recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vuorihallitus** oli vuosina 1858–1884 toiminut suomalainen valtion keskusvirasto, joka vastasi kaivosteollisuudesta.

Historia
--------

Ruotsin vallan aikana vuorilaitoksen hoito oli kuulunut Ruotsin vuorikollegiolle, jonka alaisuudessa toimi Suomen vuorimestaripiiri tai vuorikunta (Bergslag).

Vuorikollegion tehtävät siirtyivät autonomisessa Suomessa hallituskonseljin eli myöhemmän senaatin valtiovaraintoimituskunnalle, jonka alaisuuteen perustettiin vuorimestarin virka jo vuonna 1809. Vuorilaitoksen menosäännöllä 3. lokakuuta 1821 perustettiin **vuori-intendentin konttori**, jota johti yli-intendentti. Varsinainen vuorihallitus perustettiin uudella ohjesäännöllä 10. helmikuuta 1858. Kaksi vuotta aiemmin oli lakkautettu vanhat vuorioikeudet ja vuorikäräjät, kun niiden tehtävät siirrettiin kihlakunnanoikeuksille. Vuorihallituksen johtaja eli vuori-intendentti oli myös manufaktuurijohtokunnan jäsen.

Vuoden 1885 alusta vuorihallituksen ja manufaktuurijohtokunnan tehtävät siirtyivät uudelle teollisuushallitukselle.

### Pääjohtajat

*Titteli vuoteen 1821 vuorimestari, 1821–1858 yli-intendentti, 1858 alkaen vuori-intendentti*

* Carl Lundström 1809
* Pehr Erik Sahlman 1809–1821
* Nils Gustaf Nordenskiöld 1823–1855
* Gustaf Fredrik Laurell 1855–1868
* Valfrid Leopold Brehmer 1868–1877
* Anders Ferdinand Thoreld vt. 1877–1880
* Enoch Hjalmar Furuhjelm vt. 1880–1884

Lähteet
-------

* *Pääjohtajakunta*, s. 198, 200–201. SKS, Helsinki 2005.

### Viitteet

1. ↑  GTK/ Tietoaineistot/Suomen kaivosteollisuus - Vuorilaitos 1809 - 1858 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tietoa vuorihallituksen arkistoaineistoista.
**Wûnseradiel** (holl. *Wonseradeel*) on Alankomaiden entinen kunta, joka sijaitsi Friisinmaan provinssissa. Pinta-alaa kunnalla oli 317,68 neliökilometriä, josta vettä oli 159,18 km². Asukkaita kunnassa oli 11 865 (30.6.2008) ja asukastiheys oli 75 as./km².*lähde?* Wûnseradielin pormestari oli Theunis Piersma. Entisen kunnan keskuspaikka on nimeltään Witmarsum (friisiksi *Wytmarsum*).

Vuonna 2011 tehtiin laaja kuntaliitos, jossa Bolsward, Nijefurd, Sneek, Wûnseradiel ja Wymbritseradiel muodostivat uuden kunnan Súdwest-Fryslân. Kunta on pinta-alaltaan Alankomaiden suurin.

Pohjois-Hollannin Wieringenistä tuleva Afsluitdijk-pato päättyy Wûnseradieliin. Wûnseradielin naapurikunnat olivat Harlingen ja Franekeradeel pohjoisessa, Littenseradiel, Bolsward ja Wymbritseradiel idässä ja Nijefurd etelässä.

Asutuskeskukset
---------------

Allingawier, Arkum, Arum, Atzeburen, Baarderburen, Baburen, Breezanddijk, Burgwerd, Cornwerd, De Blokken, Dedgum, Dijksterburen, Doniaburen, Eemswoude, Engwier, Exmorra, Exmorrazijl, Ferwoude, Gaast, Gooium, Grauwe Kat, Harkezijl, Hartwerd, Hayum, Hemert, Hichtum, Hieslum, Idsegahuizum, Idserdaburen, It Fliet, Jonkershuizen, Jousterp, Kampen, Kimswerd, Kooihuizen, Kornwerderzand, Koudehuizum, Lollum, Longerhouw, Makkum, Oosthem, Parrega, Piaam, Pingjum, Rijtseterp, Scharneburen, Schettens, Schraard, Strand, Tjerkwerd, Vierhuizen, Witmarsum, Wonneburen, Wons, Zurich.

Lähteet
-------

1. ↑  B&W Gemeente Wûnseradiel. Viitattu 5.10.2008. (hollanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  'WaddenWerken' Afsluitdijk door naar 2e fase DHV. Viitattu 5.10.2008. (hollanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Wûnseradiel** Wikimedia Commonsissa

* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (hollanniksi) (friisiksi)

Näkymä Zurichiin Wûnseradielissa
Frico Kafenda
**Frico Kafenda** (2. marraskuuta 1883 Mošovce – 3. syyskuuta 1963 Bratislava) oli slovakialainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi.

Kafenda opiskeli vuosina 1901–1905 Leipzigin konservatoriossa pianonsoittoa Robert Teichmüllerin ja orkesterinjohtoa Arthur Nikischin johdolla. Hänen sävellysopettajiaan siellä olivat Salomon Jadassohn, E. Paul, Stephan Krehl ja Heinrich Zöllner. Samanaikaisesti Kafenda osallistui Leipzigin yliopiston musiikkitieteen luennoille, joita pitivät Hermann Kretzschmar ja Hugo Riemann. Vuosina 1906–1915 Kafenda työskenteli operetti- ja oopperakapellimestarina pienissä teattereissa Saksan eri kaupungeissa. Vuosina 1908–1909 hän opetti oopperakoulussa Berliinissä, ja vuosina 1913–1915 hän piti omaa kouluaan korrepetiittoreille Dresdenissä. Vuosina 1915–1918 Kafenda oli venäläisten sotavankina Itävallan sotilaana.

Kafenda toimi vuodesta 1920 Bratislava-trion pianistina. Hän opetti vuodesta 1920 Bratislavan konservatoriossa ja toimi vuosina 1922–1949 sen johtajana. Vuosina 1949–1953 hän opetti Bratislavan esittävien taiteiden akatemiassa. Kafendan luetteloituun sävellystuotantoon kuuluu teoksia 1890-luvulta 1960-luvulle. Teosten joukossa on pianomusiikkia, yksinlauluja, kuoroteoksia, orkesterisävellyksiä sekä kamarimusiikkiteoksia, kuten viulusonaatti, sellosonaatti ja jousikvartetto. Kafenda pääsi vuonna 2019 postuumisti slovakialaisen esitysoikeusjärjestö SOZA:n Kultaiseen kirjaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Frico Kafenda Music Centre Slovakia, viitattu 28.9.2023
**Orcival** on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Siouletin laaksossa, noin 28 kilometriä Clermont-Ferrandin kaupungista länteen.

Notre-Damen basilika
Orcivalin Notre-Damen basilika on rakennettu 1100-luvulla. Se on säilyttänyt alkuperäisen ulkoasunsa, koska siihen ei ole tarvinnut tehdä laajennuksia. Basilika on ollut tärkeä pyhiinvaelluskohde. Erityisesti vuodelta 1170 peräisin oleva Neitsyt Mariaa ja Jeesuslasta kuvaava pähkinäpuinen patsas on tärkeä pyhäinjäännös. Patsaaseen liittyy taivaaseenastumis-pyhiinvaellus. Neitsytpatsas peitetään kullatusta kankaasta valmistetulla vaipalla ja Neitsyen ja Jeesuslapsen päihin laitetaan jalokivillä koristeltu kullattu kruunu. Patsasta kuljetetaan kulkueessa, jossa sitä kantavat paljain jaloin kulkevat miehet.

Château de Cordès kuului Chalusin suvulle 1200-luvulta lähtien, ja vuonna 1582 se myytiin Allègren suvulle. Vuonna 1695 palkattiin André Le Nôtre suunnittelemaan linnan puutarhat. Vuonna 1755 linna myytiin huutokaupassa riomilaiselle asianajajalle Pierre Grangierille. Vuonna 1933 kolme linnan elementtiä luokiteltiin historiallisiksi monumenteiksi: linnan julkisivut, kappeli Ludvig XV:n salonkeineen sekä ranskalainen puutarha.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Jean-Louis Murat (s. 1952), laulaja-lauluntekijä

  

* Neitsyt Maria ja Jeesuslapsi -patsasNeitsyt Maria ja Jeesuslapsi -patsas
* Château de CordèsChâteau de Cordès

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 1.10.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Basilique Notre-Dame d’Orcival Auvergne Volcansancy. Viitattu 1.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Le château Château de Cordès. Viitattu 1.10.2023. (ranskaksi)
4. ↑  Vulcania > Issoire Tour de France 2023. Viitattu 1.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Orcival** Wikimedia Commonsissa
**Slovenská pošta** on Slovakian valtion omistama postiyhtiö. Yhtiö palvelee yli 1 500 postitoimistolla ja sen pääkonttori sijaitsee Banská Bystricassa. Postilaitos myös ylläpitää kaupungissa sijaitsevaa postimuseota.

Yhtiö perustettiin 1. tammikuuta 1993. Saman vuoden maaliskuussa Slovakia liittyi maailman postiliittoon, jota siellä edustaa Slovenská pošta.

Yhtiö muuttui valtionyhtiöstä osakeyhtiöksi 1. lokakuuta 2004. Yhtiö on ollut perustamisesta lähtien kokonaan valtion hallinnassa, mutta on taloudellisesti itsenäinen eli ei saa tukea valtion budjetista.

Galleria
--------

* Postilaatikko BratislavassaPostilaatikko Bratislavassa
* Bratislavan postitaloBratislavan postitalo

Lähteet
-------

1. 1 2  Subject of activity Slovenská pošta.  Arkistoitu. Viitattu 18.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Poštové múzeum *Slovenská pošta*.  2023. Viitattu 27.9.2023. (slovakiksi)
3. ↑  Member Countries *Universal Postal Union*.  2023. Viitattu 27.9.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset verkkosivut (englanniksi) (slovakiksi)
**Eino Kolli** (14. marraskuuta 1925 Käkisalmi – 17. heinäkuuta 2016 Lahti) oli suomalainen sahateollisuudessa toiminut yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1983.

Elämäkerta
----------

Kollin vanhemmat olivat maanviljelijä Tuomas Kolli ja Kaisa Vuohelainen ja puoliso 1951–2007 Lahja Marjatta Saarinen. Kolli oli Valtion polttoainetoimiston palveluksessa 1945–1947 ja Kymin Uittoyhdistyksen palveluksessa 1948. Hän valmistui 1950 metsäteknikoksi Evon metsäkoulusta ja perusti Valkopuu-nimisen yhtiön. Vuonna 1953 hän hankki Heinolan maalaiskunnassa sahaustoimintaa harjoittaneen Vierumäen Teollisuus Oy:n koko osakepääoman ja toimi yrityksen toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. 1960-luvulla yritys alkoi sahatavaran lisäksi panostaa liimapuutuotteisiin. 1970-luvun puolivälissä yrityksessä oli saha, höyläämö ja liimapuutehdas sekä suola- ja kreosoottikyllästämö. Vierumäen Teollisuus Oy oli pitkään Heinolan maalaiskunnan suurin työllistäjä ja Kolli kunnan paras veronmaksaja. Yrityksen palkkalistoilla työntekijöitä oli 1980-luvun lopulla vajaat 400. Vuonna 1990 Kolli jäi eläkkeelle ja myi Vierumäen Teollisuus Oy:n Keijo ja Tenho Kopralle. Yhtiö on vuodesta 2004 toiminut nimellä Versowood.

Kolli vaikutti muun muassa Heinolan maalaiskunnan kunnanvaltuustossa 1960–1968 sekä Suomen Liimapuuyhdistyksen, Suomen Lahontorjuntayhdistyksen ja Lahden kauppakamarin hallituksissa. Marjatta ja Eino Kollin Säätiö on tukenut apurahoin tiedettä, tutkimusta, innovaatioita ja kulttuurin eri osa-alueita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petri Karonen: Eino Kolli *Suomen talouselämän vaikuttajat*.  28.11.2017. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.7.2023.
2. ↑  Suomalaiset talouden alan arvonimellä palkitut *Kansallisbiografia*. Viitattu 10.7.2023.
3. 1 2 3  Esko Kolli: Sahanjohtaja oli ahkera innovaattori  17.8.2016. Helsingin Sanomat. Viitattu 10.7.2023.
White Bird.
**White Bird** oli nez percé -intiaanien lamatte-ryhmän johtaja ja vuonna 1877 nez percé -sodassa mainetta saanut sotapäällikkö. Hän kuului uskonnolliselta suuntaukseltaan "uneksijoihin", jotka eivät kannattaneet kristinuskoa vaan uskoivat intiaanien alkuperäisen kulttuurin elpymiseen ja valkoisen väestön katoamiseen. Hän kieltäytyi myös allekirjoittamasta vuoden 1863 Lapwain-sopimusta, jonka avulla Yhdysvallat otti itselleen suuria määriä nez percéjen maita.

Seuraavalla vuosikymmenellä maakiistat kärjistyivät. White Bird ja Joseph saivat 30 päivää aikaa luopua reservaatistaan Wallowalaaksossa. Tilanne johti nez percé -sotaan, jossa asuinmailtaan ajetut intiaanit aloittivat aseellisen vastarinnan Yhdysvaltoja vastaan. Sodassa White Birdin auktoriteetti sotapäällikkönä oli suuri, ja hän pystyi antamaan määräyksia yli Josephin, joka kuitenkin toimi nez percéjen pakomatkan ylimpänä johtajana.

White Bird onnistui ainoana sodan johtajista selviytymään heidän pakonsa määränpäähän Kanadaan. Soturiensa kanssa hän tunkeutui piirittäjien muurin läpi ja johdatti joukkonsa, johon kuului 90 aikuista ja joukko lapsia, Saskatchewaniin hieman aiemmin paenneiden lakotain ja heidän johtajansa Istuvan Härän piilopaikkaan. Vuonna 1892 Albertassa asunut White Bird sai surmansa oman soturinsa murhaamana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taylor, Colin F.: *The American Indian*, s. 114. Salamander Books, 2002. ISBN 1-84065-540-2.
2. 1 2 3 4   White Bird *United States History.com*.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Alfonso II hänen kruununprinssiaikanaan lyödyssä kolikossa.
**Alfonso II** (4. marraskuuta 1448 Napoli – 18. joulukuuta 1495 Mazara del Vallo) oli Napolin kuningaskunnan kuningas vuosina 1494–1495.

Alfonso II:n vanhemmat olivat kuningas Ferdinand I ja kuningatar Isabella. Isä Ferdinand oli Napolin vuonna 1442 valloittaneen Aragonian kuninkaan Alfonso V:n (Napolin kuninkaana Alfonso I) avioton poika. Alfonso II sai ensin Capuan ruhtinaan ja isänsä noustua vuonna 1458 valtaistuimelle Napolin kruununprinssille kuuluneen Calabrian herttuan arvon. Alfonson opettajia olivat runoilijat Panormita ja Giovanni Pontano. Alfonso nai vuonna 1465 Milanon herttuan Francesco Sforzan tyttären Ippolitan.

Alfonso komensi vuosina 1478–1479 Napolin armeijaa Toscanassa, karkotti vuosina 1480–1481 turkkilaiset näiden miehittämästä Otranton satamakaupungista ja johti sotatoimia Venetsiaa vastaan Ferraran sodan aikana vuosina 1482–1484 sekä isäänsä vastaan suunnatun paronikapinan kukistamista vuonna 1486. Alfonso oli arkkitehtuurin tukija, ja Napolin kaupunkia uudistettiin 1480-luvulla hänen johdollaan suoristamalla teitä ja rakentamalla uusia kirkkoja sekä suihkulähteitä, jotka saivat vetensä akveduktista.

Alfonso II tuli kuninkaaksi isänsä kuoltua tammikuussa 1494, jolloin Napolin kruunua itselleen vaatinut Ranskan kuningas Kaarle VIII oli lähestymässä armeijoineen. Alfonso ei kyennyt pysäyttämään ranskalaisia, joten hän luopui 23. tammikuuta 1495 kruunusta poikansa Ferdinand II:n hyväksi. Alfonso pakeni olivetaaniluostariin Sisilian Mazara del Valloon, jossa hän kuoli saman vuoden joulukuussa.

Alfonso II:n tytär Isabella Aragonialainen oli Milanon herttuan Gian Galeazzo Sforzan puoliso. Kolmen avioliitosta syntyneen lapsen ohella Alfonsolla oli rakastajattarensa Trogia Gazzelan kanssa kaksi aviotonta lasta, Salernon ruhtinas Alfonso ja tytär Sancha.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alfonso II of Aragon (englanniksi) *The Oxford Dictionary of the Renaissance* (2003), Oxford Reference. Viitattu 30.9.2023.
2. 1 2 3 4  Raffaele Mormone: Ferdinando I (italiaksi)  *Dizionario Biografico degli Italiani* (1960), Treccani. Viitattu 30.9.2023.
3. 1 2  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 4*, s. 15–16. Tammi, Helsinki 2001.
4. 1 2  Ippolita (1446–1484) (englanniksi) *Women in World History: A Biographical Encyclopedia* (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 30.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alfonso II (Napoli)** Wikimedia Commonsissa
Kuopparinta
**Kuopparinta** tai suutarinkuoppa eli *pectus excavatum* on rintalastan sisäänpainuminen, joka johtuu kylkiluiden liikakasvusta, jonka syytä ei tunneta, rintalastan jatkuvasta painamisesta, kuten suutarin työssä kengän pitämisestä rintaa vasten, tai esimerkiksi epäonnistuneesta voltista, jossa hyppääjä putoaa niskoilleen ja rintalasta taittuu sisäänpäin kuin nivel. Tällaisissa tapauksissa kuopparinta on muodoltaan erilainen, koska rintalasta on vääntynyt ja siinä on selvä taitoskohta, josta huomaa, miltä kohdalta se on onnettomuushetkellä taittunut. Se voi olla myös synnynnäinen, jolloin syyksi on arveltu lapsiveden puutetta ja tähän liittyvää, esimerkiksi jalkaterän puristumista rintakehää vasten. Kahdessa ensimmäisessä tapauksessa kuopparinta syntyy teini-iässä eikä muutu sen jälkeen luiden luutuessa. Kuopparintaa vastaava rinnan ulostyöntyminen on harjurinta. Nämä muistuttavat paljon skolioosia.

Kuopparinnalle altistavat Marfanin syndrooma, eräät mineraalipuutokset, kuten sinkin ja magnesiumin puute, sekä osteoporoosi. Kuopparinta on melko yleinen: se kehittyy yhdelle 300:sta. Rintalastan sisäänpainuminen aiheuttaa myös ahdistuneisuutta.

Korjaus
-------

Kuopparinta on hyvänlaatuinen eikä Kelan mukaan aiheuta toiminnallista haittaa, joten sen korjauttamista ei korvata. Rinnan painuminen sisään altistaa kuitenkin sydämen läppävialle. Epämuodostuma voidaan korjata useilla menetelmillä, joista Ravitch-menetelmä on morbidi ja yksinkertainen ja aiheuttaa vähiten komplikaatioita. Siinä iho leikataan kokonaan auki, rintalastan luu sekä kylkiluut murretaan luukalvon alta, luuta poistetaan ja näin rintalasta voidaan nostaa normaaliin asentoon ja tukea metallitangon varaan. Komplikaatiot ja uusiminen ovat harvinaisia.

Uudemmat, vähemmän morbidit Nuss- ja Leonard-menetelmät perustuvat pienten haavojen kautta tähystyksessä lisättäviin metallitankoihin. Huonona puolena on suurempi komplikaatioriski sekä se, etteivät ne välttämättä korjaa ongelmaa kokonaan, koska luuta ei muotoilla uudelleen niin perusteellisesti kuin Ravitch-menetelmässä. Suhteellisen uusi vaihtoehtoinen hoitomuoto on saksalaisen insinöörin Eckart Kloben kehittämä laite tyhjiökoppa (engl. vacuum bell), jolla rintalastaa nostetaan alipaineen avulla. Koska laite on suhteellisen uusi, näyttöä pitkäkestoisista vaikutuksista ei ole.

Katso myös
----------

* Marfanin oireyhtymä

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuopparinta**.
* Ravitchin operaation kulku kuvina
* Tietoa kuopparinnasta ja keskustelufoorumi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Freestylemeloja
**Freestylemelonta** on vauhdikas ja akrobaattinen urheilulaji, jossa alle kaksimetrisellä freestylekajakilla tehdään erilaisia liikkeitä kosken virtauksia hyödyntäen. Temput ovat hieman samankaltaisia kuin lumilautailijoiden, surffaajien tai luistelijoiden suorittamat liikkeet. Freestylemelontaa voi harrastaa eri seurojen ja yritysten kautta. Suomessa toimii Suomen melonta- ja soutuliitto, joka pyörittää erilaisia kursseja sekä kilpailuita. 

Harrastajalta vaaditaan hyvää virranlukutaitoa, melontatekniikkaa sekä rämäpäistä asennetta. Laji sopii kaikenikäisille.

Lajina freestylemelonta on melko nuori. Nykyisen muotonsa se on saanut vasta 1990-luvulla, mutta laji kehittyy edelleen uusien välineiden myötä.

Liikkeet
--------

Freestylemelonnassa temput jaetaan yleensä hontto- ja aaltoliikkeisiin. Aaltoliikkeet tehdään loivassa aallossa ja honttoliikkeet hontossa, joka on terävä pystypyörre. Honttoliikkeitä ovat esim. voltti ja kärrynpyörä, aaltoliikkeitä muun muassa spinni, jossa meloja yhtenäisellä liikkeellä pyörähtää 360° ympäri aallossa.

Liikkeet suoritetaan yleensä aallossa tai hontossa jo valmiiksi ollessa. Temppuja, jotka tehdään aaltoon tai honttoon suoraan ylävirrasta laskiessa, kutsutaan entryliikkeiksi.

Monia liikkeitä voi tehdä joko cleanina tai airina. Air tarkoittaa ilmavaa ja sille on liikkeestä riippuen erilaisia tarkempia kriteereitä. Cleanit liikkeet tehdään käyttämättä melaa.

Lähteet
-------

* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Playboating
**Tškalovski** (ven. Чка́ловский) on taajama Karjalan tasavallan Louhen piirin Plotinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Tšuupanlahden rannalla 13 kilometriä Plotinan taajamasta pohjoiseen. Taajamassa on 95 asukasta (vuonna 2012).

Paikkakunta on perustettu vuonna 1929 pegmatiitti-, kiille- ja rakennuskivikaivosten asutukseksi. Aluksi sen nimenä oli *Samoilovitši*. Vuonna 1939 taajama nimettiin lentäjäsankari Valeri Tškalovin mukaan. Vuosina 1969–1991 Tškalovskilla oli kaupunkimaisen taajaman status. Vuonna 1970 siellä oli 485, vuonna 1979 397 ja vuonna 1989 301 asukasta.

Tškalovskin kautta kulkee Tšuupan ja Plotinan välinen maantie. Sieltä on linja-autoyhteys molempiin taajamiin. Tšuupanlahden rannalla on laivalaituri.

Seudun kaivostoiminta on lakannut lähes kokonaan. Tškalovskin lähistöllä louhitaan rakennuskiveä. Palveluihin kuuluu lääkintäasema, kulttuuritalo ja kauppa. Taajamassa toimii sukelluskeskus Nereis hotelleineen.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan Plotinskogo selskogo poselenija Louhskogo munitsipalnogo raiona Respubliki Karelija: Materialy po obosnovaniju v tekstovoi forme *gradeco.ru*. Viitattu 30.3.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Generalnyi plan, s. 4.
2. ↑  Demoskop Weekly: Vsesojuznaja perepis naselenija 1970 g. *demoscope.ru*. Viitattu 30.3.2013. (venäjäksi)
3. ↑  Demoskop Weekly: Vsesojuznaja perepis naselenija 1979 g. *demoscope.ru*. Viitattu 30.3.2013. (venäjäksi)
4. ↑  Demoskop Weekly: Vsesojuznaja perepis naselenija 1989 g. *demoscope.ru*. Viitattu 30.3.2013. (venäjäksi)
5. ↑  Generalnyi plan, s. 18–19.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 25.
7. ↑  Generalnyi plan, s. 19–20.
8. ↑  Nereis *nereis.ru*. Viitattu 30.3.2013. (venäjäksi)
Mervi Kianto vuonna 1974.
**Mervi Hilkka Elisabet Kianto** (vuodesta 1978 **Kianto-Wichmann**; s. 1947) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.

Kianto opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 1961–66 ja yleisellä osastolla 1966–1969 Meri Louhoksen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti soitonopettajan tutkinnon ja sai päästötodistuksen 1969. Vuonna 1970 hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon. Hän on opiskellut Münchenissä 1971–73 Sibelius-stipendiaattina Rosl Schmidtin johdolla, Sommerakademie Salzburgissa 1967–72 Kurt Neumüllerin, Hans Leygrafin ja Carlo Zecchin johdolla sekä osallistunut Timo Mikkilän ja Guido Agostin mestarikursseille. Lisäksi Kianto suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1977 pääaineenaan musiikkitiede.

Kianto piti ensikonserttinsa Helsingissä 1975 ja on konsertoinut ympäri Suomea sekä tehnyt radionauhoituksia. Hän on toiminut pianonsoitonopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1968–70, Sibelius-Akatemiassa 1971–76 ja 1981–84 sekä Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa lehtorina 1977–81. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Sibelius-Akatemiaan pianomusiikin ja pianopedagogiikan lehtoriksi.

Kianto on toiminut freelancer-toimittajana Yleisradiossa ja tehnyt musiikkiohjelmia. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja musiikkiarvosteluja mm. *Rondoon*, *Aamulehteen* ja *Demariin*). Hän on toiminut avustajana *Otavan Ison Musiikkitietosanakirjan* osien 4–5 toimitustyössä. Kianto on laatinut tutkielman *Bach-tulkinta tyylin ja tradition valossa: J.S. Bachin Das Wohltemperierte Klavier II:n preludien ja fuugien nro 17–24 pianotulkintojen vertailua* (Helsingin yliopiston pro gradu 1977) sekä julkaissut kirjan *Matka pianon soittamiseen: Kirja pianonsoiton ja pianopedagogiikan opettajille ja opiskelijoille* (Otava 1994).

Mervi Kiannon isä oli rovasti Otso Kianto ja isänisä kirjailija Ilmari Kianto.

Lähteet
-------

1. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Otavan musiikkitieto: A–Ö*, s. 186. Helsinki: Otava, 1997. ISBN 951-1-14518-5.
2. ↑  Vihittyjä. *Helsingin Sanomat* 23.7.1978, s. 9. (Maksullinen linkki.)
*Tämä artikkeli käsittelee Pekka Halosen kotia, ateljeeta ja museota. Haukiputaalla on myös Halosenniemen kylä.*
Halosenniemi
**Halosenniemi** oli taidemaalari Pekka Halosen koti ja ateljee, joka sijaitsee Tuusulassa Rantatien varrella aivan Tuusulanjärven rannassa. Nykyään Halosenniemi toimii museona ja on yksi Suomen merkittävimmistä historiallisista taiteilijakodeista.

Historia
--------

Suuri hirsinen talo valmistui vuonna 1902 taidemaalari Halosen ateljeeksi ja kodiksi. Taloon suunnitellusta suuresta ikkunasta on näkymä Tuusulanjärvelle. Kyseinen näkymä ja muutenkin Tuusulanjärven ympäristö inspiroivat Pekka Halosta.

Arkkitehtonisesti rakennus edustaa kansallisromantiikkaa. Pekka Halonen suunnitteli rakennuksen yhdessä veljensä Antti Halosen kanssa. Taiteilijakoti on sisätilojaan myöten upea kokonaistaideteos. Rakennuksen arkkitehtuurissa yhdistyy tyylikkäästi perinteinen suomalainen rakentaminen ja eurooppalaisen kansallisromantiikan vaikutteet.

Tuusulan kunta osti Halosenniemen rakennuksen tontteineen vuonna 1949. Alkuvuosikymmeninä Halosenniemen rakennus toimi osittain Tuusulan kotiseutumuseona ja osittain museonhoitajan kotina. 1970-luvun puolessa välissä museokäytössä olleet tilat palautettiin Pekka Halosen taiteilijakotimuseoksi. 1980-luvun loppupuolella tehtiin päätös rakennuksen palauttamisesta kokonaisuudessaan alkuperäisen kaltaiseksi Pekka ja Maija Halosen kodiksi. Nykyisessä muodossa Halosenniemi avattiin yleisölle vuonna 1990.

Nykypäivä
---------

Nykyisin Halosenniemi on Tuusulan kunnan omistuksessa ja avoinna yleisölle. Halosenniemen kokonaisuuteen kuuluu myös Maija ja Pekka Halosen puutarha, joka on palautettu alkuperäisen kaltaiseksi. Kallioinen niemi julistettiin vuonna 1966 luonnonsuojelualueeksi. Museon vaihtuvat näyttelyt esittelevät Pekka Halosen taidetta muun muassa yhdistäen sitä aikalaistaiteilijoiden ja myöhempien aikakausien taiteeseen. Halosenniemi on myös suosittu erilaisten pienimuotoisten konserttien ja tilaisuuksien paikkana. Talo on eräs Tuusulanjärven taiteilijayhteisön nähtävyyksistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Halosenniemi: Halosenniemi *www.halosenniemi.fi*. Viitattu 6.7.2018.
2. ↑  Halosenniemi museona Tuusulan kunta, Halosenniemi. Viitattu 23.7.2014.
3. ↑  Halosenniemi: [ Halosenniemi museona - 

 
Halosenniemi] *www.halosenniemi.fi*. Viitattu 6.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Halosenniemi** Wikimedia Commonsissa

* Halosenniemen viralliset sivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Perustiedot Wikidatassa: Halosenniemi (Q6351302)ohje |
| --- |
|  |
| esiintymä kohteesta | taidemuseo, kotimuseo, museo |
|  |
| valtio | Suomi |
|  |
| sijaitsee hallinnollisessa yksikössä | Tuusula |
|  |
| katuosoite | Halosenniementie 4–6, 04310 Tuusula |
|  |
| koordinaatit | 60°26′08″N 25°03′17″E﻿ / ﻿60.43555°N 25.05468°E﻿ / 60.43555; 25.05468 |
|  |
|  |

 |
**Samsa Petteri Tuikka** (s. 23. heinäkuuta 1976 Toholampi) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.

Tuikka voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden Helsingissä vuonna 2003 (aika 21,13), Porissa vuonna 2005 hän oli pronssilla. 100 metrillä hän on ollut hopealla vuosina 2001 ja 2004 sekä pronssilla vuonna 2003. Hallikisoista hän on Suomen mestari 60 metrin juoksussa vuosilta 1999 ja 2001, 200 metrillä vuodelta 2002 sekä pituushypyssä vuodelta 1998. Ulkona hän on ollut pituushypyssä parhaimmillaan SM-kisoissa neljäs (1999).

100 metrillä Tuikka juoksi ennätyksensä 10,44 Jämsänkoskella 29. kesäkuuta 2003. Joukkue Samsa Tuikka, Nipa Tran, Jarkko Ruostekivi ja Visa Hongisto juoksi Göteborgissa 27. elokuuta 2005 4 × 100 metrin viestissä ajan 39,30, joka sivusi silloista Suomen ennätystä. Joukkue Samsa Tuikka, Kari Louramo, Tommi Hartonen ja Tuomas Näsi juoksi matkan aikaan 39,42 Turussa 2. elokuuta 2000, joka on kaikkien aikojen kahdeksanneksi paras suomalaisaika..

Nykyään hän työskentelee alakoulun opettajana.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: Tilastopaja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 60 m | 6,68 | 2002 |
| 100 m | 10,44 | 2003 |
| 100 m (halli) | 10,48 | 2003 |
| 200 m | 21,13 | 2003 |
| 200 m (halli) | 21,71 | 2002 |
| 200 m (halli, ylipitkä rata) | 21,45 | 2002 |
| pituushyppy | 758 | 1999 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Samsa Tuikka Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Poul Schierbeck** (8. kesäkuuta 1888 – 9. helmikuuta 1949) oli tanskalainen säveltäjä ja urkuri.

Schierbeck varttui lääkärin perheessä Kööpenhaminassa. Hän opiskeli itse alun perin oikeustiedettä, mutta päätti sitten omistautua musiikin opiskelulle. Häntä opettivat sävellyksessä Carl Nielsen ja Thomas Laub, urkujensoitossa Paul Hellmuth sekä pianonsoitossa Henrik Knudsen. Schierbeck teki säveltäjänä debyyttinsä vuonna 1915. Seuraavana vuonna hän sai nimityksen urkuriksi Skovshovedin kirkkoon, jossa työskenteli tässä virassa kuolemaansa saakka. Vuonna 1919 Schierbeck meni naimisiin laulaja Sylvia Larsenin kanssa. Samana vuonna hänelle myönnettiin Det anckerske Legat (Ancker-stipendi), joka mahdollisti Italiaan Lontoon ja Pariisin kautta suuntautuneen opintomatkan. Kotimatkallaan Schierbeck vieraili Sveitsissä ja Saksassa. Vuonna 1926 hän sai Lange-Müller-kunniastipendin.

Schierbeckin tuotannossa merkittävä osa on oopperalla *Fête galante*, jonka libretto on Max Lobedanzin käsialaa. Teos esitettiin seitsemän kertaa Tanskan kuninkaallisessa teatterissa kaudella 1931–1932 säveltäjän vaimo Sylvia Larsenin tulkitessa pääroolin, minkä jälkeen se kuitenkin esitettiin uudelleen vasta vuonna 1960. Vuosina 1911–1921 Schierbeck sävelsi ainoaksi jääneen sinfoniansa. Hänen tunnetuimpien teostensa joukossa ovat laulusarja *Den kinesiske fløjte* ja H. C. Andersenin sanoihin sävelletty laulu *I Danmark er jeg født*. Schierbeck sävelsi myös kantaatteja. Hänen yhteistyönsä elokuvaohjaaja Carl Theodor Dreyerin kanssa johti muun muassa elokuvan *Vihan päivä* (*Vredens dag*, 1943) musiikkiin.

Schierbeck opetti vuodesta 1931 soitinnusta Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Jørgen Jersild ja Leif Kayser.

Lähteet
-------

1. ↑  Poul Schierbeck AllMusic
2. 1 2 3 4 5  Poul Schierbeck Naxos
3. 1 2 3  Poul Schierbeck Wise Music Classical


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Shaftesburyn suihkulähde** (engl. *Shaftesbury Memorial Fountain*), josta käytetään usein virheellisesti nimeä **Eros-patsas** tai **Eroksen patsas**, on suihkulähde Lontoon Piccadilly Circus -aukiolla. Se rakennettiin vuosina 1892–1893 poliitikkona ja filantrooppina tunnetuksi tulleen Anthony Ashley-Cooperin, Shaftesburyn 7. jaarlin, muistoksi.

11 metrin korkuisen lähteen huipulla on Alfred Gilbertin veistos, jonka usein luullaan kuvaavan kreikkalaista rakkauden jumala Erosta. Harhakäsitys on peräisin siitä, että suuri yleisö, jonka tietämys antiikin jumalista oli hatara, oletti automaattisesti alastoman, jousipyssyä pitelevän hahmon olevan Eros. Tosiasiassa se esittää Eroksen kaksoisveli Anterosta, epäitsekkään rakkauden jumalaa. Se on maailman ensimmäinen alumiininen veistos.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mann, Sebastian: Piccadilly Circus locked down after man climbs 11 metre high Statue of Eros  16.7.2016. The Evening Standard. Viitattu 5.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Lloyd, John & Mitchinson, John: "Mikä on Lontoon Piccadilly Circusilla olevan patsaan nimi?", *Tietoa kaikkitietäville*, s. 110–111. Helsinki: Otava, 2008. ISBN 978-951-1-22284-2.
3. ↑  Gedge, Matt: 10 Facts about Piccadilly Circus you may not know  7.1.2015. Fun London Tours. Viitattu 5.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Shaftesburyn suihkulähde** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Shaftesbury Memorial Fountain
**ERCO Ercoupe** oli yhdysvaltalainen alun perin siviilikoulukone, joka kehitettiin 1930-luvulla. Sen kehitti Engineering and Research Corporation (ERCO), mutta koneella on ollut useita valmistajia vuoteen 1967 asti.

Fred Weick suunnitteli W-1-koneen, kuvassa kone vuonna 1934.
NACA avusti koneen suunnittelussa mm. siten, että sen suunnittelija oli Fred Weick, joka oli NACAn aeronautiikkaryhmän päällikkö. Koneen ensimmäinen versio oli W-1. Weick lähti NACAsta vuonna 1936 ja liittyi ERCO-yhtiöön. Hän jatkoi W-1:n kehittelyä. Lokakuussa W-1A, eli ERCO 310 lensi ensimmäisen kerran. Se sai nimen "Ercoupe". Kone tuli suosituksi heti. Kone oli suunniteltu sellaiseksi, ettei se meni syöksykierteeseen, josta palautuminen koneella, jolla ei ole polkimia peräsinohjaukseen olisikin ollut vaikeaa.

ERCO Ercoupe 415 koneita ehdittiin tehdä 112 ennen Yhdysvaltojen liittymistä toiseen maailmansotaan. Konetta alettiin myydä asevoimille, kauppansa teki 415 kappaletta.

ERCO XPQ-13; SN *41-25196*
Yhdysvaltain ensimmäinen rakettiavusteinen lentoonlähtö tehtiin Ercoupella, jossa oli GALCITin kehittämä 125 Newtonin raketti
ERCO 415-C Ercoupe
Sotatilausten jälkeen yhtiö palasi siviilimarkkinaan, mm. Länsi-Euroopassa.

ERCOn mainos vuoden 1946 alussa

Lähteet
-------

1. ↑  The Ercoupe is a "warbird" *hevanet.com*.  Arkistoitu 22.6.2006. Viitattu 29.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ERCO Ercoupe**.
* Ercoupe Owners Club homepage
* Alon Aircoupe aircraft information page
* Ercoupe mailing list (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ercoupe flying, information and photos
* "Abandoned & Little-Known Airfields: Maryland: Central Prince George's County area" (Arkistoitu – Internet Archive), by Roger Freeman, *Abandoned & Little-Known Airfields*, retrieved January 13, 2006
* "CAC Manuscripts: MS 162", by Marilyn Levinson, *Center for Archival Collections, Bowling Green State University*, retrieved January 15, 2006
* "College Park Aviation Museum: History: ERCO" (Arkistoitu – Internet Archive), *College Park Aviation Museum*, retrieved January 12, 2006
* "ERCO Ercoupe" (Arkistoitu – Internet Archive), by Roger Guillemette, *US Centennial of Flight Commission*, retrieved January 12, 2006
* "ERCO 415-C Ercoupe" (Arkistoitu – Internet Archive), *National Air and Space Museum*, retrieved January 12, 2006
* "American airplanes: Ab - Ak", *Aerofiles*, retrieved January 15, 2006
* "American airplanes: Al - Av", *Aerofiles*, retrieved January 15, 2006
* "American airplanes: Ea - Ew", *Aerofiles*, retrieved January 15, 2006
* "American airplanes: Fa - Fu", *Aerofiles*, retrieved January 15, 2006
**Mikael Söderman** (s. 5. marraskuuta 1965) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän menestyi aluksi 400 metrin juoksijana 1990-luvun alussa, mutta siirtyi myöhemmin 800 metrille jota matkaa hallitsi Suomessa 1990-luvun puolivälissä.

Söderman voitti 400 metrin juoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja 800 metrillä vuosina 1994 ja 1995. 400 metrillä hän saavutti hopeaa 1990 ja 1991 sekä 800 metrillä 1993.

Söderman juoksi Helsingissä 27. kesäkuuta 1991 400 metriä aikaan 45,86 ja hän on toistaiseksi viimeisin 46 sekuntia alittanut suomalaisjuoksija. Kaikkien aikojen suomalaistilastossa hän on kolmantena. 800 metrillä Söderman juoksi 1.45,20 Lappeenrannan eliittikisoissa 26. heinäkuuta 1994. Ajalla hän on matkan kaikkien aikojen neljänneksi nopein suomalainen. 

Helsingin EM-kisoissa 1994 Söderman osallistui 800 metrille, jolla selvisi toiselle kierrokselle. Seuratasolla Söderman edusti IF Drottia.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Mikael Söderman Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Falanna** (m.kreik. Φάλαννα, lat. *Phalanna*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Perrhaibian maakunnassa Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi Peneios-joen pohjoispuolella lounaaseen Gonnoksen kaupungista sen ja Orthen kaupungin välissä.

Kaupungin sanottiin saaneen nimensä Tyron tyttäreltä. Strabonin mukaan Homeroksen mainitseman Orthen kaupungin paikka olisi myöhemmin toiminut Falannan akropoliina, mutta Pliniuksella Falanna ja Orthe ovat erilliset kaupungit, ja myös nykyisin niitä pidetään erillisinä. Falannan nimiksi ja nimimuodoiksi mainitaan antiikin lähteissä myös *Falannos* ja *Hippia*. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Falannaios* (Φαλανναῖος).

Falannan lyömä raha, n. 400–394 eaa.
Falanna oli Perrhaibian tärkeimpiä kaupunkeja ja kukoisti klassisella kaudella 400- ja 300-luvuilla eaa. Se löi omaa hopea- ja pronssirahaa. Kaupungin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi erästä reittiä pohjoisesta Thessalian tasangoille. Kolmannen makedonialaissodan aikaan vuonna 171 eaa. se toimi Perseuksen joukkojen tukikohtana.

Falanna sijoitetaan nykyisin Týrnavoksen kunnan alueelle nimellä Kastrí tunnetulle kukkulalle, joka sijaitsee noin kolme kilometriä kaakkoon Týrnavoksen kaupungista lähellä Ampelónaksen kylää. Sieltä on löydetty joitakin antiikin aikaisia jäänteitä. Aiemmin kaupungin paikaksi on ehdotettu myös kukkulaa Týrnavoksen Argyropoúleion (aiempi Karatsóli) kylän lähellä, josta myös on tehty joitakin löytöjä. Falannassa tiedetään olleen Athene Poliaalle omistettu temppeli, Haadeen ja Persefonen pyhäkkö sekä teatteri.

Nykyinen Fálannan pieni kaupunki, joka sijaitsee kuusi kilometriä idempänä, on ottanut nimensä antiikin ajan kaupungilta. Asutuksen aiempi nimi oli Tatár.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "468 Phalanna", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5 6  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "Phalanna, Thessaly, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3 4  Smith, William: "Phalanna", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2  Φάλαννα *Atlas Thessalias*.  Arkistoitu 26.3.2018. Viitattu 23.10.2017.
5. ↑  Karatsoli – Argyropouli *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 23.10.2017.
6. ↑  Tatar -- Falanna Institute for Neohellenic Research. Viitattu 23.10.2017.
|  |
| --- |
|  |
| Osa artikkelisarjaa |
| Kristinusko Yhdysvalloissa |
|  |
| Osavaltiot ja liittopiiri
* Alabama
* Alaska
* Arizona
* Arkansas
* Colorado
* Connecticut
* Delaware
* Etelä-Carolina
* Etelä-Dakota
* Florida
* Georgia
* Havaiji
* Idaho
* Illinois
* Indiana
* Iowa
* Kalifornia
* Kansas
* Kentucky
* Louisiana
* Länsi-Virginia
* Maine
* Maryland
* Massachusetts
* Michigan
* Minnesota
* Mississippi
* Missouri
* Montana
* Nebraska
* Nevada
* New Hampshire
* New Jersey
* New Mexico
* New York
* Ohio
* Oklahoma
* Oregon
* Pennsylvania
* Pohjois-Carolina
* Pohjois-Dakota
* Rhode Island
* Texas
* Tennessee
* Utah
* Vermont
* Virginia
* Washington (DC)
* Washington
* Wisconsin
* Wyoming
 |
| Saarialueet
* Amerikan Samoa
* Guam
* Pohjois-Mariaanit
* Puerto Rico
* Yhdysvaltain Neitsytsaaret
 |
| * n
* k
* m
 |

Tämä artikkeli kertoo **kristinuskosta Länsi-Virginian osavaltiossa** Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Länsi-Virginian suurin uskonto. 78 prosenttia Länsi-Virginian väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.

Tunnustuskunnat
---------------

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 39 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 29 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 2 prosenttia väestöstä.

Katoliseen kirkkoon kuuluu 6 prosenttia väestöstä.

Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu 2 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin alle prosentti väestöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Religious landscape study 2014: West Virginia *Pew Research Center*.  2014. Viitattu 26.9.2023.
**Terence "Terry" Ollis** (s. 11. huhtikuuta 1952 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko joka muistetaan Hawkwindin alkuperäisenä rumpalina ja yhtenä sen perustajajäsenistä.

Ollis oli vasta 17-vuotias liityttyään Hawkwindiin lehti-ilmoituksen kautta vuonna 1969. Hän oli mukana yhtyeessä vuoden 1972 alkuun saakka, jolloin hän sai potkut huumeongelmien vuoksi. Hän ehti soittaa yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla, *Hawkwind* ja *In Search Of Space*. Ollis tunnettiin myös tavastaan soittaa alasti konserteissa.

Hawkwindin jälkeen Ollis on soittanut mm. Michael Moorcockin projekteissa ja tällä hetkellä hän soittaa muiden vanhojen Hawkwind-soittajien kanssa Space Ritual-yhtyeessä. Hän on myös toiminut kiinteistönhoitajana.

Lähteet
-------

1. ↑  Soundin Hawkwind-artikkeli 1983
2. ↑  Artikkeli Starfarer-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Puiston sisäänkäyntipolku.
**Parikkalan patsaspuisto** on ITE-taiteilija Veijo Rönkkösen perustama veistospuisto Parikkalassa, Etelä-Karjalassa. Ensimmäinen Rönkkösen tekemä varsinainen veistos oli betonista vuonna 1961 valettu "Irvikuvamainen mies". Seuraavana vuonna eli 1962 syntyivät "Kaislahametyttö", "Käärmeentappaja" ja "Reikäenkeli". Patsaita syntyi vuosien mittaan niin, että niistä muodostui kokonainen puisto, viimeisenä kesänäkin 15 patsasta. 

Rönkkösen patsaspuistosta Valtatie 6:n varressa Parikkalassa tuli nähtävyys, jossa vilkkaimpina kesinä vieraili lähes kolmekymmentätuhatta ihmistä, nyttemmin parikymmentätuhatta. Taideteokset ja puutarha muodostavat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Vaikka Rönkkönen asui keskellä luomaansa taiteellista maailmaa, hänellä ei ollut suhdetta vierailijoihin tai patsaspuiston läheisyydessä olevan kuutostien levähdyspaikan matkailuyrittämiseen, muuten kuin että kävijöitä pyydettiin kirjoittamaan nimensä vieraskirjaan. Vuoteen 2007 mennessä vieraskirjoja oli kertynyt yli sata, jokaisessa nelisentuhatta nimikirjoitusta. Veistosten ohella Veijo Rönkkönen harrasti kokeellista valokuvausta. Joitakin valokuvia on julkaistu, mutta pääosin ne olivat taiteilijan omissa kätköissä.

Rönkkösen kuoleman jälkeen puisto jäi vaille hoitoa, ja patsaiden kunto alkoi rapistua. Kuntaa huolenpito puistosta ei kiinnostanut, vaan se toivoi vastuun kantajaksi yksityistä yrittäjää. ITE-taiteen suojeluyhdistys pyrkii saamaan puiston suojelukohteeksi. Puistoa pidetään Suomen huomattavimpana ITE-kohteena, ja Matkailutoimittajien Kilta valitsi puiston vuoden 2008 kotimaiseksi matkailukohteeksi.

Lokakuussa 2010 Patsaspuiston osti pyhtääläinen teollisuusneuvos Reino Uusitalo, ja sille on perustettu hoitokunta huolehtimaan käytännön asioista ja palkkaamaan työntekijät. Hoitokunnalla on vireillä hankkeita, muun muassa Kaakkois-Suomen alueen ITE-taiteen kartoitus sekä patsaspuiston inventoiminen ja veistosten kunnostaminen.

* Patsaita puistossa. Patsaita puistossa.
* Puiston näykymää. Puiston näykymää.
* Patsaita. Patsaita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Katriina Pajari, Parikkalan betonikansa on kaupan, Helsingin Sanomat, 12.7.2010 s. A7
2. ↑  Matkailutoimittajien Kilta: Palkinnot *matkailutoimittajienkilta.fi*.  Arkistoitu 30.1.2013. Viitattu 24.5.2011.
3. ↑  Reino Uusitalo osti patsaspuiston Parikkalasta *Kymen Sanomat*.  Arkistoitu 22.1.2017. Viitattu 22.10.2010.
4. ↑  Parikkalan patsaspuiston tulevaisuus selkenee Yle.fi. Viitattu 23.5.2011. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Parikkalan patsaspuiston sivusto (patsaspuisto.net)
* Video Youtubesta
**Ivan Mane Jarnovic** (ital. *Giornovichi*, 1740/1745–1804) oli kroatialainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli luultavasti kotoisin Dubrovnikista.

Jarnovic esiintyi, sävelsi ja johti orkestereja ympäri Euroopan. Hän kiersi Ranskassa, Itävallassa, Saksassa, Sveitsissä, Puolassa, Skandinaviassa ja Englannissa. Hän oli ensiviulistina Katariina Suuren orkesterissa Venäjällä.

Jarnovicin tuotanto käsittää 50 kamarimusiikkiteosta, 22 viulukonserttoa, joista 17 on säilynyt. Hänen ansiokseen luetaan hitaan *romanza*-osan lisääminen viulukonserton rakenteeseen.

Kirjallisuutta
--------------

* G. Desnoisterres, *Jarnowick* (Pariisi, Le Brisoys, 1844)
* P. Smith, *Scènes de la vie d'artiste* (Une leçon de Jarnovic, Pariisi, 1844)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Darko Zubrinic: Croatian Classical Music, 11th-19th centuries *www.croatianhistory.net*.  1995. Zagreb.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kais Saied** (arab. قيس سعيد‎, *Qays Sa‘īd*; s. 22. helmikuuta 1958) on tunisialainen lakitieteen professori, joka on ollut lokakuusta 2019 lähtien Tunisian presidentti. Hänellä ei ollut mitään aikaisempaa poliittista kokemusta ja hän ei edustanut mitään puoluetta. Hänet valittiin kuitenkin 61-vuotiaana syksyn 2019 presidentinvaaleissa ylivoimaisella äänimäärällä Tunisian uudeksi presidentiksi erityisesti maan nuorison voimakkaan tuen ansiosta.

Saied erotti 25. heinäkuuta 2021 Tunisian pääministerin Hichem Mechichin ja keskeytti parlamentin toiminnan. Taustalla olivat mielenosoitukset parlamenttia ja hallitusta vastaan muun muassa koska ne olivat epäonnistuneet koronapandemian hoidossa. Saman vuoden lokakuussa Saied nimitti uudeksi pääministeriksi Najla Boudenin. Joulukuussa 2021 Saied ilmoitti, että parlamentin toiminta pysyy keskeytettynä seuraavan vuoden joulukuussa pidettäviin parlamentinvaaleihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Kais Saied: Who is Tunisia's new president? *www.aljazeera.com*. Viitattu 10.12.2019.
2. ↑  Tunisie : Kaïs Saïed suspend le Parlement et démet le Premier ministre Hichem Mechichi *France 24*.  25.7.2021. Viitattu 22.12.2021. (ranskaksi)
3. ↑  La drôle de nomination de Najla Bouden à la tête du gouvernement tunisien *France 24*.  1.10.2021. Viitattu 22.12.2021. (ranskaksi)
4. ↑  Tunisie : des élections législatives prévues dans un an par le président Kaïs Saïed *France 24*.  14.12.2021. Viitattu 22.12.2021. (ranskaksi)

Tunisian  presidentin lippuTunisian presidentit
Bourguiba (1957–1987) |
Ben Ali (1987–2011) |
al-Ghannuši (2011) (väliaikainen) |
Mebazaâ (2011) (väliaikainen) |
Marzouki (2011–2014) |
Essebsi (2014–2019) |
Ennaceur (2019) (väliaikainen) |
Saied (2019–) 



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Eerikki (Eerik, Erik) Antinpoika Trana** (n. 1586 Karjala – 25. lokakuuta 1634 Mindenin edusta, Saksa) oli suomalainen, karjalaissyntyinen venäjäntulkki, joka kohosi Kustaa II Aadolfin sodissa kenraalimajuriksi ja sotakomissaariksi ja aateloitiin 1626. 

Tranan isän oli venäjän kielen tulkki Antti Pekanpoika, sukunimeltään mahdollisesti Kurkinen. Hän toimi ensin isänsä tavoin tulkkina Viipurissa ja Käkisalmella. Vuodesta 1609 Trana oli mukana Jaakko De la Gardien Venäjän retkillä esikunnan tulkkina ja 1611–1617 Novgorodissa myös varuskunnan huoltopäällikkönä. 1617–1621 hän avusti rajankäyntikomission työssä ja De la Gardien vuokraläänien Käkisalmen ja Pähkinälinnan verotuksen järjestämisessä. 1622 Trana nimitettiin Käkisalmen ja Inkerin kamreeriksi ja 1625 De La Gardien sotatoimikomissaariksi uudelleen aloitetussa Puolan sotaan kuuluneessa Baltian sodassa. Hänen tehtävänään oli myös valloitettujen alueiden hallinnon järjestäminen. 

1626 Tranasta tuli vallatun Tarton läänin sotilaskäskynhaltijan apulainen ja hän otti aateloituna käyttöön Trana-nimen. 1628 Trana siirrettiin Riikaan kenraalikomissaariksi, koko Baltian kenraalikuvernöörin Johan Skytten apulaisena hän toimi 1629–1631. Tämän jälkeen kuningas määräsi Tranan Pommerin ja Mecklenburgin sotakomissaariksi, mihin tehtävään kuului Åke Tottin armeijan huoltaminen. 1632 Tranasta tuli Ala-Saksin kenraalisotakomissaari. Wolfenbüttelin piirityksessä elokuussa 1632 hän joutui vangiksi, mutta onnistui pakenemaan maaliskuussa 1633. 

Seuraavana vuonna hänen tehtäviään laajennettiin ratsu- ja jalkaväkirykmentin everstin toimella, minkä lisäksi hänen vastuulleen tuli Verdenin ja Bremenin hallinto. 9. heinäkuuta 1634 saavutettiin Tranan johdolla merkittävä voitto Saarstedissä, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Saman vuoden syksyllä hänestä tuli Liivinmaan sotaneuvoston jäsen. Trana kaatui lokakuussa 1634 johtaessaan rynnäkköä Mindenin kaupunkia vastaan.

Tranan puoliso n. vuodesta 1622 oli Margareta Eketrä (k. 1633).

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955. Sivut 775–776.

Aiheesta muualla
----------------

* Korhonen, Arvi 1953. Eerikki Antinpoika. Porvoo: Werner Söderström. 466 s.
* Tranan vaakuna ja tietoja (ruotsiksi) (Viitattu 10.5.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |