recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sinkiittikidesikerö
Sinkiitistä hiottu korukivi
**Sinkiitti** on mineraali, joka koostuu sinkkioksidista sekä rauta- ja mangaaniepäpuhtauksista. Mineraali voi olla väritön, mutta epäpuhtaudet antavat sille yleensä värin, joka voi olla keltainen, oranssi, punainen, ruskea tai vihreä. Punaista sinkiittiä kutsutaan rubiinisinkiksi. Viirun väri on keltainen tai oranssi. Kiteet ovat läpinäkyviä tai läpikuultavia. Ne ovat kidejärjestelmältään heksagonisia ja muodostavat prismoja. Kovuus on Mohsin asteikolla 4. Kemiallinen kaava on ZnO.

Esiintyminen
------------

Sinkiittiä esiintyy metamorfisissa ja rapautuneissa sinkkimalmeissa. Sitä on löydetty Yhdysvalloista, Namibiasta ja Kongosta.

Lähteet
-------

1. ↑  David C. Cook & Wendy L. Kirk: "Sinkiiti", *Mineraalit ja jalokivet*, s. 83. Suomeksi julkaissut Gummerus Kustannus Oy. Suomentanut Kalle Taipale. Gummerus, 2009. ISBN 978-951-20-8083-0.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sinkiitti**.
* Webmineral: Zincite Mineral Data (englanniksi)
* Mindat: Zincite (englanniksi)
* Handbook of Mineralogy: Zincite (englanniksi) (pdf)
**Maa-alkalimetallit** ovat jaksollisen järjestelmän toinen pääryhmä, johon kuuluvat seuraavat alkuaineet: beryllium, magnesium, kalsium, strontium, barium ja radium. Ne kuuluvat alkuaineiden jaksollisen järjestelmän ryhmään 2, jossa atomeilla on vain hapetusluvut +II (yhdisteissä) ja 0 (alkuaineissa), sillä luovuttamalla kaksi elektronia ne pääsevät oktettiin eli näin syntyneillä ioneilla on kahdeksan elektronia uloimmalla kuorellaan samoin kuin jalokaasuilla, jotka ovat äärimmäisen heikkoja reagoimaan muiden alkuaineiden kanssa. (Poikkeus: berylliumionissa on vain kaksi elektronia). Kahden viimeisen kuoren konfiguraatiot ovat seuraavat (kuoren numero n) (n-1)s2(n-1)p6ns2). Tästä juontuu myös maa-alkalimetallien voimakas pelkistämiskyky.
Niiden elektronegatiivisuus on alhainen, tosin korkeampi kuin alkalimetalleilla. Maa-alkalimetallien metallinen luonne on alkalimetalleja heikompi ja useimmat niiden suoloista ovat veteen liukenevia. Niiden metallinen luonne ja sitä myöten myös reaktiokyky kasvaa järjestysluvun kasvaessa. Hyvän pelkistämiskykynsä ansiosta maa-alkalimetallit reagoivat helposti happojen sekä (berylliumia lukuun ottamatta) vedenkin kanssa vetyä vapauttaen, esimerkiksi:

* Ca + 2H2O → Ca(OH)2 + H2

Varsinkin kuumennettuina ne reagoivat helposti myös ilman hapen kanssa muodostaen oksideja.

Elektronegatiivisuuden pienentyessä voimistuu maa-alkalien oksideissa metallin ja hapen välisen sidoksen ioniluonne. Berylliumoksidia lukuun ottamatta muut ovat ioniyhdisteitä ja siten reagoivat veden kanssa muodostaen hydroksideja joiden vesiliuokset ovat emäksisiä.

* BaO + H2O → Ba(OH)2

Nämä muodostuneet hydroksidit liukenevat veteen varsin niukasti, toisin kuin alkali-hydroksidit. Liukenevuus kuitenkin lisääntyy hydroksidin ioniluonteen vahvistuessa. Maa-alkalioksidien emäksinen luonne ilmenee siten, että ne reagoivat varsin helposti happamien oksidien kanssa. Jo huoneenlämmössä niillä on taipumus reagoida mm. ilman hiilidioksidin kanssa muodostaen karbonaatteja:

* CaO + CO2 → CaCO3

Tästä ominaisuudestaan johtuen oksideja on säilytettävä ilmalta eristettyinä. Maa-alkalien oksidit liukenevat helposti myös happoihin muodostaen suoloja:

* Ca(OH)2 + 2HCl → 2H2O + CaCl2

Ryhmän 2 alkuaineiden halidit eli halogeeniyhdisteet liukenevat helposti veteen, kun taas karbonaatit ja sulfaatit ovat niukkaliukoisia. Jos käytetään tiukkaa määritelmää niin beryllium ja magnesium eivät kuulu tähän ryhmään. Ryhmän aineilla on kalsiumiin saakka hyvä lämmönjohtavuus, mutta sitten se romahtaa melko radikaalisti. Berylliumin, magnesiumin ja kalsiumin tiheyksien vaihteluväli on vain 300 kg/m3, mutta kalsiumista eteenpäin tiheydet kasvavat 1 000 kg/m3 per aineväli ja radiumin ja bariumin välillä eroa on peräti 1 500 kg/m3.

Maa-alkalimetallien yleisyys maankuoressa [mg/kg]: beryllium 2,8; magnesium 23 300; kalsium 41 500; strontium 370; barium 425 ja radium 9\*10-7.
Alfred Meyer
**Alfred Meyer** (5. lokakuuta 1891 – 11. huhtikuuta 1945) oli saksalainen virkamies, joka saavutti natsi-Saksassa valtiosihteerin ja itäisten miehitettyjen alueiden valtioministerin aseman.

Meyer oli syntynyt Göttingenissä hallintoviranomaisen poikana. Hän kävi koulunsa Soestissa ja valmistui 1911. Vuonna 1912 hänestä tuli kadettiupseeri 68. jalkaväkirykmentissä. Vuonna 1913 hän suoritti upseerintutkinnon. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli 363. jalkaväkirykmentissä länsirintamalla, ja ansaitsi rautaristin kaksi kertaa. Vuonna 1917 hän haavoittui ja jäi ranskalaisten vangiksi. Hänet vapautettiin 1920 ja hän jätti armeijan yliluutnanttina. Hän opiskeli 1920-luvulla valtiotieteitä, valmistui 1922 ja rupesi kaivosyrityksen johtajaksi. Hän nai Dorothee Capellin 1925. Huhtikuussa 1928 hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja 1929 hänestä tuli paikallinen ryhmänjohtaja. Syyskuussa 1930 hänestä tuli valtiopäivien jäsen ja tammikuussa 1931 kansallissosialistisen puolueen Gauleiter Pohjois-Westfalenissa. Vuonna 1936 hänet oli ylennetty Lippen kuvernööriksi. Vuonna 1941 hän työskenteli natsi-Saksan valtaamien itäisten alueiden ministeriössä Alfred Rosenbergin alaisena. Meyer vastasi alueen taloudesta, politiikasta ja hallinnosta. Hän vastasi työssään Neuvostoliitosta vallattujen alueiden asuttamisesta saksalaisilla, juutalaisten murhaamisesta ja orjatyövoiman haalimisesta Saksaan. Meyer otti osaa Wannseen konferenssiin tammikuussa 1942 Rosenbergin edustajana. Marraskuussa samana vuonna hänestä tuli Pohjois-Westfalenin puolustuskomissaari. Meyer tappoi itsensä Weserjoella 11. huhtikuuta 1945.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Näkymä sisäänkäynnin luota.
**Tennōjin puisto** on viheralue Tennōji-kun suuralueella Osakan eteläosassa. 

Puisto avattiin vuonna 1909. Vuodesta 1990 kävijöiltä on kerätty sisäänpääsymaksua. Puiston alueella on historiallisia kohteita kuten Chausuyama Tumulus, joka on alkujaan Kuroda-klaanin riisivarasto Edo-kauden puolivälistä. Osakan eläintarha ja Osakan kaupungin taidemuseo sijaitsevat myös puiston alueella.

Puiston sisäänpääsyportin läheisyydessä on laajoja kukkaistutuksia ja ruusuköynnösten koristama muuri. Puistoon sisältyy myös lampi ja sen rannalla japanilaistyylinen Keitakuen-puutarha, jonka pinta-ala on 13 700 m2.

Lähteet
-------

1. ↑  Tennoji Park Osaka Info. Viitattu 10.1.2014.
2. ↑  Tennoji Park - This oasis-in-the-city offers a wonderful natural setting complete with Japanese gardens and even a zoo Osaka Prefectural Government.  Arkistoitu 10.1.2014. Viitattu 10.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tennōjin puisto** Wikimedia Commonsissa
**Pahan pauloissa** (tai **Pahan vallassa**, *Force of Evil*) on Abraham Polonskyn ohjaama yhdysvaltalainen film noir vuodelta 1948. Polonsky laati myös käsikirjoituksen yhdessä Ira Wolfertin kanssa. Pääosaa, vedonlyöntihuijauksiin sekaantuvaa lakimiestä New Yorkissa näyttelee John Garfield.

Käsikirjoittajana tunnetuksi tulleen Polonskyn esikoiselokuva on saanut klassikon maineen ja otettiin vuonna 1994 mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn. Pian elokuvan valmistumisen jälkeen Polonsky joutui Hollywoodin mustalle listalle ja ohjasi seuraavan elokuvansa *Tapan sinut, Willie Boy* (1969) vasta kaksi vuosikymmentä myöhemmin.

Martin Scorsese pitää elokuvaa yhtenä omaan uraansa ja ohjaustyyliinsä eniten vaikuttaineista amerikkalaiselokuvista. Hänen mukaansa *Pahan pauloissa* on poikkeuksellinen film noir sikäli, ettei se kerro vain yhdestä rikoksen polulle lähteneestä yksilöstä vaan kokonaisesta moraaliltaan kyseenalaisesta järjestelmästä.

Juoni
-----

Wall Streetin lakimies Joe Morse sekaantuu asiakkaansa laittomiin liiketoimiin, asettaa näin rehellisenä vedonlyöntivälittäjänä toimivan veljensä vaaraan ja joutuu itse päämiehenään toimivan suurrikollisen ja poliisin välienselvittelyn keskelle.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  John Garfield  | … |  Joe Morse
  |
|  Beatrice Pearson  | … |  Doris Lowry
  |
|  Thomas Gomez  | … |  Leo Morse
  |
|  Marie Windsor  | … |  Edna Tucker
  |
|  Howland Chamberlain  | … |  Freddie Bauer
  |

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Helena Ylänen luonnehti elokuvaa sen tv-esityksen alla 1977 klassiseksi moraaliseksi taideteokseksi. Sen suurimpana hienoutena hän piti George Barnesin kuvausta. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa todelliseksi kulttitrilleriksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen".

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pahan pauloissa* Elonetissä.
2. ↑  Complete National Film Registry Listing, National Film Preservation Board, Library of Congress. Viitattu 4.5.2019.
3. 1 2  Romano, Bello: "Pahan pauloissa", *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
4. ↑  Martin Scorsese on Force of Evil (1948) *YouTube*. Viitattu 4.5.2019. (englanniksi)
5. 1 2  Ylänen, Helena:   *Helsingin Sanomat*, 3.12.1977, s. 39. Näköislehden aukeama (tilaajille).
6. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made (Arkistoitu – Internet Archive). Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.
**Sijainti** on paikka, jossa jokin sijaitsee.

Sijainti ilmoitetaan *suoran sijainnin* tai *epäsuoran sijainnin* avulla. Suora sijainti on koordinaattijärjestelmän ja sen mukaisten koordinaattien avulla ilmaistu sijainti. Epäsuora sijainti on hilarakenteen, paikantavan tunnuksen, osoitteen, tai yksiulotteisena etäisyytenä lähtöpisteestä, kuten rautateillä tai maanteillä, tai muun vastaavan yksikäsitteisen järjestelmän avulla ilmaistu sijainti. Hilarakenteella voidaan tarkoittaa esimerkiksi aluejakoa tai hakuruudustoa. 

Merenkulussa sijainnin ilmoittamiseen on käytetty perinteisesti asteita, jotka määrittävät kahdella vapausasteella sijainnin leveyspiirin ja pituuspiirin asteina.

Lennettäessä kolmen vapausasteen paikanmääritykseen voidaan käyttää kolmiulotteisia koordinaatteja, joista yksi on korkeus.

ISO 19100 -standardisarjassa englannin termillä *position* viitataan sijainnin ilmaisevaan tietotyyppiin ja termillä *location* paikkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Geoinformatiikan sanasto TSK 45 2014, Sanastokeskus TSK

Katso myös
----------

* Datumi
* Koordinaattijärjestelmä
* GPS
**Leif Christer Leander Andersson** (s. 24. maaliskuuta 1944 Ähtävä) on suomalainen eläkkeellä oleva professori ja johtaja.

Andersson kirjoitti ylioppilaaksi Pietarsaaren yhteislyseosta 1963, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1970 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingissä 1973 sekä valmistui patologian erikoislääkäriksi Helsingin yliopistosta 1975. Hän jatkoi opintojaan myös Uppsalan yliopistossa 1975–1976 ja Yhdysvaltain La Jollassa sijaitsevassa Scripps Clinic and Research Foundationissa 1989–1990.

Työurallaan Andersson toimi Helsingin yliopiston patologian dosenttina 1975–1981, patologisen anatomian professorina 1981–2012, Suomen Akatemian tutkijaprofessorina 1987–1992, Ruotsin Solnassa sijaitsevan Karoliinisen instituutin patologian professorina 1996–2000 sekä Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin (HUS) patologian ja genetiikan vastuualuejohtajana vuodesta 2002.

Päätyönsä ohessa Andersson on toiminut Suomen patologiyhdistyksen varapuheenjohtajana 1981–1982 ja puheenjohtajana 1983–1984. Hän toimi myös Finska Läkaresällskapetin varapuheenjohtajana 1994–1996 ja puheenjohtajana 1996–1998 sekä Suomen syöpäinstituutissa vuodesta 2004 lähtien. Suomen Tiedeseuran jäsen hänestä tuli 1981, seuran varapuheenjohtajana hän oli 2004–2007 ja puheenjohtajana vuodesta 2007. Medicinarklubben Thoraxin kunniajäsenyys Anderssonille myönnettiin 1995, Finska Läkaresällskapetin 2000 ja Vasa nationin 2004. Vuonna 2006 hänestä tuli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2009.

Andersson on palkittu työstään useasti. Hänelle on myönnetty Anders Jahren palkinto 1981 yhdessä Carl G. Gahmbergin kanssa ja Finska Läkaresällskapetin palkinto 1985. Suomen Tiedeseura palkitsi Anderssonin E. J. Nyströmin palkinnolla 2003 ja hänelle on myönnetty myös J. W. Runebergin palkinto 2007.

Anderssonin kirjallinen tuotanto käsittää noin 320 julkaisua immunologian, membraanibiokemian, patologian, solubiologian ja soluopin aloilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pajala, Lasse & Lagerbohm, John (toim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2011*, s. 53. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit – Finlands professorer 1640–2007*, s. 59. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. ↑  Parkkila-Harju, Marjo (päätoim.): *Suomen lääkärit Finlands läkare 2012*, s. 41. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 2012. ISSN 2323-9492.
4. ↑  List all members by country (Jäsenyysvuosi kohdassa Finland: Myös sivu jäsenestä: Leif C Andersson) Academia Europaea - the Academy of Europe, ae-info.org. Viitattu 18.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Andersson, Leif hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Stephen Thomas
**Stephen Thomas** (6. joulukuuta 1809 Bethel, Vermont – 18. joulukuuta 1903 Montpelier, Vermont) oli yhdysvaltalainen sotilas, poliitikko, juristi ja yrittäjä.

Thomas palveli Unionin armeijassa Yhdysvaltain sisällissodassa toimien valtaosan sodasta everstinä. Thomas kunnostautui erityisesti Cedar Creekin taistelussa lokakuussa 1864, jossa hänen komentamansa divisioona otti vastaan raskaita tappioita hidastaessaan Konfederaation etenemistä. Thomas sai tämän johdosta myöhemmin Yhdysvaltain korkeimman sotilasansiomitalin, Medal of Honorin. Hieman ennen sisällissodan loppua Thomas ylennettiin prikaatikenraaliksi. 

Politiikassa Thomas teki pitkän uran Vermontin paikallispolitiikassa ja hän toimi useiden vuosien ajan Vermontin edustajainhuoneessa sekä kahden vuoden ajan osavaltion varakuvernöörinä. Ennen sisällissotaa Thomas oli demokraatti, mutta hän vaihtoi sodan aikana republikaaniseen puolueeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Phases of the Battle of Cedar Creek *National Park Service*. Viitattu 6.7.2016. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Stephen Thomas (Medal of Honor)
**Vanessa Hinz** (s. 24. maaliskuuta 1992) on saksalainen ampumahiihtäjä. Hän hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Saksan viestijoukkueessa Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015. Hän hiihti avausosuuden MM-kultaa voittaneissa Saksan sekaviestijoukkueessa ja naisten viestijoukkueessa Hochfilzenissä 2017. Hän oli samoissa kisoissa lisäksi kuudes pikakilpailussa ja kahdeksas normaalimatkalla. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui pikakilpailussa viidenneksi ja takaa-ajossa 13:nneksi. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa sekaviestissä. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sai normaalimatkalla ja viestissä hopeaa. Lisäksi hän oli takaa-ajossa viides ja pikakilpailussa 14:s. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti viestissä hopeaa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui takaa-ajossa kuudenneksi, yhteislähdössä kymmenenneksi ja pikakilpailussa 12:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sai viestissä pronssia sekä oli normaalimatkalla neljästoista ja yhteislähdössä viidestoista.

Hinz saavutti ensimmäisen voittonsa ampumahiihdon maailmancupin osakilpailussa Kontiolahden yhteislähdössä maaliskuussa 2018. Tätä ennen hän oli parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Nové Měston takaa-ajokilpailussa kaudella 2014-2015 ja yhteislähdössä kaudella 2016–2017. Toisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti oltuaan kolmas Anterselvan yhteislähdössä tammikuussa 2019. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi 2017–2018, normaalimatkan cupissa toiseksi kaudella 2016–2017 ja yhteislähtöcupissa kolmanneksi 2017–2018.

Hinz oli 2013 Obertillachissa juniorien MM-kilpailussa voittamassa maailmanmestaruutta Saksan viestijoukkueessa. Ampumahiihdon EM-kilpailuissa Hinz on ollut voittamassa Saksan viestijoukkueessa kultaa ja hopeaa.

Lähteet
-------

* Vanessa Hinz Kansainvälinen ampumahiihtoliitto (IBU).  (englanniksi)
Boris Gaquere vuonna 2018.
**Boris Gaquere** (s. 1977) on belgialainen kitaristi.

Gaquere sai ensimmäisen palkinnon Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hän opiskeli Sérgio ja Odair Assadin luokalla. Gaquere osallistui sitten Leo Brouwerin, Roland Dyensin, David Russellin, Roberto Ausselin, Costas Cotsioliksen ja Paulo Bellinatin mestarikursseille. Vuonna 1997 Gaquere perusti Denis Sung-ho Janssensin kanssa kitaraduon, joka sai pian kutsuja esiintymään Belgiassa, Saksassa ja Alankomaissa. Duo julkaisi ensilevytyksensä vuonna 1998.

Gaqueren ensimmäinen sooloalbumi oli San Franciscossa vuonna 2003 äänitetty *Xeque-Mate*. Sittemmin Gaquere on soittanut ja levyttänyt Renato Martinsin, Luc Pilartzin, Yasuji Ohagin ja Sébastien Vachezin kanssa. Vuonna 2011 Gaquere julkaisi Caçamba-kvartetin kanssa albumin, joka koostuu pääasiassa brasilialaisen jazzkitaristi Victor da Costan sävellyksistä. Kaksi vuotta myöhemmin Gaqueren uusi kvartetti Comboio julkaisi albumin, jolla kuultavaan kokoonpanoon kuuluvat harmonikka, bandoneon, kontrabasso, lyömäsoittimia ja kitara.

Gaqueren omia sävellyksiä julkaisevat Les Productions d'Oz Kanadassa, GSP Kaliforniassa ja Editions Henry Lemoine Pariisissa. Teoksiin lukeutuvat kitarasävellys *Obrigado* sekä Columbia Music Entertainment, Ltd. Japanin tilaustyönä sävelletty *Tabi*, jonka levytti ja esitti Shin-ichi Fukuda vuonna 2003. Gaquere on myös sovittanut Antonio Carlos Jobimin lauluja. Vuonna 2013 Gaquere sai Ranskasta tilauksen säveltää konsertto kitaralle, ja tämän tuloksena syntyi kaksoiskonsertto harmonikalle, kitaralle ja jousiorkesterille. *Concerto de Sedan* kantaesitettiin 25. kesäkuuta 2013 Gaqueren soittaessa kitaraa ja Manu Comtén harmonikkaa sekä Rut Schereinerin johtaman Orchestre de l'Opéra de Reimsin säestäessä.

Gaquere on esiintynyt Euroopan suurkaupunkien lisäksi Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Taiwanilla ja Japanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Naxos.com: Boris Gaquere
2. 1 2 3 4 5  Boris Gaquere: Bio


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Vanderlei de Lima valmiina sytyttämään olympiatulen.
**Vanderlei Cordeiro de Lima** (s. 11. elokuuta 1969 Cruzeiro do Oeste) on brasilialainen kestävyysjuoksija ja maratonin olympiamitalisti.

De Lima saavutti maratonilla olympiapronssia Ateenassa 2004. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui sijalle 47 ja Sydneyn olympialaisissa 2000 sijalle 75. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sijoittui 23:nneksi ja Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän keskeytti. Pan-Amerikan kisojen maratonin hän voitti vuosina 1999 ja 2003. Hän voitti Reimsin maratonin vuonna 1994, Tokion maratonin vuonna 1996, Sao Paulon maratonin vuonna 2002 ja Hampurin maratonin vuonna 2004.

168-senttinen ja 54-kiloinen de Lima aloitti työskentelyn maatiloilla kahdeksanvuotiaana isänsä kanssa.  *lähde?*

Välikohtaus Ateenan kesäolympialaisissa 2004
--------------------------------------------

De Lima johti vuoden 2004 kesäolympialaisten maratonia Ateenassa 48 sekunnilla, kun maaliin oli matkaa kahdeksan kilometriä. Katsoja kuitenkin hyökkäsi yllättäen hänen kimppuunsa ja hän menetti rytäkässä noin 20 sekuntia. Neljä kilometriä ennen maalia Italian Stefano Baldini ja Yhdysvaltojen Mebrahtom Keflezighi ohittivat hänet, mutta de Lima ylsi kuitenkin pronssimitalille. Myöhemmin kävi ilmi, että de Liman kimppuun hyökännyt katsoja oli Cornelius Horan, joka oli aiemminkin häiriköinyt urheilutapahtumia, muun muassa juoksemalla Formula 1 -kisassa Silverstonen radalla vuonna 2003.

Brasilian yleisurheiluliitto teki tapahtumasta protestin, mutta se hylättiin. Juoksun jälkeen Kansainvälinen olympiakomitea palkitsi de Liman Pierre de Coubertin -mitalilla hyvästä urheiluhengen osoittamisesta, sillä hän juhli pronssiaan eikä ollut katkera välikohtauksesta. De Lima valittiin Brasiliassa 2004 vuoden urheilijaksi. Rantalentopalloilija Emanuel Rego tarjosi de Limalle olympiakultamitaliaan, mutta de Lima ei liikuttuneena ottanut sitä vastaan.

Olympiatulen sytyttäminen Rion kesäolympialaisissa 2016
-------------------------------------------------------

Vanderlei de Lima sytytti olympiatulen Rion kesäolympialaisissa vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Vanderlei de Lima Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 18.7.2014.
2. ↑  Vanderlei de Lima Bio, Stats, and Results *Olympics at Sports-Reference.com*.  Arkistoitu 28.7.2011. Viitattu 6.8.2016.
3. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Beijing 2015*, s. 122, 124, 449. IAAF, 2015. (englanniksi)
4. ↑  lima vanderlei *marathoninfo.free.fr*. marathoninfo.free.fr. Viitattu 6.8.2016.
5. 1 2   (englanniksi) Viitattu 18.7.2014.
6. ↑  Lilja, Esa: Olympiakisat alkoivat kantaaottavilla avajaisilla – maratoonari Vanderlei de Lima sytytti olympiatulen, Pelé sivuun viime hetkellä *Helsingin Sanomat*.  6.8.2016.  Arkistoitu 6.8.2016. Viitattu 6.8.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
Timo Heinonen on pelannut eniten pääsarjaotteluita Suomessa.
Sami Lehtoranta pitää hallussaan tilaston seitsemättä sijaa.
Tämä on **luettelo 500 runkosarjaottelua pelanneista koripallon miesten SM-sarjan pelaajista**. Vähintään 500 runkosarjaottelua nykyisin Korisliiga-nimisessä sarjassa on kirjannut 13 pelaajaa. Ensimmäinen yli 600 runkosarjaottelua pelannut oli Jarkko Tuomala, jolle runkosarjaotteluita kertyi 623 kappaletta. Vuonna 2017 myös Timo Heinonen ja Antero Lehto ylittivät 600 ottelun rajan ja Heinonen ohitti myös Tuomalan ennätyksen. Luettelon viidettä sijaa hallussaan pitävä Gerald Lee Sr. on ainoa saavutukseen yltänyt ei-suomalaissyntyinen koripalloilija. Sami Lehtoranta saavutti rajapyykin 1. maaliskuuta 2012, Samu Kaaresvirta 8. tammikuuta 2014, Timo Heinonen 2. huhtikuuta 2014, Antero Lehto 8. joulukuuta 2014 ja Petri Virtanen 7. helmikuuta 2015.

Pudotuspelit mukaan luettuina 500 ottelua Suomen miesten pääsarjassa on pelannut 30 pelaajaa. Heinonen on pelannut eniten otteluita myös näin laskettuna, 753 kappaletta. Muut yli 700 runkosarja- tai pudotuspeliottelua pelanneet ovat 731 ottelua pelannut Jarkko Tuomala ja 712 ottelua pelannut Kari-Pekka Klinga.

Luettelo pelaajista
-------------------

     Pelaa edelleen. Päivitetty 22. toukokuuta 2018.

|  | Pelaaja | Ottelut |
| --- | --- | --- |
| 1. | Suomi Timo Heinonen | 651 |
| 2. | Suomi Antero Lehto | 628 |
| 3. | Suomi Jarkko Tuomala | 623 |
| 4. | Suomi Kari-Pekka Klinga | 586 |
| 5. | Suomi Pertti Marttila | 579 |
| 6. | Yhdysvallat/Suomi Gerald Lee Sr. | 571 |
| 7. | Suomi Sami Lehtoranta | 563 |
| 8. | Suomi Erkki Saaristo | 551 |
| 9. | Suomi Petri Virtanen | 548 |
| 10. | Suomi Samu Kaaresvirta | 538 |
| 11. | Suomi Mikael Salmi | 520 |
| 12. | Suomi Petteri Voutilainen | 509 |
| 13. | Suomi Pasi Kauha | 500 |

Lähteet
-------

* Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2  Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Crypt of the NecroDancer** on Brace Yourself Gamesin kehittämä roguelike-rytmipeli Microsoft Windowsille, OS X:lle ja Linuxille. Peli julkaistiin kehittäjän ja Klei Entertainmentin toimesta vuonna 2015. Ennen varsinaista julkaisua peli oli Steamin Early Access -ohjelmassa.

Pelaaminen
----------

Peli koostuu tutkittavista luolastoista, jotka generoidaan satunnaisesti. Peli jakautuu neljään alueeseen. Kaikkiin alueisiin generoidaan kolme tasoa, jonka jälkeen seuraa alueen pomotaistelu. Tasoilta voi löytää ja ostaa satunnaisesti luotuja tavaroita. Osa näistä tavaroista täytyy avata erikseen pelissä esiintyvillä timanteilla.

Viholliset koostuvat erilaisista hirviöistä ja luontokappaleista. Ne liikkuvat musiikkiraidan mukaan ja niiden liikkeet muuttuvat eri iskuilla. Jos pelaaja liikuttaa pelihahmoaan musiikin tahdissa hänet palkitaan tarkkuudesta pelin sisäisillä bonuksilla. Rytmin toistaminen ei kuitenkaan vaadi täydellistä tarkkuutta ja pelaajalla on aikaa muuttaa omaa rytmistystään pelin edellyttämällä tavalla. Rytmi esitetään myös visuaalisesti ruudun alakulmassa. Musiikkiraidan loppuminen tarkoittaa tason loppumista.

Peli aloitetaan Cadence-hahmolla. Uusia hahmoja on mahdollista avata etenemällä pelissä. Eri hahmoilla on omat ominaisuutensa ja toisistaan poikkeavat inventaariot.

Musiikki
--------

Crypt of the NecroDancerin musiikin sävelsi Danny Baranowsky. Musiikki on chiptune voittoista ja rytmitykseltään tanssillista. Pelin pomotasoilla kuullaan perinteisiä musiikkigenrejä chiptune-versiona. Peliin voi lisätä omia kappaleita ja pelata niiden tahdissa. Tuettuja äänitiedostoja ovat MP3 ja OGG.

Grafiikka
---------

Grafiikaltaan Crypt of the NecroDancer jäljittelee varhaisia roguelike-pelejä. Pelaaja katsoo maailmaa ylhäältä käsin ja hahmot liikkuvat 2D-grafiikan säännöillä. Hahmot ovat litteitä ja niiden liike on rajoitettu neljään suuntaan. Värimaailma on monipuolinen; murretut sävyt ja neonvärit ovat yleisiä. Grafiikka korostaa myös pikselimäisyyttä.

Vastaanotto
-----------

Crypt of the NecroDancer on saanut pääosin positiivista palautetta kriitikoilta ja yleisöltä. Sillä on myös ollut ehdokkuuksia eri palkintogaaloista.

Lähteet
-------

1. ↑   (Viitattu 2.12.2015)
2. ↑   (Viitattu 2.12.2015)
3. ↑   (Viitattu 2.12.2015)
4. ↑   (Viitattu 2.12.2015)

Aiheesta muualla
----------------

* *Crypt of the NecroDancer* MobyGamesissa (englanniksi)
*
**Vuotinainen** on karu humusjärvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 99 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on yksitoista kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Vuotinaisen pituus kaakosta luoteeseen on 1,7 kilometriä. Kaupinnokan niemi jakaa altaan eteläiseen ja pohjoiseen osaan, pohjoisosan leveys on 1,3 kilometriä. Vuotinaisen syvin kohta, 14,2 metriä, sijaitsee järven eteläkolkassa. Järven keskivaiheilla on 10,1 metrin syvänne. Saaria on kolme, suurin niistä sijaitsee järven eteläosassa. Vuotinaisen ympäristö on pääosin metsää ja suota.

Vuotinaiseen virtaa vettä lännestä Ruokjärvestä, pohjoisesta Onkimaanjärvestä ja idästä Ali-Paastonjärvestä. Vuotinaisen kaakkoisrannalta lähtee laskuoja Nuijajokeen, joka tunnetaan myös Vuotinaistenjokena. Vuotinaisen kaakkoispuolella sijaitsee Valkjärvi, järvien välisen kannaksen leveys on 200–250 metriä.

Vuotinaisen rannoilla on jonkin verran pientaloja. Järven kuormitus on vähäistä ja ekologinen tila on hyvä. Vesitilavuus on 3,1 miljoonaa kuutiometriä.

Vuotinainen (23.082.1.001) kuuluu Vuotinaisen alueeseen (23.082), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Vuotinaisen alue sijaitsee Uudenmaan ja Kanta-Hämeen rajaseudulla ja siihen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Vuotinainen, Ali-Paastonjärvi ja Yli-Paastonjärvi ovat isoimmat. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön pohjoisosassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Vuotinainen, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 7.5.2021.
3. 1 2 3 4  Vuotinainen *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 7.5.2021.
4. ↑  Vuotinainen. Järviwiki. Viitattu 7.5.2021.
5. ↑  Vuotinaisen alue (23.082). Järviwiki. Viitattu 7.5.2021.
*Naisten Äänen* näytenumeron kansilehti.
**Naisten Ääni** oli Helsingissä vuosina 1905–1949 ilmestynyt yhteiskunnallinen naistenlehti.

Naisasialiitto Unionin vaikutuksesta syntynyt aikakauslehti siirtyi vuonna 1907 nuorsuomalaisten naisten perustaman Suomalaisen Naisliiton äänenkannattajaksi. Sen tavoitteena oli sivistää naisia ja parantaa naisen asemaa yhteiskunnassa. *Naisten Äänen* sisältö käsitteli muun muassa naisten asemaa avioliitossa, siveellisyyttä, raittiutta ja kieltolakia, yhteiskoulua, naisten työaikoja sekä kodin hoitoa. Lehdessä oli myös artikkeleita puolue- ja järjestökokouksista, kertomuksia tapahtumista ja matkoista ulkomaille, opettavaisia runoja ja novelleja, kirja-arvosteluja sekä pieniä kotimaan ja ulkomaan uutisia.

*Naisten Ääni* ilmestyi aluksi kerran kuukaudessa, vuosina 1908–1913 ja 1921–1939 noin kahdesti kuussa ja vuosina 1914–1920 neljänäkymmenenä numerona vuodessa. Vuonna 1940 palattiin kuukausittaiseen ilmestymistiheyteen ja vuodesta 1946 lähtien lehteä julkaistiin vain yhtenä numerona vuodessa. Toimittajina työskentelivät Maikki Friberg (1905–1927), Anni Rautiainen (1927), Ada Äijälä (1927), Helle Cannelin (1927), Hellin Hendolin (1927), Hilja Vilkemaa (1928–1930, 1934–1937 ja 1946–1949), Sylvi Kauhanen (1933), Tuuli Reijonen (1938–1941), Lempi Hanhisalo (1942–1945) ja Göta Salovius (1946–1948). Lehden julkaisijana toimi vuoteen 1910 saakka Ebba Weilin ja vuodesta 1946 lähtien Naisten Äänen kannattajayhdistys.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 10: Aikakauslehdistön historia*, s. 142. Kuopio: Kustannuskiila oy, 1992. ISBN 951-657-327-4.
2. ↑  Niinivirta, Essi: Väärä nainen: Naisten semanttiset roolit Naisten ääni -lehden vaaleja edeltävissä mielipidekirjoituksissa 1907–1945 (Pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopiston suomen kielen, suomalaisugrilaisten ja pohjoismaisten kielten ja kirjallisuuksien laitos, s. 10.) *helda.helsinki.fi*.  2016. Viitattu 10.11.2016.
3. ↑  Kurikka, Jussi & Takkala, Marketta: *Suomen aikakauslehdistön bibliografia 1782–1955*, s. 173. Helsinki: Helsingin yliopiston kirjasto, 1983. ISBN 951-45-3158-2.

Aiheesta muualla
----------------

* *Naisten Ääni* digitoituna kansalliskirjastossa (1905–1910)
**Aluminoni** on auriinitrikarboksyylihapon triammoniumsuola. Sitä käytetään havaitsemaan alumiini-ioneita vesiliuoksista, sillä yhdiste muodostaa punaisen kompleksin suolan Al3+-ionien kanssa.

Aluminonia käytetään myös väriaineiden muodostukseen erilaisten metalli-ionien kanssa. Väriaineet ovat punaisia jos ioni on Be2+ tai Ga3+. Väriaine on tummanvioletti tai ruskeanpunertava jos ioni on Fe3+. Pigmenttien väri voi vaihtua liuoksen pH-arvon mukaan. Happamassa liuoksessa aluminoni ja Sc2+ muodostavat punaisia pigmenttejä, mutta liuokset ovat värittömiä jos liuos ei ole hapan.

Tummanvioletti väriaine neutraalissa vesiliuoksessa, joka on tehty reagoimalla aluminonia ja ferri-ioneita (Fe3+) keskenään.

Lähteet
-------

1. 1 2  WM Haynes, DR Lide, TJ Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 3–32. 95. painos. CRC Press, 2014. ISBN 9781482208689.
2. 1 2  RA Clark, GL Krueger: Aluminon: its limited application as a reagent for the detection of aluminum species.  *Journal of Histochemistry & Cytochemistry*, 1985, 33. vsk, nro 7, s. 729–732. doi:10.1177/33.7.3891845. ISSN 0022-1554. Artikkelin verkkoversio.
**Alumnilla** (lat. *alumnus* ’kasvatti’ < *alere* ’ravita’) tarkoitetaan yleensä jossakin oppilaitoksessa aiemmin opiskellutta henkilöä. Sana *alumni* on alun perin monikkomuoto latinankielisestä sanasta *alumnus*, joka tarkoittaa suojattia, kasvattia tai oppilasta. Alumnitoiminnalla tarkoitetaan näille henkilöille järjestettävää toimintaa. Alumnitoiminnan tavoitteena voi olla esimerkiksi yhteyden säilyttäminen oppilaitoksen ja sen entisten oppilaiden välillä tai yhteyksien luominen alumnien välille. 

Alumnitoiminnalla on pitkät perinteet muun muassa Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomessa alumnitoiminta on yleistynyt lähinnä korkeakouluissa 1990-luvulta lähtien. Lähes jokaisella ammattikorkeakoululla ja yliopistolla on omat alumniyhdistyksensä, jotka tarjoavat entisille opiskelijoilleen muun muassa täydennyskoulutusta. Korkeakoulujen alumnitapahtumissa jaetaan tietoa uusimmasta tutkimuksesta ja vaihdetaan kuulumisia puolin ja toisin. Myös korkeakoulut hyötyvät, kun alumnit tuovat opetuksen ja tutkimuksen kehittämiseksi kokemuksia työelämästä. Alumnit toimivat myös mentoreina jakamalla omaa asiantuntemustaan ja kontaktejaan alalle tuleville opiskelijoille.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alumni**.
* Helsingin yliopiston alumniyhdistys
* Ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen alumnien kirjoittamia kuvauksia työstään (Töissä.fi)
**Macintosh File System** (**MFS**) on tiedostojärjestelmä, jonka Apple Computer kehitti Macintosh 128K -tietokoneen 400 kt:n levykkeitä varten. MFS julkaistiin tammikuussa 1984 ja se korvattiin Hierarchical File System -tiedostojärjestelmällä syyskuussa 1985. Mac OS tuki MFS-tiedostojärjestelmää versioon 7.5.5 saakka, vain tiedonluvun osalta versioon 7.6.1 saakka.

MFS sisälsi mekanismeja, jotka tukivat Macintosh 128K:n muistinhallintaan liittyvien osoittimien käyttöä. Jokaisella tiedostolla oli erillinen resurssitietue (engl. *resource fork*), joka sisälsi osoittimia tiedoston ikoniin tai muuta vastaavaa, nopeasti tarvittavaa metatietoa. Resurssitietue oli osa levyindeksiä, jolloin sen sisältämä data oli saatavilla ilman varsinaisen tiedoston avaamista. Resurssitietueita käytetään Macintosheissa edelleen*lähde?*. Resurssitietueen lisäksi MFS tarjosi tiedostoille erillisen tietueen metatiedon tallentamista varten, jota käytettiin graafisen käyttöliittymän tarpeisiin. Tiedostojen nimille MFS varasi 255 merkkiä eikä nimeen tarvinnut lisätä tiedostopäätettä tiedostotyypin tunnistusta varten. Finder kuitenkin rajoitti tiedostonimen pituudeksi 63 (myöhemmin 31) merkkiä.

MFS ei tukenut hakemistoja, mutta Finderin avulla levyn sisältö pystyttiin näyttämään juurihakemistona ja sen alihakemistoina. Hakemistoihin ei pystynyt tekemään uusia hakemistoja. Juurihakemistossa oli aina yksi tyhjä hakemisto, jonka uudelleennimeäminen tai sinne tiedostojen kopioiminen aiheutti uuden tyhjän hakemiston luomisen. MFS tallensi tiedosto-hakemisto osoitinpareja yhdessä tiedostossa, josta Finder luki joko juurihakemiston tai alihakemiston sisällön tarpeen mukaan. MFS pystyi osoittamaan levytilaa 20 megatavuun tai 1 400 tiedostoon saakka. Macintosh 128K:n julkaisemisen aikaan systeemin rajoitus oli lähinnä teoreettinen, sillä Macintoshin levykeasema käytti 400 kt:n kokoisia levykkeitä. Suurin teoreettinen tiedostonkoko oli 256 Mt ja järjestelmä pystyi käyttämään päivämääriä väliltä 1. tammikuuta 1904 – 6. helmikuuta 2040.

Lähteet
-------

1. ↑  Bruce Horn, The Grand Unified Model (1) - Resources, Folklore.org (englanniksi). Luettu 22.11.2006.
2. ↑  Developer Connection, Resource File Format, Apple (englanniksi). Luettu 22.11.2006.
3. ↑  Bruce Horn, The Grand Unified Model (2) - The Finder, Folklore.org (englanniksi). Luettu 22.11.2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Apple Tech Article 9502 - Mac OS 7.x MFS-tuki
* MacTech Volume 1, Issue 5: Disks - Macintosh 128K:n levykkeen rakenne (huhtikuu 1985)
* MFS-levykkeiden käyttäminen uudemmissa järjestelmissä
* Fred's Follies - HFS:n ja MFS:n yhteensopivuus vanhojen Macintoshien ROM-muisteissa
* Q&A: Mac Plus (Arkistoitu – Internet Archive) - MFS:n rajoitukset
**Mario Seidl** (s. 8. joulukuuta 1992) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti, joka edustaa TSU St. Veit -seuraa.

Yhdistetyn maailmancupissa Seidl kilpaili ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä helmikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Ramsaussa joulukuussa 2012 oltuaan 12:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Almatyssa helmikuussa 2013 sijoittuen viidenneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Pyeongchangissa helmikuussa 2017. Seuraavan päivän kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Kauden 2016–2017 kokonaispisteissä hän sijoittui kuudenneksi. Kaudella 2017–2018 hän oli kolmas Oslossa. Kaudella 2018–2019 Seidl saavutti kauden avauskisassa Rukalla ensimmäisen osakilpailuvoittonsa maailmancupissa. Lisäksi hän oli kolmas Val di Fiemmen ensimmäisessä kilpailussa tammikuussa 2019. Chaux-Neuvessa hän voitti triplan kolmannen kilpailun. Lahdessa hän oli kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. Kaudella 2021–2022 hän oli Oslossa toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes.

Seidl saavutti Lahden MM-kilpailuissa 2017 pronssia joukkuekilpailussa. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän oli neljäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa kolmastoista. Joukkuekilpailussa hän sai pronssia. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti joukkuekilpailusaa pronssia, sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa neljänneksi ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Seidl saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja oli suurmäen Gundersen-kilpailussa kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa 13:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mario Seidl Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mario Seidl**.
* Mario Seidlin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Xiongnujen hallitseman alueen rajat 200-luvulla eaa.
**Xiongnut** (kiin. 匈奴, mong. Хүннү улс, ven. Ху́нну) oli nomadikansa, joka asui Pohjois-Kiinassa Ilin tasangoilta Mongolian maanviljelysalueille saakka ulottuvalla alueella. He asuivat pohjoisessa Kiinassa ainakin Qin- ja Han-dynastioiden aikana 221 eaa. – 220 jaa. Joidenkin tietojen mukaan heitä oli siellä vielä 300–430 jaa. jolloin Pohjois-Kiinassa hallitsivat barbaarikansat. 

Xiongnut sotivat naapurikansojen, kuten Dingling- ja Yuezhi-heimon, kanssa. He hyökkäsivät myös Shaanxin alueelle.

Xiongnuilla oli valtakunta, jonka ensimmäinen johtaja oli Touman (noin 220–209 eaa.). Toinen merkittävä hallitsija oli nimeltään Modu (noin 209–174 eaa.).

Samoihin aikoihin Keltaisenjoen seudulla oli Ordoksen kulttuuri.

Jotkut tutkijat ovat 1700-luvulta asti esittäneet, että Eurooppaan 300-luvulla tyhjästä ilmestyneet hunnit olivat xiongnuja. Nykytutkijat eivät kuitenkaan pidä tätä teoriaa uskottavana todisteiden puutteen vuoksi.

Kieli
-----

Xiongnujen joukossa oli useita kansoja ja kieliä, mutta mahdollisesti varsinainen xiongnujen kieli on ollut jenisiläissukuinen kieli. Esimerkkejä samanlaisuuksista on xiongun sana "sakdak" 'kenkä' ja ketin sana "saagdi" 'kenkä', sekä xiongun "kʷala" 'poika', arinin kielen "bikjal" 'poika' ja ketin "qalek" 'lapsenlapsi'. Kieli on ollut todennäköisesti läheistä sukua pumpokolille.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulrich Theobald: Chinese History – Xiongnu *Chinaknowledge*.  15.12.2012. Viitattu 5.2.2015. (englanniksi)
2. ↑  The Xiongnu Empire *All Empires*. Viitattu 7.2.2015. (englanniksi)
3. ↑  Joshua J. Mark: Huns *World History Encyclopedia*.  25.4.2018. Viitattu 22.4.2022.
4. ↑  Alexander Vovin: Did the Xiongnu Speak a Yeniseian Language?

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Xiongnut**.
* Barbarians. Spooskrus.tripod.com
* Mongolia. Country studies
**Batulo Essak Mohamed** (s. 16. huhtikuuta 1967 Mogadishu) on somalialaissyntyinen kätilö ja terveydenhoitaja sekä Vuoden pakolaisnainen vuodelta 2000. Hän toimii kansalaisjärjestö African Caren puheenjohtajana.

Essak syntyi Mogadishussa vanhempiensa esikoisena. Perheen isä siirtyi diplomaattiuralle vuonna 1976 ja muutti työnsä mukana Mosambikiin, Moskovaan ja Etiopiaan. Perheen sihteeriäiti kantoi päävastuun lapsista. Vanhemmat kannustivat Batuloa opiskelemaan, ja valmistuttuaan ylioppilaaksi Mogadishussa vuonna 1985 Essak muutti Neuvostoliittoon opiskelemaan Moskovan lääketieteelliseen instituuttiin. Hän valmistui kätilöksi vuonna 1990.

Somalian sisällissodan ja Neuvostoliiton hajoamisen myötä Essak haki turvapaikkaa Suomesta vuonna 1991. Hän vietti ensimmäiset kuukautensa maassa pakolaisten vastaanottokeskuksessa Lapinjärvellä, minkä jälkeen hän muutti Kemiin. Vuonna 1994 Essak muutti Helsinkiin ja suoritti jatko-opintoja Kätilöopistossa saadakseen ammattioikeuden. Hän valmistui vuonna 1995 ja sai työpaikan Naistenklinikalta. Hän valmistui terveydenhoitajaksi Laurea-ammattikorkeakoulusta vuonna 2004. Suomen kansalaisuuden hän sai vuonna 1998.

Suomen Pakolaisapu valitsi Essakin Vuoden pakolaisnaiseksi 2000. Kunnallisvaaleissa 2004 hänet valittiin Vantaan kaupunginvaltuustoon. Essak sai Naisjärjestöjen Keskusliiton Aleksandra-palkinnon vuonna 2006. Hänet valittiin vuonna 2008 ulkoministeri Alexander Stubbin nimittämään ja Jorma Ollilan johtamaan maabrändivaltuuskuntaan. Essak on toiminut vuodesta 2002 kansalaisjärjestö African Caren puheenjohtajana ja vuodesta 2004 Hivpointissa monikulttuurisen työn suunnittelijana.

Essak oli vuosina 1997–2006 naimisissa lindkoskelaisen maanviljelijä Robert Johanssonin kanssa. Heillä on vuonna 1998 syntynyt poika. Lisäksi Essakilla on vuonna 2017 syntyneet kaksoset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kajava, Maija: / Batulo Essak (1967 - ) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  15.1.2010 (päivitetty 22.10.2019). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.10.2019.
2. ↑   [vanhentunut linkki]
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Berghäll, Anna: Suomalialainen *Maailman kuvalehti*.  12.6.2004. Kepa.  Arkistoitu 23.11.2007. Viitattu 14.1.2011.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Celgene Corporation** on yhdysvaltalainen lääketeollisuusyritys, joka kehittää, tuottaa ja markkinoi lääkkeitä syövän sekä muiden vaikeiden immuuni- ja tulehdussairauksien hoitoon. Se on pörssiyhtiö, jonka osake kuuluu Nasdaq-100- ja S&P 500 -indekseihin.

Celgenen kliinisten tutkimusten kohteina ovat erityisesti multippeli myelooma, myelodysplastinen oireyhtymä, krooninen lymfaattinen leukemia (KLL), non-Hodgkinin lymfooma (NHL), glioblastooma sekä munasarja-, haima- ja eturauhassyöpä.

Celgenen Suomessa myytäviä valmisteita ovat syöpälääkkeet *Abraxane* (paklitakseli), *Imnovid* (pomalidomidi), *Revlimid* (lenalidomidi), *Thalidomide Celgene* (talidomidi) ja *Vidaza* (atsasitidiini) sekä tulehduslääke *Otezla* (apremilasti).

Historiaa
---------

Celgene syntyi vuonna 1986, kun se eriytettiin omaksi yhtiökseen vasta fuusioituneesta Hoechst Celanese -yhtiöstä. Celgene on kasvanut vuosituhannen vaihteesta lähtien monin yritysostoin. Vuonna 2000 Celgene osti Signal Pharmaceuticals -yhtiön, vuonna 2002 Anthrogenesis-yhtiön, vuonna 2008 Pharmion-yhtiön ja seuraavana vuonna Gloucester Pharmaceuticals -yhtiön. Vuonna 2010 Celgene ja Abraxis BioScience Inc. ilmoittivat fuusiostaan, ja vuonna 2012 ostettiin Avila Therapeutics.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  #535 Celgene, Forbes Global 2000. Viitattu 4.1.2016.
2. 1 2  Tietoja meistä, Calgene Oy. Viitattu 4.1.2016.
3. ↑  Celgene, Lääkeinfo. Viitattu 4.1.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Celgene
Paperinauhassa olevat reiät edustavat Baudot-koodia.
**Baudot-koodi** on kaukokirjoitinlaitteissa käytetty merkistö, jonka historia alkaa ranskalaisen Émile Baudot’n 1870-luvulla kehittämästä ensimmäisestä kaukokirjoittimesta. Baudot-koodia voidaan luonnehtia 5-bittiseksi, vaikka biteistä ei vielä puhuttu kaukokirjoittimien yhteydessä eikä tekniikkaa osattu yleensä yhdistää binäärijärjestelmään. Alun perin Baudot-koodia syötettiin 5-näppäimisellä koskettimistolla, jossa kunkin koskettimen voi sanoa vastanneen yhtä lähetettävän merkin bittiä.

Kaukokirjoittimeen kirjoituskonemaisen näppäimistön liittänyt Donald Murray teki vuonna 1901 muutoksia myös Baudot-koodiin, ja myöhemmin amerikkalainen lennätinyhtiö Western Union teki vielä lisämuutoksia. Merkistöön lisättiin ohjauskoodeja, ja esimerkiksi ranskan kielen É-kirjain jäi pois. 1930-luvulla Western Unionin merkistön pohjalta laadittiin **ITA2** (*International Telegraph Alphabet No 2* eli kansainvälinen sähkötysaakkosto nro 2), joka tunnetaan myös Kansainvälisen televiestintäliiton (CCITT:n) standardina **CCITT No 2**. Nykyään Baudot-koodilla tarkoitetaan yleensä juuri ITA2-merkistöä, jota käytetään yhä radioamatöörien RTTY-liikenteessä ja kuulovammaisten tekstipuhelimissa.

1960-luvulla Baudot-koodin seuraajaksi kaukokirjoittimissa ja tietokoneissa kehitettiin 7-bittinen ASCII-merkistö, johon mahtui enemmän merkkejä (esimerkiksi kirjaimista erikseen sekä suuraakkoset että pienaakkoset). Moni Asciihin sisältyvä ohjauskoodi periytyy Baudot-koodista, mutta merkkien järjestys on erilainen.

ITA2
----

Baudot-koodissa on käytössä kaksi tilaa, joista *kirjaintilassa* voidaan kirjoittaa suuraakkosia ja *kuviotilassa* numeroita sekä väli- ja erikoismerkkejä. Tilasta toiseen voidaan vaihtaa erityisillä ohjauskoodeilla: ITA2-merkistössä koodi LTRS vaihtaa kirjaintilaan ja FIGS vaihtaa kuviotilaan.

Seuraavissa kaavioissa merkkikoodit on ilmaistu heksadesimaalimuodossa, mikä rinnastaa ne nykyaikaisiin tietokonemerkistöihin. Merkkien järjestys vaikuttaa ASCII-koodaukseen nähden täysin epäloogiselta, mutta tämä selittyy muun muassa sillä, että yleisemmin käytetyt koodit haluttiin saada helpommiksi tuottaa koskettimistolla. Ratkaisu liittyy samaan aikaan latomakoneissa käytettyyn ETAOINSHRDLU -näppäimistöön, koodaus pyrkii antamaan nopeimmin näppäiltävät ja helpoimmin erotettavat koodit englanninkielen yleisimmille kirjaimille. Myös omaksuttavuus ja yhteydet Morse-sähkötysaakkostoon saattoivat vaikuttaa järjestykseen.

### Kirjaintilan merkit

```
| 00 NUL | 01 E   | 02 LF  | 03 A    |
| 04 SP  | 05 S   | 06 I   | 07 U    |
| 08 CR  | 09 D   | 0A R   | 0B J    |
| 0C N   | 0D F   | 0E C   | 0F K    |
| 10 T   | 11 Z   | 12 L   | 13 W    |
| 14 H   | 15 Y   | 16 P   | 17 Q    |
| 18 O   | 19 B   | 1A G   | 1B FIGS |
| 1C M   | 1D X   | 1E V   | 1F LTRS |
```

### Kuviotilan merkit

```
| 00 NUL | 01 3   | 02 LF  | 03 -    |
| 04 SP  | 05 '   | 06 8   | 07 7    |
| 08 CR  | 09 ENQ | 0A 4   | 0B BEL  |
| 0C ,   | 0D !   | 0E :   | 0F (    |
| 10 5   | 11 +   | 12 )   | 13 2    |
| 14 £   | 15 6   | 16 0   | 17 1    |
| 18 9   | 19 ?   | 1A &   | 1B FIGS |
| 1C.   | 1D /   | 1E ;   | 1F LTRS |
```