recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
thumb|upright|Michael Wolff
**Michael Wolff** on yhdysvaltalainen kolumnisti ja tietokirjailija. Hän on toiminut *New York Magazine* ja *Vanity Fair* -lehtien mediakolumnistina ja kirjoittanut kirjoja, esimerkiksi Rupert Murdochin elämäkerran ja Donald Trumpin valtaannousua ja ensimmäistä virkavuotta esittelevän kirjan *Fire and Fury*.

Wolffin media-aiheinen kolumni ilmestyi New Yorkissa joka viikko vuodesta 1998 vuoteen 2004, jolloin hän siirtyi *Vanity Fairiin*. Hän ei ollut kriitikko eikä reportteri vaan keskittyi media-alan vallanpitäjien henkilökuviin. Hän on saanut National Magazine Awardin 2002 ja 2004.

Kohukirjan *Fire and Fury* ilmestyessä tammikuussa 2018 Wolff oli 64-vuotias. Hän kertoi kirjan perustuvan yli 200 haastatteluun puolentoista vuoden aikana. Osa kirjaan haastatelluista henkilöistä on syyttänyt häntä vääristelystä ja vaitiolovelvollisuuden rikkomisesta, toisaalta Wolffin tarjoamille päivällisille osallistunut vieras on vahvistanut kirjassa raportoituja keskusteluja.

Lähteet
-------

1. ↑  Jari Niemeläinen: Kirja, joka sai Trumpin raivoihinsa jo ennen ilmestymistään *Helsingin Sanomat*.  4.1.2018. Viitattu 6.1.2018.
2. ↑  Wolff trapped *New Republic*.  2004. Viitattu 6.1.2018. (englanniksi)
3. ↑  Trump Bannon row: Who is author Michael Wolff? *BBC Canada*.  5.1.2018. Viitattu 6.1.2018.
4. ↑  Michael M. Grynbaum: Michael Wolff, From Local Media Scourge to National Newsmaker *NY Times*. Viitattu 6.1.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Paattisten koulu** on peruskoulu Turussa, Paattisten kaupunginosan ja entisen kunnan alueella. Koulu tarjoaa opetusta peruskoulun vuosiluokille 1-6. Lukuvuonna 2022-2023 Paattisten koulussa työskentelee kuusi luokanopettajaa, yksi tuntiopettaja, yksi aineenopettaja sekä kaksi erityisopettajaa. Samassa rakennuksessa toimivat Paattisten kirjasto, neuvola sekä Paattisten päiväkodin Toffinkujan yksikkö.*lähde?*

Historia
--------

Paattisten koulu avattiin 11. marraskuuta vuonna 2011.*lähde?* Koulu korvasi Paattisilla aiemmin toimineet Kreivilän ja Paavolan koulut, joista Kreivilän koulun tiloissa oli esiintynyt homeongelmaa.*lähde?* Kreivilän ja Paavolan koulujen oppilaat ja henkilökunta siirtyivät Paattisten kouluun sen avautuessa.*lähde?* Lions Club Paattinen lahjoitti Paattisten koululle terassikalusteet.*lähde?* Vuonna 2014 Paattisten koulun silloinen koulunjohtaja Ari Rusi spekuloi säästötoimien nimissä koulunkäyntivuoroilla, joiden myötä nuoremmat oppilaat olisivat käyneet koulua aamupäivisin ja vanhemmat iltapäivisin, jopa iltakuuteen saakka. Tätä ideaa ei kuitenkaan koskaan toteutettu.*lähde?*

Koulunjohtajat
--------------

* Ari Rusi 2011–2018
* Sini Koskinen 2018–

Lähteet
-------

1. 1 2  Henkilökunta *Paattisten koulu*. Viitattu 14.11.2022.
2. ↑  Paattisilla suunnitellaan koulunkäyntivuoroja *Turun Sanomat*.  4.9.2014. Viitattu 14.11.2022.
**Simon** (m.kreik. Σίμων, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Ateenasta ja alun perin suutari. Hän ryhtyi filosofiksi, kun Sokrates tuli keskustelemaan hänen kanssaan. Diogenes Laertios sanoo hänen olleen ensimmäinen, joka käytti Sokrateen tapaa argumentoida eli niin sanottua sokraattista menetelmää. Hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Hänen sanotaan kirjoittaneen useita dialogeja.

Simonin talo on mahdollisesti tunnistettu Ateenan Agoran arkeologiselta alueelta. Yhden Agoran yksinkertaisen talon raunioista on nimittäin löydetty sekä suutarin ammattiin viittaavia jäänteitä että juomakupin osa, jossa on Simonin nimi. Diogenes Laertioksen mukaan Sokrates opetti Simonin talossa erityisesti silloin, kun halusi opettaa oppilaita, jotka olivat liian nuoria astumaan Agoralle.

Lähteet
-------

1. ↑  Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*, s. 94–95 (II.13), 468. Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003. ISBN 952-5418-07-3.
2. ↑  Agora Monument: House of Simon the Cobbler *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  House of Simon *The Ancient Agora of Athens*. Virtual Reality Digital Collection. Viitattu 9.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit*:
	+ Simonin elämäkerta (muinaiskreikaksi)
	+ Simonin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Antiikin filosofia – Sokrates ja sokraatikot

* Sokrates
* Aiskhines
* Aleksamenos Teoslainen
* Aristippos
* Eukleides
* Faidon
* Glaukon
* Kebes
* Kriton
* Ksenofon
* Menedemos
* Simmias
* Simon
* Stilpon
***Taas kaikki kauniit muistot*** on Sulho Rannan Viljo Kojon runoon säveltämä joululaulu. Runo ja sen nuotit julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1931 sanomalehti Karjalan joululiitteessä. Kojo oli Viipurissa toimineen Karjalan toimittaja, Ranta puolestaan Viipurin musiikkiopiston opettaja. Kappale kuuluu suomalaiseen jouluperinteeseen. Vuodesta 1955 lähtien Yleisradio on soittanut sen vuosittain radiossa jouluaattona heti Turun joulurauhanjulistuksen jälkeen, nykyään Yle Radio 1 -kanavalla. Kappaleen laulaa perinteisesti baritoni Sulo Saarits ja urkuja soittaa Tauno Äikää.

Laulussa kertoja muistelee lapsuuden joulua. Pellot ja puistot olivat lumesta valkeita. Hän muistelee kirkkokäyntiä, johon hänet vietiin parhaisiin puettuna. Hän kuunteli kirkossa sanaa ja äidinsä laulua. Kertoja kertoo muistavansa siitä vain tunnelman, jota "milloinkaan ei viedä, ei ryöstetä sielustain". Jouluna elpyvät muistot antavat kertojalle voimaa vuoden vaikeuksiin.

Lähteet
-------

* Markus Similä: *Rakkaimmat joululaulut ja niiden tekijät*, s. 32–36 ja 65–66. Gummerus, 2002. ISBN 9512061732.

Aiheesta muualla
----------------

* Laulun levytykset Suomen Äänitearkiston tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Soiva joulukalenteri: Klassikkoesitys tutusta joululaulusta (24.12.) Taas kaikki kauniit muistot -laulu kuunneltavissa YLE Areenassa Sulo Saaritsin esittämänä
* Sanat
**Sivakkavaaran työväentalo** oli Kaavin kunnan Sivakkavaaran kylässä sijainnut työväentalo. Se purettiin vuonna 1954 ja tilalle rakennettiin tanssilava **Sivakan lava**, joka on yhä käytössä.

Historiaa
---------

Sivakkavaaran työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Työväentalo hankittiin vuonna 1908. Talo sijaitsi Kaavi-Joensuu -tien varressa. Vuonna 1924 yhdistyksellä oli 13 jäsentä. Yhdistys ilmeisesti kärsi 1930-luvun alun Lapuan liikkeen toiminnasta, sillä vuonna 1931 se "herätettiin henkiin". Vuonna 1954 yhdistys myi talon purettavaksi ja rakensi sen sijaan tanssilavan. Lava osoittautui pian pieneksi ja sekin purettiin isomman tieltä, joka valmistui vuonna 1961. Lavan pinta-ala on 360 neliömetriä. Sen omistaa nykyään Kaavin sosialidemokraattinen työväenyhdistys, joka osti lavan alkuvuodesta 2018, samalla kun Kaavin ja Sivakan työväenyhdistykset yhdistyivät. Lavaa on kunnostettu sen jälkeen talkoilla.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen ja pärekattoinen, ja sen jalusta oli liuskekiveä. Sen pinta-ala oli 128 neliömetriä ja korkeus 3,5 metriä. Talossa oli 125-paikkainen juhlasali, kaksi asuinhuonetta ja keittiö, ja se lämpeni kahdella uunilla sekä keittiön hellalla. Taloon tehtiin korjauksia vuonna 1951.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin iltamia. Sunnuntaina 29.8.1937 vietettiin yhdistyksen 30-vuotisjuhlia. Tapahtumaan kuului päivä- ja iltajuhla, ja ohjelmassa oli torvisoittoa, kisällilaulua, joukkolausuntaa, puheita sekä tanssia ja kenttäpelejä. Ilmeisesti yhdistyksellä ei ollut omaa kuoroa tai soittokuntaa, sillä esiintyjät olivat Joensuusta ja Mutalasta.

Nykyisin Sivakan lavalla järjestetään sunnuntaisin tansseja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. 1 2 3  Kaavin Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys ry: Sivakan lava *sivakanlava.fi*. Viitattu 26.8.2022.
3. ↑  SDP:n puoluetilasto 1921–1924 Sos.dem. Puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 26.8.2022.
4. ↑  Kansan Voima 10.1.1931, no 3 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 26.8.2022.
5. ↑  Päivän Tiedot 23.11.1915, no 118 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 26.8.2022.
6. ↑  Kansan Voima 24.8.1937, no 94 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 26.8.2022.
**Tapani Rytöhonka** (8. tammikuuta 1964 Tyrnävä – 26. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen kuvataiteilija ja vapaa kirjoittaja.

Tapani Rytöhonka oli piirtäjä. Hänen elämäntyönsä käsittää noin 1 500–2 000 tussi-, lyijy- ja värikynä- ja sekatekniikkapiirrosta.

Töistä ei koskaan koottu Suomessa näyttelyä. Rytöhongan henkiseksi kotimaakseen mieltämässä Ranskassakin näyttelyitä oli vain jokunen. Muutto Ranskaan ei koskaan toteutunut.

Kuvitustöitään Rytöhonka ei laskenut elämäntyöhönsä. Niistä hän piti huomionarvoisina vain avustajasuhdettaan Pahkasika-lehteen (1980–1996), omakustanteena julkaisemaansa ja vain Suur-Helsingin alueelle jakelemaansa *Haistakaa V\*\*\*u Comics* -sarjakuvalehteä (2002–2006) ja Megafoni-verkkolehteen tekemäänsä *Maammesarjaa* (2006–2010). Vuosina 1977-1980 Rytöhonka toimitti punklehti Törkyä. 

Katolilainen Rytöhonka katsoi selvästi arvokkaimmaksi kirjalliseksi työkseen tekstit, jotka hän kirjoitti 2000-luvun alussa mm. International Movement We Are Church -liberaalikatolilaisen kattojärjestön Suomen osaston Katkirkon verkkosivuille. Artikkelien ja esseiden voidaan nähdä vaikuttaneen tuolloin Helsingin Katolisen Hiippakunnan piispaksi epäonnistuneesti nimetyn, ultrakonservatiivi Jozéf Wrobelin nimityksen perumiseen.*kenen mukaan?*

Varsinkin myöhemmän kirjallisen työn keskeinen julkaisija oli Vartija-lehti. Rytöhongan pro gradu Tampereen yliopiston politiikan tutkimuksen laitokselle tutki itsenäisyyspäivän ns. Kuokkavieras-mielenosoituksia (2004). Teatterille Rytöhonka kirjoitti monologin Nakkimarssi (2008), jonka hänen äitinsä Seija Haarala esitti, puvusti ja ohjasi.

2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen Rytöhonka toimi Tampereen kaupungin suonensisäisten huumeiden päivittäiskäyttäjien jatkohoidon vapaaehtoistyöntekijänä, kahdenkeskisenä tukihenkilönä. *Amnesty Internationalin* pitkäaikaisen rivi- ja pikavetoomusverkostojäsenyytensä hän lopetti vasta löydettyään täsmällisen avustuskohteen, Haitin Cyvadier'ssa koulua, terveyskeskusta ja leikkaussalilla varustettua sairaalaa ylläpitävän Friends of the Children of Haiti -järjestön.. Tätä järjestöä hän avusti kuolemaansa saakka.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Heikura, Pasi & Kallio, Pauli: Tapani Rytöhonka 1964–2022: Yksi suomalaisen sarjakuvan ja kuvataiteen suurista persoonista.  *Helsingin Sanomat*, 19.5.2022, s. B 14. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.5.2022.
2. ↑  Maammesarja Megafoni.org-verkkolehti. Viitattu 6.3.2022.
3. ↑  Aikakauslehti Vartija, Ihminen – usko – kulttuuri Vartija-aikakauslehden kannatusyhdistys ry. Viitattu 6.3.2022.
4. ↑  Friends of the Children of Haiti -järjestö


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Porin ortodoksinen kirkko** eli **Pyhän Apostoli ja evankelista Johannes Teologin kirkko** on vuonna 2002 valmistunut ortodoksinen kirkko, joka sijaitsee Porissa Käppärän kaupunginosassa. Tiilirakenteisen kirkon on suunnitellut arkkitehti Matti Porkka. Porin ortodoksinen kirkko on pyhitetty Johannes Teologin eli evankelista Johanneksen muistolle.

Historia
--------

Porin seudulla on ortodokseja noin 300. He ovat pääosiin siirtokarjalaisia tai heidän jälkeläisiään ja kuuluvat Tampereen ortodoksisen seurakunnan alaisuuteen. Ensimmäisen kerran ortodoksisen kirkon rakentamista suunniteltiin Poriin jo sotien jälkeen, mutta hanke toteutui vasta 2000-luvun alussa. Ennen omaa kirkkoa Porin ortodoksisella yhteisöllä oli käytössään V kaupunginosassa sijainnut rukoushuone, jonka tiloissa nykyään toimii Porin venäläinen ortodoksinen kirkko. Porin ortodoksisen kirkon vihki Helsingin metropoliitta Ambrosius 29. syyskuuta 2002. Tilaisuudessa olivat paikalla myös muun muassa arkkipiispa Leo sekä kulttuuriministeri Kaarina Dromberg.

Sisustus, pyhäinjäännökset ja kellot
------------------------------------

Porin ortodoksisen kirkon ikonostaasi on Margit Linnun maalaama ja sen muista ikoneista on vastannut Harri Stefanius. Kirkkoon ortodoksisen tradition mukaan sijoitetut pyhäinjäännökset ovat 1600-luvulla eläneen kreikkalaisen marttyyrimunkin luunsiruja ja ne ovat peräisin Ateenan lähistöllä sijaitsevasta Dau Pentelin luostarista. Porin ortodoksisen kirkon kellot on valettu Venäjällä Voronežin kaupungissa. Messingin ja tinan seoksesta valmistettuja kelloja on kaikkiaan kahdeksan, joista suurin painaa 640 kiloa ja pienin noin seitsemän kiloa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Holstikko-Ojanen, Eliisa: "Porin ortodoksinen kirkko pyhitetään Johannes Teologille", Satakunnan Kansa 26.9.2002. Viitattu 8.6.2014.
2. 1 2  Ahonen, Hannamari: "Porin seudun ortodoksien kauan kaipaama kirkko vihittiin", Satakunnan Kansa 30.9.2002. Viitattu 8.6.2014.
3. ↑  Nikka, Anne: "Uusissa kirkonkelloissa kaikuu vanha hengellinen perinne", Satakunnan Kansa 23.9.2002. Viitattu 8.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porin ortodoksinen kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Porin Johannes Teologin kirkko ortodoksi.netissä
**Tapani Talari** (s. 20. marraskuuta 1936 Helsinki)*lähde?* on suomalainen heraldikko ja eläkkeellä oleva graafinen suunnittelija. Hän on suunnitellut vaakunoita, lippuja ja pöytäviirejä sekä mitaleja, ansiomerkkejä, erikoisleimoja ja sinettejä. Hän on suunnitellut ja taittanut lukuisa julkaisuja sekä osallistunut heraldisten julkaisujen toimitustyöhön (Heraldiikan opas, 1998, Suomalaisia vaakunoita, 2006, ja Vaakunaselitys, 2010) ja kuvittamiseen. Hän on Suomen Heraldisen Seuran jäsen ja toiminut seuran varapuheenjohtajana sekä lausuntotoimikunnan puheenjohtajana.*lähde?*

Suomen merivoimien tunnus (Tapani Talari)
Heraldiikan perusopetusta hän sai 1980-luvun alussa Taideteollisen korkeakoulun täydennyskoulutusosastossa järjestetyllä heraldiikan kurssilla, jonka opettajina olivat mm. Olof Eriksson ja Jukka Pellinen. Hän on lisäksi opiskellut mainontaa ja tiedottamista eri kursseilla.

Ammattikoulutukseltaan hän on Merisotakoulusta valmistunut (1963) meriupseeri (komentajakapteeni 1980). Hän palveli puolustusvoimissa (1963–1989) mm. Merisotakoulussa reserviupseerien ja kadettien kouluttajana. Pisimmän yhtäjaksoisen ajan, runsaat 11 vuotta, hän toimi Ruotuväki-lehden päätoimittajana Pääesikunnan tiedotusosastolla 1976–1988. Talari on suunnitellut Suomen merivoimien tunnukset 1987 ja 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Puolustushaarojen tunnusten käyttöönottoajat? (Arkistoitu – Internet Archive) Kysymykset, Kysy mitä vain, Helsingin kaupunginkirjasto
**Porin lukio** on Porin Riihikedossa sijaitseva noin 1275 opiskelijan lukio. Se aloitti toimintansa vuonna 2021.

Historia
--------

Porin lukio perustettiin vuonna 2021, kun Porin suomalaisen yhteislyseon lukio ja Porin lyseon lukio yhdistettiin. Lukuvuonna 2021–2022 lukio toimi vielä kahdessa eri toimipisteessä eli alkuperäisten lukioiden rakennuksissa osoitteissa Annankatu 5 ja Tasavallankatu 4, mutta niillä oli yhteinen hallinto ja siten myös yksi rehtori. Lukuvuodesta 2022-2023 alkaen kaikki opetus tapahtuu Tasavallankadulla.

Koulurakennus
-------------

Koulurakennus valmistui alun perin Porin suomalaiselle yhteislyseolle, jossa opiskelu päästiin aloittamaan vuonna 1935. Rakennusta laajennettiin vuosina 1957 ("E-osa") ja vuonna 1964 ("U-osa").

Linjat ja painotukset
---------------------

Porin lukiossa toimii yleislinjan lisäksi kaksi valtakunnallisen erityistehtävän linjaa eli luonnontieteellinen linja (LNT) ja urheilulinja. Lisäksi lukiossa toimii englanninkielinen linja ja ilmaisutaidon linjat. Painotettua opetusta annetaan kuvataiteessa ja liiketaloudessa.

### Luonnontieteellinen linja

Luonnontieteelliselle erikoislinjalle valitaan vuosittain 16-20 opiskelijaa ja sen keskiarvovaatimus on yksi Suomen korkeimmista. Linjalla opiskelevan on suoritettava yhteensä vähintään 24:n opintopisteen verran LNT-opintojaksoja.

### Urheilulinja

Urheilulinjalla urheilua tavoitteellisesti harrastavat opiskelijat voivat yhdistää harjoittelun helpommin opiskeluun. Lukio järjestää linjalla opiskeleville lajivalmennusta kolme kertaa viikossa. Linjalle valitaan vuosittain n. 30 opiskelijaa ja hakijoita arvioidaan perinteisen keskiarvon lisäksi myös mm. soveltuvuuspisteillä. Linja toimii yhteistyössä Satakunnan urheiluakatemian (SSA) kanssa.

### Englanninkielinen linja

Englanninkielisellä linjalla tarjotaan lukio-opintoja pääasiassa englanniksi, mutta ylioppilastutkinto suoritetaan kuitenkin suomeksi. Linjalle on erillinen valintakoe, jonka lisäksi pisteitä voi saada aikaisemmista englanninkielisistä opinnoista. Linja on suunnattu erityisesti Porin seudulla asuville ulkomaalaisille, mutta myös suomea äidinkielenään puhuvat voivat hakeutua linjalle.

### Ilmaistutaidon linja

Ilmaisutaidon linjalla opiskelijat tutustuvat mm. teatterin ja muun taiteen tyylilajeihin sekä opiskelijoiden esiintymistaitoja harjoitetaan. Ilmaisutaidon linjalle haettaessa painotetaan äidinkieltä sekä taito- ja taideaineita.

### Kuvataiteen ja liiketalouden painotukset

Kuvataide ja liiketalous eivät ole erillisiä linjoja, vaan niiden opinnot ovat avoimia kaikille. Liiketalouden opintoja tarjotaan yhteensä kahdeksan opintojakson verran  ja kuvataiteen opintoja (pl. valtakunnalliset pakolliset ja syventävät opintojaksot) niin ikään kahdeksan opintojakson verran.

Rehtorit
--------

* Janne Hakoniemi (2021-)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), s. 606
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive), s.26

Aiheesta muualla
----------------

* Porin lukion kotisivut
Sancy-timantin 51-tahoinen muoto (Nordisk familjebokin piirros.
**Sancy** on eräs tunnettu, poikkeuksellisen kauniina pidetty timantti. Sen paino on 55,23 karaattia ja se on väriltään keltaiseen vivahtava.

Timantti löydettiin Intiasta 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa. Sen toi tuolloiseen Konstantinopoliin eli Istanbuliin ranskalainen Sancyn lordi
Nicolas Harlay, joka oli Henrik III:n suurlähettiläänä Turkissa.

Timantti myytiin miltei hiomattomana kuningatar Elisabet I:lle. Henkilökohtaisissa talousvaikeuksissa Kaarle I panttasi Sancyn Ranskaan. Hän ei lunastanut sitä, ja timantti päätyi kardinaali Mazarinin haltuun. Hän jätti kuollessaan 1661 Sancyn sekä muut omistamansa timantit kuningas Ludvig XIV:lle, ja Sancysta tuli osa Ranskan kruununjalokiviä. Ne varastettiin vallankumouksen kaaoksessa vuonna 1792. Timantit löytyivät lukuun ottamatta Ranskan kruunun sinistä timanttia.

Markiisi Iranda panttasi Sancyn rahoittaakseen Marengon taistelua 1800.[1] Vuonna 1828 sen osti venäläinen suurliikemies Nikolai Demidov, mahdollisesti Joseph Bonapartelta. Hänen poikansa Pavel Demidov antoi sen vuonna 1836 huomenlahjaksi puolisolleen, suomalaiselle Aurora Karamzinille. Karamzin joutui vuonna 1865 myymään timantin intialaiselle Jamsetjee Jejeebhoylle 20 000 punnalla voidakseen maksaa poikansa Pavel Demidov nuoremman suuret uhkapelivelat.[2] Vuonna 1865 Sancy oli näytteillä Pariisissa, ja sen arvoksi oli merkitty miljoona frangia.

Timantin seuraava omistaja oli kuningatar Maria Louisa. Useiden omistajanvaihdosten jälkeen William Waldorf Astor osti timantin poikansa vaimolle varakreivitär Nancy Astorille 1906. Nykyisin timantti on Pariisissa Louvren museossa.

Sancyyn liittyy traaginen kertomus. Lordi Harlayn palvelija, joka kuljetti timanttia Ranskaan, joutui rosvojen yllättämäksi. Harlay tiesi palvelijan uskolliseksi ja järjesti etsinnän, jossa palvelijan ruumis löytyi. Kävi ilmi että hän oli niellyt timantin, joka löytyi vatsalaukusta.[1]

Lähteet
-------

* J. Anderson Black: *A History Of Jewels*. Orbis publishing, 1981. ISBN 0-85613-389-2

### Viitteet

1. 1 2  Anderson-Black
2. ↑  Pekka Hakala: Sossun tädin monttu, *Helsingin Sanomat* 14.6.2015, C 9–11.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sancy** Wikimedia Commonsissa
Sancho II
**Sancho II Garcés** oli Pamplonan (Navarra) kuningas isänsä Garcia I:n jälkeen ja Aragonian kreivi vuosina 970–994. Hän vannoi ystävyyttä Córdoban kalifi Al-Hakam II:lle, mutta liittoutui 981 kenraali Ghalibin kanssa Al-Mansur Ibn Abi Aamiria vastaan, joka kuitenkin löi liittolaiset. Seuraavana vuonna Leónin ylimykset nousivat kapinaan kuningastaan Ramiro III:ta vastaan. Sancho sekaantui taisteluihin yhdessä Córdoban diktaattoriksi Ghalibin kuoleman jälkeen nousseen Al-Mansur Ibn Abi Aamirin kanssa. Sancho naitti tälle tyttärensä, joka kääntyi muslimiksi ja synnytti tälle pojan Abd ar-Rahmanin, Sanjulina yleisesti tunnetun.

Perhe
-----

Sancho II:n vaimo Urraca Fernández oli Kastilian kreivin Fernán Gonzálezin tytär tämän ensimmäisestä avioliitosta. Heidän poikansa Garcia II hallitsi vuosina 994–1000.

Lähteet
-------

* O´Callaghan, J.F.: *A history of Medieval Spain*. United Kingdom: Cornell University, 1975. ISBN 0-8014-0880-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  O´Callaghan, s. 679
2. ↑  O´Callaghan, s. 125
3. 1 2  O´Callaghan, s. 128
4. ↑  O´Callaghan, s. 130
**Suisun Bay** [səˈsuːn beɪ] on Tyynestämerestä erkaneva lahti Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa, Solanon ja Contra Costan piirikunnan rajalla. Sacramento- ja San Joaquin -joet laskevat vetensä lahden itäreunalle, ja sen länsireuna yhdistyy Carquinezinsalmen kautta San Pablon lahteen. Lahden etelärannalla sijaitsevat Pittsburgin ja Bay Pointin kaupungit. Sen pohjoispuolella on kaksi pienempää lahtea, Honker Bay ja Grizzly Bay, sekä Suisun Marsh, laajin yhtenäinen murtovesiniittyjen alue Yhdysvaltojen länsiosissa.

Yhdysvaltain laivasto ankkuroi Suisun Bayn alueelle kymmeniä taistelulaivoja toisen maailmansodan jälkeen – niiden joukossa olivat muun muassa USS Iowa ja Glomar Explorer, jota CIA käytti Azorian-projektissa vuonna 1974. Rapistuvat alukset aiheuttivat ympäristöongelmia lahdella ennen kuin ne romutettiin 2010-luvulla. Nykyään lahdelle on sijoitettu enää kuusi sota-alusta.

Suisun Bay ja Suisun Marsh sekä niiden pohjoispuolella sijaitseva Suisun City on nimetty seudulla eläneiden suisunien mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suisun Bay (Lähteenä on käytetty myös sivulla olevaa interaktiivista karttaa, johon on merkitty lahden rajat.) *Geographic Names Information System*. U.S. Geological Survey. Viitattu 25.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Suisun Marsh Habitat Management, Preservation and Restoration California Department of Fish and Wildlife. Viitattu 25.9.2022. (englanniksi)
3. ↑  Chamings, Andrew: Obscure Bay Area: Once a sign of military strength, the eerie Suisun ghost fleet has disappeared *SFGATE*.  3.5.2021. Viitattu 25.9.2022. (englanniksi)
4. ↑  Bacich, Damien: Suisunes *Native Americans of the California Missions: Territories, Affiliations and Descendants*. Viitattu 25.9.2022. (englanniksi)
**Euroopan-mestaruuskilpailut 2018** (myös nimellä **Super-EM 2018**) oli urheilun monitapahtuma, joka järjestettiin Glasgow’ssa, Skotlannissa ja Berliinissä, Saksassa 2.–12. elokuuta 2018. Glasgow’ssa kilpailtiin Euroopan-mestaruudesta uintilajeissa, pyöräilyssä, golfissa, voimistelussa, soudussa ja triathlonissa, kun taas Berliinissä kilpailtiin yleisurheilussa. Nämä olivat ensimmäiset monen lajin yhteiset Euroopan-mestaruuskilpailut; vuonna 2015 järjestettiin suuremman kokoluokan kisat, ensimmäiset Euroopan kisat, jotka ovat vuorossa seuraavan kerran vuonna 2023.

Katso myös
----------

* Euroopan kisat

Lähteet
-------

1. ↑  Eri lajien EM-kisat niputetaan Glasgow'ssa ja Berliinissä 2018 *Ilkka*. Viitattu 4.9.2017.
2. ↑  Glasgow - Berlin 2018 *europeanchampionships.com*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 4.9.2017. (englanniksi)
3. ↑  About the European Championships *European Championships 2018*.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 4.9.2017.
4. ↑  Euroopan kisat Suomen Olympiakomitea. Viitattu 15.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Glasgow 2018
* Berlin 2018 (Arkistoitu – Internet Archive)
Taiteilijan näkemys keisari Suizeista
**Suizei** (jap. 綏靖天皇, *Suizei-tennō*) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin toinen keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 581 eaa.–549 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Jinmu, myyttinen ensimmäinen keisari, ja seurasi poikansa Annei.

Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Suizein hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on nimeltään *Tsukida no oka no e no misasagi* (jap. 桃花鳥田丘上陵).

Lähteet
-------

1. ↑  Genealogy of the Emperors of Japan Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.
2. ↑  Yoshida, Reiji: Life in the cloudy Imperial fishbowl The Japan Times. Viitattu 15.7.2018.
3. ↑  綏靖天皇 桃花鳥田丘上陵 Imperial Household Agency. Viitattu 15.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suizei** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Jinmu** | **Japanin legendaarinen keisari**(581 eaa.–549 eaa.) | Seuraaja:**Annei** |
Hautausmaan siunauskappeli kesällä 2009
Paattionlehdon hautausmaan kappelin interiööri.
**Paattionlehdon hautausmaa** eli Kemin pohjoinen hautausmaa on Kemin seurakunnan hautausmaa. Hautausmaa sijaitsee Paattion kaupunginosassa noin kolme kilometriä pohjoiseen Kemin keskustasta. Hautausmaa on syrjäyttänyt vanhan Peurasaaren hautausmaan Kemin seurakunnan päähautausmaana.

Vanhan hautausmaan käytyä ahtaaksi seurakunta hankki maa-alueen uutta hautausmaata varten vuonna 1939. Diplomi-insinööri Väinö Pekkalan tekemä hautausmaan käyttösuunnitelma hyväksyttiin Kemin kirkkovaltuustossa kevättalvella 1944. Piispa Väinö Malmivaara vihki hautausmaan käyttöön 14. lokakuuta 1945. Hautausmaata kutsuttiin aluksi "Karihaaran hautausmaaksi", mutta jo 1940–luvulla nimeksi vakiintui "Pohjoinen hautausmaa". Nykyinen nimi otettiin käyttöön 1993.

Siunauskappelin suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu kolmen arkkitehtitoimiston kesken vuonna 1958. Kilpailun voitti arkkitehti Osmo Sipari, jota avustivat arkkitehtiylioppilas Erkki Kairamo ja diplomi-insinööri Eino Puranen, ehdotuksellaan "Rauhan maa". Rakennustyöt alkoivat keväällä 1959 ja kappelin vihki käyttöön piispa Olavi Heliövaara 11. syyskuuta 1960. Tiili- ja betonirunkoinen valkeaksi rapattu kappeli edustaa modernistista arkkitehtuuria. Kappelisaliin mahtuu 250 henkilöä. Alttaritaulu on taidemaalari Erkki Koposen alun perin Kemin kirkkoon maalaama. 1953 valmistunut taulu siirrettiin kappeliin vuonna 1987. Kappelin 14-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1961 valmistamat. Paattionlehdon kappeli on peruskorjattu 1993.

Lähteet
-------

1. ↑  Laitila, Raimo: Paattionlehto Kemin päähautausmaaksi.  *Pohjolan Työ*, 9.2.2007, s. 10. Oulu: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.2.2009.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Paattionlehdon hautausmaan historiatietoa Kemin seurakunta.  Arkistoitu 12.12.2017. Viitattu 10.6.2009.
3. ↑  Heljala, Minna; Seppälä, Sirkka-Liisa ja Elo Tiina: *Meren ja teollisuuden kaupunki*, s. 95-96. Suomen ympäristö 15/2013. Helsinki: Ympäristöministeriö, 2013. ISBN 978-952-11-4252-9. Teoksen verkkoversio (pdf).
Keisarillisen Japanin laivaston kommodori Minoru Genda.
**Minoru Genda** (jap. 源田 実, *Genda Minoru*, 16. elokuuta 1904 – 15. elokuuta 1989) oli keisarillisen Japanin laivaston kommodori ja Japanin Itsepuolustusvoimien kenraali. Hän vastasi Pearl Harbouriin tehdyn lentohyökkäyksen taktillisesta suunnittelusta.

Minoru Genda syntyi Hiroshimassa. Hän kokosi Japanin kotisaarten ilmapuolustusta varten *eksperttien laivueeksi* kutsutun 343. lentorykmentin, joka koostui vanhoista ja hyvin kokeneista, veteraaneiksi katsottavista hävittäjälentäjistä. Tämä operaatio käynnistettiin amerikkalaisten pommitusoffensiivin voimistuttua keväällä 1945. Lentoryhmä käytti Kawanishi N1K-2J *Shiden-Kai* "George"-konetyyppiä.

Genda nousi myös Japanin Itsepuolustusvoimien kenraaliksi. Vuonna 1962 Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy myönsi Minoru Gendalle arvostetun Ansiolegioonan kunniamerkin. Vuonna 1976 hänet valittiin Japanin parlamenttiin.

Genda kuoli Matsuyamassa Japanissa 15. elokuuta 1989 sydänperäiseen sairauteen.

Lähteet
-------

* Thomas, Gordon; Witts, Max Morgan: *Enola Gay – pommikone Hiroshiman yllä*. Suom. Nuuttila, Antti. Porvoo: WSOY, 1981. ISBN 951-0-10695-X.
* Sakaida, Henry: *Japanin laivaston ilmavoimien ässät 1937-1945*, Osprey, 2002, ISBN 952-5186-25-3.
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Sakaida, H. 2002: s. 64, sekä kuvitussivut 74-77
2. ↑  Thomas & Witts: s. 370
3. ↑  Thomas & Witts: s. 371


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**St1 Deep Heat** oli suomalainen ener­gia­yh­tiö, joka oli osa St1 Nordic -konsernia. Se fuusioitiin sisaryhtiöönsä St1 Oy:hyn 31. joulukuuta 2018. Yhtiö on poraamassa Espooseen kahta geotermistä energiaa hyödyntävää reikää yhteistyössä Fortumin kanssa. Hanke on toteutuessaan Suomen ensimmäinen geotermisellä energialla toimiva teollisen mittakaavan lämpölaitos.

Laitoksen kahdesta porattavasta reiästä toinen on porattu, ja jälkimmäisen on tarkoitus valmistua vuoden 2019 loppupuolella.

Voimalan tarkoitus on valmistuessaan tuottaa lämpöä Fortumin kaukolämpöverkkoon. Jos pilottiprojekti onnistuu, vastaavaa tekniikkaa voidaan hyödyntää muuallakin Suomessa. Valmistuttuaan geoterminen lämpölaitos ei juuri näy, sillä sen maanpäällinen yksikkö mahtuu tontilla jo olevan lämpökeskuksen sisälle.

Tähän asti Fortumin kaukolämpövoimala on käyttänyt energialähteenään venäläistä maakaasua. Kaukolämpöverkkoja on käytössä eri puolella Suomea, Pohjoismaissa sekä muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Jos prosessista saadaan taloudellisesti kannattavaa, reikiä porataan paljon lisää. Pilottihankkeelle Suomi on hyvä paikka, sillä Suomen kallioperä on niin kova ja kivinen, että jos poraus onnistuu Suomessa, se onnistuu todennäköisesti muuallakin.

Otaniemen geotermisten kaivojen poraustorni syyskuussa 2019.

Historia
--------

*Pääartikkeli: St1:n historia*

Katso myös
----------

* Otaniemen syväreiät

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  St1 Deep Heat Oy | Osakeyhtiö | Kauppalehti.fi *www.kauppalehti.fi*. Viitattu 11.6.2018.
2. ↑  St1 Nordic Oy: Tilinpäätös *content.st1.fi*.  2018. Viitattu 12.5.2019.
3. ↑  St1 Geolämpö *www.st1.fi*. Viitattu 18.12.2018.
4. ↑  Pariisin ilmastosopimus allekirjoitetaan, ja se voi kirittää Eurooppaa uuden energian kilvassa  22.04.2016. Helsingin Sanomat. Viitattu 4.7.2016. [vanhentunut linkki]
5. ↑  St1 Deep Heat St1. Viitattu 4.7.2016.
6. 1 2  70 miljoonan euron reikä *Talentum Summa*.  Arkistoitu 16.11.2018. Viitattu 5.6.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* St1 Deep Heat
* HS: Otaniemessä porattiin Suomen syvin reikä 6,4 kilometrin syvyyteen – ja se saattaa ratkaista energiaongelmamme
**Long Islandin taistelu** käytiin Yhdysvaltain vapaussodassa 27. elokuuta 1776. Taistelu oli ensimmäinen Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoituksen jälkeen ja koko sodan suurin.

Taistelun tuloksena amerikkalaiset vetäytyivät Long Islandilta ja brittijoukot pääsivät hyökkäämään New Yorkiin.

Taustaa
-------

Vetäydyttyään Bostonista 17. maaliskuuta 1776 Britannian kuninkaallinen laivasto vetäytyi Nova Scotiaan. Kenraaliluutnantti George Washington ennakoi brittien hyökkäävän seuraavaksi New Yorkin kaupunkiin. Hän asetti 19 000 sotilasta asemiin Long Islandille ja Manhattanille, joissa linnoituksia myös vahvistettiin..

Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus oli hyväksytty siirtokuntien kongressissa 4. heinäkuuta 1776 Philadelphiassa. Samoin heinäkuussa britit olivat perustaneet toimintansa päämajan Staten Islandille..

Brittien ylipäällikkö kenraaliluutnantti William Howe sekä operatiivisesta johtamisesta vastanneet kenraalimajurit Charles Cornwallis ja Henry Clinton johtivat alun perin 4 000 sotilaan armeijaa, jota vahvistettiin seitsemän viikon aikana tuomalla amiraali Richard Howen johtamilla yli 20 000 sotilaalla.

Taistelu
--------

Taistelun kartta, vuodelta 1884.
Washington sai ilmoituksen brittien aikeista ylittää Brooklynin ja Staten Islandin välinen kapea salmi 22. elokuuta 1776. Puolet Washingtonin armeijasta puolusti Long Islandia kenraalimajuri Israel Putnamin johdolla ja loput Manhattania. Clintonin johdattamana brittijoukot onnistuivat 27. elokuuta yllättämään Putnamin joukkojen vasemman sivustan. Amerikkalaisten puolustus romahti nopeasti. Muut brittien kolonnat yhtyivät hyökkäykseen ja saivat huonosti koulutetut vapaaehtoisjoukot vetäytymään. Vain taaimmaisessa puolustuslinjassa olleet marylandiläiset joukot pelastuivat brittien hyökkäyksiltä ja välttyivät vangitsemiselta.

Brittien suureksi yllätykseksi amerikkalaiset evakuoivat joukkonsa 30. elokuuta 1776 Long Islandilta yön pimeyden ja aamulla nousseen sankan sumun turvin. Tappiosta huolimatta yli 9 000 sotilaan menestynyt pelastaminen sotavankeudelta toi Washingtonille ylistystä rintaman molemmin puolin.

Lähteet
-------

* Lanning, Michael Lee: *The American Revolution 100: The People, Battles, and Events of the American War for Independence, Ranked by Their Significanc*. Sourcebooks, Inc, 2009. ISBN 978-1402221156. (englanniksi)
* Savas, Theodore & Dameron, David: *A Guide To The Battles Of The American Revolution*. Savas Beatie, 2010. ISBN 978-1932714944. (englanniksi)
* Ward, Christopher: *The War of the Revolution*. Skyhorse Publishing, 2011. ISBN 978-1616080808. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Lanning 2009, s. 117.
2. 1 2 3 4 5  Savas 2010, s. 55.
3. ↑  Savas 2010, s. 60.
4. ↑  Ward 2011, s. 227.
5. 1 2  Savas 2010, s. 56.
6. ↑  Lanning 2009, s. 118.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Long Islandin taistelu**.
* Thrilling Incidents: The Battle of Long Island (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Long Island
**Quintus Caecilius Metellus Numidicus** (noin 160 eaa. – 91 eaa.) oli Rooman senaatin konservatiivisen siiven edustaja ja Gaius Mariuksen vastustaja. Vuonna 109 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja Rooman joukkojen ylipääliköksi Numidiaan, Jugurthan sotaan, kunnes Marius otti hänen paikkansa. Vuonna 102 eaa. hänestä tuli kensori. Kensorina hän vastusti edelleen Mariusta ja yritti saada Mariuksen tukijan, Saturninuksen pois senaatista, kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta, poliittisten vastustajiensa painostuksesta, hän joutui vetäytymään politiikasta ja siirtymään omaehtoiseen maanpakoon. Metellus pääsi palaamaan Roomaan vuonna 99 eaa. Viimeiset vuotensa Metellus vietti poissa julkisuudesta. Ciceron keräämien aikalaishuhujen mukaan Metellus kuoli myrkytettynä vuonna 91 eaa.

Metellus Numidicus eli aikakautena, jolloin korruptio lisääntyi Rooman politiikassa, mutta hän onnistui säilyttämään rehdin miehen maineensa.

Lähteet
-------

* William Smith, Ed.: A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology *perseus.tufts.edu*.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Mogorella** (sardiksi *Mogorèdda*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 442 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 17,06 neliökilometriä. Se sijaitsee 265 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mogorella** Wikimedia Commonsissa

Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
**Väinö Henrik Arjanne**, vuoteen 1935 **Allén** (10. joulukuuta 1899 Tampere – 30. maaliskuuta 1996 Tampere) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Arjanteen vanhemmat olivat Karl Gustaf Allén ja Vilhelmina Helander ja puolisot 1932–1936 opettaja Eira Terä ja vuodesta 1944 lehtori Anni Lydia Jokisalo. Arjanne sai Tampereen kauppaoppilaitoksen liikeapulaiskouluosaston päästötodistuksen 1915 ja kauppakouluosaston päästötodistuksen 1924. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin sekä Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon. Arjanne oli Pellavatehtaan Osuuskaupan lähetti, myyjä ja myymälänhoitaja 1913–1917, Osuusliike Voiman myymälänhoitaja 1918, Tampereen Osuuskaupan, vuodesta 1920 Osuusliike Tuotanto, myymälänhoitaja 1918–1922, Hämeenkyrön Osuuskaupan liikkeenhoitaja 1924–1925, *Tampereen Sanomien* ilmoituspäällikkö 1925–1926 ja Osuusliike Tuotannon eli sittemmin Kauppakunta Tuotannon apulaisjohtaja 1926–1950 ja toimitusjohtaja 1950–1967. Arjanne oli myös Tampereen kauppaoppilaitoksen liikkeenhoito- ja myyntiopin opettaja 1944–1951 ja 1967–1968. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1934–1936 ja hänellä oli myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Suomen sisällissotaan valkoisten puolella osallistunut ja suojeluskuntatyön aktiivi Arjanne oli reservin kersantti (1920). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1957.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väinö Arjanne *Biografiasampo*. Viitattu 23.9.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Väinö Arjanne 75-vuotias.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 9.12.1974, nro 331, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 23.9.2022.
**Martti Emanuel Juusela** (27. maaliskuuta 1908 Pihlajavesi – 7. lokakuuta 1979 Jyväskylä) oli maakuntaneuvos ja *Keskisuomalainen*-lehden pitkäaikainen päätoimittaja, vuodesta 1947 aina vuoteen 1973 asti.

Juuselan vanhemmat olivat maanviljelijä, talousneuvos Eemeli Juusela ja Iina Vuorimäki. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1935 toiminnanjohtaja Annikki (Anne-Maria) Hartikainen. Sotiin osallistuneella Juuselalla oli vankka järjestö- ja sanomalehtitausta viidentoista vuoden ajalta, kun hän tuli *Keskisuomalaisen* päätoimittajaksi. Esimerkiksi 1930-luvulla hän toimi *Pohjois-Savon* toimitussiheerinä ja päätoimittajana. Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kesken jääneet opintonsa Juusela suoritti loppuun seuraavalla vuosikymmenellä. Hän oli Maalaisliiton aktiivi, mutta ennen muuta lehtimies, joka kirjoitti yksistään *Emanuelin alakerta* -pakinoita yhteensä noin 5 500 kappaletta 25 vuodessa. Julkisuudessa Juusela esiintyi melko harvoin, mutta hänellä oli vankkoja tukijoita kuten kansanedustaja, ministeri ja maaherra Eino Palovesi. Juuselan päätoimittajakaudella *Keskisuomalainen* toimi maltillisesti ja riskejä kaihtaen, mutta kasvoi vähitellen maakuntansa ykköslehdeksi ja etääntyi samalla puoluesidoksistaan. Juuselalle myönnettiin tunnustuksena ansioistaan Suomen ensimmäinen maakuntaneuvoksen arvo vuonna 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kulha, Keijo K.: "Martti Emanuel Juusela", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 541–542. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Martti Juusela, päätoimittaja ja ensimmäinen maakuntaneuvos. Keskisuomalainen, 25.3.2008 (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 24.11.2015)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Satelliittikuva Winnipegjärvestä. Long Point on järven luoteisosassa sijaitseva pitkä niemi.
**Long Point** on noin 40 kilometrin pituinen ja noin kymmenen kilometrin levyinen niemi Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Niemi työntyy järvenselälle länsirannalta Saskatchewanjoen laskukohdan ja Grand Rapidsin kylän eteläpuolelta. Sen itäisin kärki ulottuu lähes järvenselän puoliväliin saakka.

Long Point on muodostunut jäätiköiden sulamisvaiheessa paikalle kasaantuneesta maa-aineksesta, pääasiassa hiekasta, moreenista ja irtokivistä. Niemi on osa nimellä The Pas Moraine tunnettua Kanadan kilven harjanneketjua, johon kuuluvat myös niemen itäpuolella sijaitsevat Cannibal-, Big Sandy-, Little Sandy-, Little George- sekä George-saaret.

Long Pointissa sijaitseva Gull Bayn särkän luonnonsuojelualue on uhanalaisen huilutyllin (*Charadrius melodus*) pesimäalue.

Seudulle on suunniteltu Long Point -niemen sisältävää *Manitoba Lowlands* -kansallispuistoa, mutta hanke kohtasi Manitoban ja Kanadan maaliskuussa 2004 solmiman aiesopimuksen (MOU) jälkeen vastustusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Manitoba National Parks (kartat selventävät sijaintia) manitobawildlands.org. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Chris Hadfield: Like a pointed toe into icy water  1.1.2013. montrealgazette.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
**Väinö Johannes Heino** (27. helmikuuta 1893 Rauma – 6. tammikuuta 1944) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Johan Pihl ja Amanda Tamlander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Alma Elviira Leppälän kanssa.

Opinnot
-------

Heino oli kansakoulun käynyt.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Heino oli ammatiltaan merimies ja oli palveluksessa suomalaisessa parkkilaiva Plejonessa, kun ensimmäinen maailmansota syttyi. Sodan syttyessä saksalaiset kaappasivat parkin Pohjanmerellä 9. elokuuta 1914 ja kuljettivat sen miehistöineen Hampuriin, missä heidät internoitiin, mutta kun hänelle tuli tilaisuus päästä vapauteen niin hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 10. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Heino osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Heino saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Heino siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoisen kaartin 7. komppaniaan ja 17. elokuuta 1918 alkaen Karjalan kaartin rykmentin 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön paikallispäälliköksi ensin Pohjois-Lohjan suojeluskuntaan ja myöhemmin Pornaisten suojeluskuntaan. Suojeluskunnista hän erosi 1. kesäkuuta 1920 ja toimi sen jälkeen erilaisissa tilapäistöissä.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Talvisotaan Heino osallistui 29. Kuormastokomppanian päällikkönä. Välirauhan aikana hän palveli Huoltokoulutuskomppaniassa ja Ampumatarvikevaraston päällikkönä. Jatkosotaan hän osallistui Topografipataljoonan kartoituskomppaniassa ja palvelikin komppaniassa koko sodan ajan.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5 6  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917
* Varavääpeli 11. helmikuuta 1918
* Vänrikki 27. toukokuuta 1918
* Luutnantti 6. joulukuuta 1937
 |  | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaudenmitali 1. lk.
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
* Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi
 |
**Manuel Almunia Rivero** (s. 19. toukokuuta 1977 Pamplona, Navarran maakunta, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapallomaalivahti.

Ura
---

Vuoden 2012 heinäkuusta Watfordia edustanut 191-senttinen Almunia on pamplonalaisen Osasunan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran B-joukkueessa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä kaudella 1997–1998. Synnyinkaupunkinsa seuran edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon hän ei kuitenkaan noussut, vaan pelasi kaudet 1999–2001 lainalla Cartagonovassa ja Sabadellissa.

Vuonna 2001 Almunia siirtyi vigolaiseen Celtaan, jossa hän ei myöskään vakiinnuttanut paikkaansa ja vietti kolme kautta lainassa eri seuroissa. Pelatessaan Segunda Divisiónin Eibarissa kaudella 2001–2002 hän päästi pelaamassaan 34 täydessä ottelussa 19 maalia ja oli sarjan paras maalivahti (*Zamora*). Kaudella 2002–2003 hän teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa huelvalaisen Recreativon riveissä ja kaudella 2003–2004 hän nousi Albaceten ykkösmaalivahdiksi Carlos Roan sairastuttua.

Almunia liittyi Arsenalin riveihin 14. heinäkuuta 2004 ja pelasi ensi kerran liigacupissa 27. lokakuuta 2004 ottelussa Manchester Citya vastaan. Almunia torjui Arsenalin kaikki kauden liigacup-ottelut. Yleensä kaikki cup-ottelut torjuva Almunia on tunnettu hyvänä rangaistuspotkujen torjujana, osoituksena kauden 2004–2005 FA Cup, jossa espanjalaisvahti torjui kaksi rangaistuspotkua Sheffield Unitedia vastaan ja joukkue eteni puolivälieriin.

Vuoden 2006 Mestarien liigan loppuottelussa Almunia aloitti vaihtopenkillä, mutta Jens Lehmannin jouduttua ulosajetuksi hän pääsi kentälle. Ottelussa Almunia päästi kaksi maalia ja FC Barcelona voitti mestaruuden. Kaudella 2007–2008 Almunia nousi Lehmannin ohi Arsenalin ykkösmaalivahdiksi. Lehmann jätti seuran seuraavana kesänä ja Almuniasta tuli joukkueen selkeä ykkösmaalivahti.

Kaudella 2011-2012 Almunia ei enää ollut Arsenalin managerin suosiossa. Hänet lainattiin lokakuun 2011 ajaksi West ham Unitediin, jossa hän sai pelata neljä ottelua. Kauden päätteeksi Arsenal vapautti Almunian sopimuksen päättyessä. Heinäkuussa 2012 Almunia teki sopimuksen Watfordin kanssa.

Almunia ei ole pelannut Espanjan maajoukkueessa. Mikäli kutsua ei vastaisuudessakaan tule, on hänen mahdollista edustaa Englantia saadessaan Britannian kansalaisuuden vuonna 2009.

Saavutukset
-----------

* FA Cup: 2005

Lähteet
-------

1. ↑  Almunia ganó el ’Trofeo Zamora’ con el Eibar Diario Vasco. Viitattu 24.12.2007.
2. ↑  Ficha del jugador LFP. Viitattu 24.12.2007.
3. ↑  Barça comeback denies Arsenal Uefa. Viitattu 24.12.2007.
4. ↑  Almunia se plantea nacionalizarse inglés y jugar para Inglaterra Marca. Viitattu 24.12.2007.