recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alfred Andersch** (4. helmikuuta 1914 München, Saksa – 1980 Berzona, Sveitsi oli saksalainen kirjailija ja dramaturgi.

Andersch joutui kommunismin vuoksi 1933 kolmeksi kuukaudeksi Dachaun keskitysleirille. Toisen maailmansodan aikana hän pakeni Italiassa Yhdysvaltojen joukkojen puolelle ja päätyi sotavangiksi Yhdysvaltoihin. Sodan jälkeen hän julkaisi Hans Werner Richterin kanssa sosialistista aikakauslehteä *Der Ruf* ja oli Gruppe 47:n perustajia.) oli saksalainen kirjailija ja dramaturgi.

Anderschin teoksissa on sekä symbolistisia että reportaasimaisia aineksia. Andersch toimi nuoriso-ohjaajana kommunistisessa puolueessa sekä teollisuuden palveluksessa. Hän oli aikakauslehtien *Der Ruf* ja *Texte und Zeichen* avustaja. Hän herätti huomiota vuonna 1952 julkaisemallaan romaanilla *Die Kirschen der Freiheit*, jossa hän kuvaa kokemuksiaan toisesta maailmansodasta ja rintamakarkuruutta. Teoksessa *Wanderungen im Norden* hän kuvaa kokemuksiaan matkoillaan Skandinaviassa. Anderschin romaanit *Unelma Sansibarista* (1958, suom. 1958) ja *Punatukkainen* (1960, suom. 1962) ovat saaneet suosiota muissakin maissa kuin Saksassa.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Unelma Sansibarista: romaani* (*Sansibar oder Der letzte Grund*), suom. Pekka Mattila. WSOY 1958
* *Punatukkainen: romaani* (*Die Rote*), suom. Kristiina Kivivuori. Otava 1962.

Kuunnelmat
* *Pako* (*Fahrerflucht*), Nelli Nieminen & Pertti Nieminen, Helsinki: Yleisradio 1967
* *James Deanin kuolema* (*Der Tod des James Dean*); suom. Arvo Turtiainen, Helsinki, [1968?]

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Rantala ja Kaarina Turtia (toim.): "Andersch, Alfred ja Richter, Hans Werner", *Otavan kirjallisuustieto*, s. 35, 634. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-09209-X.
2. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja*, palsta 490. Osa 1. Helsinki: Otava, 1960.
3. ↑  *Kodin suuri tietosanakirja*, osa 1, s. 185, Weilin + Göös 1979

Aiheesta muualla
----------------

* *Der Tod des James Dean* kuunnelma, Archive.org (Äänitiedosto ja kuvaus) (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gustav Freytag (maalaus Karl Stauffer-Bern 1886-1887).
**Gustav Freytag** (13. heinäkuuta 1816 Kreuzburg, Ylä-Sleesia – 30. maaliskuuta 1895 Wiesbaden) oli saksalainen kirjailija ja filologi. 

Freytag opiskeli filologiaa Breslaussa ja Berliinissä. Vuosina 1848–1870 hän toimitti Julian Schmidtin kanssa kansallisliberaalia *Die Grenzboten* -sanomalehteä. Vuosina 1867–1870 hän oli Pohjois-Saksan liiton lakiasäätävän elimen jäsen liberaalipuolueen ja Thüringenin alueen edustajana. Vuonna 1869 Freytag aloitti kirjallisen debatin säveltäjä Richard Wagneria vastaan ja syytti tätä antisemitismistä.

Freytagin kirjailijanuran pääteos on romaani *Soll und Haben* (1855), jonka roolihahmoissa asetetaan vastakkain ahne aatelinen kauppias ja työteliäs aateliton mies. Freytag halusi teoksellaan arvostella rappeutunutta Saksan aatelistoa. Tutkijanuralla hänen pääteoksensa on teos *Bilder aus der deutschen Vergangenheit* (1874–1876). Filologista tutkimusta on esimerkiksi *Die Technik des Dramas* (1863). Freytag sai vuonna 1893 rauhantyön *Pour le mérite* -palkinnon.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Ingo*. Suomentanut -r -r. Hagelberg, 1885
* *Ingraban: historiallinen romaani*, suomentanut Iikka Partanen, Suomalais-luteerilainen kustannusliike 1909.
* *Vanha kauppiaskoti.* Suomentanut O. A. Joutsen. WSOY, 1922

Lähteet
-------

1. 1 2  Freytag, Gustav. Zeno.org. Viitattu 27.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Vapaasti ladattavia Gustav Freytagin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergiltä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Glaronísi  
Γλαρονήσι

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
38°06′38″N, 22°58′51″E, Loutráki-Perachóra-Ágioi TheódoroiKorinthia, PeloponnesosKreikka |
| Saariryhmä | 
Alkyonidiensaaret |
| Vesialue | 
Korintinlahti |
| Merialue | 
Joonianmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
0,1 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Glaronísi** (kreik. Γλαρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Alkyonidiensaariin ja sijaitsee Korintinlahden itäosassa. Saaren pinta-ala on noin 0,1 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Glaronísi kuuluu Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.

Glaronísi on Alkyonidiensaarten neljästä saaresta kolmanneksi suurin. Sen itäpuolella sijaitsee saariryhmän suurin saari Zoodóchos Pigí, pohjoispuolella Daskalió ja länsipuolella Prasonísi.

Lähteet
-------

1. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
**Fosforitribromidi** (PBr3) on fosforin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään pääasiassa orgaanisen kemian synteeseissä bromaavana reagenssina.

Ominaisuudet
------------

Fosforitribromidi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta reagoi voimakkaasti veden kanssa ja muodostaen vetybromidia ja fosforihappoa ja höyryää tämän vuoksi joutuessaan kosketuksiin ilmankosteuden kanssa. Laboratoriomittakaavassa tätä voidaan hyödyntää vetybromidin valmistamiseen. Aine reagoi myös alkoholien kanssa. Fosforitribromidi liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin, trikloorimetaaniin ja tetrakloorimetaaniin sekä rikkihiileen.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Fosforitribromidia valmistetaan alkuaineistaan. Punainen tai valkoinen fosfori liuotetaan rikkihiileen tai bentseeniin ja liuokseen lisätään bromia ja kuumennetaan noin 130 °C:n lämpötilaan. Reaktio on voimakas ja eksoterminen. Fosforipentabromidi hajoaa kuumennettaessa muodostaen fosforitribromidia ja bromia.

Fosforitribromidia käytetään bromausreagenssina orgaanisissa synteeseissä muun muassa alpratsolaamin ja metoheksitaalin valmistuksessa. Primääristen ja sekundääristen alkoholien kanssa se reagoi muodostaen alkyylibromideja ja karboksyylihapot se bromaa happobromideiksi. Alkoholien kanssa reaktiossa muodostuu ensin fosfiittiesteri, joka reagoi sivutuotteena muodostuvan vetybromidin kanssa nukleofiilisella substituutiolla muodostaen alkyylibromidin.

Fosforitribromidia voidaan käyttää myös palamista estävänä aineena. Yhdistettä voidaan käyttää myös muiden fosforiyhdisteiden kuten fosforitrifluoridin valmistuksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 162. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Gerhard Bettermann, Werner Krause, Gerhard Riess & Thomas Hofmann: *Phosphorus Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 2.7.2014
3. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 431. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 2.7.2014). (englanniksi)
4. 1 2 3 4  R. Frim & S. D. Ukeles: *Bromine, Inorganic Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 2.7.2014
5. ↑  Francis A. Carey & Richard J. Sundberg: *Organic Chemistry B: Reactions and synthesis*, s. 218. Springer, 2007. ISBN 978-0-387-68350-8. (englanniksi)
**Adrian Johns** CBE (s. 1951) on brittiläinen laivaston upseeri ja Gibraltarin kuvernööri 2009–2013.

Ennen kuvernööriksi nimittämistään Johns teki 35 vuotta pitkän uran Britannian laivastossa, missä hän palveli kaikkiaan 13 aluksella. Hän aloitti uransa sukellusveneessä, kouluttautui helikopterilentäjäksi ja nousi lopulta *HMS Oceanin*, Britannian suurimman sota-aluksen komentajaksi. Johns työskenteli välillä myös puolustusministeriössä.

Johns oli ensimmäinen kuvernööri, jonka virkaanastujaiset järjesti Gibraltarin hallitus, vuonna 2007 voimaan tullen perustuslain mukaisesti. Kuvernöörin tehtävässään hän toimii kuningattaren edustajana, mikä tarkoittaa usein virallisia vierailuja ja hyväntekeväisyystapahtumien suojelijana toimimista ja vastaavia tehtäviä. Toimenkuvaan kuuluu kuitenkin myös dilplomatiaa ja Gibraltarin asioiden ja näkökantojen esille tuomista Lontoossa sekä emämaan näkökulmien viestintää Gibraltarilla. Johns toimi kuvernöörinä vuoteen 2013, jolloin virka vaihtui kenraaliluutnantti James Duttonille.

Johns on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Hän on opiskellut fysiikkaa Imperial College Londonissa ja käynyt sen jälkeen Dartmouthin kuninkaallisen laivastoakatemian.

Lähteet
-------

1. ↑  Patron: Vice-Admiral Sir Adrian Johns KCB (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Ray Spencer: Counting on personal relationships (PDF) *Gibraltar Finance*.  2010. Viitattu 10.9.2012.
3. ↑  Press Release[vanhentunut linkki] Gibraltar Government
4. ↑  Change of Governor of Gibraltar *Gov.uk*.  19.9.2013. Viitattu 26.3.2017. (englanniksi)
5. ↑  Change of Governor of Gibraltar Fireign & Commonwealth Office. Viitattu 10.9.2012. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adrian Johns** Wikimedia Commonsissa
Glas S1004
Glas 1204 Cabrio
**Glas 04-sarja** on saksalaisen Glas-tehtaan pikkuautosarja, jota valmistettiin eri korimalleina vuosina 1962-1967. Sarjaan kuului kolme mallia moottorin koon mukaan, **Glas 1004** (moottori 992 cm³), **Glas 1204** (1189 cm³) ja **Glas 1304** (moottori 1290 cm³).

Glasin 04-autot olivat takavetoisia ja kaksiovisia. Niissä käytettiin ensimmäisenä hammashihnakäyttöistä nokka-akselia.

Korimalleista coupe esiteltiin ensin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 1961. Glas 04-sarjan Coupea valmistettiin toukokuusta 1962 lokakuuhun 1962, sedania tammikuusta 1963 joulukuuhun 1967, avoautoa 1963-1967 ja farmaria 1966-1967.

1204
----

Glas 1204:ssä on nelisylinterinen nelitahtinen 1189 cm³ rivimoottori. Teho 39 kW /5100 r/min ja vääntöä 90 Nm /2000 r/min (DIN, 53 hv ja 9,15 kpm). Varustelu on hyvä 1960-luvun alun pikkuautoksi. Pääntukia ei ole, kuten ei juuri muissakaan 1960-luvun autoissa. Myös polttoainemittari puuttuu. Ohjaus toimii nopeasti ja kevyesti.

Autolehden koeajossa Glas 1204 kiihtyi 0-80 km/t 11,4 sekunnissa, 0-100 km/t 18,0 sekunnissa ja 0-120 km/t 31,8 sekunnissa. Huippunopeus on tehtaan ilmoituksen mukaan 145 km/t.

Glas 1204 maksoi Suomessa vuonna 1963 8950 markkaa.

Mitat
-----

|  |  |
| --- | --- |
| **Pituus** | 3835 mm |
| **Leveys** | 1500 mm |
| **Korkeus** | 1350 mm |
| **Akseliväli** | 2100 mm |
| **Raideleveys** (edessä / takana) | 1230/1200 mm |
| **Tyhjäpaino** | 770 kg |

Lähteet
-------

1. 1 2  Tekniikan Maailma 9/1963, koeajo
Fabergé 1860-luvulla
**Gustav Fabergé** (1814 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1893 Dresden, Saksin kuningaskunta, Saksan keisarikunta) oli baltiansaksalainen kultaseppä. Hänen isänsä oli Pierre Favry. Gustav Fabergé perusti Pietariin vuonna 1842 Fabergén perheyhtiön.

Sukuhistoriaa
-------------

Fabergén suku on lähtöisin Ranskasta. Gustav Fabergén isoisoisän suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen ja niin sanotun Fontainebleaun ediktin takia Saksaan 1600-luvun lopulla. Gustav Fabergén isä Peter Fabergé muutti vuonna 1800 Saksasta Liivinmaalle, Venäjän keisarikunnan balttilaiseen hallintoalueeseen. Sieltä Peter Fabergén perhe muutti Pärnuun, missä Gustav syntyi vuonna 1814.

Elämänvaiheita
--------------

Vuonna 1842 28-vuotias Gustav Fabergé perusti Pietariin kultasepänliikkeen Bolshaja Morskaja -kadulle. Hänen yhtiökumppaninsa oli suomalainen kultaseppämestari Hiskias Pendin (Pöntinen). Pendin vastasi tuotannosta, Fabergé liikkeenhoidosta.

30. toukokuuta 1846 Fabergélle ja hänen tanskalaissyntyiselle vaimolleen Charlottelle (o.s. Jungstedt) syntyi poika Peter Carl Fabergé. Pendin koulutti Carl-pojan kultasepäksi. Vuonna 1860 perheen muuttaessa Dresdeniin vastuu liiketoiminnasta siirtyi Pendinille. Vuonna 1866 Carl palasi Pietariin. Vuonna 1870 66-vuotias Gustav antoi kultasepänliikkeen johdon kokonaan 24-vuotiaan poikansa Carlin tehtäväksi. Gustav Fabergé kuoli 79-vuotiaana Dresdenissä vuonna 1893.

Carlin aikana Fabergéyhtiöstä tuli taideteollisuuden huippua.

Lähteet
-------

* Carl Fabergé ja hänen aikalaisensa, Näyttelyjulkaisu, Taideteollisuusmuseo, Helsinki 1980, Oy A. Tillander Ab. ISBN 951-99249-6-5

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Carl Fabergé ja hänen aikalaisensa s. 52
2. 1 2  Dostojevskin anoppi ja savustettu hanhi *Mikkelin seudun kulttuuriperintöohjelma, julkaisu 2*.  12.2.2013.
3. 1 2  Fabergén kultaiset vuodet *Suomen Kuvalehti*.  20.3.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gustav Fabergé** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Fanny Lundahl-Sundblad**, vuoteen 1882 **Lundahl** (16. toukokuuta 1853 Helsinki – 1. huhtikuuta 1918 Turku) oli suomalainen taidemaalari, joka erikoistui kukka-aiheisiin ja kehitti ensimmäisten joukossa taideteollisesti posliininmaalausta Suomessa.

Gladioluksia. Luonnos Pariisin maailmannäyttelyssä 1889 olleisiin suuriin vaaseihin (öljy pahville, 70x47cm).
Lundahl-Sundbladin vanhemmat olivat Julius Ferdinand Lundahl ja Constantina Oktavia Augusta Gripenberg ja puoliso vuodesta 1882 insinööri Gustav Wilhelm Sundblad (k. 1910). Lundahl-Sundbladin isä kuoli, kun tytär oli vain yksivuotias, ja 12-vuotiaana hän menetti myös äitinsä. 

Turussa asuvat tädit kasvattivat tytön ja siellä hän aloitti myös taideopinnot 1870, mutta muutti 1872 Helsinkiin ja jatkoi vielä taideopintojaan kaksi vuotta. Fredrik Cygnaeus oli hänen varhaisia tukijoitaan, mutta 1875 hän sai myös valtion apurahan vuoden mittaiselle opintomatkalle Kööpenhaminaan, erikoistuakseen kukkamaalaukseen. 

Siirryttyään Pariisiin syksyllä 1876 hän paneutui posliininmaalaukseen Sèvresissä sijainneessa kuuluisassa posliinitehtaassa, jossa oli myös oma koulu. Hänen maalaamiaan posliiniesineitä oli ensimmäisen kerran esillä Helsingissä joulukuussa 1876 ja kesäkuussa 1877 ja sittemmin muun muassa Pariisin maailmannäyttelyssä 1889 ja Moskovan taideteollisuusnäyttelyssä 1882.

Lundahl-Sundblad toimi paitsi itsenäisenä taiteilijana omassa ateljeessaan, myös opetti posliininmaalausta Taideteollisuusyhdistyksen koulussa, ohjasi yksityisoppilaita ja koristeli Arabialle posliinia 1878–1881. Mentyään naimisiin Lundahl-Sundblad muutti miehensä työn takia Turkuun ja jatkoi työskentelyä, näyttelyihin osallistumista ja opettamista siellä, mukaan lukien kukkataulujen maalaaminen.

*Gladioluksia*-maalaus oli esillä *Kukkia kankaalle ja posliiniin* -näyttelyssä Cygnaeuksen galleriassa 1992.

Lähteet
-------

1. 1 2  Konttinen, Riitta: "Fanny Lundahl-Sundblad", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 318–320. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Pallacanestro Virtus Roma** (tunnetaan myös nimellä **Lottomatica Virtus Roma**) on italialainen koripalloseura.

Historia
--------

Joukkueen kannattajia
Seura muotoutui kun kaksi alemman sarjan joukkuetta, San Saba ja Gruppo Borgo Cavalleggeri yhdistyivät. Ne ottivat nimen Virtus Aurelia, mutta pian sen jälkeen nimi kuitenkin vaihdettiin nykyiseensä eli Pallacanestro Virtus Romaan. 

Ensimmäisen Italian mestaruutensa joukkue voitti 1983. Seuraavana vuonna seura voitti jo Euroliigan mestaruuden. 1990-luvun alku oli seuralle hyvää aikaa. Joukkue oli kilpailukykyinen koko vuosikymmenen mutta ei silti onnistunut voittamaan mestaruuksia. Carlton Myersin johdolla Virtus Roma pelasi kaudella 2002-2003 yhden historiansa parhaimmista kausista voittaen 25 ottelua ja häviten vain yhdeksän. 

Kaudella 2008-2009 Lottomatica sijoittui Euroliigassa 16:n parhaan joukkoon takamiehensä Sani Bečirovičin ollessa joukkueen tehokkain. Samalle kaudelle se hankki myös kovia vahvistuksia kuten Primož Brezecin ja Brandon Jenningsin.

Nimi
----

Joukkueen sponsoroijat ovat vaihtuneet historian saatossa tiuhaan. Banco Roma (1971-1988), Phonola Roma (1988-1989), Il Messaggero Roma (1989-1992), Burghy Roma (1993-1994), Teorematour Roma (1994-1995), Nuova Tirrena Roma (1995-1996), Telemarket Roma (1996-1997), Calze Pompea Roma (1996-1999), Adr Roma (1999-2001) and Würth Roma (2001-2002). Nykyinen nimi Lottomatica on ollut käytössä vuoden 2002 jälkeen.

Pelaajat
--------

### Valmentajat

* Italia Ferdinando Gentile (Päävalmentaja)
* Bosnia ja Hertsegovina Nenad Trajkovic
* Italia Antimo Martino

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joukkue Serie A:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joukkue Euroliigan sivuilla
**Heimo Kyösti Turunen** (22. joulukuuta 1916 Ilomantsi – 22. tammikuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Heimo Turusen vanhemmat olivat kauppias Antti Turunen ja Hanna Vappu Tahvanainen ja puoliso vuodesta 1946 Veera Elina Mönkkönen. Kansakoulun käytyään Turunen tuli 15-vuotiaana työnjohtajaksi Hackmanille. Vuonna 1939 hänestä tuli myyntimies Turo-yhtiöön, jonka perustajiin hänen veljensä Oiva Turunen kuului. Myös Heimo Turusen vaimon 1950 perustamassa Essilä-vaateyrityksessä, joka valmisti aluksi esiliinoja, Turunen hoiti alkujaan myyntiä oman työnsä ohella. Hänestä tuli kuitenkin sittemmin yrityksen toimitusjohtaja. Yrityksen palkattua useita kymmeniä työntekijöitä jo 1950-luvun puoliväliin mennessä ja rakennettua uudet tuotantotilat 1961 se pääsi mukaan valmisvaateteollisuuden, erityisesti urheilu- ja ulkoiluvaatteiden mutta myös farkkujen ja päällystakkien kysynnän kasvuun. Vuonna 1975, kun Heimo Turunen siirtyi toimitusjohtajan työstä yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi, sillä oli jo 330 työntekijää. Menestyksestä huolimatta yhtiö ajautui konkurssiin 1979. Vuonna 1967 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Turunen toimi myös talviurheilun piirissä, hän oli Puijon talvikisojen järjestelytoimikunnan jäsen ja hänen yrityksensä lahjoitti Suomen Hiihtoliitolle olympia- ja maailmanmestaruuskisoihin hiihtopuvut vuodesta 1958 lähtien sekä kehitti hiihtomaajoukkueen asusteita liiton kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Heimo Turunen Viitattu 16.10.2021.
2. ↑  Kuopio on vaatekaupunki. *Helsingin Sanomat*, 18.11.1973, s. 12.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Heimtalin kartanon päärakennus
**Heimtalin kartano** (vir. *Heimtali mõis*, saks. *Heimthal*) on kartano Viljandin kunnassa, Viljandimaalla Virossa.

Historia
--------

Kartano mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 1528. Se kuului vuodesta 1789 aina maareformiin asti von Sievers -suvulle. Nimen kartanolle antoi Peter Reinhold von Sievers rakastettunsa Luise Heimenthalin mukaan. Päärakennuksen suunnitteli sama mies saatuaan ensin kirjeitse J.W. Goetheltä vihjeitä arkkitehtuuriin liittyvästä kirjallisuudesta. Rakennus valmistui vuonna 1855. Aikoinaan kartanoon kuului yli 40 sivurakennusta. Nykyisin päärakennuksessa toimii Heimtalin koulu.

Heimtalin entinen kehätalli
---------------------------

Heimtalin kehätalli
Lähes raunioina ollut kehänmuotoinen kivestä ja tiilestä vuosina 1858-1861 pystytetty tallirakennus korjattiin 2010-luvulla. Pyöreän rakennuksen läpimitta on lähes 200 metriä. Nykyään siellä sijaitsee urheilusali, kirjasto ja hevoskasvattamo.

Heimtalin entinen juustola
--------------------------

Heimtalin kartanon juustola
Kartanon entisessä puistossa on ulkonäöltään mielenkiintoinen rakennus, jota usein on kutsuttu metsästyslinnaksi tai viinapolttimoksi. Se on kuitenkin rakennettu kartanon juustolaksi vuosina 1857-1858. Sveitsiläinen juustomestari Johann Hoferin johdolla täällä valmistettiin juustoa tiettävästi aina vuoteen 1938 saakka.
Suorakaiteen muotoisen rakennuksen neljässä kulmassa on suuret massiiviset pyöreät tornit, jotka on tehty harmaasta kivestä. Juustola, joka kunnostettiin ravintolaksi 1980-luvulla, on nykyisin yksityisomistuksessa.

Lähteet
-------

Mäkeläinen, Tapio: *Tapion matkassa Viljandiin ja Mulgimaalle*. Solnessi, 2014. ISBN 978-9949-9583-4-4.
Heimo Palander vuonna 1964.
**Heimo Herman Palander** (12. heinäkuuta 1928 Karstula – 27. tammikuuta 2011 Tampere) oli suomalainen elokuvaaja, tv-ohjaaja ja filmituotantopäällikkö.

Palander aloitti uransa vuonna 1944 Suomen Filmiteollisuuden laboratoriossa. Hän kuvasi aluksi matkailuaiheisia lyhytelokuvia sekä elokuvien alkutekstejä. Palander oli 1952–1959 työssä Kansan Elokuva -yhtiössä, nimi vuodesta 1955 Allotria-Filmi, jossa hän teki lyhyt- ja mainoselokuvia sekä *Ajan kuvastin* -uutiskatsausfilmejä. Palander toimi kuvaajana, leikkaajana, ohjaajana ja selostajana. Vuonna 1955 hän kuvasi ja leikkasi Ossi Skurnikin kanssa elokuvan Kesäyön lapset. Vuonna 1959 Palander siirtyi Mainos-TV:hen, jossa hän ohjasi muun muassa Me Tammelat-, TV-tanssiaiset- ja Pekka Lipposen seikkailut -televisiosarjoja. Palander sai vuonna 1958 Jussi-palkinnon parhaasta lyhytelokuvasta yhdessä Ulf Bäckströmin kanssa, palkittu elokuva oli Perämeren hylkeenpyytäjät.

Palander oli TV 2:ssa pääohjaajana ja myöhemmin filmituotannon päällikkönä vuodesta 1965 alkaen. Hän toimi myös Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osastolla tv-tuotannon opettajana 1960-luvulla. Vuonna 1966 Palander vastasi Kansallisteatterissa nauhoitetun, Eino Kaliman ohjaaman Anton Tšehovin Lokki-näytelmän televisio-ohjauksesta, ja 1968 hän oli Vaasan Oopperayhdistyksen esittämän Giuseppe Verdin oopperan Aida tv-ohjaajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kalevi Koukkusen elämäkerta Heimo Palanderista EloNetissä


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Agiasmátin Pyhän Ristin kirkko** (*Kunniallisen ja eläväksitekevän ristin kirkko*, kreik. Τίμιος Σταυρός του Αγιασμάτι, *Tímios Stavrós tou Agiasmáti*) on bysanttilaisaikainen kirkko Tróodos-vuoristossa Kyproksen saarella Nikosian alueella lähellä Platanistásan kylää. Se on yksi Tróodoksen maalatuista kirkoista, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.

Kirkko on omistettu Pyhälle Ristille. Se on rakennettu 1400-luvulla ja toimi alun perin paikalla olleen luostarin kirkkona. Kirkon nimen *Agiasmáti* viittaa oletettavasti kirkon lähellä olevaan pyhitettyyn lähteeseen. Toisaalta sen on ehdotettu viittaavan samannimiseen paikkaan Vähässä-Aasiassa, josta alueelle olisi voinut tulla asuttajia. Kirkko liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.

Kirkko sijaitsee noin viisi kilometriä Platanistásasta pohjoiseen. Kirkkorakennus on yksilaivainen, ja siinä on Tróodoksen kirkoille tyypillinen lumen painolta suojaava jyrkkä puurakenteinen harjakatto. Kirkon seinämaalaukset ovat valmistuneet vuonna 1494, ja ne kuuluvat Kyproksen edustavimpiin kyseiseltä vuosisadalta. Maalaukset esittävät laajalti *Uuden testamentin* tapahtumia ja Pyhän Ristin vaiheita.

* Juudaksen suudelma.Juudaksen suudelma.
* Jeesuksen pilkkaaminen.Jeesuksen pilkkaaminen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Painted Churches in the Troodos Region UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 23.5.2018.
2. 1 2 3  Church of Timios Stavros (Holy Cross) tou Agiasmati, Platanistasa *Department of Antiquities*. Viitattu 23.5.2018.
3. 1 2  Stavros tou Agiasmati Church *Visit Cyprus*.  Arkistoitu 30.5.2018. Viitattu 23.5.2018.
4. ↑  Micuła, Grzegorz & Micuła, Magdalena: *Cyprus*, s. 105. Eyewitness Travel. London, New York, Melbourne, Munich and Delhi: DK, 2016. ISBN 978-0-24120-928-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agiasmátin Pyhän Ristin kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Antti Jaakko Jouppila** (s. 16. heinäkuuta 1949 Seinäjoki) on suomalainen kiekonheittäjä, joka kuului lajissaan kansalliseen parhaimmistoon 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Hän edusti Seinäjoen Urheilijoita.

Jouppila paransi kiekonheiton nuorten Suomen ennätystä neljä kertaa ja saavutti nuorten Pohjoismaiden ennätyksen Kalevan kisoissa vuonna 1969 tuloksella 56,88 sijoittuen kolmanneksi. Hän voitti useita poikien ja nuorten Suomen mestaruuksia kiekossa ja sivulajissa kuulassa. Jouppila edusti Suomea poikien ja nuorten maaotteluissa. Hänet valittiin myös nuorten epävirallisiin EM-kilpailuihin Leipzigiin 1968, mutta Suomen joukkue kutsuttiin takaisin hieman ennen kisojen alkua Prahan kevään takia. Jouppila kilpaili aikuisten maaotteluissa ainoan kerran elokuussa 1969 Norjaa vastaan ja sijoittui toiseksi Pentti Kahman jälkeen tuoksella 56,26.

Jouppila heitti kiekonheitossa uransa parhaan tuloksen 60,52 elokuussa 1973 Alavudella. Ura kiekonheittäjänä päättyi ranteen jänteiden revähtämiseen kevättalvella 1974.

Jouppilan isä Kauko Jouppila oli myös kiekonheittäjä ja veli Jussi Jouppila kuulantyöntäjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rantala, Risto & Siukonen, Markku & Tukiainen, Seppo (toim.): *Urheilumme kasvot 2*, s. 1231–1232. 3. painos. Oy Scandia Kirjat Ab, 1981.
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon - kansa liikkumaan*, s. 472. Yleisurheilun Tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 167–168. .
4. ↑  Jalava, Juhani: *Suomen kaikkien aikojen yu-tilastot 1.1.1983*, s. 114. , 1983.
5. ↑  Forss, Risto: "Kaappoo" Jouppila heitteli jo sotavuosina Äänislinnassa Kiekonheiton konkarilta puuttuu 75-80-vuotiaiden ME *Helsingin Sanomat*.  31.8.1996. Viitattu 5.7.2023.
**Agias Troizenilainen** (m.kreik. Ἀγίας ὁ Τροιζήνιος, *Agias ho Troizēnios*; 700-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli kotoisin Troizenista. Hän oli yksi kyklisistä runoilijoista.

Agias on ajoitettu suunnilleen vuoteen 740 eaa. Agiaan nimi itsessään ei esiinny varhaisissa antiikin lähteissä, elleivät sitten Klemens Aleksandrialaisen ja Pausaniaan käyttämät *Egias* tai *Hegias* (Ἡγίας) ole saman nimen eri muotoja. Vanhemmissa nykylähteissä runoilijan nimi esiintyy joskus virheellisessä muodossa "Augias", mikä oli peräisin Prokloksen eepos-tiivistelmien ensimmäisen toimittajan tekemästä virheestä. Nimi on korjattu *Codex Monacensis* -nimisen käsikirjoituksen pohjalta. Siinä esiintyy eräässä kohdassa muodo *Agias* ja toisessa *Hagias*.

Agiaan nimiin on laitettu eepos *Nostoi* ("Paluut"), joka kertoi kreikkalaisten paluusta kotiin Troijan sodasta. Se koostui viidestä kirjasta ja täytti aukon Arktinoksen *Troijan tuhon* ja Homeroksen *Odysseian* välillä. Antiikin aikaiset kirjailijat vaikuttavat kuitenkin olleen epätietoisia eepoksen kirjoittajasta, ja siihen viitattiin usein vain eepoksen itsensä nimellä, ja silloin kun viitattiin kirjailijaan, tästä käytettiin vain nimitystä "Paluiden kirjoittaja" (ὁ τοὺς Νόστους γράψας, *ho tūs Nostūs grapsas*).

Siksi jotkut laittoivat eepoksen Homeroksen itsensä nimiin, kun taas jotkut kutsuvat sen kirjoittajaa kolofonlaiseksi. Samannimisiä eepoksia kirjoittivat myös muut runoilijat, kuten Eumelos, Antikleides, Kleidemos ja Lysimakhos. Mikäli teos mainitaan antiikin lähteissä ilman kirjailijan nimeä, tällöin viitataan ehkä juuri Agiaan teokseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Agias (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Klemens Aleksandrialainen: *Stromateis* VI s. 622; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 1.2.1.
3. ↑  Athenaios: *Deiposofistai* 7.281; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.28.4, 29.2, 30.2; Pseudo-Apollodoros: *Bibliotheke* 2.1.5; Skolia Homeroksen *Odysseiaan* 4.12; Skolia Aristofaneen *Ritareihin* 1332; Lukianos: *Tanssitaiteesta* (*De saltatione*) 46.
4. ↑  *Suda*, νόστοι; *Planudeen antologia* (*Anthologia Planudea*) 4.30.
5. ↑  Eustathios: *Odysseiasta* (*Ad Odysseum*) 16.118.
6. ↑  Skolia Pindaroksen *Olympiaan* 13.3.
7. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 4.157, 9.466.
8. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 13.609.
9. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 4.158; Skolia Apollonios Rhodoslaisen *Argonautikaan* 1.558.
**Antti Niilo Isotalus** (5. elokuuta 1949 Alavieska – 6. joulukuuta 2020 Kokkola) oli Kokkolan kaupunginjohtaja vuodesta 1991 vuoteen 2016. 

Isotalus työskenteli Ylivieskan kaupungin kansliasihteerinä vuosina 1973–1974, kaupunginsihteerinä 1974–1979, ulkoasiainministerin avustajana vuosina 1978–1985, ulkoasiainsihteerinä vuosina 1985–1986 ja 1988–1990, Ylivieskan kaupunginjohtajana 1986–1988 sekä vt. lähetystöneuvoksena vuosina 1990–1991. Isotalus oli naimisissa vuodesta 1971 ja hän sai kolme lasta. Isotalus jäi eläkkeelle keväällä 2017, mutta hänen seuraajansa kaupunginjohtajana aloitti jo syksyllä 2016.

Antti Isotalus kuoli 6. joulukuuta 2020 keskussairaalassa Kokkolassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kokkolan entinen kaupunginjohtaja Antti Isotalus on kuollut *Yle Uutiset*. Viitattu 7.12.2020.
2. ↑  Pajala, Lasse & Lagerbohm, John & Strengell-Silainen, Ulla: *Kuka kukin on 2011*, s. 283–284. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
3. ↑  Kokkolan kaupunginjohtaja Antti Isotalus eläkkeelle. Yle, 14.6.2016. (Viitattu 29.4.2018)

Aiheesta muualla
----------------

* Antti Isotaluksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Erkki Lauri Hyytinen** (7. elokuuta 1928 Oulainen – 20. toukokuuta 1987 Oulu) oli suomalainen uittopäällikkö, YLE:n Oulun aluepäällikkö ja kirjailija.

Hyytinen valmistui sahateknikoksi 1957. Hän toimi uittopäällikkönä Oulussa vuoteen 1968 saakka ja sen jälkeen hän johti Oulun alueradiota Yleisradion aluepäällikkönä eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1985 saakka.

Hyytinen julkaisi kaksi omiin elämänkokemuksiinsa perustunutta romaania 1960-luvun alussa. Hän poltti julkisesti huhtikuussa 1965 käsikirjoituksen, jonka hän kertoi olleen kolmannen, Oulun historiaan liittyneen romaaninsa käsikirjoituksen. Teko oli vastalause Oulun kaupungin harjoittamalle nuivalle kulttuuripolitiikalle.
Hyytinen julkaisi seuraavan kirjansa vasta 1980-luvun alussa.

Hyytinen kirjoitti lähinnä elämäkerraksi luokiteltavan teoksen, Utajärvellä ja Suomussalmella eläneestä ensimmäisestä suomenkielisestä naislyyrikosta Isa Aspista. Hän kirjoitti lisäksi kaksi näytelmää, *Tapahtui Kurimossa* sekä *Runo ja rauta*.
Keskustapuoluelaisen Hyytisen aika Yleisradion Oulun aluepäällikkönä oli radion politisoitumisen aikaa. Hänellä oli koko päällikkökautensa ajan voimakkaita ristiriitoja vasemmistolaisten toimittajien kanssa. Ne veivät häneltä voimia kirjailijana ja paikallisradion uudistajana, jollainen hän olisi halunnut olla. Hän olisi halunnut kuuntelijat entistä näkyvämmin ja kuuluvammin mukaan radio-ohjelmien tekoon. Aika ei ollut tuolloin vielä kypsä hänen näkemyksilleen ja tavoitteilleen.

Erkki Hyytinen toimi Oulun läänin taidetoimikunnan puheenjohtajana 1970-luvun lopulla. Hän käytti 1960-luvulla lehtikirjoituksissaan Liitto-lehteen (nyk. Suomenmaa) nimimerkkiä *Parila*.

Teoksia
-------

* *Kulo*, romaani. WSOY 1960
* *Tapahtui Kurimossa*,näytelmä. 1961
* *Pato*, romaani. WSOY 1962
* *Matka*, romaani. Pohjoinen 1981
* *Runo ja rauta*, näytelmä. 1981
* *Isa Asp, elämä ja valitut runot*. Runot suomentanut Mikko Kilpi. Pohjoinen 1983

Palkinnot
---------

* Oulun kaupungin tunnustuspalkinto 1961

Lähteet
-------

* Erkki Hyytinen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Itsenäisyytemme ajan oululaista kaunokirjallisuutta : Kirjailijat ja teokset : Erkki Hyytinen (Arkistoitu – Internet Archive)
* KirjastoVirma : Erkki Hyytinen – Kolmen romaanin isä ja alueradiotoiminnan kehittäjä (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Erkki Häyrinen vuonna 1966.
**Tauno Erkki Häyrinen** (31. heinäkuuta 1907 Joroinen – 2. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professori.

Häyrisen vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Häyrinen ja Vilhelmiina Pehkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1932. Häyrinen opiskeli sitten Belfastin Municipal College of Technologyssa 1934–1935 ja kävi rationointi-insinöörikurssin vuonna 1936 Tukholmassa.

Häyrinen oli Littoisten Oy:n osastoinsinöörinä 1932–1933 ja Tampellan rationointi- ja uudistusinsinöörinä 1935–1950. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professorina vuodesta 1950 alkaen. Häyrinen oli myös SOK:n Helsingin tehtaiden isännöitsijänä.

Häyrinen oli Tampereen kaupunginhallituksen ja kaupunginvaltuuston jäsenenä 1944–1950. Hän oli Vaatetusteollisuusliiton puheenjohtajana vuodesta 1959 ja toimi Vatevan varapuheenjohtajana. Häyrinen oli Teollisuusliiton ja Suomen Tekstiilimiesten Liiton hallitusten sekä STK:n valtuuskunnan jäsenenä.

Erkki Häyrinen oli naimisissa vuodesta 1937 Helvi Orvokki Rinteen kanssa. Heidän poikansa oli luontovalokuvaaja ja luontokirjailija Urpo Häyrinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 214–215. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2 3 4  Helsingin Norssin matrikkeli 1867–1992, numero 2761.
*Tämä artikkeli kertoo kirjailijasta. Pesäpalloilijasta katso Antti Mäkelä.*
**Antti Kustaa Mäkelä** (3. joulukuuta 1913 Muolaa – 26. joulukuuta 1939 Kelja, Sakkola) oli suomalainen kustannusvirkailija, kääntäjä ja kirjailija.

Mäkelän vanhemmat olivat liikemies Viktor Emil Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa kansanrunoutta ja kirjallisuutta valmistuen filosofian kandidaatiksi 1938 ja maisteriksi 1939. Mäkelä työskenteli kustannusvirkailijana WSOY:llä vuodesta 1938 ja hän oli toimittajana Nuori Voima-lehdessä vuodesta 1939 ja Retkelijä-lehdessä vuodesta 1936.

Asevelvollisuutensa 1933-1934 suorittanut reservin vänrikki Mäkelä taisteli talvisodassa kiväärijoukkueen johtajana 7./JR19:ssä Taipaleessa ja Keljassa. Hän kaatui tapaninpäivänä 1939 Keljassa, johtaessaan vastahyökkäystä.

Teokset
-------

* *Unohtunut asekätkö : partiopoikain seikkailu*. Poikain jännityskirjasto n:o 10. Gummerus 1936
* *Kaitajärven kirous : partiopoikain seikkailu*. Poikain jännityskirjasto n:o 15. Gummerus 1937

Suomennokset
------------

* Hermann Foertsch : *Nykyinen ja tuleva sotataito*. WSOY 1939 (alkuteos *Kriegskunst heute und morgen*)
* Edward S. Ellis : *Nopsajalka : intiaaniromaani*. WSOY 1939, 6. painos 1967 (alkuteos *Ned in the blockhouse*)

Lähteet
-------

* Antti K. Mäkelä SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Arkistoitu linkki)
* Helsingin yliopiston kaatuneet 1939-1945 matrikkeli, osa K-O
* Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneiden tiedosto[vanhentunut linkki]. NARC.fi.

### Viitteet

1. ↑  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 342. WSOY, 1949.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Erkki Antero Heikkilä** (5. toukokuuta 1933 Jyväskylän maalaiskunta – 3. toukokuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari.

Taiteellinen ura
----------------

Heikkilä syntyi Jyväskylän Taulumäellä sepän perheen 11. lapseksi. Kotona suhtauduttiin koulutukseen, lukemiseen, kulttuuriin ja kaikenlaiseen itsensä kehittämiseen hyvin kannustavasti. Ensimmäinen taiteellinen esikuva Heikkilälle oli Taulumäellä hänen naapurissaan asunut Yrjö Saarinen. Heikkilä hakeutui kansalaisopistoon Helmer Selinin kuvataiteen kurssille ja vuodesta 1948 lähtien Putkilahden kuvataideleireille. Hän opiskeli vuosina 1954–1958 Suomen Taideakatemian koulussa, missä hän myös opetti 1965–1968.

Varhaistuotannossaan Heikkiä maalasi lähinnä suurehkoja tummia maisemia, joiden värisointu on syvä ja surumielinen. Oma linja alkoi löytyä 1950 luvun lopulla. Teosten lähtökohtana oli luonnonelämykseen perustuva sommitelma, joka loi elämystä vastaavan vaikutelman. Teokset olivat ilmavia ja kevyitä ja hieman kubistisvaikutteisia.

1960-luvun alussa Heikkilän työskentelyssä tapahtui merkittävä muutos. Hän hylkäsi taiteen dekoratiivisuuden. Sen sijaan hän alkoi kuvata abstraktismin keinoin uutta mystistä luontosuhdettaan, jonka hän oli löytänyt kallioista, harjuluonnosta, ympäröivissä ihmisissä ja historiassa. Näissä tekniikaltaan informalistisissa maalauksissa hän käsitteli vaikutelmaa maisemasta ja kuvasi samalla ihmisen sisäistä maisemaa. Heikkilä luopui informalismista kuitenkin melko pian ja siirtyi takaisin pehmeän figuratiiviseen taiteeseen, jota hän kutsui realistislyyriseksi.

Teokset
-------

Heikkilän tuotannossa on lukuisasti erilaisia julkisia teoksia kuten lasimaalaus Helsingin Tammisalon kirkossa, seinämaalaukset Helsingin päärautatieaseman yläravintolassa, Keski-Suomen Osuuspankissa sekä Jyväskylän kaupungin kouluissa ja päiväkodeissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erkki Antero Heikkilä (ks. CV) *Kuvataiteilijamatrikkeli*. Viitattu 27.2.2015.
2. 1 2 3  Oikari, Jaana: Erkki Heikkilä (1933–1996) *Ehtiihän sinne Pariisiin myöhemminkin. Kuvataidetta Keski-Suomesta 1947–1973*. Jyväskylän taidemuseo.  Arkistoitu 16.2.2015. Viitattu 27.2.2015.
3. ↑  Facta2001, WSOY 1982, 5. osa, palsta 603

Aiheesta muualla
----------------

* Ehtiihän sinne Pariisiin myöhemminkin

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee fiktiivistä hahmoa. Vanhemmasta veljestä katso veli. Isoveli on myös suomalainen yhtye.*
**Isoveli** on Oseania-nimisen valtion yksinvaltainen johtaja George Orwellin romaanissa *Vuonna 1984*. Teos kuvaa tiukan valvonnan alaista totalitaarista yhteiskuntaa ja siitä on myös lähtöisin sanonta "isoveli valvoo" (engl. *"Big Brother is watching you."*).

Teoksessa Isoveli voidaan nähdä henkilökultin luoneiden diktaattoreiden, kuten Josif Stalinin vertauskuvana. Romaanissa jää epäselväksi, onko Isoveli todellinen henkilö vai pelkkä propagandakoneiston luoma mielikuva. Yhteiskunta kuitenkin valvoo, että kansalaiset eivät ajattele negatiivisesti Isoveljestä, eli tee ajatusrikoksia.*lähde?*

Nykyisin termejä isoveli ja "isoveli valvoo" käytetään kuvaamaan tiukkaa ylemmän tahon suorittamaa valvontaa eri yhteyksissä. Tästä ovat saaneet nimensä myös televisiosarja *Big Brother* sekä eri puolilla maailmaa jaettavat Isoveli-palkinnot, jotka annetaan vuosittain yksityisyyden suojaa loukanneille tahoille.

Usein isoveli valvoo -ilmaus liitetään tietotekniikan soveltamiseen, Internetiin ja sosiaalisen median sovelluksiin.*lähde?*

Isoveli valvoo -fraasiin sisältyvää ajatusta voidaan käyttää paitsi kriittisesti, myös toiveikkaasti. Sakari Virkkusen toimittamassa *Suomalaisessa fraasisanakirjassa* siteerataan *Kansan Uutiset* -lehden vuoden 1971 yleisönosastokirjoitusta, jossa toivotaan autoilijoiden valvontaa vartiotorneista. Tämä olisi yleisönosastokirjoittajan mielestä halvempaa kuin lisätä poliisiautoja.

Alun perin kirjan *Vuonna 1984* suomennoksessa hahmon nimi kirjoitettiin tarkoituksella sanavälin kanssa muodossa *Iso Veli*. Sittemmin on vakiintunut käytännöksi kirjoittaa se yhteen muotoon Isoveli.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Ahto Apajalahti: Effin 15-vuotisjuhlat ja Isoveli-palkintojen jako 2.9. Helsingissä – Electronic Frontier Finland – Effi ry *effi.org*. Viitattu 3.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  Tolonen, Pekka: Seinilläkin on korvat ja isoveli valvoo. (Artikkeli käsittelee sähköpostin suojausalgoritmeja) *MikroBitti*, 1998, nro 10, s. 64-65.
3. ↑  Suomalainen fraasisanakirja Kivestä Kekkoseen 1974, 130 hakusana Isoveli valvoo
**Siippo** on järvi Myrskylän pohjoisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,1 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 77 kilometriä koilliseen.

Maantiede
---------

Siipon pituus lounaasta koilliseen on 600 metriä. Saaria ei ole. Järvi on melko tasaleveä ja tasasyvä. Itärannan metsäisen Häntälänkallion korkeustaso on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 35 metriä järven pintaa ylempänä. Muut rannat ovat peltomaata. Siippo laskee Sopajärveen, joka sijaitsee noin 800 metriä länteen.

Siipon vesitilavuus on 267 000 kuutiometriä eli 267 miljoonaa litraa.

Siippo (16.005.1.004) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Siippo on viidenneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Siippo, vakavesi, Myrskylä
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 1.10.2021.
3. ↑  Siippo. Järviwiki. Viitattu 1.10.2021.
4. ↑  Myrskylänjoen valuma-alue (16.005). Järviwiki. Viitattu 1.10.2021.
**Ali Hayder** (s. 20. helmikuuta 1995 Hilla, Irak) on Ruotsia edustava irakilainen keskisarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinin WKO-liitossa kolme EM-mitalia ja yhden MM-mitalin.

Alkuvuodet
----------

Hayder muutti kotimaastaan Irakista huonojen olosuhteiden vuoksi aluksi Turkkiin 19-vuotiaana. Hänen oli tarkoitus opiskella lääkäriksi ja kilpailla karatessa maailmanmestaruustasolla. Turkista Hayder matkusti Saksaan uusien tuttujen suostuttelemana. Matka jatkui Ruotsiin, jossa hänet lähetettiin Kiirunaan. Hayder ei aluksi puhunut englantia eikä ruotsia. Hän kuuli Tukholmassa olleen Kyokushin seura, jossa valmentajana toimi muun muassa Brian Fitkin. Hayder säästi rahaa, jolla hän matkusti Tukholmaan etsiäkseen Fitkinin.

Kilpaura
--------

Ruotsissa Hayder saavutti aluksi Kroatiassa järjestetyssä Branko Bosniak Memorial turnauksessa hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa Fekete Farkasille. Ranskan mestaruuden 2018 voitettuaan loppuottelussa Lazezar Dimitrovin. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Ruotsin Openissa hävittyään raskaansarjan loppuottelussa Julian Bjerrekærille.

Puolassa 2019 järjestetyssä Kokoro Cupissa Hayder saavutti keskisarjassa hopeaa.

### EM-hopeaa ja MM-pronssia (2021–2022)

Kesäkuussa 2021 Hayder saavutti Georgian EM-kilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Lasha Ozbetelashvilille.

Huhtikuussa 2022 Hayder eteni toisen kerran peräkkäin EM-kilpailujen loppuotteluun. Hän saavutti hopeaa hävittyään toistamiseen loppuottelussa Lasha Ozbetelashvilille. Kesäkuussa Hayder oli mukana IFK-liiton maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hän saavutti pronssia. Hayder voitti ensimmäisellä kierroksella Atanas Lichevin, toisella kierroksella Alejandro Verbon ja kolmannella Blake Collinsin. Välierissä hän hävisi Szymon Olpińskille.

Huhtikuussa 2023 Hayder saavutti Ruotsin EM-kilpailuissa pronssia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ali Hayder – en riktig fighter med ett sant hjärta *fightermag.se* 30.10.2019 Viitattu 1.11.2022 (pohjoissaameksi)
2. ↑  Branko Bosniak Memorial Tournament - WKO *kyokushinresults.com* Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
3. ↑  French Open - WKO *kyokushinresults.com* Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
4. ↑  Swedish Open *kyokushinresults.com* Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
5. ↑  Tävlingsframgångar Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
6. ↑  European karate adults championship 2021. Mens finals (WKO) *kyokushinkarate.news* 3.8.2021 Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
7. ↑  EKO. European karate adults championship 2022 results *kyokushinkarate.news* 2.4.2022 Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
8. ↑  The 6th IFK World Championships Results *kyokushinkarate.news* 5.6.2022 Viitattu 1.11.2022 (englanniksi)
Chara
**Chara** (**Miwa Satō** (oik. **Miwa Watahiki**) 13. tammikuuta 1968 Kawaguchi, Saitama, Japani) on japanilainen popartisti ja näyttelijä. Hän on toiminut vaikutteiden antajana monelle itsenäiselle ja lahjakkaalle artistille, kuten Shiina Ringolle ja Bonnie Pinkille.

Miwa Watahiki sai lempinimensä Chara opettajaltaan, ja häntä on kutsuttu sillä nimellä siitä lähtien.
Chara on aina ollut mukana musiikissa. Hän alkoi säveltää kappaleita peruskoulun viimeisinä vuosina ja soitti koskettimia bändissä toisena lukiovuotenaan. 20-vuotiaana hän ryhtyi laulamaan klubeilla muiden joukossa. Vuonna 1990 hän teki sopimuksen Sony-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi ensimmäisen singlensä, Heavenin, heti seuraavana vuonna. Charan musiikin tyylilaji on lähinnä kevyttä popia.

Charasta tuli 90-luvulla huomion keskipiste muoti-ikonina. Hän esiintyi usein lehtien, joista mainittakoon mm. Anan ja Olive, kansissa. Hän oli myös ensimmäinen nainen, joka pääsi esiintymään Rock On Japan -lehden kannessa.
Chara meni naimisiin näyttelijä Tadanobu Asanon kanssa vuonna 1995 tavattuaan tämän elokuvan PiCNiC kuvauksissa. Heillä on kaksi lasta, tytär Sumire (1995) ja poika Himi (1999).

Studioalbumit
-------------

* Sweet (1991)
* Soul Kiss (1992)
* Violet Blue (1993)
* Happy Toy (1994)
* Junior Sweet (1997)
* Strange Fruits (1999)
* Madrigal (2001)
* Yoake Mae (2003)
* Something Blue (2005)
* Union (2007)
* Carol (2009)
* Dark Candy (2011)
* Cocoon (2012)
* Secret Garden (2015)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |