recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Otšorin piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Otšorin piiri** (ven. Очёрский райо́н, *Otšorski raion*) kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 330 neliökilometriä. Asukkaita on 24 600 henkeä (vuonna 2009).

Otšorin piiri sijaitsee Permin aluepiirin länsiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Vereštšaginon, idässä Nytvan ja Ohanskin, etelässä Bolšaja Sosnovan piireihin sekä lännessä Udmurtiaan. Pinta-alasta 48 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kalkkikivi, savi, sora, turve ja kaoliini.

Piiriin kuuluu Otšorin kaupunki, Pavlovskin kaupunkimainen taajama (kaupunkikunta) sekä kolme maalaiskuntaa: Kiprino, Novovoznesensk ja Speškovo. Hallinnollinen keskus on Otšor. Asutuskeskuksia on yhteensä 76.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 95 % venäläisiä ja 1,2 % udmurtteja. Kaupunkiväestön osuus on 74,6 %.

Piirin kautta kulkee Permin ja Udmurtian välinen asfaltoitu maantie. Otšorissa ja Pavlovskissa on konepajateollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja rehukasvien viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja -jalostusta.

Piirissä toimii ammattikoulu, Iževskin juridisen opiston filiaali, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, musiikkikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Otšorski krai* ("Otšorin seutu").

Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat Otšorin ja Pavlovskin ortodoksiset kirkot ja historialliset rakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Otšorski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*. Viitattu 2.3.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 2.3.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Permski regionalnyi server: Otšorski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 2.3.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otšorin piiri**.
* Otšorin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Limón** (usein **Puerto Limón**) on satamakaupunki Costa Rican Karibianmeren rannikolla. Luonnonsatama rakennettiin varsinaiseksi satamaksi 1800-luvun jälkipuoliskolla ja nykyisin Limón on maan suurin vientisatama. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2011 yhteensä 60 049.

Maantiede
---------

Parque Vargas, puisto Limónissa.
Limón sijaitsee Costa Rican itäosassa Karibianmeren rannikolla. Limón on myös Limónin maakunnan keskus. Kaupungilla on luonnollinen syvävetinen satama, jota suojaavat hiekkasärkät.

Historia
--------

Rautatietyöläisille 1800-luvulla rakennettu uskonnollinen rakennus.
Espanjan siirtomaakaudella Limónin satamaa käyttivät espanjalaiset alukset, mutta myös salakuljettajat. Se oli myös merirosvojen ja miskito-intiaanien hyökkäysten kohde.

Limónin merkitys alkoi kasvaa 1850-luvulta lähtien. Costa Rican maataloustuotteita, kuten kaakaota, kumia, ja banaaneja oli tähän mennessä joutu kuljettamaan Tyynenmeren satamien ja näin pitkien merireittien kautta. Suurempi vientisatama Karibianmeren puolella tekisi viennistä Eurooppaan halvempaa. Vuonna 1870 kenraali Tomás Guardia Gutiérrez aloitti Limónin vientisataman rakennustyöt. Satama valmistui 20-vuotta myöhemmin amerikkalaisen liikemies Minor Cooper Keithin johdolla. Samalla valmistui myös työlääksi osoittautunut rautatie Costa Rican pääkaupunki San Joséen. United Fruit Company hallitsi yhteiskuntaa 1900-luvun alulta eteenpäin. Yhtiö toi esimerkiksi suuren määrän mustia työläisiä Antilleilta. Huomattava osa heistä puhui englantia espanjankielisten paikallisten sijaan.

Talous ja liikenne
------------------

Risteilyalus kaupungin satamassa.
Limónin alue on tunnettu etenkin banaanien tuotannosta. Limónin satama on rahtimäärässä mitattuna Costa Rican suurin. Sen kautta kulkee lähinnä vientituotteita Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Kaupungin eteläpuolella on lentokenttä. Pääkaupunkiin aikanaan kulkenut rautatie lopetti toimintansa vuonna 1995.

Väestö
------

Limónin asukasluku oli vuonna 2011 60 049. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 55 667.

Limón on joihinkin muihin Costa Rican kaupunkeihin nähden monietninen. Kaupungissa on suuri määrä mustista aikanaan työläisiksi tuotujen jälkeläisiä. Työläisiä tuotiin myös Kiinasta ja myös heidän jälkeläisiään asuu edelleen kaupungissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Limón Encyclopaedia Britannica. Viitattu 24.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  David Díaz-Arias, Ronny Viales Hurtado ja Juan José Marín Hernández: *Historical dictionary of Costa Rica*, s. 169. Rowman & Littlefield, 2019. ISBN 9781538102428. (englanniksi)
**Stakeholder Engagement Service**, eli SES suom. Osakas-sidospalvelu, eli OSP merkitsee sidosryhmien sitouttamis- ja aktivointimenetelmää, jossa kohderyhmät tuodaan verkossa brändin ympärille virtuaaliyhteisön avulla. Sen yleisimmät sovellukset ovat markkinoinnissa ja tuotekehityksen joukkoistamisessa (käytetään myös nimeä yleisöosallisuus, engl. *crowdsourcing*).

Yhteisöä ylläpitää useimmiten kolmas osapuoli, mutta yhteisön toiminta perustuu keskinäiseen vuorovaikutukseen ja se tuottaa pääosan sisällöstä itse.
Motiivi vuorovaikutukseen tulee yhteisestä sosiaalisesta objektista joka voi käytännössä olla mikä tahansa käyttäjää motivoiva asia.

Tässä yhteydessä englannin sanaa "stakeholder" käytetään sen laajassa merkityksessä tarkoittamaan yrityksen tai muun organisaation sidosryhmiä. Näitä voivat olla esim. omistajat, johto, työntekijät, alihankkijat, asiakkaat, yhteistyökumppanit ja rahoittajat.

Suomessa SES-menetelmää ovat käyttäneet ainakin Orion ja Aurinkomatkat.

Lähteet
-------

* www.ic.gc.ca (Arkistoitu – Internet Archive)
* www.future500.org (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lin Sen** (11. helmikuuta 1867 Fuzhou – 1. elokuuta 1943 Chongqing) oli Kiinan presidentti vuosina 1931–1943. Hän oli lähinnä keulakuva todellisen vallan ollessa Tšiang Kai-šekillä.

Lin liittyi vallankumousjärjestö Tongmenghuihin sen perustamisvuonna 1905. Tasavallan perustamisen jälkeen hänet valittiin Nanjingissa kokoontuneen väliaikaisen kansalliskokouksen puhemieheksi. Myöhemmin hän oli Kuomintangin Amerikassa toimineen osaston johdossa. Sun Yat-senin Etelä-Kiinaan vuonna 1917 perustamassa hallituksessa Lin Sen toimi ulkoministerinä ja myöhemmin perustuslaillisen neuvoston puhemiehenä sekä 1922–1923 Fujianin kuvernöörinä. Sen jälkeen kun Tšiang Kai-šek oli yhdistänyt Kiinan, Lin Senistä tuli lakiasäätävän Yuanin varapuheenjohtaja ja varsinainen puheenjohtaja Hu Hanminin erottua maaliskuussa 1931. Muutamaa kuukautta myöhemmin Lin Senistä tuli kansallisen hallituksen puhemies eli Kiinan presidentti, joskin todellinen valta säilyi yhä Tšiang Kai-šekillä. Lin oli presidenttinä vuonna 1943 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Japanin miehitettyä Kiinan pääkaupunkina toimineen Nanjingin marraskuussa 1937 hän siirsi pääkaupungin sisämaahan Chongqingiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Li-Ll (englanniksi) Rulers.org. Viitattu 30.3.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lin Sen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Intiaanikesä** (*Indian Summer*) on Mike Binderin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediallinen draamaelokuva vuodelta 1993. Siinä seitsemän aikuistunutta ystävystä kokoontuu viikoksi 20 vuoden takaisen lapsuutensa kesän leirikeskukseen, jota uhkaa sulkeminen. Väljästi ohjaaja-käsikirjoittaja Binderin omiin lapsuusmuistoihin perustuvan elokuvan pääosia näyttelevät Alan Arkin, Matt Craven, Diane Lane, Bill Paxton, Elizabeth Perkins, Kevin Pollak, Vincent Spano ja kauhuelokuvien ohjaajana paremmin tunnettu Sam Raimi.

*Helsingin Sanomien* Mikael Fräntin mielestä elokuva on sympaattisen nostalginen ja tunnelmaltaan raikas. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa valloittavaksi nostalgian, ihmissuhteiden ja nuoruusleikkien leirituleksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

Lähteet
-------

1. ↑  Fränti, Mikael: Elokuvia tänään.  *Helsingin Sanomat*, 22.9.1997, s. 39. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  *Video-opas 95*, WSOY 1994.
Sutcliffen muistopenkki Huytonissa, Merseysidessa, Englannissa.
**Stuart "Stu" Sutcliffe** (23. kesäkuuta 1940 Edinburgh, Skotlanti – 10. huhtikuuta 1962 Hampuri, Länsi-Saksa) oli brittiläinen taiteilija ja muusikko. Hän toimi The Beatlesin alkuperäisenä basistina.

Sutcliffe oli John Lennonin ystävä ja taideopiskelutoveri Liverpoolissa ennen liittymistään The Quarrymen -yhtyeeseen. Sutcliffe keksi Lennonin kanssa yhtyeen uuden nimen aluksi muodossa Beetles (engl. *Kuoriaiset*) Buddy Hollyn The Crickets -yhtyettä (engl. *Heinäsirkat*) mukaillen, sittemmin nimi muunnettiin sanaleikiksi beatmusiikista.

Sutcliffe vaikutti välillisesti The Beatlesin ulkoiseen olemukseen. Hän omaksui tyttöystävänsä valokuvaaja Astrid Kirchherrin kautta uuden hiustyylin, jonka muut yhtyeen jäsenet omaksuivat vähitellen ja josta tuli varhaiskauden tunnusomainen piirre. Yhtyeen Hampurin-ajan ja sen jälkeiset esiintymisasut olivat myös Kirchherrin ja Sutcliffen kehittämiä ennen Brian Epsteinin yhtyeelle tuomaa tyyliä.

Sutcliffe ei kehittynyt muusikkona muun yhtyeen mukana ja hän jätti The Beatlesin vuonna 1961 mentyään kihloihin Kirchherrin kanssa. Hän jäi Saksaan ja keskittyi taideopintoihin. Sutcliffe kuoli kuitenkin aivoverenvuotoon 21-vuotiaana vuonna 1962. Hän on mukana Beatlesin *Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band* -albumin kansikuvassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stuart Sutcliffe** Wikimedia Commonsissa

Stuart Sutcliffe Beatlesbible-sivustolla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Giacomo di Grassin miekkailukäsikirjan kansi.
**Giacomo di Grassi** oli italialainen miekkailunopettaja. Hän kirjoitti miekkailun käsikirjan *Ragione di adoprar sicuramente l'Arme, si da offesa come da difesa*, joka ilmestyi 1570. Teos on käännetty englanniksi ja julkaistu 1594 nimellä *DiGrassi, His True Arte of Defence*.

Grassin tärkeimpiä oppeja olivat, että saman pituisia aseita käytetään samalla tavalla ja että isku on ensisijainen verrattuna muihin hyökkäysmuotoihin, ja hän laati myös ohjeet siitä, miten eri aseilla hyökätään ja miten niitä käsitellään.

Di Grassi kirjoitti aikana, jolloin oltiin siirtymässä raskaista miekoista pitempiin ja kevyempiin miekkoihin, kuten rapiiriin. Hänen kuvaamansa asento ja jalkatyö ovat tyyliltään pystyjä, kasvot ovat suoraan ja jalkaterät ovat lähekkäin samalla tavalla kuin nykyaikaisessa kendon jalkatyössä, mutta toisin kuin eräät seuraavan sukupolven kirjoittajat 1600-luvulla esittivät.

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Churchyardin englanninkielinen käännös
* Englanninkielinen käännös vuodelta 1594
* Kommentoitu lyhennetty käännös (Arkistoitu – Internet Archive)
* Giacomo di Grassi (Arkistoitu – Internet Archive) (Higginsin asemuseo)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Kreikka

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Giacomo di Grassi
*Tämä artikkeli kuvaa Kanadan laivaston Halifax-luokan ohjusfregattia. Muita vastaavasti nimettyjä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMCS Charlottetown** (viirinumero FFH 339) on Kanadan laivaston Halifax-luokan ohjusfregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Halifax-luokka*
Alus tilattiin Saint John Shipbuilding Limitediltä Sain Johnista, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1993. Se laskettiin vesille 1. lokakuuta 1994 ja valmistui 14. toukokuuta 1995.

Palvelus
--------

Kesäkuusta 2016 tammikuuhun 2017 alus osallistui operaatio Reassuranceen, jossa se oli Naton pysyvän 2. laivasto-osaston (engl. *Standing NATO Maritime Group Two*) mukana Pohjois-Atlantilla, Välimerellä, Egeanmerellä ja Itämerellä.

Alus lähti 8. elokuuta 2017 Halifaxista kuuden kuukauden Nato palvelukseen Keski- ja Etelä-Euroopan vesille. Alus liittyi Pohjois-Atlantille, Välimerelle ja Itämerelle sijoitettuun Naton pysyvään 1. laivasto-osastoon (engl. *Standing NATO Maritime Group One*). Matka on aluksen toinen rupeama operaatio Reassurancessa, jossa se korvaa *HMCS St. Johns'n*, joka palasi kotisatamaansa Halifaxiin 17. heinäkuuta oltuaan osastossa kuusi kuukautta.

Alus vieraili Naton laivasto-osaston mukana Helsingissä elokuun lopulla.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 47
2. 1 2  Guardian 8.8.2017
3. ↑  Kaleva 19. elokuuta 2017
**HMCS Toronto** (viirinumero K538) oli Kanadan laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu River-luokan fregatti toisessa maailmansodassa. Alus luokiteltiin 26. marraskuuta 1953 uudelleen muutostöiden jälkeen Prestonian-luokan fregatiksi. Se palveli Kanadan laivastossa aina huhtikuuhun 1956 saakka, jolloin se siirrettiin Norjan laivastolle. Alus nimettiin Norjan laivastossa ensin *KNM Garmiksi*, kunnes se siirrettiin sukellusveneiden emälaivaksi nimellä *KNM Valkyrien*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: River-luokka (fregatti)*
Alus tilattiin 1. helmikuuta 1943 Lauzonista Davie Shipbuilding and Repairing Companylta ja sen köli laskettiin 10. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1943 ja se otettiin palvelukseen 6. toukokuuta 1944.

Palvelus
--------

*HMCS Toronto* liitettiin Bermudalla pidetyn koulutuksen jälkeen saattajaryhmä 16:een, joka oli sijoitettu Sydneyyn Nova Scotiaan (*HMCS Protector*). Euroopan sotatoimien päätyttyä alus sijoitettiin koulutustehtäviin, ja se poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta 1945, jolloin se sijoitettiin reserviin.

Alus muutettiin Prestonian-luokan saattuefregatiksi vuonna 1952. Alus palasi palvelukseen 26. marraskuuta 1953, jolloin sen viirinumerona oli FFE 319. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1945.

### Päälliköt

Aluksen päällikköinä palvelivat:

* Henry Knox Hill 6. toukokuuta 1944 - 17. maaliskuuta 1945
* Anthony George Scott Griffin 18. maaliskuuta 1945 -

Norjan laivastossa
------------------

Alus lainattiin Norjan laivastolle, joka nimesi sen *KNM Garmiksi*. Norjan hallitus lunasti aluksen vuonna 1959. Alus muutettiin sukellusveneiden emälaivaksi, ja se nimettiin vuonna 1965 uudelleen *KNM Valkyrieniksi*. Alus romutettiin vuonna 1977.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Macpherson, Ken: *Frigates of the Royal Canadian Navy 1943–1974*. Shrewsbury: Tri-Service Press Ltd, 1989. ISBN 0-920277-22-5. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 335
2. 1 2  uboat.net
3. 1 2 3  Macpherson, Ken s. 89

Aiheesta muualla
----------------

* Lavery, Brian: *River-class Frigates and the Battle of the Atlantic - A Technical and Social History*. Lontoo, Englanti: National Maritime Museum, 2006. ISBN 0-948065-73-7. (englanniksi)
**Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue** (vir. *Soome lahe vesikond* ) muodostuu kaikista niistä pienistä vesistöistä, jotka laskevat Viron alueelta Itämeren Suomenlahteen.

Rannikon valuma-alueen rajaus
-----------------------------

Rannikon valuma-alueen länsirajana on Veskijõen vesistön valuma-alueen länsireuna. Rannikkoalueen itäraja on samalla Venäjän vastainen raja, missä rajajokena on Narvanjoki. Valtioiden välinen raja seuraa Narvanjoen ja sen pääjärven Peipsijärven vesialueita pitkin, joten Narvanjoen vesistöalue ei suuren kokonsa vuoksi mahdu kokonaan yhdenkään valtion alueelle. Siksi se Suomenlahden rannikon valuma-alueita kuvattaessa rajataan pois Virolle kuuluvasta rannikkoalueesta ja sitä käsitellään omana valuma-alueyksikkönään. Suomenlahden rannikon valuma-alueen eteläraja muodostuu eri vesistöjen latva-alueiden yhteisestä vedenjakajasta, joka seuraa pääpiirteissään Viron pohjoisosia itä-länsi-suuntaisena ja päätyy idässä Peipsijärven rantaan ja sen vesistön vedenjakajalle.

Rannikon valuma-alue lukuina
----------------------------

Valuma-alueen vaikutuksia Suomenlahteen voidaan arvioida sen tilastojen valossa. Valuma-alueen pinta-ala on 10 350 neliökilometriä. Alueelle satanut vesi laskee Suomenlahteen 417 jokea, kanavaa, ojaa tai puroa pitkin, joiden yhteispituus on 3 985 kilometriä. Jokien yhteenlaskettu vuotuinen kokoaisvirtaama on 2,7 kuutiokilometriä. Valuma-alueen jokitiheys on 0,38 kilometriä uomaa neliökilometrillä. Alueella sijaitsee noin 210 merkitsevää järveä.

Vesistöalueiden hallintoalueet
------------------------------

Suomenlahden rannikon luonnollinen valuma-alue jaetaan hallinnollisesti lännessä Harjun alavesistöalueen ja idässä Virun alavesistöalueen kesken. Harjun alavesistöalue kuuluu Länsi-Viron vesistöalueen ja Virun alavesistöalue 
Itä-Viron vesistöalueen hallintopiiriin. Niiden välinen hallinnollinen raja sijaitsee läntisen Valgejõen ja itäisen Loobu jõen vedenjakajalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Eesti Entsüklopeedia: Vesikond, viitattu 1.11.2019
2. 1 2 3  Riigi Teataja: Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine(viroksi), 2004, viitattu 1.11.2019
3. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.11.2019). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
4. 1 2  Riigi Teataja: Veeseadus (VeeS) (viroksi), 1994, viitattu 1.11.2019
5. 1 2  Eesti Entsüklopeedia: Eesti vesikonnad, viitattu 1.11.2019
Johan Pasch. Alexander Roslinin maalaus vuodelta 1756.
**Johan Pasch** (1706–1769) oli ruotsalainen taidemaalari, ranskalaisen rokokoomaalauksen lanseeraaja Ruotsissa ja maansa tuon ajan huomattavin koristemaalari. Hänen koristemaalauksiaan sijaitsee esimerkiksi Tukholman linnassa sekä Kiinalaisessa paviljongissa Hagan puistossa. Pasch pääsi hovimaalariksi 1748 ja intendentiksi vuosikymmen myöhemmin. Paschin päätyö on Tukholman linnan kappelissa olevan Taravalin aloittaman kattomaalauksen loppuunsaattaminen. Ollessaan mukana koko valtakunnan tärkeimmän silloisen taide- ja rakennustyön Tukholman linnan sisustamisessa Pasch päätyi opettamaan Mikael Toppeliusta.

Lähteet
-------

1. ↑  *WSOY:n Iso Tietosanakirja, osa 7*, s. 171. Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1996.
2. ↑  *Iso tietosanakirja, osa 9*, s. 1107. Helsinki: Otava, 1935.
3. ↑  Otavan Suuri Ensyklopedia, osa 9, s. 7228

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johan Pasch** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Viron instituutti** (vir. *Eesti Instituut*) on Lennart Meren vuonna 1989 perustama organisaatio, jonka tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria ulkomailla.

Tallinnan lisäksi Viron instituutilla on nykyisin kaksi toimipistettä ulkomailla: Budapestissä ja Helsingissä. Instituutti järjestää kulttuuritapahtumia ulkomailla ja kustantaa aihepiireittäin Viroa esitteleviä julkaisuja sekä kolmea kulttuurilehteä englanniksi. Viron instituutti hallinnoi myös sekä viroksi että englanniksi julkaistua kulttuurikalenteria kultuur.info sekä Viroa käsittelevää verkkotietosanakirjaa Estonica.

Viron Suomen-instituutti on ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Toimitilat olivat vuoteen 2010 saakka Mariankadulla vuonna 1998 avatussa Baltia-keskuksessa. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja - Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten mm. tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia.

Johtajat
--------

* Lennart Meri
* Henno Rajandi
* Kaja Tael
* Lore Listra
* Toomas Liivamägi
* Mart Meri
* Monika Larini
* Karlo Funk

Aiheesta muualla
----------------

* Viron instituutin viralliset sivut (englanniksi)
* Viron Suomen-instituutti
* Estonian Culture (englanniksi)
* Estonian Literary Magazine (englanniksi)
* Estonian Art (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Stala & So.** on Stalan ja Nick Goren vuonna 1997 perustama suomalainen glam rock -yhtye. Yhtye osallistui Suomen Euroviisukarsintaan 2011 kappaleella Pamela. Yhtye pääsi finaaliin. Eurovision laulukilpailuissa yhtyettä vahvisti vieraileva kosketinsoittaja Jani Wilund, joka myös soittaa useassa kappaleessa Stala & So:n levyillä. Yhtyeen debyyttialbumilla vierailevat mm. Lacu Lahtinen (Popeda) sekä Twist Twist Erkinharju (Los Bastardos Finlandeses).

Tällä hetkellä yhtye on tauolla Sampsan keskittyessään suomenkieliseen soolotuotantoon. Lisäksi yhtyeellä on ollut vaikeuksia myydä itseään keikoille.

Biografia
---------

### It Is So. (2011)

Japanilainen levy-yhtiö King Records julkaisi It Is So. -albumin Japanissa ja Kaukoidässä 24. elokuuta. 16. syyskuuta julkaistiin laajemmin myös Euroopan mantereella. Euroopan ja Etelä-Amerikan jakelun ja promotoimisen yhteistyökumppaniksi tuli saksalainen Music Buy Mail.

``Gimme Five´´ -EP julkaistiin 14.9.2011. Gimme Five -EP julkaistiin muualla Euroopassa 2011 maaliskuun aikana. Euroopan versiossa on neljä akustista coverkappaletta sekä yhden uuden yhtyeen oman kappaleen. Samaan aikaan levyn julkaisun kanssa yhtye lähti ensimmäiselle Euroopan kiertueelleen. 

### Play Another Round (2013)

Uusi albumi, Play Another Round julkaistiin 22. helmikuuta. Levyn ensimmäinen single "Rock Until I'm Done" julkaistiin 7.11.2012. Singlen on miksannut amerikkalainen Beau Hill. Bändi on jatkanut yhteistyötä Beau Hillin kanssa myös tällä albumilla. 

Helmikuun alussa julkaistiin toinen single, The Boys Are Having Fun sekä musiikkivideo samasta kappaleesta.
Uuden levyn julkaisukeikka oli 22. helmikuuta, jolloin myös yhtyeen Play Another Round Finland -kiertue alkoi. .

Kokoonpanot
-----------

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyinen kokoonpano
* Stala – laulu
* Nick Gore – basso, taustalaulu
* Sami J. – soolokitara, taustalaulu
* Pate Vaughn – rytmikitara, taustalaulu
* Hank (Henkka Mannio) – rummut

 | Entiset jäsenet
* Sampo Leksis – kitara (1997)
* Sir Mikko – rummut (1998)
* Haza – kitara (1998)
* Gröne – kitara (1999)
* Pale – kitara (2001)
* Gregorius "Renska" Primorsk – rummut

 |

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *It Is So.*  (2011)
* *Play Another Round*  (2013)
* *Stala & SO.*  (2015)

### EP:t

* *3+1*  (2001)
* *Shout!*  (2008)
* *Gimme Five*  (2011)

### Singlet

* "Everything for Money (2010, promo)
* "Life Goes On" (2012)
* "Rock Until I’m Done" (2012)
* "The Boys Are Having Fun" (2013)
* "Naughty or Nice" (2013)
* "When the Night Falls" (2015)

### Musiikkivideot

* "Boys Are Having Fun" (2013)
* "Hey What´s Going On?" (2011)
* "Bye Bye" (2011)
* "Got to Believe"
* "One Nite Stand"

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  "Drop your socks and grab your cocks!" – 10 vuotta sitten glam rock -yhtye Stala & SO. julkaisi debyyttialbuminsa "It Is So." *Kaaoszine*. Viitattu 8.5.2022.
3. 1 2
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yhtyeen virallinen kotisivu
**Suurijärvi** on suurelta osin mäkisen metsämaan reunustama järvi Suonenjoen ja Leppävirran rajalla Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 35 kilometriä etelälounaaseen. Järven itäinen osa sijaitsee Leppävirran alueella. Eteläinen, läntinen ja pohjoinen osa sijaitsee Suonenjoen alueella. Suurijärvi laskee kahta erillistä uomaa Kuvansiin.

Maantiede
---------

Suurijärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,55 kilometriä. Järven leveys vaihtelee merkittävästi, levein kohta on altaan keskiosassa. Huomattavin lahti on järven länsiosan nimetön, suultaan avoin lahti, jonka rannalla sijaitsee muutaman hehtaarin laajuinen peltoalue. Runsas kolmasosa Suurijärvestä on nollasta kolmeen metriä syvä. Noin puolet on vähintään kuusi metriä syvä, siitä noin puolet eli noin neljäsosa järvestä on vähintään kaksitoista metriä syvä. Järven itäosa on länsiosaa syvempi ja syvin kohta, 26 metriä, sijaitsee itärannan lähellä. Pohjoisessa järvi on korkeintaan pari metriä syvä.

Suurijärven saariluku on kuusi. Saaret ovat pieniä ja vailla karttanimiä. Järven länsipuolella sijaitsee Suurijärven kylä. Sen eteläpuolella sijaitsee Viinamäki, jonka huippu on noin 150 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 50 metriä järvenpintaa korkeammalla.

Suurijärveen virtaa tulo-ojia sen itäpuolisista pienistä metsäjärvistä. Suurijärven eteläkolkasta alkaa Kuvansiin (98,5 metriä mpy) laskeva noin 400 metriä pitkä uoma. Järven länsirannalta alkaa Variskorvenpuro, joka virtaa runsaat kaksi kilometriä luoteeseen ja yhtyy Kutunjokeen, joka virtaa etelään ja laskee Kuvansin pohjoisosaan.

Suurijärven vesitilavuus on 7 846 000 kuutiometriä.

Suurijärvi (04.265.1.001) kuuluu Kutunjoen valuma-alueeseen (04.265), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sorsaveden valuma-alue (04.26) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kutunjärvi, Saittajärvi ja Suurijärvi ovat laajimmat Kutunjoen valuma-alueen 51:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavina tulevat alle puolen neliökilometrin laajuiset Kolunpohja, Särkinen ja Salmoset.

Suonenjoella ja Leppävirralla sijaitsee useita Suurijärvi-nimisiä vakavesiä. Laajin on Unnukan alueen Suurijärvi (04.271.1.057).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kansalaisen karttapaikka Kansalaisen karttapaikka. Viitattu 15.11.2022
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 15.11.2022.
3. ↑  Suurijärvi. Järviwiki. Viitattu 15.11.2022.
4. ↑  Kutunjoen valuma-alue (04.265). Järviwiki. Viitattu 15.11.2022.
5. ↑  Suurijärvi. Järviwiki. Viitattu 15.11.2022.
**Aljaksandr Paulavitš Hleb** (valkoven. Аляксандр Паўлавіч Глеб, ven. Александр Павлович Глеб, *Aleksandr Pavlovitš Gleb*, s. 1. toukokuuta 1981 Minsk) on valkovenäläinen jalkapalloilija, joka on tällä hetkellä vapaa pelaaja ja etsii uutta seuraa. Hleb on keskikenttämies ja pelaa säännöllisesti maansa edustusjoukkueessa.

Ura
---

Hleb aloitti ammattilaisuransa kaudella 1999–2000 Valko-Venäjän liigan BATE:ssa, josta hän siirtyi Saksan Bundesliigan VfB Stuttgartiin noin 150 000 Yhdysvaltain dollarin siirtosummalla vuonna 2000. Hleb nousi nopeasti yhdeksi VfB:n kantavista pelaajista.

Kesäkuun 28. 2005 Hleb siirtyi Valioliigan Arsenaliin. Pelaajan sopimus englantilaisseuran kanssa oli nelivuotinen. Hleb tunnetaan erikoistilanneosaajana ja hänestä kaavailtiin kulma- ja vapaapotkujen vakioantajaa. Hleb teki ensimmäisen maalinsa "Gunnersille" jo kahden minuutin kuluttua tulostaan kentälle toisen puoliajan alussa ennen kauden alkua käydyssä harjoitusottelussa.

Hleb pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa Arsenalissa 21. elokuuta 2005 Stamford Bridgellä Chelsean vieraana. Hänen esitystään ylistettiin, mutta hieman tämän jälkeen hän loukkasi polvensa edustaessaan Valko-Venäjää maaottelussa. Hleb palasi sairauslomalta 7. joulukuuta Mestarien liigan otteluun Ajaxia vastaan. Kaudella 2005–2006 hänen onnistui vakiinnuttaa paikkansa Arsenalin aloituskokoonpanossa.

Kesällä 2008 Hleb siirtyi 15 miljoonan euron siirtosummalla Espanjan pääsarjassa pelaavaan FC Barcelonaan. Kesällä 2009 hän siirtyi lainasopimuksella Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfB Stuttgartiin, jossa hän oli pelannut aikaisemminkin vuosina 2000–2005. Elokuussa 2010 hän siirtyi lainalle Valioliiga-seura Birmingham Cityyn. Elokuussa 2011 hän siirtyi loppuvuoden ajaksi lainalle Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfL Wolfsburgiin.

Helmikuussa 2012 Hleb siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan Krylja Sovetoviin. Saman vuoden heinäkuussa hän siirtyi Valko-Venäjän liigan BATE:en, jossa oli pelannut aikaisemminkin vuosina 1999–2000.Vuonna 2019 BATE vapautti Hlebin ja hän on nyt vapaa pelaaja

Muuta
-----

Hlebin veli Vjatšaslau Hleb on myös jalkapalloilija. Hän pelaa seuratasolla Kreikan Kallonissa sekä edustaa Valko-Venäjän maajoukkuetta.

Lähteet
-------

* Aljaksandr Hleb Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Aljaksandr Hleb National Football Teams -sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Kto eto kto v Respublike Belarus: Gleb Aleksandr Pavlovitš (Kuka kukin on Valko-Venäjällä: Gleb Aleksandr Pavlovitš) who.bdg.by.  Arkistoitu 13.9.2011. Viitattu 22.7.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Spencer, Jamie: 15 Footballers Who Are Much Less Famous Than Their Superstar Siblings *90min*.  7.12.2016.  Arkistoitu 5.7.2019. Viitattu 5.7.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hlebin virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Hlebin esittely Arsenalin sivustolla (englanniksi)
* Hlebin haastattelu ESPN Soccernetissä[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Alizé Cornet** (s. 22. tammikuuta 1990 Nizza) on ranskalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006.

Alizé Cornet nousi toukokuussa 2008 maailman rankinglistalla sijalle 20. Hän ylsi maaliskuussa 2008 ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen loppuotteluun Acapulcossa. Loppuottelussa hän hävisi Flavia Pennettalle eräluvuin 0–6, 6–4, 1–6. Toisen kerran hän esiintyi loppuottelussa toukokuussa Rooman turnauksessa. Tällöin Jelena Janković oli häntä parempi eräluvuin 2–6, 2–6. Välieriin saakka hän pääsi huhtikuussa Amelia Islandin ja Charlestonin turnauksissa. Heinäkuussa hän saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa kaatamalla Budapestin loppuottelussa slovenialaisen Andreja Klepačin eräluvuin 7–6(5), 6–3.

Ensiesiintymisensa Grand Slam -turnauksissa Cornet teki kotimaassaan vuonna 2005. Ensimmäisen kerran hän ylsi kolmannelle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa 2007, jolloin hänet pudotti jatkosta Jelena Janković eräluvuin 6–4, 2–6, 3–6. Kolmannelle kierrokselle hän pääsi myös Ranskan avoimissa 2008, jolloin hänet voitti Agnieszka Radwańska erin 4–6, 4–6, ja Yhdysvaltain avoimissa 2008, jolloin hänet kukisti Anna-Lena Grönefeld lukemin 4–6, 5–7. Wimbledonissa 2008 hän putosi ensimmäisellä kierroksella Anastasia Pavljutšenkovan voittaessa hänet luvuin 6–7(6), 6–7(4).

Australian avoimissa 2009 Cornet pääsi neljännelle kierrokselle voittamalla ensin kaksi sijoittamatonta pelaajaa ja sitten Daniela Hantuchován eräluvuin 4–6, 6–4, 6–2. Neljännellä kierroksella hän hävisi Dinara Safinalle erin 2–6, 6–2, 5–7.

Kesäkuussa 2012 Cornet saavutti toisen turnausvoittonsa kaksinpelissä voitettuaan Bad Gasteinin loppuottelussa Yanina Wickmayerin. Kolmannen turnausvoittonsa hän saavutti Strasbourgissa toukokuussa 2013, neljännen Katowicessa huhtikuussa 2014, viidennen Hobartissa tammikuussa 2016 ja kuudennen Gstaadissa heinäkuussa 2018.

Lähteet
-------

* Alizé Cornet WTA:n sivuilla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alizé Cornet** Wikimedia Commonsissa

* Alizé Cornetin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Lauttaraha** eli lossiraha on aiemmin Suomessa käytössä ollut maksu maantiehen liittyvän lautan käytöstä vesistön ylittämiseen.

Vuonna 1883 annettu asetus teitten ja siltain tekemisestä ja kunnossapitämisestä maalla määräsi, että jokainen käräjäkunta toimi tientekolahkona, jolla tarvittaessa oli oikeus päättää lauttarahan suuruudesta. Päätös oli kuitenkin jätettävä kuvernöörin (maaherran) tutkittavaksi ja hän antoi taksan, joka pantiin esille lauttapaikalle.

Laki teiden tekemisestä ja kunnossapidosta maalla astui voimaan vuoden 1921 alussa. Sen mukaan maaherralla oli oikeus määrätä kohtuullinen maksu paikallistiellä olevan sillan, lossin tai lautan käyttämisestä tieosakkaiden tekemän ehdotuksen perusteella. Vuoden 1927 tielaki sääti, että maaherralla oli valta määrätä kohtuullinen maksu kunnantiellä tai kylätiellä olevan lossin tai lautan käyttämisestä. Ehdotuksen maksusta teki kunnanvaltuusto tai tieosakkaat. Maksu meni joko kunnalle tai tierahastoon ja maaherran vahvistama taksa oli pantava näkyville tien tai ylikulkupaikan viereen.

Vuonna 1954 säädetty laki yleisistä teistä sisälsi ohjeen, että oli määrättävä asetuksella saadaanko ja millä ehdoilla kantaa maksua paikallistiehen kuuluvan lautan käyttämisestä. Maksu ei saanut olla suurempi kuin lautan kunnossapitokustannukset edellyttivät.

Lähteet
-------

1. ↑  Keisarillisen majesteetin armollinen asetus teitten ja siltain tekemisestä ja kunnossa-pitämisestä maalla, 2/1883, 3 §.
2. ↑  Laki teiden tekemisestä ja kunnossapidosta maalla, 11.10.1918/147, 42 §.
3. ↑  Tielaki, 165/1927, 89 §.
4. ↑  Laki yleisistä teistä, 243/1954, 18 §.
Tillitsan raunioitunut kirkko.
**Tillitsa** (ven. Ды́лицы, *Dylitsy*) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Jelisavettinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee kahden kilometrin päässä Jelisavettinan taajamasta.
Ensimmäisen kerran kylä mainitaan vuonna 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä *Vzdylitsy* (ven. Вздылицы). Se oli tuolloin samannimisen Kaprion lääniin kuuluneen pogostan keskus. Nimi juontuu muinaisvenäjän "nousta"-verbistä ja kuvaa ilmeisesti kylän sijaintia mäellä.

Vuonna 1712 Tillitsaan rakennettiin kartano, joka samalla vuosisadalla kuului mm. keisarinna Jelizaveta Petrovnalle ja Katariina II:lle. 1800-luvulla kartano kuului pitkään ruhtinatar Jelizaveta Trubetskajalle, jonka mukaan läheinen taajama on saanut nimensä. Vuonna 1766 rakennettiin Vladimirin jumalanäidin ikonille omistettu kivikirkko, joka on säilynyt raunioina.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 53. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).

Aiheesta muualla
----------------

* Tillitsa Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
**Marcel Schäfer** (s. 7. kesäkuuta 1984 Aschaffenburg) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa VfL Wolfsburgia. Vasenjalkainen Schäfer on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Schäfer debytoi Bundesliigassa ensimmäisen ammattilaisseuransa TSV 1860 Münchenin paidassa marraskuussa 2003 VfL Bochumia vastaan. Ottelu jäi hänen kauden ainoakseen. Seura putosi kauden jälkeen 2. Bundesliigaan ja Schäfer pelasi kausien 2004–2005, 2005–2006 ja 2006–2007 aikana sarjassa yhteensä 90 ottelua tehden kolme osumaa. Münchenissä viettämänsä neljän vuoden aikana hän teki siis 91 ottelussa kolme maalia.

Heinäkuussa 2007 Schäfer siirtyi Bundesliigan VfL Wolfsburgiin. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa 2007 Arminia Bielefeldiä vastaan ja avausmaali syntyi VfL Bochumia vastaan saman vuoden marraskuussa. Kaudella 2008–2009 Schäfer ja Wolfsburg voittivat Bundesliigan mestaruuden ja selviytyivät kaudeksi 2009–2010 Mestareiden liigaan, jossa Schäfer pelasi täydet minuutit Wolfsburgin jokaisessa lohkovaiheen ottelussa saaden kaksi syöttöpistettä. Viime aikoina Schäfer on ollut pääosin Ricardo Rodríguezin varavaihtoehtona vasemman laitapuolustajan paikalle. Hän on pelannut kuitenkin jokaisella Wolfsburg-kaudellaan yli 20 ottelua Bundesliigassa.

Maajoukkueura
-------------

Schäfer debytoi Saksan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2008 ystävyysottelussa Englantia vastaan. Vuosina 2008–2010 hän pelasi maajoukkueessa yhteensä kahdeksan ottelua ilman maaleja.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Marcel Schäfer Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
*
**Peter Frenkel** (s. 13. toukokuuta 1939 Eckartsberga, Saksa) on saksalainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 20 kilometriä. Kilpailu-urallaan hän edusti Itä-Saksaa.

Frenkel voitti Münchenin 1972 kesäolympialaisissa kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.26.42,4. Seuraavissa olympialaisissa Montréalissa 1976 hän saavutti pronssia ajalla 1.25.29,4. Jo Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi ajalla 1.37.20,8. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui neljänneksi ajalla 1.27.52,8. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän keskeytti.

Frenkel saavutti kaksi kolmatta sijaa kävelyn maailmancupissa vuosina 1970 ja 1975. Hän käveli 20 000 metrin ratakävelyssä maailmanennätyksen 1.25.50,0 heinäkuussa 1970 ja 1.25.19,4 kesäkuussa 1972. Lisäksi hän teki kahden tunnin ratakävelyn maailmanennätyksen 26 658 metriä huhtikuussa 1971 ja 26 930 metriä huhtikuussa 1974; jälkimmäisessä kilpailussa hän teki myös 30 000 metrin ratakävelyn maailmanennätyksen 2.14.21,2.

Frenkel aloitti keskimatkojen juoksijana ja siirtyi vuonna 1960 kävelyyn. Häntä valmensi vuoteen 1968 saakka Wilhelm Kustak ja tämän jälkeen Hans-Joachim Pathus. Ennen Münchenin olympialaisia hän harjoitteli Schönefeldin lentokentän alipainekammiossa.

Frenkel edusti ASK Vorwärts Potsdam -seuraa. Aktiiviurallaan hän oli 182 senttimetriä pitkä ja painoi 75 kilogrammaa. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi valokuvaajana ja Kansanarmeijan majurina.

Lähteet
-------

* Peter Frenkel Sporting-heroes sivustolla
* Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*. IAAF, 2005. (englanniksi)
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*. , 2000. ISBN 3-328-00741-5. (saksaksi)
* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*. Gummerus, 1990. ISBN 951-8920-11-7.

### Viitteet

1. ↑  Sporting-heroes
2. ↑  Kluge, s. 243
3. ↑  Kluge, s. 468
4. ↑  Kluge, s. 44
5. ↑  Siukonen & Ahola, s. 110
6. ↑  Siukonen & Ahola, s. 122
7. ↑  Butler, s. 245
8. 1 2  Butler, s. 474
9. 1 2 3 4  Kluge, s. 382
10. ↑  Butler, s. 475
11. ↑  Peter Frenkel (Arkistoitu – Internet Archive) sports-reference.com. Viitattu 26.4.2016


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Eritaajuisia siniaaltoja.
**Taajuus** (vanhalta nimeltä *jaksoluku* ) kuvaa jonkin ilmiön tapahtumien määrää aikayksikköä kohti. Taajuus merkitään tunnuksella ***f***.

Taajuuden SI-yksikkö on hertsi (tunnus Hz), joka on sekunti–1, eli 1 Hz = 1 / s. Yksikön nimi tulee saksalaisen fyysikon Heinrich Rudolf Hertzin nimestä. Yksi hertsi kertoo yhden tapahtuman kestoksi yhden sekunnin. Kymmenellä hertsillä tapahtuma toistuu säännöllisesti kymmenen kertaa sekunnissa; jokaisen yksittäisen jakson pituus on 0,1 s.

Ilmiön taajuus
--------------

Jonkin ilmiön taajuus voidaan selvittää mittaamalla yhden jakson pituus sekunteina ja ottamalla siitä käänteisluku.

Jos ajanjaksona tapahtuu n tapahtumaa, mutta tapahtumien jaksonaika vaihtelee, niin kyseessä ei ole taajuus ensinkään.

Sähkösignaalin taajuus
----------------------

Ennen puolijohde-elektroniikan kehittymistä sähkösignaalin taajuus mitattiin resonaattoreilla. Matalilla taajuuksilla käytettiin mekaanisia värähtelijöitä, jotka herätettiin mitattavan virran syöttämällä sähkömagneetilla. Korkeammilla taajuuksilla käytettiin LC-resonanssipiirejä, joiden imemä virta mitattiin. Hyvin korkeilla taajuuksilla (yli GHz) käytettiin onteloresonaattoreita. Resonanssissa virta saavutti maksimiarvon. Nykyään matalia taajuuksia mitataan määrittämällä jännitteen kahden nollakohdan välinen aikaero ja korkeita taajuuksia laskemalla aikaväliin osuneiden jännitteen merkinvaihtojen lukumäärä. Elektroniset taajuusmittarit voidaan helposti tehdä hyvin tarkoiksi. Ne ovatkin tarkimpia yleisesti käytettyjä mittareita. Monia eri taajuuksia sisältävän signaalin eri komponentit voidaan erottaa toisistaan spektrianalysaattorilla.

### Kulmataajuus

*Pääartikkeli: Kulmataajuus*
Sähkötekniikan sinimuotoisten signaalien yhteydessä puhutaan usein kulmataajuudesta. Taajuuden *f* ja kulmataajuuden *ω* välillä on seuraava riippuvuus:

*ω* = 2π·*f*.
Täsmällisemmin ilmaistuna sinimuotoisen aaltoliikkeen kulmataajuudelle *ω* on määritelmä:

*ω* = *dΦ* / *dt*
missä *Φ* on kiertokulma. 

Kulmataajuuden merkitys näkyy siinä, että taajuudeltaan *f* olevan virran suuruus *I* noudattaa kaavaa

*I=Ip sin*ω*t,* 
jossa *Ip* on virran huippuarvo ja *t* on aika.

Katso myös
----------

* Aallonpituus
* Aalto
* Aaltoloukku
* Fourier-muunnos
* Siniaalto
* Sähkömagneettinen spektri

Lähteet
-------

1. ↑  Suomen Standardoimisliitto: SI-opas (myös painettuna, ISBN 952-5420-93-0) (PDF) (Sivu 11) *SFS-oppaat*.  04.11.2002. Suomen Standardoimisliitto.  Arkistoitu 31.8.2012. Viitattu 18.12.2011.
2. ↑  *Convergence of Terahertz Sciences in Biomedical Systems*, s. 376. Springer Science & Business Media, 2012. ISBN 9789400739642. (englanniksi)
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taajuus** Wikimedia Commonsissa
Egyptiläinen faarao Djoserin Sakkaran porraspyramidi.
Muinaisiranilaisen Elamin Tšogha Zanbilin zikkurratin jäännökset.
Pieniä porraspyramideja Teotihuacánissa Meksikossa.
**Porraspyramidi** on pyramidi, joka kapenee portaittain ylöspäin mentäessä. Yleensä sen pohja on neliö tai suorakaide. Muutamat muinaiset kansat rakensivat porraspyramidin muotoisia temppeleitä ja hautoja. Mesopotamian ja lähialueiden muinaisia porraspyramideja kutsutaan nimellä *zikkurat*. Intiaanien Mesoamerikassa nykyisen Etelä-Meksikon seuduilla rakennettiin ennen eurooppalaisten tuloa laajalti porraspyramidimaisia monumentteja lähinnä temppeleiksi.

Egyptin ensimmäiset pyramidit olivat porraspyramideja. Aiemmin Egyptin kuninkaat oli haudattu mastaboihin, jotka olivat penkin muotoisia kumpuja. Porraspyramidit syntyivät kun mastaboja alettiin rakentaa toistensa päälle. Varhaisimman pyramidin, Sakkaran porraspyramidin rakennutti vanhan valtakunnan aikaisen kolmannen dynastian faarao Djoser 2600-luvulla eaa. Djoserin seuraajan Sekhemkhetin porraspyramidi jäi keskeneräiseksi, eikä häntä ilmeisesti ollut haudattu siihen. Myös seuraavat faaraot Khaba ja Huni rakensivat omat porraspyramidinsa. Sen jälkeen pyramidien sivuista alettiin tehdä sileitä kattamalla ne katekivillä.

Sumerilaiset rakensivat Etelä-Mesopotamiassa temppelinsä matalille tasanteille. Kun uusia temppeleitä rakennettiin vanhojen päälle, tasanteet kasvoivat korkeutta. Näin syntyivät zikkuratit. Kun tasanteet kasvoivat suuriksi, ne pengerrettiin ja syntyi porraspyramidi. Assyrialaiset rakensivat Pohjois-Mesopotamiaan jumaltensa kunniaksi suuria zikkurateja kuten sumerilaisetkin. Myös babylonialaiset omaksuivat sumerilaisilta zikkuratit.

Amerikassa mayat ja muut mesoamerikkalaiset kansat rakensivat porraspyramideja. Pyramidien huipulla oli temppeli, jonne johti veistoksin ja kaiverruksin koristellut portaat. Kuninkaat haudattiin joskus pyramidin sisälle.

Etelä-Amerikassa mochicat, chavinit, nazcat, chimut ja inkat rakensivat tasahuippuisia porraspyramideja ja kumpuja.

Lähteet
-------

* Rolf Grönblom: *Faaraoiden Egypti*. Suomentanut Tuula Kojo. Schildts Kustannus Oy, 2002. 951-50-1259-7.
* Millard, Anne: *Maailman pyramidit*. Otava, 1996. ISBN 951-1-14405-7.

### Viitteet

1. ↑  The Egyptian Pyramid, Smithsonian Institution Department of Anthropology, 1999
2. ↑  Grönblom 2000, s. 48, 51
3. ↑  Grönblom 2000, s. 56
4. ↑  Millard 1996, s. 56–57.
5. ↑  Millard 1996, s. 44.
6. ↑  Millard 1996, s. 52.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porraspyramidi** Wikimedia Commonsissa
**Usellus** (sardiksi *Usèddus*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 773 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 35,07 neliökilometriä. Se sijaitsee 289 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Usellus** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu