recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**M/S Ceres** oli suomalainen rahtilaiva, joka kallistui lastin siirryttyä ja upposi myrskyssä Selkämerellä 10. lokakuuta 1973. Onnettomuudessa hukkui aluksen päällikkö.

Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama *Ceres* oli matkalla 1 500 tonnin paperi- ja selluloosalastissa Kemistä Rostockiin Saksaan. Laivassa oli lisäksi kansilastina 240 tonnia selluloosapaaleja. Voimakkaan 20 m/s puhaltavan pohjoismyrskyn aikana tämä kansilasti pääsi liikkumaan, ja laiva alkoi kallistua. Kansilasti saatiin osittain sidotuksi uudelleen, mutta pian voimakas merenkäynti irrotti sen uudelleen, ja aaltojen virratessa kannelle lastiruuman luukkujen kansipeitteet repeytyivät irti ja myös laivan kakkosruumaan pääsi vettä sen puisten kansiluukkujen hajottua. Laivan kallistuma paheni ja päällikkö Björn Walter Hamberg päätti suunnata kurssin kohti lähintä satamaa Mäntyluodossa, jossa lasti oli tarkoitus sitoa uudestaan.

Kallistuma kasvoi kuitenkin matkan aikana niin, että alukselta lähetettiin hätäsanoma kello 10.20, ja kello 11.30 päällikkö määräsi pelastusveneet ja -lautat laskettavaksi vesille. Laivan kallistuma oli jo 40 astetta, kun 19 miehistön jäsentä pääsi siirtymään pelastusveneeseen ja lautalle. Viimeksi laivalle jääneet perämies ja päällikkö olivat jo tulleet laivan kannelle, kun päällikkö ilmoitti hakevansa vielä navigointihytistä laivan paperit. Hän ei kuitenkaan palannut kannelle, kun laiva alkoi upota kello 12 aikaan. Muu miehistö pelastettiin tunnin kuluttua paikalle saapuneeseen M/S *Seebergiin,* joka kuljetti heidät Mäntyluotoon. Ruotsalainen meripelastushelikopteri ja merivartioston veneet etsivät vielä tuloksetta päällikköä merestä aina pimeän tuloon saakka.

1 763 dwt:n M/S *Ceres* oli rakennettu Hollannissa vuonna 1952. Aluksen pituus oli 76 metriä, leveys 11 metriä, syväys 4,9 metriä, koneteho 1 100 hevosvoimaa ja matkanopeus 11 solmua. Aluksessa oli kolme ruumaa, ja sen kansirakennus sijaitsi perässä.

Lähteet
-------

* Seppo Salosen merihistoriasivut: M/S Ceres (Arkistoitu – Internet Archive)
**Piero Pierotti** (1. tammikuuta 1912 Pisa – 4. toukokuuta 1970 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Pierotti valmistui Rooman Kokeellisesta elokuvakeskuksesta vuonna 1939, teki dokumenttielokuvia sekä työskenteli apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana. Hän ohjasi ensimmäisen näytelmäelokuvansa vuonna 1958. Myöhemmin Pierotti ohjasi ja käsikirjoitti erityisesti seikkailu- ja peplumelokuvia. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Peter E. Stanley.

Elokuvia
--------

* *Kleopatra ja miehet*, 1962 (ohjaaja)
* *Sansone contro il Corsaro Nero*, 1964 (käsikirjoittaja)
* *Ercole contro Roma*, 1964 (ohjaaja ja käsikirjoittaja)
* *Superseven chiama Cairo*, 1965 (käsikirjoittaja)

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Piero Pierotti (englanniksi)
* Elonet: Piero Pierotti

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Karl-Uno Olofsson** (s. 16. joulukuuta 1940 Vindeln, Västerbotten) on entinen keskimatkojen kestävyysjuoksija 1960-luvulla. Hänen päämatkansa olivat 800 ja 1 500 metriä. 

Olofsson vakinnutti asemansa Ruotsin ykkösjuoksijana vuonna 1964. Hänet valittiin olympiaedustajaksi Tokion olympialaisten 1 500 metrille, jossa hän eteni alkueristä välieriin ajalla 3.44,8 sijoittuen 5:ksi. Tie katkesi välierässä, jossa hän juoksi täsmälleen saman ajan kuin alkuerässä, mutta sijoituksen ollessa 7. Kokonaissijoitus oli 13. Tulos oli Olofssonille pettymys, sillä hän oli aiemmin kesällä maaottelussa voittanut Tšekkoslovakian Josef Odložilin, joka olympialaisissa sijoittui Peter Snellin jälkeen olympiahopealle. 

Urallaan,joka päättyi loukkaantumisen vuoksi ennenaikaisesti vuonna 1967, Olofsson saavutti vuosina 1963-1965 Ruotsin mestaruuden 1 500 metrillä ja vuonna 1965 myös 800 metrillä. Olofsson oli voittamassa seuralleen IFK Umeålle 4 × 1500 m viestimestaruuden kolme kertaa eli vuosina 1963-1965. Uumajan joukkueessa oli myös toinen maajoukkuetason juoksija Bengt Persson. Vuonna 1965 hän voitti myös Pohjoismaiden mestaruuden 1 500 metrillä. Olofsson jäi ennätyksillään 800 ja 1 500 metrillä uransa juuri päättäneen Dan Waernin taakse eli Ruotsin sen hetkisissä kautta aikain tilastossa kakkoseksi. Olofsson edusti urallaan Ruotsia 13 maaottelussa.

Olofsson oli mukana vuosina 1963-1965 kiihkeissä keskimatkojen Suomi-Ruotsi - kamppailuissa. Vuoden 1963 maaottelussa hän tuli 3:ksi "Esso" Larssonin voittaessa ja "Tankki" Salosen ottaessa kakkossijan. Vuonna 1964 Olofsson otti 1 500 metrillä voiton ja hopeaa 800 metrillä. Vuoden 1965 maaottelu oli Suomen Keijo Cederin juhlaa hänen voittaessa molemmat matkat. Olofsson tuli 800 metrillä toiseksi ja 1 500 metrillä 3:ksi.

Vuoden 1965 Suomi-Ruotsi -maaottelussa Suomen Keijo Ceder pehmittää nousevan ruotsalaistähden Anders Gärderudin sekä uumajalaiset Karl-Uno Olofssonin ja Bengt Perssonin.
Uransa loppuvaiheessa hänet nimettiin Ruotsin yleisurheilun Stora Grabbar #230.

Lähteet
-------

1. ↑  Distriktsrekord seniorer utomhus 2012-12-31 Västerbottens Friidrottsförbund. Viitattu 20.5.2023. (ruotsiksi)
2. ↑  Karl-Uno Olofsson (Arkistoitu) sports-reference.com/. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tommy Wahlsten: Karl-Uno Olofsson Sveriges Olympiska Kommitteé. Viitattu 10.5.2023. (ruotsiksi)
4. ↑  NORDIC CHAMPIONSHIPS gbrathletics.com. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
5. ↑  Staffan Björklund: Nr. 230 – Karl-Uno Olofsson *Friidrottens Stora - Grabbar & Tjejer*.  30.8.2017. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
6. ↑  Karl-Uno Olofsson 1940-12-16 *Föreningen De Stora Grabbarna*. Viitattu 10.5.2023. (ruotsiksi)
**Balpro-linnoite** on riihimäkeläisen Kenno Tech -yrityksen valmistama liikuteltava linnoitusjärjestelmä. Se on kehitetty yhdessä Suomen puolustusvoimien kanssa, joka on toistaiseksi järjestelmän ainoa käyttäjä. Balpro-linnoite on erikoislujista teräksistä laserhitsaamalla valmistettu elementtisarja, joka muodostaa 20 jalan kontin mukaisen kuljetuspakkauksen konttikulmineen ja trukkisolineen.

Käyttötarkoitukset
------------------

2000-luvun alussa puolustusvoimissa joukkojen ja operaatioiden liikkuvuus ja nopeus oli kasvanut ja todettiin, että olemassa olevat tuotteet kuten Hesco-linnoite eivät ole riittäviä, ja lisäksi todettiin tarvittavan myös nopeampia keinoja ballistisen suojauksen osalta. Koska vaatimuksia vastaavia valmiita tuotteita ei lisääntyviin nopeusvaatimuksiin ollut, aloitettiin tarkoitukseen sopivien tuotteiden kehitys yhdessä suomalaisten yritysten kanssa. 

Balpro-linnoite käytössä UN operaatiossa Libanonissa 2014
Kenno Tech aloitti Balpro-linnoitteen kehitystyön puolustusvoimien kanssa vuonna 2005, ja puolustusvoimat hankki ensimmäiset Balpro-linnoitteet vuonna 2011. Kehitystyön alussa sarjoja oli tarkoitus käyttää vain kansainvälisillä joukoilla pääasiassa YK-tehtävissä, mutta Balpro-sarjan muuttaminen 20 jalan kontin muotoon ratkaisi logistiset ongelmat ja helpotti oleellisesti sarjojen käyttöä muuallakin puolustusvoimissa.
Balpro-linnoitteiden käyttö puolustusvoimissa on laajentunut siten, että kriisinhallinnan joukkojen lisäksi kaikilla puolustushaaroilla, maa-, meri- ja ilmavoimilla on Balpro-linnoite käytössään.*lähde?*

Kesällä 2015 Kenno Tech haki puolustusministeriöltä lupaa myydä järjestelmä Irakissa toimivalle öljy-yhtiölle, mutta hakemusta ei hyväksytty. Järjestelmää harkittiin myös vietäväksi Somalian pääkaupunkiin Mogadishuun kirkon ulkomaanavun käyttöön, mutta hanke kariutui turvallisuustilanteen heikentymiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kenno Techin suoja kiinnostaa sotilaita Aamuposti.  Arkistoitu 1.11.2018. Viitattu 3.6.2017.
2. 1 2  Suomalaisyritys yritti viedä järeää sotilastavaraa Irakiin MTV3 uutiset.  Arkistoitu 3.6.2017. Viitattu 3.6.2017.
3. ↑  Balpro Protector element system Kenno Tech. Viitattu 3.6.2017. (englanniksi)
***Pieni runotyttö*** (engl. *Emily of New Moon*) on L. M. Montgomeryn *Pieni runotyttö* -kirjaan ja sen jatko-osiin perustuva kanadalainen televisiosarja. Pääosaa sarjassa näytteli Martha MacIsaac. 

Kanadan valtiollinen televisioyhtiö CBC Television esitti sarjaa 46 jaksoa vuosina 1998–2000. Suomessa Yleisradio esitti sarjan ensimmäisen kerran 2000-luvun alussa ja myöhemmin vuosina 2009-2010 ja 2013.

  

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**

Sarja kertoo orvoksi jääneen Emily Byrd Starrin kasvutarinan lapsesta teini-ikään 1800-luvun Kanadassa, pienellä Prinssi Edwardin saarella. Emilyn isä kuolee tapaturmaisesti tytön ollessa 10-vuotias, ja sukulaiset joutuvat paineen alla ottamaan tytön huostaansa. Emily muuttaa asumaan pieneen Blair Waterin kylään Uusi Kuu -nimiselle sukutilalle yhdessä Elisabet-tädin, Laura-tädin ja Jimmy-serkun kanssa, jotka ovat kaikki naimattomia ja lapsettomia. Emily oppii hyvin nopeasti, että hänen tätinsä Elisabet on perheen pää, ja että tädillä on hyvin vahva auktoriteetti muihin sisaruksiin. Emilyn tulinen ja avarakatseinen luonne joutuu heti törmäyskurssille tätinsä konservatiivisen elämänkatsomuksen kanssa, varsinkin kun täti ei siihen saakka ole juurikaan joutunut tekemisiin lasten kanssa. Emilyllä on vaikeuksia sopeutua yhteiseloon Elisabetin kanssa, kun taas Laura-täti ja Jimmy-serkku tulevat tytön kanssa mainiosti toimeen alusta asti.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pieni runotyttö (televisiosarja)* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Teumessoksen kettu** (m.kreik. Τευμησσία ἀλώπηξ, *Teumēssia alōpēks* tai ἀλώπηξ τῆς Τευμησσοῦ, *alōpēks tēs Teumēssū*) oli kreikkalaisessa mytologiassa jättimäinen kettu, joka oli lumottu niin ettei kukaan voinut saada sitä kiinni. Ketun alkuperää ei ole kirjoituksissa kerrottu, mutta jumalien kerrotaan lähettäneen sen rangaistukseksi Kadmoksen jälkeläisille Thebaan hävittämään maata.

Amfitryon oli pyytänyt Theban hallitsijaa Kreonia liittymään taisteluun teleboanilaisia vastaan, mutta tämä asetti ehdon: Amfitryonin oli pyydystettävä kettu, jotta Kreon liittyisi mukaan. Amfitryon pyysi Kefalosta auttamaan ja tuomaan koiransa Lailapsin, joka puolestaan oli lumottu niin että se sai aina saaliinsa kiinni. Kefalos suostui pyyntöön ja yhtyi jahtiin.

Zeus pohti syntynyttä paradoksia, jossa olivat vastakkain aina pakeneva kettu ja aina saaliinsa kiinni saava koira, ja päätti muuttaa molemmat kiveksi..

Ison koiran tähdistöä on arveltu Lailapsiksi, joka on korotettu taivaalle, ja Pienen koiran tähdistö on samalla yhdistetty Teumessoksen kettuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Apollodoros, *Kirjasto* 2.4.7 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus* 9.19.1 (engl. käännös).
3. ↑  Hyginus, *Astronomica* ii.35 (engl. käännös).

Katso myös
----------

* Hiiden hirvi, Teumessoksen ketun suomalainen vastine
Miguel Ramírez vuonna 2018.
**Miguel Mauricio Ramírez** (s. 11. kesäkuuta 1970) on chileläinen jalkapalloilija, joka pelasi Chilen maajoukkueessa 62 maaottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1991–2003. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua. Copa Américassa hän pelasi vuosina 1991, 1993, 1995 ja 1999.

Ramírez edusti seuratasolla Colo-Coloa, espanjalaista Real Sociedadia kaudella 1995–1996, meksikolaista Monterreyta ja Universidad Católicaa. Hän päätti pelaajauransa Colo-Colon joukkueessa vuonna 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamrud, Roberto: Miguel Mauricio Ramírez - International Appearances  8.1.2015. RSSSF. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)
2. ↑  Miguel Ramírez *Transfermarkt*. Viitattu 14.2.2019. (englanniksi)

  

Chilen joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Tapia
2 Castañeda
3 Fuentes
4 Rojas
5 Margas
6 Reyes
7 Parraguez
8 Acuña
9 Zamorano
10 Sierra
11 Salas
12 Marcelo Ramírez
13 Neira
14 Miguel Ramírez
15 Villarroel
16 Aros
17 Vega
18 Musrri
19 Cornejo
20 Estay
21 Barrera
22 Tejas
Valmentaja Acosta
**Ronell Joshua Mance** (s. 21. maaliskuuta 1992) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuun.

Mance saavutti Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 hopeaa 400 metrillä ajalla 46,22 ja kuului Yhdysvaltojen sekaviestijoukkueeseen, joka voitti kultaa junioreiden maailmanennätysajalla 1.50,33. Vuoden 2010 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Monctonissa, Kanadassa Mance voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja sijoittui viidenneksi 400 metrillä. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä 2011.

24. kesäkuuta 2012 Mance sijoittui neljänneksi 400 metrin juoksussa Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa ja ansaitsi paikan maansa viestijoukkueessa. Hän juoksi toisen osuuden, kun Yhdusvallat sijoittui 4 × 400 metrin viestissä toiseksi vuoden 2012 kesäolympialaisissa. Moskovan MM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen pitkän viestin joukkueessa, joka voitti loppukilpailussa toisella kokoonpanolla maailmanmestaruuden.

Mancen henkilökohtainen 400 metrin ennätys on 44,83 sekuntia vuodelta 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  juoksi vain alkuerissä
2. 1 2 3 4  Joshua Mance Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Men's 400 Meter Dash *usatf.org*.  Arkistoitu 5.3.2016.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Josh White
**Joshua Daniel "Josh" White** (11. helmikuuta 1914 Greenville, Etelä-Carolina – 5. syyskuuta 1969 Manhasset, New York) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi, näyttelijä ja ihmisoikeusaktivisti.

1920-luvulla Josh White kiersi Yhdysvaltoja yhdessä sokeiden katumuusikoiden kuten Blind Lemon Jeffersonin, Blind Blaken ja Blind Joe Taggertin kanssa. Vuonna 1927 White saapui Blind Joe Taggertin kanssa Chicagoon ja Paramount Recordsin Mayo Williams huomasi Whiten kyvyt ja alkoi käyttää häntä sessiokitaristina. Whiten ensimmäinen oma levytys Paramountille oli yhdessä Taggertin kanssa esitetty "Scandalous and a Shame". 

Whitesta tuli blues- ja gospel-tähti 1930-luvulla, jolloin hän levytti kappaleita kuten "Jesus Gonna Make Up My Dying Bed" (Led Zeppelin versioi kappaleen nimellä "In My Time of Dying" vuonna 1975), "Blood Red River", "Low Cotton", "Lay Some Flowers On My Grave" (josta on useita cover-versioita), "Lord I Want to Die Easy" (useita cover-versioita), "Paul & Silas Bound In Jail", "Black Man", ja "Silicosis is Killing Me". Tämä aikakausi päättyi onnettomuuteen helmikuussa 1936, jolloin White löi nyrkkinsä läpi lasioven ja sai siihen kuolion.

1940-luvulla White nousi suosioon New Yorkissa, jossa hän esiintyi yhdessä muun muassa Billie Holidayn ja Leadbellyn kanssa. Hänen suosituin kappaleensa "One Meatball" oli ensimmäinen miljoonamyyntiin yltänyt afroamerikkalainen levytys. Vuonna 1941 White esiintyi Valkoisessa talossa ja oli Franklin ja Eleanor Rooseveltin ystävä. Tästä huolimatta vuonna 1950 White päätyi "mccarthyismin" aikakaudella Red Channels -nimiselle mustalle listalle, johon oli kerätty artisteja, joita pidettiin kommunismin kannattajina. White kiersi Eurooppaa ja nousi 1960-luvun alun folkin nousun myötä yhdeksi Yhdysvaltain suosituimmista folklaulajista.

1960-luvulla Whiten terveys heikkeni ja hän kuoli 55-vuotiaana sydänleikkauksessa.

Whiten poika on muusikko Josh White Jr. (s. 1940). 26. heinäkuuta 1998 Yhdysvaltain postilaitos julkaisi Josh Whiten kunniaksi 32-sentin arvoisen postimerkin.

Lähteet
-------

1. ↑  Whiten syntymätodistuksessa Greenvillen oikeustalolla on tämä syntymäpäivä
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Kirjallisuutta
--------------

* Elijah Wald: *Josh White: Society Blues* (kirja Googlessa)

Aiheesta muualla
----------------

* Josh White Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Kuvitettu diskografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Teurastaja** (*Le Boucher*) on Claude Chabrolin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalais-italialainen jännityselokuva vuodelta 1970. Sen pääosissa näyttelevät Stéphane Audran ja Jean Yanne.

Juoni
-----

Maalaisopettajatar alkaa tapailla kylän teurastajamiestä, jonka poika on juuri päässyt siviiliin Algerian ja Indokiinan sodista. Aluksi suhde kehittyy hyvin, mutta jännitteitä ilmaantuu kun seudulla alkaa tapahtua nuorten naisten murhia.

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

*Helsingin Sanomien* Paula Talaskivi kirjoitti ensi-ilta-arviossaan *Teurastajan* olevan todella kaunis trilleri, kauniisti kuvattu ja maalaiskylän elämää monella tavoin valottava. Leppoisan kylätunnelman väliin Chabrol alkaa sirotella jo elokuvan alussa pieniä vihjauksia tulevasta tragediasta. Talaskivi piti tätä Chabrolin 18:tta ohjaustyötä siihen asti ehdottomasti parhaana.

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat *Teurastajan* vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuva ja kuvateksti sivun yläosassa.  *Helsingin Sanomat*, 19.7.1976, s. 31. Näköislehden aukeama (tilaajille).
2. 1 2  Talaskivi, Paula:   *Helsingin Sanomat*, 27.3.1971, s. 36. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 6.9.2021. (englanniksi)
**Laurence George "Laurie" Main** (29. marraskuuta 1922 – 8. helmikuuta 2012) oli australialaissyntyinen näyttelijä. Vaikka hän esiintyi monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, hänet tunnetaan ehkä parhaiten 1980-luvulla Disney Channelilla esitetyn *Welcome to Pooh Corner* -lastensarjan juontamisesta ja sen kertojana toimimisesta.

Main syntyi Melbournessa, mutta lähti kotoaan 16-vuotiaana. Hän muutti Australiasta Englantiin ja sieltä edelleen Yhdysvaltoihin 1950–1960-lukujen vaihteessa. Hän työskenteli teatterin parissa jo Englannissa ja debytoi Broadwayllä 1959.

Main esiintyi lukuisissa televisiosarjoissa ja -ohjelmissa vierailevana esiintyjänä. Näihin lukeutuivat muiden muassa vierailut sarjoissa *Wagon Train*, *Alfred Hitchcock esittää*, *Maverick*, *Minä vakooja*, *The Girl from U.N.C.L.E.*, *Salainen agentti 86*, *The Andy Griffith Show*, *That Girl*, *Ironside*, *The Monkees*, *Hogan’s Heroes*, *Mayberry R.F.D.*, *Kummitus ja rouva Muir*, *Daniel Boone*, *Family Affair*, *Vaimoni on noita*, *The Partridge Family*, *McMillan & Wife*, *Land of the Lost*, *Pieni talo preerialla*, *Punky Brewster* ja *Murhasta tuli totta*.

1990-luvun alun jälkeen Main ei enää esiintynyt elokuvissa tai televisiossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Laurie Main *Allmovie*. Viitattu 5.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Actor Laurie Main dies at 89 *Variety*.  15.2.2012. Viitattu 5.3.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Siperian jokea. Slovakiassa on joki nimeltä Váh.*

**Vah** (ven. Вах) on Obin keskijuoksun itäinen sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Tjumenin alueella Venäjällä. Joki saa alkunsa Jenisein ja Tazin kanssa yhteiseltä vedenjakaja-alueelta Hanti-Mansian itärajan tuntumasta. Joen pääuoman pituus on 964 kilometriä, josta alin 453 kilometriä on navigoitavaa osuutta. Joen valuma-alue kattaa 76 700 neliökilometriä.

Joen usean vuoden keskivirtaama 536 m3/s mittauspisteessä 253 kilometriä laskukohdasta yläjuoksulle päin. Alimmillaan virtaus on kevättalvella helmi-huhtikuussa. Joki aukeaa huhtikuun lopussa tai toukokuussa. Kevättulvat seuraavat touko-heinäkuussa, jolloin keskimääräinen kuukausivirtaama saattaa kohota tasolle 1600–2500 m3/s. Joki jäätyy yleensä lokakuun lopulla tai marraskuussa.

Joen vesistöalueella sijaitsee öljyn tuotantoa; näistä tunnetuin on Nižnevartovskin pohjoispuolella sijaitseva suuri Samotlorin öljykenttä joen alajuoksulla. Joelta on raportoitu merkittäviä kalakuolemia talvisin. Petrokemian teollisuuteen liittyvillä tutkimuksilla, tuotannolla, siirtoputkistoilla, teillä ja sähkölinjoilla on ollut vakavia vaikutuksia alueen luonnonoloihin ja alkuperäiskansojen (hantit) metsästysmaihin, kalastukseen ja elämäntapaan.

Vah muodostaa osan Siperian valloituksessa käytettyjä jokireitistöjä.
Obin vesistön Vah-joelta on lyhyt matka Jenisein vesistön Sym-joelle; Vah on eräs venäläisten Siperian valloituksessa käytettyjä Siperian poikittaisista jokireitistöstä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vah *Entsikolpeditšeski slovar*.  2009. Viitattu 27.6.2012. (venäjäksi)
2. ↑  National Atlas Rossii v tšetyreh tomah. Tom 1. Obštšaja harakteristika territorii. DVD, OOO MediaHauz, Moskva, 2006.
3. 1 2 3  Vah *Slovar sovremennyh geografitšenskij nazvani*.  2006. U-Faktorija, Jekaterinburg. Viitattu 27.6.2012. (venäjäksi)
4. ↑  Vakh At Lobchinskoye (R-ArcticNETin hydrologinen mittauspiste Lobtšinskoje Obin vesistön Vah-joella, 253 km laskukohdasta yläjuoksulle) R-ArcticNET, r-arcticnet.sr.unh.edu. Viitattu 27.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Vah -joesta Venäjän vesistötietokannassa (venäjäksi)

Ponttonisilta Vah-joen yli.
**Markus Oscarsson** (9. toukokuuta 1977 Västerås) on ruotsalainen ratamelonnan olympiavoittaja, joka seuratasolla edustaa Västerås kanotföreningiä.

Oscarsson voitti nuorten MM-kilpailuissa Japanissa kaksi hopeamitalia 1 500 ja 1 000 metrin matkoilla vuonna 1995. Henrik Nilssonin kilpapariksi ryhdyttyään hän saavutti olympiahopeaa kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä Sydneyssä 2000. Poznańin MM-kilpaiuissa 2001 he saavuttivat kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia. Sevillassa 2002 ja Gainesvillessä 2003 he voittivat 1 000 metrillä maailmanmestaruuden. Ateenan olympialaisissa 2004 he voittivat 1 000 metrillä kultaa. Oscarsson piti taukoa kilpaurheilusta vuonna 2005. Hän palasi radoille vuonna 2006 ja voitti Szegedissä maailmanmestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä kukistamalla Ison-Britannian Tim Brabantsin 0,06 sekunnilla. Szegediin Oscarsson palasi vuonna 2011 ja saavutti Nillssonin kanssa kaksikoiden 1 000 metrillä MM-hopeaa.

Oscarsson on 184 cm pitkä ja painaa 84 kg.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 22*, s. 85. Kustannus-Notariaatti Oy, 2001. ISBN 952-5106-14-4.
2. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 23*, s. 249. Kustannus-Notariaatti Oy, 2002. ISBN 952-5106-16-0.
3. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 24*, s. 209. Kopijyvä Kustannus Oy, 2003. ISBN 952-5092-92-5.
4. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 25*, s. 217. Minerva Kustannus Oy, 2004. ISBN 952-5478-47-5.
5. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 26*, s. 76. Minerva Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-5591-08-5.
6. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 28*, s. 243. Minerva Kustannus Oy, 2007. ISBN 978-952-492-013-1.
7. ↑  Siukonen, Markku & Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 33*, s. 238. Minerva Kustannus Oy, 2012. ISBN 978-952-492-575-4.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Markus Oscarsson & en:Markus Oscarsson
Etšmiadzinin katedraali
Vagharšapatin eli Etšmiadzinin kaupungin kirkot ovat osa maailmanperintökohdetta Armenian Armavirin maakunnassa  
Vagharšapatin eli Etšmiadzinin kaupungin kirkot ovat osa maailmanperintökohdetta Armenian Armavirin maakunnassa EtšmiadzinVagharšapatin eli Etšmiadzinin kaupungin kirkot ovat osa maailmanperintökohdetta Armenian Armavirin maakunnassa.
**Vagharšapat** (arm. Վաղարշապատ), joka yleisemmin tunnetaan nimellä **Etšmiadzin** (Էջմիածին), on kaupunki Armeniassa Armavirin maakunnassa noin 20 kilometriä Jerevanista länteen. Kaupunki on Armenian apostolisen kirkon keskus, katolikoksen päämaja.

Kaupunki perustettiin Vardkesavanina ennen ajanlaskun alkua. Kuningas Vagharš (117–140) muutti kaupungin nimeksi Vagharšapat, joka oli kaupungin virallinen nimi vuoteen 1945 ja jälleen vuodesta 1992. Muutama vuosikymmentä myöhemmin kaupungista tuli Armenian pääkaupunki, jona se toimi vuosina 180–340. Tänä aikana kristinuskosta tuli Armenian valtionuskonto, ensimmäisenä maana maailmassa.

Georgios Valontuoja rakensi kaupunkiin jo vuosina 301–303 basilikan, joka tunnetaan nykyisin Etšmiadzinin katedraalina.

Vuonna 480 Rooman kuvernööri käski korvata ränsistyneen basilikan uudella ristinmuotoisella kirkolla. Vuonna 618 puinen kupoli korvattiin kivisellä kupolilla, joka lepäsi neljän valtavan pilarin päällä. Nämä yhdistettiin ulkoseiniin kaarilla. Tässä kunnossa kirkko on oikeastaan nykyäänkin. Seinämaalaukset ja pyörörakennukset apsiksen päällä valmistuivat 1700-luvulla. Kolmikerroksinen kellotorni rakennettiin puoli vuosisataa myöhemmin. Kirkossa oli aiemmin suurin Armenian keskiaikaisten käsikirjoitusten kokoelma, mutta nämä on lahjoitettu Matenadaran-kirjastolle.

Katedraalin lisäksi kaupungissa on kaksi merkittävää antiikkista kirkkoa. Pyhän Gajanen kirkko, joka tunnetaan harmonisista suhteistaan, rakennettiin vuonna 630. Sitä laajennettiin 1600-luvulla. Pyhän Hripsimen kirkko rakennettiin vuonna 618 ja se on säilynyt käytännössä alkuperäisessä muodossaan. Katedraali, edellä mainitut kirkot, uudempi Pyhän Shoghakatin kirkko sekä Zvartnotsin arkeologinen kohde kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon.

* Pyhän Gajanen kirkko.Pyhän Gajanen kirkko.
* Pyhän Hripsimen kirkko.Pyhän Hripsimen kirkko.

Lähteet
-------

1. ↑  Introducing Echmiadzin lonelyplanet.com.  Arkistoitu 11.7.2015. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Ejmiatsin (Holy See) Armenian Travel Bureau, atb.am. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
3. ↑  Mother See of Holy Etchmiadzin Armenian Church, armenianchurch.org. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
4. ↑  Cathedral and Churches of Echmiatsin and the Archaeological Site of Zvartnots whc.unesco.org. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vagharšapat** Wikimedia Commonsissa

* Etchmiadzinin katedraali Armenica.orgissa (englanniksi) (ruotsiksi)
* Echmiatsinin kaupunki Armeniapediassa (englanniksi)
Valle Antila
**Valle Jaakko Antila** (5. huhtikuuta 1882 Kurikka – 26. kesäkuuta 1938 Seinäjoki) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusurakoitsija. Hänen yhtiönsä *Antila ja Kumppanit Oy* tunnetaan parhaiten riippusilloistaan, joita Antila myös itse suunnitteli.

Ura
---

Antila valmistui Helsingin teollisuuskoulun rakennuslinjalta vuonna 1908. Samana vuonna hän teki opintomatkan Ruotsiin ja Norjaan, myöhemmin hän haki oppia vielä Tanskasta ja Venäjältä. Erityisesti Antila perehtyi Norjassa rakennettuihin riippusiltoihin. Vuonna 1909 hän rakensi Isoonkyröön ensimmäisen riippusiltansa, Kyrönjoen ylittävän norjalaistyylisen Perttilän sillan, joka oli myös Suomen ensimmäinen riippusilta. Antila oli jo kahta vuotta aikaisemmin rakentanut isänsä, kunnallisneuvos J. E. Antilan suunnitteleman puukaarisillan Koskenkorvalle.

Antilan yhtiö rakensi nopeaan tahtiin useita riippusiltoja, ja samalla hänen maineensa levisi myös Etelä-Pohjanmaan ulkopuolelle. Esimerkiksi vuonna 1912 valmistui Satakuntaan Kokemäenjoen ylittävä Harjavallan silta ja kolme vuotta myöhemmin Vammaskosken silta Tyrväälle. Vammaskosken silta oli poikkeuksellisesti kivirakenteinen. Siltojen lisäksi tunnetuimpia Antilan toteuttamia rakennuksia on muun muassa Sahakosken voimalaitos (1919) Noormarkunjoessa. Antila rakensi myös useita asuintaloja Helsinkiin, muun muassa Munkkiniemeen ja Kallioon.

Vuonna 1930 Antila matkusti yhdessä poikansa Matin kanssa Dominikaaniseen tasavaltaan, jossa he asettuivat pariksi vuodeksi suomalaisten siirtolaisten perustamaan Viljavakan ihanneyhteisöön. Antilan matkaan vaikutti ilmeisesti 1930-luvun lama.

Antilan toteuttamia siltoja ja rakennuksia
------------------------------------------

Soikan silta Kankaanpään Veneskoskella.
### Siltoja

* Koskenkorvan puukaarisilta, Ilmajoki (1907)
* Perttilän riippusilta, Isokyrö (1909)
* Hiirikosken silta, Vähäkyrö (1910)
* Peuralan silta, Ilmajoki (1910)
* Palonkylän silta, Ilmajoki (1910)
* Jämpsän silta, Toholampi (1910)
* Kauhajoen kirkonkylän silta, Kauhajoki (1911)
* Röyskölän silta, Ilmajoki
* Harjavallan silta, Harjavalta (1912)
* Vammaskosken silta, Tyrvää (1915)
* Soikan silta, Kankaanpää (1918)
* Rautatiesilta Korialla, Elimäki (1923)
* Kaltimon silta, Eno (1924)
* Laitilansalmen silta, Hämeenkyrö (1932)

### Muita rakennuksia ja rakennelmia

* Kauhajoen kunnallissairaala, Kauhajoki (1912)
* Kauhajoen osuusmeijeri, Kauhajoki (1912)
* Ilmajoen museo (yhdessä Aarne Sarvelan kanssa, 1914)
* Sahakosken voimalaitos, Noormarkku (1919)
* Koihnan höyrysaha, Kauhajoki (1922)
* Yyterin meriravintola, Pori (1933)
* Kaukopään tehtaiden uittokanava, Imatra (1935)

Lähteet
-------

* Valle Antilan henkilöhistoria (Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Suomen vanhin riippusilta sai uudet vaijerit  15.8.2012. Yle Pohjanmaa. Viitattu 29.8.2013.
2. ↑  Museo- ja muistomerkkireitti *Ilmajoen museot*. Viitattu 3.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Valle Antila, Rakennusmestari, sillanrakentaja 1882 - 1938, (pdf) J.E. Antilan perilliset -yhdistyksen sivustolla
**Knut Oskar Pihl** (1860 Pohja – 1897) oli suomalainen jalokiviseppämestari, joka työskenteli Fabergén alaisuudessa Moskovassa. Pihlin pajassa valmistettiin erityisesti jalokivi- ja kultakoruja.

Nuoruus ja perhe
----------------

Oskar Pihl syntyi Pohjan pitäjässä. Kyläräätäli Johan Gustafin ja Lovisa Pihlin perheeseen syntyi kaikkian yksitoista lasta. Niistä kolme kuoli pieninä. Perheen toimeentulo oli vaikeata, minkä takia Oskar lähetettiin kuusivuotiaana Pietariin menestyneen kelloseppäsetänsä Anders Viktor Pihlin hoidettavaksi. Tämä adoptoi Oskarin mielellään, sillä hän oli itse lapseton ja toivoi pojasta seuraajaansa.

Oskar Pihlistä ei tullut ottoisänsä uran jatkajaa, vaan hänestä tuli jalokiviseppä. Hän pääsi August Holmströmin ja valmistui mestariksi vuonna 1887. Holmström suositteli vielä samana vuonna Pihliä Carl Fabergélle, joka tarvitsi lahjakasta ja taitavaa kultaseppää Moskovan työpajan mestariksi. Pihl sai paikan Fabergélta. Hän meni ennen muuttoansa naimisiin Holmströmin tyttären Fannyn Florentinan kanssa. He saivat liitostaan viisi lasta, joista Almasta ja Oskar Waldemarista tuli korutaiteilijoita.

Lyhyt ura
---------

Pihl sai Fabergélta 2 000 ruplan lainan, minkä turvin hän pystyi perustamaan työhuoneen Moskovaan. Pihlin työpaja työllisti noin 30 kisälliä ja oppipoikaa. Hänen lähin miehensä oli suomalainen Oskar Sewon.

Pihlin pahjassa valmistettiin enimmäkseen jalokivi- ja kultakoruja, mutta jonkin verran myös pieniä taide- ja käyttöesineitä. Siellä valmistettiin tilaustyönä myös suuri rintakoru keisari Nikolai II:lle. Se oli suunniteltu juhlapukuiselle keisarinnalle, ja se oli tehty kullasta ja sen upotukset olivat hopeaa. Sitä koristi lisäksi viisi suorakaiteen muotoista pyörtöhiottua smaragdia, joista suurin oli noin 45 karaattia. Timantteja korussa oli 228, ja niiden paino oli yhteensä 85 karaatia. Koru on sittemmin kadonnut.

Pihl kuoli 37-vuotiaana verenmyrkytykseen. Hänen pajansa toiminta jatkoi sen jälkeen vielä jonkin aikaa. Fabergé lunasti kuitenkin pajan itsellensä.

Lähteet
-------

* Tillander-Godenhielm, Ulla: *Fabergén suomalaiset mestarit*. Helsinki: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-5878-1.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Tillander-Godenhielm, s. 247–248.
2. ↑  Tillander-Godenhielm, s. 250.
3. ↑  Tillander-Godenhielm, s. 249.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Waldemar (Valle) Johannes Sorsakoski**, sukunimi aik. *Lindblad* (22. tammikuuta 1875 Leppävirta – 21. lokakuuta 1931 Viipuri) oli suomalainen teatterinjohtaja.

Sorsakosken vanhemmat olivat sahanhoitaja Johan Adolf Lindblad ja Fredrique Carlstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1894 ja opiskeli Helsingin yliopistossa humanistisia aineita vuoteen 1902 saakka.

Sorsakoski oli Tampereen Teatterin johtajana 1916–1917, Kansallisteatterin toisena johtajana 1917–1919, Suomen Maaseututeatterin johtajana 1920–1926, Savon Näyttämön johtajana 1930 ja viimeksi musiikkiopiston opettajana Viipurissa 1931.

Suomennetut näytelmät
---------------------

Näytelmäsuomennoksia on käsikirjoituksina Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun kirjastossa ja Kansalliskirjastossa.

* Emile Fabre, *Raha* (*L'argent*)
* Stanisław Przybyszewski, *Lunta*: 4-näytöksinen draama
* Alexandre Bisson, *Tuntematon nainen*: 5-näytöksinen näytelmä (*La femme X*)
* Bernard Shaw, *Sankareita*: antiromanttinen huvinäytelmä kolmessa näytöksessä (*Arms and the man*)
* Pierre Wolff, *Kielletty rakkaus*: 3-näytöksinen näytelmä (*L'amour defendu*)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Valle Sorsakoski. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Tampereen Teatterin teatterinjohtajat (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Salonsaaren työväentalo** oli Asikkalan kunnan Salonsaaressa sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Salonsaaren työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talon yhdistys hankki vuosien 1912 ja 1915 välillä: vuonna 1912 se ilmoitti SDP:n puoluetilastoon, ettei omistanut taloa, mutta vuonna 1915 talo oli olemassa. Yhdistyksen jäsenmäärä oli vuonna 1912 vain seitsemän ja vuonna 1915 kuusi. Myöhemmin se nousi hieman ja vaihteli 10–15 vaiheilla. Sisällissodan jälkeen yhdistyksen sisällä oli kiistaa sosialidemokraattien ja kommunistien kesken, mutta yhdistys jäi sosialidemokraattiseksi.

Vuonna 1931 talolla aloitettiin luento- ja opastuskursseja, pääaineina kirjanpito ja järjestötehtävät. Kyseisenä vuonna yhdistyksen toiminnan kuvailtiin olevan "vaatimatonta, mutta moitteetonta". Talo taas oli "paikkakunnan oloihin katsoen tyydyttävä". Talon tai yhdistyksen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivisalo, Väinö: *Työväenliike Etelä-Hämeessä 1906–1931*. Hämeen eteläinen sos.dem. piiritoimikunta, 1931.
2. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1912  1913. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 14.11.2022.
3. ↑  Matti Turkkila (toim.): SDP:n puoluetilasto 1915  1916. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 14.11.2022.
4. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  19.6.1928, no 70. Viitattu 14.11.2022.
5. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  31.1.1931, no 20. Viitattu 14.11.2022.
**Timo Antti Laurinpoika Kirves** (30. joulukuuta 1939 Espoo – 18. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen lehti- ja mainosvalokuvaaja.

Timo Kirves ansaitsi rahat ensimmäiseen kameraansa soittamalla klarinettia ravintolayhtyeissä. Valokuvausharrastus sai hänet jättämään opintonsa Kauppakorkeakoulussa.

Timo Kirves oli yksi seitsemästä Finnseven-ryhmän valokuvaajasta 1960-luvun jälkipuoliskolla. Finnsevenin muut jäsenet olivat C. G. Hagström, Olavi Kaskisuo, Aulis Nyqvist, Kristian Runeberg ja Seppo Saves sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt. Sen jälkeen Kirves toimi 1970–78 valokuvaajana mainostoimisto Erva-Latvalassa.

Vuodesta 1963 lähtien Timo Kirves kuvasi muun muassa *Anna*-lehdelle, *Suomen Kuvalehdelle*, *Kotiliedelle*, *Helsingin Sanomille* ja *Hufvudstadsbladetille*. Huomattava osa hänen tuotannostaan 1970-luvun lopulle saakka oli muotikuvausta vaateyrityksille. Asiakkaina olivat mm. Kuusinen, Teiniasu, Valioasu, Suomen Sotilaspukimo, Friitala ja Hagström.

1990-luvulta lähtien Timo Kirves toimi kuvaamisen ohessa valokuvaajien ja muiden graafisen alan ammattilaisten opettajana.

Timo Kirves oli säveltäjä Jean Sibeliuksen tyttärentyttärenpoika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Timo Kirves: Sivupoluilla-valokuvanäyttely Luova.fi Galleriassa 16.10.–15.11.2013 (Arkistoitu – Internet Archive) Luova.fi. Viitattu 29.1.2014.
2. 1 2  Kanerva, Arla: Valokuvaaja Timo Kirves on kuollut – Ihmisrakas kuvaaja erikoistui varsinkin suomalaisiin muusikoihin *Helsingin Sanomat*.  19.5.2021. Viitattu 19.5.2021.
3. ↑  Sibeliuksen lahjakas suku: "Hankin kamerarahat soittamalla", Iltalehti 11.2.2008. Viitattu 29.1.2014.
4. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat: Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 142. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
5. ↑  Ingo Forsberg, Finnsevenin oppilas  2007. Laterna Magica.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 10.10.2013.
6. ↑  Hakkarainen, Erkki – Kähkönen, Tapio – Turpeinen, Tuomo: *Maailma on täynnä ideoita: Erva-Latvala Oy:n perustamisen taustaa, tapahtumia vuodesta 1925 ja nykyisyyttä 1980-luvun alussa*, s. 197. Helsinki: Erva-Latvala Oy, 1984. ISBN 951-99607-0-8.
7. ↑  Salo (2005), s. 146.

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Kirveen muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Calin kartelli** oli huumekartelli joka toimi Kolumbian eteläosissa Calin kaupungin ympäristössä. Sen perustivat Rodríguez Orejuelan veljekset, Gilberto ja Miguel, ja José Santacruz Londoño, joka tunnetaan myös nimellä "Chepe". He irrottautuivat omaksi ryhmäkseen Pablo Escobarin Medellínin kartellista 1980-luvun lopulla, kun heihin liittyi Hélmer Herrera, joka tunnetaan myös nimellä "Pacho".

Calin kartellin menestys ja kartellien välinen kilpailu vaikutti Medellínin kartellin tuhoon 1990-luvulla. Calin kartellin toimintatavat olivat vähemmän näyttäviä kuin Medellíninin kollegoilla, ja he pyrkivät sijoittamaan huumekaupalla saadut voitot laillisiin yrityksiin. Calin kartelli hyökkäsi etenkin Escobaria vastaa. Se teki yhteistyötä Kolumbian ja Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa ja perusti omat erikoisjoukot nimeltä PEPES (People Against Pablo Escobar), joiden tehtävänä oli tuhota Escobar.

Kartellilla oli yhteyksiä brittiläisiin palkkasotureihin, liittolaisia eri maissa, lukemattomia vakoojia ja ilmiantajia hallituksen joukoissa, ja sen laaja tiedustelu- ja valvontaverkosto kattoi koko Calin kaupungin. Kartellia verrattiin venäjän KGB:hen ja yhdysvaltalainen DEA kutsui sitä nimellä "historian tehokkain rikollisjärjestö", myöhemmin lempinimellä "Cali-KGB".

Toimintansa huipulla Calin kartellin on sanottu hallinneen 90 prosenttia maailman kokaiinin markkinoista ja olleen suoraan vastuussa kokaiinin markkinoiden kasvusta Euroopassa, 1990-luvun puolivälissä kartelli oli miljardien dollarien yritys.

Vuonna 2014 Yhdysvaltojen hallitus ilmoitti että Calin kartelli oli lopulta tuhottu kokonaan. Gilberto ja Miguel Rodríguez Orejuela oli tuomittu kymmeniksi vuosiksi vankeuteen. Oikeudenkäynnin yhteydessä he luovuttivat Kolumbian hallitukselle 2,1 miljardilla dollarilla huumekaupalla saatua omaisuutta eri puolilla maailmaa.

Katso myös
----------

* Kolumbian huumekartellit
* Medellínin kartelli
* Meksikon huumesota

Lähteet
-------

1. ↑  The Colombian Cartels *PBS Frontline*. Viitattu 6.8.2016.
2. ↑  U.S. declares victory over Cali cartel *CNN*.  2014. Viitattu 6.8.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cali Cartel
**Knut Leonard Nylander** (8. lokakuuta 1839 Oulu – 18. syyskuuta 1886 Bogskär) oli Valtionrautateiden arkkitehti. Nylanderin isä Anders oli tunnettu oululainen tervaporvari, jonka muita lapsia ovat muun muassa kasvitieteilijä William Nylander ja taidemaalari Oskar Nylander.

Nylander lähti Oulusta Hämeenlinnaan 1857, jossa kouluttautui arkkitehdiksi lääninarkkitehti Carl Albert Edelfeltin oppilaana. Edelfeltin johdolla suunniteltiin Suomen ensimmäisten rautateiden rakennukset. Nylander on suunnitellut Riihimäen–Pietarin rautatien rautatien pienemmät asemarakennukset. Todennäköisesti Nylander on suunnitellut myös rataosien Hämeenlinna–Tampere, Turku–Toijala, Tampere–Haapamäki–Seinäjoki–Vaasa sekä Seinäjoki–Oulu asemarakennukset. Näitä piirustuksia ei kuitenkaan ole signeerattu. Myöhemmin piirustuksia on käytetty rakennettaessa asemarakennuksia Savon radalle ja Tampere–Pori-radalle. Nylander toimi valtionrautateiden rataosaston ensimmäisenä arkkitehtina vuosina 1876–1878.

Rautatierakennusten lisäksi Nylander suunnitteli joitakin taloja ja kirkkoja sekä toimi useiden majakoiden rakennustöiden valvojana. Hän kuoli onnettomuudessa Bogskärin majakan rakennustyömaalla syyskuussa 1886.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Strang, Marttu: Knut Leonard Andersinpoika Nylander *GeneaNet*. Viitattu 3.6.2012.
2. 1 2 3 4  Mäkelä, Riitta ja Vilpa, Erkki: Lahjakasta sukua. (Sunnuntai -liite) *Kaleva*, 3.6.2012, s. 14–15. Oulu:  Kaleva Oy.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Knut Nylander** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Knut Gustaf Fabian Kangas** (11. toukokuuta 1883 Oulu – 25. toukokuuta 1941 Kuopio) oli suomalainen työväenliikkeessä vaikuttanut säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hänen tunnetuin työnsä on kappaleen *Taistojen tiellä* sanoitus.

Elämä
-----

Kankaan vanhemmat olivat siltavahti Heikki Kangas ja Maria Korpi. Hän lauloi nuoruudessaan oululaisessa mieskuoro Oraassa. Musiikin alalle hän kouluttautui pääasiassa itseopiskelulla, mutta tultuaan Helsinkiin tullimieheksi vuonna 1911 hän täydensi musiikin opintojaan Helsingin musiikkiopistossa ja Helsingin lukkari- ja urkurikoulussa. Hän myös lauloi kuorossa ja toimi ravintola- ja elokuvamuusikkona. Myöhemmin 1930-luvulla Kangas johti OTK:n mieslaulajia. 

Pasifistina Kangas ei osallistunut Suomen sisällissotaan, mutta oli punaisten kansanvaltuuskunnan alaisen tullineuvoston jäsenenä ja pakeni sodan jälkeen Pietariin kahdeksi vuodeksi. Palattuaan Suomeen hänet tuomittiin maanpetturuudesta, mutta korkein oikeus lievensi vankeustuomion ehdolliseksi. Kangas joutui kiertämään paikkakunnalta toiselle, koska ei onnistunut hankkimaan vakituista työpaikkaa. Monet hänen työnantajistaan olivat työväenjärjestöjä. Hän oli sosiaalidemokraatti, mutta tuli toimeen myös työväenliikkeen vasemman laidan kanssa. Viimeisimmäksi jääneessä työpaikassaan Kuopiossa hän kuoli astmakohtaukseen.

Kangas sävelsi yli 50 teosta, joista suurin osa on kuorolauluja, mutta joukossa on myös yksinlauluja ja orkesteriteoksia, joista pääosa on orkesterisarjoja. Hänen on kerrottu opiskelleen Pietarin-vuosinaan Aleksandr Glazunovin johtamassa Pietarin konservatoriossa. Kangas piti konsertit 1930-luvulla Oulussa ja Helsingissä. Hän kirjoitti musiikista varsinkin Suomen Työväen Musiikkiliiton *Työn Sävel* -lehteen. Kankaan laulunsanoituksissa on sanottu olleen yhtymäkohtia hänen ystävänsä Yrjö Kallisen ajatteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kurkela, Vesa: "Knut Kangas", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 769–770. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Virpi Kari (toim.): *Työväen laulukirja*, s. 11, 62–63. F-kustannus, Helsinki 2007.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Saloninuksen lyöttämä *Antoninianus*-kolikko. Hänen nimensä kokonaisuudessaan keisariksi julistautuessaan oli Imperator Caesar Cornelius Licinius Saloninus Valerianus Pius Felix Invictus Augustus (suom. *Ylipäällikkö Caesar, Cornelius Licinius Saloninus Valerianus, hurskas, menestyksekäs, voittamaton Augustus*).
**Publius Licinius Cornelius Valerianus Saloninus** (noin 242 – syksy 260) oli Rooman keisari Gallienuksen ja hänen vaimonsa Cornelia Saloninan toiseksi vanhin poika. Hän oli syntynyt noin vuonna 242, mutta hänen elämästään ennen vuotta 258 ei tiedetä juuri mitään. Kun Gallienuksen vanhin poika Valerianus II kuoli vuonna 258, Gallienus nimitti noin 16-vuotiaan Saloninuksen seuraajakseen (*caesar*) ja lähetti tämän Colonia Agrippinan kaupunkiin Germania Inferiorin provinssiin yhdessä pretoriaaniprefekti Silvanuksen kanssa. Gallienus taas lähti taistelemaan alemanneja ja gootteja vastaan. 

Kesällä 260 Gallienuksen isä ja kanssahallitsija Valerianus joutui persialaisten vangitsemaksi. Kaappauksen jälkeisessä sekasorrossa ilmestyi monia kapinoita ympäri valtakuntaa. Galliassa Germania Inferiorin maaherra Postumus yritti jakaa frankeilta saadun sotasaaliin sotilailleen, mutta Silvanus ja Saloninus eivät hyväksyneet tätä. Tällöin Postumuksen sotilaat suuttuivat ja huusivat komentajansa keisariksi. Postumuksen armeija hyökkäsi Silvanuksen joukkoa vastaan ja piirittivät Colonia Agrippinan, minne Silvanus ja Saloninus olivat paenneet. Saloninus yritti saada kaupungin joukkojen ja asukkaiden tuen puolelleen julistamalla itsensä keisariksi (*augustus*) ja lyöttämällä kolikoita juhlistamaan tätä. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja monen viikon piirityksen jälkeen turhautuneet kaupungin asukkaat päättivät ottaa asian omiin käsiinsä ja murhasivat Silvanuksen ja Saloninuksen, jonka jälkeen he avasivat porttinsa Postumuksen joukoille. Gallienus, jolla oli tuolloin kiireitä lukuisten vihollisten ja vallananastajien kanssa Tonavalla, ei pystynyt tekemään mitään piiritettyjen hyväksi.

Lähteet
-------

* Jona Lendering: Gallienus Livius.org.  Arkistoitu 29.1.2013. Viitattu 25.2.2009. (englanniksi)
* Richard D. Weigel: Valerian (A.D. 253-260) and Gallienus (A.D. 253-268)  3.8.1998. De Imperatoribus Romanis: An Online Encyclopedia of Roman Emperors. Viitattu 25.2.2009. (englanniksi)
* Alaric Watson: *Aurelian and the third century*, s. 33–35. Routledge, 1999. ISBN 0-415-07248-4. (englanniksi)
* Smith, William: *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, s. 699. Osa III. Boston: Little, Brown and Company, 1849. Teoksen verkkoversio.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saloninus**.
**Timo Keränen** on suomalainen pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä kaudet 1990-2000 ja edusti koko uransa Oulun Lippoa. Keränen voitti urallaan kaksi SM-kultaa kausina 1994 ja 1998, yhden SM-hopean kaudella 1995 ja kaksi SN-pronssia kausina 1993 ja 2000. Keränen pelasi urallaan kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1992 ja 1994-1999. Kaudella 1995 Keränen voitti etenijäkuninkuuden 52:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi ulkokentällä kakkosvahtina. Keränän pelasi urallaan 299 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 85 tavallista juoksua, toi 379 juoksua ja keräsi 1577 kärkilyöntiä. Keränen pelasi urallaan 15 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi neljä tavallista juoksua, toi 16 juoksua ja keräsi 65 kärkilyöntiä.

Timo Keräsen poika, Toni Keränen, on keihäänheittäjä. Keränen on toiminut poikansa valmentajana.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Isä pesäpallotähti, SM-kultaa sataselta, yhdeksän metriä Pitkämäkeä edellä – tällainen on keihään suurlupaus Toni Keränen