recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**James Frederick Hanley** (17. helmikuuta 1892 – 8. helmikuuta 1942) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, sanoittaja ja pianisti. Hänen tunnetuin teoksensa on sanoittaja Ballard MacDonaldin kanssa kirjoitettu populaari- ja jazzmusiikin standardi "Indiana". Hän sävelsi uransa aikana musiikin lukuisiin Broadway-näytelmiin sekä ainakin kahteen elokuvaan.

Hanley työskenteli ensin vaudeville-esityksissä ja myöhemmin ryhtyi säveltämään musiikkia Broadway-näytelmiin. Fanny Brice otti hänen vuonna 1920 säveltämänsä laulun "Rose of Washington Square" tunnuskappaleekseen ja auttoi myös tekemään tunnetuksi seuraavana vuonna kirjoitetun "Second Hand Rose" -kappaleen. Hanleyn menestyneimmäksi näytelmäksi muodostui vuoden 1926 *Honeymoon Lane*, joka oli Kate Smithin Broadway-debyytti ja sisälsi muun muassa hitit "Dreams for Sale" ja "Little White House at the End of Honeymoon Lane".

Broadway-näytelmät
------------------

Hanley oli mukana useiden Broadway-näytelmien musiikin säveltämisessä.

* *Robinson Crusoe, Jr.* (1916)
* *Pins and Needles* (1922)
* *Big Boy* (1925)
* *Honeymoon Lane* (1926)
* *Queen High* (1926)
* *Ziegfeld's Revue, No Foolin* (1926)
* *Sidewalks of New York* (1927)
* *Keep It Clean* (1929)
* *Thumbs Up* (1934)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sandra Burlingame: James Hanley *JazzBiographies.com*.  Arkistoitu 23.11.2010. Viitattu 10.2.2010. (englanniksi)
2. 1 2  James F. Hanley *Parlorsongs.com*. Viitattu 10.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  Kate Smith *Internet Broadway Database*. Viitattu 10.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **James Frederick Hanley** on Wikiaineistossa (englanniksi)
* James Hanley Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
* James F. Hanley (Arkistoitu – Internet Archive) Songwriters Hall of Famessa (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Laura Elisabet Tuomisalo** (s. 16. huhtikuuta 1987 Kokkola) on suomalainen keilaaja. Hän on voittanut muun muassa nuorten naisten Suomen-mestaruuden 2006 sekä saavuttanut yleisessä sarjassa SM-pronssia 2008.

Ura keilaajana
--------------

Laura Tuomisalo valitsi isänsä Leif Tuomisalon tavoin keilailun harrastuksekseen. Hän aloitti keilailun 10-vuotiaana yhdessä Mikael-veljensä kanssa samaan aikaan, kun hänen vanhempansa ryhtyivät pitämään Kokkolan keilahallia. Sisarukset rekisteröityivät Monsters Bowling club -nimiseen keilaseuraan. Myöhemmin Laura Tuomisalo siirtyi Tiger Sharks -nimiseen seuraan, jota edustaen hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Nykyään hän on Cps nimisessä seurassa.

Tuomisalo saavutti ensimmäisen epävirallisen SM-mitalinsa, hopeaa, alle 15-vuotiaitten sarjassa vuonna 2000. Seuraavana vuonna hän saavutti jälleen hopeaa ja vuonna 2002 pronssia.

Syksyllä 2002 Tuomisalo voitti kaksi maajoukkuekarsintaa ja oli kolmannessa karsinnassa toinen. Näillä näytöillä hän nousi maajoukkueeseen ja edusti Suomea junioreiden (alle 18-vuotiaat) PM-kisoissa, joissa hän saavutti joukkuekilpailussa hopeamitalin. Henkilökohtaisessa kilpailussa Tuomisalo oli 12:s kolmanneksi parhaana suomalaisena.

Ensimmäisen virallisen Suomen-mestaruuden junioreiden sarjassa Tuomisalo voitti keväällä 2003 Seinäjoella. Laura Tuomisalo pääsi välierien kautta loppuotteluun, jossa hän voitti vastustajansa, vantaalaisen Eeva Pullin tuloksella 164-164, 222-223. Voitto ratkesi viimeisessä ruudussa.

Myöhempinä vuosina Tuomisalo on edustanut Suomea kaksissa junioreiden EM-kisoissa, Saksan Augsburgissa 2004 ja Belgian Antwerpenissä 2005. Saksassa Tuomisalo oli 71:s tuloksella 2969 (keskiarvo 164,9) ja Belgiassa 38:s tuloksella 3297 (keskiarvo 183,2).

Vuonna 2004 Tuomisalo keilasi junioreiden SM-pronssille ja vuonna 2005 junioreiden SM-hopealle. Vuonna 2006 hän voitti kotikisoissaan ensimmäisen nuorten Suomen-mestaruuden ja sai SM-pronssia parikisassa Elina Kankaan kanssa.

Saavutukset
-----------

* 2003 PM-hopeaa, juniorit, joukkue
* 2003 SM-kultaa, juniorit (alle 18v.)
* 2004 SM-pronssia, juniorit
* 2005 SM-hopeaa, juniorit
* 2006 SM-kultaa, nuoret naiset (alle 23v.)
* 2006 SM-pronssia, nuoret ja juniorit (parikilpailu)
* 2007 SM-pronssia, nuoret ja juniorit (parikilpailu)
* 2008 SM-pronssia, naisen yleinen sarja
* 2008 EM-hopeaa, naiset, joukkue
* 2009 SM-pronssia, nuoret ja juniorit (parikilpailu)
* 2010 SM-liiga hopeaa
* 2011 SM-liiga kultaa

Lähteet
-------

1. ↑  Naisten SM-mitalitilastot keilailu.fi.  Arkistoitu 17.8.2009. Viitattu 1.9.2009.
2. 1 2  Nuorten ja junioreiden Suomen mestarit keilailu.fi.  Arkistoitu 26.8.2011. Viitattu 1.9.2009.
**Armas Hjalmar Sihvo** (käytti Saksassa peitenimeä **Sicher**), (4. syyskuuta 1889 Kaukola – 25. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, poliisikonstaapeli Juho Pietari Sihvo ja Matilda Sofia Vesterlund.

Opinnot
-------

Sihvo kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua sekä Sortavalan kauppakoulun vuosina 1910 – 1911.

Jääkärikausi
------------

Tämä ilmeeläinen maanviljelystä harjoittanut osuuskaupanhoitaja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 9. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet komennettiin Suomeen ja siirrettiin 1. marraskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Suomessa hän toimi pohjoisen etapin Posion aseman hoitajana, josta hän palasi 3. maaliskuuta 1917 takaisin pataljoonan ja määrättiin pataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 9. heinäkuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan, 30. joulukuuta 1917 ja edelleen pataljoonan täydennysjoukkoon ja 7. helmikuuta 1918 takaisin 2. konekiväärikomppaniaan.

Suomen sisällissota
-------------------

Sihvo saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniassa, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 8. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Muolaassa, Ilveksessä, missä hän haavoittui 23. huhtikuuta 1918 ja menehtyi haavoihinsa 25. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kaukolan sankarihautaan.

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Aliupseeri 11. helmikuuta 1918
* Vääpeli 26. maaliskuuta 1918
 | Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |

Lähteet
-------

* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
**Kõrgessaare** (saks. *Hohenholm*) on Virossa Hiidenmaan saaren pohjoisosassa sijaitseva pienkauppala (vir. *alevik*) ja entinen kunta. Kunnan asukasluku oli vuoden 2013 alussa 1 103, pinta-ala 379,50 neliökilometriä ja asukastiheys 2,9 asukasta neliökilometrillä.

Kõrgessaaren kunta ja Kärdlan kaupunki yhdistettiin 30.10.2013 alkaen Hiiun kunnaksi. Hiiun kunnasta tuli osa Hiidenmaan kuntaa lokakuussa 2017.

Kylät
-----

Kõrgessaaren kunnassa oli kuntakeskuksen (Kõrgessaaren pienkauppala) lisäksi 58 kylää:

Heigi, Heiste, Heistesoo, Hirmuste, Hüti, Isabella, Jõeranna, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kanapeeksi, Kauste, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kodeste, Koidma, Kopa, Kurisu, Kõpu, Laasi, Lauka, Lehtma, Leigri, Lilbi, Luidja, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Mudaste, Mägipe, Napi, Nõmme, Ogandi, Ojaküla, Otste, Palli, Paope, Pihla, Poama, Puski, Reigi, Risti, Rootsi, Sigala, Suurepsi, Suureranna, Sülluste, Tahkuna, Tammistu, Tiharu, Viita, Viitasoo, Vilima, Villamaa, Ülendi.

Väestö
------

Vuonna 2011 Kõrgessaaren kunnassa oli 1 062 asukasta, joista 1 032 (97,2 %) oli virolaisia, 18 (1,7 %) venäläisiä ja 12 (1,1 %) muita kansallisuuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  RV0291: RAHVAARV, PINDALA JA ASUSTUSTIHEDUS HALDUSÜKSUSE VÕI ASUSTUSÜKSUSE LIIGI JÄRGI, 1. JAANUAR *Eesti Statistika*.  5.5.2015. Statistikaamet. Viitattu 22.7.2015.
2. ↑  Kõrgessaaren kunnan kotisivut
3. ↑  Asustusüksuste nimistu (Luettelo Viron kunnista, kaupungeista, kauppaloista, pienkauppaloista ja kylistä vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen) *riigiteataja.ee*.  11.10.2017. Viitattu 4.4.2018. (viroksi)
4. ↑  RL002: Rahvastik elukoha, soo, vanuserühma ja rahvuse järgi, 31. detsember 2011 Statistikaamet. Viitattu 23.12.2016. (viroksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kõrgessaare** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hiidenmaan lippu Hiidenmaan maakunta |
| --- |
|  |
| Kunnat (vald) (1) | 
* Hiidenmaan kunta

 | Hiidenmaan vaakuna |
|  |
| Epäitsenäiset kaupungit (linn, asustusüksus) (1) | 
* Kärdla

 |
|  |
| Pienkauppalat (alevik) (2) | 
* Kõrgessaare
* Käina

 |
|  |
| Entiset kunnat (4) | 
* Käina
* Emmaste
* Hiiu
* Pühalepa

 |

 |
**Raël** eli **Claude Maurice Marcel Vorilhon** (s. 30. syyskuuta 1946) on ufouskonto raëlilaisuuden ranskalainen perustaja ja johtaja. Hän toimi aiemmin laulajana ja autourheilutoimittajana. Jälkimmäiseen liittyen hän perusti oman *Auto Pop* -lehtensä, työskenteli testiajajana ja osallistui myös kilpoihin. Hän on julkaissut useita kirjoja.

Vorilhon väittää henkilökohtaisesti tavanneensa 13. joulukuuta 1973 ja sitä seuranneina päivinä ulkoavaruuden muukalaisen, jolta sai toimeksiannon levittää tämän sanomaa maailmalle. Vorilhon on nyttemmin kiertänytkin laajalti eri puolilla maailmaa ja käännyttänyt lukuisia ihmisiä perustamansa uskonnon jäseniksi. Hänen mukaansa toisen planeetan tieteilijät kehittivät kaiken elämän Maan päällä.

Vorilhon on myöntänyt useille henkilöille raëlilaisuuden *Honorary Guiden* arvon, mutta muiden muassa Michel Onfray on kieltäytynyt tarjotusta kunniasta vastalauseena kultille. 

Vorilhonilta evättiin vuonna 2003 pääsy Etelä-Koreaan, minkä seurauksena monet eteläkorealaiset raelilaiset kokoontuivat protestoimaan päätöstä. Vorilhon on kohdannut myös muualla hankaluuksia johtuen varsinkin hänen kytköksistään Clonaid-"ihmiskloonausyhtiöön"; häntä ei esimerkiksi otettu asumaan Sveitsiin. Vorilhon on julkisuudessa puoltanut muun muassa muuntogeenistä ruokaa ja ihmiskloonausta.

Vorilhon oli ensimmäisessä avioliitossaan viidentoista vuoden ajan. Entinen vaimo on väittänyt kulttijohtajan tuhonneen niin hänen elämänsä kuin pariskunnan kahden lapsenkin elämät. Hän on sanonut, että mies harrasti avioliiton aikana kotonaan seksiä satojen sinne tuomiensa naisten kanssa. Vaikka raelilaiset kannattavat seksuaalista vapautta pitkälle, pedofilian he ovat tuominneet mielisairautena.

Lähteet
-------

1. ↑  I was married to clone cult leader Rael 15 years (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Rael.org: ! Message to pedophiles !


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Korea

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jeffrey Scott** (s. 7. toukokuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kolme kertaa Daytime Emmyllä palkittu televisiokäsikirjoittaja.

Elämäkerta
----------

Scott syntyi Los Angelesissa Norman Maurerille, joka loi ensimmäisen 3D-sarjakuvan ja Joan Howardille vuonna 1952. Hänen isänsä ja isoisänsä ollessa kuuluisia käsikirjoittajia, tuottajia ja ohjaajia Scott pääsi jo nuorella iällä muun muassa Columbia Picturesin elokuviin The Three Stooges Go Around the World in a Daze ja The Outlaws Is Coming. Tuolloin hän ei ajatellut tulevansa kirjoittajaksi vaan pikemminkin näyttelijäksi, arkkitehdiksi tai lakimieheksi.

### Ura

Opiskeltuaan collegessa Scottilla oli osa-aika työnä sarjakuvien tussaaminen. Myöhemmin hänen isänsä, joka työskenteli Hanna-Barberan tuottamassa Superystävissä käsikirjoitusten editorina, pyysi poikaansa tulemaan erään työntekijän tilalle, joka lopetti työnsä kesken kaiken. Oltuaan apulaistarina editori Scott pian huomasi olevansa puolen vuoden sisällä Superystävät-animaation pääeditori ja käsikirjoitti myös sarjan jaksoja. Vuosia myöhemmin hän saavutti menestystä Pikkumuppetit-animaatiosarjan myötä, josta Scott saavutti kolmen Daytime Emmyn lisäksi Humanitas Prizen vuonna 1985. Sarjan kautta hän pääsi työskentelemään Turtles – mutanttikilpikonniin sen ollessa myös CBS:n televisio-ohjelmistossa. Lisäksi Scott oli työskennellyt sarjan luoneen Fred Wolfin kanssa James Bond Juniorissa vuonna 1991. Päästyään mukaan Turtleseihin hän sai käsikirjoittaa 10. tuotantokauden kaikki kahdeksan jaksoa.

Lähteet
-------

1. ↑  imdb *finnish.imdb.com*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* TV.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |

 |
Davis Gene Autryn seurassa.
**Gail Davis**, oik. *Betty Jeanne Grayson*, (5. lokakuuta, 1925 – 15. marraskuuta, 1997) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. Hän esitti muun muassa Annie Oakleya samannimisessä televisiosarjassa vuosina 1954–1956.

Davis, syntymänimeltään **Betty Jeanne Grayson**, syntyi Little Rockissa, Arkansasissa 5. lokakuuta vuonna 1925. Davis lauloi ja tanssi pikkutytöstä asti. Hän myös ratsasti. Valmistumisensa jälkeen Davis lähti opiskelemaan Bryn Mawriin, Pennsylvaniaan. Opintonsa hän täydensi Teksasin yliopistossa Austinissa, jossa hän tapasi myös tulevan aviomiehensä **Bob Davisin**. He menivät naimisiin vuonna 1945 ja saivat yhdessä yhden lapsen, **Terrie**-nimisen tyttären, joka syntyi vuonna 1952. Davis erosi miehestään vielä samana vuonna.

Vuonna 1947 Davis miehineen oli muuttanut Hollywoodiin, Kaliforniaan aloittaakseen uransa valkokankailla. Hän otti taiteilijanimekseen Gail Davisin. Hänen ensimmäinen roolinsa oli lyhytelokuvassa *In Room 303* (1947). Hän teki vielä muutaman pienen roolin ennen kuin sai sivuosan western-elokuvasta *The Far Frontier* (1948). Elokuva aloitti Davisin uran westernien parissa; seuraavan kuuden vuoden ajan hän esiintyi lukuisissa elokuvissa, joista kaikki olivat lännenelokuvia. Hän teki muun muassa 14 elokuvaa "laulavan cowboyn" Gene Autryn kanssa. 1950-luvulla hän siirtyi osittain televisioon ja vieraili useissa western-sarjoissa kuten *The Lone Ranger* ja *The Cisco Kid* sekä ystävänsä Gene Autryn omassa show’ssa.

Davis oli lisäksi taitava ratsastaja ja hän kiersi Autryn kanssa Pohjois-Amerikkaa tämän kiertävän rodeon kanssa. Vuosina 1954–1956 Davis esitti tarkka-ampuja Annie Oakleya samannimisessä televisiosarjassa, joka sai myös yhden Emmy-ehdokkuuden parhaasta western-sarjasta. Hän vetäytyi viihdealalta 1960-luvulla, mutta teki vielä useita vierailuja esimerkiksi filmifestivaaleilla.

Davis kuoli syöpään 15. marraskuuta vuonna 1997 Los Angelesissa, Kaliforniassa ja hänet on haudattu sinne Hollywood Hills-hautausmaalle. Davisillä on myös tähti Hollywoodin Walk of Famella osoitteessa 6385 Hollywood Bulevard. Hänet on myös kuolemansa jälkeen ikuistettu National Cowgirl Museum and Hall of Fameen Teksasiin.

Aiheesta muualla
----------------

* Gail Davis Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* The Heroines:Gail Davis
* Find a Grave: Gail Davis
* Gail Davis Cowgirl Hall of Famessa (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Roman Dzneladze** (12. huhtikuuta 1933 – 11. huhtikuuta 1966) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiamitalisti.

Dzneladze paini Melbournen 1956 olympialaisissa kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa alle 62 kg. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella selätyksellä turkkilaiselle Müzahir Sillelle ajassa 8.02 mutta otti sitten selkävoitot Ruotsin Gunnar Håkanssonista ajassa 5.00 ja Italian Umberto Trippasta ajassa 10.06. Suomalaisen Rauno Mäkisen Dzneladze voitti tuomaripistein 2–1.
Viimeisessä ottelussa Unkarin Imre Polyákia vastaan voitto olisi tuonut Dzneladzelle kultamitalin, kun taas Polyák tarvitsi kultaan selkävoiton. Polyák ei onnistunut selätyksessä vaan voitti ottelun pistein 2–1, mikä tiesi kultamitalin menemistä Mäkiselle ja Dzneladzen jäämistä pronssille.

Saavutuksia
-----------

* Olympiapronssia Melbournessa 1956 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 62 kg)

Lähteet
-------

* Polsa, Pertti: "Pispalan kultakarhu", *Kultaa, kunniaa, kyyneleitä, 3. osa*, s. 667, 669. Pohjanlahden Kustannus Oy, 1980. ISBN 951-95416-5-9.
* Roman Dzneladzen olympiatilastot Sports Reference LLC.  Arkistoitu 13.12.2012. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Sports Reference LLC
2. ↑  Polsa, s. 667
3. 1 2  Polsa, s. 669
Tron Øgrim
**Tron Øgrim** (27. kesäkuuta 1947 – 23. toukokuuta 2007) oli norjalainen poliitikko, kirjailija ja toimittaja. Hän oli keskeisimpiä vaikuttajia Norjan maolaisessa liikkeessä 1960-luvulta 1980-luvulle. Marxilaisen teorian lisäksi Øgrim julkaisi science fictioniä salanimellä **Eirik Austey**.

Øgrim vaikutti vuodesta 1965 lähtien Sosialistisk Folkeparti (SF) -puolueen nuorisojärjestössä Sosialistisk ungdomsforbund (SUF). SUF katkaisi välinsä puolueeseen vuonna 1969 ryhdyttyään tukemaan Mao Zedongin versiota marxismi-leninismistä. Øgrim ajoi järjestössä voimakkaasti tätä maolaista suuntausta. Hän kuului vuodesta 1973 SUF(m-l):n aloitteesta perustetun Arbeidernes kommunistparti (marxist-leninistene) -puolueen (AKP[m-l]) keskusjohtoon vuoteen 1984 asti ja oli sen keskeisimpiä ideologeja. Hän jatkoi Rød Valgallianse -puolueen (nykyisin Rødt) riveissä kuolemaansa asti.

Vuosina 1990–2001 Øgrim toimi kolumnistina PC World Norge -lehdessä ja oli Norjankielisen Wikipedian aktiivisia kirjoittajia tammikuusta 2006 kuolemaansa saakka.

Teokset
-------

* *Marxismen – vitenskap eller åpenbaringsreligion?* (1979)
* *Den vestlige maoismens sammenbrudd og krisa i AKP (m-l)* (1982)
* *Tyskeren mot Stretermish* (1985), nimellä Eirik Austey
* *Grisen før jul. Harde tider på vei i det rike Vest-Europa* (1985)
* *På sporet etter det ukjente dyret* (1990), nimellä Eirik Austey
* *Fallet* (1990), nimellä Eirik Austey
* *Blått glass* (1991), nimellä Eirik Austey
* *Akersgata og det blodige barnet* (1993)
* *Hilsen til en generasjon av kvikksølv! Løgnaktige spådommer om datarevolusjonen, verden, Norge og deg* (1997)
* *Tron Øgrim treffer 10 sportsgærninger* (1998)
* *Hilsen til en generasjon av kvikksølv! : åssen IT forandrer verden og livet* (2000)

Lähteet
-------

1. ↑  Toralv Østvang: Tron Øgrim er død  24. toukokuuta 2007. IDG Magazines Norge AS.  Arkistoitu 6.6.2012. Viitattu 26. toukokuuta 2007. (norjaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tron Øgrim**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
Jevgeni Levinsonin ja Vladimir Muntsin suunnittelema Lensovetin kulttuuritalo Pietarissa.
**Jevgeni Adolfovitš Levinson** (ven. Евге́ний Адо́льфович Левинсо́н, 19. lokakuuta 1894 Odessa – 21. maaliskuuta 1968 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.

Jevgeni Levinson valmistui vuonna 1927 taideteknisestä korkeakoulusta (VHUTEIN). Vuosina 1932–1945 hän toimi Leningradin rakennusinsinööri-instituutin (LISI) ja vuosina 1945–1968 Repinille nimetyn maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin instituutin (IŽSA) opettajana (vuodesta 1947 lähtien professorina).

Levinsonin suunnittelemat rakennukset edustavat myöhäistä konstruktivismia, Stalinin ajan klassismia ja 1950–1960-lukujen funktionalismia. Hänen töitään Pietarissa ovat mm. Lensovetin kulttuuripalatsi (1930–1936), Lensovetin asuintalo (1931–1934), Kevyen teollisuuden talo Voznesenski-prospektilla (1931–1934), Petrovskaja-rantakadun asuintalo (1935–1940), Nevan piirineuvoston rakennus (1937–1940) sekä Štšemilovkan (1937–1940, 1958–1964) ja Moskovski-prospektin (1937–1946) asuinkorttelit. Toisen maailmansodan jälkeen Levinson osallistui Puškinin ja Pavlovskin jälleenrakennukseen. Vuonna 1951 hän sai Stalin-palkinnon Andrei Grušken kanssa suunnittelemastaan Puškinin rautatieasemasta. Levinsonin käsialaa ovat myös Avtovon metroaseman erikoiset lasipylväät. Arkkitehti osallistui Piskarjovkan hautausmaan muistoalueen suunnitteluun (1960). Hänen myöhäisvaiheen teoksiaan ovat Nevski-kulttuuripalatsi Obuhovskoi Oborony -prospektilla, Kamennoostrovski-prospektin Muotitalo (molemmat 1963–1968) sekä Sovetskaja-hotellin ensimmäinen vaihe (1968).

Vuosina 1931–1968 Levinson asui ja työskenteli Aleksandr Sokolovin kanssa suunnittelemassaan Neuvostokaupan työntekijöiden osuuskuntatalossa (Kamennoostrovski-prospekti 55). Rakennuksen seinässä on arkkitehdista kertova muistolaatta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 237. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 315. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  Kirikov, B.M. & Štiglits, M.S.: *Arhitektura leningradskogo avangarda. Putevoditel*, s. 242. Sankt-Peterburg: Kolo, 2008. ISBN 978-5-901841-49-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine

 |

 |
**José Romero Urtasun** eli **Josetxo** (s. 25. helmikuuta 1977 Pamplona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa espanjalaista Huescaa.

Seurajoukkueura
---------------

Josetxo on kotikaupunkinsa Osasunan kasvatti. Lukuun ottamatta puolen kauden pituista lainasopimusta kaudella 1999–2000 Eibariin hän on edustanut koko uransa ajan kasvattajaseuraansa. Ensimmäisen ottelunsa maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän pelasi 1. joulukuuta 2001 Real Madridia vastaan.

Josetxo pelasi kaudella 2005–2006 yhteensä 29 ottelua, kun joukkue sijoittui sarjassa neljänneksi ja pääsi näin karsimaan paikasta Mestarien liigaan. Osasuna ei selviytynyt jatkoon kolmannelta karsintakierroksella tiputtuaan vierasmaalisäännöllä saksalaiselle Hamburgille. Joukkue pääsi kuitenkin UEFA Cupiin ja selviytyi lopulta aina neljän parhaan joukkoon asti. Josetxo pelasi kilpailussa yhdeksän ottelua. Joulukuussa 2006 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen pamplonalaisseuran kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Josetxo staying with Osasuna UEFA. Viitattu 29.8.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Esittely Osasunan virallisella kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
* Tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo jääkäri Matti Helinistä. Jalkapallovalmentajasta kertoo artikkeli Matti Helin (jalkapallovalmentaja) ja diakoniajohtajasta Matti Helin (diakoni).*
**Matti Sakari Helin** (1. maaliskuuta 1897 Nousiainen – 4. toukokuuta 1919) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra August Edvard Helin ja Emma Josefina Johanna von Becker.

Opinnot
-------

Helin kävi kuusi luokkaa Turun suomalaista lyseota.

Jääkärikausi
------------

Helin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 19. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

Pietarsaaren tykistökoulun oppilaille esitellään tykkikalustoa jääkärien ja jääkärimajuri Lauri Malmbergin johdolla.
*Katso myös: Suomen sisällissota*
Helin astui Suomen armeijan palvelukseen vääpelinä 7. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen aselaivoja seuranneen etukomennuskunnan mukana 18. helmikuuta 1918. Suomen sisällissodan valkoisten joukkoihin hänet sijoitettiin Pietarsaaren tykistökouluun, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1918 Pietarsaaressa järjestetyn patterin kera Karjalan ryhmään, missä patteri liitettiin Karjalan tykistön 5. patteriksi. Tässä joukossa hän osallistui taisteluihin Ahvolan rintamalohkolla, missä hän myös haavoittui pahoin 24. maaliskuuta 1918.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Haavoista parannuttuaan Helin astui takaisin palvelukseen 13. helmikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Kenttätykistörykmentti 3:een, mistä hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1919 Sotaministeriön taisteluvälineosastolle, josta hän erosi vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) vapaaehtoiseen retkikuntaan. Retkikunnassa hän toimi 1. rykmentin kenttäpatterin jaosjohtajana ja otti jaosjohtajana osaa taisteluihin Vitelessä, Tuuloksessa ja Aunuksenkaupungissa, missä hän koki kohtalonsa ja kaatui kaupungin edustalla käydyssä taistelussa 4. toukokuuta 1919. Hänet haudattiin taistelupaikalle.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vääpeli 7. helmikuuta 1918
* Vänrikki 10. toukokuuta 1918
 |  | * Vapaudenmitali 1. lk.
* Vapaussodanmuistomitali soljen kera
* Aunuksen muistomitali
* Jääkärimerkki
 |
**Norio Nagayama** (jap. 永山則夫; 27. kesäkuuta 1949 – 1. elokuuta 1997) oli japanilainen rikollinen ja kirjailija. Hän syntyi Abashirissa Hokkaidōlla ja muutti teini-ikäisenä Tokioon. Siellä hän todisti vuonna 1965 Misao Katagirin ammuskelua. Nagayama itse ampui neljä ihmistä aikavälillä 11. lokakuuta　–　5. marraskuuta 1968. Hän myös ryösti kaksi uhreistaan.

Lapsuudessaan Nagayama oli joutunut äitinsä hylkäämäksi. Isä oli kuollut pojan lapsuusaikana. 

Nagayama pidätettiin 7. huhtikuuta 1969. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1979, mutta vuonna 1981 tuomio lieveni elinkautiseksi. Lievennys jäi voimaan vuonna 1983. Vuonna 1987 Nagayama kuitenkin tuomittiin taas kuolemaan. Tämä päätös vahvistettiin vuonna 1990.

Vankeusaikanaan Nagayama sai mainetta kirjoillaan, joista ensimmäisen hän julkaisi jo vuonna 1971. Teosten joukossa on romaani *Kibashi* (1984). Nagayama antoi tekijänoikeusmaksuja uhrien omaisille ja köyhien lasten hyödyksi etenkin Peruun.

Nagayama teloitettiin hirttämällä elokuussa 1997. Hänen entinen vaimonsa, lakimiehensä ja muut saivat tiedon kuolemasta vasta, kun se pääsi sanomalehtiin. Samana päivänä hirtettiin kolme muuta japanilaista kuolemaantuomittua.

Lähteet
-------

1. ↑  Hirano, Keiji: Killer's letters apt social study, 40 years on *The Japan Times Online*.  3.4.2009. Viitattu 17.9.2009. (englanniksi)
2. ↑  Japan: Secret Executions  1997. Amnesty International.  Arkistoitu 5.8.2009. Viitattu 17.9.2009. (englanniksi)
3. ↑  In Secrecy, Japan Hangs a Best-Selling Author, a Killer of 4 *The New York Times*.  7.8.1997. Viitattu 17.9.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The New York Times: Death Sentence Fuels Japan's Soul-Searching (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani

 |

 |
**Olle Norberg** (s. 1963) on ruotsalainen tekniikan tohtori, joka toimi Ruotsin avaruushallinnon pääjohtajana vuosina 2009–2018.

Norberg toimi satelliittien lennonjohdossa Rymdbolaget-yhtiön palveluksessa Esrange Space Centerissä vuodet 1988–1989. Vuosina 1989–2001 hän valmisteli väitöskirjansa ja toimi Institutet för rymdfysik -instituutissa Kiirunassa. Hän väitteli 1998 Uumajan yliopistossa  Hän toimi sen jälkeen Esrange Space Centerin päällikkönä ja vuonna 2009 yhtiön markkinointijohtajana.

Norberg valittiin Ruotsin avaruushallinnon johtajaksi 29. huhtikuuta 2009, jonka virkakausi alkoi 1. kesäkuuta 2009 ja päättyi 31. toukokuuta 2015. Hän toimi virassaan vuoteen 2018 asti, jolloin hän aloitti työnsä Luulajan teknillisessä yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ny generaldirektör för Rymdstyrelsen utsedd *Regeringskansliet*.  Arkistoitu 10.5.2009. Viitattu 18.1.2021. (ruotsiksi)
2. ↑   Norberg, Olle, Hot plasma measurements in the Earth and Mars environments. IRF scientific report, 0284-1703 ; 247, 1998, isbn=91-7191-500-1
3. ↑  Olle Norberg will be Vice Rector for Space *Luulajan teknillinen yliopisto*. Viitattu 18.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Näringsdepartementets pressmeddelande om utnämningen
**Stefan Antonov Sofijanski** (bulg. Стефан Антонов Софиянски, s. 7. marraskuuta 1951 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. Hän oli Demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили) johtava poliitikko ja Vapaiden demokraattien liiton johtaja, kolminkertainen Sofian pormestari ja väliaikainen pääministeri 1997.

Elämäkerta
----------

Sofijanski opiskeli tilastotiedettä Karl Marxin talouden korkeammassa instituutissa ja oli useissa asemissa viestintä- ja informaatioministeriössä kommunistivallan aikana. Myöhemmin hän liittyi joulukuussa 1989 perustettuun konservatiiviseen Demokraattisen voimien liittoon ja oli mukana Filip Dimitrovin hallituksessa. Hänet valittiin Sofian pormestariksi 1995 ja uudelleen 1999 ja 2003. Vuonna 2005 hän erosi asettuakseen ehdolle parlamenttivaaleissa. Hän oli pääministerinä helmikuusta toukokuuhun 1997 presidentti Petăr Stojanovin nimittämänä virkaa tekevänä pääministerinä ennen kuin Ivan Kostov muodosti uuden hallituksen.

Vuonna 2001 hän ilmoitti jättävänsä Demokraattisten voimien liiton ja muodosti oman puolueensa. Hänen Vapaiden demokraattien liittonsa (Съюз на свободните демократи) pysyi aluksi Demokraattisen voimien liiton osana, mutta siirtyi sitten Bulgarian kansanliiton (Български народен съюз) osaksi, jonka se muodosti Bulgarian agraarisen liiton (BZNS-NS; БЗНС - Народен съюз) ja VMRO – Bulgarian kansallisen liiton (ВМРО - Българско национално движение) kanssa. Sofijanski oli myös Bulgarian väliaikainen Euroopan parlamentin jäsen 1.1.2007 alkaen toukokuun vaaleihin asti, joiden jälkeen hän ilmoitti jättävänsä politiikan kuusitoistavuotisen uransa jälkeen ja puolueen heikon vaalituloksen vuoksi..

Lähteet
-------

1. ↑  ONE MORE RIGHTIST PARTY LEADER IN BULGARIA LEAVES POLITICS Sofia Echo.  Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 01.06.2007.

Bulgarian lippuBulgarian pääministerit

* Filip Dimitrov
* Ljuben Berov
* Reneta Indžova (vt.)
* Žan Videnov
* Stefan Sofijanski (vt.)
* Ivan Kostov
* Simeon Sakskoburggotski
* Sergei Stanišev
* Boiko Borisov
* Marin Raykov (vt.)
* Plamen Orešarski
* Georgi Bliznashki (vt.)
* Boiko Borisov
* Janev (vt.)
* Petkov
**Piet Hubertus Velthuizen** (s. 3. marraskuuta 1986 Nijmegen, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Tällä hetkellä hän pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónassa Hércules CF:n joukkueessa.

Ura
---

### Seurajoukkueet

Velthuizen aloitti ammattilaisuransa vuonna 2006 Vitessen joukkueessa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi kahdeksan ottelua, ja seuraavat kolme kautta hän oli joukkueen ykkösmaalivahti. Vitessen kannattajat valitsivat hänet kausina 2007–2008 ja 2009–2010 vuoden pelaajaksi.

Elokuussa 2010 Velthuizen teki sopimuksen Hércules CF:n kanssa. Sopimus kattaa seuraavat neljä kautta.

  

### Maajoukkue

Velthuizen oli olympiajoukkueen mukana Pekingin olympialaisissa 2008. Maajoukkueeseen hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran ystävyysotteluun 21. maaliskuuta 2008 Itävaltaa vastaan, mutta ensiesiintymisensä kentällä hän teki vasta 5. syyskuuta 2009.

Lähteet
-------

1. ↑   (hollanniksi)
2. ↑   (espanjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Christine Schürrer** (s. 30. kesäkuuta 1976 Hannover, Länsi-Saksa) on saksalainen, joka murhasi kaksi lasta ja vahingoitti vakavasti näiden äitiä vasaralla Ruotsin Arbogassa 17. maaliskuuta 2008. Hyökkäyksen syy oli mustasukkaisuus. Schürrer oli kesällä 2006 aloittanut Kreetalla lyhyen suhteen sittemmin murhaamiensa lasten isäpuoleen, joka oli ollut saarella lomailemassa Schürrerin työskennellessä paikallisessa hostellissa.

Schürrerin murhaamat lapset olivat nimiltään Max ja Saga Jangestig. Murhayrityksestä selvinnyt nainen on Emma Jangestig.

Schürrer syntyi Hannoverissa. Hän asui synnyinkaupunkinsa lisäksi muuallakin Saksassa sekä Yhdysvalloissa, Ateenassa, Kreetalla ja kuukauden Turkissa. Hän opiskeli muun muassa historiaa. Ruotsiin hän matkusti ensi kertaa marraskuussa 2006. Hän olisi halunnut tavata uudelleen Kreetalla tapaamansa ruotsalaisen, mutta tämä ei onnistunut, koska ruotsalainen oli tutustunut toiseen naiseen. Schürrer pettyi syvästi ja ajautui itsemurhayrityksiin. 

Vuonna 2008 Schürrer murhasi 1- ja 3-vuotiaat lapset Arbogassa. 23-vuotias äiti loukkaantui pahoin. Lapset todettiin kuolleiksi, mutta äiti pääsi sairaalaan ja toipui lopulta. Schürrer palasi murhien jälkeen Saksaan, jossa hänet pidätettiin vielä maaliskuun aikana. Saman vuoden syksyllä hänet tuomittiin ruotsalaisessa käräjäoikeudessa elinkautiseen vankeuteen. Tuomio pysyi hovioikeudessa helmikuussa 2009. Tammikuun 2012 alussa Schürrer jätti asianajajansa kanssa korkeimpaan oikeuteen 17-sivuisen valituslupa-anomuksen. Saman vuoden helmikuussa korkein oikeus hylkäsi anomuksen.

Aftonbladet uutisoi helmikuussa 2012, että Schürrer karkotetaan keväällä 2012 Saksaan kärsimään vankeusrangaistuksensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wiman, Erik: Livstid för morden på Max och Saga *Aftonbladet*.  14.10.2008. Viitattu 21.09.2009. (ruotsiksi)
2. ↑  Simpson, Peter Vinthagen: Arboga murderer: 'Sweden not governed by law' *The Local*.  01.04.2009. Viitattu 21.09.2009. (englanniksi)
3. ↑  Arboga child murderer seeks right to appeal *The Local*.  03.01.2012. Viitattu 12.05.2014. (englanniksi)
4. ↑  Bergenfeldt, Carina: Ingen resning för Schürrer *Aftonbladet*.  21.02.2012. Viitattu 12.05.2014. (ruotsiksi)
5. ↑  Wiman, Erik: Schürrer utvisas till Tyskland *Aftonbladet*.  24.02.2012. Viitattu 12.05.2014. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* TV3: Det här är Christine Schürrer (ruotsiksi)
**Magnus Mills** (s. 1954) on englantilainen kirjailija.

Tausta
------

Magnus Mills syntyi Birminghamissa ja muutti Bristoliin. Hän toimi aidantekijänä aikavälillä 1979 - 1986. Vuonna 1986 Mills muutti Lontooseen ja ryhtyi bussikuskiksi.

Tyyli
-----

Millsin tekstille tyypillistä on lyhyt ja toisteinen tyyli, jossa lauseet ja kuvaukset ovat lyhyitä. Hän käyttää paljon dialogia. Magnus Millsin kertomuksissa arkipäiväinen ja absurdi sekoittuvat. 

Magnus Millsin kirjoissa on tyypillisesti tavallisia ihmisiä. Esimerkiksi hänen teoksessaan "Aidantekijät" nimeämättä jäänyt brittiläinen aidantekijöiden esimies joutuu vastaamaan kahden skottilaisen aidantekijän työskentelystä. Hänen alaisistaan hänessä ei ole mitään muuta vikaa kuin se, että hän on englantilainen ja esimies. Kirjassa miehet rakentavat päivisin aitoja ja käyvät iltaisin pubissa - eivätkä saa ainuttakaan aitaa valmiiksi ilman että joku kuolee vahingossa. Millsin kirjassa "Ei mitään uutta idän pikajunasta" päähenkilö taas aikoo kuluttaa aikaa pikkukylässä ja lähteä Intiaan, mutta hänen lähtemiselleen tulee aina pieniä esteitä, joiden seurauksena hän kasvaa paikallisen yhteisön osaksi. Ja lopuksi tulee selväksi että hänelle ei ole edes annettu mahdollisuutta lähteä.

Teokset
-------

* "Aidantekijät" (*"The Restraint of Beasts"*), 1998
* (*"Only When the Sun Shines Brightly"*), 1999
* "Ei mitään uutta idän pikajunasta" (*"All Quiet On The Orient Express"*), 1999
* Taivaanrannan kulkijat" (*"Three to See the King"*), 2001
* (*"The Scheme for Full Employment"*), 2003
* (*"Once in a Blue Moon (stories)"*), 2003
* (*"Explorers of the New Century"*), 2005

Aiheesta muualla
----------------

* Spike Magazinen arvostelu kirjasta "The Restraint of Beasts"

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Eline Berings** (s. 28. toukokuuta 1986 Gent) on belgialainen pika-aitajuoksija.

Nuorten arvokilpailut
---------------------

Berings sijoittui seitsemänneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen 100 metrin aitajuoksussa Sherbrookessa kesällä 2003. Hän voitti saman lajin junioreiden Euroopan mestaruuden Kaunasissa 2005 ajalla 13,41 s. Hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007.

Hallikilpailut
--------------

Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007 Berings sijoittui 60 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin sisäratojen EM-kilpailuissa Torinossa hän voitti saman matkan mestaruuden Belgian ennätysajalla 7,92. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli viides ajalla 8,08. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui viidenneksi ajalla 8,08. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä MM-hallikilpailuissa 2008, 2010, 2014 ja 2018 sekä EM-kilpailuissa 2015 ja 2021.

Ulkoratakilpailut
-----------------

Berings karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa 2009 100 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 12,94, jolla hän sivusi Hengelossa samana kesänä juoksemaansa omaa ennätystään ja samalla myös Belgian ennätystä 12,94. Hänen aikaisempi ennätyksensä oli 12,97, jonka hän juoksi Osakassa elokuussa 2007 karsiutuessaan MM-kilpailujen alkuerissä. Hän karsiutui välierissä Lontoon olympialaisissa 2012 ja alkuerissä Lontoon MM-kilpailuissa 2017.

Berings sijoittui Zürichin EM-kilpailuissa 2014 kahdeksanneksi. Hän karsiutui EM-kilpailuissa välierissä Helsingissä 2012 ja 2018 sekä alkuerissä Göteborgissa 2006 ja Barcelonassa 2010.

Berings on 162 senttimetriä pitkä ja painaa 53 kilogrammaa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradoilla

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 metrin juoksu | 11,77 | Sint-Niklaas | 17. toukokuuta 2007 |
| 100 metrin aitajuoksu | 12,72 | Naimette-Xhovémont | 18. heinäkuuta 2018 |

### Sisäradoilla

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 metrin juoksu | 7,37 | Gent | 21. helmikuuta 2010 |
| 50 metrin aitajuoksu | 6,91 | Liévin | 5. maaliskuuta 2010 |
| 60 metrin aitajuoksu | 7,92 NR | Torino | 6. maaliskuuta 2009 |

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eline Berings**.
* Eline Berings Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Eline Berings *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 27.11.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Eline Berings Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Doucouré palasi mestariksi, Bogdanova ottelukuningatar[vanhentunut linkki] Yle 6.3.2009 Viitattu 7.3.2009
4. ↑  berlin.iaaf.org (Arkistoitu – Internet Archive)
5. 1 2  Eline Berings Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**René de Naurois** (24. marraskuuta 1906 Ranska – 12. tammikuuta 2006) oli ranskalainen lintutieteilijä ja pappi.

Naurois vietti lapsuutensa suurella maatilalla Toulousen lähellä. Jo lapsena hän kiinnostui luonnosta ja linnuista. Hänestä tuli kuitenkin Toulousen katolisen instituutin teologian ja filosofian professori. Toisessa maailmansodassa hän palveli Ranskan armeijan sotilaspappina. 

Vuonna 1954 de Naurois julkaisi kaksi lintutieteellistä artikkelia ranskalaisessa sarjassa *L'Oiseau et la Revue Française d'Ornithologie*, tutkimukset Toulousen alueen ja Marokon petolinnuista. 1959 hän aloitti Luoteis-Afrikan rannikon lintuyhdyskuntien kartoittamisen eteläisestä Marokosta Mauritaniaan. Hän kuvaili ensimmäisenä lintutieteilijänä Banc d'Arquinin lintuparatiisin Mauritanian Nouadhiboun eteläpuolella, missä lepäili ja talvehti suunnattomia määriä euraasialaisia muuttolintuja. Hän raportoi Euraasian ensimmäisistä kuningastiiran (*Sterna maxima*) pesimäyhdyskunnista. Ranskan kansallinen tutkimuskeskus (French Centre National de la Recherche Scientifique) työllisti hänet vuosina 1960–1971, ja tuloksena syntyi väitöskirja *Peuplements et cycles de reproduction des oiseaux de la côte occidentale d'Afrique du cap Barbas, Sahara espagnol à la frontière de la République de Guinée*, joka julkaistiin Kansallismuseon julkaisuissa (Mémoires du Muséum National d'Histoire Naturelle, volume 56) vuonna 1969. de Naurois käytti paljon aikaa tutkiessaan Guineanlahden, Kap Verden ja São Tomé ja Príncipen linnustoa. Nuorena hän keräsi suuren kokoelman linnunmunia. Kokoelma lahjoitettiin Geneven luonnonhistorialliseen museoon Sveitsissä. de Naurois oli American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1971 alkaen.

Muna Ardeola ralloides. Entinen Kokoelma René de Naurois.
de Naurois nimesi linnuista joitakin alalajeja, muun muassa guineanlahdenhempon (*Serinus rufobrunneus*) alalajin *fradei* 1975.

Lähteet
-------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **René de Naurois** Wikimedia Commonsissa

* Muistokirjoitus (NSDL) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  ITIS: Serinus rufobrunneus fradei (Naurois, 1975) (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Dani Juris Musiikkitalossa Helsingin Barokkiorkesterin 15-vuotiskonsertissa.
**Dani Juris** (s. 11. huhtikuuta 1984 Moskova) on suomalainen kuoronjohtaja. Hänen sukujuurensa ulottuvat mm. Keski-Eurooppaan, Lähi-itään ja Etelä-Amerikkaan, ja hänen molemmat vanhempansa ovat pianonsoitonopettajia. Juris aloitti kuoromusiikin harrastuksen Cantores Minores -poikakuorossa ja kuoronjohdon ammattiopinnot vuonna 2004 Helsingin ammattikorkeakoulussa Jani Sivénin johdolla. Syksystä 2008 Juris opiskeli Sibelius-Akatemiassa professori Matti Hyökin oppilaana. Juris suoritti kuoronjohdon A-tutkintokonserttinsa erinomaisin arvosanoin ja valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta joulukuussa 2011. 

Kotikaupungissaan Helsingissä Juris johtaa vuonna 2007 perustamaansa Kamarikuoro Kaamosta sekä sekakuoroa Savolaisen Osakunnan Laulajat. Lisäksi hän on johtanut syksystä 2012 alkaen Helsingin Filharmonista Kuoroa. Hän on myös työskennellyt aktiivisesti korrepetiittorina Suomessa ja Itävallassa. Kuoronjohdon opintojen ohessa Juris on opiskellut pianon- ja harpunsoittoa.

Maaliskuussa 2009 Dani Juris voitti 5. kansainvälisen nuorten kuoronjohtajien kilpailun Slovenian Ljubljanassa. Kilpailun pääpalkinnon ohella hän sai nuorimman kilpailijan palkinnon sekä Europa Cantatin erikoispalkinnon. Lisäksi kolme viidestä kilpailussa mukana olleesta kuorosta valitsi hänet suosikkikilpailijakseen.

Juriksen puoliso on kuoronjohtaja Mikko Sidoroff.

Lähteet
-------

1. ↑  Kamarikuoro Kaamos – Johtaja Kamarikuoro Kaamos.  Arkistoitu 27.9.2013. Viitattu 16.1.2011. (suomeksi)
2. ↑  Dani Juris voitti nuorten kuoronjohtajien kansainvälisen kilpailun Sulasol.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.9.2009. (suomeksi)
3. ↑  Massa, Silja: Kuoronjohtaja-pariskunta kisaa samoista töistä – "Täytyy olla iloinen, jos jompikumpi saa paikan" *Helsingin Sanomat*.  12.10.2014. Viitattu 23.11.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Hans Edmund Wolters** (11. helmikuuta 1915 Duisburg – 22. joulukuuta 1991) oli saksalainen lintutieteilijä.

Wolters vietti lapsuutensa Geilenkirchenissä. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi opettajana, kunnes vuonna 1960 sai viran Bonnin Alexander Koenigin eläintieteellisestä tutkimuslaitoksesta ja museosta, jossa hän toimi vapaaehtoisena lintutieteen osastolla. Vuonna 1966 Wolters nimitettiin lintuosaston kuraattoriksi ja myöhemmin ylikuraattoriksi. 1973 hänet nimitettiin lintutieteen osaston johtajaksi professori Günther Niethammerin kuoltua. Vuosina 1974–1979 Wolters toimitti Alexander Koenig Instituten julkaisuja *Bonner zoologisce Beiträge* ja *Bonner zoologische Monographien*. Jäätyään eläkkeelle 1980 Wolters jatkoi lintuosaston avustajana.

Woltersin ensisijainen tutkimusala oli lintujen luokittelu eli taksonomia. Hän tutki pääasiassa varpuslintuja ja etenkin loistopeippojen (*Estrildidae*), kutojien (*Ploceidae*) ja medestäjien (*Nectariniidae*) heimoja. Hänen pääteoksensa oli vuosina 1975–1982 kirjoitettu *Die Vogelarten der Erde*. 1983 hän julkaisi teoksen *Die Vögel Europas im System der Vögel*, jossa hän esitti joitakin korjauksia edelliseen teokseen.

Wolters valittiin Kansainvälisen lintutieteen komitean (International Ornithological Committee) nimistökomitean (Standing Committee on Ornithological Nomenclature) jäseneksi 1982, jossa hän toimi kuolemaansa saakka. 1971 Bonnin yliopisto myönsi Woltersille kunniatohtorin arvonimen. Hänet valittiin American Ornithologists' Unionin kunniajäseneksi 1991.

Wolters nimesi linnuista tainkutojan (*Malimbus ballmanni*) 1974.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (*The Auk* 109.) (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑  ITIS


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |