recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juhava** on suomalainen kynttilätehdas, joka on erikoistunut puhtaasta steariinista käsityönä valmistettuihin kynttilöihin, joita käytetään muun muassa kirkoissa. Juhavan toiminta käynnistyi 1942 vanhassa navetassa Etelä-Haagassa, silloisessa Haagan kauppalassa. Toiminnan laajetessa valmistus siirtyi 1960-luvulla Helsingin Tehtaankadulle ja sieltä 1979 Lohjalle.

Suomen Kirkon Sisälähetysseura osti Juhavan vuonna 1988. Vuodesta 2015 lähtien Juhavan kynttilätehdas on sijainnut Pieksämäellä entisissä Raamattutalon tiloissa. Juhava on vuoden 2022 alusta ollut osa Sacrum-Kotimaa Oy:n toimintaa ja se valmistaa alttari- ja kastekynttilöiden lisäksi kruunu- ja pöytäkynttilöitä.

Toimintansa aikana Juhavalle ovat suunnitelleet designkynttilöitä muiden muassa Kaija Aarikka ja Timo Sarpaneva, jonka erityisesti Festivo-kynttiläjalkaan suunnittelema antiikkipallokynttilä otettiin vuonna 2017 uudelleen tuotantoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkkokynttilät valmistuvat nykyään Pieksämäellä – erilaisia malleja yli 20 *savonsanomat.fi*.  21.12.2016. Viitattu 27.1.2022.
**Zheng Cao** (9. heinäkuuta 1966 Shanghai – 21. helmikuuta 2013 San Francisco) oli kiinalaissyntyinen, sittemmin Yhdysvaltoihin muuttanut oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.

Cao osallistui kesällä 1994 San Franciscon oopperan Merola-oopperaohjelmaan ja sai seuraavaksi kahdeksi vuodeksi Adler-stipendin. Tämän jälkeen hän pääsi esiintymään sekä San Franciscossa että muualla useissa rooleissa, joihin kuuluivat Siebel (*Faust*), Idamante (*Idomeneo*), Baba Turkkilainen (*Hulttion tie*), Cherubino (*Figaron häät*) ja Suzuki (*Madama Butterfly*). Vuonna 2008 Cao nähtiin nimiroolissa Stewart Wallacen *The Bonesetter's Daughter* -teoksen kantaesityksessä. Samoihin aikoihin hän alkoi kärsiä kivuista, joiden aiheuttajaksi todettiin levinneisyysluokituksen 4 keuhkosyöpä, jonka kasvaimia oli myös aivoissa ja muualla. Aluksi tauti saatiin kuriin ja Cao jopa rakastui onkologiinsa, David Larsoniin; Caon aiempi kumppani oli kymmenen vuoden ajan ollut näyttelijä Troy Donahue. Sairauden eteneminen jatkui hoidoista huolimatta.

Vuonna 2012 Cao esiintyi tapahtumassa, jossa perustettiin Merola-oopperaohjelman Zheng Cao -oopperasäätiö. Se tukee vuosittain tulevia Merola-taiteilijoita – joko mezzosopraanoja tai Aasiassa tai Tyynen valtameren saarilla taustat omaavia.

Helmikuussa 2013 Caon kuoli kotonaan. Hänelle olivat paikalla jättämässä jäähyväisensä muiden muassa mezzosopraanon kanssa avioitunut onkologi David Larson, laulajan molemmat vanhemmat sekä mezzosopraano Frederica von Stade, säveltäjä Jake Heggie, sellisti Emil Miland, kirjailija Amy Tan ja sopraano Nicolle Foland.

Lähteet
-------

1. ↑  SFGate: Zheng Cao: Beloved Shanghai-born singer dies
2. 1 2 3 4  San Francisco Classical Voice: The Loss of Zheng Cao (1966-2013)
3. ↑  ABC News: Opera Singer Had Months to Live, But New Treatments Eliminated Cancerous Tumors

Aiheesta muualla
----------------

* Zheng Cao Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Clotilda**, toisinaan **Clotilde**, oli kuunari ja viimeinen orjalaiva, joka vei ihmisiä orjiksi Afrikasta Yhdysvaltoihin. Se pääsi perille Alabamaan Mobilen satamaan syksyllä 1859 tai 9. heinäkuuta 1860. Orjien tuonti oli kielletty jo vuoden 1808 alusta. Laivalla oli 110–160 afrikkalaista.

Laivan kapteeni oli William Foster. Hän työskenteli varakkaalle mobilelaiselle meriliikennettä harjoittavalle telakanomistajalle Timothy Meaherille, jonka telakalla *Clotilda* oli vuonna 1856 rakennettu. *Clotilda* oli kaksimastoinen kuunari, joka oli 26 metriä pitkä ja 7 metriä leveä.

Kapteeni oli tietoinen toimiensa lainvastaisuudesta ja pelkäsi kiinni jäämistä, ja siksi hän saapui satamaan yöllä, jätti tuomisensa jokilaivoihin, poltti laivan ja lopuksi upotti sen.

*Clotilda* löytyi vuoden kestäneiden etsintöjen jälkeen keväällä 2019 Mobilejoen pohjasta.

Pisimpään laivalla tulleista eli Cudjo Lewis (afrikkalaiselta nimeltään Kazoola), joka oli vuonna 1935 kuollessaan 114-vuotias. Häntä haastateltiin vuonna 1927 *Journal of Negro History* -julkaisuun, ja myös lehtiin häntä haastateltiin usein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  David Pilgrim: Cudjo Lewis: Last African Slave in the U.S.? *Jim Crow Museum, Ferris State University*.  2005. Viitattu 24.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Clotilda wreck: 'Last US slave ship' found in Alabama *BBC*.  23.5.2019. Viitattu 24.5.2019. (englanniksi)
*C. perfringens* bakteerin alfatoksiinin rakenne.
*Clostridium perfringens* alfatoksiini on *C. perfringens* bakteerin tuottama ekstoksiini, eli myrkky, jota bakteeri erittää ympäristöönsä. Alfatoksiini on *C. perfringens* bakteerin tärkein virulenssitekijä eli taudinaiheuttamistekijä kaasukuoliossa.

### Kliininen merkittävyys

Alfatoksiini kuuluu bakteerien fosfolipaasi C entsyymiperheeseen. Fosfolipaasi C ominaisuuksiin kuuluu eläinsolujen pinnan fosfolipidien hajottaminen, joka kaasukuoliossa johtaa hemolyysiin eli veren punasolujen hajoamiseen. *In vitro* ja *in vivo* hiirikokeiden perusteella entsyymiaktiivisuuden lisäksi kaasukuoliossa alfatoksiini häiritsee immuunipuolustuksen neutrofiilien erilaistumista. *C. perfringens* infektiossa alfatoksiini päätyy luuytimeen, jossa se häiritsee neutrofiilien esiasteen kehittymistä täysin toimivaksi immuunipuolustuksen soluksi. Kehittymisen estäminen vapauttaa epäkypsiä neutrofiileja kudokseen, jolloin immuunipuolustus toimii heikommin bakteeri-infektiota vastaan. Immuunipuolustuksen häiritseminen antaa bakteerille etulyöntiaseman, kun infektio pääsee etenemään häiriintymättä.

Lähteet
-------

1. ↑  Masahiro Nagahama, Masaya Takehara, Julian I. Rood: Histotoxic Clostridial Infections.  *Microbiology Spectrum*, 5.7.2019, nro 4. doi:10.1128/microbiolspec.GPP3-0024-2018. ISSN 2165-0497. Artikkelin verkkoversio.  en
2. ↑  Masaya Takehara, Teruhisa Takagishi, Soshi Seike, Kaori Ohtani, Keiko Kobayashi, Kazuaki Miyamoto: Clostridium perfringens α-Toxin Impairs Innate Immunity via Inhibition of Neutrophil Differentiation.  *Scientific Reports*, 2016-09, nro 1, s. 28192. PubMed:27306065. doi:10.1038/srep28192. ISSN 2045-2322. Artikkelin verkkoversio.  en
**Kalabancoro** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla kymmenen kilometriä Bamakon keskustasta etelään. Kunnassa on 161 900 ja kylässä 96 200 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).

Kalabancoron kunnan pinta-ala on 219,75 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Katin piirin Baguinéda-Campin, idässä Mountougoulan, etelässä Sanankoroban ja lännessä Mandén kuntiin sekä pohjoisessa Bamakon kaupunkipiirikuntaan. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsäsavannia.

Kuntaan kuuluu 12 kylää. Se on osa Bamakon esikaupunkialuetta. Asukasmäärä on moninkertaistunut 2000-luvun aikana. Suurimmat etniset ryhmät ovat bambarat, fulbet ja mandinkat. Lisäksi on lukuisten muiden kansallisuuksien edustajia. Vallitseva uskonto on islam. Vähemmistöinä on animisteja ja kristittyjä.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Suuri osa asukkaista käy ansiotöissä Bamakossa.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 5.5.2018.
2. 1 2 3  Kouma, Mamadou: Dynamiques périurbaines à l’épreuve de la décentralisation : l’expérience de la commune de Kalabancoro au Mali *docplayer.fr*. Viitattu 5.5.2018.
3. 1 2 3  Plan sectoriel de développement de la commune rurale de Kalabancoro *geradsn.org*.  2007.  Arkistoitu 19.6.2018. Viitattu 5.5.2018.
Larry Charles Toronton elokuvajuhlilla 2008.
**Larry Charles** (s. 20. helmikuuta 1956) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten ohjaamistaan elokuvista *Borat* (2006), *Brüno* (2009) ja *Diktaattori* (2012), joiden pääosassa esiintyi Sacha Baron Cohen.

Charles esiintyi stand up -koomikkona 1970-luvulla kunnes hänet 1980-luvun alussa palkattiin käsikirjoittamaan sketsisarjaa *Fridays*. 1990-luvulla hän käsikirjoitti lukuisia jaksoja sarjoihin *Seinfeld*, *Hulluna sinuun* ja *Dilbert*. Vuonna 2000 Charles alkoi työskennellä myös ohjaajana ja hän on ohjannut jaksoja Larry Davidin sarjasta *Jäitä hattuun*. Hän on myös tuottanut muutaman jakson sarjasta *Entourage*.

Ensimmäisen elokuvansa *Masked and Anonymous* Charles ohjasi vuonna 2003. Hän käsikirjoitti elokuvan yhdessä Bob Dylanin kanssa salanimillä ja elokuvassa Dylan näytteli myös pääosaa. Nimekkäästä näyttelijäkaartista huolimatta elokuva jäi kuitenkin vähälle huomiolle. Charlesin seuraava ohjaus *Borat* oli paljon menestyksekkäämpi. Charles korvasi *Boratin* ohjaajana Todd Phillipsin, joka lähti kesken elokuvan teon. Vuonna 2008 Charles ohjasi Bill Maherin tähdittämän ja käsikirjoittaman humoristisen dokumentin *Uskomatonta*.

Filmografia ohjaajana
---------------------

* *Masked and Anonymous* (2003)
* *Borat* (2006)
* *Uskomatonta* (2008)
* *Brüno* (2009)
* *Diktaattori* (2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Absolutely Absurd: The World Of Larry Charles *NPR*.  16.10.2008. Viitattu 13.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Hillis, Aaron: The Real Bob Dylan *ifc.com*.  13.5.2009. Viitattu 13.8.2009. (englanniksi)
3. ↑  Alsup, Benjamin: All the World's a Joke and Larry Charles Is Just Pressing Record *Esquire*.  3.10.2008.  Arkistoitu 17.8.2009. Viitattu 13.8.2009. (englanniksi)
4. ↑  Billington, Alex: School for Scoundrels' Director Todd Phillips Interview *firstshowing.net*.  27.9.2006. Viitattu 13.8.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Larry Charles Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Fast Food Nation**  on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Richard Linklaterin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu löyhästi Eric Schlosserin samannimiseen dokumentaariseen kirjaan. Elokuva kuvattiin Meksikossa, Texasissa ja Coloradossa.*lähde?* Elokuvan tuottivat Participant Productions ja Recorded Picture Company HanWay Filmsille ja BBC Filmsille. 

Elokuvan ensi-ilta oli 19. toukokuuta 2006 Cannesin elokuvajuhlilla. Kaupallinen ensi-ilta sillä oli 17. marraskuuta 2006. Avausviikonloppuna se tuotti 390 000 dollaria. 

Elokuvassa käytetään kuvitteellista lähestymistapaa, ei dokumentaarista, vaikka tarinan taustalla ovatkin tositapahtumat. Pääosissa ovat Greg Kinnear, Catalina Sandino Moreno, Ethan Hawke, Luis Guzman, Patricia Arquette, Kris Kristofferson, Lou Taylor Pucci, Ana Claudia Talancon, Esai Morales, Paul Dano, Wilmer Valderrama, Bruce Willis ja Avril Lavigne.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuvan juoni keskittyy kertomaan pikaruokateollisuudesta kolmen näkökannan kautta. Mickey's -hampurilaisketjun varapuheenjohtaja Don Anderson (Greg Kinnear), on ketjun uuden menestystuotteen, Big One luoja ja hän saapuu tutkimaan huolestuttavan tiedon todenperäisyyttä, nimittäin yhtiön tuotteista on löydetty lehmänpaskaa, ja se tieto ei edistäisi markkinointia. Mickey'sin työntekijä Amber (Ashley Johnson) puolestaan herää elämänsä realiteetteihin, samalla kun laittomat maahanmuuttajat saapuvat coloradolaiseen pikkukylään unelmiensa perässä ja he pääsevätkin töihin hampurilaispihvejä valmistavaan tehtaaseen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Vastaanotto
-----------

Elokuva sai vaihtelevaa palautetta kriitikoilta Yhdysvalloissa. *The New York Timesin* toimittaja Manohla Dargis sanoi Fast Food Nationin olevan *"tärkein amerikkalaisen ohjaajan tekemä poliittinen elokuva sitten Michael Mooren Fahrenheit 9/11:n."**lähde?*

Toisaalta, JoBlon Berge Garabedian sanoi, että *"mikään elokuvan tarinoista ei ole kiinnostava (paitsi yksi), tarinoiden yhteyden puute on hämmästyttävän huono. Koko elokuva vaikutti peruskoulun oppitunnilta"*.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuvan viralliset kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Richard Linklaterin ohjaamat elokuvat |
| --- |
|  |
| 1980-luku | *It’s Impossible to Learn to Plow by Reading Books* (1988) |
|  |
| 1990-luku | 
* *Slacker* (1991)
* *Surutta? Sekaisin* (1993)
* *Rakkautta ennen aamua* (1995)
* *SubUrbia* (1996)
* *Legendaariset Newtonin pojat* (1998)

 |
|  |
| 2000-luku | 
* *Valve-unessa* (2001)
* *Tape* (2001)
* *School of Rock* (2003)
* *Rakkautta ennen auringonlaskua* (2004)
* *Bad News Bears – Karhukoplan paluu* (2005)
* *Hämärän vartija* (2006)
* *Fast Food Nation* (2006)
* *Me and Orson Welles* (2008)

 |
|  |
| 2010-luku | 
* *Bernie* (2011)
* *Rakkautta ennen keskiyötä* (2013)
* *Boyhood* (2014)
* *Everybody Wants Some* (2016)

 |

 |
Shey Phoksundon kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Nepal |
| Lähin kaupunki | 
Juphal (lentopaikka) |
| Pinta-ala | 
3 555 km2 |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1984 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Shey Phoksundon kansallispuisto** on Nepalin suurin luonnonsuojelualue. Se sijaitsee Karnalin vyöhykkeellä Dolpan ja Mugun piirikunnissa Länsi-Nepalissa. Puiston pinta-ala on 3 555 neliökilometriä. Sen opastuskeskus sijaitsee Sumduwassa.

Shey Phoksundon kansallispuisto on vuoristoista aluetta. Korkeus vaihtelee kaakkoisosan 2 130 metristä Kanjiroba Himalin huippuun 6 883 metrin korkeudessa. Puistolle nimen antanut turkoosinhohtoinen Phoksundo-järvi sijaitsee 3 660 metrin korkeudessa.

Kansallispuistossa elää lumileopardeja ja puolilampaita sekä susia ja apinoita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Shey Phoksundo National Park Visit Nepal. Viitattu 6.12.2010 (englanniksi)
2. ↑  Shey Phoksundo National Park Nepal Channel. Viitattu 6.12.2010 (englanniksi)
**Sergei Makarov** (s. 19. kesäkuuta 1964 Moskova, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän ei tiettävästi ole sukua samannimiselle entiselle NHL-pelaajalle.

Makarovin kasvattajaseura oli Neuvostoliiton pääsarjassa pelannut moskovalainen ilmavoimien joukkue Krylja Sovetov. Makarov pelasi seurassa vuosina 1980–1991 käyden kahteen otteeseen pelaamassa muutaman ottelun 2-sarjassa Buran Voronežin ja Kristall Elektrostalin joukkueissa. Kaudella 1991–1992 Makarov pelasi 13 ottelua Torpedo Nižni Novgorodin joukkueessa ja jokusen pelin 4. sarjatasolla Tverissä. Seuraavalle kaudelle Makarov siirtyi pelaamaan Kroatian KHL Medveščak Zagrebin riveihin ja sieltä kaudeksi 1993–1994 Yhdysvaltoihin CHL-liigan Detroit Falconsiin.

Yksi kausi Yhdysvalloissa sai riittää ja Makarov palasi hiljattain perustettuun Venäjän Superliigaan Molot Permin joukkueeseen. Siellä hän pelasi kauden aikana vain 13 ottelua ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Saksan 2.Bundesliigaan Trierin joukkueeseen. Siellä hän pelasi 20 ottelua hieman yli yhden pisteen ottelukeskiarvolla. Kaudelle 1996–1997 Makarov siirtyi pelaamaan Suomeen, Kiekko-Espoon joukkueeseen, josta siirtyi ennen siirtorajan umpeutumista Rauman Lukkoon. Suomen vierailu jäi yhden kauden mittaiseksi ja 43 ottelussa Makarov teki tehot 3+6 ja istui 34 jäähyminuuttia.

Seuraavalla kaudella Makarov pelasi jälleen Venäjän superliigassa 18 ottelua Moskovan Spartakin joukkueessa. Kauden aikana tilille kertyi myös seitsemän ottelua 2-liigassa Spartakin 2-joukkueessa ennen siirtoa Italiaan HC Courmaostan joukkueeseen. Kauden 1998–1999 Makarov oli pelaamatta ja päätti sitten uransa Venäjän 3. sarjatasolla Titan Klinin joukkueessa.

Muuta
-----

KHL-joukkue Sibir Novosibirskissä pelaava Igor Makarov on Sergei Makarovin poika

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sergei Makarov (jääkiekkoilija, 1964) *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
Reino Volanen 1920-luvulla.
**Reino Volanen** (myös **Wolanen**; 7. heinäkuuta 1890 Urjala – 25. tammikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.

Volanen kävi Tampereella Suomalaisen yhteiskoulun ja kauppakoulun. Hän opiskeli sitten Kansallisteatterin oppilaskoulussa Jalmari Lahdensuon johdolla ja opiskeli myös laulua opettajinaan Alexandra Ahnger ja Alexis af Enehjelm. Volanen opiskeli myös ulkomailla Pietarissa 1916–1918, Berliinissä ja vuoden verran Wienissä. Hän oli näyttelijänä ja laulajana Suomalaisessa Maaseututeatterissa 1911–1912, Kansan Näyttämöllä 1912–1913, Suomalaisessa Oopperassa 1915–1916 sekä Tampereen Teatterissa. Volanen toimi myös Kotkan Näyttämön johtajana. Hän piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi Aino Acktén järjestämissä oopperaesityksissä Savonlinnassa. Volanen näytteli myös elokuvissa 1920- ja 1930-luvulla, muun muassa Erkki Karun ohjaamissa *Meidän poikamme* -elokuvissa. Myöhemmin Volanen toimi autokauppiaana.

Monien oopperalaulajien tavoin Volanen levytti myös nimimerkin suojassa kevyttä musiikkia: Ilmari Sitarin nimellä ilmestyivät Kuularuiskulaulu ja Sörkän ruusun ensilevytys vuonna 1932.

Teoksia
-------

* *Punaisessa Pietarissa Suomen kansalais-sodan aikana: Erään suomalaisen taiteilijan havaintoja ja muistiinpanoja*. Minerva, Helsinki 1918.

Lähteet
-------

* Reino Volanen SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2 3  Reino Wolanen Elonetissä. . Sisältää Kalevi Koukkusen kirjoittaman elämäkerran.
2. ↑  Hirviseppä, Reino: *Hupilaulujen taitajia*. WSOY, 1969.
3. ↑  Musiikin salanimiä ja nimimerkkejä *vys.hypermedia.fi*.  Arkistoitu 26.2.2021. Viitattu 24.10.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Larry Csonka** (s. 25. joulukuuta 1946 Stow, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli pelipaikaltaan blokkaava keskushyökkääjä eli fullback. Csonka pelasi vuosina 1968–1979. Hän oli voimakas ja isokokoinen pelaaja. Csonka muistetaan erityisesti ajoilta Miami Dolphinsissa, jossa hän voitti kaksi kertaa Super Bowlin. Hänet on valittu Pro Football Hall of Fameen ja College Football Hall of Fameen.

Pelaajaura
----------

Csonka edusti yliopistourallaan Syracusen yliopistoa. Miami Dolphins varasi hänet vuonden 1968 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Csonka oli Dolphinsin avainpelaajia joukkueen edetessä NFL-liigan loppuotteluun kolmesti peräkkäin 1972, 1973 ja 1974. Näistä kaksi viimeistä Dolphins voitti ja Csonka valittiin Super Bowlin arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 1974. Dolphinsissa pelatessaan Csonka valittiin viidesti liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.

Kaudeksi 1975 Csonka lähti kilpailevaan WFL-liigaan Memphis Southmenin joukkueeseen, mutta siirtyi jo seuraavana vuonna NFL-liigan New York Giantsiin. Uransa viimeisen kauden 1979 Csonka pelasi vielä Dolphinsissa.

Uran jälkeen
------------

Ammattilaisuransa jälkeen Csonka on muun muassa toiminut kykyjenetsijänä ja näyttelijänä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Snake Eater ja televisiosarjassa American Gladiators.

Lähteet
-------

1. 1 2  Larry Csonka Biography Pro Football Hall of Fame. Viitattu 1.5.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Larry Csonkan kotisivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Reino Arvi Vähäkallio** (13. elokuuta 1899 Helsinki – 17. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä, heimosoturi ja yksi Akateemisen Karjala-Seuran kolmesta perustajasta.

Reino Vähäkallion vanhemmat olivat Hietalahden puusepäntehtaan työnjohtaja Nikolai Wilander (1854–1928) ja Anna Josefina Blom (1862–1929). Hänen veljiään olivat arkkitehti Väinö Vähäkallio ja Teknillisen korkeakoulun professori Toivo Vähäkallio. 

Ylioppilaat ja heimosoturit Reino Vähäkallio, Erkki Räikkönen ja Elias Simelius perustivat Akateemisen Karjala-Seuran 22. helmikuuta 1922. He olivat osallistuneet vapaaehtoisina vähän aikaisemmin epäonnistuneena päättyneeseen Itäkarjalaisten kansannousuun. Vähäkallio ja Räikkönen olivat tavanneet jo aikaisemmin 16. helmikuuta ja he kutsuivat sitten Simeliuksen 22. helmikuuta Karjalaisen osakunnan tiloissa pidettyyn kokoukseen. Vähäkallio oli järjestön valajäsen n:o 15.

Reino Vähäkallio valmistui agronomiksi ja hän oli tilanhoitajana ensin veljensä Väinö Vähäkallion maatilalla Espoon Ali-Takkulassa ja sitten Kirkkonummella. Professori Allan Serlachiuksen maatilalla Kantvikissa tilanhoitajana toiminut Vähäkallio joutui 29. lokakuuta 1929 pirtun salakuljettajien puukottamaksi ja loukkaantui pahoin. Kirkkonummen poliisit olivat samoihin aikoihin takavarikoineet merenrannalta 770 litraa spriitä sisältäneen salakuljettajien "torpedon" ja salakuljettajat olivat otaksuneet Vähäkallion ilmiantaneen heidät. Vuonna 1933 Vähäkallio osti maatilan Valkealan Vähänselänpäästä.

1930-luvulla Vähäkallio oli maanviljelijänä Valkealan kunnan Selänpään kylässä. Hän toimi Akateemisen Karjala-Seuran Kymenlaakson piirin päällikkönä ja osallistui myös IKL:n toimintaan ollen puhujana puolueen tilaisuuksissa.

Reino Vähäkallio oli naimisissa vuodesta 1924 Irene Vikholmin kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Geni.com : Reino Arvi Vähäkallio
2. ↑  Find A Grave : Reino Arvi Vähäkallio
3. ↑  Ylioppilaslehti, 27.02.1937, nro 3, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Talonkauppa, Maaseutu, 04.04.1933, nro 38, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Pirtumiehet veritöissä, Aamulehti, 01.11.1929, nro 299, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Rå hämndakt i Kyrkslätt, Hufvudstadsbladet, 01.11.1929, nro 296 (2. painos), s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Kuulutus, Kouvolan Sanomat, 24.05.1934, nro 55, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Akateemisen Karjala-seuran vuosikertomus, 01.01.1936, s. 38, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
9. ↑  Isänmaallisen kansanliikkeen järjestötoiminta, Ajan Suunta, 30.10.1935, nro 252, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
10. ↑  Henkilö- ja perheuutisia, Uusi Suomi, 12.06.1924, nro 134, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Vähäkallio : Suomalaisten punaisten osuus Aunuksen taisteluissa, AKS:n tie : Akateemisen Karjala-seuran vuosikirja, 01.01.1939, nro 3, s. 85, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Kelpoisuus** (ruots. *behörighet*) on sopimusoikeudellinen valtuutukseen liittyvä käsite, joka määrittää sen, kuinka laaja oikeus sitoumusten tekemiseen edustajalla on. Kelpoisuus määrittää toisin sanoen edustusvallan ulkorajan. Kelpoisuus voi määräytyä valtakirjan tai muun valtuutuksen sisällöstä tai ulkoisesti havaittavista tunnusmerkeistä, kuten edustajan asemasta. Kelpoisuus on laajempi käsite kuin toimivalta. Kelpoisuuden rajoituksilla tarkoitetaan edustusvallan rajojen määrittämistä niin, että sopimuskumppanit tulevat tietoisiksi näistä rajoituksista. Oikeustoimi ei sido päämiestä, jos edustaja on sen tehdessään ylittänyt kelpoisuutensa.

Lähteet
-------

* Hemmo, Mika: *Sopimusoikeuden oppikirja*, s. 252–254. Helsinki: Talentum, 2006. ISBN 952-14-0648-8.

### Viitteet

1. ↑  *Svenskt lagspråk i Finland*, s. 310. Helsinki: Schildts, 2004.
2. ↑  Hemmo, s. 252.
3. ↑  Hemmo, s. 253.

Aiheesta muualla
----------------

* Oikeustoimilain 10–11 § *Finlex*. Helsinki:  Edita. Viitattu 20.7.2011.
**Reino Ruotsalainen** (11. huhtikuuta 1941 Oulu – 27. marraskuuta 2004 Liminka) oli suomalainen jääkiekkovalmentaja. 

Reino "Pappa" Ruotsalainen aloitti valmennusuransa Kärpissä vuonna 1967. Ensimmäisen junioreiden Suomen mestaruuden Oulun Kärpät saavutti Ruotsalaisen johdolla vuonna 1971. Menestyneessä E-juniorijoukkueessa pelasivat muun muassa Kari Jalonen, Reijo Ruotsalainen, Arto Ruotanen, Pekka Arbelius ja Juha Huikari. Vuonna 1974 Oulun Kärppien D-juniorit ja vuotta myöhemmin C-juniorit voittivat Suomen mestaruuden Ruotsalaisen valmentamana.

Vuosina 1975–1979 Ruotsalainen valmensi Kärppien A-junioreita johdattaen joukkueen SM-kultaan vuonna 1979. Edustusjoukkueen valmentajana Ruotsalainen oli kaudella 1979–1980, jolloin Kärpät saavutti ensimmäisen mitalin, pronssia. Oulusta Reino Ruotsalainen siirtyi Kalevan Palloon Kuopioon. Vuonna 1982 Kalpa nousi 2-divisioonasta 1-divisioonaan. Jokereita Ruotsalainen valmensi vuosina 1982–85. Vuonna 1983 Jokerit saavutti SM-hopeaa ja SM-liiga valitsi Ruotsalaisen vuoden valmentajaksi. Vuonna 1985 Ruotsalainen siirtyi Helsingin Jokereiden päävalmentajan paikalta Kouvolaan Kookoon päävalmentajaksi. Vuonna 1987 Kookoo nousi jääkiekon SM-liigaan Ruotsalaisen ollessa päävalmentajana.

Reino Ruotsalainen kutsuttiin takaisin Kärppiin konkurssin myötä kakkosdivisioonaan joutuneen edustusjoukkueen valmentajaksi kauden 1994–1995 alkaessa. Hänen johdollaan Kärpät nousi kauden loputtua ykkösdivisioonaan.

Ammattivalmentamisen jälkeen Ruotsalainen jatkoi juniorivalmennustyötä Oulun seudulla.

Ruotsalainen kuoli sairaskohtaukseen 63-vuotiaana kotonaan Limingassa marraskuussa 2004. Oulun Kärppien liigajoukkue kunnioitti Reino Ruotsalaisen muistoa 1. joulukuuta 2004 pelatussa kotiottelussa Kärpät–TPS pelaamalla surunauha käsivarressaan. Reinon poika, Kärppien puolustaja Reijo Ruotsalaisen pelinumero 10 on jäädytetty Oulun jäähallin kattoon.

Pelaajaurallaan Ruotsalainen pelasi Kärpissä vuosina 1957–1967. SM-sarjaotteluita kertyi 43.

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Ruotsalaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rauno Korpi** | **Kalevi Numminen -palkinnon voittaja**1983 | Seuraaja:**Pentti Matikainen** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Olli Hietanen** | **Jokereiden päävalmentaja**1982–1985 | Seuraaja:**Matti Väisänen** |
**Reipin museo** sijaitseee Pirkkalassa ja se on perustettu vuonna 1960 Pirkkala-seuran toimesta. Vuonna 1976 museo siirtyi Pirkkalan kunnan omistukseen. Reipinniemen ulkoilu- ja virkistysalueella sijaitsevalla museomäellä on kolme aittaa, parilato, sepän paja ja ajokaluvaja. Reipin museossa kävijä voi tutustua maatalous ja maalaiselämään, käsityötaitoihin ja entisajan koulunkäyntiin. Kotiseutumuseon kokoelma koostuu pääosin 1800-luvun loppupuolen ja 1900-luvun talonpoikaisesineistöstä, maaseudun elinkeinoihin, ruokatalouteen ja käsitöihin liittyen, esillä on lisäksi entisajan koulunkäynnistä kertova koulumuseokokoelma. Reipin museo sijaitsee arkeologisista löydöistään tunnetun Tursiannotkon välittömässä läheisyydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Reipin museo Pirkkalan kunta.
2. ↑  Reipin museoalue Pirkkalan kunta.  Arkistoitu 15.12.2022. Viitattu 15.12.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Reipin museo (Q115730052)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | paikallismuseo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Pirkkala |
|  |
| katuosoite | Museotie 9, 33980 Pirkkala |
|  |
| koordinaatit | 61°26′50″N 23°33′22″E﻿ / ﻿61.44722°N 23.5562°E﻿ / 61.44722; 23.5562 |
|  |
|  |

 |
**Konrad Georg Fazer** (30. huhtikuuta 1864 Helsinki – 7. lokakuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen musiikkikauppias ja diplomaatti. Hän perusti Musiikki-Fazerin ja toimi Suomen pääkonsulina Wienissä. Hänen veljensä oli makeistehtailija Karl Fazer ja sisarensa pianotaiteilija Naëma Fazer (1869–1951).

Konrad Fazer ja Robert Emil Westerlund ostivat vuonna 1897 Anna Melanilta musiikkikaupan, josta tuli  *Helsingfors nya musikhandel – Helsingin uusi musiikkikauppa*. Westerlund oli liiketoiminnassa mukana vuoteen 1904 asti. Yritys kustansi musiikkia, muun muassa Fredrik Paciuksen ja Jean Sibeliuksen sävellyksiä, vuodesta 1898 alkaen.

Konrad Fazer nimitettiin Suomen pääkonsuliksi Wieniin vuonna 1919. Helsingin uuden musiikkikaupan toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Georg Fazer (1889–1935), ja liikkeestä muodostettiin tuolloin Oy Fazerin Musiikkikauppa. Palattuaan Wienistä Konrad Fazer osallistui jälleen musiikkiliikkeen hoitamiseen. Vuodesta 1941 alkaen toimitusjohtajana työskenteli hänen tyttärenpoikansa Roger Lindberg.

Konrad Fazer oli lahjakas harrastelijaviolisti, ja hän soitti Helsingin filharmonisen seuran orkesterissa.

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Konrad Fazerin muistokirjoitus. *Helsingin Sanomat* 8.10.1940, s. 3. (Maksullinen lähde.)
2. 1 2 3 4  *Otavan Iso Musiikkitietosanakirja 2*, s. 242–243. Helsinki 1977. ISBN 951-1-04191-6
*Tämä artikkeli kertoo Padasjoen Haukkasalosta Päijänteellä. Haukkasalon muita merkityksiä on täsmennyssivulta.*
Haukkasalo

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiKeski-SuomiSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
125 m  |
| Pinta-ala | 
82 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Haukkasalo**  on saari Päijänteessä Päijät-Hämeen Padasjoella keskellä Padasjoenselkää. Osa saaresta kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari, joka on itä-länsi-suuntainen, on 2,0 kilometriä pitkä, 840 metriä leveä ja sen pinta-ala on 82 hehtaaria. Se kuuluu Padasjoenselän pohjoispuolella sijaitsevaan pieneen saariryhmään. Ryhmän kaksi muuta isompaa saarta ovat Iso Lammassaari ja Lietsaari. Haukkasalon lähellä sen kaakkoispuolella ovat Mallaskallio, Vähä Haukkasalo, Keski-Haukkasalo, Niittusaari ja Paljaskallio. Iso Lammassaaren välissä on muutamia pieniä saaria, joista lähimpänä ovat Loirosaari, Hakohuittu ja Korkeasaari. Haukkasalon keskelle jää kapeampi kannas, johon liittyy pohjoiseen aukeava lahti. Saaren kummassakin päässä on pienet mäet. Itäinen mäki kohoaa noin 103 metrin korkeuteen ja läntinen noin 125 metrin korkeuteen mpy. eli saaren korkein huippu yltää noin 47 metrin korkeuteen Päijänteestä. Läntisessä päässä sekä mäen huippu että sen eteläranta ovat kallioista metsämaata. Etelärantaa seurailee 250 metriä pitkä jyrkänne, jossa sijaitsee Haukkasalon kalliomaalaus. Kalliomaalaus on jyrkänteessä Niittusaaren kohdalla. Saaren pohjoisrannoilla sijaitsee seitsemän vapaa-ajan asuntoa.

Luontoarvoja
------------

Osa saaresta muodostaa suojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä useimpien naapurisaarien kanssa. Useat eri suunnilla sijaitsevat suojelualueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003). Haukkasalon suojelualueesta on rajattu pois mökkitontit ja niiden ympäriltä laajempi metsäalue.

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Haukkasalo, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 23.9.2019.
2. ↑  Muinaisjäännösrekisteri: Haukkasalon kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  19.4.2012. Museovirasto. Viitattu 23.9.2019.
3. ↑  Haukkasalo, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 23.9.2019.
4. 1 2  Haukkasalo, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 23.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 23.9.2019
6. Paikkatieto: Haukkasalo, paikkatietoalusta.fi, viitattu 23.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
Ranskankielinen tyhjä konossementtilomake.
**Konossementti** on kansainväliseen kauppaoikeuteen kuuluva asiakirja. Se on laivanvarustajan todistus siitä, että tavara on otettu kuljetettavaksi. Varustaja sitoutuu kuljettamaan sen määräpaikkaan konossementissa mainituin ehdoin. Jos konossementti on asetettu nimetylle henkilölle, tämä voi edelleen siirtää sen jollekin muulle, ellei siirtämistä ole erikseen kielletty. Tällaista siirron kieltoa nimitetään rektakonossementiksi ja sitä käytetään lähinnä poliittisesti epävakaissa oloissa.

Konossementti on myös lähettäjää velvoittava asiakirja. Kansainvälisin sopimuksin on esimerkiksi sovittu rangaistavaksi sitä lähettäjää, joka antaa laivanvarustajalle väärän tiedon lastin sisällöstä. Laillisesti sitovat säännökset konossementista on sovittu valtioiden välillä Haagin sopimuksessa 1924.

Lähteet
-------

1. ↑  Lehtonen, Reino & Sipilä, Leea-Mari: *Taloussanasto*, s. 96, 204. Taloustieto Oy, 1989. ISBN 951-628-168-0.
2. ↑  International Convention for the Unification of Certain Rules of Law relating to Bills of Lading ("Hague Rules"). Admiralty Law Guide. Viitattu 13.8.2017.
**Decebalus** (*alkujaan* ***Diurpaneus***, k. 106) oli daakialaisten kuningas noin vuosina 87–106. Hajallaan ollut Daakia alkoi hyökkäillä etelässä sijainneeseen Moesian roomalaisprovinssiin vuoden 85 tienoilla. Vuonna 87 Rooman keisari Domitianus lähetti Daakiaan pretoriaanikaartin prefektin Cornelius Fuscuksen neljän tai viiden legioonan kanssa. Daakialaiset löivät roomalaiset legioonat kuninkaansa Decebaluksen johdolla. Vuonna 88 Tettius Julianus komensi parempionnista sotaretkeä daakialaisia vastaan, ja daakialaiset voitettiin toisessa Tapaen taistelussa. Seuraavien vuosien ongelmat toisaalla pakottivat roomalaiset päättämään sodan daakialaisia vastaan epäsuotuisin rauhanehdoin. Vasta keisari Trajanus kautensa aluksi vuonna 98 tarttui uudestaan Daakian tilanteeseen ja valloitti sen Roomalle. Vuonna 102 Decebalus jätettiin Daakiaan roomalaisten klienttikuninkaaksi. Kuitenkin kolme vuotta myöhemmin hän kääntyi uudestaan roomalaisia vastaan. Tästä seurasi roomalaisten vastaisku. Kun Decebaluksen armeija oli tuhottu, hän päätti kiinnijäämisen sijaan tehdä itsemurhan.

Katso myös
----------

* Decebalusin patsas
* Tiberius Claudius Maximus

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Tenryū** (jap. 天龍) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1883 vesillelaskettu puurunkoinen kolmimastoinen parkkitakiloitu Kaimon-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Kaimon-luokka*
Alus tilattiin vuoden 1877 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. helmikuuta 1878. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1883 ja valmistui 5. maaliskuuta 1885.

Aluksella aloitettiin valmistajan koeajot 26. helmikuuta 1885, jolloin painopisteen todettiin olevan paljon korkeammalla kuin *Kaimonissa*. Ongelmaa pidettiin seurauksena rakennustöiden aikaisten takiloinnin ja varustuksen muutoksista sekä 40 prosentin hiilivaraston lisäämisestä. Alus luovutettiin 5. maaliskuuta Yokosukan laivastoasemalle, jolloin sille oli asennettu vakauden lisäämiseksi puiset pilkekölit. Kaikesta huolimatta aluksen palvelukseenotto viivästyi kevääseen 1886.

Palvelus
--------

Alus osallistui ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan Lushunkoun ja Jalun taisteluihin. Sodan jälkeen aluksen takilaa kevennettiin, purjeet poistettiin ja mastoihin asennettiin taistelutilat sekä asennettiin Gatling-tyyppiset konekiväärit. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 toisen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikonvalvontatehtävissä. Aluksella syttyi marraskuussa 1897 tulipalo, jonka aiheuttamat vauriot vaativat laajoja korjauksia.

Venäjän–Japanin sodassa alus oli Kōben laivastotukikohdan vartioaluksena. Sodan päätyttyä alus siirrettiin Maizurun laivastoalueelle, missä se oli koululaivana. Alus siirrettiin reserviin 21. joulukuuta 1911 ja myytiin romutettavaksi 20. lokakuuta 1912.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese corvette Tenryū

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Lengerer, Hans: The Genesis of Yokosuka Navy Yard.  *Warship 2022*, 2022, s. 132-146. London:  Osprey Publishing. ISBN 978-1-4728-2781-2.   (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nishida, Hiroshi: Tenryu corvette *homepage2.nifty.com*. Viitattu 14.9.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  Lengerer 2022 s. 144
**Kalatonlammi** (eli **Kalaton**) on Riihimäen Kytöjärven kylässä sijaitseva lampi. Se on Myllylammin kanssa yksi Hirvijärven itäpuolen pikkulammista. Lammen pinta-ala on 1,58 hehtaaria ja rantaviiva noin 550 metriä. Vesisyvyyttä lammen keskellä on viisi metriä. Kalatonlammista vesi laskee Hirvijärven Hallberginlahteen ja läheisestä Myllylammista edelleen Hirvijärven lasku-uomaan ennen Vatsianjärveä. Lammen länsipuolella on uudehkoa asutusta, kun taas itärannalla vanhempaa loma-asutusta, joiden pihapiirit eivät lammen rantaan asti ulotu.

Kalatonlammen vedenlaatua on seurattu vuosina 2006, 2012 ja 2018. Lampi on eruskavetinen metsälampi, jonka vesi on erittäin ruskeaa ja hapanta. Lammen happivarat myös ehtyvät jääpeitteisenä aikana ja kesän myötä, kun tuuli ei pysty sekoittamaan lämpötilakerrostunutta vettä. Hygieeniseltä laadultaan lammen vesi on ollut uimakäyttöön sopivaa, joskin kesällä 2018 vedessä esiintyi ulosteperäisiä bakteereita, jotka saattoivat olla peräisin jätevesikuormituksesta.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Kalatonlammi (21.033.1.011) - Järviwiki, *jarviwiki.fi*, viitattu 25.9.2020.
**Reinhold Johan Jägerhorn af Spurila** (17. toukokuuta 1716 – 19. marraskuuta 1790 Vuoltee (Voltis) Loimaa) oli suomalainen upseeri ja valtiomies. 

Jägerhorn oli vanhempiensa kapteeni Johan Anders Jägerhornin (vanhempi) ja vapaaherratar Barbro Juliana von der Pahlenin vanhin poika. Fredrik Anders Jägerhorn oli Reinhold Johanin nuorempi veli. Hänet on haudattu Loimaalle.

Jägerhorn oli Ruotsin kuninkaan henkikaartin vapaaehtoinen 1731, Puolan kuninkaan Stanislaus I:n henkikaartin kornetti 1733, luutnantti 1734, Turun läänin jalkaväkirykmentin vänrikki 1740, toinen luutnantti 1742, ensimmäinen luutnantti 1746, kapteeni 1749, majuri 1772 ja erosi armeijasta everstiluutnanttina 1784. Jägerhorn osallistui hattujen sotaan 1741–1743.

Jägerhorn sai kuninkaallisen miekkaritarikunnan ristin 1761.

Reinhold Johan Jägerhorn otti aktiivisesti osaa valtiopäivätyöhön 1746–1778. Hän allekirjoitti 23. elokuuta 1760 muistion, joka koski Suomen avustamista ja oli jäsenenä talouskomiteassa (ekonomisk deputation), jonka tehtävänä oli selvittää suurjaon toteuttamista Uudenmaan ja Hämeen läänissä 1765. Hänet tunnetaan "aitona suomalaisena" valtiopäivillä 1765–1766 esitettyään näkemyksensä, että emämaa kohteli Suomea holhoavasti ja että Suomen saama tuki oli riittämätöntä. 

Hän osallistui Suomen Pyhän Johanneksen loosin Pyhän Augustinin (vapaamuurariloosi) perustamiseen 1762, jota seuraa myös kutsuttiin "Suomen iloksi". 

Jägerhorn peri Kopilan kartanon Somerniemellä ja omisti myös Jokioisten kartanon Jokioisissa 1752–1773, Odensaaren Maskussa 1754–1756, Storbyn 1765–1769 ja Viksbergin 1764–1773 Ruotsinpyhtäällä. 

Jägerhorn meni naimisiin Turussa 5. tammikuuta 1750 sisarensa langon Hedvig Eleonora von Willebrandin kanssa. Hedvig Eleonora oli eversti Ernst Gustaf von Willebrandin ja vapaaherratar Eleonora Maria Creutzin tytär, joka oli Juhana III:n ja Katarina Hansdotterin jälkeläisiä. Hedvig Eleonora von Willebrand syntyi 4. tammikuuta 1725 ja kuoli Lahden (Lehtis) kartanossa Mietoisissa 20. elokuuta 1795. Hänet on haudattu Flemingien sukuhautaan Askaisten kirkkoon.

Reinhold Johan Jägerhornin poika, kapteeni Gustaf Johan Jägerhorn kirjautti päämiehen ominaisuudessa sukunsa Suomen Ritarihuoneelle numerolla 5.

Katso myös
----------

* Jägerhorn af Spurila

Lähteet
-------

* Lagerbring, Dess trohet trotsar döden
* Carpelan, Ättartavlor
* Suomen Ritarihuone, Jägerhorniana
*Tämä artikkeli kertoo Norjan laivaston Vale-luokan tykkiveneestä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**KNM Uller** oli Norjan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu Vale-luokan 2. luokan tykkivene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Vale-luokka (tykkivene)*
Alus tilattiin Hortenista laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1876. Alus otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.

Palvelus
--------

Alus muutettiin vuosina 1911-1912 hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa miinalaivaksi, jolloin sen aseistusta kevennettiin korvaamalla raskas 10,6 tuuman suustaladattava tykki 120 millimetrin perästä ladattavalla tykillä. Kevenemisen seurauksena alus kykeni vastaanottamaan 50 miinaa ja samalla miehistön tarve väheni kymmenellä.

Saksan hyökättyä Norjaan alus vallattiin 9. huhtikuuta 1940 Kvarvenissä Bergenissä, minkä jälkeen se liitettiin Saksan laivastoon. Norjan meri-ilmavoimien lentokone upotti Saksan lipulla varustetun aluksen 30. toukokuuta Sognefjordiin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Conway's 1906-1921 s. 348
2. ↑  Conway's 1922-1946 s. 379
**Al-Karmil** eli raamatun **Karmel** on kylä Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 4 940.

Maantiede
---------

Al-Karmil sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Hebronin kuvernoraattissa noin 18 kilometriä Hebronin kaupungista etelään. Sen naapuripaikkakuntia ovat At Tuwani idässä, Al Hadadiya pohjoisessa, Yatta lännessä ja Ma’in etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 807 metriä.

Vuoden keskimääräinen lämpötila Yattassa on noin 18°C ja keskimääräinen sadanta 303 mm.

Historia
--------

Al-Karmil on saanut nimensä kanaanilaisesta lausahduksesta, joka tarkoittaa vapaasti kääntäen "Jumalan siunausta". Paikka esiintyy Vanhassa testamentissa nimellä Karmel. 1. Samuelin kirjassa se mainitaan liittyen Samuelin ja Saulin sotaan amalekilaisia vastaan. Samassa kirjassa mainitaan myöhemmin myös "mahtava mies" Kalebin heimon Nabal, joka paimennutti karjaansa Karmelissa. Nabalin vaimo oli myöhemmin Daavidin kanssa avioitunut Abigail. Roomalaiskaudella alue kuului Limes Palaestinaen alueeseen. Paikkakunta oli myös roomalaisten illyrialaisen ratsuväen varuskunta. Eusebios kuvaili myöhemmin paikkakuntaa suurehkoksi juutalaiseksi kyläksi. Paikalta tunnetaan Bysantin valtakunnan aikaisia kirkkojen raunioita, sekä ristiretkeläisten rakennuttaman linnan rauniot.

Väestö
------

Palestiinan tilastokeskuksen mukaan al-Karmilin asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 4 940. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 3 685.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Al Karmil Village Profile The Applied Research Institute - Jerusalem. Viitattu 24.6.2020. (englanniksi)
2. ↑  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 4 Blu-Cof*, s. 483. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
3. ↑  Localities in Hebron Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016 Palestinian Central Bureau of Statistics. Viitattu 20.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Al-Karmil** Wikimedia Commonsissa
Puinen dreidel, jossa näkyvissä kirjaimet he ja gimel.
**Dreidel** (jidd. ‏דרײדל‎, *dreydl*) tai **sevivon** (hepr. ‏סביבון‎) on perinteinen hyrrä, jota juutalaiset pyörittelevät hanukkajuhlan aikaan.

Sivujen kirjaimet
-----------------

Dreidelissä on neljä sivua, joista kullakin on yksi heprealainen kirjain: נ‎ (nun), ג‎ (gimel), ה‎ (he) tai ש‎ (šin) / פ‎ (pe). Kirjaimet ovat alkukirjaimia hepreankielisessä lauseessa *neis gadol hayah sham*, joka tarkoittaa "suuri ihme tapahtui siellä". Se viittaa hanukan juhlimisen taustalla oleviin tapahtumiin, joissa Syyrian armeija kukistettiin ja temppeli vihittiin uudelleen. Israelissa sana "siellä" on korvattu sanalla *po*, "täällä", jonka alkukirjain on pe.

Pelin kulku
-----------

Pelin perusversion alussa jokaisella pelaajalla on sama määrä pelimerkkejä. Ne voivat olla mitä tahansa kolikoista pikkuesineisiin tai pähkinöihin.

Pelin aluksi jokainen pelaaja laittaa pottiin yhden pelimerkin. Jos potissa on pelin aikana jäljellä korkeintaan yksi pelimerkki, jokainen pelaaja täydentää sitä jälleen yhdellä pelimerkillä.

Kukin pelaaja pyöräyttää dreideliä vuorollaan ja toimii tuloksen mukaisesti. *Nun* ei aiheuta toimenpiteitä. *He* antaa pelaajalle puolet potista ja *gimel* antaa koko potin. *Šin* (tai *pe*) määrää pelaajan lisäämään pottiin yhden pelimerkin.

Pelaaja putoaa pelistä, kun hän on menettänyt kaikki pelimerkkinsä. Pelin voittaa pelaaja, joka saa kerättyä kaikki pelimerkit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Noam Zion: How to Play Dreidel My Jewish Learning. Viitattu 2.11.2020.
2. ↑  How to Play Dreidel: The Traditional Game, Plus a New Spin Union for Reform Judaism. Viitattu 2.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dreidel** Wikimedia Commonsissa
**Georgi Aleksejevitš Skrebitski** (ven. Георгий Алексеевич Скребицкий, 2. elokuuta 1903 Moskova – 18. elokuuta 1964 Moskova) oli venäläinen eläintieteilijä ja lastenkirjailija.

Georgi Skrebitski kasvoi lääkärin perheessä Tulan läänin Tšernin pikkukaupungissa. Hän opiskeli kirjallisuutta ja eläintiedettä ja työskenteli turkis- ja metsästystalouden tutkimuslaitoksessa. Myöhemmin hänestä tuli Moskovan yliopiston eläinfysiologian dosentti.

Skrebitskin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1939. Hän kirjoitti luontoaiheisia lastenkirjoja, joista parhaina pidetään omaelämänkerrallisia kertomuksia *Ot pervyh protalin do pervoi grozy* ("Ensimmäisistä pälvistä ensimmäiseen ukkoseen") ja *U ptentsov podrastajut krylja* ("Poikasille kasvaa siivet").

Suomennettu teos
----------------

* *Lapsuuteni ystäviä* (*Druzja mojego detstva*). Suom. Jenny Gerasimova. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.

Lähteet
-------

1. ↑  Skrebitski Georgi Aleksejevitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 27.3.2021.
2. 1 2  Georgi Skrebitski – kratkaja biografija i knigi *Nikolai Sladkov i drugije ljubimyje pisateli*. Viitattu 27.3.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |