recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dribbble** on graafisille suunnittelijoille suunnattu yhteisöpalvelu, jossa jaetaan omia ja kommentoidaan toisten töitä. Shoteiksi kutsutut työt ovat korkeintaan 400x300 pikselin kokoisia (tai 800x600 pikseliä HiDPI-näytöillä, kuten esimerkiksi Retina MacBook Pro:lla). Shotin lisäksi tulee työn nimi, työssä käytetyt värit hex-arvoina, työhön liittyvät tägit sekä vaihtoehtoisesti linkki kokonaiseen työhön, jos se on suurempi kuin 400x300 pikseliä.

Dribbblessä on kahdenlaisia kävijöitä; julkaisijoita (prospecters) ja etsijöitä (scouters). Julkaisijat ovat usein freelancereita, jotka jakavat töitään ja usein tarjoavat itseään palkattavaksi. Etsijät joko etsivät ihmisiä palkattavaksi tai vain selaavat muiden töitä. Kaikki rekisteröityneet kävijät voivat kommentoida toisten julkaisuja, tykätä niistä, jakaa niitä sosiaalisiin medioihin (Facebook, Twitter ja Pinterest) tai lisätä kuvia omiin kokoelmiinsa (buckets).

Dribbbleen voi myös ostaa Pro-jäsenyyden, jolla saa paremman haun, mahdollisuuden ottaa yhteyttä julkaisijoihin, mahdollisuuden luoda listoja julkaisijoista sekä Pro-merkinnän nimensä perään. Pro-jäsenyys maksaa 20 dollaria vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Dribbble.com
**Andrew Lawrence "Drew" Nicholas** (s. 17. toukokuuta 1981 Hempstead) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.

Ura
---

Nicholas pelasi yliopistokoripalloa Marylandin yliopistossa vuosina 1999–2003. Hän siirtyi Eurooppaan vuonna 2003 ja meni Fabriano Basketiin, joka pelasi LegADuessa. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi Basket Livornoon, josta hän siirtyi runkosarjan jälkeen Tau Cerámicaan. Nicholas jatkoi uraansa Italiassa ja meni Benetton Trevisoon. Hän voitti joukkueessa oltuaan Alphonso Ford -palkinnon. Kauden jälkeen hän siirtyi Efes Pilseniin, jossa hän pelasi melkein kaksi kautta. Nicholas sai joukkueesta potkut maaliskuussa 2008, koska ei suostunut matkustamaan Serbiaan yhdessä joukkueen muiden yhdysvaltalaisten pelaajien kanssa. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Panathinaikosiin kahden vuoden sopimuksella.

Nicholas oli voittamassa Panathinaikosissa Kreikan liigan mestaruutta vuosina 2009–2011, Kreikan cupia vuonna 2009 sekä Euroliigan mestaruutta vuosina 2009 ja 2011. Heinäkuussa 2011 hän palasi Italian liigaan tehtyään sopimuksen Olimpia Milanon kanssa. Hän pelasi Olimpiassa helmikuuhun 2012 asti, jolloin hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä. Heinäkuussa 2012 Nicholas siirtyi yksivuotisella sopimuksella venäläisseura PBK TsSKA Moskovaan. Sopimus purettiin kuitenkin marraskuussa 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Drew Nicholas wins Ford Trophy! Euroliiga. Viitattu 19.4.2006. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Efes Pilsen releases Nicholas, Wright Euroliiga. Viitattu 5.3.2008. (englanniksi)
3. ↑  Panathinaikos brings in Drew Nicholas Euroliiga. Viitattu 24.6.2008. (englanniksi)
4. ↑  PANATHINAIKOS extends Batiste, Nicholas  15.7.2010. Euroliiga. Viitattu 22.11.2012. (englanniksi)
5. ↑  Milano lands Drew Nicholas  16.7.2011. Euroliiga. Viitattu 22.11.2012. (englanniksi)
6. ↑  Milan, Nicholas part ways before visiting Panathinaikos  21.2.2012. Euroliiga. Viitattu 22.11.2012. (englanniksi)
7. ↑  CSKA MOSCOW inks two-time champ Nicholas  13.7.2012. Euroliiga. Viitattu 22.11.2012. (englanniksi)
8. ↑  CSKA Moscow, Drew Nicholas part ways  23.11.2012. Sportando. Viitattu 22.11.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Euroliigan pelaajaprofiili
**Pekka Pöllä** (10. elokuuta 1940 Inkeri – 22. maaliskuuta 1989) oli Karjalan tasavallassa asunut suomen kielellä kirjoittanut toimittaja, kääntäjä ja runoilija.

Pöllä syntyi Poritsan kylässä Leningradin alueella. Jatkosodan aikana Pöllän perhe evakuoitiin Suomeen josta Pöllä muutti myöhemmin työnhakuun edelleen Ruotsiin. Pöllä palasi 1957 Neuvostoliittoon ja asettui asumaan Petroskoihin. Hän suoritti 1970 loppututkinnon Petroskoin yliopiston suomen kielen osastolla.

Pöllä toimi Petroskoissa ensin kirjanpainajana Anohinin kirjapainossa ja sitten puuseppänä. Tämän jälkeen hän oli toimittajana Neuvosto-Karjala-lehdessä, Suomalaisessa draamateatterissa, Progress-kustantamon suomenkielisessä toimituksessa ja Punalippu-lehdessä. Pöllän ensimmäinen runo julkaistiin Punalippu-lehdessä 1958 ja hän kirjoitti lehteen runoja ja artikkeleita Petroskoin kulttuuritapahtumista käyttäen salanimeä *M. Kuisma*. Pöllä oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1983.

Vuodesta 1984 alkaen Pöllä keskittyi suomalais-ugrilaisten kansojen synty- ja varhaisvaiheiden selvittelyyn käyttäen pohjana omia nimistötieteellisiä havaintojaan.

Teokset
-------

* *Kutsumus*; kirj. Viktor Valjakka, Hellä Hellman, Toivo Ahava ja Pekka Pöllä; toim. Taisto Summanen; taiteilija Aleksei Akimov. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1969
* *Tientekijät*: runoja. Karjala, Petroskoi 1973
* *Ilmarinen: runoelmia: uusia runoja*. Karjala, Petroskoi 1978
* *Satuja noutamaan: tarinoita, pikku kertomuksia*. Karjala, Petroskoi 1980
* *Joukamoinen: Kalevala-runoja: Joukamoinen, Väinämöisen lähtö*. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1981
* *Kullervo; Sampso Pellervoinen: Kalevala-runoja*. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1984
* *Matjaksen onni*: pienoisromaani ja novelleja. Karjala-kustantamo, Petroskoi 1986

Lähteet
-------

* Karjalan suomenkieliset kirjailijat : Pekka Pöllä (Archive.org)
* Inkeriläisiä merkkihenkilöitä : Pekka Pöllä
**Pekka Patokoski** (20. lokakuuta 1879 Impilahti – 3. toukokuuta 1942 Jyväskylä) oli suomalainen vakuutustarkastaja, toimittaja ja kirjailija.

Patokoski tuli lehtialalle 1900-luvun alussa ja hän oli toimittajana useissa sanomalehdissä, muun muassa Saarijärven Paavo-lehdessä sekä viimeksi vuodesta 1934 lähtien Jyväskylässä Työn Voima-lehdessä. Ollessaan Laatokka-lehden toimittajana Sortavalassa Patokoski teki matkoja Venäjälle ja Viroon. Patokoski oli välillä myös pitkiä aikoja henkivakuutusalalla sekä Kustannusosakeyhtiö Otavan palveluksessa. Hän oli kymmenen vuoden ajan Kaleva-yhtiön piiritarkastajana ja sen jälkeen vuodesta 1924 Kansa-yhtiön Keski-Suomen piirin tarkastajana. Hän kirjoitti artikkeleita vakuutusasioista ja julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia nimellä *P. Patokoski*. Patokosken tunnetuin teos oli Raja-Karjalaan sijoittunut romaani *Korven Outi*. Myös Patokosken toinen romaani *Oikeuden kiroissa* sijoittui Raja-Karjalaan. 

Patokoski oli Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja eri toimi- ja lautakuntien jäsenenä.

Teoksia
-------

* *Korven Outi* : romaani. WSOY 1929
* *Oikeuden kiroissa* : romaani. Kirja, Helsinki 1931
* *Äijälän maaosuuskunta i.l. : sen synty ja toiminta vv. 1915-1940*. Äijälän maaosuuskunta, Jyväskylä 1940

Lähteet
-------

1. 1 2  P. Patokoski 50-vuotias, Kansa : Kansa-yhtiön tiedonantaja 01.01.1929, nro 9, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Toimittaja Pekka Patokoski 60-vuotias, Sisä-Suomi, 20.10.1939, nro 241, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Toimittaja Pekka Patokoski 60-vuotias, Keskisuomalainen, 20.10.1939, nro 242, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Kuollut, Laatokka, 07.05.1942, nro 49, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Pekka Patokosken kuolinilmoitus, Laatokka, 07.05.1942, nro 49, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Qazaxin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Qazaxin piirikunta** (azer. *Qazax rayonu*, ven. Казахский район, *Kazahski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1020 neliökilometriä. Asukkaita on 89 500 henkeä (vuonna 2010).

Qazaxin piiri sijaitsee Azerbaidžan länsiosassa Pienen Kaukasuksen reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Ağstafan piiriin, etelässä ja lännessä Armeniaan sekä luoteessa Georgiaan. Piiriin kuuluvat Barxudarlın ja Yuxarı Əskiparan eksklaavit ovat olleet Vuoristo-Karabahin sodasta lähtien Armenian hallussa.*lähde?*

Piirin keskus on Qazaxin kaupunki, josta on 470 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 22 ja kyliä 34. Kaupunkiväestön osuus on 23,3 prosenttia (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,5 prosenttia piirin asukkaista on azereja.

Piirin kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, viinirypäleiden ja rehukasvien viljelyyn sekä karjanhoitoon ja hunajan tuotantoon.*lähde?*

Nähtävyyksiin kuuluvavat kotiseutumuseo, taidegalleria, runoilija Səməd Vurğunin museo Yuxarı Salahlın kylässä, Molla Pənah Vaqifin ja Molla Vəli Vidadin museo, vuonna 1910 rakennettu opettajaseminaarin rakennus, muinaiset asuin- ja hautapaikat, linnoituslaitteet, kivisillat ja moskeijat sekä Aveyvuorella sijaitseva armenialainen kirkko.*lähde?*

Paikallislehtenä ilmestyy *Göyəzən*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 12.2.2011. (azeriksi)
2. ↑  Ethnic composition of Azerbaijan 1999 *pop-stat.mashke.org*. Viitattu 12.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Qazaxin piirin sivusto (azeriksi)
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**Charles Richard (Rich) Nelson Burrows** (1851–1936) oli brittiläinen hyönteistieteilijä ja pappi.

Elämäkerta
----------

Burrows oli kotoisin varakkaasta perheestä, vaikkakaan hän ei päässyt oikeudellisista syistä hyötymään rahoista kuin vasta vanhemmalla iällään. Burrowsin terveys oli lapsena hyvin heikko, eikä hän voinut käydä koulua normaalisti. Lapsena hän myös oli omien sanojensa mukaan lyhyen aikaa jopa näkökyvytön. Hänen setänsä rahoitti sairauksista huolimatta nuoren Burrowsin matkan Nataliin, Etelä-Afrikkaan. Jo ennen lähtöään Burrows oli kiinnostunut hyönteisistä ja Etelä-Afrikassa hän jatkoi harrastustaan keräämällä näytteitä British Museumille. Burrowsin Natalissa viettäminä vuosina 1873–1875 myös hänen terveytensä parani.

Palattuaan takaisin Britanniaan Burrows toimi jonkin aikaa papin apulaisena Kaakkois-Lontoossa, minkä jälkeen hän siirtyi papiksi Rainhamiin Essexiin. Rainhamista Burrows siirtyi vuonna 1897 Muckingiin, jossa hän toimi virassa vuoteen 1934 asti. Seurakunnassaan hän oli erittäin suosittu. Burrows ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hän piti paljon lapsista. Burrows kuoli 85 vuoden iässä sairastettuaan sitä ennen pitkään reumaa, joka oli tehnyt hänet lähes liikuntakyvyttömäksi.

Tieteellinen ura
----------------

Papinuransa ohella Burrows keräsi ja tutki perhosia koko Essexin aikanaan. Burrows oli taitava mikroskopoija ja Royal Entomological Society of Londonin jäsen. Sen vuoksi hän kirjoitti seuran lehteen useita artikkeleita perhosten sukupuolielinten rakenteesta sekä niiden käytöstä lajien tunnistuksessa. Tutkimustensa avulla Burrows myös pystyi selvittämään joitakin kiisteltyjä lajien määrityksiä. Burrows oli erinomainen piirtäjä, ja hänen tekemänsä genitaalikuvat olivat avainasemassa F. N. Piercen teossarjassa *Genitalia of the British Lepidoptera*. Tutkimustensa ohella Burrows keräsi erittäin laajan perhoskokoelman, joka siirtyi muiden tutkijoiden käyttöön hänen kuoltuaan. Burrowsin mukaan on myös nimetty ainakin yksi perhonen, yökkönen *Tatorinia burrowsii* Butler, 1875, nykyiseltä nimeltään *Tatorinia fumipennis* (Felder & Rogenhofer, 1874)

Lähteet
-------

1. ↑  Burrows, Charles Richard Nelson (1851–1936) entomologist The National Archives. Viitattu 1.4.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Hy. J. Turner: OBITUARY - Rev. Charles Rich Nelson Burrows.  *Entomologist's Record and Journal of Variation*, 15.2.1937, 49. vsk, nro 2, s. 22–24. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 1.4.2015.  (englanniksi)
Ruthenberg vuonna 1910.
**Charles Emil Ruthenberg** (9. heinäkuuta 1882 Cleveland, Ohio – 2. maaliskuuta 1927 Chicago, Illinois) oli yksi Yhdysvaltain kommunistisen puolueen varhaisista johtajista.

Ruthenbergin isä oli saksalaista sukujuurta ollut satamatyömies. Ruthenberg itse työskenteli monenlaisissa ammateissa. Hän liittyi vuonna 1909 Yhdysvaltain sosialistiseen puolueeseen ja oli ehdolla Clevelandin pormestariksi 1911, Ohion kuvernööriksi 1912 sekä senaattoriksi 1914. Vuodesta 1917 hän työskenteli täysipäiväisesti puolueelle. Samana vuonna hänet tuomittiin vuodeksi työpalveluun sodanvastaisten puheiden pitämisestä. Toukokuussa 1919 Sosialistisen puolueen johto erotti tuhansia jäseniä, jotka olivat muodostaneet puolueen sisäisen vasemmisto-opposition, ja Ruthenberg osallistui muiden mukana kommunistisen puolueen perustamiseen. Hänestä tehtiin uuden puolueen sihteeri ja keskuskomitean jäsen. Ruthenberg pidätettiin marraskuussa 1919, jolloin Woodrow Wilsonin oikeusministeri Alexander Mitchell Palmer vangitsi niin sanotuissa Palmerin ratsioissa tuhansia kommunisteiksi ja anarkisteiksi epäiltyjä. Ruthenberg tuomittiin lokakuussa 1920 viideksi vuodeksi vankeuteen kumouksellisesta kiihotuksesta, koska hän oli allekirjoittanut edellisenä vuonna Louis Frainan laatiman niin sanotun vasemmistosiiven manifestin. Hän vapautui vankilasta huhtikuussa 1922 takuita vastaan.

Yhdysvaltain kommunistisen puolueen sisälle muodostui linjajako, jossa Ruthenberg ja Jay Lovestone johtivat jyrkkää luokkasotaa kannattanutta linjaa. Komintern asettui 1920-luvun puolivälissä tukemaan heitä. Ruthenberg kuoli maaliskuussa 1927 vatsakalvontulehdukseen hätäleikkauksen jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John Simkin: Charles Ruthenberg (englanniksi) Spartacus Educational. Viitattu 4.5.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Australia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Charles Richard-Hamelin vuonna 2015.
**Charles Richard-Hamelin** (s. 17. heinäkuuta 1989 Lanaudière) on kanadalainen pianisti. Hän saavutti suurta julkista huomiota saatuaan hopeaa Varsovan Frédéric Chopin -pianokilpailussa vuonna 2015. Samalla hän sai Krystian Zimerman -palkinnon parhaasta sonaattiesityksestä. Richard-Hamelin on saanut myös toisen palkinnon Montréalin kansainvälisessä musiikkikilpailussa sekä kolmannen palkinnon ja erikoispalkinnon parhaasta Beethoven-sonaattiesityksestä Soulin kansainvälisessä musiikkikilpailussa.

Richard-Hamelin opiskeli Paul Surdulescun, Sara Laimonin, Boris Bermanin, André Laplanten ja Jean Saulnierin johdolla. Hän valmistui McGillin yliopistosta, Yale School of Musicista ja Montréalin musiikkikonservatoriosta. Richard-Hamelin on tehnyt esiintymisiä esimerkiksi Prahan kevät - ja George Enescu -festivaaleilla. Hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet sellaiset kapellimestarit kuin Kent Nagano, Vasili Petrenko, Jacek Kaspszyk, Aziz Šohakimov, Peter Oundjian, Jacques Lacombe, Fabien Gabel, Carlo Rizzi, Alexander Prior, Christoph Campestrini, Lan Shui, Jean-Marie Zeitouni, Charles Olivieri-Munroe, Howard Shelley, Antoni Wit ja Jonathan Cohen.

Richard-Hamelinille on myönnetty Québecin taiteiden ja kirjallisuuden ritarikunnan arvo. Richard-Hamelin on tehnyt Analekta-yhtiölle levytyksiä muiden muassa Frédéric Chopinin teoksista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  THE UP-AND-COMING CANADIAN ARTISTS: AN INTERVIEW WITH PIANIST CHARLES RICHARD-HAMELIN Vancouver Classical Music
2. ↑  South Korean pianist wins Chopin Competition Pizzicato
3. 1 2 3  Charles Richard-Hamelin Analekta

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Monacon helikopterikenttä** (ransk. *Héliport de Monaco*; IATA: **MCM**, ICAO: **LNMC**) sijaitsee Fontvieillen kaupunginosassa Monacossa. Se on Monacon ainoa helikopterikenttä. Kentällä on kahdeksan laskeutumisalustaa. Fontvieillessa oli tilapäinen helikopterikenttä jo vuodesta 1976 vuoteen 1980, jolloin ruhtinas Rainier III rakennutti nykyisen kentän.

Kentän parannustyöt aloitettiin syyskuussa 2015. Parannustöiden myötä asematasoa vahvistetaan kestämään kymmenen tonnin painoiset kopterit, ja kentälle avataan uusi terminaali vuonna 2018.

Lentoyhtiöt ja kohteet
----------------------

Monacair lentää reittilentoja Monacosta Nizzan Côte d’Azurin kansainväliselle lentoasemalle. Se lentää seitsemän minuutin lentoja kesäisin 15 minuutin ja talvisin puolen tunnin välein.

Monacairin lisäksi kentältä lentävät tilauslentoja Heli Air Monaco ja Heli Securite.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fontvieille Heliport Forgotten Airfields. Viitattu 20.7.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Vallero, Luigi: All Change in the Riviera Skies.  *Airliner World*, heinäkuu 2016, s. 40–45.  Key Publishing. ISSN 1465-6337.   (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monacon helikopterikenttä** Wikimedia Commonsissa
**Epithelantha** on kaksilajinen kaktuskasvisuku. Lajit ovat pienikokoisia ja kauniita autiomaan kaktuksia, joita löytää avoimelta aavikolta usein kalkkikivilaattojen joukosta. Lajit ovat äärimmäisen muuntelevia, mistä johtuu, että niitä on aikojen kuluessa kuvattu ja nimetty useiksi lajeiksi. Eniten ne muistuttavat syyläkaktuksia (*Mammillaria*). Suvun tieteellinen nimi on yhdistelmä kreikan sanoja epi ’päällä’, thele ’nänni’ ja anthos ’kukka’, ja sillä viitataan kukkien sijaintiin nystyröiden päässä.

Tuntomerkit
-----------

Kasvit ovat yksi- tai monivartisia, äärimmäisen vaihtelevia kooltaan, piikeiltään, ulkoasultaan ja väriltään. Varsi on päältä litistynyt pallo, läpimitaltaan 1–6 cm ja nystyinen. Piikkien runsaus peittää varren. Nystyjen päässä on pienet kääpiöversot eli areolit, joihin kiinnittyy 19–38 valkoista tai vaaleankeltaista piikkiä useassa kiehkurassa. Kukat sijaitsevat nuorten nystyjen kärjissä varsipallon yläpinnalla, ovat kellomaisia, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia ja läpimitaltaan 3–12 mm. Hedelmä on nuijamainen, punainen, avautumaton ja muutamasiemeninen. Siemenet ovat soikeita ja kiiltävän mustia, pinnaltaan verkkokuvioisia tai nystyisiä.

Levinneisyys
------------

Suku on levinnyt Yhdysvaltojen Arizonaan, Uuteen-Meksikoon ja Teksasiin sekä Meksikon Coahuilaan, San Luis Potosiin ja Nuevo Leóniin.

Lajit
-----

Suvussa on kaksi lajia, joskin on esitetty, että ne voitaisiin yhdistää yhdeksi.

* *Epithelantha bokei*
* *Epithelantha micromeris*

Lähteet
-------

Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anderson 2001:291


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q136901
* Wikispecies: Epithelantha
* BioLib: 105584
* CoL: 4DG6
* EoL: 72047
* EPPO: 1EPTG
* FNA: 111884
* FoC: 111884
* GBIF: 3084390
* GRIN: 4326
* iNaturalist: 157251
* IPNI: 5314-1
* IRMNG: 1024115
* ITIS: 19792
* NCBI: 130116
* Open Tree of Life: 493247
* PLANTS: EPITH
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5314-1
* Tropicos: 40004418
* WFO: wfo-4000013650

 |

 |
Lateraalinen epikondyliitti
**Lateraalinen epikondyliitti** (lat. *epicondylitis lateralis humeri*) eli kansankielessä **tenniskyynärpää** on kiputila, joka johtuu käden ylirasituksesta. Suurin syy tenniskyynärpäähän on toistuva ranteen ja sormien ojentajalihasten rasitus esimerkiksi tennistä pelattaessa. Tenniskyynärpää voi johtua myös esimerkiksi vasaroinnista. Rasitus aiheuttaa tulehdustilan olkaluun lateraaliseen sivunastaan, jossa lihasten jännesäikeet yhdistyvät. 

Tenniskyynärpäätä tavataan etenkin 30–40-vuotiailla. Oireena on etenkin kättä liikuteltaessa tuntuva kipu kyynärnivelessä, mutta myös leposärky on mahdollista pahimmassa tapauksessa. Kipu voi säteillä kyynärvarteen.

Tenniskyynärpää kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1882, ja ensimmäisessä kuvatussa tapauksessa aiheuttajana oli tenniksen peluu.

Hoito
-----

Tenniskyynärpää paranee usein itsestään ajan myötä edellyttäen kipua aiheuttavan rasituksen poistumista. Käsi voidaan myös lastoittaa, jottei kättä voi käyttää ja jotta rasitus loppuu. Hoitona käytetään kipulääkkeitä. On myös mahdollista käyttää tulehduslääkkeitä. Lisäksi työn ergonomia on syytä selvittää. Hyvin kivuliaissa tapauksissa voidaan myös käyttää kortisoni- ja puudutuspistosta kipukohtaan. Erittäin hankalissa tapauksissa voidaan myös turvautua leikkaukseen

Katso myös
----------

* Rannekanavaoireyhtymä

Lähteet
-------

* Tenniskyynärpää - ohje potilaalle *Terveyskirjasto*.  6.2.2004. Kustannus Oy Duodecim.  Arkistoitu 29.10.2009. Viitattu 4.3.2009.

### Viitteet

1. 1 2 3  Saarelma, Osmo: Tenniskyynärpää *Lääkärikirja Duodecim*.  4.11.2008. Terveyskirjasto. Viitattu 4.3.2009.
2. ↑  Varonen, Helena: "Olkaluun sivunastan tulehdukset (lateraalinen ja mediaalinen epikondyliitti)", *Lääkärin käsikirja*. Kustannus Oy Duodecim, 2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Tenniskyynärpää, Terveyskirjasto.fi
* Tapaustutkimus terapeuttisen harjoittelun vaikutuksista kroonisen tenniskyynärpään hoidossa (PowerBall)
**Palodex Group Oy,** joka nykyään käyttää myös aputoiminimeään **KaVo Kerr Group Finland**, on Suomessa toimiva, yhdysvaltalaisen Danaher Corporationin omistama yritys, joka kehittää ja valmistaa hampaiston ja kasvojen alueen kuvantamisessa käytettäviä laitteita. 

Yritys sai alkunsa vuonna 1964 nimellä **Palomex Oy** valmistaakseen ja kaupallistaakseen professori Yrjö Paateron ja diplomi-insinööri Timo Niemisen kehittämää Orthopantomograph-laitetta, jolla kyettiin röntgenkuvaamaan koko hampaisto yhdellä valotuksella.

Palomex Oy:n osti suomalainen Instrumentarium vuonna 1977 ja yritys sai nimen Instrumentarium Imaging vuonna 1988. Amerikkalaisen General Electricin omistama GE Healthcare osti Instrumentariumin vuonna 2003. Hammasröntgenkuvausta enemmän GE:tä kiinnostivat Instrumentariumin Datex-Ohmeda-anestesialaitteet ja jo Palomexin aikana aloitettu magneettikuvauslaitteiden kehittely, joten kaksi vuotta myöhemmin GE Healthcare myi hammaskuvantamisliiketoimintansa pääomasijoitusyhtiö Altor Equity Partnersille, joka muodosti siitä Palodex Group Oy:n. Vuonna 2009 yhtiön osti yhdysvaltalainen Danaher Corporation osaksi hammashoidon liiketoiminta-aluettaan, jossa KaVo Kerr kattaa laitteet ja välineet sekä kulutustuotteet. Suomen yhtiö on nykyisin KaVo Kerrin hammaskuvantamisen tuotekehityksen ja tuotannon huippuosaamiskeskus, minkä lisäksi Suomeen on keskitetty EMEA-alueen kuvantamisen teknisen tuen asiakaspalvelu. Yrityksen tuotevalikoima kattaa sekä extraoraalilaitteet (panoraama-, kefalometria- ja kartiokeilatietokonetomografia (KKTT) -ratkaisut) että intraoraalituotteet (röntgenlaitteet, sensorit ja digitaaliset kuvalevynlukijat).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5   Vainu.io *vainu.io*.
2. 1 2 3  Henrik Muukkonen: Palodex sai taas jenkki-isännän  21.10.2009. Talouselämä.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 13.10.2013.
3. 1 2  The PaloDEx Group’s history
4. ↑  Lari Vilkman: *Suomalaisen terveysteknologian merkittävien innovaatioyritysten pitkän aikavälin menestystekijät*, s. 74, 88. Helsinki: Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu, Johtamisen ja kansainvälisen liiketoiminnan laitos, 2012. Tutkielma verkossa (viitattu 13.10.2013).

Aiheesta muualla
----------------

* Pörssitieto: Palomex Oy.
**Palmyran valtakunta** oli 200-luvulla Roomasta eronnut alue, joka kattoi Syyrian, Palestiinan, Egyptin ja suuria osia Vähästä-Aasiasta. Valtakunta oli olemassa vuosina 260–273. Sitä hallitsi ensin kuningas Odaenathus vuosina 260–267 ja sitten kuningatar Zenobia, joka otti vallan poikansa Vaballathuksen nimissä. Rooman keisari Aurelianus kukisti Palmyran vuonna 273 ja liitti Palmyran hallitsemat alueet takaisin Rooman valtakuntaan.

Palmyran armeija oli järjestetty Rooman ja Persian armeijoiden mukaan. Se oli myös kokenut, sillä se oli kunnostautunut jo Odaenathuksen aikana Persiaa vastaan. Palmyralaisten päävoima oli raskaasti panssaroitu katafraktiratsuväki (*cataphractarii* tai *clibinarii*). Tämän lisäksi armeijaan kuului myös kevyesti aseistettuja jousimiehiä, ja runsaasti entisiä Rooman armeijan yksiköitä.

Katso myös
----------

* 200-luvun kriisi
* Gallian keisarikunta

Lähteet
-------

* Paavo Castrén & Leena Pietilä-Castrén: *Antiikin käsikirja*. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
* Alaric Watson: *Aurelian and the third century*. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)
* John F. White: *Restorer of the World: The Roman Emperor Aurelian*. Spellmount Ltd, 2005. ISBN 1-86227-250-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Antiikin käsikirja s. 375, 397, 639
2. ↑  White s. 99–102; Watson s. 60–63
**Paloheinäntunneli** on Helsingissä sijaitseva joukkoliikennetunneli, joka on toistaiseksi vain runkolinja 560:n käytössä. Tunneli on 1,2 kilometriä pitkä ja se vihittiin käyttöön 7. elokuuta 2015. Liikenne tunnelissa alkoi 10. elokuuta 2015. Tunneli kulkee Paloheinän ja Kuninkaantammen välillä alittaen Keskuspuiston. Se lyhentää runkolinjan matka-aikaa 15 minuutilla.

Tunnelin suunnittelussa kiinnitettiin huomiota maisema- ja ympäristönäkökulmiin, jotta vaikutukset Keskuspuistoon jäisivät vähäisiksi. Rakentaminen maksoi 30 miljoonaa euroa. Hanke valmistui aikataulussa, ja rakentaminen alitti budjetin yli kuudella miljoonalla eurolla. Suurin syy tähän oli, että tunneli rakennettiin yksiputkiseksi eikä kaksiputkiseksi, kuten alun perin oli suunniteltu.

Lähteet
-------

1. ↑  Kakko, Teemu: Testasimme kauan odotetun Paloheinäntunnelin – hyppää mukaan bussikyydille Keskuspuiston ali *Yle*.  7.8.2015. Viitattu 2.4.2021.
2. 1 2  Runkolinja 560 HSL.  Arkistoitu 11.9.2015.
3. 1 2  Paloheinäntunneli ja uusi runkolinja 560 vihittiin *uuttahelsinkia.fi*.  7.8.2019. Viitattu 13.9.2019.
4. ↑  Niskanen, Mika M.: Kallis runkolinja 560 petrasi matkustajamäärissä – jatkosta Espoon puolelle ei tietoa *Helsingin Uutiset*.  3.6.2016. Viitattu 26.11.2022.
**Turvalupa** eli **suojalupa** voi tarkoittaa useaa eri asiaa.

Se voi tarkoittaa aiemmin käytössä ollutta ihmisen koskemattomuuden takaamiseksi tai kulkuneuvon esteettömän matkanteon mahdollistamiseksi annettua vakuutta. Samantapaiseen toimintaan liittyy myös turvakirja.

Turvaluvalla tarkoitettiin aiemmin, varsinkin toisen maailmansodan aikana järjestelyä, jossa sotaa käyvät valtiot sallivat esteettömän matkanteon vain sellaisten puolueettomien valtioiden aluksille, joilla oli sodankävijämaan antama turvalupa (engl. *navicert*.

Turvalupa oli myös aiemmin hallitsijan pakosalla olevalle rikoksesta epäillylle henkilölle antama lupaus, että tämä saa vapaasti saapua oikeudenkäyntiin ja myös vapaasti sieltä poistua. Suomen nykyinen oikeusjärjestys ei tällaista menettelyä tunne, mutta samantapaisia piirteitä oli laissa rikoksentekijäin luovuttamisesta (43/1922, 9 §). Lain mukaan valtiosta toiseen luovutettua henkilöä ei saanut syyttää tai rangaista muusta ennen luovutusta tehdystä rikoksesta kuin siitä, johon luovutus perustui. Vuonna 2020 voimassa olevan lain mukaan luovutettua henkilöä ei saa siinä valtiossa, jolle hänet luovutetaan, ilman oikeusministeriön lupaa asettaa syytteeseen tai rangaista muusta ennen luovuttamista tehdystä rikoksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Otavan iso tietosanakirja*. Osa 9, palsta 220, hakusana turvalupa. Helsinki: Otava, 1965.
2. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana turvalupa. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja*. Osa 21, palsta 731, hakusana turvalupa. Helsinki: Tietosanakirja oy, 1965.
4. ↑  Laki rikoksentekijäin luovuttamisesta *Digitoidut valtiopäiväasiakirjat*.  1921. Helsinki:  Eduskunta. Viitattu 24.4.2020.
5. ↑  Laki rikoksen johdosta tapahtuvasta luovuttamisesta (Oikeusministeriön maksuton Internet-palvelu) *Finlex*.  30.12.2003. Helsinki:  Edita Publishing oy. Viitattu 24.4.2020.
Poistumissuunnan osoittava poistumistievalo
**Turvavalaistus** on yksi kiinteistöjen turvallisuusjärjestelmistä. Turvavalaistus käsittää poistumistievalaistuksen sekä erillisen turvavalaistuksen, jonka tehtävänä on turvata näkyvyys erilaisissa poikkeustilanteissa.

Poistumistievalaistus
---------------------

Poistumistievalaistuksen tarkoituksena on osoittaa reitti lähimmälle uloskäynnille. Poistumistievalaisimia tulee pitää jatkuvasti päällä.  Poistumistievalaistuksen yhteydessä käytetään usein jälkivalaisevia poistumistiekilpiä. Aikaisemmin poistumistievalaisimet olivat yksinkertaisia vihreitä valaisimia, mutta nykypäivänä valaisimissa on usein kuvake, josta käy ilmi poistumistien suunta.

Turvavalaistus
--------------

Turvavalaistuksen tehtävänä on turvata näkyvyys erilaisissa poikkeustilanteissa, kuten sähkökatkoksen tai tulipalon aikana. Turvavalaisimet ovat akkuvarmennettuja valaisimia, jotka kytkeytyvät päälle automaattisesti sähkökatkoksen tai palohälytyksen aikana. Turvavalaistus voidaan kytkeä myös manuaalisesti päälle esimerkiksi painiketta painamalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sisäasiainministeriön asetus rakennusten poistumisreittien merkitsemisestä ja valaisemisesta *finlex.fi*. Viitattu 6.3.2021.
**Turvasuojaaja** on siviilihenkilö, joka suorittaa ansiotarkoituksessa rakenteellisen suojauksen tai sähköisten valvontajärjestelmien suunnittelemista, asentamista, korjaamista tai muuttamista sekä muiden turvallisuusjärjestelyjen suunnittelemista. Turvasuojaajana toimiminen vaatii viranomaishyväksynnän.

Turvasuojaajaksi voidaan hyväksyä 18 vuotta täyttänyt henkilö, joka tunnetaan rehelliseksi ja luotettavaksi ja on henkilökohtaisilta ominaisuuksiltaan sopiva turvasuojaajaksi sekä hoitaa turvasuojaustehtäviä. Hyväksyntä on voimassa enintään viisi vuotta, ja sen merkiksi poliisilaitos antaa hyväksytylle turvasuojaajakortin, joka on esitettävä työtehtävissä mm. toimeksiantajan edustajalle, muulle työtehtävien kohteelle ja valvontaviranomaiselle.

Suomessa turvallisuusalan lainsäädännön perustana pidetään yksityisistä turvallisuuspalveluista annettua lakia (282/2002). Lisäksi turvallisuusalaa koskevat muun muassa valtioneuvoston asetus yksityisistä turvallisuuspalveluista (534/2002) sekä valtioneuvoston asetus turvallisuusalan neuvottelukunnasta (285/2002).

Vuonna 2022 Poliisihallitus perui 402 turvasuojaajan luvat. Tämä oli suurin osa perutuista yksityisten turvallisuusalan toimijoiden luvista.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki yksityisistä turvallisuuspalveluista 1085/2015 *Finlex*. Viitattu 25.3.2022.
2. ↑  Aurora Rämö: Tunnetaan rehelliseksi ja luotettavaksi (SK 12/2023, sivu 38) *Suomen Kuvalehti*.  23.3.2023.
Turvatiimin aiempi logo
**Turvatiimi Oy** (vuoteen 2015 **Turvatiimi Oyj**) oli suomalainen vartiointiliike. Vuonna 2012 yhtiö työllisti 1 100 henkilöä ja sen liikevaihto oli 38 miljoonaa euroa. Kesäkuussa 2016 G4S Suomi ja Turvatiimi yhdistyivät Avarn Securityksi.

Historia
--------

Vuonna 2004 Suomen Turvatiimi Oy ja Vartioässät Oy yhdistivät voimansa Turvatiimi-nimen alle. Turvatiimi oli osa Helsingin pörssissä noteerattavaa Menire-yhtiötä. Menire otti vuonna 2005 käyttöön nimen Turvatiimi. Tämän jälkeen Turvatiimi osti paikallisia vartiointiliikkeitä ympäri Suomea. 

Turvatiimi-konserniin kuului myös useita turvallisuustekniikkayrityksiä. Vuonna 2010 Turvatiimi osti suomalaisomisteisen Otso Palvelut Oy:n. Otso Palvelut oli Suomen toiseksi suurin suomalaisomisteinen turvallisuuspalveluita tarjoava yritys. Vuonna 2012 Turvatiimi osti Citywork Security Oy:n ja Entersec Oy:n Oulun liiketoiminnat.

Turvatiimi jätti Helsingin pörssin syyskuussa 2015, kun Atine Group sai lunastusmenettelyssä omistusoikeuden kaikkiin osakkeisiin. Yhtiö oli Helsingin pörssissä vuodesta 2005. Yhtiö teki vuodesta 2007 lähtien vuosittain tappiota aina vuoteen 2013 saakka.

Tammikuussa 2016 Atine Group myi Turvatiimin norjalaiselle Sector Alarmille.

Yrityksen epäselvyydet
----------------------

Keväällä 2012 paljastui, että yrityksen vartijat olivat videokuvanneet salaa VR:n työntekijää tämän kodissa sairausloman aikana maaliskuussa 2009. Helsingin Sanomien mukaan salakatselun teki vartiointiliike Otso. Salakatselu rikosnimikkeenä ehti kuitenkin vanhentua ennen poliisitutkinnan aloittamista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Turvatiimi Oyj (TUT) *kauppalehti.fi*. Viitattu 6.3.2013.
2. ↑  Yritysesittely Turvatiimi.  Arkistoitu 21.2.2016. Viitattu 25.2.2016.
3. ↑  Norjalainen omistaja yhdistää Turvatiimin ja G4S Suomen *Talouselämä*.  28.4.2016. Viitattu 22.6.2019.
4. ↑  Turvatiimi vahvistaa asemaansa pääkaupunkiseudulla ja laajentaa Pohjois-Suomeen *Arvopaperi*.  7.11.2012. Viitattu 22.6.2019.
5. ↑  Turvatiimi jättää torstaina Helsingin pörssin *Kauppalehti*.  3.9.2015. Viitattu 22.6.2019.
6. ↑  Turvatiimi jättää torstaina Helsingin pörssin *Talouselämä*.  14.1.2016. Viitattu 22.6.2019.
7. ↑  VR:n vanha salakuvaus – työntekijä siivosi lasiparvekkeella  24.5.2012. Turun Sanomat. Viitattu 30.5.2012.
**Lumiukko** (norj. *Snømannen*) on norjalaisen rikoskirjailija Jo Nesbøn vuonna 2007 ilmestynyt romaani. Se on seitsemäs kirja Harry Hole -sarjassa. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2008 Outi Mennan kääntämänä ja Johnny Knigan kustantamana.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Ensilumi sataa vihdoin maahan ja lapset ovat innoissaan. He heittävät toisiaan lumipalloilla, tekevät lumilinnoja, lumienkeleitä ja etenkin lumiukkoja. Myös joku toinenkin on innoissaan ensilumesta. Joku, joka haluaa taiteilla lumiukkoja. Mutta hän tarvitsee joitakin ihmisiä mukaan tähän hauskanpitoon. Hän seisoo uuden leikkikaverinsa talon edessä, ja on valmis kutsumaan hänet mukaan.

Harry Hole saa ratkaistavakseen erään naisen murhan, jonka kaulaliina on pihalla seisovan lumiukon kaulassa. Minkäänlaisia johtolankoja ei ole jätetty, ja tapaus vaikuttaa vaikealta. Hämmästykseksi (ja kauhuksi) Harry huomaa, että viime vuonna tapahtui vähintään yksi samanlainen murha. Samanlainen tyyli ja murhaajan jättämä "viesti". Ja kaikki murhat ovat sattuneet ensilumen aikaan. Alkaa taas murhasarja, jonka tekijä merkitsee työnsä lumiukolla. Ennen kuin hän huomaakaan, on Harry keskellä painajaista, jossa lapsien kokoama iloinen, hymyilevä hahmo, on täysin seonneen psykopaatin merkki.

*Kun ensilumi laskee maahan, alkaa hän metsästää taas...*

Elokuva
-------

Vuonna 2010 Working Title Films osti kirjan elokuvaoikeudet. Elokuva Lumiukko sai ensi-iltansa lokakuussa 2017, ja se on ohjannut ruotsalainen Tomas Alfredson. Elokuvassa Harry Holea näyttelee Michael Fassbender.

Lähteet
-------

1. ↑  Jo Nesbøn Lumiukosta suuren budjetin elokuva *Umami*.  13.10.2010. Viitattu 20.9.2015. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Lehtonen, Veli-Pekka: Norjalaisdekkaristi Jo Nesbøn kirjasta tekeillä Hollywood-elokuva – Michael Fassbender esittäisi Harry Holea *HS.fi*.  10.9.2015.  Arkistoitu 21.9.2015. Viitattu 20.9.2015.
**Gerald Francis Morris Russell** (12. tammikuuta 1928 Belgia – 26. heinäkuuta 2018) oli brittiläinen psykiatri, joka ensimmäisenä kuvasi bulimian.

Russell syntyi nuorimpana vanhempiensa kolmesta lapsesta. Hänen isänsä oli majuri Daniel Russell ja äitinsä tämän vaimo Berthe o.s. De Boe. Isä työskenteli Ison-Britannian suurlähetystössä Belgian joutuessa hyökkäyksen kohteeksi toisessa maailmansodassa vuonna 1940. Henkilökunta evakuoitiin Dunkirkin kautta. Russellin perhe asettui Ventnoriin Isle of Wightiin. Russell valmistui ja sai lääkärin pätevyyden Edinburghin yliopistosta vuonna 1950. Hän työskenteli vuosina 1979–1993 professorina Lontoon yliopiston psykiatrian instituutissa. Russell perusti syömishäiriöyksikön, joka erikoistui perheenjäsenet mukaan ottavaan terapiaan. Syömishäiriöyksikön johdossa häntä seurasi professori Janet Treasure. Russell jatkoi työskentelyä konsultoimalla Bromleyn Priory Hospitalia.

Russell kohtasi bulimiatapauksen ensimmäisen kerran vuonna 1972 kun anoreksia nervosan diagnoosin saanut, mutta taudinkuvaltaan siitä poikennut potilas kirjattiin lontoolaiseen Royal Free Hospitaliin. Russell vakuuttui siitä, että kyse ei ollut klassisesta anoreksiasta, ja vuonna 1979 *Psychological Medicine* -lehdessä julkaistiin bulimiaksi nimetyn sairauden kuvaus. Russellin mukaan on myös nimetty tahallisesti sormilla aiheutetusta oksentamisesta johtuva Russellin merkki. Russell oli vuodesta 1950 naimisissa Margaret Taylorin (k. 2017) kanssa. Avioliitosta syntyi kolme poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gerald Russell, who first identified the condition of bulimia – obituary The Telegraph 2.10.2018, viitattu 10.5.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
Geraint Evans
**Geraint Evans** (16. helmikuuta 1922 Cilfynydd, Wales – 19. syyskuuta 1992 Aberystwyth, Wales) oli brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.

Evans syntyi perheeseen, jonka isä toimi vapaa-ajallaan useiden kuorojen kuoronjohtajana. Hän sai jo lapsena tunnustusta laulajana ja esiintyi teini-ikäisenä *Welsh Rarebit* -radio-ohjelmassa. Evans palveli Royal Air Forcessa toisessa maailmansodassa, ja hän sai asemapaikan Hampurista. Siellä hän sai opetusta basso Theo Hermannilta. Hän työskenteli myös brittijoukkojen radioverkoston palveluksessa ja esiintyi silloin tällöin. Evans suoritti opintoja Guildhall School of Musicissa Arthur Recklessin ja Walter Grunerin johdolla sekä stipendillä Genevessä Fernando Carpin johdolla. Vuonna 1948 Evans pääsi laulajaksi Covent Gardeniin, jossa hän debytoi *Nürnbergin mestarilaulajat* -oopperan esityksessä. Seuraavalla kaudella hän esiintyi ensimmäisen kerran *Figaron häiden* nimiroolissa, jonka hän tulkitsi myös debytoidessaan La Scalassa (1960) ja Salzburgin musiikkijuhlilla (1961).

Merkittävä rooli Evansille oli nimirooli oopperassa *Falstaff*, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran Glyndebournessa vuonna 1957. Saman roolin hän tulkitsi esiintyessään ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa vuonna 1964. Evans loi Flintin roolin Benjamin Brittenin oopperassa *Billy Budd* vuonna 1951 ja Mountjoyn roolin saman säveltäjän oopperassa *Gloriana* vuonna 1953. Hän osallistui myös William Waltonin *Troilus and Cressidan* kantaesitykseen vuonna 1954. Jäähyväisesiintymisensä Covent Gardenissa hän piti vuonna 1984 Dulcamaran roolissa oopperassa *Lemmenjuoma*. Evans sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1959, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1969. Hänen omaelämäkertansa *A Knight at the Opera* julkaistiin vuonna 1984.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Geraint Evans Britannica
2. 1 2 3 4  Geraint Evans AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Pūngia soittava käärmeenlumooja Jaipurissa. Valokuva vuodelta 2007.
**Pūngi** (myös *puungi*, *poongi*, *bin* tai *been*) on yleisnimi kaikille tuulikapselilla varustetuille eteläaasialaisille kaksoisklarineteille.

Pūngeja käyttävät erityisesti käärmeenlumoojat, muun muassa Rajasthanin mustalaisheimot, kuten Kalbeliya-mustalaiset. Pūngeja käytetään yleisesti myös rajasthanilaisten mustalaistanssien säestyssoittimena.

Soittimissa on usein kurpitsasta tehty ilmakapseli, siihen kiinnitetty suukappale ja useimmiten kaksi yksikkölehdykkäistä ja samansuuntaista bambusta tai luusta tehtyä putkea eli jivalaa. Bambuputket on kiinnitetty kurpitsaan mehiläisvahalla. Soitinta voi virittää ja putkien pituutta säätää mehiläisvahan sisällä liikuttamalla. Pilleistä toinen saa aikaan bordunaääntä, kun taas toista käytetään melodian tuottamiseen. Melodiaputkessa on tyypillisesti viidestä kahdeksaan sormiaukkoa.

Pūngi oli alkujaan intialainen kansanmusiikkisoitin, ja se on yhä tärkeässä asemassa muun muassa Intian uskonnollisessa musiikissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suuri Musiikkitietosanakirja 5 O-See*, s. 116. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.
2. ↑  Chhau, Mahakali pyakhan and Yakshagana. Dance and Music in South Asian Drama. Tokyo, Japan: The Japan Foundation 1983.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pūngi** Wikimedia Commonsissa

* Video pūngia soittavasta käärmeenlumoojasta
Pontus Hultén
**Karl Gunnar Vougt Pontus Hultén** (21. kesäkuuta 1924 Tukholma – 26. lokakuuta 2006) oli ruotsalainen museojohtaja, taidekeräilijä ja 1960- ja 1970-lukujen nimekkäimpiä eurooppalaisia taidemuseovaikuttajia. Hultén toimi Tukholman Moderna museetin johtajana vuosina 1959–1973. Vuonna 1973 Hultén kutsuttiin Pariisin Pompidou-keskuksen ensimmäiseksi johtajaksi. Museo avattiin vuonna 1977 ja Hultén johti sitä vuoteen 1981.

Hultén oli suunnittelemassa muun muassa Los Angelesin nykytaiteen museota (MoCA) ja toimi Palazzo Grassin ja Bonnin Taidehallin taiteellisena johtajana sekä Baselin Jean Tinguely -museon johtajana.

Hultén opiskeli taidehistoriaa ja oli merkittävä nykytaiteen keräilijä. Hänen henkilökohtainen kokoelmansa karttui samojen taiteilijoiden teoksilla, joiden näyttelyitä hän järjesti ja joiden teoksia hän hankki johtamiensa museoiden kokoelmiin. Vuonna 2005 hän lahjoitti 700 teoksen kokoelmansa Tukholman modernin taiteen museolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Uimonen, Anu: Muistot: Pontus Hultén *HS.fi*.  26.10.2006. Viitattu 20.8.2015.
2. ↑  Ateneumissa modernisti *Hämeen Sanomat*.  13.9.2006.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 20.8.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Turveradantie Turvesuontien ja Turunväylän välillä rakenteilla toukokuussa 2014
Jo valmis Turveradantie Turvesuontieltä etelään
**Turveradantie** on katuyhteys Friisinmäentieltä Turunväylän yli Koivu-Mankkaantielle.
Sitä varten on Kehä I:n ja Nihtisillan väliin 
Turunväylälle rakennettu uusi liittymä, Turvesolmu.

Turveradantie risteää Turvesuontien kanssa ja jatkuu Tapiolan golf-kentän itäpuolitse. Sitten katu kaartaa lounaaseen, risteää Koivuviidantien kanssa
ja päättyy Koivu-Mankkaantien ja Mankkaanlaaksontien risteykseen.

Kadun tarkoituksena on ollut parantaa alueen yhteyksiä ja siirtää liikennettä pois asuntokaduilta.

Historia
--------

Tien linjaus Turvesuontien pohjoispuolella noudattaa entisen Kilon turveradan kulkua.
Myös tien nimi viittaa vanhaan rataan.

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon kaupunki: Turvesolmun eritasoliittymä *espoo.fi*.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 13.5.2014.
2. ↑  Espoon kaupunki: Turveradantien rakentaminen *espoo.fi*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 13.5.2014.
Tennismaila
**Tennismaila** on tenniksessä käytettävä urheiluväline. Se on tenniksessä pallon lisäksi keskeisin peliväline. Tennismailoja valmistavia yrityksiä on useita, esimerkkinä brittiläinen Dunlop ja itävaltalainen HEAD.

Ominaisuudet
------------

Tennismailan kehikko on perinteisesti valmistettu laminoidusta puusta, mutta nykyään materiaaleina käytetään myös alumiinia ja komposiittimateriaaleja. Lankana voidaan käyttää katgutia eli suolilankaa, polyesteriä tai nailonia. 

Tennismailojen pituus, paino ja kehikon koko vaihtelevat riippuen pelaajan iästä. Juniorimailat ovat useimmiten 53–66 senttimetriä pitkiä, kun taas 69–74 senttimetriä pitkät ovat aikuisille, kun taas mailojen painot vaihtelevat 230–350 gramman välillä.

Kehikon koko voi olla 550–880 neliösenttimetriä, vaikkakin suurin osa ammattilaisista käyttää mailoja, joiden kehikon koko on 610–680 cm².

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Pontikonísi  
ΠοντικονήσιPontikonísin saari.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
35°35′11″N, 23°28′38″E, KíssamosChaniá, KreetaKreikka Kreikka |
| Merialue | 
Välimeri |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pontikonísi** (kreik. Ποντικονήσι; myös *Pondikonísi*) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Välimeressä Kreetan saaren luoteisrannikolla lähellä Gramvoúsan niemeä. Se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.

Pontikonísin nimi tarkoittaa "Hiirisaarta". Saari sijaitsee noin 4,9 meripeninkulmaa (noin 9 kilometriä) Gramvoúsan niemestä ja Ágria Gramvoúsan saaresta länteen. Vesialue on suurin piirtein Kreetanmeren ja Joonianmeren rajalla. Saari on kallioinen ja jyrkkärantainen. Sen lähellä sijaitsee pieni luoto nimeltä Pontikáki (Ποντικάκι), "Pikkuhiiri".

Kreetan saaret

|  |  |
| --- | --- |
| Pääsaari | Kreeta |
| Alisaariryhmät | 
* Dionysadit
	+ Dragonáda
	+ Gianysáda
	+ Paximáda

 |
| Muut pienemmät saaret | 
* Ágioi Pántes
* Ágioi Theódoroi
* Ágria Gramvoúsa
* Chrysí
* Día
* Elafonísi
* Elása
* Gávdos
* Gavdopoúla
* Gkrántes
* Ímeri Gramvoúsa
* Kolokythiá
* Koufonísi
* Kyriamádi
* Lazaréta
* Makronísi
* Mikronísi (Iraklion)
* Mikronísi (Lasíthi)
* Móchlos
* Palaiósouda
* Paximádia
* Pontikonísi
* Pseíra
* Síderos
* Soúda
* Spinalónga
* muita saaria

 |
H.J. Ford kuvitusta kirjasta *The Blue Fairy Book* vuodelta 1889.
H.J. Ford kuvitusta kirjasta *The Blue Fairy Book* vuodelta 1889.
**Lumivalko ja Ruusunpuna** on yksi Grimmin saduista.

Juoni
-----

Lumivalko ja Ruusunpuna ovat köyhän lesken tyttäriä. Eräänä yönä, kun sataa lunta ja äiti lukee satua kirjastaan, tulee talolle karhu, joka oli niin kiltti, että tytöt uskaltavat koskettaa.
Karhu tulee joka ilta takaisin. Kun kevät saapuu, karhu ei voi palata iltaisin, sillä kääpiöt ovat tekemässä pahoja. 

Eräänä päivänä Lumivalko ja Ruusunpuna tapaavat kääpiön, jolla on parta kiinni puunrungossa.
He leikkaavat parran poikki, mutta kääpiö ei ole silti kiitollinen. Ongella kääpiön parta sotkeutuu ongen siimaan, kun kala koittaa vetää kääpiön veteen. Taas he leikkaavat parran poikki niin, että onki lentää veteen, mutta silti kääpiö suuttuu. Lopussa kääpiö huomaa tytöt. Samaan aikaan karhu ilmestyy paikalle ja iskee käpälällään kääpiön kuoliaaksi niin, ettei kääpiö liikahda. Sitten karhu muuttuu prinssiksi. Kääpiö oli varastanut aarteen ja muuttanut prinssin karhuksi.