recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maija-Liisa (Maisa) Tikkanen** (s. 14. syyskuuta 1952 Oulujoki) on suomalainen tekstiilitaiteilija.

Maisa Tikkanen syntyi työkaluviilaaja Uuno Olavi Tikkasen ja keittäjä Elina Kokkosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1984 on taidemaalari Esa Tapani Tuomiranta. Tikkanen tuli ylioppilaaksi 1971 ja valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1975. Toimittuaan Tampellan painokangassuunnittelijana 1977–1978 hän on ollut vapaa taiteilija, opettaja ja luennoija vuodesta 1979. Savonlinnan Taidelukion kuvataiteen lehtorina Tikkanen toimi 1998–2002. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 1980 ja osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1973 sekä Suomessa että ulkomailla. Hänen teoksiaan on esillä useissa eri museoissa, kokoelmissa ja julkisissa tiloissa. Suomi muotoilee -näyttelyn kunniamaininta myönnettiin Tikkaselle 1985, Muotoilun valtionpalkinnon hän sai 1989, Mikkelin läänin taiteilijapalkinnon 1991 ja Vuoden tekstiilitaiteilijaksi hänen valittiin 1994. Tikkaselle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2002, Suomen Kulttuurirahaston kolmivuotisen taiteilija-apurahan hän sai 2008.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 1021-1022. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Maisa Tikkanen on mainio valinta Vuoden tekstiilitaiteilijaksi, HS 17.9.1994

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Maire Ojonen vuonna 1950.
**Elsa Maire Ojonen** (o.s. **Valtonen**; 17. kesäkuuta 1916 Tuprova – 14. tammikuuta 1995 Kotka) oli suomalainen kuvataiteilija ja laulaja, joka tunnetaan parhaiten Harmony Sisters -yhtyeen jäsenenä.

Ojonen oppi laulamaan ja soittamaan kitaraa lapsena Kotkan Pelastusarmeijassa äitinsä kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotka Svenska Samskolanista ja opiskeli myös Ateneumissa. 

Maire Ojonen teki ensimmäisen soololevynsä *Pieni sydän* vuonna 1939 salanimellä Laulusirkka. Vuonna 1945 hän levytti useita Harry Bergströmin ja Toivo Kärjen sovittamia amerikkalaisia evergreenejä sekä kaksi Kärjen sävellystä, tangon "Kuutamoyö Volgalla" ja valssin "Tämän illan sun luonasi istuisin". Seuraavana vuonna vielä pari Kärjen evergreen-sovitusta. Seurasi muutaman vuoden tauko, vuonna 1950 hän jatkoi soololaulajan uraa , menestyskappaleinaan muun muassa "Domino", "Kuolleet lehdet", "Joet tulvimaan itke" (Cry Me a River) ja "C’est si bon".

Ojonen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1957 Harmony Sistersin hajoamisen jälkeen. Asuttuaan muutaman vuoden Suomessa hän muutti vuonna 1992 uudelleen Chicagoon, mutta juuri ennen kuolemaansa 78-vuotiaana hän muutti takaisin Kotkaan.

Lähteet
-------

* Elsa Ojonen *HS Muistot*.  Arkistoitu 4.3.2016.

### Viitteet

1. ↑  Kalervo Kärki: *Sydämeni sävel - Toivo Kärki ja hänen musiikkinsa*, s. 174. Tampere: Mediapinta, 2015.
2. ↑  Kärki 2015, s. 187
3. ↑  Urpo Haapanen: *Suomalaisten äänilevyjen taiteilijahakemisto 1901-1982*, s. 372. Helsinki: Suomen Äänitearkisto, 1990.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Leptis Magna** tai **Lepcis Magna** oli antiikin aikainen kaupunki Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella, noin 130 kilometrin päässä itään Tripolista. Foinikialaiset perustivat kaupungin noin vuonna 1100 eaa. ja se kuului Karthagolle vuoteen 146 eaa. kolmanteen puunilaissotaan asti. Kaupungista tuli virallisesti osa Rooman valtakuntaa vasta keisari Tiberiuksen aikana, kun siitä tuli osa African provinssia.

Leptis Magnasta kotoisin olevasta Septimius Severuksesta tuli vuonna 193 Rooman keisari. Uusi keisari suosi vanhaa kotikaupunkiansa, ja pian siitä tuli yksi Afrikan tärkeimmistä kaupungeista, heti Karthagon ja Aleksandrian jälkeen. 200-luvun kriisin aikana kaupunki pääsi rappeutumaan, mutta koki lyhytaikaisen loistokauden Theodosius I:n aikana. Vandaalit valloittivat kaupungin 439 ja purkivat kaupungin muurit. Berberit ryöstivät vuonna 523 puolustuskyvyttömän kaupungin, ja Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle vuonna 534. Kaupungista tuli provinssin uusi pääkaupunki, mutta se ei koskaan toipunut berberien hyökkäyksestä. Bysanttilaiset luopuivat kaupungista 650-luvulla arabien hyökätessä, ja se hylättiin kokonaan asumattomaksi.

Maailmanperintökohde
--------------------

Leptis Magnan rauniot ovat Unescon maailmanperintökohde.

Kaupungissa on vanhoja piirtokirjoituksia sekä arkeologisia raunioita, jotka ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin. Niitä ovat teatteri sekä kylpylä, jonka metsästysfreskot ovat upeita. Kaupunkia on arkeologiselta arvoltaan verrattu Pompeijiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Archaeological Site of Leptis Magna Unesco. Viitattu 22.9.2007.
2. ↑  Satu Helin, Pala historiaa voi kadota Libyassa, Helsingin Sanomat 5.9.2011 sivu B 2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Leptis Magna** Wikimedia Commonsissa

* Lauri Oilinki: Leptis Mangan loisto kaivettiin Libyan hiekkadyynien alta  25.5.2011. Turun Sanomat. Viitattu 29.5.2011. [vanhentunut linkki]
**Suruyökkönen** (*Amphipyra perflua*) on eteläisen Suomen yleinen yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Suruyökkönen on melko kookas ja leveäsiipinen yöperhonen. Etusiivet ovat kiiltävät ja vaihtelevat pohjaväriltään kellanruskeasta lämpimän ruskeaan. Niiden poikki kulkee kaksi selvästi vaaleampaa, voimakkaasti aaltoilevaa poikkiviirua. Poikkiviirujen väliin jäävä osa siivestä on paljon muuta siipeä tummemman ruskea, joillakin yksilöillä lähes musta. Rengastäplä erottuu usein vaaleana renkaana siiven keskiosan tummalla pohjalla. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanruskeat. Siipiväli on 46–55 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Suruyökkönen on Euroopassa vahvasti itäinen laji, jota ei tavata mantereen länsiosissa. Idässä levinneisyys ulottuu Kiinaan ja Koreaan. Suomessa levinneisyys painottuu etelään, pääasiassa Kokkola-Lieksa-linjan eteläpuolella. Perhoset lentävät heinäkuun loppupuolelta syyskuun alkuun huipun ollessa elokuun alkupuolella.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Suruyökkönen elää avoimissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät öisin ja tulevat valolle, mutta erityisen hyvin syötille. Täysikasvuisena toukka laskeutuu maahan ja koteloituu rakentamansa kotelokopan sisään. Muna talvehtii.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää monilla lehtipuilla ja pensailla, erityisesti tuomella (*Prunus padus*), haavalla (*Populus tremula*) sekä kuusamoilla (*Lonicera*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Mikkola K, Jalas I. Suomen perhoset. Yökköset 2. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava 1979. ISBN 951-1-04297-1 s. 54
3. ↑
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* lepiforum.de (saksaksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q696628
* BioLib: 53636
* BOLD: 204446
* EoL: 477129
* EUNIS: 311214
* Fauna Europaea: 449280
* Fauna Europaea (new): 7a812ec4-82c4-4a1a-8f3c-953f025b2eeb
* GBIF: 1766131
* iNaturalist: 604624
* LoB: 5393
* NCBI: 753151

 |

 |
**Maira** (m.kreik. Μαῖρα) oli kreikkalaisessa mytologiassa Ikarioksen, ensimmäisen attikalaisen viininviljelijän koira. Zeus muutti sen tähdeksi sen kuoleman jälkeen.

Ikarios sai surmansa, kun juopuneet paimenet kivittivät hänet kuoliaaksi. Paimenten selvittyä seuraavana päivänä he ymmärsivät tapahtuneen ja hautasivat Ikarioksen ruumiin.[1] Hyginus tosin kertoo surman tapahtuneen nuijilla ja ruumiin jääneen hautaamatta[2]. Ikarioksen tytär Erigone löysi Mairan avulla isänsä haudan, ja suruissaan tämän kohtalosta hirtti itsensä.[3] Nonnoksen mukaan Maira kieltäytyi poistumasta haudalta ja nääntyi kuoliaaksi.[4] Hyginuksen mukaan Maira syöksyi kaivoon.[5]

Kaikki kolme, Ikarios, Erigone ja Maira, muutettiin tähdiksi heidän kuolemansa jälkeen. Mairasta tuli Sirius,[6] joskin Hyginus mainisee Mairan alkuperäksi myös Procyonin kohdalla.[5]

Lähteet
-------

1. ↑  Plutarkhos: *Moralia* iv.9 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* cxxx (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.14.7 (engl. käännös).
4. ↑  Nonnos: *Dionysiaka* 47.219–264.
5. 1 2  Hyginus: *Astronomica* ii.4 (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus: *Astronomica* ii.35 (engl. käännös).
**Leptoniepookki** on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jolloin leptonit muodostivat suurimman osan kaikkeuden massasta. Se seurasi heti hadroniepookin jälkeen ja kesti aikavälin 1–3 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen.

Leptoniepookki alkoi noin 1 sekunti alkuräjähdyksen jälkeen, kun suurin osa hadroneista ja antihadroneista oli annihiloinut toisensa. Epookin aikana lämpötila oli riittävän korkea leptoni-antileptoni -parien syntymiseksi, joten leptonit ja antileptonit olivat lämpötasapainossa.

Noin 3 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen lämpötila laski tasolle, jossa leptoni-antileptoni -parien syntyminen lakkasi. Useimmat leptonit ja antileptonit annihiloivat sitten toisensa ja jäljelle jäi pieni jäämä leptoneita. Tällöin fotonit muodostivat suurimman osan kaikkeuden energiasta ja alkoi fotoniepookki.

Aiheesta muualla
----------------

* Jonathan Allday: *Quarks, Leptons and the Big Bang*. Second Edition. Taylor & Francis, 2002. ISBN 978-0-7503-0806-9.

Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki  
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
**Surumarssi** on venäläinen työväenlaulu ja surumarssi, jota esitettiin kuolleiden vallankumouksellisten hautajaisissa. Erityisesti vuoden 1905 Pietarin verisunnuntai teki kappaleen kuuluisaksi. Laulu on myöhemmin tunnettu myös Suomen työväenliikkeen parissa.

Laulun sanat perustuvat runoilija A. Arhangelskin (joissain lähteissä V. G. Arhangelski; oikea nimi Anton Amosov) runoon vuodelta 1878, ja se tuli Venäjällä tunnetuksi jo 1880-luvulla nimellä "Te tuskissanne kaaduitte" (ven. Вы жертвою пали, *Vy žertvoju pali*). Sävelen taustasta on erilaisia näkemyksiä: sen on sanottu olleen romanssisäveltäjä Aleksandr Varlamovin sovitus eräästä kansanlaulusta, toisaalta säveltäjäksi on väitetty N. N. Ikonnikovia. Erään tiedon mukaan samalla melodialla oli aiemmin laulettu toista, runoilija Ivan Kozlovin sanoihin perustunutta laulua.

Nadežda Krupskajan mukaan kappaletta laulettiin verisunnuntain uhrien hautajaisissa 9. tammikuuta 1905 (gregoriaanisen kalenterin mukaan 22. tammikuuta).

Kappaleen vanhan suomennoksen on tehnyt ilmeisesti Esa Paavo-Kallio ja uuden 1950-luvulla Reino Sandell. Laulusta on useita suomenkielisiä levytyksiä 1970- ja 1980-luvuilta, muun muassa Koiton Laulun esittämänä albumilla *V. I. Lenin 1870–1970* (1970), Kom-teatterin esittämänä albumilla *Kansainvälinen* (1972) sekä Ajan laulun esittämänä albumilla *Ajan laulu* (1972).

Dmitri Šostakovitš käytti *Surumarssin* teemaa 11. sinfoniansa adagio-osassa, Benjamin Britten puolestaan nuoruudensävellyksessään *Russian funeral*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Virpi Kari (toim.): *Työväen laulukirja*, s. 42–43. F-kustannus, Helsinki 2007.
2. 1 2  Вы жертвою пали A-pesni. Viitattu 11.4.2019 (venäjäksi).
3. ↑  Haku sanalla "Surumarssi"[vanhentunut linkki] Suomen äänitearkisto. Viitattu 11.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Lindfors, Jukka: Kumouslaulujen klassikkoja *Elävä arkisto*. Yleisradio.
**Moonfall** on suomalaisen Jukka Tapanimäen kehittämä 3D-vektorigrafiikoilla toteutettu avaruuskaupankäynti- ja taisteluvideopeli, joka on saanut inspiraationsa *Elitestä*. 21st Century Entertainment Ltd. julkaisi sen Commodore 64:lle vuonna 1991.

Pelin julkaisu myöhästyi useita vuosia alkuperäisestä aikataulustaan, ja muun muassa pari vuotta aikaisemmin julkaistu *Space Rogue* oli toteutettu jo polygonigrafiikalla. Talousongelmiin ajautunut pelin alkuperäinen julkaisija Hewson maksoi Tapanimäelle vain puolet alkuperäisestä sovitusta julkaisupalkkiosta. *Moonfall* jäi Tapanimäen viimeiseksi kehittämäksi peliksi.

Asetelma
--------

Pelissä avaruusmatkaajat saapuvat vuosikymmenten jälkeen vieraaseen tähtijärjestelmään, jossa maankaltaisen planeetan paikalla on asteroideja. Muukalaiset kaappaavat matkaajat ennen siirtokunnan perustamista. Pelaaja orjuutetaan, ja paljon töitä tehtyään palkitaan kauppalisenssillä ja avaruusaluksella.

Vastaanotto
-----------

Juho Kuorikosken mukaan peli ei ole "aivan *Eliten* tasoinen taideteos". Avaruustaisteluita hän kutsui *Eliteä* vauhdikkaammiksi. Kuorikosken mukaan peli olisi ollut 1980-luvulla julkaistuna "käänteentekevä suomalaispeli".

Lähteet
-------

* Kuorikoski, Juho: *Sinivalkoinen pelikirja – Suomen pelialan kronikka 1984–2014*. Saarijärvi: Fobos Kustannus, 2014. ISBN 978-952-67937-1-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Kuorikoski s. 46
2. 1 2  Kuorikoski s. 14

Aiheesta muualla
----------------

* *Moonfall* MobyGamesissa (englanniksi)
**Mario Tokić** (s. 23. heinäkuuta 1975) on kroatialainen jalkapalloilija. Vuodesta 2005 hän on edustanut itävaltalaista FK Austria Wieniä. Pelipaikaltaan Tokić on puolustaja.

Tokić aloitti ammattilaisuransa NK Rijekassa vuonna 1992. Kuuden pelivuoden jälkeen hän siirtyi Dinamo Zagrebiin. Vuodet 2001-2005 hän pelasi Grazissa Grazer AK:n joukkueessa, josta siirtyi Wieniin. Grazerissa hän oli voittamassa Itävallan liigamestaruutta.

Tokić pelasi ensimmäisen maaottelunsa 5. syyskuuta 1998 Irlantia vastaan. Hän kuului Kroatian vuoden 2004 EM-kisojen ja 2006 MM-kisojen miehistöön, mutta ei saanut kummassakaan lopputurnauksessa peliaikaa. Tokić on pelannut 28 maaottelua (tilanne 22. kesäkuuta 2006).

Lähteet
-------

1. ↑

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Pletikosa |
2 Srna |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Tudor |
6 Vranješ |
7 Šimić |
8 Babić |
9 Pršo |
10 N. Kovač |
11 Tokić |
12 Didulica |
13 Tomas |
14 Modrić |
15 I. Leko |
16 J. Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Šerić |
21 Balaban |
22 Bošnjak |
23 Butina |
Valmentaja Kranjčar
**Markku Juhani Rantala** (4. elokuuta 1950 Helsinki – 14. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän valmistui Vapaasta taidekoulusta vuonna 1980 ja opiskeli sittemmin myös avoimessa yliopistossa länsimaista filosofiaa ja logiikkaa sekä sosiaalipsykologiaa. Vuonna 1999 hän aloitti buddhalaisen filosofian opiskelun Ani Sherabin johdolla.

Rantala teki debyyttinsä Taidehallissa, Helsingissä vuonna 1979. Hän sai töitään esille Suomen lisäksi Ruotsiin, Norjaan, Latviaan, Liettuaan ja Belgiaan. Hän järjesti omia yksityisnäyttelyitään vuodesta 1980 lähtien. Hänen töitään on otettu muiden muassa Kiasmaan ja eri kaupunkien kokoelmiin.

Rantala opetti maalausta Vapaassa taidekoulussa vuosina 1983–93 ja toimi Taidemaalariliiton varapuheenjohtajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helsingin Sanomat: Kuolleet: Taidemaalari Markku J. Rantala
2. 1 2  Suomen Taiteilijaseura: Kuvataiteilijamatrikkeli: Markku Rantala


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Kuvassa Kokuran linna.
**Kokura** on kaupunki Japanissa joka sijaitsee Kyushulla. Sitä vastaan suunniteltiin atomipommihyökkäys 9. elokuuta 1945. Kokuran yllä vallinneen huonon säätilan vuoksi kohteeksi valikoitiin lopulta Nagasaki.

Koska Kokuran kaupunki oli atomihyökkäyksen kohteeksi valittuna, sitä vastaan oli ehdottomasti kielletty tekemästä pommituksia konventionaalisin asein. Tästä syystä kaupunki säilyi sodan loppuun vaurioitumatta toisessa maailmansodassa. Syy atomimaaliksi valikoitumiseen oli ollut siellä sijaitseva ase- ja ammustarviketeollisuus.

Kokuran asema.
Vuonna 1963 Kokura yhdistyi neljän muun kaupungin kanssa Kitakyūshū:ksi. Huippunopea San'yō Shinkansen -linja kulkee kaupungin halki, käsittäen myös Kokuran aseman.

Katso myös
----------

* Kokura Kita-ku
* Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset

Lähteet
-------

* Witts, Max Morgan & Thomas, Gordon: *Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä*, Wsoy, 1981 (s. 108 & 361)

### Viitteet

1. ↑  Thomas & Witts: s. 296

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
|  |
| --- |
| Medatsepaami |
| Medatsepaami |
| **Systemaattinen (IUPAC) nimi** |
| 7-kloori-1-metyyli-5-fenyyli-2,3-dihydro-1,4-bentsodiatsepiini |
| **Tunnisteet** |
| CAS-numero | 2898-12-6 |
| ATC-koodi | N05BA03 |
| PubChem | 4041 |
| **Kemialliset tiedot** |
| Kaava | C16H15N2Cl |
| Moolimassa | 270,8 |
| SMILES | Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem |
| **Farmakokineettiset tiedot** |
| Hyötyosuus |  ? |
| Metabolia | Hepaattinen |
| Puoliintumisaika | 36–150 h |
| Ekskreetio | Renaalinen |
| **Terapeuttiset näkökohdat** |
| Raskauskategoria | ? |
| Reseptiluokitus | 
 |
| Antotapa | Oraalinen |

**Medatsepaami** on anksiolyytti eli rauhoittava lääke. Medatsepaami patentoitiin vuonna 1963, ja otettiin käyttöön vuonna 1971. Tämä lääkeaine kuuluu bentsodiatsepiineihin. Lääke oli käytössä Suomessa 1970-luvulla. Tämän lääkeaineen kauppanimiä olivat olleet *Nobrium* sekä *Vegatar*. Orion-lääkeyhtymä valmisti sitä Suomessa tuotenimellä Vegatar 5 ja 10 mg:n vahvuisina tabletteina. Roche-lääkekonserni valmisti Nobriumia, ja myi sitä niin ikään 5 ja 10 mg vahvuisina kapseleina.

Medatsepaamin käytölle oli vasta-aiheena myastenia gravis. Sivuvaikutuksena saattoi esiintyä sedatiiville tyypillisesti väsymystä. Autolla ajosta ja teknisten laitteiden käytöstä varoitettiin lääkkeen vaikutuksen alaisena.

Medatsepaamin erityisindikaatio oli sen päiväkäyttö. Lääke vaikutti rauhoittavasti ja ahdistusta poistaen, muttei sillä tavoin että se tavallisesti unettaisi. Lisäksi lääke oli relaksoiva ja antikonvulsanttina vaikuttava. Kirjallisuus mainitsi viitteellisesti medatsepaamin vähemmän euforisoivana ja väsyttävänä kuin jotkin toiset tämän saman lääkeaineryhmän tuotteet (lähinnä yökäyttöön tähdätyt bentsodiatsepiinit). Nykyään (viimeistään 1990-luvun lopulle tultaessa) medatsepaami on kuitenkin lääkekäytöstä poistunut. Muita lyhytvaikutteisia anksiolyyttejä eli ahdistuksen hoitolääkkeitä, on tullut käyttöön, medatsolaamin poistumisen jälkeen.

Lähteet
-------

* Therapia Fennica 1974 - TF74 (s. 639)
* Pharmaca Fennica 1976
* Alfering, Tuomi & Olli: *Lääkkeet ja niiden käyttö*, 1977, SHKS-Wsoy (s. 172)

### Viitteet

1. 1 2  TF-74 s. 639
2. ↑  Lääkkeet ja niiden käyttö: s. 172
3. ↑  Pharmaca Fennica 1976: s. 72 & 923
4. ↑  Pharmaca Fennica 1976: s. 923

Aiheesta muualla
----------------

* Inchem: Medazepam (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Medazepam (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Medazepam
**Erika Turunen** (s. 1966 Rauma) on suomalainen pukusuunnittelija. Turusen ooppera-, teatteri- ja tanssiproduktioihin 1990-luvun alusta lähtien suunnittelemien puvustusten on sanottu olevan taidetta itsessään, runollisia ja veistoksellisia. Erika Turusen töille ominaista on myös uusien materiaalien kehittäminen ja pukujen kolmiulotteisuus.

Erika Turunen aloitti 15-vuotiaana kuvataidekoulun Raumalla. Myös paikallinen kuvanveistäjä Kerttu Horila opetti Turuselle kuvanveistoa ja kannusti taiteen pariin. Vuonna 1988 Turunen aloitti opiskelut Taideteollisessa korkeakoulussa vaatetussuunnittelun- ja pukutaiteen osastolla. Ensin hän teki töitä Sibelius-Akatemian oopperastudiolle ja myöhemmin Turunen siirtyi Kansallisoopperaan.

Turunen toimi Suomen Kansallisoopperan ja baletin puvuston johtajana 1995–2009. Kansallisoopperassa hän on suunnitellut puvustukset muun muassa teoksiin *Hobitti* (2001, kor. Marjo Kuusela), *Matka Reimsiin* (2002, ohj. Dario Fo), *Punainen viiva* (2007, ohj. Pekka Milonoff), *Prinsessa Ruusunen* (2008, kor. Javier Torres), *Veren häät* (2011, ohj. Cathy Marsten) sekä *Lumikuningatar* (2012, kor. Kenneth Greve).

Erika Turunen on saanut huomiota erityisesti nykytanssille suunnittelemistaan puvustuksista. Hän on työskennellyt päätyönsä ohella muun muassa Jorma Elon, Marilena Fontouran, Marjo Kuuselan, Kenneth Kvarnströmin, Susanna Leinosen, Kaari Martinin, Tero Saarisen, Javier Torresin ja Jorma Uotisen kanssa. Merkittävää kansainvälistä kiitosta ovat saaneet muun muassa Tero Saarinen Companyn teosten *HUNT* ja *Borrowed Light* puvustukset.

Hän on suunnitellut pukuja myös muun muassa Nederlands Dans Theaterille, Ballet de l'Opéra de Lyonille, Tanskan kuninkaalliselle baletille, Grand Theatre de Genevelle sekä Skånes Dansteaterille ja Malmön sekä Göteborgin oopperoille. Vuonna 2007 Turunen vastasi Eurovision laulukilpailuiden väliaikanumeroiden ja kuuluttajien puvustuksesta.

Vuonna 2010 Turunen perusti yhdessä pukusuunnittelija ja lavastaja Pirjo Liiri-Majavan kanssa Helsinkiin Ateljee Hurman, jossa hän suunnittelee erilaisten produktioiden lisäksi tilaustöinä myös esiintymisasuja ja iltapukuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Rinne, Jaana: Erika Turunen *hs.fi*.  21.10.1996. Viitattu 2.8.2023.
2. 1 2  Saari, Kirsikka: Puvustuksen taikuri  5.7.2007. Anna. Viitattu 30.8.2013.
3. 1 2  Sonnenberg, Rhonda: Out of the Dark... Bringing costume design into the light  nro 13 2006. Selvedge Magazine. Viitattu 30.8.2013. (englanniksi)
4. ↑  Erika Turunen - Tero Saarinen Company *Tero Saarinen Company*. Viitattu 13.3.2018.
5. ↑  HUNT - Tero Saarinen Company *Tero Saarinen Company*. Viitattu 13.3.2018.
6. ↑  Borrowed Light - Tero Saarinen Company *Tero Saarinen Company*. Viitattu 13.3.2018.
7. ↑  HUNT lehdistösitaatit
8. ↑  Borrowed Light lehdistösitaatit *terosaarinen.com*. Viitattu 13.03.2018.
9. ↑  Mattila, Päivi: Erika Turusen kodissa arvokkainta on tunnelma  30.11.2011. Eeva.  Arkistoitu 24.6.2012. Viitattu 30.8.2013.
**Markku Juhani Pohjola** (s. 24. huhtikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen juristi ja poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen Sosialidemokraattinen Puolue.

Pohjola on toiminut kahden kauden ajan, vuosina 1987–1991 ja 1995–1999, kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän oli varsinaisena jäsenenä lakivaliokunnassa ja perustuslakivaliokunnassa. Hän on toiminut poliittisella urallaan myös Vihdin kunnallispolitiikassa, kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1976–2000 ja 2009–2012 sekä kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1993–1996, ja presidentin valitsijamiehenä vuonna 1988.

Pohjola valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1967 ja sai varatuomarin arvonimen vuonna 1970. Hän on työskennellyt Työehtoliiton lainopillisena sihteerinä 1969–1972, korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä esittelijänä 1972–1973, Helsingin hovioikeuden asiantuntijajäsenenä vuokra-asioissa 1974–2001, Helsingin raastuvanoikeuden vs. nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1971–1976, Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä 1976–1993 ja Helsingin käräjäoikeuden käräjätuomarina 1993–2008. Vuonna 2005 Pohjola sai laamannin arvonimen.

Pohjola on toiminut myös muun muassa Suomen kunnallisliiton liittovaltuuston puheenjohtajana 1989–1992, Suomen kuntaliiton liittovaltuuston ensimmäisenä varapuheenjohtajana 1993–1996 ja Tradekan hallintoneuvoston puheenjohtajana 1995–2010. Hän on myös urheiluvaikuttaja. Hän on toiminut muun muassa Nummelan Kisaajien puheenjohtajana 1976–2000, Urheiluopistosäätiön hallituksen puheenjohtajana 1987–2013, Suomen Työväen Urheiluliiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana 1987–1990 ja Urheilun oikeusturvalautakunnan jäsenenä 1992–1993.

Tammikuussa 2013 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Pohjolan sekä seitsemän muuta Urheiluopistosäätiön hallituksen entistä jäsentä sakkorangaistuksiin luottamusaseman väärinkäytöstä. Urheiluopistosäätiö oli jakanut vaalirahoitusta ehdokkaille vastoin omia sääntöjään. Pohjola valitti tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen, joka piti käräjäoikeuden päätöksen voimassa.

Pohjola on naimisissa. Hän avioitui Heljä Simojoen kanssa vuonna 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Markku Pohjola *Suomen kansanedustajat*.  24.10.2007. Eduskunta. Viitattu 11.3.2011.
2. 1 2 3  Curriculum Vitae (Tallenne sivusta sivustolla Archive.is) *markkupohjola.fi*.  Arkistoitu 30.1.2013. Viitattu 8.8.2013.
3. ↑  Markku Pohjola jättää Vihdin *Vihdin Uutiset*.  5.9.2012.  Arkistoitu 6.4.2014. Viitattu 8.8.2013.
4. ↑  Mölsä, Ari: Demareiden Urheiluopistosäätiön johdolle kovat sakot vaalirahajutussa *Yle Uutiset*.  30.1.2013. Viitattu 8.8.2013.
5. ↑  Hovioikeus piti voimassa Urheiluopistosäätiön vaalirahatuomiot *Yle Uutiset*.  17.1.2014. Viitattu 6.4.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Tokiwabashin historiallinen silta.
**Kokura Kita-ku** (jap. 小倉北区) on Kita-Kyūshūn kaupungin suuralue. Kokura Kita-ku käsittää entisen Kokuran kaupungin alueen, joka yhtenä viidestä kaupungistä muodosti vuonna 1963 Kita-Kyūshūn kaupungin. Kokura Kita-kussa sijaitseva JR Kyūshūn Kokuran asema on Kita-Kyūshūn päärautatieasema ja myös San’yō Shinkansen pysähtyy siellä.

Suuralueen väkiluku oli 1. tammikuuta 2007 183 053 ihmistä.

Teollisuus & kauppa
-------------------

Riverwalk Kita-Kyūshū ja Kokuran linnan vallihautaa.
Kita-Kyūshūn suurimmat kauppa- ja ostosalueet sijoittuvat Kokuran aseman lähelle, pääosin Uomachin alueelle (jap. 魚町, *kalakaupunki*).

Kaksi suurinta ostoskeskusta ovat Isetan (Kokuran aseman vieressä) sekä Izutsuya (Murosaki-joen ja Riverwalk Kita-Kyūshūn vieressä). Tanga market on perinteinen japanilainen markkina-alue, jossa myydään pääasiassa kalaa, lihaa ja vihanneksia.

Turismi
-------

Kokuran linna, jonka Hosokawa-klaani rakensi vuonna 1602, sijaitsee vain 10 minuutin kävelymatkan päässä Kokuran asemasta. Myös Mori Ōgain asunto sijaitsee Kokuran linnan lähellä, jossa hän oli varuskunnan lääkärinä ja kirjoitti *Kokura nikki* -kirjan.

Päätoimistot
------------

Kokura Kita-kun alueella on useamman suuryhtiön pää- tai haaratoimistot:

* TOTO Ltd.
* Zenrin Co. Ltd.
* Asahi Shimbun
* StarFlyer Inc.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kokura Kita-ku**.
* Suuralueen virallinen kotisivu (japaniksi)
* Seichō Matsumoton muistosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
* Riverwalk Kitakyushu (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
* Uomachi Shopping Arcade (japaniksi)
**Markku Aarne Juhani Rahiala** (s. 20. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen tilastotieteilijä. Hän on toiminut Oulun yliopiston ekonometrian professorina vuodesta 1998, nyttemmin hän on emeritusprofessori.

Rahiala kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta (1964). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1967 ja edelleen valtiotieteen lisensiaatiksi (1971) ja tohtoriksi (1985).  Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1985) oli otsikoitu *On the identification and estimation of multiple input transfer function models with autocorrelated errors*. Rahiala on ollut Tampereen yliopiston tilastotieteen dosentti vuodesta 1989.

Hän työskenteli Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina ja virkaatekevänä apulaisprofessorina vuosina 1967–1978, ja lehtorina vuosina 1978–1989. Oulun yliopistossa hän toimi lehtorina ennen professuuriaan vuosina 1989–1998. Lisäksi hän on työurallaan toiminut Systeeminsuunnittelu Oy Nokia Ab:n elektroniikkaosaston palveluksessa (1969), Posti- ja lennätinhallituksen liiketalouden tutkimuslaitoksen tutkijana (1969–1972) ja tutkija Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa (1983–1984).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Suomen professorit 1640–2007*, Professoriliitto, 2008 (ISBN 978-952-99281-1-8 ja 978-952-99281-2-5, viitattu 26 heinäkuuta 2019), s. 578View and modify data on Wikidata
2. ↑  W. Robert Knechel, Ann Vanstraelen, Mikko Zerni: Does the Identity of Engagement Partners Matter? An Analysis of Audit Partner Reporting Decisions (DOI *Contemporary Accounting Research, 32 (4):*.  17.11.2014. Viitattu 26.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  Rahiala, Markku: On the identification and estimation of multiple input transfer function models with autocorrelated errors (Ph.D-thesis väitöskirja/ University of Helsinki; ISBN 951-9206-00-0; julkaistu sarjassa ETLA / Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, Sarja A, ISSN 0356-7435; 8)  1985. Helsinki:  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos.  Arkistoitu 26.7.2019. Viitattu 26.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Markku Rahiala. University of Oulu, Department of Mathematical Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
**Wickes-luokka** oli Yhdysvaltain laivaston hävittäjäluokka, jonka satayksitoista (DD-75 - DD-185) alusta valmistuivat 1917-1921.

Edeltäneen Caldwell-luokan kanssa ja seuranneen Clemson-luokan kanssa luokka muodosti niin sanotun nelipiippuisten (engl. *four-stack*) alusten sarjan. Luokan aluksista valmistui ennen ensimmäisen maailmansodan päättymistä vain muutama. Osa aluksista romutettiin 1930-luvulla, mutta loput palvelivat toisessa maailmansodassa. Pääosa muutettiin muihin tehtäviin ja osa luovutettiin saattajiksi Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Kaikki luokan jäljellä olevat alukset romutettiin pian toisen maailmansodan päätyttyä.

Alukset
-------

Ensimmäiset viisikymmentä tilattiin osana vuoden 1916 laivasto-ohjelmaa.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wickes-luokka**.
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (ed.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1906-1921 s. 124
**Kokylion** (m.kreik. Κοκύλιον, lat. *Cocylium*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Bahçelin kylää.

Kokylion sijaitsi Troaksessa tai toisten näkemysten mukaan Myysiassa. Kaupungista länteen sijaitsi Aleksandreia Troas, itään Kebren ja etelään Assos. Kokylionin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Ksenofon mainitsee sen yhtenä kolmesta kaupungista Neandreian ja Ilionin ohella, jotka taivuteltiin Derkylidaan puolelle vuonna 399 eaa. Ksenofonin kuvauksen perusteella Kokylion on ollut ympäröity muurein 300-luvun eaa. alussa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Kokylitēs* (Κοκυλίτης).

Plinius vanhemman aikaan tultaessa kaupunki oli lakannut olemasta. Hän mainitsee sen sijainneen Killan ja Theben välissä, mikä ei täysin vastaa sitä, mihin kaupunki nykyisin sijoitetaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "781. Kokylion", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Cocylium", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  \*Kokylion? *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
4. 1 2 3  "56 C2 \*Kokylion?", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Ksenofon: *Hellenika* 3.1.16.
6. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.30.
**Wieferichin alkuluku** on sellainen alkuluku p, joka toteuttaa kongruenssin

{\displaystyle 2^{p-1}\equiv 1} {\displaystyle ({\mbox{mod }}p^{2})}.

Fermat'n pienen lauseen mukaan jokainen pariton alkuluku p toteuttaa ehdon 
{\displaystyle 2^{p-1}\equiv 1} {\displaystyle ({\mbox{mod }}p)}. 
Siis luku p jakaa tasan luvun {\displaystyle 2^{p-1}-1}, joten luku {\displaystyle (2^{p-1}-1)/p} on aina kokonaisluku. 
Luku p on Wieferichin alkuluku, jos tämäkin kokonaisluku on tasan jaollinen
luvulla p.

Wieferich osoitti vuonna 1909, että jos ns. Fermat'n suuren lauseen ensimmäisellä tapauksella on olemassa vastaesimerkki eksponentilla p, niin tämä eksponentti on Wieferichin alkuluku.

Wieferichin alkulukuja on pyritty systemaattisesti etsimään tietokonetta apuna käyttäen.
Toistaiseksi ainoat tunnetut Wieferichin alkuluvut ovat {\displaystyle 1093} ja {\displaystyle 3511}. 
Laajamittaisten tietokoneajojen avulla on saatu selville, että muita lukua {\displaystyle 4\cdot 10^{12}} pienempiä Wieferichin alkulukuja ei ole olemassa.

Aiheesta muualla
----------------

* Wieferich@Home (Arkistoitu – Internet Archive)
**Hirvaskosken koulu** on Pudasjärven kaupungissa Hirvaskosken kylässä sijaitseva peruskoulu. Nykyinen vuonna 1955 valmistunut koulurakennus sijaitsee valtatien 20 ja kantatien 78 risteyskohdassa.

Koulussa annetaan esiopetusta sekä perusopetusta luokka-asteille 1–6. Lukuvuoden 2020–21 alussa oppilaita koulussa oli yhteensä 74. Koulun rehtorina toimii Jukka Lehto.

Historia
--------

Vuonna 1895 Iinattijärven kylään päätettiin perustaa kiertävä kansakoulu, jolloin ehdoksi asetettiin valtion avun saaminen sekä opettajan palkkaaminen että opetusvälineiden hankinta. Samaan aikaan hirvaskoskelainen agronomi Hjalmar Holmström ilmoitti, että aikoisi maksaa opettajan palkan lähes kokonaan asuntoineen ja muine tarpeineen, sillä edellytyksellä että kansakoulu siirrettäisiin pysyvästi Hirvaskoskelle. Iinattijärven kyläläiset eivät pitäneet päätöksestä, ja tekivät valituksen Oulun läänin kuvernöörille. 

Koulutyö oli tarkoitus aloittaa heti, kun valtionapu oli varmistettu. Samaan aikaan agronomi Holmström kuoli, joka vaikutti valtioavun saamiseen. Tämä johtui siitä, että kunta tai kukaan muu ei sitoutunut vastaamaan Hollströmin tavoin koulun ylläpitämisestä. Tämän takia kuntakokouksessa päätettiin kansakoulu sijoittaa takaisin Iinattijärvelle.

Oppivelvollisuuden voimaantulon tultua vuonna 1921 alkoi tapahtua koulupiirissä muutoksia. Vuonna 1923 kansakouluvaliokunta laati esityksen, jonka pohjalta laadittiin seuraavana vuonna kunnanvaltuuston hyväksymä koulupiirijako, jossa Hirvaskosken koulupiiri erotettiin omaksi piirikseen. Hirvaskoskella koulu oli tarkoitus aloittaa vuoden 1931 alussa, johon mennessä myös oma koulurakennus oli tarkoitus rakentaa. Kyläläiset vaativat koulutyön aloittamisen jo vuonna 1926, mutta tämä kariutui. Vuonna 1927 vaatimukset uusittiin, ja kunnanvaltuusto päätti että Hirvaskoulun kansakoulu aloitti toimintansa elokuussa lopussa 1927 Augst Norbladilta vuokratuissa huoneissa. 

Vuonna 1931 koulu siirrettiin Norbladin vuokrahuoneista kylän Rauhanyhdistyksen tiloihin. Koulua pidettiin siellä vuoteen 1955 asti, jonka jälkeen Hirvaskosken oma koulurakennus valmistui monien riitojen kautta nykyiselle paikalleen nykyisten valtatien 20 ja kantatien 78 risteyskohtaan.

Lähteet
-------

### Historia

* Hirvaskosken koulu: Koulun historiaa (DOC) *peda.net*. Viitattu 28.10.2013.  [vanhentunut linkki]

### Muut lähteet

1. ↑  Hirvaskosken koulu *Peda.net*.  Arkistoitu 29.10.2013. Viitattu 28.10.2013.
2. ↑  Oinas-Panuma, Martta: Hir­vas­kos­ken koulu kävi ah­taak­si, kun op­pi­lai­ta tuli en­nä­tys­mää­rä – mo­duu­li­kou­lus­ta saadaan lisää tilaa *Iijokiseutu*.  13.8.2020. Viitattu 22.10.2020.
3. ↑  Hirvaskosken koulu Pudasjärven kaupunki.  Arkistoitu 24.10.2020. Viitattu 22.10.2020.
**Hirvasen koulu** on yksi Uuraisten kunnan kouluista. Koulu sijaitsee Kangashäkin kylässä valtatien 4 varrella. Koulussa on vuosiluokat 1–6 ja 143 oppilasta (2018)
. Seitsemän luokanopettajan lisäksi koululla työskentelevät erityisopettaja ja neljä koulunkäyntiavustajaa. Siivous- ja ruokapalveluyksikkö huolehtii kouluruuan valmistuksesta koulun omassa keittiössä ja tilojen siisteydestä.

Historia
--------

Koulu on perustettu 1954 ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Vuonna 2009 hankittiin ensimmäinen osa Mäkelän viipalekouluun. Kolmessa eri vaiheessa Mäkelästä syntyi viiden luokan koulu, missä on myös opettajien huone, rehtorin kanslia ja ryhmätilaa.

Kohti uutta koulua
------------------

Uusi koulu rakennetaan kokonaan eri paikkaan Uurasitentien varteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Peruskoulujen (oppilaitostyypit 11, 12 ja 19) vuosiluokkien 1-9 oppilaat opetuksen järjestäjän ja oppilaitoksen mukaan 2018 (xlsx) Tilastokeskus, stat.fi.  Arkistoitu 7.7.2019. Viitattu 7.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Koulun sijainti kartalla
Lauri Järventaka 1960-luvun alkupuolella.
**Lauri Ilmari Järventaka** (vuoteen 1948 **Järvinen**; 23. helmikuuta 1916 Loviisa – 9. helmikuuta 2002) oli suomalainen virkamies, joka toimi kaupunginjohtajana Kokkolassa ja Vaasassa. Hän oli puoluetaustaltaan kokoomuslainen.

Järventaka valmistui ylioppilaaksi vuonna 1936 ruotsinkielisestä Lovisa Gymnasiumista ja alkoi seuraavana vuonna opiskella lakia Helsingin yliopistossa. Hän sai opintonsa päätökseen vuonna 1946 ja sai varatuomarin arvonimen vuonna 1949. Sotien aikana Järventaka toimi muun muassa koulutusupseerina, patterinpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana. Hänet ylennettiin lopulta kapteeniksi.

Järventaka työskenteli vuodesta 1948 Vaasan apulaiskaupunginsihteerinä, mistä hän siirtyi vuonna 1951 Kokkolan kaupunginjohtajaksi. Vuonna 1953 hän aloitti Vaasan kaupunginjohtajana, jona hän toimi vuoteen 1979, jolloin jäi eläkkeelle. Hän on Vaasan historian pitkäaikaisin kaupunginjohtaja. Vaasan kauppakorkeakoulu, sittemmin Vaasan yliopisto, perustettiin hänen kaupunginjohtaja-aikanaan. Järventaka sai vuonna 1976 kaupunkineuvoksen arvonimen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolonen, Jaana (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1988*, s. 319–320. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 99. Helsinki: Lakimiesliiton kustannus, 1988. ISSN 0585-9530. ISBN 951-640-395-6.
2. 1 2 3 4  Vironmäki, Martti O.: Kaupunginjohtaja hankki Vaasaan yliopiston.  *Helsingin Sanomat*, 12.2.2002.
3. ↑  Vaasan kaupunginjohtajat ennen ja nyt *vaasa.fi*.  Arkistoitu 12.5.2012. Viitattu 11.4.2010.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Lauri Kalaja**Lauri Ilmari Kalaja** (14. syyskuuta 1904 Kotka – 1. maaliskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Kalajan vanhemmat olivat kaupunginlääkäri Arvo Aleksanteri Kalaja, ent. Lindeblom, ja Aino Lydia Saastamoinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1933 oli Rauha Kaarina Kunttu. Myös Kalajan nuoremmasta veljestä Tauno Antero Kalajasta (s. 1911) tuli lääkäri. Kalaja tuli ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta 1923 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1933. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1939, sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1937. Kalaja oli Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti 1941–1946, Turun yliopiston sisätautiopin professori 1946–1949, Helsingin Diakonissalaitoksen sisätautiosaston ylilääkäri vuodesta 1950 ja koko laitoksen ylilääkäri vuodesta 1955. Hän oli jatkosodan aikana kenttäsairaalan päällikkölääkärinä ja päämajan erikoistehtävissä sekä marsalkka Mannerheimin henkilääkäri vuodesta 1941 alkaen kymmenen vuoden ajan. Sotilasarvoltaan Kalaja oli lääkintäeverstiluutnantti (1943).

Kalaja oli Suomen sisätautilääkäriyhdistyksen, Duodecimin ja Suomen endokrinologiyhdistyksen puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 7.3.1976, HS Aikakone. Viitattu 14.3.2018.
2. 1 2  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 228-229. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja osa 4, palsta 185.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1921** järjestettiin 2.–3. heinäkuuta Helsingissä Eläintarhan kentällä.

Yleisen sarjan mitalistit
-------------------------

### Miehet

|  | Aika | 1. osuus | 2. osuus | 3. osuus | 4. osuus | 5. osuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 × 100 m |
| 1. | Tampereen Pyrintö 1 | 44,7 | Reijo Halme | Henriksson | Ville Tuulos | Otto Tynkkynen |
| 2. | Helsingin IFK | 45,0 | Lennart Öhman | Bengt Bengtström | Erik Vilén | Waldemar Wickholm |
| 3. | Tampereen Pyrintö 2 | 46,0 |  |  |  |  |
| 4 × 400 m |
| 1. | Helsingin IFK 1 | 3.28,3 | Lennart Öhman | Bengt Bengtström | Waldemar Wickholm | Erik Wilén |
| 2. | Helsingin IFK 2 | 200 m jäljessä |  |  |  |  |
| 5 × 2 000 m |
| 1. | Turun Urheiluliitto | 29.39,4 | Kosti Waldstedt | Allan Lindroos | Emil Venhola | Hannes Kolehmainen | Paavo Nurmi |
| 2. | Viipurin Urheilijat | 30.04 | Arvo Peussa | Vilho Hietakari | Nestori Järvelä | Matti Tala | Sameli Tala |
| 3. | Helsingin Kisa-Veikot | 30.23 | Lauri Forsman | Esa Rossi | Aarne Kallberg | Hannes Miettinen | Teodor Koskenniemi |

Lähteet
-------

* Suomen mestaruuskilpailut 2 -3 VII *Suomen Urheilulehti*. Viitattu 5.4.2020.

  

YleisurheiluViestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
 1941–1942 |
1943 |
 1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022
**Lauri Albert Olavi Jämsä** (28. marraskuuta 1923 Oulu – 22. marraskuuta 2006 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1982.

Jämsän vanhemmat olivat rakennusmestari Lauri August Jämsä ja Aili Sofia Valppu. Hänen puolisonsa vuodesta 1947 oli valtiotieteen lisensiaatti Helga Maija Kaarina Kähkönen. Jämsä kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1946 ja valmistui Teknillisen korkeakoulun rakennustekniikan osastolta diplomi-insinööriksi 1950. Hän oli 1950–1952 suunnittelijana Helsingin kaupungin rakennustoimiston katurakennusosastolla ja 1952–1959 tutkimus- ja koulutusinsinöörinä Oy Rastor Ab:lla. Rastorin palveluksessa ollessaan Jämsä perusti yhdessä Kauko Rastaan ja Heljo Lepäsmaan kanssa yhtiön Insinööritoimisto Rakennusmies, joka ryhtyi myymään rakennusliikkeille betoniseiniin teräsnauloja. Lopullisesti Jämsä siirty pois Rastorin palveluksesta Insinööritoimisto Valmisosarakenteen sekä A-Elementti Oy:n toimitusjohtajaksi 1959. Vuonna 1970 rakennuskoneiden myyntiin ja vuokraukseen sekä rakennuselementtien tuotantoon keskittyneet yritykset yhdistyivät A-Elementti Oy Rakennusmieheksi. Työntekijöitä yrityksellä oli 1970-luvun lopulla 500. Oy Partek Ab osti 1983 A-Elementti Oy Rakennusmiehen, ja Jämsä jäi pois toimitusjohtajan tehtävistä 1985. Yrityksen nimi muutettiin 2001 Ramirent Oyj:ksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Janne Haikari: Lauri Jämsä *Biografiasampo*. Viitattu 10.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 10.7.2023.
**Pohjoismaista jazzia Helsingistä** on suomalainen television jazzohjelmasarja. Se on Pohjoisvision yhteistuotantoa. Ohjelmasarjan kotiorkesterina toimii Esko Linnavallin johtama Uuden musiikin orkesteri UMO. Neliosaisen sarjan toteutti TV1:n Viihdetoimitus. Ohjelmasarjan tuotti Heikki Seppälä ja toimitti sekä ohjasi Erkki Pohjanheimo. Juontajana oli Eva Arrhenius. Sarjaa taltioitiin Studio Juliuksessa, Helsingissä keväällä 1987.[1] Studio Julius sijaitsi Helsingin asematunnelissa.

Ohjelmasarjan osat
------------------

### 1. osa

Yle TV1, 21.9.1987, uusinta Yle TV1 3.6.1988. Kesto 54’30"

Solistit:

* Severi Pyysalo, vibrafoni (Suomi)
* Hanne Boel, laulu (Tanska),
* Jerome Richardson, sopraanosaksofoni (USA) [2][3]

### 2. osa

Yle TV1, 13.10.1987. Uusinta 18.11.1987. Kesto 49’56"

Solistit:

* Irene Sjögrén, laulu (Ruotsi)
* Jens Winther, trumpetti (Tanska)[4]

### 3. osa

Yle TV1, 20.10.1987, uusinta 12.2.1988. Kesto 47´04"

Solistit:

* Magni Wenzell, laulu (Norja)
* Peter Gullin, baritonisaksofoni (Ruotsi)[5]

### 4. osa

Yle TV1, 25.11.1987, uusinta Yle TV1 18.6.1988. Kesto 49’53"

Solistit:

* Jukka Perko, alttosaksofoni (Suomi)
* Jens Wendelboe, pasuuna (Norja)[6][7]

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin Sanomat 4.4.1987, Teatterit ja konsertit -mainos
2. ↑  Helsingin Sanomat 21.9.1987, tv-palsta
3. ↑  Helsingin Sanomat 3.6.1988, tv-palsta, Lauri Karvonen: "Jerome Richardson loistaa UMOn konsertissa Helsingissä"
4. ↑  Helsingin Sanomat 13.10.1987, tv-palsta
5. ↑  Helsingin Sanomat 20.10.1987, tv-palsta
6. ↑  Helsingin Sanomat, tv-palsta 25.11.1987
7. ↑  Helsingin Sanomat 18.6.1988, tv-palsta, Lauri Karvonen: "Jukka Perko vedossa"
**Pohjoismansi** on mansin kielen ainut nykyisin puhuttava murre. Tosin itämansilla saattaa vielä olla muutama puhuja. Pohjoismansilla on vajaa tuhat puhujaa, ja se on erittäin uhanalainen. Pohjoismansia puhutaan nykyään Severnaja Sosva -, Sygva- ja Verhnjaja Lozva -jokien varsilla Hanti-Mansiassa Venäjällä. Murre jakautuu neljään paikalliseen murteeseen: Ob, Sosva, Sygva ja Ylä-Lozva.

Hanti-Mansian kartta  
**Hantien ja mansien autonominen piirikunta**
**Surgut**
 **Nižnevartovsk**
 **Neftejugansk**
Hanty-Mansijsk
Njagan
Kogalym
Megion
Radužnyi
Langepas
Pyt-Jah
Urai
Ljantor
Jugorsk
Sovetski
Belojarski
Pokatši
Fjodorovski
Belyi Jar
 Mežduretšenski
Poikovski
Izlutšinsk
Novoagansk
Berjozovo
Oktjabrskoje
Igrim
Priobje
Saranpaul
Vahovsk
Sosva
*Surgutin piiri*
*Sovetskin piiri*
*Neftejuganskin piiri*
*Nižnevartovskin piiri*
*Belojarskin piiri*
*Berjozovon piiri*
*Kondan piiri*
*Oktjabrskojen piiri*
*Hanty-Mansijskin piiri*
***Ob***
***Ob***
***Irtyš***
*Severnaja Sosva*
*Vah*
*Bolšoi Jugan*
*Ural-  
vuoristo*
*Narodnaja  
1895 m*
 *Malaja Sosvan l.p.*
*Jugorskin l.p.*
*Komin  
tasa-  
valta*
*Jamalin Nenetsia*
*Krasno-  
jarskin  
aluepiiri*
*Tomskin alue*
*Tjumenin alue*
*Sverdlovskin alue*
**Suurimmat taajamat**
**> 300 000 as.**
**100 000-300 000 as.**
  30 000-100 000 as.
  10 000-30 000 as.
  < 10 000 as.Hanti-Mansia Länsi-Siperiassa. Pohjoishantia puhutaan Hanti-Mansian länsiosassa.
Pohjoismansin Sosvan murre on mansin kielen kirjakielen pohjana. 1930-luvulla sille luotiin latinaiseen kirjaimistoon perustuva kirjakieli ja aakkosto, mutta 1937 siirryttiin käyttämään kyrillistä kirjaimistoa. Pohjoismansin, kuten obinugrilaisten kielten, sanajärjestys on subjekti-objekti-verbi (SOV). Pohjoismansin sanastoon kuuluu melko suuri määrä metsästykseen, poronhoitoon, kalastukseen ja luonnonalueisiin liittyviä sanoja ja muotoja.

Katso myös
----------

* Mansin kieli

Aiheesta muualla
----------------

* Sosva: Pohjoismansin sanasto

Lähteet
-------

* Typological Database of the Ugric Languages: Northern Mansi *en.utdb.nullpoint.info*. Viitattu 14.6.2020. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Kielten elinvoimaisuus ja uhanalaisuus *ugri.net*. Viitattu 14.6.2020.
2. ↑  Niittymari, Ersä ja Selkuppi – Katso missä suomensukuisia kieliä puhutaan Topi Nykänen, STT, Keskisuomalainen. Viitattu 14.6.2020.
3. ↑  Spoken L1 Language: Northern Mansi *glottolog.org*. Viitattu 14.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  Sosva: Pohjoismansin sanasto *sanat.csc.fi*. Viitattu 14.6.2020.