recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaupunkien yleinen keskinäinen palovakuutusyhtiö**, nimi 1861–1909 **Suomen kaupunkien yleinen paloapuyhtiö** oli suomalainen vuosina 1832–1949 toiminut vakuutusyhtiö. Yhtiö perustettiin nimellä **Suomen yleinen paloapuyhtiö** jatkamaan vuosina 1816–1833 toimineen **Suomen palovakuutuskonttorin** toimintaa. Suomen palovakuutuskonttori joutui lopettamaan toimintansa Turun palon seurauksena.

Suomen yleinen paloapuyhtiö vakuutti kiinteää omaisuutta kaupungeissa ja maaseudulla ja se hallitsi 1800-luvun puoliväliin saakka Suomen palovakuutusmarkkinoita lähes yksin. Vuonna 1860 yhtiön nimeksi muuttui **Suomen kaupunkien yleinen paloapuyhtiö** ja sen toiminta rajoittui kaupunkeihin ja kauppaloihin. Vuodesta 1903 alkaen yhtiö ei enää myöntänyt vakuutuksia maaseudulle. Yhtiö ei vakuuttanut irtainta omaisuutta, tätä varten perustettiin 1872 **Kaupunkien Paloapuyhdistys Irtaimistoa varten**. Suomen kaupunkien yleisen paloapuyhtiön markkinaosuus laski 1800-luvun lopulla, kun palovakuutuksia alkoivat myöntää muut toimijat. Yhtiö oli kuitenkin johtava palovakuutusten myöntäjä aina maailmansotien väliseen aikaan saakka.

Vuonna 1949 Kaupunkien yleinen keskinäinen palovakuutusyhtiö yhdistettiin Keskinäinen Vakuutusyhtiö Tarmoon. Tarmo toimi aina vuoteen 1976 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkistojen portti : Keskinäinen Vakuutusyhtiö Tarmo
2. 1 2  Arkistojen Portti : Palovakuutukset
**Seija Paakkola-Kuusinen** (o.s. **Paakkola**, s. 1959 Oulu) on vuoden 1978 Miss Suomi, malli, laulaja ja showesiintyjä. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli toinen perintöprinsessa. Vuosina 1978–1980 Paakkola esiintyi Dannyn ja Armi Aavikon kesäshow’ssa *Danny ja Armi laserajassa* (1978), *Frendit* (1979) sekä ravintolashow’ssa *Hellät paikat*. Paakkola ei tehnyt levytyksiä, mutta saavutti suosiota lavaesiintyjänä ja komediennena. 

Paakkola vetäytyi showbisneksestä vuonna 1980, jolloin Finntastic-kokoonpano hajosi. 1990-luvulla hän perusti Wanha Pehtoori -nimisen ravintolan Helsingin Haltialaan. Paakkolalla on aiemmasta suhteestaan tytär. Paakkola avioitui vuonna 1992 Haltialan tilan pehtorin Jari Kuusisen kanssa ja he muuttivat vuoden 2020 lopulla Posiolle, jossa heillä on myös erillinen kesämökki.

Lähteet
-------

1. ↑  Lindfors, Jukka: Seija Paakkola, Miss Suomi 1978 *Ylen Elävä arkisto*.  28.10.2009. Viitattu 7.7.2018.
2. ↑  Lempinen, Jenna: Armi Aavikon ja Dannyn salasuhde paljastui lähipiirille varhaisessa vaiheessa – entinen bändikaveri ja Miss Suomi paljastaa karun väitteen suhteesta *Ilta-Sanomat*.  7.7.2021. Viitattu 17.4.2023.
3. ↑  Nykänen, Riika: Sukula tylyttää ex-Miss Suomea: "Tuon ikäisille naisille on tuttu tauti puuttua kaikkiin asioihin" *Is.fi*.  9.9.2015. Viitattu 7.7.2018.
4. ↑  Muistatko vuoden 1978 Miss Suomen? Seija Paakkola nai pehtoorin, perusti kahvilan ja muutti sitten Lappiin *www.iltalehti.fi*. Viitattu 30.3.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ylen Elävä arkisto: Seija Paakkola, Miss Suomi 1978

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Ajax** on 90 167 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa Kanadassa. kaupunki sijaitsee niin sanotun Kultaisen hevosenkengän alueella, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta.

Kaupunki nimettiin toisessa maailmansodassa taistelleen britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Ajaxin mukaan. Ajax kuuluu Durhamin piirikuntaan ja on osa Toronton metropolialuetta. Kaupunki sijaitsee Ontariojärven rannalla, noin 25 km itään Torontosta ja sen lähinaapureita ovat Pickeringin kaupunki länsi ja pohjoispuolella sekä Whitbyn kaupunki idässä.

Historia
--------

Kaupunki sai alkunsa ennen toista maailmansotaa kun Defence Industries Limited (D.I.L.) vuonna 1941 rakensi alueelle tehtaan valmistamaan ammusten hylsyjä. Kaupunki muodostui rakennetun tehtaan ympärille. Vuoteen 1945 mennessä tehtaasta oli valmistunut 40 miljoonaa hylsyä, tehdas työllisti parhaimmillaan 9 000 henkeä. tehtaanjohto rakennutti myös oman vesilaitoksen, jätteenpuhdistuslaitoksen, koulun 600:lle oppilaalle, 50 km rautatietä ja 50 km yleisiä teitä. Tehdas työllisti työntekijöitä jotka saapuivat Ajaxiin ympäri maata.

22. kesäkuuta 1973 Ontarion hallinto yhdisti Ajaxin kaupunkiin Pickeringin kylän ja osia Pickeringin kaupungista. Tämä oli osa uuden Durhamin alueen kunnan perustamisjärjestelyä.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 18.12.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Ajax - Tourism and Travel Information durhamtourism.ca. Viitattu 19.12.2009. (englanniksi)
**Niagara Falls** on 82 184 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee niin sanotun Kultaisen hevosenkengän alueella, joka on tiheästi asuttua ja teollistunutta urbaania aluetta. Se sijaitsee Niagaran putousten vierellä, vastapäätä samannimistä kaupunkia Yhdysvaltain puolella.

Historia
--------

Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui irokeeseja.

Suurin osa alueen ensimmäisistä siirtolaisista olivat brittiläisille uskollisia Yhdysvaltain vapaussodassa taistelijoita, jotka saapuivat alueelle sodan päättymisen aikoihin. He pakenivat Yhdysvalloista Kanadaan, sillä he pelkäsivät joutuvansa tuomituksi ja vainotuksi taisteltuaan hävinneen osapuolen riveissä. Vuonna 1790 valmistui *Portage Road*, jota pitkin oli mahdollista ohittaa Niagaran putoukset. Ensimmäinen Niagarajoen ylittävä jalankulkijoille ja rattaille tarkoitettu riippusilta avattiin liikenteellä 1848. Sen jälkeen kun rautatie Hamiltonista valmistui, siltaa peruskorjattiin ja se muutettiin kaksikerroksiseksi, raideliikenteen kulkiessa yläpuolella ja muu liikenne sen alapuolisella kannella. Peruskorjattu silta valmistui vuonna 1855. Varsinainen kaupunki sai alkunsa 1856, kun pienehköön Elginin kylään liitettiin läheisiä alueita ja kaupungin uudeksi nimeksi valittiin *Clifton*. Vuonna 1881 Clifton vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon, Niagara Falls. Niagara Fallsin kaupunki ja erillinen Niagara Fallsin kylä yhdistyivät 1904 yhdeksi kaupungiksi.

Niagaran putousten johdosta alueen turismi on kasvanut voimakkaasti, etenkin 1900-luvulla.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Niagara Falls**.
1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 25.12.2009. (englanniksi) (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Sherman Zavitz: A Short History of Niagara Falls, Canada The City of Niagara Falls. Viitattu 25.12.2009. (englanniksi)
**Sault Ste. Marie** [suː seɪnt mə'riː] on vuonna 1887 perustettu, 73 368 asukkaan (2016) kaupunki Ontarion provinssissa, Kanadassa. Kaupungin metropolialueella asuu kaikkiaan 80 098 asukasta. Kaupunki sijaitsee St. Mary -joen varrella. Valtakunnan rajana toimivan joen vastarannalla sijaitsee Yhdysvaltain keskilännen vanhin, vuonna 1668 perustettu Sault Ste. Marien kaupunki.

Historia
--------

Ojibway-intiaanien tiedetään asuneen alueella kahdeksannelta vuosituhannelta eaa. lähtien.

Ensimmäisinä eurooppalaisina alueelle saapui ranskalaisia siirtolaisia vuoden 1610 tienoilla. He antoivat alueelle nimen *Sault du Gaston*, Ranskan kuninkaan mukaan. Jesuiittalähetystyöntekijät nimesivät vuonna 1669 alueen uudelleen *Sault Ste. Marieksi* (suom. *Pyhän Maryn kosket*).

Vuonna 1887 Sault Ste. Marien kaupunki perustettiin ja ensimmäiseksi pormestariksi valittiin William Brown. Samana vuonna valmistui rautatiesilta yhdistämään kaksi saman nimistä kaupunkia valtakunnan rajan molemmin puolin. Seuraavana vuonna ensimmäiset taloudet yhdistettiin sähkö- ja puhelinverkkoon. Vuonna 1918 Steeltonin kaupunki yhdistettiin Sault Ste. Marien kaupunkiin. Valtakunnan rajan ylittävä Sault Ste. Marien kansainvälinen silta valmistui ja avattiin liikenteelle 1963.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 31.12.2009. (englanniksi) (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Local History The City of Sault Ste. Marie. Viitattu 31.12.2009. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sault Ste. Marie**.
**Zaitsevo** (ven. Зайцево) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Kresttsyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella 30 kilometriä Kresttsystä luoteeseen. Kylässä on reilut 400 ja kunnassa noin 750 asukasta (vuonna 2011).

Zaitsevon kunnan pinta-ala on 613,94 neliökilometriä. Pinta-alasta 79 % on metsää ja 2,3 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Rabotka, Niša, Majata, Hvoštšenka ja Verkasenka. Suojelukohteita ovat Itä-Ilmajärven rauhoitusalue Sinetsinlahden rannalla sekä jääkauden muovaama Lytšenkan luonnonmuistomerkki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 26 kylää: Dobrosti, pohjoinen Gorka, eteläinen Gorka, Govorovo, Gverstjanka, Hotoli, Hutor Pavlovo, pohjoinen Kamenka, eteläinen Kamenka, Knjaži Bor, Kuševery, Lipovaja Gora, Lošnja, Merljugino, Nemyly, Ostašovo, Ozerki, Pervomaiskoje, Podlitovje, Pogorelka, Terebuška, Tuholja, Verkasje, Žadinovo, Zadnevo ja Žaruha. Viidenkymmenen–sadan asukkaan kyliä ovat Hotoli ja Dobrosti. Kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Zaitsevon lähellä sijainnut Tuholjan pogosta on syntynyt 1700-luvulla. Ajan mittaan Zaitsevon kylästä tuli sekä pogostan että myöhemmin perustetun volostin keskus. Vuonna 1926 perustettiin Novgorodin ja Mstan piireihin kuulunut Zaitsevon kyläneuvosto. Vuonna 1965 se liitettiin Kresttsyn piiriin, ja vuonna 1976 siihen yhdistettiin Verkasjen kyläneuvosto. Vuonna 2005 perustettuun Zaitsevon kuntaan liitettiin myös Dobrostin kyläneuvosto.

Kylistä on linja-autoyhteydet Kresttsyyn. Zaitsevon kautta kulkee myös kaukovuoroja. Tärkeimmät työnantajat ovat maa- ja metsätalous (18,2 %), opetusala (13,3 %) sekä terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (12,1 %). Kunnassa toimii kuusi yksityistä maatilaa ja kaksi sahalaitosta. Työvoimasta 44 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Zaitsevossa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja ensiapuasema.

Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset hautapaikat, Zaitsevon kirkko (nykyinen kulttuuritalo), Spiridonovin talo Dobrostin kylässä sekä toisen maailmansodan muistomerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Zaitsevskoje selskoje poselenije, Krestetski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju, prognoz razvitija territorii, predloženija po territorialnomu planirovaniju  2012. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 24.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Administratsija Krestetskogo munitsipalnogo raiona: Istoritšeskaja spravka Zaitsevskogo selskogo poselenija *adm-krestcy.ru*. Viitattu 24.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Zaitsevon kunnan sivusto (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kuntaa ja sen keskustaajamaa.* Liissilä *oli myös luterilainen seurakunta.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Liissilä** (ven. Ли́сино, *Lisino*) on maalaiskunta Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Sen keskustaajama **Liissin Korppus** (ven. Ли́сино-Ко́рпус, *Lisino-Korpus*) sijaitsee Lustovkajoen varrella 20 kilometriä Tusinasta lounaaseen. Kunnassa on 2 000 ja taajamassa 900 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede ja asutus
-------------------

Liissinän kunnan pinta-ala on 997,645 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tusinan piirin Vornasuon , idässä Tusinan ja Lupanan, etelässä Novgorodin alueen Tjosovo-Netylskin ja Lugan piirin Jam-Tjosovon sekä lännessä Hatsinan piirin Viiritsan ja Susaninan kuntiin. Kunnan alueella sijaitsee Liissilän rauhoitusalue.

Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 16 kylää ja asutusta: Ala-Sytti (ven. *Nižnije Sjutti*), Fedosjino, Joklina (*Joglino*), Kastenskaja, Kivikko (*Kamenka*), Kummola (*Gummolovo*), Malinovka, Määsinä (*Mašino*), Peri, Peräsaari (*Konetški*), Radofinnikovo, Riikala (*Griškino*), Turova (*Turovo*), Tuupoviika (*Dubovik*), Ylä-Sytti (*Verhnije Sjutti*) ja Zverinets.

Historia
--------

Vatjan viidenneksen Inkeren pogostaan kuulunut Liissilän ortodoksinen kirkko mainitaan vuoden 1612 tarkastuskirjassa. Ruotsalaisaikana 1600-luvulla perustettiin Liissilän luterilainen seurakunta.

Kunnan keskustaajama on syntynyt vuonna 1834, jolloin valtion omistaman kartanon alueelle perustettiin Venäjän ensimmäinen opetuskäyttöön tarkoitettu metsänhoitoalue. Metsänhoitajakoulun lisäksi siellä toimi keisarillinen metsästysmaja. Vuonna 1918 lakannut metsäoppilaitos aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1934.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Kunnan läpi kulkee Pietarista Novgorodiin johtava rautatie sekä Kemppaalan ja Hattulan välinen R-40-maantie. Paikallisista elinkeinoista tärkein on metsätalous. Keskustaajamassa on metsäoppilaitos ja Liissilän metsänhoitoalue toimii Pietarin metsäteknisen akatemian harjoitusalueena. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa ja koulua, kulttuuritalo ja kirjasto.

Nähtävyydet
-----------

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Nikolai Benois’n Liissilän keskustaajamaan suunnittelemat jääkäriopiston rakennus (1855), keisarillinen metsästysmaja (1860) ja kirkko (1862).

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 13.2.1016.
2. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 130. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 13.2.2016.
4. 1 2  Kultura Leningradskoi oblasti *enclo.lenobl.ru*. Viitattu 17.2.2016.
5. ↑  Dozornaja kniga Vodskoi pjatiny (Korelskoi poloviny), s. 27 *papeschiny.ucoz.ru*. Viitattu 17.2.2016.
6. ↑  Luther, Georg: *Herdaminne för Ingermanland II: De finska och svenska församlingarna och deras prästerskap 1704–1940*, s. 171. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2000. ISBN 951-583-052-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Liissilän kunnan sivusto
**Sterlitamak** (ven. Стерлитама́к, baškiiriksi Стәрлетамаҡ, *Stärletamaq*) on Baškortostanin toiseksi suurin kaupunki. Tämä vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 273 486 asukkaan kaupunki sijaitsee tasavallan keskiosassa Belajan varrella 130 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään.

Sterlitamak on tärkeä teollisuuskaupunki, jonka tärkeimmät teollisuudenalat ovat kemikaali-, koneenrakennus- ja puunjalostusteollisuutta. Sterlitamak ei kuulu kaupunkia ympäröivään Sterlitamakin piiriin vaan muodostaa oman hallintoalueensa. 

Sterlitamakin hallintorakennuksia 1870-luvulta

Asukasluvun kehitys
-------------------

* 264 362 (2002)
* 264 400 (2003)
* 264 950 (2005)
* 273 486 (2010)

Historia
--------

Sterlitamak perustettiin vuonna 1766 satamaksi suolan kuljetusta varten. Kaupunginoikeudet se sai 1781.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 10.7.2013. (venäjäksi)
2. ↑  *Atlas avtomobilnyh dorog. Rossija, sopredelnyje gosudarstva, Zapadnaja Jevropa, Azija.* Pääosin 1:500 000, 1:1 500 000 ja 1:3 000 000. Moskova: PKO "Kartografija" & OOO "Sovremennaja škola", 2014.  ISBN 978-985-549-710-4.  (venäjäksi)

Baškortostanin lippuBaškortostanin tasavallan kaupungit
**Pääkaupunki: Ufa**  

Agidel | 
Baimak | 
Belebei | 
Beloretsk |
Birsk |
Blagoveštšensk |
Davlekanovo |
Djurtjuli |
Išimbai | 
Janaul |
Kumertau | 
Meleuz |
Mežgorje |
Neftekamsk |
Oktjabrski |
Salavat |
Sibai |
Sterlitamak |
Tuimazy |
Utšaly


Baškortostanin piirit ja *kaupunkipiirit*
Abzelilovo • 
*Agidel* • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
*Kumertau* • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
*Mežgorje* • 
Mijak • 
Miškino • 
*Neftekamsk* • 
Nurimanov • 
*Oktjabrski* • 
*Salavat* • 
Salavat • 
Šaran • 
*Sibai* • 
Sterlibaševo • 
*Sterlitamak* • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
*Ufa* • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
**Sovetsk** (ven. Сове́тск), vuoteen 1946 saksalaisena **Tilsit** (ven. Тильзи́т, *Tilzit*, liett. *Tilžė*, puol. *Tylża*), on noin 43 000 asukkaan kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Niemenjoen rannalla Liettuan vastaisella rajalla, noin 40 kilometriä rannikolta sisämaahan.

Saksalaisajalta säilynyttä kaupunkiarkkitehtuuria.
Tilsit kasvoi Saksalaisen ritarikunnan vuonna 1288 perustaman linnan, Schalauenin talon ympärille. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1552. Kaupungissa solmittiin 1807 Tilsitin sopimus, jolla Ranskan ja Venäjän keisarit Napoleon I ja Aleksanteri I solmivat rauhan ja liittoutuivat sekä jakoivat Euroopan etupiireihin ja jättivät Preussin voimattomaksi. Sopimus allekirjoitettiin Niemenjokeen ankkuroidulla lautalla.

Marraskuussa 1918 kaupungissa allekirjoitettiin Tilsitin vetoomus, jossa vaadittiin liettualaisten asuttaman Itä-Preussin koillisosan (Vähä-Liettua) liittämistä juuri itsenäistyneeseen Liettuaan. Alue pysyi kuitenkin osana Saksaa lukuun ottamatta Memelin mandaattihallintoaluetta, jonka Liettua valtasi vuonna 1923 ja joka liitettiin siihen 1925.

Tilsit siirtyi toisen maailmansodan lopulla 1945 Saksan hallinnasta muun pohjoisen Itä-Preussin mukana osaksi Neuvostoliittoa ja edelleen Venäjän neuvostotasavallan Kaliningradin aluetta.

Kuningatar Luisen silta vanhassa postikortissa.
Sovetskissa on sodan tuhoista huolimatta jäljellä saksalaista jugendtyylin arkkitehtuuria. Kuningatar Luisen silta yhdistää kaupungin Liettuan Panemunėen. 

Kaupungista on saanut nimensä Tilsit-juusto, Tilsiter, jota myös Sovetskissa valmistetaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 3.10.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sovetsk (Kaliningradin alue)** Wikimedia Commonsissa

* Tilsit.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Kaliningrad alueen vaakunaKaliningradin alueen kaupungit

|  |
| --- |
| **Hallinnollinen keskus: Kaliningrad**
Bagrationovsk | Baltijsk | Gurjevsk | Gusev | Gvardeisk | Krasnoznamensk | Laduškin | Mamonovo | Neman | Nesterov | Ozjorsk | Pionerski | Polessk | Pravdinsk | Slavsk | Sovetsk | Svetlogorsk | Svetlyi | Tšernjahovsk | Zelenogradsk |
**Balahna** (ven. Балахна́) on kaupunki Venäjän Nižni Novgorodin alueella Nižni Novgorodista pohjoiseen. Siellä on paperitehdas OAO Volga. Vuonna 2010 siellä oli 51 519 asukasta.

Paikkakunta perustettiin vuonna 1474. Kazanin kaanin tuhottua kaupungin 1536 maan tasalle sinne rakennettiin puinen linna, joka suojasi kaupunkia myöhemmiltä tataarien hyökkäyksiltä. Seuraavien kolmen vuosisadan aikana Balahna kukoisti suolakaivoksen ja viljamarkkinoiden ansiosta. 1600-luvun alussa se oli Venäjän 12. suurin kaupunki.

Adam Olearius vieraili kaupungissa ja kuvaili sitä vuonna 1636. Silloin holsteinilaiset laivanvarustajat rakensivat ensimmäisiä venäläisiä laivoja aikoihin, ja perustivat Venäjän tärkeimmän jokilaivojen rakennuskeskuksen. Balahnassa oli myös kutomoita ja värikkäiden tiilien tekijöitä.

Kaupungin (ja koko alueen) vanhin rakennus on telttaa muistuttava Pyhän Nikolauksen kirkko (1552). Toinen 1600-luvulta peräisin oleva hieno kirkko on museona. Lähettyvillä on Balakhnassa syntyneen Kuzma Mininin patsas.

Väestö
------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Väkiluku** | **1897** | **1926** | **1959** | **1970** | **1979** | **1989** | **2002** | **2010** |
| Balahna | 5 000 | 7 800 | 29 800 | 36 500 | 35 500 | **32 216** | **57 338** | **51 519** |

*Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja **1989** sekä Venäjän federaatiossa **2002** ja **2010**.*

* Volgan rantapenkereen kunnostusta Balahnassa.Volgan rantapenkereen kunnostusta Balahnassa.
* Kirkastumisen kirkko (1668).Kirkastumisen kirkko (1668).
* Kristuksen syntymälle omistettu kirkko (1675). Kristuksen syntymälle omistettu kirkko (1675).
* Kirkko. Kirkko.

Huomautus: Kaupungin ja piirin kotisivujen mukaan kaupungin vaakunan taustaväri on valkoinen, piirin vaakunan tausta on harmaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 29.7.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Balahna** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin sivut (venäjäksi) (balakhna-gorod.ru)
* Piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (balakhna.nn.ru)

**Nižni Novgorodin alueen kaupungit**
Nižni Novgorodin alueNižni Novgorodin alue
**Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod**  

Arzamas | Balahna | Bogorodsk | Bor | Gorbatov | Gorodets | Dzeržinsk | Knjaginino | Kstovo | Kulebaki | Lukojanov | Lyskovo | Navašino | Pavlovo | Pervomaisk | Perevoz | Šahunja | Sarov | Semjonov | Sergatš | Tškalovsk | Uren | Vetluga | Volodarsk | Vorsma | Vyksa | Zavolžje
**#SIEŤ** (suom. *#VERKKO*) on slovakialainen puolue, jonka perusti vuoden 2014 presidentinvaaleissa riippumattomana ehdokkaana ollut Radoslav Procházka, entinen kristillisdemokraattien jäsen.

Procházka valittiin parlamenttiin vuonna 2010 kristillisdemokraattisesta puolueesta. Hän sai vuoden 2014 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella 21 prosenttia äänistä kolmanneksi suosituimpana ehdokkaana. Suosionsa siivittämänä Procházka perusti uuden puolueen, joka vetosi etenkin internet-sukupolveen ja sai kyselyissä suuren suosion.

Vuoden 2016 vaaleissa puolue sai 5,6 % äänistä ja 10 edustajaa, mikä oli huomattavasti galluppeja matalampi kannatus ja puolueelle suuri pettymys. Puolue pääsi kuitenkin Smer-SD:n, Slovakian kansallispuolueen (SNS) ja Most-Hídin muodostamaan hallitukseen. Vaalien jälkeen puolue hajosi täysin. Kolme edustajaa erosi ja puolueen kannatus laski alle yhden prosentin. Procházka erosi puolueen johtajuudesta, ja ilmoitti jättävänsä politiikan ja parlamenttipaikkansa. Hän pyrki Euroopan unionin tuomioistuimen tuomariksi, johon asemaan ei päässyt. Viisi puolueen edustajaa siirtyi Andrej Hrnčiarin johdolla Most-Híd-puolueeseen.

Pääministeri Robert Fico ilmoitti elokuussa 2016, että puolueen ministerit eroavat ja puolue liitetään muihin hallituspuolueisiin. Alkuvuodesta 2017 puolueella oli enää yksi edustaja ja miljoonavelat, jolloin ilmoitettiin että puolue mahdollisesti liittyy pieneen Euroopan demokraattiseen puolueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑
**Ratsina** (ven. Ра́тчино, *Rattšino*) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Ahokylän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 7 kilometriä Ahokylästä koilliseen. Kylässä on 39 asukasta (vuonna 2010).

Ratsina mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se oli tuolloin samannimisen Jaaman ja Kaprion lääneihin jaetun pogostan keskus. Nimen taustalla on ilmeisesti muinaisvenäläinen henkilönimi Ratša (ven. Ратша).

1600-luvun väestökadosta huolimatta Ratsinan pogosta säilyi kokonaan ortodoksien asuttamana. Ruotsalaisaikana pogostaan perustettu Unatitsan seurakunta lakkautettiin 1700-luvun alussa.

Vuonna 1799 Ratsinan kartanonherra, kreivi Kirill Razumovski rakennutti Georgios Voittajalle omistetun puisen ortodoksikirkon. Samanniminen kirkko kylässä oli ollut jo vuonna 1500. Vuonna 1854 kylä ja sen kirkko paloivat, ja uusi puukirkko rakennettiin paikallisten tilanomistajien varoilla vuosina 1855–58.

1800-luvun lopussa seurakuntaan kuuluivat kirkonkylän lisäksi Ahokylän, Kaipalan, Korkan, Lipkovitsan, Lousnankylän, Pienen-Kortsinan, Siestan, Tomassovan ja Tyytitsän kylät – yhteensä 349 taloa ja 1651 henkeä. Läheisen Utesenin kartanon perinyt Nikolai Truveler rakennutti vuonna 1906 uusvenäläistä tyyliä edustavan tiilikirkon, joka suljettiin vuonna 1939. 1990-luvun lopussa kirkko paloi ja on sen jälkeen vähitellen raunioitunut.

Lähteet
-------

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 199. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 9.10.2015).
2. ↑  Itogi Vserossijskoi perepisi naselenija 2010 goda: Leningradskaja oblast (taulukko Tšislennost LO) *petrostat.gks.ru*.  Arkistoitu 15.6.2018. Viitattu 18.1.2016. (venäjäksi)
3. 1 2  Nevalainen, Pekka & Sihvo, Hannes (toim.): *Inkeri: historia, kansa, kulttuuri*, s. 59. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991. ISBN 951-717-668-6.
4. ↑  Nevalainen, Pekka & Sihvo, Hannes (toim.): *Inkeri: historia, kansa, kulttuuri*, s. 72. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1991. ISBN 951-717-668-6.
5. ↑  Väänänen, Kyösti: *Herdaminne för Ingermanland I: Lutherska stifsstyrelsen, församlingarnas prästerskap och skollärare i Ingermanland under svenska tiden*, s. 138–139. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 1987. ISBN 951-9018-28-X.
6. 1 2 3  Voda živaja: Sankt-Peterburgski tserkovyi vestnik *10/2007*.  Arkistoitu 12.12.2007. Viitattu 19.8.2008. (venäjäksi)
7. ↑  Sivu Ratsinan seurakunnan historiasta *petergen.com*. Viitattu 19.8.2008. (venäjäksi)
**Painoasiain ylihallitus** oli vuosina 1865–1919 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka valvoi ennakkosensuuria Suomessa. Sen edeltäjä oli vuosina 1828–1865 toiminut **Sensuuriylihallitus**.

Viraston tehtävä oli ennaltaehkäistä kielletyn tai sopimattoman materiaalin julkaiseminen ennakkotarkistamalla kaikki Suomessa julkaistu tai maahan tuotu kirjallisuus sekä valvomalla kirjastoja ja kirjakauppoja. Sillä oli painoasiamiehiä eli sensoreita kaikissa kaupungeissa, joissa sijaitsi kirjapainoja tai joissa julkaistiin sanomalehtiä. Kaikkeen julkaisutoimintaan sekä kirjakauppojen ja -painojen perustamiseen tuli pyytää Painoasiain ylihallituksen lupa, ja se myös rankaisi mahdollisista rikkomuksista.

Ennakkosensuuri ei koskenut tieteellisiä tai virallisluontoisia julkaisuja eikä viittä painoarkkia laajempia teoksia, mutta niitä voitiin asettaa julkaisukieltoon jälkeenpäin, jos niiden sisältö osoittautui sopimattomaksi.

Painoylihallituksen valtuuksia supistettiin vuonna 1891 siirtämällä uusien julkaisulupien myöntäminen Suomen kenraalikuvernöörille. Jo vuodesta 1885 alkaen kenraalikuvernöörillä oli ollut oikeus lakkauttaa sanomalehtiä. Vuonna 1899 kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov perusti lisäksi painoylihallituksen rinnalle "sensuurikomiteana" tunnetun neuvottelukunnan, jonka oli määrä tarkistaa sensuuriviranomaisten sallimia julkaisuja, sillä Bobrikovin mielestä suomalaiset sensorit olivat liian sallivia. Bobrikovin kautena sensuurikomitea tosiasiassa johti sensuuria Suomessa.

Historia
--------

Ennakkosensuuri oli Suomessa lakkautettuna vuodet 1865–1867, mutta käynnistyttyään uudelleen se kuului Painoasiain ylihallituksen valvontaan. Vuoden 1919 painovapauslaki kielsi ennakkosensuurin lopullisesti, jolloin viraston toiminta päättyi ja painovapauden valvonta siirtyi oikeusministeriölle.

### Puheenjohtajat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Alexander Stewen-Steinheil 1830–1831
* Peter Georg Thesleff 1831–1832
* Alexander Amatus Thesleff 1832–1847
* Johan Mauritz Nordenstam 1848–1865
 | * Adolf Edvard Arppe 1865–1877
* Ludvig Fredrik Heimbürger 1878–1888
* Edvard Leopold Blumenthal 1888–1895
* Alfred Wilhelm Cajander 1895–1899
 | * Alexander Cronhjelm 1899–1905
* August Magnus Welin 1905
* Volmari Kanninen 1905–1917
* Emil August Jalovirta vt. 1917
 |

Lähteet
-------

* Tietoa painoasiain ylihallitukseen liittyvistä lähteistä (Arkistolaitos)
* Raimo Savolainen: *Keskusvirastolinnakkeista virastoarmeijaksi: Senaatin ja valtioneuvoston alainen keskushallinto Suomessa 1809–1995*. Edita, Helsinki 1996.

### Viitteet

1. 1 2  Polvinen, Tuomo: *Valtakunta ja rajamaa: N. I. Bobrikov Suomen kenraalikuvernöörinä 1898–1904*, s. 242, 244–245. WSOY, Helsinki 1984.
2. ↑  Savolainen 1996, s. 483
**Palovakuutus** on vakuutustoimen haara, jonka tarkoituksena on tulipalon tai siihen verrattavan tapahtuman omaisuudelle tuottaman taloudellisen vahingon korvaaminen. Kuuluu nykyisin vahinkovakuutuksen piiriin, joka puolestaan jakautuu kiinteistö- ja irtaimistovakuutukseen. Nykyisin palovakuutus yleensä sisältyy muun muassa kotivakuutukseen.

Historia
--------

Jo Maunu Eerikinpojan säätämässä laissa 1347 oli määräyksiä paloavusta, joita sovellettiin Suomessa aina vuoteen 1908 asti.

Ensimmäinen Suomen palovakuutusyritys oli 1816 Turussa perustettu Suomen palovakuutuskonttori, joka kuitenkin taloudellisesti kaatui Turun palossa 1827.

Muita Suomen vanhimpia palovakuutusyhtiöitä olivat Kaupunkien keskinäinen palovakuutusyhtiö, Suomen yleinen paloapuyhtiö eli myöhemmin Tarmo (per. 1832-1971) ja Suomen maalaisten keskinäinen paloapuyhtiö (per. 1857).

Keskinäinen vakuutusyhtiö Tarmo fuusioitui vakuutusyhtiö Sammon kanssa 1971. Suomen maalaisten paloapuyhtiö fuusioitui puolestaan vakuutusyhtiö Auran kanssa. Teollisuuden vakuuttaminen hoidettiin ensin Suomessa sijainneiden ulkomaisten yhtiöiden Suomeen perustamien sivukonttoreiden kautta, kunnes Suomen Sahanomistajien paloapuyhtiö Saha-Palo perustettiin ja Teollisuuden harjoittajien keskinäinen palovakuutusyhtiö 1902, yhtiöt fuusioituivat myöhemmin, jolloin syntyi Teollisuusvakuutus.

Vuonna 1950 Suomessa oli 31 palovakuutustoimintaa harjoittavaa yhtiötä ja 275 paikallista palovakuutusyhdistystä. Suurimmat yhtiöt olivat Teollisuuspalo, Pohjola, Sampo, Saha-Palo, Fennia, Kaupunkien yleinen ja Tarmo.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietojätti 2000*→Palovakuutus*. Gummerus 1999. ISBN 951-20-5809-X
2. ↑  Pieni tietosanakirja III*→Palovakuutus.* Otava 1951
3. ↑  Pikkujättiläinen cd*→Palovakuutus* ISBN 951-0-24021-4

Aiheesta muualla
----------------

* Palovakuutukset (Arkistolaitoksen Portti-käyttäjäpalvelu)
**Kamensk-Uralski** (ven. Ка́менск-Ура́льский) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kamenkan ja Obin sivujoen Isetin yhtymäkohdassa 100 kilometriä Jekaterinburgista kaakkoon. Kaupungissa risteytyvät Jekaterinburgiin, Kurganiin ja Tšeljabinskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 182 500 henkeä (vuonna 2006).

Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1682 perustetusta Dalmatovon luostarin talonpoikien kylästä. Pietari I:n määräyksestä sinne rakennettiin Kamenskin rautatehdas. Vuonna 1935 Kamenskista tuli kaupunki ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1940. 1930-luvulla ja toisen maailmansodan aikana siitä kehittyi huomattava teollisuuskeskus. 

Kamensk-Uralskin talous perustuu metalli- ja koneenrakennusteollisuuteen. Kaupungissa toimii useita korkeakouluja, teattereita ja museoita.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 176–177. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Sverdlovskin alueen vaakuna**Sverdlovskin alueen kaupungit**
Sverdlovskin alueSverdlovskin alue
**Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg**  

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
**Wetaskiwin** (creeksi *ᐑᑕᐢᑮᐏᐣ ᐃᐢᐸᑎᓇᐤ*) on 11 673 asukkaan (2006) kaupunki Albertan provinssissa Kanadassa. Se on noin 70 kilometriä etelään Edmontonista. Kaupungin nimi tulee Creen sanasta wītaskīwin-ispatinaw, mikä tarkoittaa "kukkulat joilla tehtiin rauha".

Wetaskiwinissä on suurehko Reynolds-Albertan museo, missä syvennytään tekniikkaan ja koneisiin. Lyhyen matkan päästä museosta on Kanadan lentoliikenteen Hall of Fame. 

Wetaskiwin on tunnettu Kanadan korkeimmasta autonmyynnistä. Tähän vaikuttaa suuresti kaupungin mainostus, jota johtavat kaikki autonmyyjät lähialueella. Iskulause "Autot maksavat vähemmän Wetaskiwinissä" nolottaa monia kaupungin asukkaita, mutta sillä on silti ollut selvä vaikutus myyntiin. Monissa tapauksissa iskulause on ainut asia minkä muiden lähikaupunkien asukkaat tietävät Wetaskiwinistä.

Politiikka
----------

Aivan kuin suurin osa Albertan maaseudusta myös Wetaskiwin on hyvin konservatiivinen. Vuoden 2004 liittovaltionäänestyksessä konservatiivien ehdokas sai 74% äänistä ja liberaalipuolueen ehdokas sai vain 12%.

Maaperä
-------

Kaupunki on sijoittunut miljoonia vuosia sitten Albertan päällä sijainneen meren rannikolle. Wetaskiwin luoteispuoli on hiekkaista ja kumpuilevaa maastoa kun kaakossa maaperä on tasaisempaa ja mutaisempaa.

Jengitoiminta
-------------

Toiminta on hyvin vähäistä, mutta sitä löytyy muutaman tunnetun jengin verran. Jengejä ovat: WBS (Wonder-Boy skaters), NRZ (Night Riderz), IP (Indian Posse) ja HH (Hobemma Haters).
Mitään suurempaa rikollisuutta jengiläiset eivät harrasta. Lähinnä he käyttävät huumeita ja joskus harvoin ryöstävät kaupoista tavaraa.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 2.12.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  History Comes Alive in Wetaskiwin City of Wetaskiwin. Viitattu 2.12.2009. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Wetaskiwin nettisivut
* Wetaskiwin paikallisen lehden nettisivut
Vasjuganin suo on kuvassa olevan Vasjugan -joen lähde
**Vasjuganin suo** (ven. Васюганские болота) on pohjoisen pallonpuoliskon suurin suoalue, joka sijaitsee Venäjällä Siperian lounaisosassa. Se on alueen tärkein makean veden lähde (400 kuutiokilometriä makeaa vettä), ja suoalue on Vasjugan-joen lähde. Suolla elää useita uhanalaisia lajeja.

Vasjuganin suo on yksi maailman suurimmista soista. Venäjä rauhoitti vuoden 2017 lopulla osan siitä, 614 803 hehtaarin laajuisen alueen. Suota on ehdotettu myös Unescon maailmanperintökohteeksi.

Sijainti
--------

Vasyugan swamp  
Vasyugan swampVasjuganin suon sijainti Venäjällä
Suoalueen pinta-ala on 53 000 neliökilometriä, mikä tekee siitä noin 20 prosenttia Sveitsiä suuremman. Siinä on yli miljardi tonnia turvetta, mikä on kaksi prosenttia kaikesta maailman turpeesta. Suo sijaitsee Novosibirskin, Omskin ja Tomskin alueilla Venäjällä Ob-joen länsirannalla, leveyspiirien 55°35' ja 58°40' ja pituuspiirien 74°30' ja 83°30' välillä. Suon laajuus lännestä itään on 573 kilometriä ja pohjoisesta etelään 320 kilometriä. Vasjuganin suossa on noin 800 000 pientä järveä ja suuri määrä jokia. Tyypiltään se on pääasiassa keidassuota.

Historia
--------

Tutkijat uskovat suon syntyneen suunnilleen 10 000 vuotta sitten, minkä jälkeen se on kasvanut jatkuvasti. 75 prosenttia Vasjuganin suon pinta-alasta on soistunut viimeisten 500 vuoden aikana.

Ilmasto
-------

Suo sijaitsee taigavyöhykkeellä ja sen alueella vallitsee mannerilmasto, johon kuuluvat pitkät ja kylmät talvet sekä lyhyet ja kuumat kesät. Suo sijaitsee pienilehtisten metsien vyöhykkeen ja eteläisen taigan vyöhykkeen välisellä siirtymävyöhykkeellä.

Kasvillisuus ja eläimistö
-------------------------

Suo on lajistoltaan runsas ja siellä esiintyy monia harvinaisia eläimiä, kuten peuroja, oravia, hirviä, soopeleita, minkkejä, saukkoja, karhuja, ilveksiä ja ahmoja. Yleisimpiä suolla kasvavia kasveja ovat karpalo, juolukka ja lakka. Linnustoon kuuluvat maa- ja merikotka, sääksi, isolepinkäinen, muuttohaukka, riekko, metso, pyy ja teeri. Kaikkiaan suolla on tavattu 195 lintulajia 15 eri lahkosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vasyugan Swamp – Western Siberia, Russia *hague6185.wordpress.com*. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi) *tarvitaan parempi lähde*
2. 1 2  Venäjä suojeli jättisuon Siperiassa *suomenluonto.fi*.  12.1.2018. Viitattu 19.12.2020.
3. 1 2  The Vasyugan swamp, the biggest swamp in the world *poormojo.org*.  Arkistoitu 21.3.2012. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)
4. 1 2  Great Vasyugan Mire *greenpeace.org*.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)
5. ↑  Taiga or Boreal Forest *radford.edu*.  Arkistoitu 9.6.2011. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)
6. ↑  The Great Vasyugan Mire *whc.unesco.org*.  Arkistoitu 30.3.2016. Viitattu 19.12.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Whc.unesco.org

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Vasyugan Swamp
*Tämä artikkeli käsittelee psykologia. Muita samannimisiä henkilöitä on lueteltu täsmennyssivulla.*
**Matti Jaakkola** (s. 1977) on porvoolainen urheilu- ja organisaatiopsykologi sekä yrittäjä. Jaakkola on työskennellyt työpsykologian asiantuntijana vuodesta 2001 lähtien mm. ammatinvalintapsykologina, kouluttajana sekä rekrytointikonsulttina. Vuonna 2006 hän siirtyi osakkaaksi kansainväliseen rekrytointialaan yrityksen Intersearch Oy ja yrityksen toimitusjohtajaksi 2008. Jaakkola on toiminut suomalaisten työ- ja organisaatiopsykologien Työ- ja organisaatiopsykologit ry (TOPry) hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana. 

Matti Jaakkola on vaikuttanut pitkään suomalaisessa urheilupsykologiassa. Hän perusti vuonna 2003 urheilupsykologiseen toimintaan keskittyneen yrityksen Inner Game Oy:n. Hän on toiminut lukuisten suomalaisten huippu-urheilijoiden psyykkisenä valmentajana, sekä tehnyt yhteistyötä eri lajiliittojen kanssa, muun muassa AKK-Motorsport ry:n ja Suomen Olympiakomitean kanssa. Jaakkola on toiminut vuodesta 2004 urheilupsykologiaa Suomessa koordinoivan Suomen Urheilupsykologinen yhdistys hallituksen jäsenenä ja vuodesta 2007 yhdistyksen puheenjohtajana.

Lähteet
-------

* Suomen urheilupsykologien yhdistys. Web Archive 2010.
* Innergame. Web Archive 2013.
* InterSearch.
**Uunitsa** (ven. У́ница, *Unitsa*) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Käppäselän kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Uunitsanlahden rannalla lähellä samannimisen joen suuta. Kylässä on 196 asukasta (vuonna 2011).

Uunitsasta on 32 kilometrin pituinen maantieyhteys Käppäselän taajaman kautta Pietarin ja Murmanskin väliselle M18-valtatielle. Sieltä liikennöi linja-auto Kontupohjaan. Kylässä toimii sahalaitos. Palveluihin kuuluu kauppa ja lääkintäasema.

Paikallinen nähtävyys ovat viipurilaisen kauppiaan vuonna 1851 perustaman sahan rauniot. Lähistöllä sijaitsee Pigmasuon luonnonmuistomerkki.

Muurmannin radalla oleva Uunitsan rautatieasema sijaitsee huomattavasti pohjoisempana Käppäselän ja Perälahden (ven. *Perguba*) välillä.

Lähteet
-------

* Materialy po obosnovaniju generalnogo plana  2012. Terplanprojekt. Viitattu 17.2.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 263. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.2.2013).
2. ↑  Materialy, s. 19
3. ↑  Materialy, s. 31.
4. ↑  Materialy, s. 24.
5. ↑  Materialy, s. 39.
6. ↑  Materialy, s. 37.
**Ratapiiri** (vuoteen 1963 ratajakso) oli 1891–1985 käytössä ollut Suomen rautatiehallituksen rataosaston aluehallinnon (ns. linjahallinnon) toimielinten nimitys. Niiden henkilökunta huolehti rataverkon tietyn osan ratojen, niiden varsilla olleiden laitteiden ja rakennusten ylläpidosta ja peruskorjauksista. Ratapiirien tehtäviin ei kuulunut uusien ratojen rakentaminen, vaikka ratapiirien päälliköt usein osallistuivat maa-alueiden pakkolunastustoimituksiin ennen rakennustöiden alkamista, mutta varsinaisesti huolenpito uudesta radasta alkoi sen liikenteelle avaamisesta. Ratapiirin ylimpänä virkamiehenä eli päällikkönä toimi ratainsinööri.

Vuoden 1891 alusta alkaen Suomen rataverkko jaettiin 14 ratapiiriin. Vuonna 1927 piirejä oli 26, mutta seuraavana vuonna tehdyssä järjestelyssä niiden lukumääräksi päätettiin jälleen 14. Päälliköiden asemapaikoiksi määrättiin Helsinki, Joensuu, Kouvola, Kuopio, Oulu, Riihimäki, Savonlinna, Sortavala, Tampere, Tornio, Turku, Vaasa ja Viipuri siten, että Viipuri oli kahden ratapiirin päällikön asemapaikka. Viidestoista ratapiiri perustettiin 1930 ja sen päällikön asemapaikaksi määrättiin Oulu. Lukumääräksi päätettiin 13 vuoden 1945 alusta alkaen ja seuraavina vuosikymmeninä määrää vähennettiin. Ratapiirien alueet muodostettiin yhteneviksi liikennepiirien alueiden kanssa 1960-luvun lopulla ja näin lukumääräksi tuli seitsemän: Helsingin, Joensuun, Kouvolan, Oulun, Pieksämäen, Seinäjoen ja Tampereen ratapiiri. Lähes kaikki ratapiirien tehtävät annettiin 1985 seitsemälle rautatiepiirille, jotka kuitenkin kolmen vuoden jälkeen korvattiin ratakeskuksilla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 16, palsta 787, hakusana ratapiiri. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1964.
2. 1 2  Rautatiehallinnon ratapiirit  21.7.2020. Helsinki:  Kansallisarkisto. Viitattu 26.12.2020.
**Peski** (ven. Пески) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Demjanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Javonjoen varrella 9 kilometriä Demjanskista itään. Kylässä on 250 ja kunnassa 1 200 asukasta (vuonna 2010).

Peskin kunnan pinta-ala on 548,36 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Demjanskin piirin Polnovon, etelässä Iljina Goran, lännessä Demjanskin ja Žirkovon sekä luoteessa Jamnikin kuntiin ja koillisessa Novgorodin alueen Valdain piiriin. Pinta-alasta 42,2 % on maatalousmaata, 27,8 % metsää ja 14,9 % vesialueita. Järviä ovat Veljo, Glybitsko, Pestovskoje, Hvoštšino ja Istošenskoje, jokia Javon, Tšeresitsa ja Ljuteika. Kunnan alueella sijaitsee osa Valdain kansallispuistosta.

Kuntaan kuuluu 47 kylää: Bereznik, Bolšije Luki, Bolšoje Opujevo, Borovitsy, Burakovo, Dubki, Dunajevštšina, Filippova Gora, Gibno, Glebovštšina, Goristitsy, Isakovo, Istošno, Jesipovo, Kamenka, Klin, Korzovo, Krasnaja Gorka, Krivkino, Lipitsa, Lukino, Malinovka, Maloje Opujevo, Malyje Luki, Mamajevštšina, Mitrošino, Nikolskoje, Novoje Podsosonje, Novosel, Osinuška, Paberežje, Peski, Pestovo, Podbereza, Podgorje, Pokrovka, Sbylnitsy, Slavitsy, Sofronkovo, Suhaja Vetoš, Šulgina Gora, Usadba, Velje-Stany, Zalesje, Zalužje, Zaozerje ja Zarapatševo. Keskuskylän lisäksi suurempia asutuskeskuksia ovat sadan–kahdensadan asukkaan Bolšije Luki, Filippova Gora ja Nikolskoje. Kuudessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Bolšije Lukin, Filippova Goran ja Nikolskojen kunnat liitettiin Peskiin vuonna 2010.

Työvoimasta 73 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat julkiset palvelut ja maatalous. Kunnan alueella toimii kaksi karjatilaa, kalanviljelylaitoksia ja kaksi sahalaitosta.

Kunnan läpi kulkee Demjanskin ja Valdain välinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Demjanskiin. Palveluihin kuuluvat Peskin, Filippova Goran ja Nikolskojen lastentarhat, kulttuuritalot, kirjastot, lääkintäasemat ja postit. Bolšije Lukissa on kulttuuritalo, lääkintäasema ja posti.

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Peskin lähellä Javonjoen rannalla sijaitsee 700–1400-luvuilta peräisin oleva Knjažaja Goran muinaislinna. Toinen vanhempi muinaislinna on Veljojärven rannalla Podberezan kylän koillispuolella. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Nikolskojen kartanoalue ja Dubkin tsasouna.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Generalnyi plan: Pesotskoje selskoje poselenije, Demjanski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju, prognoz razvitija territorii, predloženija po territorialnomu planirovaniju  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 28.9.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Peskin kunnan sivusto (venäjäksi)
Joel Stein vuonna 2006
**Joel Stein** (s. 23. heinäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen journalisti.

Joel Stein vietti lapsuutensa Edisonissa New Jerseyssä ja opiskeli englantia Stanfordin yliopistossa. Stein on kirjoittanut useisiin yhdysvaltalaisiin sanomalehtiin ja toiminut TIME-aikakauslehden vakituisena journalistina vuosina 1997–2017. lähtien. Steinillä oli TIME-lehdessä vakituinen humoristinen kolumni, "The Awesome Column", jonka lisäksi hän on kirjoittanut lehteen muun muassa 14 kansikuvajuttua.

Journalistin uran lisäksi Stein on myös kirjoittanut kirjan *Man Made: A Stupid Quest for Masculinity* (2012) sekä opettanut humoristista kirjoittamista Princetonin yliopistossa. Hän on naimisissa Cassandra Barrin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi.

Lähteet
-------

1. ↑  Stein, Joel: "*Hello, I must be going*". TIME, November 27, 2017. s. 95.
2. 1 2
3. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Joel Steinin kotisivut (englanniksi)
* Joel Stein TIME-lehden sivuilla (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Liverpool Arena** (toimi vuosina 2008–2019 nimellä **Echo Arena**), joka tunnetaan sponsorointisyistä myös nimellä **M&S Bank Arena**, on Liverpoolissa, Englannissa sijaitseva monitoimiareena, joka valmistui vuonna 2008. Siellä järjestetään live-musiikkikonsertteja, komediaesityksiä ja urheilutapahtumia. Liverpool Arena on osa Liverpoolin tapahtumakampusta nimeltä *ACC Liverpool*, joka on yhteenliitetty areena, näyttely- ja kongressikeskus.

Areenalla järjestettiin vuoden 2023 Eurovision laulukilpailu 9. 11. ja 13. toukokuuta 2023.

Arkkitehtuuri ja design
-----------------------

Areenan sisäpuoli (kesäkuu 2015)
Liverpool Arenan on suunnitellut *WilkinsonEyre* -arkkitehtitoimisto yhteistyössä *Sport Conceptsin* kanssa. Areenalla on 7513 kiinteää istuinta, jotka ympäröivät keskellä olevaa sisäurheilutapahtumien järjestämiseen sopivaa aluetta. Konsertteja ja musiikkitapahtumia varten areenan kapasiteetti on 10 600 lattiaistuimet mukaan lukien. Seisomapaikkoineen areenan kapasiteetti on 11 000 ihmistä.

Tapahtumia
----------

Liverpool Arena on järjestänyt muun muassa seuraavia tapahtumia:

* Vuoden 2008 MTV Europe Music Awards
* BBC Sports Personality of the Year 2008
* BBC Sports Personality of the Year 2017
* Vuoden 2022 telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut
* Eurovision laulukilpailu 2023

Lähteet
-------

1. ↑  Liverpool will host Eurovision 2023 *eurovision.tv*.  7.10.2022. EBU. Viitattu 7.10.2022. (englanniksi)