recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Yrjö Toivonen.
**Yrjö Henrik Toivonen** (19. tammikuuta 1890 Koski Tl – 16. toukokuuta 1956 Helsinki) oli akateemikko ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professori 1934–1948. Hän oli suomen sanojen etymologian ja historian tuntija, joka tunnetaan *Suomen kielen etymologisen sanakirjan* tekijänä, vaikkei hän ennättänytkään saattaa kirjaa valmiiksi.

Ura
---

Toivonen kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta realilyseosta 1911 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1917, maisteriksi 1919, lisensiaatiksi 1927 sekä väitteli tohtoriksi 1932. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja Skandinavian metsäsuomalaisten luo, Viroon, Inariin, Aunukseen ja Karjalaan.

Työuransa Yrjö Toivonen aloitti Suomen kielen sanakirja oy:n virkailijana 1916–1922. Hän toimi myös SOK:n osuuskauppakoulun suomen kielen opettajana 1920–1921 ja Helsingin yliopiston suomen kielen lehtorina 1923–1930. Vuonna 1930 perustettiin professori E. N. Setälän aloitteesta etymologista sanakirjaa varten tutkimuslaitos Suomen suku, jonka päätoimiseksi tutkijaksi Toivonen siirtyi. Hän jatkoi tutkimuslaitoksen johtajana 1933–1953 eli professorintyönsä ohella. Helsingin yliopistossa hän oli dosenttina 1928–1934, professorina 1934–1948 ja historiallis-kielitieteellisen osaston dekaanina 1943–1948. Suomen Akatemian jäsen Toivonen oli 1948–1956.

Toivonen julkaisi sanojen etymologioita moniosaisissa artikkelisarjoissaan *Virittäjä*- ja *Finnisch-ugrische Forschungen* -aikakausjulkaisuissa. Artikkeleissaan hän käsitteli suomen lisäksi ostjakin kieltä, jonka tuntijaksi hän kehittyi toimittaessaan dosentti ja tutkimusmatkailija Kustaa Karjalaisen keräämän sanastomateriaalin kaksiniteiseksi sanakirjaksi (*Ostjakisches Wörterbuch*) 1948. Sanakirja on nykyäänkin tärkeä ostjakin kielen lähde, sillä monet murteet ovat venäläistymisen myötä sammuneet.

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 748. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Kulonen, Ulla-Maija: "Toivonen, Yrjö Henrik (1890–1956)", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 854–855. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Maximilan "Max" Stiepl** (23. maaliskuuta 1914 Wien – 27. elokuuta 1992) oli itävaltalainen pikaluistelija, joka Itävallan Saksaan liittämisen jälkeen edusti Saksaa.

Max Stiepl osallistui 1930-luvulla kaikkiaan 12 kertaa niin MM- kuin EM-kisoihin vuodesta 1934 lähtien. Heti ensimmäisissä EM-kisoissaan 1934 Hamarissa hän otti yhteispisteissä hopeaa ja teki 5 000 metrillä uuden maailmanennätyksen. Saman vuoden MM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Sen jälkeisissä EM- ja MM-kisoissa Stiepl oli kaikissa 10 parhaan joukossa. Parhaimmaksi saavutukseksi muodostui Oslon vuoden 1937 MM-kisojen yhteispisteiden pronssi.

Olympiakisoihin Stiepl osallistui Garmisch-Partenkirchenissä 1936. Hän luisteli kolme pisintä matkaa sijoittuen 1 500 metrillä ja 5 000 metrillä viidenneksi ja 10 000 metrillä hän saavutti pronssia. 

Max Stiepl jatkoi pikaluistelu-uraansa maailmansodan jälkeen uudelleenitsenäistyneen Itävallan väreissä. St. Mortzin vuoden 1948 olympialaisissa hän ei enää ollut huippukunnossa, jota osoittaa sijoitukset: 1 500 metrillä 38. 5 000 metrillä 24. ja 10 000 metrillä 10. Viimeisen kerran hän edusti maataan vuoden 1951 MM-kisoissa. Maansa mestaruuden Stipel voitti kaikkiaan 10 kertaa vuosina 1934-1938, 1943, 1947-1950. Itävallan "Anschlussin" jälkeen hän edusti Saksaa ja sijoittui kolme kertaa toiseksi Saksan mestaruuskilpailuissa. Kovin kotimainen kilpakumppani ennen sotia Stieplille oli Karl Wazulek.

Henkilökohtaiset parhaat tulokset
---------------------------------

* 500m 44,9 2.18,8 (5. helmikuuta 1938 Davos)
* 1 500m 2.18,8 (6. helmikuuta 1938 Davos)
* 3 000m 4.57,8 (22. tammikuuta 1938 Oslo)
* 5 000m 8.18,9 (3. helmikuuta 1934 Davos)
* 10 000m 17.25,3 (14. helmikuuta 1937 Oslo)

Lähteet
-------

* Max Stieplin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)
* Max Stiepl SpeedSkatingStats-tietokannassa SpeedSkatingStats. Viitattu 21.5.2017. (englanniksi)
* Historie: Eisschnelllaufen - Deutsche Meusterscaften *sport-komplett.de*. Viitattu 10.3.2013. (saksaksi)
* Max Stiepl SpeedSkatingBase-tietokannassa SpeedSkatingStats. Viitattu 10.3.2013. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sports Reference LLC
2. ↑  Statische Jahrbuch 2015 im Eisschnelllauf und Shorttrack Deutsche Eisschnellauf Gemeinschaft e. V.  Arkistoitu 13.4.2016. Viitattu 21.5.2017. (saksaksi)
3. ↑  SpeedSkatingBase

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Centre d'Esports Sabadell Futbol Club** on jalkapalloseura, joka tulee Sabadellin kaupungista Espanjasta. Joukkue on perustettu vuonna 1903 ja se pelaa tällä hetkellä maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEF:ssä. Se pelaa kotiottelunsa 20 000-paikkaisella Nova Creu Altalla.

Joukkue on pelannut maan kaikilla kansallisilla sarjatasoilla. Korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa se on pelannut yhteensä 14 kautta, joista ensimmäinen kaudella 1943–1944. Pisimmän yhtenäisen ajanjakson pääsarjassa joukkue on pelannut vuosina 1965–1972. Suurimman osan historiastaan se on pelannut maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.

Seuran suurimpiin saavutuksiin lukeutuvat Copa del Reyn loppuottelu kaudella 1934–1935, jossa se kuitenkin hävisi Sevillalle numeroin 3–0, sekä Messukaupunkien cupiin osallistuminen kaudella 1969–1970.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran virallinen kotisivusto (katalaaniksi) (espanjaksi)
* Seuran fanikauppa (Arkistoitu – Internet Archive) (katalaaniksi) (espanjaksi) (englanniksi)
Naratšanski

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Minskin alueValko-Venäjä |
| Pinta-ala | 
933,0 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1999View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Naratšin kansallispuisto**, **Naratšanski** tai **Narotšanski** eli (valkoven. Нацыянальны парк Нарaчанскі, *Natsyjanalny park Naratšanski*, ven.  Национальный парк Нарочанский, *Natsionalnyi park Narotšanski*) on kansallispuisto, joka sijaitsee Valko-Venäjän luoteisosissa lähes kokonaan Minskin alueella, noin 150 km:n päässä Minskistä.

Naratšanskin kansallispuisto sijaitsee Minskin alueen luoteisosissa Valko-Venäjällä  
Naratšanskin kansallispuisto sijaitsee Minskin alueen luoteisosissa Valko-VenäjälläNaratšanskin k.p.Naratšanski-kansallispuiston sijainti Valko-Venäjällä
Näkymä Naratšjärvelle
Järviluonto ja -matkailu ovat alueen paikallisia vetonauloja; kalastus etenkin alueen kymmenessä suurimmassa järvessä on suosittua.  Suurin järvistä on Naratš- eli Narotš-järvi (ven.  Озеро Нарочь, *Ozero Narotš*), jonka pinta-ala 80 km² ja keskisyvyys 9 m. Metsiä on noin puolet puiston pinta-alasta. Mäntymetsät ovat hallitsevia, lisäksi esiintyy melkoisesti seka- ja koivumetsää; kansallispuiston "Karjalan koivikot" ovat valkovenäläisittäin harvinaisia. Alueella pesii noin 185 lintulajia, joista 24 on luokiteltu harvinaisiksi. 

Kansallispuisto on perustettu 1999. Sen pinta-ala on nykyään 973 neliökilometriä, josta kansallispuistohallinnon maa- ja vesialueita on 69 % ja loput 31 % on muiden maanomistajien hallussa.  Kansallispuiston hallinto on Naratšin kaupunkityyppisessä taajamassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Республики Беларусь Атлас автомобильных дорог1:200 000. Государственный комитет по имуществу Республики Беларусь & "Белкартография", Minsk, 2007. ISBN 978-985-508-010-8. (venäjäksi) (englanniksi)
2. 1 2  География (Kansallispuiston kotisivu) *naroch.com*.  Arkistoitu 20.12.2010. Viitattu 3.7.2009. (venäjäksi)
3. ↑  Республикa Беларусь Атлас охотника и рыболоба - Минская область 1:200 000 (1:40 000- 1:65 000). РУП "Белкартография", Minsk, 2008. ISBN 978-985-508-026-9. (venäjäksi)
4. ↑  Минск и окрестнoсти - Minsk and Surroundings. Minsk, Вышэйшая школа, 2008. ISBN 978-985-06-1420-9. (venäjäksi) & (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Национальный парк Нарочанский национальный парк (Arkistoitu – Internet Archive)  (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Kansallispuiston kotisivujen kuvaus alueen ilmastosta ja luonnonoloista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* *Narotšanski krai* (venäjäksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Gösta Edvin Jansson** (8. helmikuuta 1903 Tikkurila, Helsingin mlk – 20. toukokuuta 1958 Tikkurila, Helsingin mlk) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Urheilu-uransa jälkeen 1930-luvulla hän oli urheilutoimittaja ja kouluttautui samalla lakimieheksi.

Urheilu-ura
-----------

Jansson edusti urallaan Helsingin IFK:ta, jonka riveissä hän saavutti viestikultaa 4 x 400 metrillä vuosina 1923–27 ja henkilökohtaisilla matkoilla 1923 hopeaa 400 ja 800 metrillä, 1924 pronssia 800 metrillä, 1925 hopeaa 800 ja 1500 metrillä, 1926 hopeaa 800 ja 1500 metrillä sekä vielä 1930 pronssia 400 metrillä. Kaikkiaan siis hän saavutti viisi viestimestaruutta sekä henkilökohtaisesti kuusi hopeaa ja kaksi pronssia. 

Jansson oli Suomen edustajana Pariisin olympialaisissa 1924 800 metrillä, jossa hän sijoittui 800 metrin välierässään seitsemänneksi.
Maaotteluedustuksia kertyi kaikkiaan neljä, joista vuonna 1923 hän voitti Ranska-maaottelun 800 metriä.

Ennätykset
----------

* 400 m: 50,8 (1930)
* 800 m: 1.56,7 (1929)
* 1 500 m: 4.01,7 (1924)

Urheilu-uran jälkeinen aika
---------------------------

Gösta Jansson toimi urheilu-uransa jälkeen vuosina 1930–34 STT:n ja Suomenmaan urheilutoimittajana nimimerkillä "Jana". Hän suoritti samoihin aikoihin Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon.

Muuta
-----

Gösta Janssonin veli oli YK-diplomaatti Kurt Jansson, jonka poika Harri Jansson seurasi 1960-luvulla setänsä Göstan urheilu-uraa eli saavutti SM-mitaleja 800 metrillä ja SM-viesteissä HIFK:n edustajana.

Aiheesta muualla
----------------

* Siukonen, Markku: *Suuri olympiateos 12*, s. 92. Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-98673-1.
* Gösta Jansson (yleisurheilija) Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
**Terje Olsen** oli 1870-luvulla Suomen Lapissa vaikuttanut norjalainen puutavaraliikemies, joka oli ensimmäisenä käynnistämässä Lapissa laajamittaisia puutavaran hakkuita ja sahateollisuutta.

Englannissa asunut Olsen saapui Kemiin vuonna 1870. Hän teki 1871 sopimuksen Metsähallituksen kanssa 500 000 rungon hakkaamisesta Kemijoen vesistön kruununmetsistä viiden vuoden aikana. Olsen teki sopimuksen englantilaisen Hullissa toimineen Steweni & Olsenin nimissä, mutta hakkuut olivat niin mittavia, että ne ylittivät Olsenin resurssit. Hän siirsi sopimuksen sen vuoksi Norjan Kristianiassa toimineelle Holst & Fleischer -yhtiölle.

Sopimuksen mukaan hakatut tukit oli sahattava Kemijokisuussa ja niinpä Holst & Fleischer sekä Göteborgs Handelskompani perustivat Kemi Ångsågs Aktiebolagetin, jonka kuusiraaminen höyrysaha valmistui Karihaaraan vuonna 1874. Sahalle saapui työhön yli sata ammattimiestä Norjasta. Terje Olsen toimi Kemi Ångsågs Aktiebolagetin metsäpäällikkönä vuoteen 1877 saakka, jolloin yhtiö teki konkurssin holtittoman taloudenpidon takia. Karihaaran höyrysaha jatkoi toimintaansa seisokin jälkeen uuden Karihaara Ångsågs Aktiebolaget -nimisen yhtiön omistuksessa. Holst & Fleischer oli myös tämän yhtiön pääosakas.

Olsen rakennutti myös Rovaniemelle niin sanotun Konttisen kartanon, jossa toimi myöhemmin Kemi-yhtiön metsäkonttori. Rakennus tuhoutui talvisodan aikana vuonna 1940 Rovaniemen ilmapommituksessa.

Lähteet
-------

* Tapio Karjalainen : Puutavarayhtiöiden maanhankinta ja -omistus pohjois-Suomessa vuosina 1885-1939, luku 2.2 Pohjois-Suomessa puunjalostusteollisuutta harjoittaneet yhtiöt. Humanistinen tiedekunta, Historian laitos, Oulun yliopisto 2000
Ebenezer Elliott
**Ebenezer Elliott** (17. maaliskuuta 1781 Masborough, Yorkshire – 1. joulukuuta 1849 Houghton Barnsleyn lähellä) tunnetaan nimellä "viljalakirunoilija" ("Corn Law rhymer"). Elliott uskoi hänen isänsä masuunin konkurssin johtuneen viljalaeista. Konkurssi joudutti isän kuolemaa ja Elliott menetti siinä myös omat sijoituksensa ja nälkiintyi rutiköyhänä, kodittomana, työttömänä ja epätoivoisena, yritti itsemurhaakin. Päästyään myöhemmin jaloilleen hän kuitenkin aina samaistui köyhiin, omisti elämänsä viljalakien vastaiselle taistelulle ja ryhtyi myös chartistijohtajaksi kunnes chartistit hylkäsivät viljalakien vastustuksen ja turvautuivat väkivaltaan. 

Elliott julkaisi *Viljalakirunot* vuonna 1831, ja ne tekivät hänestä kansainvälisesti tunnetun, niitä julkaistiin ympäri maailmaa. Runot olivat ilmaisultaan aggressiivisia, sarkastisia ja värikkään kuvailevia sekä raivokkaan vihaisia epäoikeudenmukaisuutta kohtaan. Runot kampanjoivat hallituksen maanomistajia vastaan - nämä estivät kilpailun ja pitivät leivän kalliina. Runot myös kuvasivat työläisten kammottavaa tilaa ja vertasivat sitä armottomasti aatelin elämään. 

Seuraavina vuosina Elliott julkaisi lisää vastaavia runoja. Elliott kuvasi itseään seuraavasti: "*Väitän olevan ihmiskunnan tähän asti suurimman, siunauksellisimman ja ainoan rikoksettoman vallankumouksen pioneeri. Väitän myös olevan tuon vallankumouksen runoilija - vapaakaupan bardi; ja sen vaurauden, viisauden ja rakastavan ystävällisyyden, minkä vapaakauppa lopulta tuo, kautta myös universaalin rauhan bardi.*"

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Author:Ebenezer\_Elliott*** (englanniksi)

* The Poetry of Ebenezer Elliott
Kolmen tietäjän vierailu. Jacques Daret, 1434–1435.
**Jacques Daret** (n. 1404 – n. 1470) oli flaamilainen taidemaalari renessanssin aikakaudella. Daret syntyi Tournaissa, nykyisessa Belgiassa, ja vietti siellä lähes koko elämänsä. Hän oli 15 vuotta oppilaana Robert Campinin studiossa, samaan aikaan kuin Rogelet de la Pature (jonka tutkijat arvelevat olleen Rogier van der Weyden). Myöhemmin hänestä tuli itsenäinen mestari ja Burgundin hovin suosikki. Jean de Clercq, St. Vaartin luostarin apotti oli hänen suosijansa 20 vuoden ajan.

Vaikka Jean de Clercqin tilikirjoissa on useita mainintoja Daret'n teoksista, on vain neljä paneelia hänen de Clerqille 1433–1435 maalaamastaan alttaritaulusta "Neitsyen alttaritaulu" säilynyt nykypäivään. Nämä maalaukset muistuttavat tyyliltään tuntemattoman Flémallen mestarin teoksia, ja tästä syystä useimmat tutkijat pitävät Robert Campinia, Daret'n opettajaa Flémallen mestarina.

Aiheesta muualla
----------------

* Jacques Daret'n töitä

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jacques Daret**.
Engleheartin maalaama kanadalaisen poliitikon Robert Gibbonsin miniatyyrimuotokuva (1804)
**George Engleheart** (s. lokakuu 1752 Kew, Englanti – 1829 Blackheath) oli englantilainen miniatyyrimuotokuvien maalari ja Richard Coswayn kilpailija.

Engleheart sai taiteilijan koulutuksen ensin George Barretin ohjauksessa ja sitten Joshua Reynoldsin ohjauksessa. Hän aloitti itsenäisenä taiteilijana 1773 ja piti samana vuonna näyttelyn Royal Academyssa. Hän jatkoi ammatin harjoittamista vuoteen 1813, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänen säilynyt palkkiokirjansa, joka sisältää luettelon mallina olleista henkilöistä ja kustakin muotokuvasta maksetut palkkiosummat, osoittaa että 39 vuoden aikana hän maalasi 4 853 miniatyyriä ja että hänen taiteilijantulonsa saattoivat vuosien ajan ylittää 1 200 puntaa vuodessa. Hän asui suuren osan elämäänsä Hertford Streetillä Mayfairissa, jossa hän asui eläkkeelle jäämiseen asti. Hän kuoli Blackheathissa 1829, ja hänet haudattiin Kewiin.

Hän maalasi Englannin kuninkaan Yrjö III:n muotokuvan 25 kertaa, ja hänellä oli laaja suosijajoukko, johon kuuluivat lähes kaikki hovin kanssa tekemisissä olevat merkittävät henkilöt. Hän teki tarkkoja kopioita monista Joshua Reynoldsin tunnetuista maalauksista, ja ne ovat monista kadonneista Reynoldsin maalauksista ainoa olemassa oleva tieto. Englehartin palkkiokirja, värit, maalausvälineet ja suuri miniatyyrikokoelma ovat yhä hänen jälkeläistensä omistuksessa.

Hän signeerasi työnsä usein "E" tai "G.E.".
**Megáli Panagían luostari** (kreik. Μονή Μεγάλης Παναγίας, *Moní Megális Panagías*, "Suuren Neitsyt Marian luostari") on ortodoksinen luostari Sámoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläosassa noin 1,5 kilometriä etelään Koumaradaíoin kylästä ja noin 10 kilometriä länteen Pythagóreiosta.

Megáli Panagían luostaria ja sen kirkko.
Luostari on perustettu vuonna 1586, ja se on saaren toiseksi vanhin luostari. Sen perustivat munkkiveljekset Neilos ja Dionysios. Luostari on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Sanotaan, että luostari olisi rakennettu antiikin aikaisen Artemiin temppelin paikalle. Luostari oli merkittävässä osassa kreikkalaisen kulttuurin ylläpitäjänä saarella osmanivallan aikana.

Luostarin kirkko eli katholikon on rakennettu vuonna 1593. Se edustaa bysanttilaista tyyppiä, ja se on ristinmuotoinen ja varustettu kupolilla. Kirkkoon kuuluu apostoleille Pietari ja Paavali omistettu kappeli, joka on sen vanhin osa vuodelta 1587. Kirkossa on puusta kaiverrettu ikonostaasi, ja sen seinät on koristeltu seinämaalauksin.

Vuonna 2011 luostarissa oli 7 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Ιερά Μονή Μεγάλης Παναγίας ή «των πέντε οσπιτίων» *iSamos*. Viitattu 20.2.2017.
3. 1 2  Moni Megali Panagia or Megalis Panagias - The monastery on Samos in Greece *Samos*. Viitattu 20.2.2017.
4. ↑  Monastery of Megali Panagia *In Samos*.  Arkistoitu 15.9.2017. Viitattu 20.2.2017.
5. ↑  Megali Panagia Monastery *Samos In*. Viitattu 20.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Megáli Panagían luostari** Wikimedia Commonsissa
**Anton Pavlovitš Losenko** ( ven. Анто́н Па́влович Лосе́нко; 10. elokuuta (J: 10. heinäkuuta) 1737 Hlukhiv - 4. joulukuuta (J: 23. marraskuuta) 1773 Pietari) oli venäläinen uusklassinen taidemaalari ja akateemikko, joka erikoistui historiallisiin aiheisiin ja muotokuviin.

Elämä
-----

Syntynyt vuonna 1737 venäläisen kauppiaan Pavel Jakovlevitš Losevin perheeseen. Hänestä tuli orpo ja seitsemänvuotiaana hänet lähetettiin Pietariin hovikuoroon. Vuonna 1753 hän oli menettänyt äänensä, mutta oli osoittanut lahjakkuutta maalaamisessa ja hänet lähetettiin taiteilija Ivan Argunovin oppiin. Viiden ja puolen vuoden opiskelun jälkeen hänet hyväksyttiin Keisarilliseen taideakatemiaan vuonna 1759. Siellä maalaamiinsa teoksiin kuuluu *Ivan Šuvalovin muotokuva* (1760) ja *Aleksandr Sumarokovin muotokuva* (1760).

Vuonna 1760 Akatemia lähetti Losenkon Pariisiin opiskelemaan ranskalaisen uusklassisen taidemaalarin Jean II Restout'n alaisuudessa. Pariisissa ollessaan hän maalasi suuren Uuteen testamenttiin Luukkaan evankeliumiin perustuneen maalauksen Pietarin kalasaaliista (Luuk. 5:1-11). Vuosina 1766-1769 Losenko työskenteli Roomassa opiskellen Italian taidetta, erityisesti Rafaelin maalauksia. Siellä hän teki maalaukset *Kain* ja *Abel*.

Vuonna 1769 Losenko palasi Pietariin. Hänelle tarjottiin mahdollisuus historiamaalauksen tekemiseen keinona saada akateemikon arvonimi Keisarillisessa taideakatemiassa. Hän maalasi teoksen klassisen teoksen *Volodymyr ja Rohnida* Kiovan rusien historiasta. Tämän teoksen ansiosta hän ei saanut vain akateemikon arvonimeä vaan myös professuurin Keisarillisesta taideakatemiasta (aluksi vuonna 1770 dosentuuri, mutta 1772 alkaen professuuri ja akatemian johtajuus). Tässä asemassa Losenko kirjoitti teoksen *Ihmisen mittasuhteiden lyhyt selostus*, joka palveli monia taidemaalarien sukupolvia Venäjän keisarikunnassa. Losenko työskenteli taideakatemian johtajana aina kuolemaansa asti vuonna 1773.

Tunnustukset ja vaikutus
------------------------

Anton Losenkoa pidetään Venäjän historiamaalauksen yhtenä perustajana, ja yhdessä oppikirjansa kanssa hän vaikutti taiteen opetukseen Venäjän keisarikunnassa. Taidemaalari Ivan Akimov ja kuvanveistäjä Mihail Kozlovski opiskelivat hänen alaisuudessaan.

Losenkon kunniaksi julkaistiin vuonna 1972 Neuvostoliitossa hänestä postimerkki, johon oli kuvattu hänen teoksensa *Fjodor Volkovin muotokuva*.

Teoksia
-------

* Ivan Šuvalov, 1760*Ivan Šuvalov*, 1760
* Aleksandr Sumarokov, 1760*Aleksandr Sumarokov*, 1760
* Fjodor Volkov, 1763*Fjodor Volkov*, 1763
* Pietarin kalasaalis, 1762*Pietarin kalasaalis*, 1762
* Abel, 1768*Abel*, 1768
* Volodymyr ja Rohnida, 1770*Volodymyr ja Rohnida*, 1770
* Hektorin ja Andromakheen jäähyväiset, 1773*Hektorin ja Andromakheen jäähyväiset*, 1773

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anton Losenko**.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Anton Losenko
Diana Dors elokuvassa *Jumalaton vaimo*.
**Diana Dors** (oik. **Diana Mary Fluck**; 23. lokakuuta 1931 Swindon, Englanti – 4. toukokuuta 1984 Windsor, Englanti) oli englantilainen näyttelijä.

Diana Dorsia kutsuttiin lempinimellä "Englannin Marilyn". Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa *Parempikin päivä koittaa* (The Weak and the Wicked, 1953), *Toiveitten laitakatu* (A Kid for Two Farthings, 1955), *Villit tyttäreni* (As Long As They're Happy, 1955), *Jumalaton vaimo* (The Unholy Wife, 1957) ja *Hyväilysi kosketus* (Deep End, 1970). 

Diana Dors oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli myös kolme lasta. Hän kuoli syöpään 52-vuotiaana.

Aiheesta muualla
----------------

* Diana Dors Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Diana Dors NNDB:ssä (englanniksi)
* Diana Dors - Diana Dors Memorial Homepage (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Diana Dors - Screen Online (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Diana Dors**.
**Mahaneste** on nestettä, joka sisältää vettä, suolahappoa, pepsiiniä, limaa sekä niin sanottua sisäistä tekijää. Valkuaisaineita pilkkova pepsiini erittyy maharauhasten pääsoluista inaktiivisena pepsinogeeninä, joka aktivoituu mahalaukussa pepsiiniksi suolahapon ja valmiin pepsiinin vaikutuksesta. Pepsiini erittyy inaktiivisena, jotta se ei erittyessään ala pilkkoa elimistön omia valkuaisaineita. Tämä suojaa elimistön soluja. Suolahappo erittyy maharauhasten katesoluista. Se mahdollistaa pepsiinin toiminnan mahalaukussa ja torjuu ruoansulatuskanavaan joutuneita pieneliöitä. Lima puolestaan suojaa mahalaukun limakalvoa sen omilta eritteiltä ja tekee ruokamassan liukkaaksi. Limaa erittyy erityisesti mahansuun ja mahan porttiosan maharauhasista. Sisäinen tekijä sitoo B12-vitamiinia, jolloin vitamiini saadaan verenkiertoon ohutsuolen loppupäästä.

Mahanesteen eritystä säätelevät mm. autonominen hermosto sekä mahan porttiosan limakalvosta erittyvä gastriini-hormoni, joka lisää pepsinogeenin, sisäisen tekijän ja suolahapon erittymistä maharauhasista. Sympaattinen hermosto vähentää mahanesteen eritystä ja parasympaattinen hermosto lisää sitä. Myös enterogastrinen heijaste, joka syntyy happaman ruokasulan tullessa mahalaukusta ohutsuoleen, vähentää mahanesteen eritystä.
Konekivääriharjoitus etulinjassa. Konrad Pehrsson kivääristä vasemmalla syöttämässä panosvyötä. Hän kaatui tämän kuvan oton jälkeisenä päivänä.
**Konrad Johan Olof Pehrsson** (27. joulukuuta 1892 Dragsfjärd – 1. joulukuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. 

Jääkärimerkki
Hänen vanhempansa olivat liikemies Olof Pehrsson ja Hulda Sofia Forsström. Hän kävi viisi luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota ja toimi vakuutusosakeyhtiö Verdandissa Turussa konttoristina ja osastopäällikkönä. 

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui vakavasti ja kuoli vielä samana päivänä matkalla sairaalaan. Hänet haudattiin 2. joulukuuta 1916 sotilashautausmaahan Latsche-joen rannalle Dumben yhteishautaan saksalaisten aseveljien kanssa. Samassa haudassa lepää myös neljä muuta partiokahakoissa vuonna 1916 kaatunutta suomalaista jääkäriä: Frans Viktor Heinonen, Einar Otto Evert Myntti, Emil Aleksander Kantola ja Viktor Kamis. Jostain tuntemattomasta syystä Pehrssonille ei ole pystytetty samanlaista betonista ristiä, kuin neljälle muulle jääkärille.. Kuollessaan hän oli kirjoilla Sauvossa. Kunniamerkiksi hänelle jäi rintamalta Jääkärimerkki.

Lähteet
-------

* E.Jernström, Jääkärit maailmansodassa Sotateos oy Helsinki 1933
* Suomen sotasurmat 1914–1922 © 2001- Valtioneuvoston kanslia, Suomi Finland.
* Toim. Lars Westerlund, Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa, Valtioneuvoston kanslian julkaisu 6/2004 ISBN 952-5354-48-2.
* Toim. J. Suomalainen, J. Sundvall, E. Olsoni, A. Jaatinen, Suomen Jääkärit II, Oy Sotakuvia Kuopio 1933.
**Mercedes-Benz CL203** on Mercedes-Benzin vuosina 2000–2011 valmistama coupé-korinen keskiluokan automalli, joka perustuu tekniikaltaan C-sarjaan (W203). Vuoteen 2008 saakka auton nimenä oli **C-sarjan Sportcoupé**, tämän jälkeen se tunnettiin omana **CLC-sarjanaan**. Mercedes-Benz CL203 kilpaili lähinnä BMW 3-sarjan Compact -mallin kanssa.

Mercedes-Benz CL203
-------------------

### 2000–2008: Sportcoupé

W203-korimallin C-sarjalaisen alustalle perustuva Sportcoupé esiteltiin syksyllä 2000. Akseliväli vastasi tavallista C-sarjan sedania, mutta kokonaispituudeltaan CL203 oli sitä 17,8 senttimetriä lyhyempi.

Facelift-mallin (2005) Mercedes-Benz CL203.
Vuonna 2005 Sportcoupé koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit ja kirkaslasiset ajovalot.

 
### 2008–2011: CLC-sarja

Keväällä 2008 malli koki perusteellisemman kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkoasua päivitettiin vastaamaan uutta C-sarjaa (W204). Sisätiloissa tehtyjä uudistuksia olivat muun muassa uusi ohjauspyörä ja kehittyneempi tietoviihdejärjestelmä. Mallinimi vaihtui CLC-sarjaksi ja auton tuotanto siirrettiin Saksan Bremenistä Brasiliaan.

Facelift-mallin (2008) Mercedes-Benz CL203.

Lähteet
-------

1. ↑  Mercedes-Benz C-Class Sports Coupé (2001–2008) Review *Parkers*. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
2. ↑  BMW 316 ti Compact gegen Mercedes C 180 Sportcoupé *Auto, Motor und Sport*.  2.4.2003. Viitattu 21.1.2017. (saksaksi)
3. 1 2  Mercedes CLC: Schräges Coupé-Facelift *Focus*.  27.1.2008. Viitattu 21.1.2017. (saksaksi)
4. ↑  2002 Mercedes-Benz C-Class Reviews *Autoblog*. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
5. ↑  Mercedes-Benz C-Class Sports Coupe (2001–2008) review *RAC Drive*. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
6. ↑  Mercedes-Benz CLC-Class (2008–2012) review *RAC Drive*. Viitattu 21.1.2017. (englanniksi)
7. ↑  Vorstellung Mercedes CLC *Auto Bild*.  27.1.2008. Viitattu 21.1.2017. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mercedes-Benz CL203** Wikimedia Commonsissa
**Ilmakirje** eli **aerogrammi** on ohut ja kevyt paperiarkki lentopostikirjeen eli ilmateitse kuljetettavan kirjeen kirjoittamista varten. Aerogrammista saa taitettua sekä itse kirjeen että kirjekuoren, ja tavallisesti sen postimaksu on valmiiksi maksettu. Aerogrammeja valmistavat ja myyvät sekä eri maiden postilaitokset että yksityiset yritykset.

Ensimmäinen aerogrammi lähetettiin vuonna 1933 Irakiin. Aerogrammit nousivat suureen suosioon kuitenkin vasta toisen maailmansodan aikana. Tuolloin Lähi-idässä olevien britannialaisten sotilaiden kirjeenvaihto kotiväen kanssa hoidettiin aerogrammien avulla.

Nykyisin aerogrammien merkitys on vähentynyt ja esimerkiksi Yhdysvalloissa on tehty päätös niiden käytöstä luopumisesta.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ilmakirje**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aerogram
**Oskari (Oskar Selim) Söderholm** (vuodesta 1905 **Vettenranta**, 20. joulukuuta 1854, Uusikirkko Tl − 26. huhtikuuta 1915, Tampere) oli suomalainen lehtimies, koulutukseltaan kansakoulunopettaja.

Oskari Söderholm syntyi Uusikirkko Tl:ssä nimismiehen poikana. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua vuosina 1866−1870. Tämän jälkeen hän aloitti opinnot Jyväskylän seminaarissa ja valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1877. Hän toimi opettajana Isonkyrön kirkonkylän kansakoulussa vuosina 1877−1884 ja Tyrvään kirkonkylän kansakoulussa vuosina 1884−1911. Hän oli vuosina 1883−1884 opiskellut myös englannin kieltä Philadelphiassa Yhdysvalloissa ja opetti englantia Tyrvään yhteiskoulussa vuosina 1910−1913.

Oskari Vettenrannan pysyvin ansio oli Suomen vanhimman paikallislehden, Tyrvään Sanomien perustaminen vuonna 1894 ja hän toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka. Opettaja- ja lehtimiesuransa ohella Vettenranta toimi myös Tyrvään Säästöpankin kamreerina.

Kirjallisuutta
--------------

* Sem J. Wahl: *Piirteitä opettaja Oskari Vettenrannan elämästä*. Tyrvään seudun Museo- ja Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja XLIV, 1966, Vammala.
**Juho Jaakko Keski-Pukkila** eli **Pukkilan Jaska** tai **Oskarin Jaska** (1885 Kauhajoki – 1. elokuuta 1923 Kauhajoki) oli Kauhajoella, Etelä-Pohjanmaalla elänyt puukkojunkkari, joka syyllistyi ilkivaltaan, varkauksiin ja luultavasti myös henkirikoksiin. Hänet on usein sekoitettu 1831 syntyneeseen kauhavalaiseen puukkojunkkariin Jaakko Pukkilaan, jolla oli sama kutsumanimi *Pukkilan Jaska*.

Pukkilan Jaska oli kotoisin Kauhajoen Pukkilankylän Keski-Pukkilan talosta. Hänen isänsä Oskari Keski-Pukkila oli ollut vankilassa laittomasta viinan myynnistä ja pahoinpitelyistä. Jaska oli talon vanhin poika, ja hänkin syyllistyi jo varhain ilkivaltaan ja rikoksiin. Hän joutui ensimmäisen kerran käräjille vuonna 1900 yhdessä isänsä kanssa joutuen tuomituksi kasvatuslaitokseen. Isää syytettiin tällöin pahoinpitelystä ja kotirauhan rikkomisesta ja Jaskaa osallisuudesta samaan rikokseen. Jaskan epäiltiin myös jo pikkupoikana tappaneen nelivuotiaan siskonsa Sigrid Justinan, kun tämän huivi oli takertunut tahkon akseliin ja Jaska oli pyörittänyt tahkoa, niin että sisko oli tukehtunut.

Vuonna 1907 Pukkilan Jaska sai vajaan seitsemän vuoden vankeustuomion pienistä varkauksista ja ilkivallasta; hän oli varastanut muun muassa polkupyörän, vaatteita sekä eräältä juopuneelta isännältä häissä rahaa ja taskukellon. Pukkila oli myös terrorisoinut kotikyläänsä ajelemalla humalassa reellä pitkin kylänraittia ja ammuskelemalla rakennusten seiniin revolverillaan. Hän harjoitti viinan salamyyntiä ja kävi häissä kuokkavieraana tappelemassa ja riehumassa.

Kuudentena heinäkuuta 1915 löytyi Kauhajoesta lakanoihin kääritty ja köytetty nuorehkon tuntemattoman miehen ruumis. Epäilykset kohdistuivat heti Pukkilan Jaskaan, sillä edellisenä talvena oli Keski-Pukkilan talossa ollut jotain hälinää ja talon lattioilta oli pesty useampaan kertaan joka paikassa ollutta verta. Asiasta järjestettiin poliisitutkinta, ja lähitalojen asukkaita samoin kuin Keski-Pukkilan talonväkeä kuulusteltiin. Koska todistajien kertomukset olivat keskenään ristiriitaisia, tapauksen tutkinta lopetettiin vuonna 1916. Myöskään ruumista ei onnistuttu varmasti tunnistamaan.

Pukkila lähti luultavasti heti murhajutun tutkimusten päätyttyä 1916 Yhdysvaltoihin, missä hän meni naimisiin vuonna 1918. Hän palasi yksin ilman vaimoaan muutamaa vuotta ennen kuolemaansa Suomeen ja ehti vielä toimia Kauhajoella autonkuljettajana jonkin aikaa. Pukkilan Jaska kuoli keuhkotautiin 37-vuotiaana elokuun alussa 1923.

Katso myös
----------

* Jaakko Pukkila (1831–?), laulussa *Isontalon Antti ja Rannanjärvi* mainittu kauhavalainen puukkojunkkari

Lähteet
-------

* Pukkilan Jaska – pukkilankyläänen häjy (Arkistoitu – Internet Archive)
* Riina Haanpää: Pukkilan Jaska ja murha Elore 1/2002
*Tämä artikkeli kertoo jääkäristä, kanadansuomalaisesta sotilaasta katso Niilo Mäkelä (kanadalainen sotilas).*
**Niiles (Niilo) Ruben Mäkelä** (22. marraskuuta 1895 Oulu – 15. joulukuuta 1943) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916.

Perhe ja koulutus
-----------------

Mäkelän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Mäkelä ja Liisa Lahti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Priita Liisa Snellmanin kanssa, josta hän erosi vuonna 1937 ja avioitui toisen kerran vuonna 1939 Katri Sofia Ilanderin kanssa, josta hän erosi vuonna 1942. Mäkelä kävi kansakoulun ja suoritti paikallispäälliköiden täydennyskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1922.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Mäkelä työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mäkelä siirrettiin 28. maaliskuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan elokuussa vuonna 1917.

Takaisin Suomeen
----------------

Mäkelä palasi takaisin Suomeen Tornion kautta 1. maaliskuuta 1918, josta hänet komennettiin Oulusta Ruukkiin kouluttamaan Paavolan ja Revonlahden yhdistyneitä suojeluskuntia. Myöhemmin hänet siirrettiin, tämän harjoitusleirin tultua lakkautetuksi toukokuun alussa vuonna 1918 joukkueenjohtajaksi Oulun suojeluskuntaan ja sieltä edelleen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin täydennyspataljoonan 2. komppaniaan, jossa hän toimi 31. toukokuuta 1918 saakka. Myöhemmin hän työskenteli maanviljelijänä Revonlahdella sekä Revonlahden suojeluskunnan paikallis- ja harjoituspäällikkönä 15. lokakuuta 1918 - 31. heinäkuuta 1925 välisenä aikana. Oy ALKO Ab:n varastomiehenä hän työskenteli vuodesta 1932 alkaen.

Jatkosota
---------

Mäkelä aloitti välirauhan aikana palveluksen varastonhoitajan apulaisena Puolustusvoimain Pääesikunnan topografisella osastolla, jossa tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan puhjettua. Myöhemmin hänet siirrettiin saman osaston toimistoupseeriksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1943 Karttavarikko Revon päälliköksi. Mäkelä kuoli auto-onnettomuudessa Lieksassa, hänet on haudattu Revonlahden hautausmaalle Ruukkiin, sankarihautojen yhteyteen kirkon lähelle. 

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vääpeli 12. huhtikuuta 1918
* Vänrikki 1941
 |  | * Vapaudenmitali 2. lk.
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Talvisodan muistomitali
* Jääkärimerkki
* Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi
 |

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
**Lifes Rich Pageant** (nimi kirjoitetaan ilman heittomerkkiä) on vuonna 1986 julkaistu R.E.M:n neljäs studioalbumi. Petyttyään *Fables of the Reconstruction* -levyllä tuottaja Joe Boydiin yhtye valitsi tuottajaksi John Cougar Mellencampin kanssa yhteistyötä tehneen Don Gehmanin. 

Vuosi 1986 alkoi poikkeavasti: koko vuosikymmenen alun R.E.M. oli keikkaillut lähes ilman taukoja, nyt yhtye piti taukoa vuoden ensimmäiset kahdeksan kuukautta. Sinä aikana he äänittivät *Lifes Rich Pageantin* John Keanen studiolla Athensissa. Se julkaistiin heinäkuun 1986 lopussa. Useita poliittisia lauluja (mm. "Cuyahoga" ja "The Flowers of Guatemala") sisältänyt levy sai jälleen hyvät arvostelut muun muassa Rolling Stone ja NME -lehdissä. Albumin single *Fall On Me* sai lupaavasti radiosoittoa ja olisi voinut olla yhtyeen ensimmäinen todellinen hitti, mutta R.E.M:n vastenmielisyys musiikkivideoita kohtaan ehkäisi tehokkaasti sen rotaation MTV:llä (Fall On Me:lle Michael Stipe kuvasi itse mustavalkovideon, jossa ei näytetä yhtyettä ollenkaan).

*Lifes Rich Pageant* myi Yhdysvalloissa enemmän kuin R.E.M:n aiemmat levyt. Se nousi listasijalle 21 ja toi yhtyeelle sen ensimmäisen kultalevyn. Isossa-Britanniassa se oli sijalla 43..

Albumilla on myös yksi kokonaan cover-kappale: "Superman", The Clique -yhtyeen hitti vuodelta 1969. Kappaleen laulaa Mike Mills. Albumin kansikuvassa on puolet rumpali Bill Berryn kasvoista.

Kappalejärjestys
----------------

Kaikki alkuperäisen levyn laulut R.E.M. paitsi "Superman" G. Zekley ja M. Bottler

1. "Begin the Begin" – 3:28
2. "These Days" – 3:24
3. "Fall on Me" – 2:50
4. "Cuyahoga" – 4:19
5. "Hyena" – 2:50
6. "Underneath the Bunker" – 1:25
7. "The Flowers of Guatemala" – 3:55
8. "I Believe" – 3:49
9. "What If We Give It Away?" – 3:33
10. "Just a Touch" – 3:00
11. "Swan Swan H." – 2:42
12. "Superman" (G. Zekley/M. Bottler) – 2:52

Euroopan CD-version (1993) bonuskappaleet:

1. "Tired of Singing Trouble"
2. "Rotary Ten"
3. "Toys In The Attic" (Tyler/Perry)
4. "Just a Touch" (live in studio)
5. "Dream (All I Have To Do)" (F. Bryant/B. Bryant)
6. "Swan Swan H" (acoustic version)

### Kannessa ilmoitettu väärä kappalejärjestys

Alkuperäisissä kansissa levyn kappalejärjestys on väärä. Levyn kappalejärjestystä muutettiin ja sen kannet oli ehditty painaa. Listalta puuttui "Superman" kokonaan. 

1. "Begin the Begin"
2. "Hyena"
3. "Just a Touch"
4. "I Believe"
5. "These Days"
6. "The Flowers of Guatemala"
7. "Cuyahoga"
8. "What If We Give It Away?"
9. "Fall on Me"
10. "Swan Swan H."

Singlet
-------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **single** | **julkaisupäivä** | **maa** | **formaatti** | **listasijoitus** |
| *Fall On Me* | 14. heinäkuuta 1986 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |
|  *Fall On Me* | 19. elokuuta 1986 | Yhdysvallat | 7" | #94 |
| *Superman* | 4. marraskuuta 1986 | Yhdysvallat | 7" | - |
| *Superman* | 9. maaliskuuta 1987 | Iso-Britannia | 7"/12" | - |

Soittajat
---------

* Bill Berry - rummut
* Peter Buck - kitara
* Mike Mills - basso, laulu
* Michael Stipe - laulu

Lähteet
-------

1. ↑  Rob Jovanovic and Tim Abbott - *Adventures in Hi-Fi: The Complete R.E.M.*
Ritarikunnan tunnuksia
**Pyhän Olavin ritarikunta** (norj. *Den Kongelige Norske St. Olavs Orden*) on toinen Norjan kahdesta virallisesta ansiomerkkiritarikunnasta.

Viisiluokkaisen ritarikunnan perusti kuningas Oskar I vuonna 1847. Se sai nimensä Norjan kansallispyhimyksen, 1000-luvun alkupuolella hallinneen kuningas Olavi Pyhän mukaan. Ritarikunnan merkki on valkoiseksi emaloitu, kultareunainen, kruunuin ja O-kirjaimin koristeltu Maltan risti, jota kannetaan valko-sini-punaisessa nauhassa. Suurristiä voidaan kantaa myös koristeellisessa kaulaketjussa. Pyhän Olavin kunniamerkkejä voidaan myöntää tunnustuksena Norjan tai koko ihmiskunnan hyväksi tehdystä arvokkaasta työstä.

Pyhän Olavin ritarikunnan suurmestari on Norjan kuningas. Presidentit Urho Kekkonen, Mauno Koivisto, Martti Ahtisaari, Tarja Halonen ja Sauli Niinistö on palkittu Pyhän Olavin suurristeillä. Myös rouva Tellervo Koivistolle on myönnetty ritarikunnan suurristi.

Kunniamerkkiä jaetaan kuudessa luokassa:

* Suurristi ketjulla
* Suurristi
* Komentaja tähdellä
* Komentaja
* 1. luokan ritari
* Ritari

Lähteet
-------

1. ↑  Order of St. Olav, Military Division, Grand Cross *Medalbook*. Viitattu 2.9.2022. (englanniksi)
2. ↑  Order of St.Olav *wawards.org*. Viitattu 2.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyhän Olavin ritarikunta Norjan kuninkaallisen hovin sivuilla (norjaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Olavin ritarikunta**.
**Jack Suchet** ([su:ʃeɪ]) (10. toukokuuta 1908 Johannesburg, Etelä-Afrikka – 9. syyskuuta 2001) oli brittiläinen gynekologi ja synnytyslääkäri, joka tutki penisilliinin vaikutusta sukupuolitauteihin yhdessä Alexander Flemingin kanssa. Hän oli brittiläisen näyttelijä David Suchetin ja uutisankkuri John Suchetin isä.

Varhaiselämä
------------

Jack Suchet syntyi Etelä-Afrikassa. Hänen isänsä Isidor Suchedowitz oli liettuanjuutalainen siirtolainen Memelistä. Isidor Suchedowitz muutti nimensä Suchetiksi ja toivoi pojastaan liikemiestä. Jack Suchet opiskeli liiketaloutta Kapkaupungin yliopistossa.

Muutto Englantiin
-----------------

Suchet muutti vuonna 1932 Englantiin ja elätti itsensä myymällä jäätelöä Lontoon Paddingtonin rautatieasemalla, myymälä omaa vertaan ja pelaamalla bridgeä rahasta sekä tekemällä doping-testejä greyhoundien syljestä. Bridge jatkui Suchet'n harrastuksena loppuelämän. Suchet aloitti opiskelut St Mary's Hospital Medical Schoolissa vuonna 1933 ja erikoistui synnytyksiin ja gynekologiaan.

Ura
---

Suchet työskenteli St Maryn sairaalan synnytysosastolla ja hänestä tuli myöhemmin sukupuolitautiosaston johtaja. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Alexander Flemingin kanssa tutkien penisilliinin vaikutusta sukupuolitauteihin. Hän työskenteli myös armeijan lääkintäjoukoissa (Royal Army Medical Corps) ja palasi myöhemmin St Mary'siin. Vuonna 1953 hän aloitti oman vastaanoton Harley Streetillä ja työskenteli tämän lisäksi Itä-Lontoon sairaaloissa.
**Hōein maanjäristys vuonna 1707** on Japanin historian toiseksi suurin maanjäristys. Voimakkain maanjäristys oli Tōhokun maanjäristys 2011. Järistys tapahtui 28. lokakuuta 1707 klo 14.00, ja se aiheutti tuhoa Lounais-Honshussa, Shikokussa, ja Kaakkois-Kyūshūssa. Järistyksen voimakkuus oli 8,6 Richterin asteikolla. Maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tsunamissa kuoli yli 5 000 ihmistä. Järistys saattoi myös vaikuttaa Fuji-tulivuoren viimeisimmän purkauksen alkamiseen. Fuji purkautui 49 päivää maanjäristyksen jälkeen.

Tausta
------

Honshun etelärannikko kulkee pitkin Nankain vajoamaa, joka on Filippiinien meren laatan ja Euraasian laatan alityöntö-kohdassa. Laattojen liike aiheuttaa useita maanjäristyksiä.

Vahingot
--------

Maanjäristyksessä tuhoutui 29 000 taloa ja kuoli yli 5 000 henkilöä. Järistys aiheutti ainakin yhden maanvyörymän Shizuokassa.

Maanjäristyksen seurauksena syntyi myös tsunami Kōchin kaakkoisrannikolle. Aaltojen korkeus oli 7,7–10 metriä.

On myös merkkejä siitä, että maanjäristyksen aiheuttamat muutokset maankuoren jännitteissä voivat tietyissä tilanteissa johtaa tulivuorten purkautumiseen ja on arveltu, että maanjäristys saattoi aiheuttaa tulivuori Fujin purkautumisen 49 päivää myöhemmin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:1707 Hōei earthquake
**Buster Brown** on sarjakuvahahmo, jonka Richard Felton Outcault loi vuonna 1902. Hahmo yhdistetään Brown Shoe Companyyn. Hahmon etunimi on peräisin joko suoraan tai epäsuorasti Buster Keatonilta, joka oli siihen aikaan vaudevillen suosittu lapsitähti. Vintiömäinen vesseli on saanut osan piirteistään pojalta, joka asui lähellä Outcaultin kotia (Flushing, New York). 

Buster Brown, hänen sisarensa Mary Jane ja koiransa Tige olivat hyvin tunnettuja Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa. Tigeä pidetään amerikkalaisen sarjakuvan ensimmäisenä puhuvana lemmikkinä; ja kuten niin monilla sen seuraajillakin, aikuiset eivät huomaa sen puhetta.

Sarjakuva alkoi New York Heraldissa 4. toukokuuta 1902. Outcault erosi William Randolph Hearstin palveluksesta 1906. Oikeudenkäynnin jälkeen Outcault sai jatkaa strippinsä piirtämistä, nyt nimettömänä, Hearstin lehdissä. Heraldissa sarjan piirtämistä jatkettiin muiden tekijöiden voimin. Outcault piirsi sarjaansa vuoteen 1911, Heraldin versio jatkui vuoteen 1921.

Stern Bros. tuotti Buster Brownista sarjan lyhytelokuvia 1920-luvun loppupuolella. Pete the Pup (Tigen roolissa) ja ohjaaja Gus Meins siirtyivät myöhemmin suosittuun komediasarjaan Our Gang (Little Rascals).

Brown Shoe Co. osti Buster Brownin oikeudet ja uusi kenkämerkki esiteltiin yleisölle St. Louisin maailmannäyttelyssä vuonna 1904. Tuotemerkkiä käytetään nykyään Brownin kengissä. Kenkäkaupoissa, tavarataloissa ja teattereissa kiersi Buster Brownia esittäviä kääpiöitä kenkiä markkinoimassa 1904–1930.

Amerikalainen kuvakirja (Minerva, 1904), jota pidetään ensimmäisenä suomenkielisenä sarjakuvakirjana, sisälsi (ehkä uudelleen piirrettyinä) vanhoja yhdysvaltalaisia sanomalehtisarjakuvia, joista yksi oli Buster Brown. Sirkka-lehdessä Buster Brown esiintyi nimellä Ville Veitikka (Ville-veitikan autokepponen, Sirkka 13/1926).

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Buster Brown**.
* Buster Brown -strippejä (Arkistoitu – Internet Archive)
* The Life and Times of Buster Brown
* Toonopedia
* Amerikalainen kuvakirja[vanhentunut linkki]
**Olivier Noirot** (s. 26. elokuuta 1969 Bordeaux, Gironde) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu.

Noirot sijoittui Splitin EM-kilpailuissa 1990 seitsemänneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.03,33 sekä karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 46,07. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 47,13 juostuaan puolivälierissä ajan 45,98. Viestin alkuerissä Ranskan joukkue keskeytti. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksun alkuerissä, josta Ranska selviytyi loppukilpailuun ajalla 3.01,70. Noirotin tilalla loppukilpailussa, jossa Ranska sijoittui neljänneksi, juoksi Stéphane Diagana.

Sisäratojen EM-kilpailuissa Noirot sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi Glasgow'ssa 1990 ajalla 47,76; välierissä hän juoksi ajan 46,73.

Noirot juoksi 400 metrillä sisäratojen Ranskan ennätyksen 46,69 vuonna 1990 sekä ulkoratojen Ranskan ennätyksen 45,07 heinäkuussa 1991. Jälkimmäisen ennätyksen rikkoi Marc Raquil kesäkuussa 2001. Noirot voitti 400 metrillä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä sisäradoilla vuosina 1990 ja 1993.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 100 metriä: 10,46 s (1989)
* 200 metriä: 20,79 s (1990)
* 400 metriä: 45,07 s (1991)

Lähteet
-------

* *Docathlé 2003*, s. 47, 152, 185, 220, 511. Fédération Française d'Athlétisme, 2003. ISBN (mahdollisesti virheellinen) 2-951243-4-3. (ranskaksi)

Miesten 400 metrin juoksun Välimeren kilpailujen voittajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

1951: Ranska Jacques Degats 
1955: Ranska Jacques Degats 
1959: Jugoslavia Viktor Šnajder 
1963: Ranska Michel Hiblot

 | 
 
1967: Italia Sergio Bello
1971: Kreikka Kyriakos Onisiforou
1975: Jugoslavia Josip Alebic 
1979: Ranska Francis Demarthon

 | 

1983: Ranska Aldo Canti 
1987: Espanja Antonio Sánchez
1991: Ranska Olivier Noirot 
1993: Kreikka Konstantinos Kenteris

 | 

1997: Ranska Jean-Louis Rapnouil 
2001: Algeria Malik Louahla 
2005: Tunisia Sofiène Labidi 
2009: Libya Mohamed Khouaja

 | 

2013: Italia Matteo Galvan

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |