recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Divjaka-Karavastan kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Fierin maakuntaAlbania |
| Pinta-ala | 
222,3 km2, 222,3 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
Kansallispuisto, Ramsar-alueView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
19. lokakuuta 2007View and modify data on Wikidata  |
| Luokitus | 
Ramsar-alueView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Divjaka-Karavastan kansallispuisto** on Albanian länsiosassa sijaitseva kansallispuisto. Sen alue alkaa Adrianmeren rannikolta ja jatkuu Myzegen tasangolle. Puiston alueella on lintujen suosimia kosteikkoja, merenrantaniitty, ruovikkoja, marskimaita, tulvatasankoja ja jokisuistoja. Myös alueen metsäalueet ovat vaihtelevia. Puiston suurimpia alueita ovat Godullan ja Karavastasën laguunit sekä Shkumbinitjoen ja Semanitjoen suistot. Karavastasën laguuni on Välimeren alueen tärkeimpiä merilintualueita. Erityisesti tämän laguunin saaret ovat tärkeitä lintujen suojelualueita. Tämän laguunin ja Adrianmeren välissä on Shkumbinitjoen ja Semanitjoen kuljettamasta hiekasta muodostuneita hiekkasärkkiä. Karavastasën laguunilla pesii uhanalainen kiharapelikaani ja lisäksi runsaasti muita lintulajeja, kuten pääskykahlaaja ja pikkutiira. Divjaka-Karavastan kansallispuisto on myös monien muuttolintujen levähdyspaikka. Puiston metsät ovat suurelta osin lehtimetsää. Alueella elää kettuja, kultasakaaleja, metsäkauriita ja saukkoja. Puiston alueella kasvavia lehtipuita ovat pajut, tammet, lepät, jalavat ja saarnet. Puiston alueella kasvavia havupuita ovat katajat, alepponmännyt ja pinjat. Alueen kosteikoilla ja soilla kasvaa tiheää heinikkoa, kun taas meren rannikon läheisyydessä sijaitsevilla dyyneillä kasvaa suolaista vettä hyvin sietäviä heinälajeja.

Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma (UNDP) on avustanut Divjaka-Karavastan kansallispuiston suojelemisessa ja hyvien suojelutoimenpiteiden kehittämisessä tulevaisuutta varten.

Lähteet
-------

1. ↑  (en) Nationally designated areas (CDDA)View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
3. ↑  Justin Kavanagh: "Divjaka-Karavasta", *Pohjois- ja Itä-Euroopan kansallispuistot*, s. 242. Suomentanut Jarkko Iisakka, Lauri Sallamo, Heidi Tihveräinen. Helsinki: Tammi, 2022. ISBN 978-952-04-4495-2.
4. ↑  Protecting the Divjake-Karavasta National Park and its unique ecosystem  23.1.2023. UNDP. Viitattu 25.3.2023. [vanhentunut linkki]
Kartanon päärakennuksen länsipääty
**Matinkylän kartano** (ruots. *Mattby gård*) on historiallinen rälssitila Matinkylän kaupunginosassa eteläisessä Espoossa. Sen päärakennus on rakennettu 1940-luvulla.

Historia
--------

Vuoden 1540 verotietojen perusteella Mattbyn kylä muodostui neljästä talosta, kylän historia ulottuu kuitenkin keskiajalle. Mattby ja sen lähikylät kuuluivat Finnvikin kirkkoneljännekseen. Vuonna 1639 kaksi Mattbyn taloa läänitettiin Mäkkylän kartanon omistajalle, Anna Reiherille. Kaksi muuta taloa olivat rappiolla. Leskirouva Reiherin uusi puoliso, Kvisbackan säterin isäntä Henrik Joeninpoika otti rappiotilat haltuunsa. Anna Reiher luovutti omat talonsa puolisolleen, ja siten kaikki Mattbyn neljä kantataloa olivat Kvisbackan isännän hallinnassa. 1600-luvun kuluessa omistussuhteet muuttuivat, mutta Mattby säilyi osana Kvisbackan säteriä.

Vuonna 1718 Mattbyn tila siirtyi Fredrikssonin suvulle, ja tilan alue pysyi varsin muuttumattomana aina 1900-luvun alkuun. Mattbyhyn kuului torppa nimeltään Seppettorppa, joka on antanut nimensä Seppettorpanpuistolle. Torppa sijaitsi Nuottaniemessä. Matinkylän kartanon uusi, 1940-luvun lopulla rakennettu päärakennus sijaitsee entisen, palaneen rakennuksen paikalla ja myös keskiaikaisen Mattbyn tienoilla.

Matinkylän kartanon alueen muutos Matinkylän lähiöksi oli nopea. Tilanomistaja Hilding Fredriksson myi kartanon 185-hehtaarisen maa-alueen rakennusliikkeelle vuonna 1965.

Matinkylän kartanoa kutsutaan myös nimellä Matinkartano. Nykyisen Matinkylän alueella on sijainnut myös Frisansin kartano.

Viitteet
--------

1. Majakka mukana päihdetyössä *Majakka.net*. Majakka-seurakunta.  Arkistoitu 6.7.2022. Viitattu 24.11.2020.
2. ↑  Majakka mukana päihdetyössä *Majakka.net*. Majakka-seurakunta.  Arkistoitu 6.7.2022. Viitattu 24.11.2020.
3. ↑  Matinkylän kartano Espoon opaskartalla
4. 1 2 3  Matinkylän historiasta *Matinkylaseura.yhdistysavain.fi*. Matinkylä-Seura ry.  Arkistoitu 25.7.2021. Viitattu 17.11.2020.
5. ↑  ESPOO Mattby (Matinkylä) *Kyppi.fi*. Museovirasto. Viitattu 24.11.2020.
6. ↑  Piispansilta-Gräsanlaakso *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 23.11.2020. Viitattu 17.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Hagerlund.net: Espoon kartanot: Matinkylän kartano

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Matinkylän kartano (Q102287893)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | rakentaminen, kartanon päärakennus |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Espoo |
|  |
| sijainti | Matinkylä |
|  |
| koordinaatit | 60°09′41″N 24°44′56″E﻿ / ﻿60.16125°N 24.7489°E﻿ / 60.16125; 24.7489 |
|  |
|  |

 |
Arno Emil Jaatinen
**16. jääkäripataljoona** oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.

Komentaja: jääkärikapteeni Arno Emil Jaatinen

Joukko-osastot
--------------

### 1. komppania

**Päällikkö**: jääkäriyliluutnantti Karl Bruno Enquist.

**Vääpeli**: jääkärialiupseeri Kalle Lammi
**Joukkueenjohtajat**: jääkärialiupseeri Matti Vihtori Mäkelä, jääkärivaravääpeli Niiles Viktor Vyörykkä (haavoittui 25. huhtikuuta 1918 Kelkkalassa), jääkärivänrikki Sigrud Albert Hillebrand myöh. Hiiliranta.
**Ryhmänjohtajat**: jääkärialiupseeri Kalle Vihtori Härkönen.
### 2. komppania

**Päällikkö**: jääkäriluutnantti Väinö Valdemar Kaski.

**Joukkueenjohtajat**: jääkärivaravääpeli Uuno Eetu Koura (palveli aikaisemmin Kenttälennätinpataljoonan 1. komppaniassa), jääkärialiupseeri Yrjö August Pitkänen (20. maaliskuuta alkaen), jääkärialiupseeri Eino Henrik Suhonen.
**Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit**: jääkärialiupseeri Oskar Einar Pirinen, kuormaston johtaja jääkärialiupseeri Hans Petter Kulusjärvi.
### 3. komppania

**Päällikkö**: jääkäriluutnantti Erkki Vilho Viitasalo.

**Vääpeli**: jääkärivaravääpeli Johan Guido Mikkola (29. maaliskuuta alkaen)
**Joukkueenjohtajat**: jääkärivaravääpeli Frans Iisak Mikkonen, jääkärialiupseeri Väinö Johannes Auveri.
### Konekiväärikomppania

**Päällikkö**: jääkäriluutnantti Irmer Forsius.

**Joukkueenjohtajat**: jääkärivaravääpeli Juho Keinänen (13. huhtikuuta 1918 alkaen), jääkärivaravääpeli Urho August Pikkarainen (4. huhtikuuta alkaen), jääkärivänrikki Valdemar Salmelo (31. maaliskuuta alkaen), jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg (siirrettiin 23. huhtikuuta pataljoonaan adjutantiksi).

Pataljoonassa palvelleita Saksan jääkäreitä
-------------------------------------------

Adjutanttina jääkärivänrikki Julius Einari Kärnä (17. maaliskuuta 1918 alkaen), adjutanttina jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg, lääkintäaliupseerina jääkärivaravääpeli Vilho Villiam Tallberg, jääkärivaravääpeli Johan Albin Pekkarinen (17. huhtikuuta alkaen).

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli: *Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI*. Helsinki: Otava, 1924-1925.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975*. Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV. Vaasa: , 1975. ISBN 951-99046-8-9.
* *Suomen jääkärien elämäkerrasto*. Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV. Porvoo: WSOY, 1938.
**Leonid Samuilovitš Glikman** (ven. Леонид Самуилович Гликман; 27. maaliskuuta 1909 Odessa – todennäköisesti joulukuu 1941) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja pianisti.

Glikman syntyi lääkärin ja musiikinopettajan perheeseen. Valmistuttuaan Bakun teollisesta ja taloudellisesta korkeakoulusta hän meni vuonna 1926 Azerbaidžanin valtionkonservatorioon. Siellä hän opiskeli pianonsoittoa Georgi Şaroyevin johdolla. Glikman valmistui vuonna 1932 ja muutti Leningradiin. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa Pavel Serebrajkovin johdolla, kunnes valmistui vuonna 1937. Opiskelun lomassa Glikman työskenteli makeis- ja suklaatehtaan taloudenhoitajana ja kirjoitti Leningradin lehtiin.

Glikman muutti Leningradista Petroskoihin, jossa hän työskenteli Pioneerien palatsissa pianonsoiton opettajana. Hän esiintyi Petroskoissa filharmonisen orkesterin solistina, minkä lisäksi hän sävelsi pianomusiikkia sekä musiikkia näytelmiin ja kuunnelmiin. Vuonna 1938 Glikman otettiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi. Hän oli mukana perustamassa Neuvostoliiton säveltäjäliiton Karjalan-haaraa. Glikman meni toisessa maailmansodassa vapaaehtoisena rintamalle ja katosi. Hänen oletetaan kaatuneen joulukuussa 1941.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Гликман Леонид Самуилович Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 13.1.2024 (venäjäksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kapellimestaria. Karl Johan Valdemar Rautio on suomalainen kolmiloikkaaja.*
**Karl (Kalle) Rautio** (20. marraskuuta 1889 – 15. joulukuuta 1963 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen Neuvosto-Karjalassa vaikuttanut säveltäjä, musiikinopettaja ja kapellimestari.

Pohjanmaalta kotoisin olleen Raution perhe muutti 1903 siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin. Karl Rautio työskenteli kaivosmiehenä ja harrasti myös musiikkia toimien kaivosmiesten puhallinorkesterin johtajana. Vuonna 1916 hän meni opiskelemaan musiikkia Kalifornian Berkeleyn yliopistoon ja valmistui sieltä 1920. Rautio muutti 1922 Neuvostoliittoon ja asettui asumaan Neuvosto-Karjalaan. Rautio toimi Petroskoin pedagogisen teknikumin musiikin opettajana ja perusti Karjalan ensimmäisen sekakuoron ja kaksi orkesteria.

Rautio oli mukana perustamassa vuonna 1931 Karjalan autonomisen neuvostotasavallan radion sinfoniaorkesteria ja toimi sen ensimmäisenä kapellimestarina vuoteen 1935 saakka. Vuonna 1945 Raution säveltämä ja Armas Äikiän sanoittama Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan hymni valittiin 1940 perustetun tasavallan kansallislauluksi. Laulusta luovuttiin 1956 kun Karjalais-suomalainen SNT sulautettiin Venäjän SNT:hen ja siitä tuli itsehallinnollinen Venäjän alue.

Petroskoin musiikkioppilaitos on nimetty Raution mukaan.

Lähteet
-------

* Karjalan tasavallan kansallinen arkisto : Karl Rautio
* Kalle Raution elämäkertatiivistelmä Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Karl Rautio
**Megan Guarnier** (s. 4. toukokuuta 1985 Glens Falls, New York) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Team Tibcoa vuosina 2010–2012, Rabo Women Cycling Teamia 2013 ja on vuodesta 2014 kilpaillut Boels - Dolmans Cycling Teamissa.

Guarnier voitti Giro della Toscana Int. Femminile -etappikilpailun 2011. Hän voitti 2015 Strade Bianchen 37 sekunnin erolla Elizabeth Armitsteadiin. Hän saavutti MM-pronssia maantieajossa Richmondissa 2015. Hän voitti maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruuden 2012, 2015 ja 2016. Hän voitti Kalifornian ympäriajon 2016. Hän voitti samana vuonna myös Giro Rosan kokonaiskilpailun 34 sekunnin erolla Evelyn Stevensiin.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2009
Cholet-Pays de Loire Dames, voitto
2011
Giro della Toscana Int. Femminile, kokonaiskilpailun voitto
2012
Maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruus
2013
Omloop Het Nieuwsblad, toinen
MM-kilpailut, maantieajossa neljästoista
2014
Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut, maantieajossa hopeaa, aika-ajossa pronssia
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa seitsemäs
2015
Strade Bianche, voitto
La Flèche Wallonne, kolmas
Maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruus
Emakumeen Bira, 1. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kolmas, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Ladies Tour of Norway, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia
2016
Trofeo Alfredo Binda, toinen
Durango-Durango Emakumeen Saria, voitto
Emakumeen Bira, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
La Flèche Wallonne, kolmas
Kalifornian ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 1. etapin voitto
Maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruus
The Philadelphia Cycling Classic, voitto
Giro Rosa, kokonais- ja pistekilpailun voitto
Olympialaiset, maantiejossa yhdestoista
2017
Amgen Breakaway from Heart Disease Women's Race empowered with SRAM, 1. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa neljäs, 10. etapin voitto
Ladies Tour of Norway, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa hopeaa
2018
La Flèche Wallonne, kolmas
Tour de Yorkshire, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 2. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa viides

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Megan Guarnier *cyclingarchives.com*. Viitattu 20.4.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Megan Guarnier *procyclingstats.com*. Viitattu 5.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  2015 » 1st Strade Bianche WE (1.1) *procyclingstats.com*. Viitattu 20.4.2016. (englanniksi)
4. ↑  Giro d'Italia Internazionale Femminile (2.WWT) *procyclingstats.com*. Viitattu 12.7.2016. (englanniksi)
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton toimisto on Elintarviketeollisuusliiton tiloissa Huolintatalossa Helsingin Länsi-Pasilassa.
**Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto ry** on vuonna 1902 perustettu olutta, siideriä ja long drink -juomia sekä virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistavan kotimaisen teollisuuden edunvalvoja. Liiton jäsenyritykset ovat Oy Hartwall Ab, MBH Breweries Oy (Malmgårdin Panimo ja Saimaa Brewing Co), Momentin Group Oy (Mallaskoski), Olvi Oyj, Red Bull Finland Oy ja Oy Sinebrychoff Ab.

Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton jäsenyritykset kantavat yhteiskuntavastuun niin sosiaalisten kysymysten kohdalla kuin ympäristöasioissakin. Liitolla on ollut Kännissä olet ääliö -kampanja, joka on kohdistettu täysi-ikäisten humalahakuisen kännäyskulttuurin kyseenalaistamiseen. Liitto ylläpitää vastuullisesta alkoholinkäytöstä kertovaa kohtuullisesti.fi-sivustoa.

Johto
-----

**Toimitusjohtaja:** Tuula Loikkanen

**Puheenjohtaja:** Kalle Järvinen, toimitusjohtaja (Oy Hartwall Ab)

Aiheesta muualla
----------------

* Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton sivut
* Panimoliitto Twitterissä
* Kohtuullisesti.fi
**Silmäkoralli** (*Lophelia pertusa*) on kivikoralleihin kuuluva syvänmeren koralli, jota tavataan lähinnä Atlantin valtameressä.

Ulkonäkö
--------

Silmäkoralli muodostaa suuria, puunnäköisiä runkokuntia, jotka voivat kiinnittyä alustaansa tai ajelehtia pohjan tuntumassa irrallaan. Sen polyypit ovat läpikuultavat ja väritykseltään valkoiset, vaaleanpunaiset tai kellertävät. Kussakin polyypissa voi olla jopa viisikymmentä lonkeroa. Polyyppien tukirangot ovat enintään sormenpaksuiset ja kiinnittyneet toisiinsa tiheän "oksaston" muodostavilla ulokkeilla.

Levinneisyys
------------

Silmäkoralli elää syvänmeren vyöhykkeellä Atlantin valtameressä. Levinneisyysalue ulottuu Euroopan ja Afrikan länsirannikolta Pohjois- ja Etelä-Amerikan itärannikolle. Yksittäisiä havaintoja on tehty myös Madagaskarin aluevesillä. Suurin silmäkoralliriutta on Røstrevet, Pohjois-Norjassa Lofoottien saariryhmän lounaispuolella.

Elintavat
---------

Silmäkoralli elää kivikkoisessa tai pehmeässä merenpohjassa yleensä yli 150 metrin syvyydessä mutta joskus myös matalammissa rannikkovesissä. Se muodostaa suuria, merenpohjasta irrallaan ajelehtivia rykelmiä tai lauttoja, jotka voivat kasvaa 1 metrin korkuisiksi ja jopa 50 metrin läpimittaisiksi. Silmäkoralli kiinnittyy harvoin alustaansa, sillä tietyt sarveispiisieniin kuuluvat sienieläimet (*Cliona*) tunkeutuvat sen kuolleisiin osiin ja heikentävät niitä. Sienieläinten takia tukirangosta murenee jatkuvasti lukemattomia pieniä palasia, joiden ympärille voi alkaa kehittyä uusia runkokuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Lophelia pertusa – Classification (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 23.2.2014. Viitattu 13.6.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lophelia pertusa – Description (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 13.6.2010. (englanniksi)
3. ↑  *ZOO Suuri eläinkirja, 6. osa*, s. 73. (Teoksessa käytetään synonyymia *Lophophelia prolifera*). Suomentanut Martin, Marja & Räsänen, Seppo & Tuominen, Karin. Porvoo: WSOY, 1980. ISBN 951-0-08251-1.
4. ↑  Sømme, Lauritz S. & Hovde, Kjell-Olav: steinkoraller *snl.no Store norske leksikon*.  12.5.2014. SNL AS. Viitattu 8.11.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2703346
* ADW: Lophelia\_pertusa
* ARKive: lophelia-pertusa
* BioLib: 74005
* CoL: 3W238
* EUNIS: 55161
* Fossilworks: 219134
* GBIF: 2259224
* iNaturalist: 256099
* IRMNG: 10880371
* ITIS: 53706
* NatureServe: 2.935189
* NBN: NBNSYS0000183683
* Open Tree of Life: 973784
* Species+: 6914
* WoRMS: 135161

 |

 |
Nina Ostanina
**Nina Aleksandrovna Ostanina** (ven. Нина Александровна Останина; s. 26. joulukuuta 1955 Kolpakovo, Altain aluepiiri) on venäläinen Venäjän federaation kommunistisen puolueen poliitikko.

Ostanina sai kandidaatin oppiarvon sosiologiassa Altain valtionyliopistosta. Hän on istunut lukuisia kausia Valtioduuman jäsenenä. Hän on johtanut duuman perhekomiteaa. Ostanina oli vuonna 2022 laatimassa aloitetta perhearvojen kiistämisen kriminalisoinniksi. Aloitteen laatijoiden mukaan "ei-perinteisten seksuaalisten suuntautumisten" hyväksyminenkin on demografinen ja taloudellinen uhkatekijä. Joulukuussa 2023 Ostanina vaati syytteitä Nastja Ivlejevan pitämiin vähäpukeisten julkisuuden henkilöiden juhliin osallistuneille.

Ostanina on Euroopan unionin, Ison-Britannian, Yhdysvaltain, Kanadan, Sveitsin, Australian, Japanin, Ukrainan ja Uuden-Seelannin asettamien pakotteiden kohteena, koska äänesti vuonna 2022 Donetskin ja Luhanskin kansantasavaltojen tunnustamisen puolesta. Ostanina nimettiin myös Free Russia Forumin "1500 warmongers" -raportissa, jossa nimetään merkittäviä Venäjän sotatoimien puolestapuhujia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ostanina Nina Aleksandrovna War & Sanctions, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
2. 1 2 3  Nina Aleksandrovna Ostanina OpenSanctions, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
3. ↑  Ostanina Nina Alexandrovna The State Duma, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
4. ↑  ‘The president likes the topic’ Russian lawmakers develop competing bills in race to amend ‘gay propaganda’ law, sources tell Meduza Meduza 22.7.2022, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
5. ↑  Russian Officials, Pro-War Activists Denounce Star-Studded ‘Naked Party’ The Moscow Times 28.12.2023, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
6. ↑  Ostanina Spisok Putina, viitattu 29.12.2023 (englanniksi)
**Rōmaji** (ローマ字) eli "roomalaiset merkit" on menetelmä japanin kielen kirjoittamiseksi latinalaisilla kirjaimilla. Rōmajilla kirjoitetaan Japanissa normaalisti kanjein sekä hiragana- ja katakana-merkein kirjoitettavat sanat latinalaisin aakkosin eli sanat romanisoidaan tai latinisoidaan. Rōmajia käytetään muun muassa ulkomaalaisille suunnatuissa japanin oppikirjoissa ja japanilaisten nimien siirtokirjoituksessa.

Järjestelmät
------------

Japanin kielen latinisaatiojärjestelmiä on useita erilaisia. Yleisimmät nykyaikaiset järjestelmät ovat Hepburn-latinisointi, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki. 

Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. Yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen. 

Kunrei-shiki ja Nihon-shiki eli Nippon-shiki ovat kumpikin japanilaisten itsensä kehittämiä järjestelmiä. Nihon-shiki on järjestelmistä vanhempi. Siinä ensiintyvien, nykyjapanista pois jääneiden äänteiden hylkäämiseksi latinisointijärjestelmästä kehitettiin Kunrei-shiki.

Lähteet
-------

1. ↑  Romaji *Merriam-Webster Dictionary*. Viitattu 17.10.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rōmaji** Wikimedia Commonsissa
**Timo Tuomi** (s. 5. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän valmensi ruotsalaisen Mora IKn A-junioreita Ruotsin SuperElit-liigassa kaudella 2016—2017. Tämän ohessa hän on toiminut Espanjan alle 18-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden valmennusryhmissä useamman vuoden ajan. Kotimaassa Tuomi valmensi viimeksi Forssan Palloseuran Mestis-joukkuetta kauden 2006–2007 päätteeksi. Hän korvasi maaliskuussa Karri Kiven. Tuomen pelaajaura loppui Forssan Palloseuran C-junioreihin.

Ensimmäisen valmennuspestinsä Tuomi sai II Divisioonan Jyväskylän Diskoksesta kaudella 1993–1994. Kaudella 1995–1996 Tuomi valmensi ensimmäisen kerran Forssan Palloseuran edustusjoukkuetta I-divisioonassa. Kaudella 1997–1998 Tuomi valmensi ensimmäistä kertaa pääsarjatasolla toimiessaan Lukon päävalmentajana. Tämän ohessa hän valmensi myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta. Tuomi jatkoi seuraavankin kauden sekä Lukon että myös 1981 syntyneen ikäluokan maajoukkueen valmennustehtävissä. Kaudella 1999–2000 Tuomi valmensi päätoimisesti 1981 syntyneiden alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta.

Kaudet 2000–2001 ja 2001–2002 Tuomi toimi Bluesin liigajoukkueen päävalmentajana. Kaudelle 2002–2003 Tuomi sai pestin Japanin maajoukkueen päävalmentajaksi. Japanin jälkeen Tuomi piti yhden sapattivuoden valmentamisesta, kunnes palasi Suomeen FPS:n Mestisjoukkueen päävalmentajaksi. Kauden 2005–2006 Tuomi valmensi Ilveksen A-junioreita. Vuoden 2007 maaliskuussa Tuomi kutsuttiin paikkaamaan erotetun Karri Kiven jättämää aukkoa FPS:n päävalmentajana. Tämä pätkäpesti jäi ainakin toistaiseksi Tuomen viimeiseksi valmennustehtäväksi Suomessa.

Kaudelle 2010–2011 Tuomi kutsuttiin Espanjan jääkiekkoliiton palvelukseen maan U18- ja U20-maajoukkueiden apuvalmentajaksi. Molempien joukkueiden päävalmentajana toimi 
ruotsalainen Malte Steen. Kaudella 2011–2012 Tuomi toimi Espanjan juniorimaajoukkueiden General Managerina ja sen ohessa kanadanitalialaisen Luciano Basilen apuvalmentajana Espanjan miesten maajoukkueessa. Kaudella 2013–2014 Tuomi toimi Espanjan U18 maajoukkueen päävalmentajana ja sen ohessa sekä U20 että miesten joukkueen apuvalmentajana. Kaudella 2014–2015 Tuomi valmensi Espanjan jääkiekkomaajoukkuetta universiadeissa ja toimi sen ohella apuvalmentajana sekä U18 että U20 maajoukkueissa. Seuraavalla kaudella hän jatkoi U18 joukkueessa apuvalmentajan tehtävissä mutta sai U20 joukkueen vetovastuun. Kaudelle 2016–2017 Tuomi palasi seurajoukkuevalmennuksen pariin otettuaan vastaan Mora IK:n A-junioreiden päävalmentajan tehtävät. Sen ohessa hän toimi myös Espanjan U18 maajoukkueen päävalmentajana.
Espanjan alle 18-vuotiaiden maajoukkue sijoittui vuoden 2012 kisoissa pronssille ja on sen jälkeen ollut viidesti peräkkäin hopealla II divisioonan B-lohkossa. Alle 20-vuotiaiden maajoukkue putosi II divisioonan A-lohkosta B-lohkoon vuoden 2013 kisoissa ja on sen jälkeen ollut B-lohkossa neljästi peräkkäin hopealla.

Lähteet
-------

* Timo Tuomen valmentajaprofiili Eliteprospects -sivustolla

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Sparken** on skeittipuisto Hamnmagasinet-rakennuksen ja Uumajajoen vieressä Uumajassa, Ruotsissa. Puisto sijaitsee aivan Tegsbron-sillan alla, joka vie tiet E4 ja E12 joen yli. Puisto on noin 20 metriä leveä ja 120 metriä pitkä.

Nimensä (*propelli*) puisto sai vuonna 2009 järjestetystä nimikilpailusta. Puiston pääpiirteet suunnitteli aktiiviset nuorisojärjestöt sekä kanadalainen designyritys New Line Skateparks INC, joka viimeisteli suunnittelun. Puisto on rakennettu kokonaan betonista, ja siellä on myös "kiskoja" sekä ympäröivä aita. Puisto valmistui vuonna 2009 ja se oli ensimmäisen osa Uumajan suurta perusrakentamisprojektia uudelleenmuotoilla kaupungin keskustaa, projekti nimeltä "Kaupunki siltojen välissä" (ruots. *Staden mellan broarna*). Puisto voitti Ruotsin arkkitehtiliiton Pohjois-Norlannin arkkitehtuuripalkinnon vuonna 2012.

Puistossa saa käyttää vain rullalautaa, BMX-pyörää, rullaluistimia ja potkupyörää.

Kuvia
-----

* Tervetuloa-kyltti sääntöineen.Tervetuloa-kyltti sääntöineen.
* Sparken valokuvattuna maaliskuussa 2014.Sparken valokuvattuna maaliskuussa 2014.
* Sparken talvella.Sparken talvella.
* Sparken kesällä 2011.Sparken kesällä 2011.

Lähteet
-------

1. ↑  Vanliga frågor om Sparken *umea.se*. Umeå kommun.  Arkistoitu 25.12.2018. Viitattu 3.5.2014.
2. ↑  Sparken - Umeås nya skatepark *mynewsdesk.com*.  13.5.2009. Mynewsdesk. Viitattu 3.5.2014. (ruotsiksi)
3. ↑  Strömberg, Tomas: Skateparken "Sparken", Umeå *arkitekt.se*.  16.12.2012. Sveriges Arkitekter.  Arkistoitu 16.4.2014. Viitattu 3.5.2014. (ruotsiksi)
4. ↑  Skatepark Sparken *umea.se*. Umeå kommun.  Arkistoitu 17.4.2014. Viitattu 19.5.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sparken** Wikimedia Commonsissa

* Skatepark Sparken – Umeå
**Juha Petteri Kanerva** (s. 23. syyskuuta 1965 orimattila) on suomalainen urheilutoimittaja ja urheiluhistoriaan erikoistunut tietokirjailija.

Kanerva on työskennellyt vuodesta 2002 Urheilusanomien ja Ilta-Sanomien urheilutoimittajana ja kuulunut vuodesta 2010 vakiokeskustelijoihin Ylen Aamu-tv:n Jälkihiki-ohjelmassa. Hän on voittanut kahdesti Vuoden urheilukirja -palkinnon: vuonna 2007 teoksesta *Rakas jalkapallo* (yhtenä kokoomateoksen kirjoittajista) ja vuonna 2012 kirjasta *Urheilulajien synty*. Vuonna 2015 Kanerva oli ehdolla Vuoden urheilujournalistiksi Suomen urheilugaalassa.

Kanerva kirjoitti lokakuussa 2023 ilmestyneen Readme.fi:n kustantaman kirjan *Kalle Rovanperä – Mestarin tarina*, jonka Kanerva kirjoitti kuitenkin ilman Kalle Rovanperän suostumusta, eikä häntä ole edes haastateltu kirjaan. Rovanperä yritti muuttaa kirjan nimeä siinä kuitenkaan onnistumatta.

Vuonna 2019 Juha Kanerva kirjoitti elämänkertakirjan Teemu Pukista, niinikään ilman urheilijan suostumusta tai yhteistyötä hänen kanssaan. Teemu Pukki kommentoi julkaisua, että hänellä ei ole ollut mitään tekemistä kirjan kanssa.

Kanerva on opiskellut historiaa Helsingin yliopistossa vuosina 1984–1990. Vuosina 1991–2000 hän työskenteli informaatikkona Suomen Urheilukirjastossa.

Teoksia
-------

* Pyykkönen, Teijo & Kanerva, Juha: *500 urheilukirjaa: Suomalaiset urheilu- ja liikuntakirjat 1980–1995*. Helsinki: Liikuntatieteellinen seura, 1996. ISBN 951-8982-40-6.
* *Olympiaunelmia: Suomalaiset olympiahankkeet ja haaveet*. Helsinki: Liikuntatieteellinen seura, 1999. ISBN 951-8982-51-1.
* Lautela, Yrjö & Wallén, Göran (toim.): *Rakas jalkapallo*. Helsinki: Teos, 2008. ISBN 978-951-851-068-3.
* Hawkes, Chris & Kanerva, Juha: *Maailman urheiluennätykset*. Pohjautuu Chris Hawkesin teokseen *1001 Sporting Records*. Helsinki: Readme.fi, 2009. ISBN 978-952-220-119-5.
* Kanerva, Juha & Tikander, Vesa: *Urheilulajien synty*. Helsinki: Teos, 2012. ISBN 978-951-851-345-5.
* Kanerva, Juha: *Kalle Rovanperä – Mestarin tarina*. Helsinki: Readme.fi, 2023. ISBN 978-951-852-373-665-8.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juha Kanerva *375 humanistia*. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 10.8.2015.
2. ↑  Juha Kanerva Teos.  Arkistoitu 2.6.2016. Viitattu 10.8.2015.
3. ↑  MTV: Kalle Rovanperä pöyristyi kirjasta *www.iltalehti.fi*. Viitattu 18.10.2023.
4. ↑  Teemu Pukilta harvinainen jyrähdys elämäkerrastaan! Oikaisi heti virheellisen väittämän: "En tiedä, keneltä on peräisin" *www.iltalehti.fi*. Viitattu 22.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

Juha Kanerva 375 humanistia -sivustolla 19.4.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
**Georg Larsson Ehrnrooth** (s. 20. marraskuuta 1940 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos, joka on työskennellyt Oy Wärtsilä Ab:n tehtävissä 1965–1979, Oy Lohja Ab:n toimitusjohtajana 1979–1991 ja Metra Oyj Abp:n konsernijohtajana 1991–2000.

Ehrnroothin vanhemmat ovat everstiluutnantti Lars ja Brita Ehrnrooth. Hän valmistui ylioppilaaksi Grankulla samskolasta 1959 ja Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1965. Hänen puolisonsa on Anna Kristina van Gilse van der Pals.

Ehrnroothilla on ollut ja on runsaasti luottamustoimia. Hän oli TT:n puheenjohtaja vuodesta 1994, Elinkeinoelämän Valtuuskunnan EVA:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2005 ja sitä ennen sen varapuheenjohtaja (2000–2004) sekä Elinkeinoelämän Tutkimuslaitoksen ETLA:n hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 2005.

Hänelle on myönnetty vuorineuvoksen arvo 1993 ja tekniikan kunniatohtorin arvo 1998.

Katso myös
----------

* Ehrnrooth

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 94. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2 3  Skippari, Mika: Vuorineuvos Georg Ehrnrooth (1940–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Beshtin hautakivi
**Israel ben Eliezer** (hepr. ‏ישראל בן אליעזר‎), toiselta nimeltään **Ba’al (Baal) Shem Tov** (hepr. ‏בעל שם טוב‎, ’hyvän nimen herra’, lyh. *Besht*, hepr. ‏בעש"ט‎; n. 1700, Okopy Świętej Trójcy, Puola-Liettua (nyk. Okopy, Ternopilin alue, Ukraina) – 1760, Międzybóż, Puola-Liettua (nyk. Medžybiž, H’melnytskyin alue, Ukraina)) oli juutalainen rabbi. Hänen opetuksistaan syntyi juutalainen mystinen herätysliike hasidismi. Hänet on haudattu Medžybižiin.

Lähteet
-------

* Telushkin, Joseph, *Jewish Literacy.* William Morrow and company, New York, 2001, ss. 224–228

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Michael Wilding elokuvan *Esirippu laskee* trailerissa.
**Michael Charles Gauntlet Wilding** (23. heinäkuuta 1912, Leigh-on-Sea, Essex, Englanti – 8. heinäkuuta 1979, Chichester, West Sussex, Englanti) oli brittiläinen näyttelijä.

Wilding syntyi vuonna 1912 Englannissa. Hän loi nuorena uraa kaupallisena taiteilijana, kunnes hän liittyi lontoolaisen elokuvastudion riveihin vuonna 1933. Tällöin alkoi hänen neljän vuosikymmenen pituinen näyttelijän ura sekä näyttämöllä että elokuvissa.

Wilding nähtiin urallaan sekä brittiläisissä että yhdysvaltalaisissa elokuvissa. Hänet nähtiin mm. Alfred Hitchcockin elokuvissa *Kauriin merkeissä* (1949) ja *Esirippu laskee* (1950). Elokuvassa *Sinuhe, egyptiläinen* (1954) hän tulkitsi faarao Ekhnatonia, sekä hänet nähtiin tämän lisäksi mm. elokuvissa *En unohda sinua koskaan* (1953) ja *Suzie Wongin maailma* (1960). Wilding näytteli vielä muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa 1970-luvun alkupuolelle asti.

Pitkästä näyttelijänurastaan huolimatta hänet muistettiin kenties parhaiten näyttelijätär Elizabeth Taylorin toisena aviomiehenä (vuosina 1952-1957), ja heille syntyi kaksi lasta. Wilding oli naimisissa kaikkiaan neljästi. Epilepsiaa sairastanut Wilding menehtyi 66-vuotiaana kaatumisen aiheuttamiin päävammoihin.

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Meri on kohtalomme* (1942)
* *Särkynyt onni* (1946)
* *Ihanneaviomies* (1947)
* *Kauriin merkeissä* (1949)
* *Esirippu laskee* (1950)
* *Vakka kantensa valitsee* (1951)
* *En unohda sinua koskaan* (1953)
* *Sinuhe, egyptiläinen* (1954)
* *Lasikenkä* (1955)
* *Tulipunainen viitta* (1955)
* *Ilmiantaja* (1959)
* *Suzie Wongin maailma* (1960)
* *Paljastettu terä* (1961)
* *Villi nuoriso* (1968)
* *Waterloo* (1970)

Aiheesta muualla
----------------

* Michael Wilding Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Michael Wilding (actor)
**Scientific American** on yhdysvaltalainen populaarinen tiedelehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 28. elokuuta 1845, ja se on siten vanhin yhdysvaltalainen edelleen ilmestyvä aikakauslehti. Aluksi se ilmestyi viikoittain ja marraskuusta 1921 lähtien kuukausittain. Lehden pääsisältö ovat uusien tutkimustulosten kansantajuiset esittelyt.

Scientific American oli aiemmin kohdennettu keksijöille ja tieteilijöille, jotka olivat kiinnostuneita muista kuin omista erikoisaloistaan. Nykyisin lehti on kohdennettu yleisölle, jolla ei välttämättä ole tieteellistä taustaa lainkaan. *American Scientist* on suunnattu perehtyneemmälle yleisölle.

*Scientific American* -logo vuodelta 1870

"Scientific American Goes Woke"
-------------------------------

(Tieteenhistorioitsija, dosentti, Skeptic-lehden perustaja ja päätoimittaja, The Skeptics Societyn johtaja ja) Scientific American -lehden pitkäaikainen kolumnisti Michael Shermer totesi lehden muuttuneen wokeksi ja luetteli esimerkkejä, kuten kreationismin väittäminen valkoisen ylivallan muodoksi tai naisten ja mustien aliedustuksen matemaatikoissa väittäminen misogyniaksi ja rasismiksi, vaikka yliopistot nimenomaan yrittävät palkata naisia ja vähemmistöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Schafer, Elizabeth D.: Scientific American (Arkistoitu – Internet Archive), *St. James Encyclopedia of Popular Culture*, Gale 2000. Vaatii HighBeam-tilauksen.
2. ↑  Michael Shermer Documents Fall of Scientific American *Scientific American*.  19.11.2021.
3. ↑  Michael Shermer: Scientific American Goes Woke *michaelshermer.substack.com*.  17.11.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Scientific American**.
* Online edition of *Scientific American* with partially free access to the current issue (englanniksi)
* Online archive (not free) of the issues from 1993 to the present (englanniksi)
* Online archive of *Scientific American* between 1846 and 1869 (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**2-Piperidoni** eli **2-piperidinoni** tai **δ-valerolaktaami** (C5H9NO) on laktaameihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden esimerkiksi polymeerien valmistamiseen.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa 2-piperidoni on väritöntä hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin sekä dietyylieetteriin. Myös hapot liuottavat sitä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

2-Piperidonia voidaan valmistaa Beckmann-toisiintumisella syklopentanonioksiimista. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on vetysyanidin reaktio gammabutyrolaktonin kanssa ja muodostuva 4-syanovoihappo kondensoituu 2-piperidoniksi vedytyksen seurauksena.

2-Piperidonia käytetään orgaanisissa synteeseissä. se on esimerkiksi polyamideihin kuuluvan Nylon 5:n valmistuksen monomeeri ja Nylon %:tä valmistetaan siitä renkaanavautumispolymeroinnilla. 2-Piperidonin kuusiatominen rengasrakenne on suhteellisen pysyvä, minkä vuoksi polymeroituminen on hidasta ja vaatii initiaattoreiksi kvaternäärisiä ammoniumsuoloja.

Lähteet
-------

1. ↑  2-Piperidone – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 30.10.2015.
2. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 902. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. 1 2  S. Gangolli: *The Dictionary of Substances and Their Effects: O-S*, s. 394. RSC Publishing, 1999. ISBN 978-0-85404-833-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.10.2015). (englanniksi)
4. 1 2  M. Alger: *Polymer Science Dictionary*, s. 377. Springer, 1996. ISBN 978-0412608704. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.10.2015). (englanniksi)
5. ↑  Nikos Hadjichristidis,Akira Hirao: *Anionic Polymerization*, s. 238. Springer, 2015. ISBN 978-4-431-54186-8. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 30.10.2015). (englanniksi)
**Pyratsoli** eli **1,2-diatsoli** (C3H4N2) on typpeä sisältävä heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Pyratsoli on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, etanoliin, dietyylieetteriin ja bentseeniin ja sen liuokset ovat heikosti emäksisiä. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa, jotka ovat nopeassa kemiallisessa tasapainossa. Pyratsoli muodostaa molekyylien välisiä vetysidoksia ja esiintyy dimeereinä, syklisinä trimeereinä tai lineaarisina usean molekyylin ketjuina. 

Pyratsolin elektronegatiiviset typpiatomit vetävät elektronitiheyttä niihun sitoutuneilta hiiliatomeilta, mikä tekee 4-asemassa sijaitsevasta hiiliatomista nukleofiilisen. Pyratsoli reagoikin helposti tästä asemasta elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla esimerkiksi nitrauksella, sulfonoinnilla, halogenoinnilla tai Friedel–Crafts-asyloinnilla. 1-aseman typpiatomi voi myös reagoida elektrofiilien kanssa substituutioreaktioilla. Pyratsolin pelkistys natriumetoksidilla johtaa pyratsoliiniin ja vedytys muodostaa pyratsolidiinia.

Ruotsalainen lääkäri Gunnar Lundquist sai 1970-luvun alussa alustavia tuloksia, että pyratsoli muuttaisi alkoholin palamista siten, että sen haittavaikutukset vähenisivät.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Pyratsolia voidaan valmistaa hydratsiinin ja propargyylialdehydin asetaalin eli propargyyliasetaalin välisellä reaktiolla tai etyynin reagoidessa diatsometaanin kanssa. Pyratsolia käytetään muiden yhdisteiden synteesien lähtöaineena, metalleja kelatoivana reagenssina ja eräiden liuottimien ja voiteluaineiden stabiloijana.

Lähteet
-------

1. ↑  Pyrazole – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 10.11.2015.
2. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 860. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
3. ↑  Physical properties: Pyrazole NLM Viitattu 10.11.2015
4. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1368. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
5. 1 2 3  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 911. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.11.2015). (englanniksi)
6. 1 2  Pyrazoles, Pyrazolines, and Pyrazolones: *Pyrazoles, Pyrazolines, and Pyrazolones, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 10.11.2015
7. 1 2 3  John A. Joule,Keith Mills: *Heterocyclic chemistry*, s. 485–487. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 978-1-118-68164-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.11.2015). (englanniksi)
8. 1 2 3  Radha R. Gupta,Mahendra Kumar,V. Gupta: *Heterocyclic chemistry*, s. 441. Springer, 2013. ISBN 978-3-540-65252-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.11.2015). (englanniksi)
9. ↑  Pyrazolista ehkä suoja alkoholin vaurioita vastaan Hs.fi 24.1.2022
**Karhunruoho** eli **pohjankarhunruoho** (*Tofieldia pusilla*) on Alismatales-lahkoon ja karhunruohojen sukuun kuuluva monivuotinen, mätästävä ruoho.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Karhunruoho kasvaa 8–20 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty ja vaaleanvihreä väriltään. Kasvin juurakko on suikertava, suomuinen ja lyhyt. Karhunruohon lehdet ovat 1–8 millimetriä pitkiä, 2–3 millimetriä leveitä, 3–7-suonisia, miekkamaisia ja jäykkiä. Lehdet kasvavat litteänä tyviruusukkeena. Karhunruoholla on enintään 1–2 pientä varsilehteä.

Karhunruohon kukat ovat kaksineuvoisia ja aluksi vähän nuokkuvia. Kukinnolla on pituutta 3–20 millimetriä, ja se on pieni- ja tiheäkukkainen ja tähkämäinen latvaterttu. Karhunruoholla on viidestä kymmeneen kukkaa. Kehä on kaksikiehkurainen ja kiehkurat ovat keskenään samanlaisia ja kolmilehtisiä. Kehälehtien väri on vihertävä tai kellanvalkoinen. Karhunruoho kukkii vyöhykkeillä VI–VIII keski- ja loppukesällä.

Karhunruohon hedelmä on pysty, soikeahko ja väriltään harmahtava kota.

Levinneisyys
------------

Suomessa kasvi on yleinen maan pohjoisosassa. Lisäksi sitä tavataan harvinaisena Itä-Suomessa ja Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelle saakka. Karhunruohoa tavataan lisäksi muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Venäjällä, Alppien alueella, Islannissa, Britanniassa, Färsaarilla, Grönlannissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa.

Elinympäristö
-------------

Karhunruoho kasvaa purojen ja jokien varsilla, lähteiköillä, lettosoilla, ravinteikkailla tunturikankailla sekä sammaleisilla kallioilla. Kasvi suosii kalkkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Karhunruoho Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö (Helsingin yliopisto, Bio- ja ympäristötieteiden laitos). Viitattu 2.11.2008. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Norra halvklotet Naturhistoriska riksmuseet. Viitattu 2.11.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasviatlas 2020: Pohjankarhunruohon (*Tofieldia pusilla*) levinneisyys Suomessa.
* Luontoportti: Karhunruoho (*Tofieldia pusilla*)
* Pohjolan kasvien pauloissa: *Tofieldia pusilla* – pohjankarhunruoho
* Den virtuella floran: Björnbrodd (ruotsiksi)
* ITIS: *Tofieldia pusilla* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q162547
* Wikispecies: Tofieldia pusilla
* BioLib: 220093
* BOLD: 257066
* CoL: 57B54
* EoL: 1083117
* EPPO: TOFPU
* EUNIS: 188843
* FNA: 242101977
* GBIF: 2864429
* GRIN: 405139
* iNaturalist: 169783
* IPNI: 542298-1
* IRMNG: 10589979
* ITIS: 43052
* MichiganFlora: 1688
* NatureServe: 2.128254
* NBN: NHMSYS0000464469
* NCBI: 114206
* Open Tree of Life: 285510
* PFI: 6740
* Plant List: kew-290295
* PLANTS: TOPU
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:542298-1
* Tropicos: 18400794
* VASCAN: 9416
* WFO: wfo-0000748635

 |

 |
Leonardo da Vincin draperiatutkielma istuvaa figuuria varten, noin 1470–1484. Temperamaalaus 26.6 x 23.3 cm, Louvre, Pariisi.
**Draperia** (ransk. *draperie*) tarkoittaa taiteessa vaatteiden ja kankaiden kuvausta. Kankaita tai puvun laskoksia kuvataan harkitusti aseteltuna ja niitä käytetään usein tietoisesti tehokeinona. Draperia tarkoittaa myös sisustustekstiilien, kuten verhojen järjestelyä laskoksille.

Antiikin veistoksissa ja maalauksissa ihmisfiguurien yllä olevat kangasdraperiat kuvattiin taidokkaasti aseteltuina. Varsinkin hellenistisen ajan veistoksissa monimutkaisesti laskostetut kankaat toimivat tärkeinä sommitteluelementteinä. Myös aikakauden pukeutuminen loi lähtökohtia runsaiden draperioiden kuvaamiselle.

Kangasmassoja kuvattiin myöhemminkin samaan tapaan, vaikka vaatetuksessa olisin jo suosittu tyköistuvampia malleja. Aiheen puolesta irrallisia suuria kankaita on käytetty etenkin muotokuvien tehokeinona. Muun muassa gotiikan taiteelle liehuvat ja sirolinjaiset draperiat sekä laskosten korostunut kuvaaminen olivat luonteenomaisia.

Lähteet
-------

1. ↑  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 98. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
2. ↑  Broby-Johansen, R.: *Arkitaide – maailmantaide, Euroopan taiteen tyylin kehitys*, s. 199. Helsinki: Tammi, 1977.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Draperia** Wikimedia Commonsissa
Yritysten logoilla varustettu Yhdysvaltojen lippu.
**Adbusters Media Foundation** (yleisemmin tunnetaan pelkillä nimillä **Adbusters** tai **Media Foundation**), on voittoa tavoittelematon konsumerismin vastainen järjestö. Järjestön perustivat Kalle Lasn ja Bill Ascmalz Vancouverissa vuonna 1989.

Järjestö julkaisee Adbusters-lehteä, joka on tunnettu erityisesti suurten yhtiöiden mainoksia parodioivista vastamainoksista. Adbustersin ansiosta alkunsa ovat saaneet muun muassa Älä osta mitään -päivä sekä TV Turnoff Week.

Adbustersin toiminta perustuu osittain situationistien ajatteluun, erityisesti heidän "detournement"-käsitteeseensä. Detournementissa alkuperäisten viestejen sisältöjä horjutetaan tekemällä niistä esimerkiksi naurettavia. Vastamainokset ovat tästä esimerkki: vastamainos näyttää nopeasti katsottuna ihan oikealta mainokselta, mutta tarkemmin tutkittuaan katsoja havaitseekin, että vastamainos parodioi jonkin tunnetun tuotemerkin mainosta. Vastamainosten avulla on tarkoitus saada kuluttaja esimerkiksi pohtimaan sitä, tuottaako tietty yhtiö sittenkään niin luontoystävällisiä tuotteita kuin yhtiön viralliset mainokset antavat ymmärtää.

Adbusters on saanut lukuisia sisarjärjestöjä ympäri maailmaa. Esimerkiksi Ranskassa toimii *Résistance à l'Aggression Publicitaire* ja Japanissa *Culture Jammers*. Suomessa Adbusters toimii Voima-lehden alaisuudessa.

Katso myös
----------

* No Logo
* Greenpeace

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto

Akateemisia sivuja ja uutissivuja:

* Adbustersin perustajan Kalle Lasnin haastattelu
* Culture Jammers find magic button for peace and quiet Sun Herald (April 13, 2005) Daniel Dasey.
* Activism for the Mind: Reclaiming Our Cerebral Commons, Kalle Lasn with Natasha Mitchell, ABC Radio National, *All in the Mind* 12 March 2005.
**Jermak** oli venäläinen jäänmurtaja, jonka sanottiin olleen ensimmäinen todellinen jäänmurtaja. Se laskettiin vesille vuonna 1898 ja se teki matkan Huippuvuorille vuonna 1899. Alus rakennettiin vara-amiraali Stepan Makarovin valvonnassa. Nimensä se sai Siperiassa vaikuttaneen atamaani Jermak Timofejevitšin mukaan.

Alus oli hiilipolttoinen ja sen alkuperäinen koneteho oli 10 000 hevosvoimaa, josta 2 500 hv keulakoneella. Aluksen keulakone ja keulapotkuri poistettiin 1920-luvun alussa sen osoittauduttua väärin suunnitelluksi, jolloin kokonaistehoksi jäi 7 500 hevosvoimaa.

Jermak kuului ensimmäisessä maailmansodassa Pietari Suuren merilinnoituksen merivartiostoon. Suomalaisten sukellusvene Vetehinen yritti muutamaan otteeseen upottaa Jermakin talvisodassa.

*Jermak* romutettiin kaikessa hiljaisuudessa 1960-luvun aikana; vielä silloin ei sen historiallista arvoa täysin ymmärretty, vaan tämän vanhan tsaarinaikaisen monet historialliset avustustyöt tehneen jos sotatoimissakin merkittävää osaa näytelleen aluksen tunteetonta hävittämistä pidettiin *"edistyksenä"*

*Jermak*ista ehdittiin tehdä 70-luvun alussa dokumenttielokuva jossa alusta esitti ulkoisesti lähes samanlainen alun perin suomalainen jäänmurtaja *Sibirjakov* (ex *Jääkarhu*).

Venäläisillä on nykyäänkin samaa nimeä käyttävä jäänmurtaja, Jermak (28,3 MW, rakennettu Wärtsilän Helsingin telakalla 1974), josta Suomi-Filmi on tehnyt lyhytelokuvan.

Lähteet
-------

1. ↑  Turunen, Ari; Partanen, Petja: *Raakaa voimaa: Suomalaisen jäänmurtamisen tarina*. Jyväskylä: Atena, 2011. ISBN 978-951-796-762-4.
2. 1 2 3  Seppo Laurell: Höyrymurtajien aika
3. ↑  Jari Eerola: Itämeren laivaston alukset talvikaudella 1916 - 1917 *helsinki.fi*. Viitattu 13.5.2008.
4. ↑  Jari Aromaa: Finnish submarines in winter war *kotisivut.fonet.fi*.  Arkistoitu 8.3.2014. Viitattu 13.5.2008. (englanniksi)
5. ↑  Low Voltage Systems Marine References Since 1961 (PDF) (s. 4) ABB. Viitattu 13.5.2008. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
6. ↑  Jäänmurtaja Jermak (1975) Elonet. Viitattu 13.5.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jermak (jäänmurtaja)** Wikimedia Commonsissa

* Jäämeren suuri murhenäytelmä 1937-38, Suomen Kuvalehti, 26.11.1938, nro 47, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot