenteelle se ei sovellu monien koskien vuoksi. Pienemmillä veneillä liikennöinti kyllä sujuu. Joki virtaa pääasiassa läpi asumattomien erämaiden. Sen rannoilla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Vienan Kemin kaupunki joen suulla sekä Paanajärven ja Jyskyjärven kylät.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Reka Kem (Venäjän vesistörekisterin tietoja kohteesta.) *textual.ru*. Viitattu 30.7.2013. (venäjäksi)
2. ↑  Virtaamatiedot joelle Vienan Kemi mittauspaikassa Putkinskaya (hydrologinen tietokanta) *R-ArcticNET*. Durham, USA:  New Hampshiren yliopisto.  (englanniksi)
3. ↑  Ekholm, Matti: *Suomen vesistöalueet*. Vesi- ja ympäristöhallinnon julkaisuja – Sarja A 126. Helsinki: Vesi ja Ympäristöhallitus, 1993. ISBN 951-47-6860-4.
4. ↑
5. ↑  Kemijoen vesistöalue (74) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 9.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kemijoki (Viena)** Wikimedia Commonsissa

* Kem At Putkinskaya GES (Virtaaman mittauspiste 5,7 km laskukohdasta) / R-Arctic Net (englanniksi)
* Kem At Yushkozero (Virtaaman mittauspiste 172 km laskukohdasta) / R-Arctic Net (englanniksi)
Neftekumskin piirin Stavropolin aluepiirin kartalla.
**Neftekumskin piiri** (ven. Нефтекумский район, *Neftekumski raion*) on kunnallishallintoalue Stavropolin aluepiirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 3 797 neliökilometriä. Asukkaita on 68 700 henkeä (vuonna 2010).

Neftekumskin piiri sijaitsee Stavropolin aluepiirin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Levokumskojen, lännessä Budjonnovskin, lounaassa Stepnojen ja etelässä Kurskajan piireihin sekä idässä Dagestanin tasavaltaan. Seutu kuuluu arovyöhykkeeseen. Sen läpi virtaa Kumajoki kanavajärjestelmineen.

Piirin hallinnollinen keskus on Neftekumskin kaupunki, josta on 300 kilometriä aluepiirin pääkaupunkiin Stavropoliin. Lisäksi siihen kuuluu Zateretšnyin taajama sekä kymmenen maalaiskuntaa: Atšikulak, Kajasula, Kara-Tjube, Mahmud-Mekteb, Novkus-Artezian, Ozek-Suat, Tukui-Mekteb, Zakumski (keskuspaikka Andrei-Kurgan), Zimnjaja Stavka ja Zunkar.

Seudun asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, nogaita, dargeja, turkmeeneja ja tataareja. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous sekä öljyn ja kaasun tuotanto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Portal organov vlasti Stavropolskogo kraja: Neftekumski munitsipalnyi raion *stavregion.ru*.  Arkistoitu 6.12.2011. Viitattu 7.4.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 20.12.2011. Viitattu 8.4.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Neftekumskin piirin sivusto (venäjäksi)

Stavropolin aluepiirin *kaupunkipiirit* ja piirit
Aleksandrovskoje •
Andropov •
Apanasenkovskoje •
Arzgir •
Blagodarnyi •
*Budjonnovsk* •
Budjonnovsk •
*Georgijevsk* •
Georgijevsk •
Gratšovka •
Izobilnyi •
Ipatovo •
*Jessentuki* •
Kirov •
*Kislovodsk* •
Kotšubejevskoje •
Krasnogvardeiskoje •
Kurskaja •
*Lermontov* •
Levokumskoje •
*Mineralnyje Vody* •
Mineralnyje Vody •
Neftekumsk •
*Nevinnomyssk* •
Novoaleksandrovsk •
Novoselitskoje •
Petrovskoje •
*Pjatigorsk* •
Predgorny •
Sovetski •
Špak •
*Stavropol* •
Stepnoje •
Trunov •
Turkmeenien piiri •
*Železnovodsk*
Dosson alueen vanha departementtijako. Tibirin departementti on sen jälkeen erotettu Dogondoutchin eteläosasta.
**Tibiri** (myös *Doutchi*) on departementti Nigerin Dosson alueella. Sen pinta-ala on 2 541 neliökilometriä. Asukkaita on 270 016 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).

Tibirin departementti sijaitsee Dosson alueen itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Dogondoutchin, lännessä Dosson ja etelässä Dioundioun departementteihin sekä idässä Nigeriaan.

Departementin hallinnollinen keskus on Tibiri. Siihen kuuluu neljä maalaiskuntaa: Doumega, Guéchéme, Koré Mairoua ja Tibiri. Kyliä on yhteensä 631.

Lähteet
-------

1. 1 2  Schéma Régional de l'Amenagement du Territoire (SRAT) de Dosso 2015–2040 *region-dosso.org*.  Arkistoitu 27.3.2016. Viitattu 20.3.2016.
2. ↑  Annuaire Statistique 2009–2013 *stat-niger.org*. Viitattu 20.3.2016.
3. ↑  Département de Tibiri *region-dosso.org*.  Arkistoitu 1.4.2016. Viitattu 20.3.2016.

NigerNigerin alueet (*région*) ja departementit

|  |  |
| --- | --- |
| Agadez | 
* Arlit
* Bilma
* Tchirozérine

 |
| Diffa | 
* Diffa
* Maïné-Soroa
* N’Guigmi

 |
| Dosso | 
* Boboye
* Dogondoutchi
* Dosso
* Gaya
* Loga

 |
| Maradi | 
* Aguié
* Dakoro
* Guidan Roumdji
* Madarounfa
* Mayahi
* Tessaoua

 |
| Tahoua | 
* Abalak
* Birni-N'Konni
* Bouza
* Illéla
* Keita
* Madaoua
* Tahoua
* Tchintabaraden

 |
| Tillabéri | 
* Filingué
* Kollo
* Ouallam
* Say
* Téra
* Tillabéri

 |
| Zinder | 
* Gouré
* Magaria
* Matameye
* Mirriah
* Tanout

 |
**Tyyne Kaarola Jauri** (o.s. **Halme**, 24. kesäkuuta 1888 Turku – 18. elokuuta 1957) oli suomalainen näyttelijä. Hän kuului Helsingin Kaupunginteatterin edeltäjän, Kansan Näyttämön, ensimmäiseen vakinaiseen ensembleen kuuden muun näyttelijän kanssa. Helsinkiläisnäyttämöiden ohella Jauri teki näyttelijän uraa myös Viipurissa. Lisäksi hän toimi seuranäyttämöohjaajana. Jaurin valkokangastehtävät ovat jääneet paljolti historian hämärään; hän oli mukana kuudessa näytelmäelokuvassa, joista on säilynyt vain kolme.

Elämä
-----

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| "Samana vuonna [1925] esitettiin vielä Shaw’n *Candida*, jonka onnistumisesta saatiin kiittää pääasiassa Tyyne Jaurin tulkintaa nimihenkilöstä: ’elämäntotta, kultivoitua kauneutta, keskustelu ja liikehtiminen joustavaa ja tyylieheyttä.’" | "|
| **– Luonnehdinta Tyyne Jaurin näyttelijäntyöstä** |

Tyyne Jaurin vanhemmat olivat teatterinjohtaja Kaarle Albert Halme ja Hulda Olivia Sundell. Jauri aloitti uransa Kaarle Halmeen kiertueella vuonna 1906. Sen jälkeen hänellä oli kiinnitys Halmeen perustamaan Kansan Näyttämöön 1907–1910; hän erottui lavalla edukseen jo alusta alkaen. Jauri muutti Helsingistä Viipuriin, missä hän näytteli Suomalaisen Maaseututeatterin riveissä vuosina 1911–1917. Palattuaan Helsinkiin hän näytteli Kansan Näyttämöllä 1917–1920, Suomen Kansallisteatterissa 1920–1923, Näyttämö Kaarle Halmeen riveissä 1924 ja Koiton Näyttämöllä 1924–1927.

Tyyne Jauri avioitui opetusneuvos Eino Jaurin kanssa vuonna 1910.

Jaurin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa:

* Agnes (*Isännätön talo*)
* Anna (*Ihminen ja yli-ihminen*)
* Vellamo (*Herran ääni*)
* Johanna (*Orleansin neitsyt*)
* Donna Roma (*Ikuinen kaupunki*)
* Margareta (*Faust*)
* Kirsti (*Elinan surma*)
* Marguerite (*Kamelianainen*)
* Hilda Sandmark (*Määränpäässä*)
* Kaarina Maununtytär.

Filmografia
-----------

* Vieraalla maaperällä (1914) nimellä Tyyne Enroth
* Kesä (1915)
* Meidän poikamme ilmassa – me maassa (1934)
* Syntipukki (1935)
* Seikkailu jalkamatkalla (1936)
* Rykmentin murheenkryyni (1938)

Lähteet
-------

* Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, Kustannusosakeyhtiö Tammi 1950
* Koski, Pirkko: Kansan teatteri I, © Pirkko Koski, Helsingin teatterisäätiö 1986, ISBN 951-99743-9-3

### Viitteet

1. ↑  Kansan teatteri, s. 61
2. 1 2 3  Teatterin maailma, s. 167 ja 168
3. ↑  Kansan teatteri, s. 319
4. ↑  Kansan teatteri, s. 66
5. ↑  Teatterin maailma, s. 168

Aiheesta muualla
----------------

* Tyyne Jauri Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Arkkienkeli Mikaelin luostari** (kreik. Μονή Αρχαγγέλου Μιχαήλ του Πανορμίτη, *Moní Archangélou Michaíl tou Panormíti*) on ortodoksinen luostari Sýmin saarella Kreikassa. Se sijaitsee Panormítiksen kylässä saaren eteläosassa. Luostarin rakennukset on rakennettu 1700–1900-luvuilla.

Luostarin julkisivua.
Luostarissa on vuonna 1905 rakennettu kellotorni, joka edustaa barokkia. Kellotornin esikuva on nykyisessä Turkissa, İzmirissä sijaitseva Agía Fotiní. Luostarissa säilytetään Sýmin suojeluspyhimyksen arkkienkeli Mikaelin ikonia, joka vietiin aikoinaan Sýmin kaupungin Gialókseen. Sieltä se selittämättömästi kuitenkin palasi Panormítikseen, jonka vuoksi sinne päätettiin rakentaa luostari. Paikalla, missä nykyisin sijaitsee vuonna 1783 rakennettu yksilaivainen pääkirkko, on aikoinaan sijainnut bysanttilainen kappeli. Luostarin kirkossa on runsaasti pyhiinvaeltajien uhrilahjoja (*támata*), sillä tavan mukaan Mikaelilta apua pyydettäessä on annettava jotain vastalahjana. Kirkon katossa ja seinissä on sýmiläisten veljesten, Michaíl ja Nikítas Karakostíksen maalaamia freskoja. Kirkon barokkityylinen ikonostaasi puolestaan on Mastrodíakis Taliadoúroksen tekemä.

Arkkienkeli Mikaelin luostarin museossa on esillä esimerkiksi vanhoja käsikirjoituksia, Panormítiksen rantaan ajautuneita rukouspulloja, jotka sisältävät merimiesten rahalahjoituksia, sekä kreetalaisen taidemaalarin Theódoros Poulákiksen jälkibysanttilainen maalaus.

Nykyisin luostari on pyhiinvaelluskohde ja Sýmin suosituin nähtävyys, ja sinne järjestetään päiväretkiä Sýmin kaupungista sekä läheiseltä Ródoksen saarelta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Dubin, Marc: *Kreikan saaret*, s. 175. Engl. alkuteos: Eyewitness Travel Guides The Greek Islands, suom. Rekiaro, Ilkka. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27504-2.
2. 1 2  Andersson, Per J.: *Ateena ja Kreikan saaret*, s. 411. Ruots. alkuteos: Greklands öar och Aten, suom. Färm, Anna; Söderholm, Linda. Image Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-99247-3-9.
3. ↑  Karpodini-Dimitriadi, E.: *Kreikan saaret: matkaopas kaikille Kreikan saarille*, s. 162. suom. Ahola, Toni. Ateena: Ekdotike Athenon S.A. 1995. ISBN 9529688016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arkkienkeli Mikaelin luostari** Wikimedia Commonsissa
**Emil Collan** (7. helmikuuta 1851 Sulkava – 26. elokuuta 1900) oli suomalainen opettaja, painoasiamies ja päätoimittaja.

Collanin vanhemmat olivat nimismies, toimitusvouti Zachris Collan (1814–1877) ja Anna Lovisa Davidsson (1815–1891). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1868 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1875.

Collan toimi Savonlinnan reaalikoulun ja lyseon matematiikan ja luonnonhistorian vt. kollegana 1878–1887 ja oli Savonlinna-lehden päätoimittajana 1883–1884. Hän toimi myös kansakoulunopettajana Suursaarella ja Kemissä. Collan oli painoasiamiehenä Viipurissa 1888–1890 ja toimi Östra Finland -lehdessä aputoimittajana 1888–1893 ja päätoimittajana vuodesta 1894 alkaen. Hän oli perustamassa Kemissä Perä-Pohjolainen-lehteä ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1897–1898. Viimeksi Collan toimi Wiborgs Nyheter -lehden päätoimittajana vuonna 1900.

Collan kuoli elokuun lopulla 1900 sydänkohtaukseen ollessaan ylittämässä veneellä Iijokea.

Emil Collan oli naimisissa vuodesta 1881 Matilda Charlotta Allénin (s. 1861) kanssa. Heidän lapsiaan olivat tehtaan isännöitsijä, haulikkoampuja Emil Collan (s. 1882), lähetyssaarnaaja Sakari Collan (s. 1883), puutarhaviljelyn kehittäjä Olavi Collan (s. 1887) sekä voimistelunopettaja Anna-Liisa Laitakari (s. 1892).

Suomennoksia
------------

* *Kemialliset lannoitus-aineet ja niiden käyttäminen*. G.W. Edlund, Helsinki 1875

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Emil Collan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. 1 2  Kuollut, Perä-Pohjolainen 28.8.1900 (Historiallinen sanomalehtiarkisto)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Hengist ja Horsa. Edward Parrottin kaiverrus vuodelta 1909.
**Hengist ja Horsa** (kuolleet noin 488 ja 455) olivat veljekset, jotka olivat Britteinsaarten ensimmäisten anglosaksisten asuttajien tarunomaisia johtajia ja Englannin valtakunnan myyttisiä perustajia. Teologi ja historioitsija Beda Venerabiliksen mukaan he saapuivat Britteinsaarille brittien kuninkaan Vortigernin kutsumina joskus vuosien 446 ja 454 välillä. Hengistin ja Horsan oli tarkoitus auttaa brittejä taistelussa piktejä vastaan. Kerrotaan, että veljekset olivat juutteja, ja että heidän isänsä nimi oli Wihtgils. Anglosaksien kronikka kertoo, että Hengist ja Horsa nousivat maihin Ebbsfleetissä, Kentissä. Horsa sai pian surmansa Aegelsthrepissä vuonna 455. Hengististä tuli päällikkö ja hän alkoi sotia brittejä vastaan. Kronikan mukaan Hengist kuoli 488. Kentin kuninkaat katsoivat polveutuvansa suoraan Hengististä, joskin Kentin kuningashuoneen nimi oli Oiscingas, Hengistin pojan Oericin sukunimen Oiscin mukaan. Oericin sanotaan hallinneen vuosina 488–512.

Lähteet
-------

1. ↑  Hengist and Horsa *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopaedia Britannica. Encyclopaedia Britannica Inc. Viitattu 10.10.2014.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kentin kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Hengist (455–488)
* Horsa (455–488)
* Oeric Oisc (488–512/516)
* Octa (512/516–534/540)
* Eormenric (534/540–~590)
* Ethelbert Kentiläinen (~590–616)
* Eadbald (616–640)
* Æðelwald
* Eorcenberht (640–664)
* Eormenred
* Ecgberht (664–673)
* Hlothhere (673–685)
* Eadric (685–686)
* Mul (686–687)
* Swæfred (687/688–692)
* Swæfbert
* Oswine
* Wihtred (~690–725)
* Alric (762–796)
* Eadbert I (725–748)
* Æthelbert II (725–762)
* Eardwulf
* Eadberht II
* Sigered
* Eanmund (762–764)
* Heaberht
* Ecgberht II
* Ealhmund
* Offa (785–796)
* Eadberht III Præn (796–798)
* Cuthred (798–807)
* Coenwulf
* Ceolwulf I (822–823)
* Baldred (823–826/827)
* Egbert (825–839)
* Ethelwulf (825–858)
* Ethelstan (839–851)
* Ethelbert (855–866)
* Ethelred (866–871)

 |

 |
**Havuvaara** oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kyläkeskus sijaitsi Värtsilästä Korpiselän kirkonkylään johtavan maantien varrella, josta Havuvaaran eteläpuolella erkani maantie Soanlahden kirkonkylään. Havuvaara sijaitsi Soanlahden koilliskulmassa ja sen naapurikyliä olivat Soanlahden puolella Harsuvaara ja Koirivaara, Korpiselän puolella Tšiipakka ja Saarivaara sekä Värtsilän puolella Kaustajärvi, Juvanjoki ja vuonna 1936 Pälkjärvestä Värtsilään siirretty Kuhilasvaara. 

Kyläkeskustan tuntumassa noin 200 metriä Korpiselän suuntaan menevän tien länsipuolella on 1,5 km pitkä ja puoli kilometriä leveä Havulampi. Havuvaaran kansakoulu oli perustettu vuonna 1917. Havuvaara kuului kahden muun Soanlahden pohjoisosan kylän kanssa Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan.

Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Havuvaaraa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle. Asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 Havuvaara vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa, mutta 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Havuvaarassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.

Lähteet
-------

1. ↑  *Laatokan Karjala 1938 Pohjois-Karjala ja Savo* 1:400 000. (Näköispainos maanmittaushallituksen vuonna 1939 julkaisemasta Suomen tiekartan lehdestä n:o 8) Helsinki: Karttakeskus, 1991.
2. ↑  *Viipurin lääni, Maanmittaushallituksen toimittama yleiskartta* 1:400 000. (Alkuperäiset karttalehdet E4, E5, F4 ja F5. Piirretty 1904-1913. Korjattu 1939-1942) Maanmittauslaitos ja Topografiakunta, 2003.
3. ↑  Havuvaara *Karjalan kartat*. Maanmittauslaitos. Viitattu 10.12.2010.
4. 1 2  Jaatinen, Martti (toim.): *Karjalan kartat*, s. 166-167. Helsinki: Tammi & Karjalan Liitto ry, 1997. ISBN 951-31-0972-0.
5. ↑  Rosberg, J. E. et al (toim.): *Suomenmaa: maantieteellis-taloudellinen ja historiallinen tietokirja. 5. osa, Viipurin lääni*, s. 385. Helsinki: Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1923.
6. ↑  Durchman, Osmo: Tietoja erikoislaatuisista seurakunnista ynnä vastaavista historia- ja rippikirjoista.  *Genos, Suomen Sukututkimusseuran aikakauskirja*, 1932, 3. vsk, s. 85-120.  Suomen Sukututkimusseura ry. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.12.2010.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hawayo Hiromi Takata** (jap. 高田ハワヨ; 24. joulukuuta 1900 – 11. joulukuuta 1980) oli havaijinjapanilainen, joka vaikutti reiki-uskomushoidon leviämiseen länsimaihin. 

Takata syntyi Kauailla japanilaiseen perheeseen. Aviomiehensä kuoltua vuonna 1930 ja sisarensa kuoltua 1935 Takata muutti Japaniin. Hän oli vakavasti sairaana, mutta halusi leikkauksen sijaan kokeilla perinteisiä hoitomenetelmiä. Neljän kuukauden päivittäisen reiki-hoidon jälkeen hän koki parantuneensa ja päätti itse opiskella reikiä. Takata sai opetusta Chujiro Hayashilta. Vuonna 1938 hänestä tuli Hayashin kouluttama ns. reikimestari.

Takata palasi Havaijille, perusti useita kilinikoita ja järjesti kursseja reikistä kolmenkymmenen vuoden ajan 1940–1970. Vuodesta 1970 alkaen hän koulutti reikimestareita Yhdysvalloissa. Toisin kuin edeltäjänsä, hän korosti suullisen perinteen merkitystä, eikä käyttänyt oppikirjoja eikä muistiinpanoja. Niinpä opetus muuttui oppilaalta toiselle, ja Takatan kouluttamat reikimestarit lisäsivät ja jättivät pois eri osioita reikistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Frank Huebener: The History of Reiki From the "Takata Story" to Recent Findings *atelim.com*.  2010. Viitattu 10.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Hawayo Takatan elämästä Reiki.org-sivulla (englanniksi)
* Mrs.Takata and Reiki Power (haastattelu)(englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |

 |