recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hotel Arthur elokuussa 2015.
**Hotel Arthur** on Helsingin Kaisaniemessä Vuorikatu 19:ssä sijaitseva hotelli. Hotellin omistaa Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys.

Historia
--------

Arthur perustettiin vuonna 1907, jolloin Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys rakennutti itselleen oman toimitalon osoitteeseen Vuorikatu 19. Rakennushankkeen komiteaan kuului muun muassa arkkitehdit Eliel Saarinen ja Vilho Penttilä, jotka laativat talon piirustukset. NMKY:n toimintaan oli kuulunut maailmanlaajuisesti majoitustoiminta, joten toimitilojen lisäksi rakennukseen kuuluivat alusta asti myös majoitustilat ja ruokasalit. Tällöin hotelli tunnettiin nimellä kristillinen matkailijakoti Hospiz.

Vuonna 1912 rakennukseen tehtiin laajennus Vilho Pelttilän piirustusten mukaan, minkä myötä majoituskäytössä olleiden huoneiden määrä nousi 60:een. Hotellin seuraava laajennusosa valmistui vuonna 1957, minkä jälkeen hotellihuoneiden määrä oli yli 100. Rakennusta peruskorjattiin laajasti myös 1980-luvulla, jotta sitä voitaisiin käyttää kokous- ja konferenssitoimintaan. Vuonna 1993 hotellin nimeksi vaihdettiin Hotel Arthur NMKY:n perustajajäsenen professori Arthur Hjeltin mukaan. Vuosina 2006–2007 hotelliin valmistui 24 uutta huonetta sekä sviitti. Lisähuoneita rakennettiin edelleen vuosina 2011–2012, minkä myötä hotellin kokonaishuonemäärä nousi 182:een. Vuosina 2017 ja 2018 hotellia laajennettiin vielä yhteensä 21 huoneella ja määrä nousi yli 200 huoneeneeseen.

Hotellin moniin asukkaisiin ovat kuuluneet muun muassa Bill Clinton, Arnold Schwarzenegger ja Mathias Rust. Kirjailija Aino Kallas tunnettiin hotellin kanta-asukkaana, ja hänelle on omistettu hotellista nimikkohuone numero 543.

Lähteet
-------

* Hotel Arthur: Historia

Aiheesta muualla
----------------

* Hotel Arthurin viralliset sivut
Kerrostalo Turun Suikkilassa.
Suikkilan liikekeskus Suikkilantien ja Kustavintien kulmauksessa. Suunnittelija Pekka Pitkänen.
**Suikkila** on asuinalue Turussa, Pitkämäen kaupunginosassa. Alueella on vuosina 1964-1981 rakennettuja kerros- ja rivitaloasuntoja.  Ympärillä on laaja omakotitaloalue. Alueen keskellä on 1 500 metrin pituinen mutkainen ja mäkinen kuntorata.

Alue on saanut nimensä 1800-luvun alusta peräisin olevasta Suikkilan kartanosta, joka sijaitsee Suikkilan ja Mälikkälän välissä lähellä Pläkkikaupunkia ja Länsikeskusta. Kartano on nykyisessä seutukaavassa suojelukohde. 

Urakoitsijat Oy toteutti lähiön rakentamisen vuosina 1964–1981. Alueen pohjoisosan kaavoitti ja rakennukset suunnitteli arkkitehti Pekka Pitkänen vuonna 1964 ja eteläosan Jouko Rastimo 1967. Pohjoinen alue on suunniteltu metsäkaupungin hengessä maaston muotoja mukaillen. Alueen rakennukset jakaantuvat kolmeen ryhmään. Suikkilantien pohjoispuolella sijaitsee nelikerroksisia kerrostaloja ja rivitaloja. Talinkorventien varrella on valkoisia pistetaloja. Eteläinen osa on suunniteltu kurinalaisemmin, sillä talot sijoittuvat viivasuoriin riveihin ja tornitalojen kattolinjat ovat maastosta riippumatta samalla korkeudella.

Suikkilan alueella sijaitsee muun muassa Suikkilan alakoulu, nykyisin Teräsrautelan koulun Suikkilan yksikkö, jossa on noin 150 oppilasta. Muita palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa, etninen ravintola, parturi-kampaamo, seurakuntakoti sekä kunnallinen ja yksityinen päiväkoti. Alueella sijaitsee myös Jaska Jokusen leikkipuisto, kaksi tenniskenttää sekä esikoislestadiolaisten rukoushuone.

Useimmat Suikkilan kaduista on nimetty Turun ystävyyskaupunkien mukaan. Lisäksi osa Suikkilan kaduista on saanut nimensä Volter Kilven nimistöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laaksonen, Mikko & Nummelin, Juri: *Turun seudun arkkitehtuuriopas*, s. 271–272. Kustantaja Laaksonen, 2013. ISBN 978-952-5805-55-0.
Hotel Havenin sisäänkäynti
**Hotel Haven** on Helsingin Unioninkadulla sijaitseva hotelli. Se on avattu helmikuussa 2009 ja on Suomen ensimmäinen Small Luxury Hotels of the World -ketjun jäsen. Hotel Haven oli alun perin osa Union Hotels -yhtiötä, jonka omisti Royal Ravintolat Oy.  Toukokuussa 2015 Royal Ravintolat myi hotellitoimintansa Kämp Groupille.

Hotellissa on 137 huonetta, jotka on jaettu viiteen huoneluokkaan: Superior, Prime Superior, Grand Deluxe ja Grand Deluxe Harbour Sea View sekä Helsinki Suite. Lisäksi hotelliissa on 80 neliömetrin sviitti sekä, kuntosali ja viisi kokoustilaa. Hotellin yhteydessä toimii kolme ravintolaa: Ultima, Sue Ellen sekä tilausravintolana toimiva Ravintola Haven.

Hotel Havenin on suunnitellut sisustusarkkitehti Jaakko Puro yhteistyössä Royal Ravintoloiden Mia ja Kasperi Saaren kanssa.

Small Luxury Hotels of The World
--------------------------------

Small Luxury Hotels of the World (SLH) on riippumattomien pienten hotellien yhteinen brändi. Ketjuun kuuluu yli 520 hotellia yli 70 maassa. 

Vuonna 2013 Small Luxury Hotels valitsi Hotel Havenin vuoden hotelliksi. Valinnan perusteina käytettiin varausjärjestelmän toimivuutta, mainonnassa käytettyjä valokuvia, Club Member -toimintaa ja aktiivisuutta markkinoinnissa ja myynnissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hotel Havenin sivusto, viitattu 22.12.2016.
2. ↑  Kämp kaappasi kolme hotellia Royal Ravintoloilta, Markkinointi & Mainonta 18.5.2015, viitattu 20.5.2015.
3. ↑  Estlander, S.:Hotel Haven rantautui kaupunkiin. (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Small Luxury Hotels of the Worls
5. ↑  Iltalehti. Matkajutut. Suomalaishotellille huima tunnustus 4.10.2013
Näkymä High Streetiltä Warminsterin keskustassa.
Warminsterin rautatieasema
**Warminster** on kaupunki läntisessä Wiltshiressä Englannissa A36-tien varressa Fromen ja Westburyn lähettyvillä. Sen asukasluku on noin 20 000 ja se kuuluu Länsi-Wiltshiren piirikuntaan. Se on ranskalaisen Flersin ystävyyskaupunki. Kaupungissa on rautatieasema.

Historia
--------

Alue asutettiin saksien hallintokautena, vaikka siellä on viitteitä vielä vanhemmastakin asutuksesta, muun muassa rautakautinen mäkilinna Battlebury Camp sekä Cley Hill. Jälkimmäinen on National Trustin tukema ja suojelema.

Kaupungin varallisuus kasvoi villakaupan johdosta myöhäiskeskiajalla, ja sen ansiosta kaupunkiin rakennettiin monia merkittäviä rakennuksia, kuten Pyhälle Dionysiukselle omistettu Minster Church of Saint Denys. Kirkossa oli myös silloin rakenteilla olevan Salisburyn katedraalin urut. 

1960-luvulla ja 1970-luvun alkupuolella Cradle Hillistä kun sen ympärille ilmestyi viljakuvioita. Sanotaan myös, että alueella nähtiin yli 5 000 ufoa. Tapahtuma liittyy ehkä siihen, että alueella on Warminsterin harjoituskeskus, entinen armeijan jalkaväkikoulu, joka harjoittelee yhdessä kuninkaallisen tykistön kanssa Salisburyn tasangolla.

28. maaliskuuta 1970 Cradle Hillillä tehtiin ufohuijaus.

Katso myös
----------

* Warminsterin ufohuijaus

Lähteet
-------

1. ↑  Hill Forts Virtual Warminster
2. ↑  Warminster: The Thing Ufo encounters
3. ↑  Spooky Stuff: UFOs BBC

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Warminster** Wikimedia Commonsissa

* Warminster - Nettiopas (englanniksi)
* Warminster-foorumi (englanniksi)
**Länsi-Teiskon rukoushuone** on Ylöjärven seurakunnalle kuuluva kirkko/rukoushuone entisen Kurun kunnan Länsi-Teiskossa, noin 37 kilometriä Ylöjärven kirkolta. Kurun kirkolle matkaa on vajaa 20 kilometriä.

Länsi-Teisko liittettiin Teiskosta osaksi Kurua vuonna 1954. Kulmakunnan asukkaat olivat puuhanneet omaa kirkkoa jo 1920-luvulla. Viereinen hautausmaa perustettiin vuonna 1924, jolloin rakennettiin myös sen viereinen kappeli. Kellotapuli rakennettiin korkean kallion laelle vuonna 1928. Kirkon rakentamista vauhdittamaan perustettiin Länsi-Teiskon Kirkkoyhdistys vuonna 1948 ja vuonna 1959 toimitettiin rakennuspuiden keräys alueen taloilta. Kirkon suunnittelutyö annettiin arkkitehti Mikael Nordenswanin tehtäväksi. Projekti kuitenkin keskeytyi rahojen loppumisen vuoksi. Kirkon sijaan päätettiin rakentaa vähäisempi rukoushuone, jonka piirustukset laati Martti Peltomaa. Piispa Erkki Kansanaho vihki rakennuksen 29. syyskuuta 1966. Seuraavana vuonna kirkkoyhdistys lahjoitti kaikki varansa ja kiinteän omaisuutensa Kurun seurakunnalle.

Kuvia
-----

* Länsi-Teiskon vanha kappeli vuodelta 1924Länsi-Teiskon vanha kappeli vuodelta 1924
* S/S Kurun onnettomuuden uhrit Länsi-Teiskon hautausmaallaS/S Kurun onnettomuuden uhrit Länsi-Teiskon hautausmaalla

Lähteet
-------

1. ↑  Länsi-Teiskon rukoushuone *ylöjärven seurakunnan nettisivut*. Viitattu 24.8.2017.
**Val-Couesnon** on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Couesnonjoen varrella, noin 28 kilometriä Fougèresin kaupungista luoteeseen.

Val-Couesnonin kunta perustettiin 1.1.2019, jolloin neljä kuntaa Antrain, La Fontenelle (bretoniksi *Ar Fantanig*), Saint-Ouen-la-Rouërie (bretoniksi *Sant-Owen-Reoger*) ja Tremblay (bretoniksi *Kreneg*) yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikka on Antrain.

Château de Bonnefontaine
Kunnan nähtävyys on 1400-luvulta peräisin oleva linna *Château de Bonnefontaine*. Se sijaitsee Antrainin kylässä Couesnonjoen rannalla, Normandian ja Bretagnen välisellä rajalla. Linnan rakennutti Bretagnen herttuatar Anna Bretagnelainen. Linna kuuluu Ranskan historiallisten muistomerkkien listalle.

Linnan englantilaisen puutarhan on suunnitellut ranskalainen maisema-arkkitehti Denis Bülher 1800-luvulla. Nykyään linna on juhla- ja seminaarikäytössä, ja sen puistoon on maksullinen sisäänpääsy.

Kunnan toinen tunnettu linna on Saint-Ouen-la-Rouërien kylässä oleva 1600-luvulla rakennettu *Château de la Rouërie*. Linnan rakennutti Tuffin de La Rouërien aatelissuku, joka omistaa edelleen linnan. Linna ja sen puutarha on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi.

Château de la Rouërie

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Jean Langlais (1907−1991), säveltäjä, syntymäpaikka La Fontenelle
* René Louiche Desfontaines (1750−1833), kasvi- ja lintutieteilijä, syntymäpaikka Tremblay
* Armand Tuffin de La Rouërie (1751−1793), Yhdysvaltain vapaussodan sankari, sukulinna Saint-Ouen-la-Rouëriessä

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  Park of the Chateau de Bonnefontaine Tourist Office Couesnon Marches de Bretagne. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)
3. ↑  L’architecture Du château de Bonnefontaine Château de Bonnefontaine. Viitattu 23.1.2021. (ranskaksi)
4. ↑  The Castle Château de la Rouërie. Viitattu 23.1.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Val-Couesnon** Wikimedia Commonsissa
**Pete Europa** (oik. **Petri Hakkarainen**, s. 1960) on elokuvaohjaaja, muusikko ja 1980-luvulla helsinkiläisen klubikulttuurin parissa toiminut DJ sekä tapahtumajärjestäjä. Europa toimi 1980-luvulla monen klubin DJ:nä ja vetäjänä (muun muassa Bela Lugosi ja Einstein A Go Go), ja hänet tunnetaan myös Lepakon Yöjuhlien aloittajana yhdessä General Njassan (nyk. Radio Helsinki) kanssa. Samoilta ajoilta on peräisin myös hänen taiteilijanimensä. Vuoteen 1985 asti Europa vaikutti The Pin Ups -yhtyeessä laulajana ja sanoittajana. Lisäksi hän on tehnyt lyhytelokuvia, TV-ohjauksia, dokumenttielokuvia, mainoksia, rockvideoita sekä ohjaajana että käsikirjoittajana. Eräs Europan viimeisimmistä töistä on käsikirjoitus Jari Halosen kolmiosaiseen TV-elokuvaan Väinämöisen uusi laulu (Yle TV1). Europa on tehnyt myös käännös- ja opetustöitä, kirjoittanut artikkeleita sekä pitänyt yleisöluentoja.

Ennen ohjaajaopintojaan Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella Pete Europa opiskeli myös teatteritiedettä, kirjallisuutta sekä taidehistoriaa Helsingin yliopistossa.*lähde?*

Syksyllä 2010 valmistui Yle Teeman tilaama, Pete Europan käsikirjoittama ja ohjaama dokumenttielokuva *Timanttikoirien vuosi 1984* (Helsinki Twilight 1984). Se kertoo 1980-luvun alun klubeista ja kulttuurimurroksesta. Elokuvan ytimenä ovat silloiset klubit ja niissä kokoontuneet ihmiset. Elokuvassa esiintyvät monet tuon ajan yhtyeet kuten The Nights of Iguana, The Pin-Ups, Hefty Load, Musta Paraati, Shadowplay, Jimi Sumén Band, Twiggy Oliver ja PIM. Elokuva esitettiin Rakkautta ja Anarkiaa -festivaaleilla.

Vuonna 2021 ilmestyi samasta teemasta kertova kirja *Helsinki 1984 – Yön olennot & uusi aalto.*

Hakkarainen on kääntänyt suomeksi ja toimittanut William Blaken Milton-runoelman. Salakirjat julkaisi *Jumalaiset näyt: Milton -*teoksen vuonna 2018.

Kirjat
------

* *Helsinki 1984 — Yön olennot & uusi aalto*. Helsinki: SKS, 2021. ISBN 9789518582895.

Lähteet
-------

1. ↑  Pete Europa Elonetissä.
2. ↑  Aaltonen, Mikko: Mustahuulet vaihtoivat puoluepolitiikan hedonismiin *hs.fi*.  16.4.2011. Viitattu 23.12.2020.
3. ↑  Lehtonen, Veli-Pekka: Rakkautta ja Anarkiaa julkisti lisänäytöksensä *Helsingin Sanomat*.  21.9.2010. Viitattu 20.9.2022.
4. ↑  Rantanen, Miska: Lauantaiessee | Erikoisia bileitä ja kummallista pukeutumista – Helsingin kaduille ilmestyi 1980-luvun alussa nuorisojoukko, jonka vaikutus kaupunkikulttuuriin näkyi vuosikymmeniä myöhemmin *Helsingin Sanomat*.  11.12.2021. Viitattu 27.12.2021.
5. ↑  William Blake: Jumalaiset näyt - Milton *Salakirjat*. Viitattu 20.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Vieraana kauhujen talossa** (*House of Usher*) on yhdysvaltalainen vuoden 1960 kauhuelokuva, jonka ohjasi Roger Corman ja käsikirjoitti Richard Matheson Edgar Allan Poen novellin *Usherin talon häviö* pohjalta. Elokuvan pääosissa ovat Vincent Price, Myrna Fahey ja Mark Damon. Vuonna 2005 *Vieraana kauhujen talossa* valittiin National Film Registryn "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävien" yhdysvaltalaiselokuvien luetteloon.

Tuotanto
--------

Ohjaaja Roger Corman aloitti yhteistyönsä American International Picturesin (AIP) kanssa 1950-luvulla. Hän ohjasi yhtiölle monia b-elokuvia, jotka kuvattiin mustavalkoisina kymmenessä päivässä. Elokuvat tuottivat yleensä pienen voiton. Markkinat muuttuivat 1960-luvulle tultaessa, ja Corman onnistui vakuuttamaan AIP:n johdon rahoittamaan värielokuvan kuvaamisen, johon menisi 15 päivää. Elokuvan aiheeksi otettiin Edgar Allan Poen novelli *Usherin talon häviö*.

Elokuvasta *Vieraana kauhujen talossa* tulikin AIP:n ensimmäinen värielokuva, ja siinä esiintyi tähtinäyttelijä, Vincent Price, mikä oli pienelle elokuvastudiolle harvinaista. Elokuvan koko budjetti oli 270 000 dollaria, josta Pricen palkkaamiseen meni 50 000 dollaria. Suuremman budjetin ansiosta Corman pystyi palkkaamaan elokuvan käsikirjoittajaksikin tieteiskirjailija Richard Mathesonin.

*Vieraana kauhujen talossa* oli AIP:n tuottoisin elokuva siihen asti. Se keräsi kesällä 1960 lipputuloja kahden miljoonan dollarin arvosta. Seuraavana vuonna ilmestyi AIP:lta toinen Cormanin ohjaama Poe-elokuva *Kuilu ja heiluri*, jonka tuotannossa oli mukana iso osa *Vieraana kauhujen talossa* -elokuvan tuotantoryhmästä. Yhteensä Corman ohjasi lopulta seitsemän Poe-elokuvaa AIP:lle.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Vincent Price  | … |  Roderick Usher
  |
|  Mark Damon  | … |  Philip Winthrop
  |
|  Myrna Fahey  | … |  Madeline Usher
  |
|  Harry Ellerbe  | … |  Bristol
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Miller, John M.: House of Usher. *Turner Classic Movies – TCM*. A Time Warner Company.  Arkistoitu 13.10.2008. Viitattu 12.5.2010. (englanniksi)
2. ↑  Yapp, Nate: Fall of the House of Usher (1960). *Classic-Horror.com*.  8.5.2005.  Arkistoitu 8.12.2010. Viitattu 12.5.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Vieraana kauhujen talossa* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Vieraana kauhujen talossa* Elonetissä.
**Éva Csernoviczki** (s. 16. lokakuuta 1986 Tatabánya, Komárom-Esztergom, Unkari) on unkarilainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut lähes koko kansainvälisen uransa alle 48 kg:n painoluokassa..

Csernoviczki saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 48 kg:n painoluokassa. Pekingin 2008 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti samassa sarjassa pronssia Pariisissa 2011 sekä sijoittui seitsemänneksi Rio de Janeirossa 2007, Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015.

Csernoviczki on saavuttanut EM-mitalin alle 48 kg:n sarjassa yksitoista kertaa peräkkäin vuosina 2008–2018. Kultaa hän sai Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014, hopeaa Tbilisissä 2009, Wienissä 2010, Istanbulissa 2011 ja Kazanissa 2016 sekä pronssia Lissabonissa 2008, Tšeljabinskissa 2012, Bakun Euroopan kisoissa 2015, Varsovassa 2017 ja Tel Avivissa 2018. EM-joukkuekilpailussa hän sai pronssia Miskolcissa 2009.

Csernoviczki saavutti Belgradin universiadeissa 2009 pronssia 48-kiloisissa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2003, 2006 ja 2008 sekä sai hopeaa 2007. Alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa hän saavutti 2005 ja alle 17-vuotiaiden EM-pronssia 2002.

Csernoviczki on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kaksi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kakkossijaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Éva Csernoviczki *sports-reference.com*.  Arkistoitu 13.11.2012. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Éva Csernoviczki judoka *judoinside.com*. Viitattu 28.4.2018. (englanniksi)
**Johannes Oikarinen** (s. 1983 Kuhmo) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja, joka työskentelee Yle Urheilussa. Hän on toiminut vuodesta 2017 lähtien Ylellä ampumahiihdon pääselostajana. Lisäksi Oikarinen selostaa yleisurheilua ja lentopalloa.

Ura
---

Oikarinen selosti vuoden 2014 talviolympialaisissa ampumahiihtoa radiossa. Televisiossa hän selosti vuoden 2015 suunnistuksen MM-kisat. Hän on toiminut Yle Puheen yleisurheiluselostajana EM-kisoissa 2016, kesäolympialaisissa 2016 ja MM-kisoissa 2017 yhdessä Jarmo Lehtisen ja Tuomas Rajan kanssa. Yleisurheilun lisäksi Oikarinen selosti kesäolympialaisissa 2016 lentopalloa radioon.

Kaudella 2017–2018 Oikarinen oli Ylen ampumahiihdon pääselostaja. Hän selosti kaikki maailmancupin ja olympialaisten kilpailut TV:hen.

2000-luvun alussa hän opiskeli Helsingin Evankelisen Opiston urheilujournalismin linjalla. Tämän jälkeen Oikarinen jatkoi opintojaan Torniossa ammattikorkeakoulussa, josta hän valmistui medianomiksi vuonna 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  He selostavat Sotshin olympialaisia Ylen radioaalloilla *yle.fi*.  7.2.2014. Viitattu 7.8.2017.
2. ↑  Tässä he ovat – lista Ylen olympiaselostajista *yle.fi*.  4.8.2016. Viitattu 7.8.2016.
3. 1 2  Vieras ääni Ylen selostuskopissa yrittää välttää fanituksen: "Onhan tässä painetta" *iltalehti.fi*.  30.11.2017.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 30.11.2017.
**Étienne de La Boétie** (1530–1563) oli ranskalainen humanistinen oppinut, kirjailija ja virkamies. Hän oli Michel de Montaignen läheinen ystävä.

Tausta
------

La Boétien synnyintalo Sarlat-la-Canédassa.
La Boétie opiskeli ensin klassisia humanististia tieteitä ja sitten oikeustiedettä Orléansissa, jonka oikeustieteellinen tiedekunta oli painottunut humanistisesti. Hänestä tuli 23-vuotiaana virkamies Bordeaux’n parlamenttiin.

Ystävyys Michel de Montaignen kanssa
------------------------------------

Bordeaux’n parlamentissa työskennellessään La Boétie tapasi Michel de Montaignen vuonna 1557. La Boétie kuoli punatautiin vuonna 1563. Montaigne toimitti La Boétien teokset ja julkaisi ne postuumisti, minkä jälkeen hän aloitti kirjailijanuransa, mahdollisesti täyttääkseen ystävänsä menettämisen jättämän tyhjyyden. *Esseissään* Montaigne kirjoitti, että hänen ja La Boétien ystävyys oli täydellistä ja jakamatonta.

Tuotanto
--------

La Boétien kirjoitus *Discours de la servitude volontaire* eli *Le Contr’un* ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1574 osana kokoelmateosta. Sitä on pidetty monarkian vastaisena pamflettina ja siitä on otettu Ranskassa uusi painos aikoina, jolloin on käyty taistelua demokratian puolesta: vuosina 1789, 1835 ja 1857, jolloin se julkaistiin Brysselissä Napoleon III:n vastaisena. Kirjoitusta on tulkittu useilla eri tavoin. *Discours de la servitude volontaire* on La Boétien ainoa säilynyt teos. Hänen tiedetään myös kääntäneen Ksenofonin ja Plutarkhoksen kirjoituksia sekä kirjoittaneen latinan ja ranskankielisiä runoja Petrarcan tyyliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sankovitch, Tilde A.: Michel de Montaigne Encyclopædia Britannica. Viitattu 16.5.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Pouilloux, Jean-Yves: La Boétie Étienne de (1530–1563) Boulogne-Billancourt:  Encyclopædia Universalis. Viitattu 16.5.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oeuvres complètes d'Estienne de La Boétie (Paul Bonnefanin toimittama Étienne de La Boétien kootut teokset vuodelta 1892) *Gallica*. Ranskan kansalliskirjasto.  (ranskaksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Étienne de La Boétie** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee näyttelijää. Matt Dillon oli myös radio- ja televisiosarja Gunsmoken päähenkilön nimi.*

**Matthew Raymond "Matt" Dillon** (s. 18. helmikuuta 1964 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.

Dillon alkoi näytellä 1970-luvun lopussa ja nousi teini-idoliksi 1980-luvulla muun muassa elokuvien *Outsiders – kolmen jengi* (1983) ja *Taistelukala* (1983) myötä. Dillon sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden roolistaan elokuvassa *Crash* (2004). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa *Drugstore Cowboy* (1989), *Suudelma ennen kuolemaa* (1991), *Sekaisin Marista* (1998), *Villit kuviot* (1998), *Sinä, minä ja Dupree* (2006). 

Dillon näytteli pääosaa vuonna 2015 esitetyssä televisiosarjassa *Wayward Pines*.

Dillon näytteli pääosaa myös Lars von Trierin vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa *The House That Jack Built*.

Lähteet
-------

1. ↑  Matti Dillon *All Movie Guide*. Rovi. Viitattu 30.6.2013.
2. ↑  Matt Dillon: Awards *All Movie Guide*. Rovi. Viitattu 30.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Matt Dillon Elonetissä.
* Matt Dillon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Matt Ghaffari (2016)
**Matt Ghaffari** (s. 11. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen entinen painija, jonka parhaimmat saavutukset tulivat kreikkalais-roomalaisen painin puolelta 1990-luvulla.

Painoluokassaan raskaassa sarjassa, jossa Ghaffarin aikana raja 130 kilogrammassa, Ghaffari jäi kansainvälisellä tasolla Aleksandr Karelinin varjoon. Hän hävisi Karelinille loppuottelussa 1996 Atlantan olympialaisissa kuten myös 1991 Varnan ja 1998 Gävlen MM-kisoissa sekä vuoden 1990 Masters-turnauksessa. 1995 Prahan MM-kisoissa Ghaffari jäi pronssille kohdattuaan Karelinin välierässä. MM-kilpailuissa 1990 Ostiassa (6. sija), 1994 Tampereella (6.) ja 1993 Tukholmassa (11.) kuin myös 1992 Barcelonan olympialaisissa "Siperian karhu" tuli vastaan aikaisemmassa vaiheessa. Ghaffari oli vielä varamiehenä Sydneyn olympialaisiin vuonna 2000.

Pan-Amerikan mestaruuden Ghaffari voitti urallaan yhdeksän kertaa, joista kaksi kertaa vapaapainissa. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa kuudesti ja vapaapainissa kerran. Ghaffari on sittemmin toiminut valmennustehtävissä, mitä hän oli tehnyt koko painiuransa ajan. Aktiiviaikoina Ghaffarin mitat olivat 193 senttimetriä ja 127 kilogrammaa. Siviiliammatiltaan hän on taloussuunnittelija.

Lähteet
-------

* Matt Ghaffari FILA:n tietokannassa
* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Matt Ghaffarin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
M110A2.
**8" Self-propelled Howitzer M110** on yhdysvaltalainen 203 mm järeä telahaupitsi. M110 otettiin käyttöön Yhdysvaltain asevoimissa vuonna 1963. Alkuperäisissä M110-telahaupitseissa oli tykkinä 203 mm 25 kaliiperia pitkällä putkella varustettu haupitsi mallia 8" Howitzer M2A2, joka pohjautui alun perin brittiläistä suunnittelua olevaan ensimmäisen maailmansodan aikaisen BL 8 inch Howitzer-tyyppisen haupitsin malliversioihin Mk VI–VIII.

Vuodesta 1977 alkaen M110-haupitseja alettiin varustaa uudella, 37 kaliiperia pitkällä tykillä mallia 8" Howitzer M201A1. Uudella tykillä varustetut haupitsit saivat nimikkeen **M110A1**. Pidemmällä putkella saavutettiin suurempi kantama. Pitkäputkisiin haupitseihin lisättiin myöhemmin suujarru rekyylin pienentämiseksi, ja suujarrulliset M110A1:t nimettiin **M110A2**:ksi.[1]

M110 oli eri versioineen käytössä USA:n maavoimien ja merijalkaväen divisioonatason ja ylijohdon tykistössä, mutta on poistettu käytöstä 1990-luvulta alkaen. Käytöstä poistettujen haupitsien putkista valmistettiin laser-ohjattujen GBU-28 -panssaripommien runkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Hogg, I. 2011: s. 288

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M110 (telahaupitsi)** Wikimedia Commonsissa

* Hogg, Ian: *Tykistö- ja ohjusaseet*, Karisto, 2011, Hämeenlinna. Suom. Petri Kortesuo. ISBN 978-951-23-5456-6. (s. 288)
M18 Claymore-miina
**M18A1 Claymore Antipersonnel Mine** on yhdysvaltalaisvalmisteinen viuhkamiina. Panos on litteä, hieman kaareva levy, jossa on räjähdepanos ja satoja metallihauleja. Panos räjäytetään tavallisesti tähysteisesti, jolloin haulit sinkoutuvat 60° viuhkassa panoksen etupuolelle. Claymoren kuolettava teho on 50 metriä 60° kulman sisäpuolella ja vaarallinen yli 250 metrin sisäpuolella. Miina koostuu kovamuovikuoresta, 650 gramman C3- tai C4-räjähdekerroksesta ja 700 teräshaulista. Miina on tehokas ihmisiä ja panssaroimattomia ajoneuvoja vastaan.

Osa aikaisemmista Claymore M18 -miinoista toimitettiin langattomalla käsilaukaisimella, mutta kyseinen järjestelmä poistettiin pian käytöstä häiriöherkkyyden vuoksi. Nykyisin laukaisulaitteena käytetään M57 johdollista käsilaukaisinta.

M18-miinasta käytetään nykyisin kahta versiota, jotka ovat identtisiä lukuun ottamatta tähtäinlaitetta, jota käytetään miinan suuntaukseen.

Suomen puolustusvoimilla on käytössä kaksi eri kokoista viuhkapanosta. Ottawan sopimus sallii Claymore-miinan sekä muiden viuhkapanosten käytön. Claymore-miinoja ei ole ollut käytössä sellaisissa maissa kuten Angolassa, jossa 10–20 miljoonaa henkilömiinaa on levitetty muun muassa pelloille, kylien läheisyyteen ja teiden varsille.

Miina on nimetty skotlantilaisen Claymore-miekan mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Suciu, Peter: America's M18 Claymore Mine Was a Terror in Korea and Vietnam *The National Interest*.  13.4.2021. Viitattu 11.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M18 Claymore** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee chileläis-sveitsiläistä jalkapalloilijaa. Meksikolaisesta jalkapalloilijasta kertoo artikkeli Francisco Javier Rodríguez.*

**Francisco José Rodríguez Araya** (s. 8. helmikuuta 1995 Zürich) on sveitsiläis-chileläinen jalkapalloilija, joka edustaa Sveitsin Superliigassa pelaavaa FC Luzernia. Oikeajalkainen Rodríguez on pelipaikaltaan oikea laitapelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Rodríguezin kasvattajaseura on FC Zürich. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Raiffeisen Super Leaguessa kaudella 2014–2015, jonka aikana hän teki 28 pelaamassaan ottelussa kaksi maalia. Kauden aikana Rodríguez debytoi myös Eurooppa-liigassa. Heinäkuussa 2015 Rodríguez siirtyi Saksan Bundesliigan VfL Wolfsburgiin, jossa hän oli heti mukana voittamassa DFL-Supercupia.

### Maajoukkueura

Rodríguez on syntynyt Sveitsissä chileläiselle äidille ja espanjalaiselle isälle, joten hän voi edustaa maajoukkuetasolla mitä tahansa näistä kolmesta maista. Hän on edustanut alle 19,- alle 20- ja alle 21-vuotiaissa Sveitsiä ja on kieltäytynyt Chilen jalkapallomaajoukkueen kutsusta.

Muuta
-----

Rodríguezin isoveljet Roberto ja Ricardo Rodríguez ovat myös jalkapalloilijoita. Ricardo edustaa niin ikään VfL Wolfsburgia ja kuuluu Sveitsin jalkapallomaajoukkueeseen.

Saavutukset
-----------

**VfL Wolfsburg**

* DFL-Supercup: 2015

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**M10 Gun Motor Carriage** oli Yhdysvaltojen pääasiallinen panssarintorjuntavaunu toisessa maailmansodassa.

Yhdysvaltain taktiikkaan kuuluivat panssarintorjuntavaunut, joita käytettäisiin vihollisen panssarivaunujen tuhoamiseen, kun taas taistelupanssarivaunuja käytettäisiin pääasiassa jalkaväen tukena ja läpimurtoihin. M10 oli rakennettu Shermanin rungolle, johon oli asennettu avokattoinen pyörivä torni ja kolmituumainen (76,2 mm) M7-tykki. Tykissä muun muassa käytetty M79-panssariammus pystyi läpäisemään 100 millimetriä panssariterästä 914 metrin etäisyydeltä. Lähi- ja ilmapuolustukseen oli 12,7 millimetrin M2HB-konekivääri ja miehistöllä 7,62 millimetrin M1-puoliautomaattikarbiinit.

Perusmallissa M10 oli 375 hevosvoiman General Motors 6046 -kaksoisdiesel, jossa oli yhdistettynä kaksi suoraa kuusisylinteristä moottoria. Tätä mallia valmistettiin 5 000 kappaletta. M10A1-version voimanlähde oli 450 hevosvoiman Ford GAA -V8 bensiinimoottori. M10A1:n valmistusmäärä oli noin 1 700 kappaletta. Britit aseistivat omia M10-vaunujaan 76,2 mm O.Q.F 17-pdr Mk. V -tykillä eli niin sanotulla 17-naulaisella. Näin syntynyttä muunnosta kutsuttiin dieselkäyttöisillä malleilla nimellä Achilles IC ja bensiinikäyttöisillä malleilla nimellä Achilles IIC.

Nimen Wolverine alkuperä on tuntematon. Sodan ajalta ei löydy todisteita, että siihen oltaisiin viitattu tällä nimellä, joten nimi on todennäköisesti keksitty sodan jälkeen. Sekä yhdysvaltalaiset että britit viittasivat siihen yksinkertaisesti nimellä M10, tosin yhdysvaltalaiset käyttivät myös termiä TD (Tank Destroyer). Vuonna 1945 britit antoivat vaunulle nimeksi Achilles, joka viittaa sekä vaunun alkuperäiseen versioon että 17-paunan tykillä varustettuun versioon. Nimen Achilles uskotaan usein virheellisesti viittaavan vain jälkimmäiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  3" GMC M10 *afvdb.50megs.com*. Viitattu 1.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **M10 Wolverine** Wikimedia Commonsissa
**M1** oli Irlannin laivaston moottoritorpedovene. Aluksen tilasi alun perin Viron laivasto 12. toukokuuta 1938 John I. Thornycroft and Companyltä kokeellisena aluksena. Sen köli laskettiin 7. marraskuuta Thornycroftin Hampton-on-Thamesin veneveistämöllä telakkanumerolla 2422. Aluksen haltijaksi ilmoitettiin 24. tammikuuta 1939 Viro, mutta 16. toukokuuta aluksen tilaajaksi ilmoitettiin Irlannin valtio. Syynä tähän oli Viron valtion joutuminen Neuvostoliiton miehittämäksi.

Aluksessa oli kaksinkertainen mahonkirunko, ja siinä oli kylkikaaria tiheässä. Aluksen kolmas teakvuoraus oli pohjassa peittämässä kylkikaaria. Sen voimanlähteenä oli neljä Rolls-Roycen V6-moottoria Thornycroftin RY/12-asennuksina, ja ne oli kytketty pareittain kahteen akseliin.

Aluksen koeajot aloitettiin 1. joulukuuta, ja se valmistui 15. tammikuuta 1940. Alus luovutettiin 18. tammikuuta Irlannille, jonka laivastoon se liitettiin 29. tammikuuta. Aluksen ensimmäisenä päällikkönä oli luutnantti Carey. Alus lähti merelle 31. tammikuuta, ja se saapui Irlantiin 8. maaliskuuta.

Alus yritti pysäyttää 19. huhtikuuta Irlannin aluevesillä kohtaamansa Hullissa rekisteröidyn troolarin *SS Julietin*, joka avasi kuitenkin tulen. Kaksi moottoritorpedoveneen miehistönjäsentä haavoittui välikohtauksessa. Nousemassa olevan myrskyn vuoksi moottoritorpedovene joutui palaamaan satamaan eikä troolaria voitu vallata.

Kesäkuussa 1941 *M1* partioi yhdessä *Muirchun* kanssa Irlannin etelärannikolla, kun se poikkesi Falcarraghinlahteen. Lahdessa oli ankkurissa Toryn saaren edustalla miinaan ajossa vaurioitunut brittiläinen rahtialus *Erros*, jonka lastina oli aseita ja ammuksia. Rahtialuksen saattajana oli hävittäjä, jonka vapautti myöhemmin sluuppi *HMS Glena* *M1*:n piti ottaa vastuu rahtialuksen suojaamisesta 10. kesäkuuta. Britit toimittivat rahtialukselle hinaajan ja korjausmiehistön, joita *M1* valvoi tukenaan maissa valvova jalkaväkiosasto. Marraskuussa alus osallistui vastaavaan tapahtumaan *San Demitrion* vaurioiduttua Saksan laivaston *Admiral Scheerin* iskettyä saattueeseen. Tulipalossa pahoin vaurioitunut alus hakeutui suojaan Clewinlahteen. *M1* suojasi tankkeria, kunnes Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjä *HMS Arrow* saapui suojatakseen tankkerin Britanniaan.

Alus myytiin 15. syyskuuta 1948 eversti J. Fitzmauricelle, joka muutti sen asuntoproomuksi.

Lähteet
-------

* MacGinty, Tom: *The Irish Navy – A Story of Courage and Tenacity (Golden Jubilee Irish Naval Service)*. Kerry, Irlanti: The Kerryman Ltd, 1995. ISBN 0-946277-22-2. (englanniksi)
* McIvor, Aidan: *A History of the Irish Naval Service*. Dublin, Irlanti: Irish Academic Press, 2006. ISBN 0-7165-3418-5. (englanniksi)
* Adams, Thomas A.: *Irish Naval Service*. Kendal, Cumbria: World Ship Society, 1982. ISBN 0-905617-21-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Adams, Thomas A. s. 43
2. ↑  Adams, Thomas A. s. 42
3. ↑  ">McIvor, Aidan s. 225
4. ↑  MacGinty, Tom s. 35
5. ↑  MacGinty, Tom s. 55
*Tämä artikkeli käsittelee Kleopatra VII:n poikaa, faaraosta, katso Ptolemaios II Filadelfos*
**Ptolemaios Filadelfos** (36 eaa. – ehkä 29 eaa.) oli Ptolemaiosten hallitsijasukuun kuulunut prinssi. Hänen vanhempansa olivat roomalainen triumviri Marcus Antonius ja Egyptin kuningatar Kleopatra VII. Ptolemaios syntyi Antiokiassa. Ptolemaios nimettiin aikaisemman faaraon Ptolemaios II Filadelfoksen mukaan. Vuonna 34 eaa. niin sanotun Aleksandrian donaatioiden yhteydessä Ptolemaioksesta tehtiin Syyria, Foinikian ja Kilikian kuningas.

Antoniuksen ja Kleopatran hävisivät Octavianusta vastaan käydyn sodan vuonna 31 eaa. ja tekivät itsemurhan seuraavana vuonna. Octavianus vei Ptolemaioksen ja hänen sisarensa Kleopatra Selenen ja Aleksanterin Helioksen Roomaan, jossa he joutuivat osallistumaan Octavianuksen triumfiin. Roomalaiset säälivät kuitenkin lapsia ja he joutuivat pian Octavianuksen siskon Octavia minorin huostaan. Ptolemaioksen kohtalosta ei tämän jälkeen tiedetä mitään. Epäillään että hän kuoli sairauteen seuraavana talvena.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Anthony Soter Fernandez** (22. huhtikuuta 1932 Sungai Petani – 28. lokakuuta 2020 Cheras) oli malesialainen kardinaali. Hänet vihittiin papiksi Penangin hiippakuntaan 10. joulukuuta 1966 ja nimitettiin sen piispaksi 29. syyskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. helmikuuta 1978. Pääkonsekraattorina toimi Gregory Yong Sooi Ngean, jota avustivat James Chan Soon Cheong ja Anthony Lee Kok Hin.

Fernandez sai 2. heinäkuuta 1983 nimityksen Kuala Lumpurin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 24. toukokuuta 2003. Hänet ylennettiin kardinaaliksi vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  UCAN Diocesan Profiles Series *web.archive.org*.  30.4.2010.  Arkistoitu 30.4.2010. Viitattu 29.10.2020.
2. ↑  Carvalho, Martin: Malaysia's first Catholic cardinal Anthony Soter Fernandez dies at 88 *The Star*.  28.10.2020. Viitattu 28.10.2020.
3. ↑  Malaysia's first Catholic cardinal Anthony Soter Fernandez dies at 88 | The Star *www.thestar.com.my*. Viitattu 29.10.2020.
4. 1 2  Catholic-Hierarchy.org: Archbishop Anthony Soter Fernandez
**Ptolemaios Khennos** (m.kreik. Πτολεμαῖος Χέννος, lat. *Ptolemaeus Chennus*; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän toimi Aleksandriassa ja eli Trajanuksen ja Hadrianuksen aikana.

*Sudan* mukaan Ptolemaios kirjoitti historiallisen näytelmän nimeltä *Sfinksi*, 24 kirjaa käsittäneen eeppisen runoelman nimeltä *Anthomeros*, sekä teoksen *Hämmästyttävä kertomus*. Näistä kaksi ensin mainittua ovat kadonneet. Viimeksi mainittu on todennäköisesti sama kuin kuusi kirjaa käsittävä teos *Uusi kertomus*, jonka Fotios on laittanut Ptolemaios Hefaistionin nimiin. Teoksesta on säilynyt yhteenveto Fotioksen teoksessa *Bibliothēkē*. Teos sisälsi kirjavan joukon kaikenlaisia legendoja ja taruja, jotka sijoittuvat sekä myyttiseen että historialliseen aikaan. Fotios huomautti sarkastisesti sen herkkäuskoisesta tekijästä, että tämä yrittää jopa löytää selityksiä kirjansa sisältämille ihmeellisille jutuille.

Joskus Ptolemaios on yhdistetty henkilöön, joka esiintyy arabiankielisissä teksteissä nimellä Ptolemaios el-Garib, ja joka kirjoitti Aristoteleen elämästä ja teoksista. Nykyisin tutkijat eivät kuitenkaan enää hyväksy tätä.

Lähteet
-------

1. 1 2  
*Encyclopaedia Britannica 11th ed.* (1911), hakusana "Ptolemaeus". Encyclopaedia Britannica Company, Cambridge, Englanti.
2. ↑  Ptolemaios *Suda On Line: Byzantine Lexicography*. The Stoa Consortium.  (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
3. 1 2  Photius: *Bibliotheca*, cod. 190.
4. ↑  Lesky, Albin: *A History of Greek Literature*, s. 548. Trans. Willis and de Heer. Crowell, 1966.
5. ↑  Gottschalk, Hans: "The Earliest Aristotelian Commentators". Teoksessa Sorabji, Richard (toim.): *Aristotle transformed: the ancient commentators and their influence*, s. 56f. n. 5. Cornell University Press, 1990. ISBN 0801424321.
**Emily Nishikawa** (s. 26. heinäkuuta 1989 Whitehorse, Yukon) on kanadalainen maastohiihtäjä. Nishikawa edustaa kotikaupunkinsa Whitehorse Cross Country Ski Clubia.

Nishikawa debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2008 ollen Canmoren 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 53:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2014 sijoituttuaan Davosin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sijalle 29. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancupin kilpailussa 23:nneksi Lahden 10 kilometrin perinteisen kilpailussa maaliskuussa 2015 ja Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2018. Tour de Skin 2018–2019 päätösetapin osuusajoissa hän oli 20:s.

Nishikawa osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 ollen viestissä 13:s, yhdistelmäkilpailussa 40:s ja 30 kilometrillä 44:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli parhaimmillaan 30 kilometrin perinteisellä 30:s. Hän on myös osallistunut neljiin MM-kilpailuihin vuosina 2013, 2015, 2017 ja 2019 ollen parhaimmillaan 29:s 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Falunissa 2015.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ptolemaios XI Aleksandros II** (*Ptolemaios XI Aleksanteri II*, kreik. Πτολεμαῖος Ἀλέξανδρος, *Ptolemaios Aleksandros*) oli Ptolemaiosten hallitsijasukuun kuuluva kuningas, joka hallitsi Egyptiä muutaman päivän ajan vuonna 80 eaa.

Ptolemaios XI:n isä oli kuningas Ptolemaios X Aleksanteri, ja hänen äitinsä oli joko Kleopatra Selene I tai Berenike III. Ptolemaios IX Lathryos oli tullut Ptolemaios X:n jälkeen uudestaan kuninkaaksi. Hän kuoli vuonna 81 tai 80 eaa. ilman laillista peristä, minkä vuoksi hänen leskensä Berenike III (Kleopatra Berenike) hallitsi jonkin aikaa yksin. Kuitenkin roomalainen Lucius Cornelius Sulla vaati Egyptin hallitsijaksi jotakuta Roomalle myötämielistä henkilöä, ja sen vuoksi hän lähetti Ptolemaios X:n tuolloin Roomassa asuneen nuoren pojan Egyptiin pyrkien oikeuttamaan tämän selvän puuttumisen Egyptin asioihin tämän pojan tahdolla.

Ptolemaios XI meni myös naimisiin Kleopatra Bereniken kanssa, joka oli hänen äitipuolensa ja sisarpuolensa tai eräiden lähteiden mukaan hänen äitinsä. Kuitenkin 19 päivää häiden jälkeen Ptolemaiois murhasi puolisonsa tuntemattomista syistä, vaikka tämä oli hyvin suosittu. Välittömästi tämän jälkeen Aleksandrian asukkaat lynkkasivat Ptolemaioksen.

Ptolemaios XI:n seuraaja oli Ptolemaios XII.

Lähteet
-------

* Peter Green: *Alexander to Actium* (University of California Press, 1990), s. 553-554 ISBN 0-520-05611-6

Aiheesta muualla
----------------

* Ptolemaios XI Alexanteri II Mahlon H. Smithin historiateoksessa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Berenike III** | **Egyptin faarao**Ptolemaioksen hallitsijasuku | Seuraaja:**Ptolemaios XII** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Cleveland Spiders** oli yhdysvaltalainen baseballjoukkue, joka liittyi American Association -liigaan kaudella 1887, jolloin se tunnettiin myös nimillä *Forest Citys* tai *Blues*. Joukkueen menestys AA:ssa oli heikko, mutta kauden 1888 jälkeen se valittiin korvaamaan Detroit Wolverines -joukkue National Leaguessa, jolloin joukkueen nimeksi vakiintui *Spiders*.

Vuonna 1892 joukkue voitti kahtia jaetun kauden syyspuoliskon ja pelasi liigan mestaruusotteluissa kevätkauden voittajaa, Boston Beaneatersia vastaan häviten puhtaasti saavuttaen kuudessa ottelussa vain yhden tasapelin.

Vuonna 1895 Spiders sijoittui National Leaguessa toiselle sijalle ja haastoi Temple Cupissa Liigan voittajan Baltimore Oriolesin. Spiders voitti neljä ottelua viidestä. Seuraavalla kaudella joukkueet olivat jälleen liigan kaksi parasta, nyt oli Oriolesin vuoro viedä Temple Cup suoraan neljässä pelissä.

Vuonna 1899 Robinsonin veljekset ostivat konkurssikypsän St. Louis Brownsin ja vaihtoivat sen nimeksi Perfectos. Kuitenkin he pitivät myös Spidersin omistuksessaan. Uskoen Perfectosin vetävän enemmän väkeä tiheämmin asutussaa St. Louisissa , Robinsonit siirsivät suurimman osan Clevelandin tähdistä, mukaan lukien tulevat Baseball Hall of Fame -jäsenet Cy Young, Jesse Burkett ja Bobby Wallace St. Louisiin. 
Spidersin yleisömäärät romahtivat eivätkä muut joukkueet suostuneet pelaamaan League Parkilla, koska niiden osuus tuloista ei kattanut edes joukkueen majoitus- ja matkakuluja. Joukkueen oli siis pakko pelata valtaosa peleistään vieraissa. Joukkueen 42 kotipelin yleisökeskiarvo oli vain 145 katsojaa per peli 9000 -paikkaisella League Parkilla. 101 vierastappiota lienee ennätys, jota ei koskaan tulla rikkomaan. Vieraspeleistään joukkue voitti 11.

Joukkue oli yksi neljästä, jotka poistettiin National Leaguesta kauden 1899 jälkeen. Robinsonit myivät joukkueen Charles Somersille ja John Kilfoylelle 1900. 

Vuonna 1900 American Leaguessa (silloin alasarja *minor league*) pelasi joukkue nimeltään Cleveland Lake Shores (Western liigan aikana 1894-1899 *Grand Rapids Rustlers*). Kun American League julisti itselleen Major League aseman 1901, joukkueen nimeksi tuli Cleveland Bluebirds (*Blues*), ja lopulta muutamien eri nimien jälkeen Cleveland Indians.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Ptolemaios Keraunos** ("Salama") (? – 279 eaa.) oli Makedonian kuningas 281–279 eaa. Hän oli Egyptin faarao Ptolemaios I:n ja tämän kolmannen vaimon Eurydiken, Antipatroksen tyttären, poika. 

Isä suunnitteli aluksi, että Keraunos olisi hänen seuraajansa. Hän alkoi pian kuitenkin suosia toista poikaansa (Ptolemaios II), jonka hän sai neljännen vaimonsa Bereniken kanssa. Ptolemaios II:a tuli Ptolemaios I:n kanssahallitsija ja kruununperillinen vuonna 282 eaa. Ptolemaios Keraunos lähti Egyptistä Traakian kuninkaan Lysimakhoksen luokse. Lysimakhos oli naimisissa Keraunoksen siskopuolen Arsinoen kanssa ja Lysimakhoksen poika Agathokles oli naimisissa Keraunoksen siskon Lysandran kanssa. Arsinoe juonitteli Agathoklesta vastaan ja lopulta Lysimakhos antoi teloittaa oman poikansa. Peloissaan Lysandra pakeni Persian kuningas Seleukoksen luokse. Keraunos seurasi hänen mukanaan.

Seleukos käytti heti tilannetta hyväkseen ja aloitti sodan Lysimakhosta vastaan. Lysimakhoksen tappion jälkeen Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa. Seleukos aikoi vallata Traakian ja Makedonian. Kun armeija oli ylittänyt Hellespontin, Ptolemaios Keraunos murhasi Seleukoksen syyskuussa 281 eaa. ja valtasi itse Traakian sekä Makedonian. Sotilaat tunnustivat hänet kuninkaaksi. Antipatroksen lapsenlapsena Ptolemaioksen oli helppo vaatia itselleen Makedonian kruunua. 

Noustuaan valtaistuimelle Ptolemaios meni naimisiin siskopuolensa Arsinoen kanssa, mutta antoi pian murhata Arsinoen ja Lysimakhoksen lapset. Arsinoe pakeni Egyptiin, veljensä Ptolemaios II:n luokse.

Vuonna 279 eaa. Makedoniaan hyökkäsivät keltit ja Ptolemaios Keraunos kuoli taistelussa heitä vastaan. Hänen veljestään Meleagroksesta tuli uusi kuningas, mutta hänkään ei saanut taltutettua villejä kelttejä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Lysimakhos** | **Makedonian kuningas** | Seuraaja:**Meleagros** |
**Clevelandin taidemuseo** on taidemuseo Yhdysvaltojen Ohion osavaltiossa Clevelandin kaupungissa. Museo on perustettu vuonna 1913 ja avattu vuonna 1916. Vuosikymmenten kuluessa se on saanut useita suuria testamenttilahjoituksia, joiden avulla museo on voinut kartuttaa kokoelmiaan.

Clevelandin taidemuseo on Yhdysvaltojen ainoa suuri museo, jonka peruskokoelmiin pääsee tutustumaan ilmaiseksi.

Museon kokoelmissa on 45 000 esinettä kuuden tuhannen vuoden ajalta.

Museon edessä on valos Auguste Rodinin tunnetuimmasta teoksesta *Ajattelija*. Eräs protestoija vaurioitti sitä vuonna 1970, ja patsas päätettiin jättää korjaamatta. 

* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  History and Mission Cleveland Museum of Art. Viitattu 20.12.2013.
2. 1 2  Cleveland Museum of Art About Cleveland.  Arkistoitu 13.4.2014. Viitattu 20.12.2013.
3. ↑  General Museum Information Cleveland Museum of Art.  Arkistoitu 16.10.2013. Viitattu 20.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Clevelandin taidemuseo** Wikimedia Commonsissa
Aidar-pataljoona elokuussa 2014.
**Aidar-pataljoona** on Itä-Ukrainan sodan aikana 2014 muodostettu vapaaehtoisjoukko, joka toimii Ukrainan puolustusministeriön alaisuudessa. Kesäkuussa 2014 pataljoonaan kuului noin 400 jäsentä. Pataljoonalla tiedetään olevan yhteyksiä äärioikeistoon.

Amnesty International kertoi syyskuussa 2014 pataljoonan syyllistyneen ihmisoikeusrikkomuksiin, kuten laittomiin pidätyksiin ja pahoinpitelyihin.

Aidar-pataljoonaan kuulunut Nadija Savtšenko siepattiin ja vietiin Venäjälle kesällä 2014.

Lähteet
-------

1. ↑  Ukraina ulkoisti osan sotimisesta yksityisille pataljoonille *iltalehti.fi*. Viitattu 30.8.2015.
2. ↑  Volunteer Aidar Battalion fights on front lines in Luhansk Oblast *kyivpost.com*. Viitattu 30.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  Ukrainan kansalaistoiminta on uhka Venäjälle *hs.fi*. Viitattu 30.8.2015.
4. ↑  Amnesty: Ukrainan vapaaehtoispataljoonat syyllistyneet sotarikoksiin *yle.fi*. Viitattu 30.8.2015.
5. ↑  Ukrainan "sotilas Jane" löytyi Venäjältä *hs.fi*. Viitattu 30.8.2015.