recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
WikibooksWikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Halloween-gambiitti**. 
*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Halloween-gambiitti** on neliratsupelin muunnelma, joka alkaa yleensä siirroilla

1.e4 e5
2.Rf3 Rc6
3.Rc3 Rf6
4.Rxe5
Muunnelma on toiselta nimeltään **Müller–Schulze-gambiitti**. Gambiitissa valkea uhraa ratsunsa mustan keskustasotilaaseen tarkoituksenaan voittaa tempoja ajaessaan sotilaillaan mustan ratsuja takaa. Avausta käytetään joskus yllätysaseena harrastelijoiden välisissä peleissä, mutta huipputasolla sitä ei näe käytännössä koskaan, sillä valkean ei uskota saavan tarpeeksi korvausta uhrauksestaan. Tilastollisesti gambiitti tarjoaa kuitenkin valkealle selvän edun. Gambiitti saattaakin olla hyvä yllätys nopeissa tai pikapeleissä.

 Gambiitin pääjatko

Musta voi torjua gambiitin pelaamalla 4...Rxe4, mutta tätä tapahtuu todella harvoin. Hyväksyminen tapahtuu siirrolla 4...Rxe5. Jatkossa valkea ajaa etenee sotilaillaan tempovoitoin ja toivoo saavansa asemasta etua. Gambiitin pääjatko on 5.d4 Rc6 6.d5 Re5 7.f4 Rg6 8.e5 Rg8 9.d6 cxd6 10.exd6 Df6 11.Rb5 Kd8 12.Le3, mutta nyt musta voi pelata 12...Rh6!.

Valkean viides siirto gambiitissa on käytännössä aina 5.d4, koska f4 ei auta kehitystä, vaikkakin ajaa myös ratsun pois keskustasta. Viidennellä siirrollaan musta voi valita, perääntyykö c6:een ja g6:een. 5...Rc6 johtaa pääjatkoon, jossa valkea ajaa mustan ratsua takaa sotilaillaan: 6.d5 Re5 7.f4 Rg6 8.e5 Rg8 9.d6 cxd6 10.exd6. Tässä valkea saa vahvan tuetun sotilaan d6:een ja koittaa käyttää tilanteen hyväkseen. Mustan kuningas jää keskustaan valkealla on vaarallisia uhkauksia, kuten De2+ ja Le3-b6, jos musta pelaa siirron ...a6. Toinen uhka on ratsun eteneminen Rb5-c7.

Myös musta voi pelata niin sanottua käänteistä Halloween-gambiittia, jos valkea pelaa siirron 4.g3. Tällöin gambiitin dynamiikka on hieman erilainen, sillä valkean f3-ruutu on heikentynyt, mutta Hän voi pelata siirron Rh4. Myös Irlantilainen gambiitti muistuttaa Halloween-gambiittia. Sitä pidetään tosin vielä heikompana.

Katso myös
----------

* Luettelo shakkiavauksista
* Luettelo gambiiteista

Lähteet
-------

* Critical Lines in the Halloween Gambit: Part 1 (Arkistoitu – Internet Archive), Part 2 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  ECO

Aiheesta muualla
----------------

* The Halloween-Attack in the Four Knight Game: Database (Arkistoitu – Internet Archive) Avauksen pelejä
**Diangounté Camara** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Diémasta länteen. Kunnassa on 28 500 ja kylässä 8 800 asukasta (vuonna 2009).

Diangounté Camaran kunnan pinta-ala on 911 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Diéman piirin Béman, idässä Diéman, etelässä Madiga Sackon ja Lambidoun, lännessä Lakamanén ja pohjoisessa Nioron piirin Simbin kuntiin. Maisemaa leimaavat tasanko ja etelän kukkulat.

Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 300–700 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu lähinnä pensaista ja heinäkasveista.

Kuntaan kuuluu 22 kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja, kagoroja, bambaroita ja fulbeja. Puhutuimmat kielet ovat soninke ja bambara.

Diangounté Camaran kautta kulkee Bamakosta Kayesiin johtava maantie RN1. Kunnan sisäiset liikenneyhteydet ovat heikot.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, maapähkinä, lehmänpapu, fonio ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Diangounté Camarassa, Farabougoussa ja Débossa pidetään viikoittaiset markkinat.

Palveluihin kuuluu 13 alakoulua, viisi yläkoulua ja kolme terveyskeskusta. Vesihuolto kattaa 68 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *Instat*. Viitattu 18.5.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Plan de développement social, économique et culturel actualisé de la commune rurale de Diangounté Camara 2017–2021 *Agence de développement régional de Kayes*.  2018.  Arkistoitu 18.5.2021. Viitattu 18.5.2021.
3. ↑  Région de Kayes: Carte de référence *Reliefweb*. Viitattu 18.5.2021.
4. 1 2  Plan de Sécurite Alimentaire Commune Rurale de Diangounté Camara 2007–2011 *USAID*.  2006.  Arkistoitu 29.5.2012. Viitattu 18.5.2021.
5. ↑  Situation des points d’eau modernes au Mali: Région de Kayes *Atlas des points d’eau modernes du Mali*.  2016. Viitattu 18.5.2021.
**Elsbeth (Elisabeth) Stagel (Staglin)** (noin 1300 Zürich -- noin 1360 Töss, Winterthur) oli dominikaaninunna ja mystikko.

Stagel meni nuorena Winterthuriin Tössin luostariin. Hän oli myöhemmin hengellisessä yhteydessä Heinrich Susoon, jonka kanssa hän kävi tiivistä kirjeenvaihtoa. Häntä on sanottu Suson hengelliseksi tyttäreksi.

Henrich Suso sanoo autohagiografiaksi luonnehdittua "Leben Seuse" Stagelin kirjoittamaksi, mutta yleisesti sitä pidetään Suson itsensä kirjoittamana. Suso on sen kuitenkin koonnut ja tarkastanut, ja se on siten kahden ihmisen työn ja intressien tulos.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stagel (Staglin), Elsbeth (Elisabeth) Deutsche Biographie. Viitattu 24.12.2021
2. ↑  Meri Heinonen: Rakkautta ja rajoja. Hiiskuttua, Turun yliopisto. Viitattu 24.12.2021
3. ↑  Meri Heinonen: Heinrich Suso ja munkin maine (Arkisto) *Historiallisia papereita*. Historiallinen Yhdistys.  Arkistoitu 18.8.2016. Viitattu 24.12.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* IdRef

 |

 |
Beatrice Elvery: Diarmuid. Kuvitusta kirjaan Heroes of the Dawn.
**Diarmaid ua Duibhne** (myös **Diarmaid** tai **Diarmuid**) on Fenian sykliin kuuluvissa tarinoissa soturijoukko Fiannan jäsen ja sen iäkkään johtajan Finn mac Cumhaillin apulainen.[1]

Kuninkaan kaunis tytär Gráinne rakastuu Diarmaidiin. Gráinne lähestyy Diarmaidia, mutta aluksi tämä torjuu Gráinnen, sillä hänet on kihlattu Finnille, jolle Diarmaid on vannonut uskollisuutta. Gráinne kuitenkin sitoo Diarmaidin itseensä voimakkaalla valalla, *geis*illä, jonka mukaan nuorukaisen on vietävä hänet pois Taran hovista. Sen jälkeen Diarmaid ja Gráinne pakenevat yhdessä. Finn ryhtyy ajamaan heitä takaa halki Irlannin. Diarmaidin kasvatti-isä, nuoruuden ja rakkauden jumala Oenghus auttaa rakastavaisia heidän pakomatkallaan.[1]

Lopulta nuoret saapuvat Duvnosin lumottuun metsään, jota vartioi jättiläinen Sharvan. Metsässä on puu, jonka marjat tekevät kuolemattomaksi. Finn lähettää kaksi soturia Diarmaidia vastaan, mutta tämä lyö heidät. Sitten Diarmaid surmaa jättiläisen ja kerää marjat Gráinnelle ja itselleen. Finn on sillä välin löytänyt lumotun metsän, mutta Oenghus ottaa Diarmaidin muodon ja harhauttaa Finnin ja tämän soturit. Loopulta Finn armahtaa Diarmaidin etsittyään tätä turhaan seitsemän vuoden ajan. Gráinne ja Diarmaid elävät sen jälkeen jonkin aikaa onnellisina ja saavat viisi lasta.[1]

Finn janoaa kuitenkin yhä kostoa. Järjestetään villisian jahti ja Diarmaid kutsutaan mukaan metsästykseen. Todellisuudessa villisika on lumottu, ja se on aikoinaan ollut Diarmaidin kasvattiveli. Muinoin oli ennustettu, että Diarmaid saisi surmansa kasvattiveljensä kautta. Finn tuntee ennustuksen ja saattaa tarkoituksella Diarmaidin vaaraan. Tarinan yhdessä versiossa karju tappaa Diarmaidin, toisessa versiossa taas villisika tapetaan, mutta Diarmaid haavoittuu kuolettavasti sen torahampaasta, jonka Finn on taikakeinoin myrkyttänyt.[1]

Diarmaidin hahmo on kenties taustaltaan yliluonnollinen, ja hän on voinut olla alun perin jumala. Hän liittyy läheisesti Oenghukseen, ja häntä kutsutaan joskus nimellä Diarmaid Donn (pimeä) tai Diarmaid, Donnin poika. Hän voisi siis liittyä kuoleman jumala Donniin. Koska hän on syönyt kuolemattomaksi tekeviä marjoja, hänet voi surmata vain voimakkaalla noituudella.[1]

Lähteet
-------

* Green, Miranda J. : Dictionary of Celtic Myth and Legend. Thames & Hudson 1997. ISBN 0-500-27975-6

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Green 1997, s. 80-81
**Diankabou** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Koron piirissä Malissa. Se sijaitsee Gondo-Sénon tasangolla 65 kilometriä Korosta pohjoiseen. Kunnassa on 11 300 asukasta (vuonna 2009).

Diankaboun kunta rajoittuu luoteessa Koron piirin Kassan ja Bamban, idässä Diounganin ja etelässä Madougoun, lännessä Bandiagaran piirin Sanghanin sekä pohjoisessa Douentzan piirin Dianwélin, Kérénan ja Dallahin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat dogoneja, fulbeja, moseja ja bozoja. Heistä valtaosa on muslimeja. Lisäksi on animisteja ja kristittyjä.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, lehmänpapu, maapapu, maapähkinä ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Diankaboun kautta kulkee Koron ja Douentzan välinen paikallistie. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 19.11.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Cercle de Koro - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 19.11.2014. (ranskaksi)
3. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 19.11.2014. (ranskaksi)
4. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Diankabou 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 19.11.2014. (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
**Elsa Mirjam Kaarina Puolanne** (synt. Spolander, 1906 Orimattila – 1996) oli suomalainen tanssitaiteilija ja voimistelunopettaja.

Puolanne syntyi apteekkari Johan Spolanderin ja hänen vaimonsa Maria Spolanderin kahdeksanlapsisen perheen kuopuksena. Suomen itsenäistyttyä suurin osa perheestä muutti sukunimekseen Puolanteen. Perheen isän kuoltua keuhkokuumeeseen vuonna 1917 äiti muutti nuorimpien lasten kanssa Helsinkiin. Elsa opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui notaariksi. 

Vuonna 1926 Puolanne aloitti voimistelu- ja tanssiopinnot yksityisessä koulussa. Puolanne esiintyi ensi kerran koulun kevätnäytöksessä vuonna 1929. Samana vuonna hän aloitti voimistelunopettajan opinnot ja valmistui vuonna 1932. Opintojen ohella hän työskenteli opettajana ja ohjaajana eri puolilla ja jatkoi tehtävissä myös valmistumisensa jälkeen. Puolanne oli myös Suomen Naisten Liikuntakasvatusliiton joukkueen jäsen. Lisäksi hän toimi *Kisakenttä*-lehden avustajana. Vuonna 1933 Puolanne esitti ensimmäisen sooloesityksensä *Loitsu*.

Puolanne teki 1930-luvulla useita opintoretkiä Saksaan ja Itävaltaan. Hän olikin mukana tuomassa Suomeen uutta saksalaisperäistä naisvoimistelua, joka oli lähellä tanssia. Vuonna 1944 hän perusti Mirri Karpion kanssa oman tanssikoulun. Puolanne ja Karpio olivat keskeisiä vaikuttajia suomalaisessa Krisnamurti-liikkeessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Makkonen, Anne: Elsa Puolanne (1906 - 1996) - Liikuntakoulun tytär, tanssijapersoonallisuus, vapaan tanssin valkyyria (pdf) *Näkyvää ja näkymätöntä*.  2009. Helsinki:  Teatterintutkimuksen seura.  Arkistoitu 24.12.2014. Viitattu 4.5.2012.
2. ↑  Makkonen, Anne: 4.5 Elsa Puolanne | Suomen taidetanssin historiaa *Suomen taidetanssin historiaa*.  23.9.2014. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
Italian kansat 400 eaa. Samnilaiset tummanvihreällä.
**Samnilaiset** eli **oskit** on Keski- ja Etelä-Italiassa (Samniumissa) asuneiden muinaisten kansojen yhteisnimi. Samnilaisiin kuului ainakin neljä heimoa: pentri, caraceni, caudini ja hirpini sekä myöhemmin frentani. Roomalaiset voittivat heidät samnilaissodissa (343–341, 326–304, 298–290 eaa.) ja lopullisesti 272 eaa. Vuosien 91–88 eaa. liittolaissodassa he vielä taistelivat Roomaa vastaan, samoin kansalaissodassa, mutta 82 eaa. Lucius Cornelius Sulla kävi verisen taistelun heitä vastaan ja lopetti sodan. Historiankirjojen mukaan "kaupungeista tuli kyliä, ja osa niistä katosi täysin". Samalla oskin kieli syrjäytyi latinan tieltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo Castrén: *Uusi antiikin historia*, s. 275-297. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.
2. ↑  WSOY Iso tietosanakirja 7, s. 81, WSOY 1997 ISBN 951-0-20163-4

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Samnilaiset** Wikimedia Commonsissa

Fresko samnilaisten voitosta Caudinen taistelussa 320 eaa. Roomaa vastaan.
**Marc Burns** (s. 7. tammikuuta 1983) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.

Burns voitti 2000 yleisurheilun nuorten MM-kisoissa Santiago de Chilessä 100 metrillä pronssia. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän juoksi maansa pikaviestijoukkueessa kolmanneksi. Myöhemmin mitali kirkastui hopeaksi, kun Yhdysvaltain joukkue hylättiin. Vuonna 2002 nuorten MM-kilpailuissa Kingstonissa hän saavutti hopeaa ajalla 10,18. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän karsiutui alkuerissä. Ateenan olympialaisissa 2004 hänet hylättiin alkuerissä. Burns alitti ensimmäisen kerran 10 sekunnin rajan 25. kesäkuuta 2005, kun hän juoksi Port of Spainissa 9,96. Samana vuonna hän sijoittui Helsingin MM-kisoissa seitsemänneksi ajalla 10,14. 4 x 100 metrin viestijuoksussa hän oli mukana Trinidad ja Tobagon MM-hopeaa voittaneessa joukkueessa. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin juostuaan 10,00. Vuonna 2006 Burns juoksi kolmanneksi Kansainyhteisön kisoissa ja kahdeksanneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Yleisurheilun maailmancupissa hän oli kolmas. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 100 metrillä kahdeksanneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 seitsemänneksi. Pekingissä hän oli mukana Trinidad ja Tobagon joukkueessa 4×100 metrin viestijuoksussa. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi jälkikäteen olympiavoittajaksi kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli viides.

Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 10,00. Pikaviestissä hän juoksi toisen osuuden hopeaa maansa ennätyksellä 37,62 saavuttaneessa joukkueessa. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Burns sijoittui viidenneksi 60 metrillä ajalla 6,62. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pikaviestissä hopeaa. Alun perin joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle Tyson Gayn dopingkärystä johtuneen Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sai pikaviestissä pronssia.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 60 metrin juoksu: 6,55 (2011)
* 100 metrin juoksu: 9,96 (2005)
* 200 metrin juoksu: 20,57 (2005)

Lähteet
-------

* Marc Burns Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
* Marc Burns Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Butler, Mark (toim.): *IAAF Statistics Handbook: Helsinki 2005*, s. 136–137. IAAF, 2005. (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Olympedia – 4 x 100 metres Relay, Men *www.olympedia.org*. Viitattu 12.7.2022.
4. ↑  Mulkeen, Jon: Event Report - Men's 4x100m Relay - Final *berlin.iaaf.org*.  22.8.2009. IAAF. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi)
5. ↑  USA men’s 4 x 100m relay team disqualified from the 2012 London Olympic Games  20.5.2015. olympic.org:  KOK. Viitattu 29.8.2015. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Roomalaiskauden aikainen kylpylä.
**Hamat Gader** on Israelin Pohjoisella hallintoalueella Genesaretinjärvestä kaakkoon Jarmukjoen varrella sijaitseva matkailukohde, joka tunnetaan kuumista lähteistään ja roomalaiskauden aikaisista raunioista.

Maantiede
---------

Näkymä Hamat Gaderiin ja Jarmukjoen laaksoon Golanin kukkuloille kohoavalta tieltä.
Hamat Gader sijaitsee Israelissa Genesaretinjärven kaakkoispuolella Jarmukjoen laaksossa. Paikalla on viisi kuumaa lähdettä, joiden veden lämpötila kohoaa 51°C-asteeseen.

Historia
--------

Hamat Gader sijaitsee vain hieman Umm Qaisista eli muinaisesta Gadarasta pohjoiseen. Paikalla oli juutalaistasutusta Rooman ja sittemmän Bysantin valtakuntien kausina. Jo roomalaiset tunsivat alueen kuumat lähteet kylpyläkohteena. Nykyipäiviin paikalla ovat säilyneet roomalaiskaudella rakennetun temppelin, teatterin ja synagogan rauniot.

Paikallinen kylpyläkohde.
Hamat Gader oli paikka, jonka kautta alueen läpi vedetty kapearaiteinen Hijazin rautatie ylitti Jarmukjoen. Sittemmin brittien hallitseman Palestiinan mandaattialueen raja vedettiin siten, että se sisälsi vain muutaman sadan metrin levyisen Jarmukjoen laaksoon levinneen ulokkeen Hamat Gaderissa Transjordanian ja Syyrian välissä. Israelin itsenäisyyssodan aikana syyrialaiset joukot miehittivät alueen, mutta se palautettiin Israelille aselevossa vuonna 1949. Paikasta tuli demilitarisoitu vyöhyke ja Syyrian joukot miehittivät sen uudelleen vuonna 1951.

Syyrialaiset rakennuttivat paikalle lomakohteen asevoimiensa miehistölle ja virkamiehille. Paikalla oli esimerkiksi moskeija ja kylpylöitä. Israel valtasi alueen jälleen kuuden päivän sodanaikana vuonna 1967. Turvallisuustilanne paikalla oli pitkään melko huono. Palestiinalaiset soluttautuivat Jordaniasta Israelin puolelle asettaen asimerkiksi miinoja. Lopulta paikasta alettiin kuitenkin kehittää matkailukohdetta. Nykyisin Hamat Gader on yksi Israelin johtavista matkailukohteista. Paikka tunnetaan etenkin kylpylöistään, mutta sittemmin niiden ohella paikalle on perustettu myös muita kohteita, kuten vesipuisto ja krokotiilitarha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 08 Gos-Hep*, s. 306. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hamat Gader** Wikimedia Commonsissa
**Hamawiyya** (myös *hamaliyya*, *hamalliyya*) on suufilainen veljeskunta Malissa ja sen naapurimaissa. Ahmad Hamahullahin perustamaa suuntausta kutsutaan usein *hamallismiksi*.

Tidjaniyya-veljeskunnasta eronnut liike syntyi 1900-luvun alussa, kun Nioroon asettunut Muhammad bin Abd Allah al-Akhdar ryhtyi uudistamaan tidjaniittien rukouskäytäntöä. Hänen oppilaansa Ahmad Hamahullah sai lukuisia seuraajia ja otti šeikin arvonimen vuonna 1925.

Veljeskunnan rituaali poikkeaa tidjaniyyasta siten, että sen jäsenet lausuvat rukouksensa kahdentoista asemasta yksitoista kertaa. Hamallismi korosti naisten, alempikastisten ja orjien tasa-arvoa uskonnonharjoituksessa, ja siksi se sai näistä ryhmistä paljon radikaaleja kannattajia. Hamahullah kieltäytyi yhteistyöstä ranskalaisten siirtomaaisäntien kanssa, jolloin liike sai myös kolonialismin vastaisia piirteitä ja kannatusta sivistyneistön keskuudessa.

Hamallistien ja tidjaniittien vastakkainasettelu johti väkivaltaisiin yhteenottoihin, joiden seurauksena ranskalaiset karkottivat Hamahullahin ensin Mauritaniaan ja sitten Norsunluurannikolle. Hän sai palata Nioroon vuonna 1936. Konfliktit jatkuivat toisen maailmansodan aikana, ja vuonna 1943 ranskalaiset pidättivät 700 ja teloittivat 33 hamallistia, joiden joukossa oli Hamahullahin kolme poikaa. Hamahullah karkotettiin ensin Algeriaan ja sitten Ranskaan, jossa hän kuoli nälkälakon seurauksena. Vuoden 1946 jälkeen kolonialismin vastaisuus kanavoitui poliittisten puolueiden toimintaan, mutta levottomuudet jatkuivat vuoteen 1951 saakka.

Hamallismin kannattajia on varsinkin Nioron ja Yélimanén seuduilla sekä Malin kaupungeissa, Mauritanian Hodhissa, Burkina Fasossa, Senegaljoen laaksossa ja Niameyssa. Hamahullahin oppilas Yacouba Sylla sai paljon seuraajia Norsunluurannikolla, jonne hänet oli karkotettu. Hamahullahin kannattajiin liittyi 1930-luvun lopussa myös tunnettu mystikko Tierno Bokar.

Lähteet
-------

1. ↑  Soares, Benjamin: Islam and the Prayer Economy: History and Authority in a Malian Town *Edinburgh Scholarship Online*. Viitattu 2.11.2019.
2. 1 2 3 4  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 143–146. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
3. 1 2 3 4  *The Encyclopaedia of Islam, new edition, volume III*, s. 107–108. Leiden, London: Brill, 1986. ISBN 90-04-08118-6.
**Hambolin alue** (ransk. *région du Hambol*) on Vallée du Bandaman piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 19 122 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Katiola. Asukkaita on 430 000 henkeä (vuonna 2014).

Hambolin alue rajoittuu pohjoisessa Tchologon, idässä Bounkanin ja Gontougon, etelässä Iffoun ja Gbêkên ja lännessä Bérén ja Poron alueisiin.

Alue käsittää Dabakalan, Katiolan ja Niakaramadougoun departementit. Kuntia ovat Bassawa, Boniérédougou, Dabakala, Foumbolo, Fronan, Katiola, Niakaramadougou, Satama-Sokoro, Satama-Sokoura, Tafiré ja Tortiya. Asukkaat ovat etupäässä eri ryhmiin kuuluvia senufoja ja mandinkoja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maissi, riisi, maniokki, hirssi, durra, maapähkinä ja vihannekset. Myyntiin tuotetaan cashewpähkinöitä, puuvillaa ja banaaneja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hambol *Direction générale de la décentralisation et du développement local*.  Arkistoitu 1.10.2020. Viitattu 23.8.2020.
2. ↑  RGPH 2014: Région du Hambol *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
3. ↑  Résultats RGPH 2014: Population communale résidente au 15 mail 2014 *Institut national de la statistique*. Viitattu 23.8.2020.
**Kyhmysorsa** (*Sarkidiornis melanotos*) on laajalle levinnyt sorsa. Lajin nimesi Thomas Pennant 1769.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on 56–76 cm, koiraan ollessa huomattavasti kookkaampi. Linnun pää, kaula ja alapuoli ovat valkoiset ja päässä on lisäksi tummia pilkkuja. Selkä on kiiltävän sinimusta. Koiraalla on lisäksi nokan päällä tumma perunamainen kyhmy. Nuoret linnut ovat ruskeansävyisiä.

Kyhmysorsa on sukunsa ainoa edustaja. Etelä-Amerikassa esiintyy alalaji *sylvicola*.

Esiintyminen
------------

Lajin laaja levinneisyysalue kattaa pääosan Etelä-Amerikkaa, Saharan eteläpuolisen Afrikan, Madagaskar mukaan luettuna, sekä Intian ja Kaakkois-Aasian. Lajin esiintymialueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen arvioitu maailman populaation koko on 190 000–730 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö
-------------

Aukeiden maiden vesistöt: järvet yli 8 hehtaaria, joet, vetiset suot ja tulva-alueet. Ruokailevat myös pelloilla ja niityillä.

Lisääntyminen
-------------

Koiraalla on usein 2 naarasta ja koiraat naaraineen lyöttäytyvät usein pesimäaikana yhteen muodostaen yhdyskuntia. Pesä on puunkolossa tai mahdollisesti rakennuksessa, usein myös maassa korkean kasvillisuuden kätkössä. Munamäärä on 5–15, joskus jopa 50, jolloin useat naaraat ovat munineet samaan pesään. Haudonta kestää noin kuukauden ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 10 viikon iässä.

Ravinto
-------

Syö pääasiassa kasvikunnan tuotteita laiduntamalla tai matalassa vedessä polskuttamalla. Voi syödä myös vedessä eläviä pieniä selkärangattomia ja pikkukaloja.

Lähteet
-------

* Perrins, Christopher M. (päätoim.) 1992: Otavan lintutieto – Maailman linnut. Otava. Italia. ISBN 951-1-12001-8
* Alderton, David & Barrett, Peter 2006: Birds of the World. – Southwater. Kiina.

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Sarkidiornis melanotos* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.2.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Sarkidiornis melanotos | 
* Wikidata: Q426968
* Wikispecies: Sarkidiornis melanotos
* ADW: pictures
* ARKive: sarkidiornis-melanotos
* Avibase: 3948131B5C866873
* BirdLife: 45953631
* BOLD: 69543
* CoL: 79NZ8
* CMS: sarkidiornis-melanotos
* BOW: comduc1
* eBird: comduc1
* Euring: 34770
* Fossilworks: 372212
* GBIF: 2498001
* iNaturalist: 7160
* IRMNG: 10939378
* ITIS: 553913
* IUCN: 45953631
* NBN: NHMSYS0001689664
* NCBI: 8887
* Neotropical: comduc1
* Species+: 7522
* uBio: 2332875
* Xeno-canto: Sarkidiornis-melanotos

 |
|  |
| Anser melanotos | 
* Wikidata: Q109563081
* GBIF: 11017886

 |

 |
Kyklooppimuuria.
Kyklooppimuuria.
**Kyklooppimuuri** on muuraustyyli, jota käytettiin mykeneläisen kulttuurin aikana. Se rakennettiin suurista kalkkikivisiirtolohkareista, jotka suunnilleen sopivat yhteen pienellä liikkumavaralla ja ilman laastin käyttöä. Lohkareita ei yleensä työstetty, mutta joskus niitä muokattiin hieman vasaralla. Isojen lohkareiden välit täytettiin usein pienemmillä kivillä.

Kuuluisimmat kyklooppimuurit löytyvät Kreikan Mykenestä ja Tirynsistä. Samanlaista muuraustyyliä käytettiin myös muissa vanhoissa kulttuureissa. Ateenan Akropolis oli mykeneläisellä ajalla linnoitettu Pelasgimuuriksi kutsutulla kyklooppimuurilla.

Tyylin nimitys tulee siitä, että aikanaan uskottiin, että vain kykloopeilla oli tarpeeksi voimaa siirtämään suuria lohkareita, joista muurit tehtiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Cyclopean masonry *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 5.7.2018.
2. ↑  Valkeapää, Leena & Salmela, Ulla & Bonelius, Elina: *Taidehistorian sanasto*, s. 34. Jyväskylän yliopisto TAIKU / Taidehistoria, 2003. ISBN 951-34-0991-0. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Archaeological Sites of Mycenae and Tiryns *UNESCO World Heritage Centre*. Viitattu 5.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Fogdell, Marina & Jaskanen, Leena & Vahtera, Ulla: Experiencias sobre arquÍtectura Española *Betoni -lehti*.  2011. Viitattu 5.7.2018.
* Modern Cyclopean Wall *Scientific American*. Viitattu 5.7.2018.
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Folket** oli Helsingissä vuosina 1901–1905 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.

Reinhold Roineen julkaisema ja toimittama *Folket* oli suunnattu etupäässä Helsingin työväestölle. Kerran viikossa ilmestynyt lehti kannatti maltillisia yhteiskunnallisia uudistuksia mutta vastusti sosialismia. Sen rinnalla julkaistiin suomenkielistä *Suomen Kansaa*. Molemmat lehdet välttivät valtiollisia kysymyksiä, ja journalistipiireissä niitä syytettiin sensuurin synnyttämän konjunktuurin hyväksikäytöstä. Vuosina 1904–1905 Roine julkaisi myös *Folketin* maaseutupainosta Pietarsaaressa.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 82. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 82–83. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.
3. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 548–549. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Folket* digitoituna kansalliskirjastossa
* Pietarsaaren *Folket* digitoituna kansalliskirjastossa
**Marc Bonel**, (10. joulukuuta 1911 Pariisi – 11. toukokuuta 2002 Saint-Antonin-Noble-Val, Midi-Pyrénées) oli ranskalainen harmonikansoittaja, joka tuli tunnetuksi laulajatar Édith Piafin haitaristina. Bonel oli uransa alkuvaiheessa säestämässä muun muassa Mistinguettia ja Fernandelia. Heidän jälkeen Bonel siirtyi Piafin hanuristiksi. Marc Bonel oli naimisissa Danielle Bonelin kanssa.

Bonel kuoli Midi-Pyrénées’n hallintoalueella pienessä Saint-Antonin-Noble-Valin kylässä sairauden jälkeen 90-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Mort de Marc Bonel[vanhentunut linkki] *liberation.fr* Viitattu 6.4.2012 (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Betania-talo** on Helsingin kaupungin Punavuoren asukastalosta käytetty nimi. Se sijaitsee Merimiehenkadun ja Perämiehenkadun kulmassa Telakkapuiston vierellä.

Historia
--------

Talon suunnitteli arkkitehti K. A. Wrede, ja se valmistui vuonna 1904. Talon rakennutti Kaupunkilähetys, joka antoi sille nimen Betania-koti. Talossa toimi lastenseimi, kodittomien nuorukaisten turvakoti ja varattomille ruokaa jakanut kansankeittiö.

Kaupunkilähetys rakennutti myöhemmin uuden talon Kallioon, mutta jatkoi toimintaansa myös Betania-talossa sen jälkeenkin, kun talo vuonna 1949 siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen. Talossa toimi 1970-luvulla myös lasten päiväkoti ja Helsingin kaupunginkirjaston eteläinen sivukirjasto.

Nimi
----

Betania, josta talo on saanut nimensä, on Raamatussa mainittu kylä Öljymäen itärinteellä lähellä Jerusalemia. Raamatun mukaan se oli Lasaruksen sekä hänen sisartensa Martan ja Marian asuinpaikka, ja myös Jeesuksen taivaaseen­astumisen kerrotaan tapahtuneen lähellä sitä.

Nykykäyttö
----------

Nykyään talossa toimii päiväkoti ja taiteilijaseura sekä vuodesta 2001 asti teatteriyhteenliittymä Universum, johon kuuluvat Aurinkoteatteri, Teater Mars, Sirius Teatern ja Teatteri Venus. Teatterisali sijaitsee Betania-salissa, joka on talon vanha kirkkosali. Talo on tarkoitus tyhjentää remontin vuoksi vuonna 2024, ja vuonna 2026 Betania-talo muuttuu kokonaan päiväkodiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Punavuoren asukastalo Betania Helsingin kaupunki.  Arkistoitu 11.11.2013. Viitattu 11.11.2013.
2. ↑  Betania-talo Korttelit.fi.  Arkistoitu 30.1.2013. Viitattu 11.11.2013.
3. 1 2  Kaija Ollila, Kirsti Toppari: "Riekko", *Puhvelista Punatulkkuun, Helsingin vanhoja kortteleita*, s. 236-237. Helsingin sanomat, 1998. ISBN 951-9134-69-7.
4. ↑  *Otavan iso Fokus, 1. osa (A-El)*, s. 368, art. Betania. Otava, 1973. ISBN 951-1-00273-2.
5. ↑  Joh. 11:1
6. ↑  Luuk. 24:50–52
7. 1 2  Palkoaho, Milla: Historiallinen Betania-talo muutetaan päiväkodiksi Helsingin Punavuoressa *Helsingin Sanomat*.  15.2.2023. Viitattu 15.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Betania-talo** Wikimedia Commonsissa
Sisäkuvaa
Vasarin käytävä Uffizista kuvattuna. Käytävä kulkee Ponte Vecchion sillan yläpuolella.
**Corridoio vasariano** (’Vasarin käytävä’) on korotettu käytävä Italian Firenzessä. Se yhdistää Palazzo Vecchion ja Palazzo Pittin. Käytävä alkaa [Palazzo Vecchion eteläpuolelta, se liittyy Uffizi-galleriaan ja lähtee sen eteläpuolelta, ylittäen Arnojoen ja Ponte Vecchion sillan. Rakentamishetkellä käytävä oli rakennettava Torre dei Mannellin ympärille käyttämällä ulokkeita, koska tornin omistajat kieltäytyivät yhteistyöstä. Käytävä peittää osan Santa Felicitàn kirkon julkisivusta. Käytävä pujottelee Oltrarnon alueen talorivien yli. Käytävä kapenee ennen liittymistään Palazzo Pittiin. Käytävän koko pituus on noin yksi kilometri. 

Vuonna 2016 käytävä suljettiin turvallisuussyistä ja se avataan uudelleen matkailijoille 27.5.2022, jolloin vietetään vuoden 1993 Via dei Georgofili -pommituksen vuosipäivää.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Corridoio vasariano** Wikimedia Commonsissa
**Kykhreus** oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Salamiin, jokijumala Asopoksen tyttären poika. Hänestä tuli Salamiin kuningas tapettuaan saarta tuhonneen käärmeen.[1] Hesiodoksen mukaan tilanne oli kuitenkin päinvastainen. Kykhreus olisi kasvattanut käärmeen, kunnes Eurylokhos ajoi sen tiehensä ja Demeter otti käärmeen seuralaisekseen Eleusiihin.[2]

Kykhreuksen kerrottiin antaneen nimen Salamiin saarelle äitinsä mukaan,[3] mutta Strabonin mukaan saarta kutsuttiin myös Kykhreiaksi Kykhreuksen hoitaman käärmeen mukaan.[4] Kykhreus kuoli lapsettomana, jolloin valtaistuin siirtyi Telamonille.[1] Kykhreuksella oli pyhättö Salamiissa[5] ja Ateenassa häntä kunnioitettiin jumaluutena.[6] Kykhreus ilmestyi oraakkelin sanoman mukaan käärmeen hahmossa kreikkalaisille näiden taistellessa merellä persialaisia vastaan.[5]

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.12.7 (engl. käännös).
2. ↑  Hesiodos: *Gynaikon katalogos* ('Naisten luettelo') frag. 77 (engl. käännös).
3. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.35.2 (engl. käännös).
4. ↑  Strabon: *Geografia* 9.1.9 (engl. käännös).
5. 1 2  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.36.1 (engl. käännös).
6. ↑  Plutarkhos: *Theseuksen elämä* 10 (engl. käännös).
Kykladinen "paistinpannu" laiva-aiheisella koristelulla. Chalandrianí, Sýros. Varhaiskykladinen kausi II (EC II, Kéros-Sýros-kulttuuri), n. 2800–2300 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
**Kykladisilla "paistinpannuilla"** viitataan kykladisen kulttuurin aikaisiin pronssikautisiin esineisiin, jotka muistuttavat ulkonäöltään paistinpannua. Tällaisia esineitä on löydetty lukuisia eri puolilta Egeanmeren aluetta. Niiden todellista käyttätarkoitusta ei kuitenkaan tunneta.

Niin kutsutut "paistinpannut" ovat suhteellisen pyöreitä ja litteitä. Niissä on yleensä jonkinlainen kahva, joiden tyypit vaihtelevat. Esineet on yleensä tehty terrakotasta, mutta myös kivestä ja pronssista tehtyjä esineitä tunnetaan. Monet esineet on koristeltu erilaisilla kuvituksilla. Paistinpannuja on löydetty muun muassa Kykladeilta, Euboialta, itäiseltä Kreetalta, Manner-Kreikasta ja Anatoliasta. Ensimmäiset löydettiin 1800-luvun lopulla. Kykladiset paistinpannut ovat kulttuurin toinen omaperäinen esinetyyppi niin kutsuttujen kykladisten idolien ohella.

Esineet eivät todennäköisesti ole olleet todellisuudessa paistinpannuja, koska niissä ei ole merkkejä paistamisesta. Esineiden on ehdotettu olleen muun muassa lautasia; peilejä; koristeita; hautalahjoja; idoleita; rituaali- tai kulttiesineitä, kuten juomauhriastioita; rumpuja; tai jonkinlaisia navigointivälineitä. Koska kaikissa ei ole koristelua ja niitä löytyy usein kotiympäristöstä, ne ovat todennäköisesti olleet jonkinlaisia käyttöesineitä. Niitä löytyy usein haudoista, mutta ne eivät välttämättä ole olleet puhtaasti hautalahjoja tai kultti- tai rituaaliesineitä. Lautasteoriaa tukee se, että joissakin esineissä on merkkejä siitä, että niissä olisi voinut olla korkeammat reunat. Myös haudoissa ne ovat voineet olla ruoka-astioina. Peileinä esineet olisivat voineet toimia niin, että ne olisi täytetty vedellä tai öljyllä.

|  |  |
| --- | --- |
| "Paistinpannu" Antíparokselta, n. 2800–2700 eaa. British Museum. | "Paistinpannu", n. 2700–2300 eaa. Antikensammlung Berlin. |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Coleman, John E.: "Frying Pans" of the Early Bronze Age Aegean.  *American Journal of Archaeology*, Apr. 1985, 89. vsk, nro 2, s. 191–219. Artikkelin verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kykladiset "paistinpannut"** Wikimedia Commonsissa
**Dún Aonghasa** on linnoitus Irlannin Aransaariin kuuluvalla Inis Mórilla maan länsirannikolla. Merenrannalla kalliolla sijaitsevasta linnoituksesta on jäljellä osa sen kivisistä muureista. Arkeologisten löytöjen perusteella paikka on peräisin pronssikaudelta.

Kohde
-----

Chevaux-de-frise.
Sisäaluetta.
Dún Aonghasa sijaitsee Aransaarten suurimmalla saarella Inis Mórilla Galwaynlahdella Irlannin länsirannikolla. Paikalla on merestä noin 87 metrin korkeudelle kohoava kallio, jolla on kivisiä linnoitteita. Sisimmäisellä linnoituksella on kaksi ulkomuuria, sekä kolmannen jäännökset. Pystyssä oleva sisämuuri on korkeudeltaan 4,9 metriä ja paksuudeltaan 5 metriä. Niiden ulkopuolella on vielä kolmas niin sanottu *chevaux-de-frise*, sisemmille puolustusvaurstuksille tulon esteeksi tehty pystykivimuuri. Koko alueen pinta-ala on noin 5,7 hehtaaria. Sisemmät puolustukset ovat avoimia merelle päin etelään. Mahdollisesti tälläkin puolella on aikanaan ollut matala kivimuuri. Sisälinnoituksille pääsi koillisesta kapeaa käytävää pitkin.

Historia
--------

Paikalla tehtiin kaivauksia vuosina 1992–1995. Löytöjen perusteella paikalla on ollut asutusta pronssikauden keski- tai loppuvaiheilta 1 400–600 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Aikaisemmin linnoitusten oli uskottu olevan peräisin rautakaudelta 600-luvulta eaa 400-luvulle jaa. Pronssikautisiin jäännöksiin lukeutuivat pyöreän talon rauniot. Asutuksesta kertoivat esimerkiksi eläinten luut ja keramiikan sirpaleet. Taloudellisesti pronssikauden asukkaille merkittävin elinkeino on ilmeisesti ollut lampaiden kasvatus. Lampaita kasvatettiin etenkin lihan, ei niinkään villan takia. Paikalla oli myös pronssisten keihäänkärkien ja miekkojen valmistukseen käytettyjä muotteja. Linnotuksen sisämuuri on rakennettu myös pronssiajalla, mutta ulommille muureille ei ole tehty ajoitusta. Puolustusvarustelujen ja muiden löytöjen perusteella paikka on joka tapauksessa ollut aikanaan merkittävä keskus.

Linnoituskesta ei sen sijaan ole jäänyt ollenkaan samalla tapaa merkkejä paikallisen kansanperinteeseen. Dún Aonghasa tarkoittaa "Aonghusin linnaa". Täysin selvää ei kuitenkaan ole, keneen nimellä viitataan. Nimi on suhteellisen yleinen. Mahdollisesti kyse on myyttisestä Tuath Dé Oengus Mac ind Ócista, tai tuntemattomammasta legendaarisen historian hahmosta. Nykyisin Dún Aonghasa on suosittu matkailukohde. Seutu on iirinkielistä Gaeltachtia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  John T. Koch: *Celtic Culture - A Historical Encyclopedia*, s. 622-623. ABC-CLIO, 2006. ISBN 1-85109-445-8. (englanniksi)
**Israel Castro Macías** (s. 20. joulukuuta 1980) on meksikolainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera División de Méxicossa pelaavaa Club Deportivo Guadalajaraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Castro on edustanut koko uransa meksikolaisseuroja. Meksikon jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi vuosina 2007–2012.

Seurajoukkueura
---------------

Castro aloitti ammattilaisuransa Club Universidad Nacionalissa vuonna 2002. Hän pelasi seurassa peräti kymmenen kautta ja oli myös seuran kapteeni. Hän voitti Meksikon liigan Aperturan kerran ja Clausuran kolme kertaa. Hän teki ratkaisevan maalin Real Madrid CF:ää vastaan Trofeo Santiago Bernabéun loppuottelussa 2004 ja johdatti joukkueensa voittoon. Vuonna 2011 Castro siirtyi Cruz Azuliin, jossa hän viihtyi kaksi kautta ennen kuin siirtyi nykyiseen seuraansa Guadalajaraan.

Maajoukkueura
-------------

Castro teki debyyttinsä Meksikon jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2007. Hän pelasi maajoukkueen paidassa 48 ottelua ja teki yhden maalin. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2010 MM-kisoissa.

Lähteet
-------

* 
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Israel Castro 

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Pérez |
2 Rodríguez |
3 Salcido |
4 Márquez |
5 Osorio |
6 Torrado |
7 Barrera |
8 Castro |
9 Franco |
10 Blanco |
11 Vela |
12 Aguilar |
13 Ochoa |
14 Hernández |
15 Moreno |
16 Juárez |
17 Giovani |
18 Guardado |
19 Magallón |
20 Torres Nilo |
21 Bautista |
22 Medina |
23 Michel |
Valmentaja Aguirre
**Corryocactus** on eteläamerikkalainen, pensas- tai puumaisia lajeja sisältävä kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi tulee erään rautatievirkailijan nimestä (T. A. Corry). Hän auttoi suvun nimeäjiä heidän tutkimusmatkoillaan Perussa.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Suvun lajit ovat pylväsmäisiä ja haarovia kaktuksia, joilla on vahvat piikit. Niiden 1–5 m pitkät varret ovat tukevia tai hoikkia, pystykasvuisia, maanmyötäisiä tai toisinaan suikertavia ja jopa maavarsimaisia. Kussakin varressa on 4-10 selvästi erottuvaa uurretta. Piikit ovat tukevia, teräviä ja enimmäkseen pystyjä.

*Corryocactus*-lajien keltaiset, oranssiset tai purppuraiset kukat ovat avoinna päivisin ja ovat muodoltaan kellomaisia tai leveän suppilomaisia. Pohjusmalja on niissä lyhyt, ja sitä peittävät tiheästi pienet suomut ja areolit, joissa on ruskeaa tai mustaa villaa ja piikkejä. Kehälehdet ovat myös lyhyitä, ja heteet kiinnittyvät teriön nieluun. Kukasta kehittyy pallomainen, mehevä ja syötävä hedelmä, jonka pinnalla on helposti poistettavia piikkirykelmiä. Siemenet ovat pieniä, muodoltaan vinosti soikeita, pinnaltaan sileitä tai nystermäisiä, toisinaan ryppyisiä.

Levinneisyys
------------

Suvun lajit kasvavat Perussa, Länsi-Boliviassa ja Pohjois-Chilessä merenpinnan tasosta yli 4500 m:n korkeuteen asti Andeilla.

Lajit
-----

*Corryocactus*-lajeja tunnetaan tässä käytetyssä kaktusluokittelussa 12.

1. *Corryocactus apiciflorus*
2. *Corryocactus aureus*
3. *Corryocactus brachypetalus*
4. *Corryocactus brevistylus*
5. *Corryocactus chachapoyensis*
6. *Corryocactus charazanensis*
7. *Corryocactus erectus*
8. *Corryocactus huincoensis*
9. *Corryocactus melanotrichus*
10. *Corryocactus pulquiensis*
11. *Corryocactus quadrangularis*
12. *Corryocactus squarrosus*

Lähteet
-------

* Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Anderson 2001: 182.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q136230
* Wikispecies: Corryocactus
* BioLib: 105576
* CoL: 62MHD
* EoL: 5188576
* EPPO: 1KRRG
* GBIF: 7283945
* GRIN: 2950
* iNaturalist: 438374
* IPNI: 296905-2
* IRMNG: 1044623
* ITIS: 907000
* NCBI: 130106
* Open Tree of Life: 1018997
* PLANTS: CORRY
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:296905-2
* Tropicos: 40014593
* WFO: wfo-4000009370

 |

 |
**Israel Karvosenoja** (24. joulukuuta 1828 Nivala – 21. kesäkuuta 1904 Nivala) oli suomalainen tilanomistaja, kunnankirjuri ja valtiopäivämies.

Karvosenojan vanhemmat olivat Matti ja Brita Lena Karvosenoja ja puolisot vuodesta 1863 Anna Matintytär Kukkola (k. 1867) ja vuodesta 1868 tämän sisar Johanna Matintytär Kukkola (k. 1894). Karvosenoja oli maanviljelijä, mutta joutui tapaturman takia sivuun maatöistä. Hän opiskeli Kokkolassa ja Pietarsaaressa ja hankki tilan, jota viljeli ja jossa piti kestikievaria. Karvosenoja toimi myös postinkuljettajana ja oli Nivalan kunnan ensimmäinen kunnankirjuri. Hän hoiti myös muita kunnallisia tehtäviä, kuten kunnan kassaa, sekä oli kansakoulun johtokunnan jäsen ja kunnanmakasiinin hoitaja. Karvosenoja oli talonpoikaissäädyssä Piippolan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Hän teki valtiopäivillä useita aloitteita, ehdottaen muun muassa kansakoulujen perustamista, naisten miehiä vastaavaa perimysoikeutta ja aviottomien lasten aseman parantamista. Valtiopäivillä hän oli jäsen rautatievaliokunnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 117–118. Helsinki: Otava, 1926.
2. 1 2  KirjastoVirma: Israel Karvosenoja (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 4.2.2021.
**Isovoirousku** (*Lactarius scrobiculatus*) on rouskuihin kuuluva syötävä sieni.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Isovoirouskun vanhemmiten jopa 20 senttiä leveä lakki on aluksi kupera, myöhemmin matalasti suppilomainen. Lakin pohjaväri on keltainen ja siinä erottuu myös usein tummempia renkaita. Lakin nukkaiset reunat kiertyvät vanhemmiten alaspäin. Kuivana lakin pinta voi olla kiiltävä, mutta kostuessaan se muuttuu limaiseksi ja tahmeaksi. Sienen jalka ja heltat ovat väriltään kellertävät. Lyhyen ja tukevan jalan pinnalla on kuoppamaisia laikkuja. Malto on raakana polttavan kirpeää. Maitiaisneste on aluksi väriltään valkoista, mutta joutuessaan ilman kanssa tekemisiin se muuttuu rikinkeltaiseksi.

### Samankaltaiset lajit

Isovoirouskun kaltaisia voirouskuja ovat myös korpivoirousku (*L. tuomikoskii*), vihervoirousku (*L. olivinus*) ja villavoirousku (*L. leonis*), jotka kelpaavat myös samoin syötäväksi.

Kasvuaika ja -paikka
--------------------

Suomessa koivurouskua tavataan harvinaisena elokuusta lokakuuhun, Etelä-Suomesta Lappiin. Se kasvaa kosteissa kuusimetsissä ja puronvarsinotkoissa kalkkialustalla.

Käyttö ravinnoksi
-----------------

Isovoirousku on ryöpättävä ennen käyttöä. Se voidaan käyttää esimerkiksi paistettuna tai suolasienenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Taksonomian lähde: Index Fungorum Luettu 17.8.2008
2. 1 2 3 4 5  Eriksson, K. & Kotiranta, H.: *Käytännön sieniopas*, s. 95. Kirjayhtymä, 1985. ISBN 951-26-2809-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Luontonetti: Isovoirousku (*Lactarius scrobiculatus*)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Lactarius scrobiculatus | 
* Wikidata: Q1546452
* Wikispecies: Lactarius scrobiculatus
* BioLib: 60021
* CoL: 3RS8M
* EoL: 162815
* EPPO: LACTSC
* Fungorum: 196637
* GBIF: 5248671
* iNaturalist: 351305
* IRMNG: 11063021
* MycoBank: 196637
* NatureServe: 2.943761
* NBN: NHMSYS0001486085
* NCBI: 93011
* Open Tree of Life: 561237

 |
|  |
| Agaricus scrobiculatus | 
* Wikidata: Q59531640
* CoL: 5TNZG
* Fungorum: 234749
* GBIF: 2550962
* IRMNG: 11212166
* MycoBank: 234749

 |

 |
**Hillman Avenger** on aluksi Chrysler Europen ja myöhemmin PSA-konsernin vuosina 1970–1981 valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi Hillman Minxin. Vuonna 1976 auton merkiksi vaihdettiin Chrysler, mutta vuonna 1979 PSA-konsernin ostettua Chrysler Europen autoa alettiin myydä Talbot-merkkisenä. Eri markkina-alueilla autoa on myyty monilla eri merkeillä ja mallinimillä, esimerkiksi osassa Euroopan maista Sunbeamina ja Yhdysvalloissa nimellä **Plymouth Cricket**. Mallin seuraajaksi esiteltiin vuonna 1978 Chrysler Horizon, joka pian kuitenkin muuttui Talbot-merkkiseksi.

Farmarikorinen Hillman Avenger.
Avenger esiteltiin keväällä 1970, ja se oli ensimmäinen ja viimeinen automalli, jonka Rootes Group kehitti ollessaan Chryslerin omistuksessa. Teknisesti Avenger ei ollut kovin edistyksellinen, sillä se oli takavetoinen ja siinä käytettiin työntötankomoottoreita sekä jäykkää taka-akselia. Ensimmäinen korimalli oli neliovinen sedan, vuonna 1972 esiteltiin lisäksi viisiovinen farmari, seuraavana vuonna myös sedanin kaksiovinen versio. Manner-Euroopassa autoa myytiin Sunbeam-merkkisenä, maasta riippuen mallinimenä oli joko Avenger tai 1300/1600.

Kaksiovinen Hillman Avenger.
Etelä-Amerikan markkinoille autoa valmistettiin Argentiinassa ja Brasiliassa Dodge-merkkisenä. Volkswagen Group omisti 49 prosenttia Chryslerin argentiinalaisesta osastosta, jonka se osti kokonaan itselleen vuonna 1980. Tämän seurauksena entistä Dodge 1500 -mallia alettiin vuodesta 1982 alkaen valmistaa Volkswagen-merkkisenä. Valmistus päättyi vasta vuonna 1990.

Chrysler Avenger
Syksyllä 1976 Hillman-merkistä luovuttiin ja Avengeria alettiin markkinoida Chrysler-merkkisenä. Tällöin malli koki myös kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä muokattiin vastaamaan uutta Chrysler Alpine -mallia. Ohjaamoa uudistettiin aiempaa ergonomisemmaksi.

Farmarikorinen Chrysler Avenger.
Taloudellisiin vaikeuksiin ajautunut Chrysler myi vuonna 1978 eurooppalaisen osastonsa ranskalaiselle PSA-konsernille, jolloin Avengerista tuli seuraavana vuonna Talbot-merkkinen. Autoon ei kuitenkaan enää tehty varsinaisia uudistuksia.

Lähteet
-------

1. ↑  Rebadged Disasters: Plymouth Cricket *CarBuzz*.  13.11.2012. Viitattu 11.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Corey Lewis: Abandoned History: Chrysler and the Colt, Captive Economical Import Time (Part I) *thetruthaboutcars.com*.  19.1.2022. Viitattu 6.3.2023. (englanniksi)
3. 1 2 3  Hillman Avenger (1970–1976) – Timeline *Honest John Classics*. Viitattu 11.11.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hillman Avenger** Wikimedia Commonsissa