recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kiiltokäki (*Chrysococcyx lucidus*)
**Leo Joseph** (s. 22. lokakuuta 1958 Adelaide) on australialainen lintujen evoluutioon perehtynyt lintutieteilijä.

Joseph on Australian National Wildlife Collectionin päällikkö ja tutkimusjohtaja ja ANWC Foundationin hallituksen jäsen. Josephin mielenkiinnon kohteena on lintujen evoluutiobiologia, erityisesti systematiikka, Australian ja neotrooppisen alueen linnuston ekologia ja eliömaantiede, fylogenia ja suojelu. Hän tutkii Australian yleisimpiä lintulajeja, etenkin smaragdikäkiä (*Chrysococcyx*).

Joseph valmistui Adelaiden yliopistosta 1979, ja väitteli filosofian tohtoriksi Queenslandin yliopistosta 1994. Hänen väitöskirjansa käsitteli Itä-Australian sademetsien lintujen evoluutota ja monimuotoisuutta molekulaarisella tasolla (*A molecular approach to species diversity and evolution in eastern Australian rainforest birds*). Joseph teki väitöksen jälkeen tutkimusta Unversidad de la Republicassa Uruguayssa vuosina 1994–1997, tutkimus käsitteli eteläamerikkalaisten rantalintujen fylogeniaa, muuttokäyttäytymistä ja yhteisön rakennetta (*Phylogeny, evolution of migration and population structure in South American migratory shorebirds*). Tämän jälkeen hän toimi Philadelphian luonnontieteiden akatemian lintuosaston johtajana Yhdysvalloissa seitsemän vuotta, kunnes palasi Australiaan 2005.

Lähteet
-------

1. ↑  Joseph, Leo George (1958 - ) *Encyclopedia of Australian Science and Innovation*.  8 February 2001. Viitattu 8.9.2022. (englanniksi)

* CSIRO (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* ORCID
* Publons
* ResearcherID

 |

 |
**Pekka Jokinen** (s. 1961) on luonnonvarapolitiikan professori Itä-Suomen yliopiston historia- ja maantieteiden laitoksessa. Hän on suorittanut valtiotieteiden tohtorin tutkinnon ympäristösosiologian alalta Turun yliopistossa 1995. Väitöskirja käsitteli suomalaista maatalouden ympäristöpolitiikkaa ajanjaksolla 1970–1994.

Ura
---

Pekka Jokinen on vuodesta 1989 alkaen ollut tutkijana Turun yliopistossa, erikoistutkijana Turun kauppakorkeakoulussa sekä yliassistenttina, vanhempana tutkijana ja professorina Tampereen yliopistossa. Vuodesta 2008 Jokinen on työskennellyt Joensuun yliopiston (sittemmin Itä-Suomen yliopiston) ja Suomen ympäristökeskuksen yhteisenä luonnonvarapolitiikan professorina. Jokinen on Turun yliopiston (ympäristösosiologia, 1997 alkaen) ja Tampereen yliopiston (ympäristöpolitiikka, 1998 alkaen) dosentti.

Asiantuntemus
-------------

Pekka Jokisen tutkimuksen ja asiantuntemuksen ala on yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus, erityisesti ympäristö- ja luonnonvarapolitiikka. Hänen nykyisten tutkimushankkeidensa aiheita ovat ympäristöpolitiikan instituutiot, sääntelymallit ja verkostot, maaseudun monitasoinen ympäristöhallinta, luonnonvarat ja rakennemuutos sekä ekosysteemipalvelut. Jokisen julkaisuluettelossa on 125 nimekettä, ja hän on pitänyt 50 esitelmää kansainvälisissä konferensseissa.

Julkaisut (valikoima)
---------------------

* Hiedanpää, J. & Jokinen, A. & Jokinen, P. (2011): Making sense of the social: human-nonhuman constellations and the wicked road to sustainability. Sustainability: Science, Practice, Policy 7.
* Jokinen, P. & Kupsala, S. & Vinnari. M. (2011): Consumer Trust in Animal-Farming Practices – Exploring the High Trust of Finnish Consumers. International Journal of Consumers Studies 35.
* Jokinen, P. & Järvelä, M. & Huttunen, S. & Puupponen, A. (2008): Experiments of Sustainable Rural Livelihood in Finland. International Journal of Agricultural Resources, Governance and Ecology 8(3), 211-228.
* Haila, Y. & Jokinen, P. (toim.) (2001). Ympäristöpolitiikka – mikä ympäristö, kenen politiikka. Vastapaino: Tampere.
* Jokinen, P. (2000): Europeanisation and Ecological Modernisation: Agri-Environmental Policy and Practices in Finland. Environmental Politics Vol. 9(1), 138-167.

Lähteet
-------

* Pekka Jokinen
* Uef.fi[vanhentunut linkki]

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anton Vilhelm Jokinen** (käytti Saksassa peitenimeä **Jochims**), (17. tammikuuta 1883 Vihti – 3. tammikuuta 1950 Hampuri) oli suomalainen gruppenführer (saksalainen sotilasarvo). Hänen vanhempansa olivat nahkuri Karl Vilhelm Jokinen ja Maria Eufrosyne Kaarlentytär (Nummenranta). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Frieda Meyerin kanssa. Jokinen kävi neljä luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua.

Jääkäriaika
-----------

Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Jokinen toimi liikealalla Hampurissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Pfadfinder-kurssiin 7. huhtikuuta 1915, josta hänet siirrettiin juuri perustettuun Kuninkaalliseen Preussin 27. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet edelleen siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin työkomennukselle 1. toukokuuta 1916. Hänen jääkäriaikanaan saamansa ylennykset olivat ylennys hilfsgruppenführeriksi 6. marraskuuta 1915 ja gruppenführeriksi 1. maaliskuuta 1916.

Jääkäriajan jälkeen
-------------------

Lomautuksensa jälkeen hän siirtyi liikemieheksi ensin Hampuriin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin, mistä palattuaan hän työskenteli Hampurin pääkonsulinvirastossa vuosina 1932–1934, mistä hän siirtyi vartiopäälliköksi Glindeniin ammusvarikon ja oli tehtävässä aina vuoteen 1943 saakka. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi Hampurissa tulkkina liittoutuneiden ja saksalaisten välillä aina hän kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Trittaun hautausmaalle Hampuriin.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975
Hans Löhrlin tutkimuskohde kattohaikara
**Hans Löhrl** (25. toukokuuta 1911 Stuttgart - 26. kesäkuuta 2001 Egenhausen, Schwarzwald) oli saksalainen lintutieteilijä ja käyttäytymistutkija.

Löhrl opiskeli biologiaa ja geologiaa Tübingenin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Münchenin yliopistosta, väitöksen aiheena oli paikallisten pikkujyrsijöiden ja päästäisten ekologia ja fysiologia (*Ökologische und physiologische Studien an einheimischen Muriden und Soriciden*). Tämän jälkeen Löhrl tutki lintuja sekä Rossittenin lintuasemalla että yksityisellä Radolfzellin lintuasemalla Mettnaussa. Vuosina 1957–1962 Löhrl johti Baden-Württembergin valtiollista linnustonsuojelulaitosta (Staatliche Vogelschutzwarte) Ludwigsburgissa, ja 1962–1976 Max Planck -instituutin Radolfzellin lintuasemaa. Hän toimi Saksan lintutieteellisen yhdistyksen (DO-G) varapuheenjohtajana 1971–1979. Vuonna 1981 DO-G myönsi hänelle kunniajäsenyyden, ja American Ornithologists' Union (AOU) vuonna 1989.

1930-luvulta alkaen Löhrl tutki pääasiassa vuoriuunilinnun, kattohaikaran ja harmaahaikaran elämää ja muuttoa. Myöhemmin hän tutki myös pähkinänakkelia, tiaisia, kalliokiipijää, haarapääskyä, punarintaa, sepelsieppoa ja käkeä.

Löhrl julkaisi yksitoista kirjaa, 296 tieteellistä artikkelia ja 111 kansantajuista kirjoitusta.

Aiheesta muualla
----------------

* Hans Löhrl julkaisuluettelo (saksaksi)
* Radolfzellin lintuasema (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Kubatšin vanhaa osaa, huipulla puolustustorni.
**Kubatši** (ven. Кубачи́) on kaupunkimainen taajama Dagestanin Dahadajevin piirissä Venäjällä. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2009).

Taajaman asukkaat puhuvat dargin kielen kubatšin murretta, jota toisinaan pidetään itsenäisenä kielenä. Virallisesti kubatšilaiset ovat dargeja, mutta eräät tutkijat katsovat heidän olevan erillinen kansa. 400–900-luvuilla Kubatšin kylä oli yksi Kaukasian koillisosan keskuksista. Sen asukkaista käytettiin iranilaista nimitystä *zirihgeranit* "panssaripaidan tekijät". Sama merkitys on myöhemmällä turkkilaisella nimityksellä *kubatši*. 500-luvulta lähtien kylä maksoi veroa Persialle. Vuosina 738–739 sen valloittivat arabit ja vuonna 1396 Timur Lenkin joukot. 1200–1300-lukujen vaihteessa asukkaat kääntyivät muslimeiksi.

Kubatšin vanha osa on tyypillinen suuri vuoristokylä. Sen kivirakennukset on pystytetty vuorten etelärinteiden terasseille ahtaasti kylän puolustusta silmällä pitäen. Nähtävyyksiin kuuluu kaksi osittain säilynyttä puolustustornia, Dagestanin ainoa pelkästään naisille tarkoitettu moskeija sekä rakennuksia koristavat reliefit. 1960-luvulta lähtien taajama on laajentunut huomattavasti.

Kubatši on yksi Dagestanin käsityötaiteen keskuksista. Sen asukkaat olivat kuuluisia aseseppiä jo varhaisella keskiajalla. 1700–1800-luvuilla korkealle tasolle kohosivat kultasepän- ja metallityöt sekä kiven, puun ja luun käsittely. Vuodesta 1923 lähtien taajamassa on toiminut hopea-astioita ja koruja valmistava taidekäsityöyritys.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 18.9.2010. (venäjäksi)
2. ↑  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 212. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
3. 1 2  *Narody Rossii: entsiklopedija*, s. 213. Moskva: Bolšaja Rossijskaja entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-082-7.
4. ↑  Markovin, V.I.: *Dorogami i tropami Dagestana*, s. 157–159. Moskva: Iskusstvo, 1974.
5. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 13*, s. 545. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.

Aiheesta muualla
----------------

* Kubatšin taajamalle omistettu sivusto (venäjäksi)
**Karl Haas** (6. joulukuuta 1913 Speyer, Saksa – 6. helmikuuta 2005 Royal Oak, Michigan, Yhdysvallat) oli Yhdysvalloissa vaikuttanut musiikintutkija ja pianisti, joka isännöi päivittäistä radio-ohjelmaa *Adventures in Good Music*. Ohjelma sai alkunsa vuonna 1959 Detroitissa, se pääsi syndikointiin 1970-luvulla ja jatkui aina vuoteen 2003 asti. Ohjelma oli eräs kuunnelluimpia klassisen musiikin ohjelmia maailmassa ja voitti useita palkintoja muun muassa kaksi Peabodya. Haas itse nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1997.

Natseja Saksasta pakoon vuonna 1936 lähtenyt Karl Haas perusti 1944 *Chamber Music Society of Detroit*in ja johti 1967–1971 Michiganissa sijaitsevaa nuorten muusikkojen koulutuskeskusta *Interlochen Center for the Arts*ia.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Muistokirjoitus Washington Postissa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Willard Huyck** on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, joka on tullut tunnetuksi työstään elokuvan tekijä George Lucasin kanssa. He tutustuivat 1960-luvulla opiskellessaan elokuvantekoa ja kuuluivat molemmat *The Dirty Dozen* (suom. *Likainen tusina*) nimiseen nuorten elokuvaajien ryhmään.

Huyck teki yhdessä Gloria Katzin ja Lucasin kanssa käsikirjoituksen elokuvaan *Svengijengi '62*, josta he saivat Oscar-ehdokkuuden. Ryhmä työskenteli yhdessä myös elokuvan *Indiana Jones ja tuomion temppeli* -käsikirjoituksen parissa. Lucasin kanssa yhteistyössä syntyi myös Huyckin ohjaama *Howard – uuden ajan sankari* (*Howard the Duck*), joka oli suuri taloudellinen pettymys.

Elokuvat
--------

Huyck työskenteli elokuvissa sekä käsikirjoittajana että ohjaajana, joskus molemmissakin tehtävissä.

* *Tankki täyteen!* (*The Devil's 8*, 1968) – Käsikirjoitus
* *Svengijengi '62* (*American Graffiti*, 1973) – Käsikirjoitus
* *Viskiseikkailu Lucky Ladyllä* (*Lucky Lady*, 1975) – Käsikirjoitus
* *Rankat kielikurssit* (*French Postcards*, 1979) – Ohjaus
* *Indiana Jones ja tuomion temppeli* (*Indiana Jones and the Temple of Doom*, 1984) – Käsikirjoitus
* *Täydellinen ase* (*Best Defense*, 1984) – Ohjaus
* *Howard – uuden ajan sankari* (*Howard the Duck*, 1986) – Ohjaus, käsikirjoitus
* *Murha suorassa lähetyksessä* (*The Radioland Murders*, 1994) – Käsikirjoitus

Lähteet
-------

1. ↑  Elokuvat, joissa henkilö on esiintynyt/työskennellyt (8 kpl)

Aiheesta muualla
----------------

* Willard Huyck Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Udo Zimmermann, vuonna 2006.
**Udo Zimmermann** (6. lokakuuta 1943 Dresden – 22. lokakuuta 2021) oli saksalainen säveltäjä.

Zimmermann oli vuosina 1954–1962 Dresden Kreuzchorin jäsen. Hän opiskeli Dresdenin konservatoriossa säveltämistä, orkesterin johtamista ja laulamista. Hänet valittiin vuonna 1970 Dresdenin Semperoperin dramaturgiksi. Sitä ennen hän oli toiminut Walter Felsensteinin avustajana Komische Oper Berlinissä. Dresdenissä Zimmermann perusti Studio Neue Musikin, josta kehittyi Dresdenin nykymusiikin keskus ja edelleen vuonna 2004 Europäisches Zentrum der Künste Hellerau. Zimmermann timi Helleraun taiteellisena johtajana 2004–2008.

Leipzigin oopperan taiteellisena johtajana Zimmernmann toimi vuodet 1990–2000. Ooppera sai tuolloin kansainvälistä mainetta monien maailmanensi-iltojensa ansiosta. Oopperatalossa ensiesitettiin muun muassa Karlheinz Stockhausenin, Dieter Schnebelin ja Hörg Herchetin tuotantoa. Vuonna 1993 Leipzigin ooppera sai vuoden oopperatalon tittelin. Zimmermann jatkoi Leipzigista Deutsche Oper Berliniin taiteelliseksi johtajaksi, jona hän toimi 2001–2003. Vuonna 2008 Zimmermannista tuli Saksin taideakatemian puheenjohtaja. Baijerin radion musica viva -konserttisarjan taiteellisena johtajana hän toimi 1997–2011, jolloin hän oli vastuussa melkein 200 maailmanensi-illan tuotannosta.

Hän sävelsi lukuisia oopperoita, joita ovat *Levins Mühle* (1972), *Der Schuhu und die fliegende Prinzessin* (1976), *Die wundersame Schustersfrau* (1981) ja *Weiße Rose* (1985). Hänen muita teoksiaan ovat *Sinfonia come un grande Lamento* (1977) ja *Pax Questuosa (Der klagende Friede)* (1982) solisteille, kolmelle kuorolle ja orkesterille.

Zimmermann oli Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen. Hän sai vuonna 1993 Bundesverdienstkreuzin (1. luokka). Hän oli myös Ordre des Arts et des Lettresin upseeri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  In memoriam Udo Zimmermann Deutsche Oper Berlin. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3  NEOS: Udo Zimmermann
3. ↑  AllMusic: Udo Zimmermann

Aiheesta muualla
----------------

* Operone.de: Udo Zimmermann (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Jorge López Marco** eli **Tote** (s. 23. marraskuuta 1978 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Hérculesia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Tote pelasi nuoruusvuosinaan Atlético Madridin sekä Real Madridin junioriakatemioissa, joista jälkimmäiseen hän siirtyi vuonna 1993. Hän pelasi pääosin Real Madridin reservijoukkueessa, kunnes 8. toukokuuta 1999 hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa ottelussa Real Sociedadia vastaan.

Vietettyään kauden 1999–2000 lainalla portugalilaisseura Benficassa, hän palasi Madridiin kaudeksi 2000–2001 ja onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa edustusjoukkueen kokoonpanossa. Tästä huolimatta peliaika jäi kuitenkin hyvin vähäiselle kauden aikana, vain kolme ottelua. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Tote siirtyi lainasopimuksella Valladolidiin, joka pelasi myös maan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 16. syyskuuta 2001 ottelussa Málagaa vastaan. Kuukausi myöhemmin hän merkautti hattutempun ottelussa Athletic Bilbaota vastaan.

Kaudella 2002–2003 hän pelasi ainoastaan yhden ottelun madridilaisseurassa. Seuraavana kesänä 2003 hän teki viisivuotisen sopimuksen Betisin kanssa. Loukkaantumiset haittasivat kuitenkin hänen aikaansa sevillaisseurassa, ja lopulta tammikuussa 2005 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella naapuriseura Málagaan.

Pelattuaan kauden 2005–2006 Valladolidissa, hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Segunda Divisiónissa pelanneeseen Hérculesiin. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 35 ottelua ja teki niissä neljä maalia, kun alicantelaisseura nousi Primera Divisióniin.

Lähteet
-------

1. ↑  Tote and Contreras agree Betis moves UEFA. Viitattu 19.9.2010. (englanniksi)
2. ↑  Tote missing for a month UEFA. Viitattu 19.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toten esittely Hérculesin kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
* Toten tilastot BDFutbol -sivustolla (englanniksi)
**Poljot** (PO Poljot) (ven. Производственное объединение «Полёт», *Proizvodsvennoje objedinenije "Poljot"*) oli Siperian Omskissa toiminut neuvostoliittolainen avaruusteknologiayhtiö. Se jatkoi toimintaansa Venäjällä itsenäisenä yrityksenä vuoteen 2007 asti, jolloin se fuusioitiin Hrunitševiin. PO Poljotin merkittävin tuote on ollut Kosmos-3M-kantoraketti. 

Yhtiö on valmistanut Kosmos-3M-raketteja vuodesta 1969 alkaen. Poljot kehitti paikannussatelliitteja kuten Nadeždan, Parusin ja 1980-luvulla GLONASSin.

Ilmailusektorilla yhtiö valmisti Antonov An-3-, Antonov An-70- ja Antonov An-72 -lentokoneita.

Poljot osana jatkaa Hrunitševia URM-1-rakettivaiheen valmistamista Angara-kantorakettiin. Se ottanee valmistettavaksi Briz-KM-rakettivaiheen.

Saksalainen OHB-avaruusteknologiayhtiö välittää Kosmos-3M-laukaisuja länsimaihin.

Lähteet
-------

1. ↑   the Enterprise|publisher=PC Polyot|accessdate=2009-07-20
2. ↑   vehicle "Kosmos-3M"|publisher=PC Polyot|accessdate=2009-07-20
3. ↑  Harvey, Brian, The Rebirth of the Russian Space Program, Springer, 2007
4. ↑   production|publisher=PC Polyot|accessdate=2009-07-20
5. ↑   Launch Vehicle|last=Zak|first=Anatoly|publisher=Russianspaceweb.com|accessdate=2009-07-20

Aiheesta muualla
----------------

* Khrunitsevin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Antonio Barragán Fernández** (s. 12. kesäkuuta 1987, Pontedeume, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisiä ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

Seurajoukkueura
---------------

Barragán siirtyi 18-vuotiaana Sevillan junioreista Liverpooliin vuonna 2005. Hän pelasi lähes koko kauden 2005–2006 Liverpoolin reservijoukkueessa, tehden yhden esiintymisen edustusjoukkueessa Mestarien liigan karsintaottelussa TsSKA Sofiaa vastaan. Hänestä tuli samalla nuorin ulkomaalaispelaaja, joka on pelannut Liverpoolin edustusjoukkueessa.

Kauden jälkeen hän palasi Espanjaan ja teki 4. elokuuta 2006 viisivuotisen sopimuksen Deportivo La Coruñan kanssa. Galicialaisseura maksoi Barragánista 1 miljoonan euron siirtokorvauksen. Liverpoolilla oli myös takaisinosto-oikeus häneen 2 miljoonalla eurolla vuoteen 2008 mennessä.

Kauden 2006–2007 Barragán aloitti hyvin ollen avauskokoonpanossa ensimmäisissä kahdeksassa pelissä. 1. lokakuuta 2006 hän teki ensimmäisen maalinsa kotiottelussa Real Sociedadia vastaan.

Seuraavalla kaudella hän kilpaili pelipaikastaan veteraanipuolustaja Manuel Pablon kanssa, kunnes huhtikuussa 2008 hän loukkasi polvensa ja joutui näin olemaan koko loppukauden sivussa.

Tammikuussa 2009 hän vapautui sopimuksestaan. Myöhemmin saman vuoden kesänä hän teki kolmivuotisen sopimuksen Valladolidin kanssa.

Kesällä 2011 Barragán siirtyi Valenciaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Barragán se rompe parcialmente la rodilla y encara ocho meses de baja La Voz de Galicia. Viitattu 30.1.2010.
2. ↑  "Empiezo un bonito ciclo" Real Valladolid. Viitattu 30.1.2010.
3. ↑  Barragán refuerza el lateral derecho del Valencia Marca. Viitattu 30.8.2011. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Antonio Barragánin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
**Phạm Thanh Nghiên** (s. 1977) on vietnamilainen ihmisoikeusaktivisti.

Phạm Thanh Nghiên tuomittiin Vietnamin virallisen radion Vietnamin äänen mukaan neljän vuoden vankeuteen tammikuussa 2010 "Vietnamin sosialistisen tasavallan vastaisesta propagandasta." Phạm Thanh Nghiên on työskennellyt villakombinaatissa Koillis-Vietnamissa. Hän ryhtyi puolustamaan ihmisoikeuksia sen jälkeen kun Kiinan merivartiosto ampui kahta kiinalaista kalastusvenettä ja yhdeksän kalastajaa kuoli. Vietnamin valtio lupasi omaisille korvaukset, mutta rahojen epäillään ainakin osaksi menneen välikäsille. Phạm Thanh Nghiên perusti internetiin blogin, jossa hän syytti viranomaisia. Hänet pidätettiin syyskuussa 2008. Tuomion perusteena oli ulkomaisten viestimien kanssa tehdyt haastattelut.

Phạm Thanh Nghiên sai 2008 Human Rights Watchin sananvapauspalkinnon neljän muun kirjoittajan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Hakala: Vietnam vangitsee urakalla toisinajattelijoita.  *Helsingin Sanomat*, 30.1.2010, s. B4.
2. ↑  Vietnam jails democracy activist Pham Thanh Nghien *Bbc.co*.  29.1.2010. Viitattu 30.1.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Front Line Defenders
**Antti Viljo Jaakko Aalto** (2. joulukuuta 1921 Rauma – 9. huhtikuuta 1981 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija.

Aalto pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1940 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1945–1947. Hän oli toimittajana ja toimitussihteerinä useissa lehdissä muun muassa Uudenkaupungin Sanomissa ja Kajaani-lehdessä. Aalto oli lisäksi Tutka-lehden päätoimittajana. Aalto oli Oulussa ilmestyneen Jerry Cotton -lehden toimittajana 1961–1968 ja hän käänsi sekä muokkasi uuteen asuun lehdessä julkaistuja tarinoita.

Aalto pakinoi 20 vuoden ajan 1961–1981 Kaleva-lehteen nimimerkillä *Antti*.

Teoksia
-------

* *Oulu*, valokuvat Ari Yrjänä; teksti Antti Aalto. Pohjoinen, Oulu 1977

Lähteet
-------

* Antti Aalto SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Aallon elämäkertatiedot (ReinoRinne.com/omistuskirjoitukset) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jerry Cottonin historia Suomessa
* Teoslista Fennica-tietokannasta

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Von Ungern-Sternberg** (ven. фон Унгерн-Штернберг) on baltiansaksalainen vapaaherrallinen aatelissuku, jonka sukuhaaroja on hyväksytty Venäjän ja Ruotsin aateliin. Baltiassa suvun jäseniä on ollut Eestinmaan, Liivinmaa, Kuurinmaan ja Hiidenmaan ritarihuoneissa.

Suvun vanhin tunnettu esi-isä on Joannes dictus de Ungaria, joka mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1251. Hänen jälkeläisensä yhdeksännessä polvessa, Jürgen von Ungern (k. 1534) korotettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vapaaherraksi nimellä **von Ungern**, Freiherr **zu Pürkel**. Kolme suvun jäsentä naturalisoitiin Ruotsissa vuonna 1653 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1660 vapaaherrallisena sukuna numero 54, nimellä *von Ungern Sternberg*. Ruotsalainen sukuhaara sammui 1800-luvulla

Suvun vapaaherran eli paronin arvo hyväksyttiin Venäjällä senaatin ukaasilla vuonna 1855. Eräs sukuhaara korotettiin Venäjällä vuonna 1877 kreivilliseen arvoon.

Suku on hallinnut mm. Suuremõisan kartanoa Hiidenmaalla sekä Ungrun kartanoa lähellä Haapsalua.

Suvun jäseniä
-------------

Mattias Alexander von Ungern-Sternberg (1689-1763)
* Mattias Alexander von Ungern-Sternberg (1689–1763), maamarsalkka Ruotsin valtiopäivillä (1742, 1746)
* Nils Alexander von Ungern-Sternberg, ruotsalainen sotilas
* Anna Dorothea von Ungern-Sternberg , kreivi Aleksei Grigorievitš Bobrinskin puoliso
* Alexander von Ungern-Sternberg (1806–1868), baltiansaksalainen kirjailija
* Peter Ludwig Constantin von Ungern-Sternberg, vironmaalainen kartanonomistaja.
* Ernst von Ungern-Sternberg (1877–1959), Virosta kotoisin ollut lohjalaisen Faneeri Oy:n toimitusjohtaja
* Arthur von Ungern-Sternberg (1885–1949), saksalainen teologi
* Roman Ungern von Sternberg (1886–1921), Venäjän sisällissodan valkoinen sotaherra
* Erich von Ungern-Sternberg (1910–1989), suomalainen arkkitehti, Ernst von Ungern-Sternbergin poika
* Jürgen von Ungern-Sternberg (s. 1940), saksalainen historioitsija
* Sven von Ungern-Sternberg (s. 1942), saksalainen poliitikko

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nr: 54 Friherrliga ätten von Ungern-Sternberg Ätt- och vapendatabas, Ruotsin ritarihuone. (ruotsiksi)
2. ↑  Ungru manor complex ruins (englanniksi)
3. ↑  Erich von Ungern-Sternberg (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Von Ungern-Sternberg**.
**Viktor Aleksandrovitš Semenov** (Semenoff, 12. helmikuuta 1858 Pietari – 1919 Moskova) oli venäläinen Markovin senaatin ja Borovitinovin senaatin jäsen. Hän toimi aikaisemmin Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden professorina ja virkamiehenä.

Semenovin vanhemmat olivat virkamies Alexander Petrovitš Semenoff ja Anna Petrovna Ljubimoff. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 ja suoritti kandidaatin tutkinnon 1881.

Semenov toimi Pietarin 5. lyseon venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana 1884–1890. Hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden vt. professorina 1890-1893 ja professorina 1893–1896. Professorina Semenov pyrki erityisesti kartuttamaan yliopiston venäläisen kirjaston kokoelmia. Tämän jälkeen Semenov toimi Aleksanterin kimnaasin johtajana 1896–1904 ja oli Suomen kenraalikuvernöörin kanslian virkamiehenä erityistehtävissä 1904–1912. Hänestä tuli hovineuvos 1890, kollegineuvos 1893, valtioneuvos 1898 ja todellinen valtioneuvos 1905.

Semenov toimi Markovin ja Borovitinovin senaateissa kirkollisasiain toimituskunnan apulaispäällikkönä 1912–1917. Hän erosi venäläistyneen senaatin mukana tsaarivallan kukistuessa 26. maaliskuuta 1917.

Semenov oli naimisissa vuodesta 1888 Nadeschda Pestrikoffin kanssa. Heillä oli kolme lasta.

Lähteet
-------

* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917, osa P-Ö
* Veli Kolari : Suomen slavistiikan vaiheita

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Otskhelin suunnitelma Mardžanišvilin ohjaamaan *Othello*-näytelmään. Tbilisi, 1933.
**Petre Otskheli** (georg. პეტრე ოცხელი, 25. marraskuuta 1907 Kutaisi Georgia – 2. joulukuuta 1937) oli georgialainen modernismin ajan lavaste- ja pukusuunnittelija, joka työskenteli teattereissa Georgiassa ja lyhyen aikaa Moskovassa. Hänet murhattiin Stalinin suuressa puhdistuksessa 30-vuotiaana, mutta hänen konstruktivistisella näyttämötaiteellaan oli kestävä vaikutus georgialaiseen lavastesuunnitteluun.

Otskheli opiskeli 1920-luvulla Kutaisin reaalikoulussa ja Tbilisin kuvataideakatemiassa. Valtaosan urastaan hän toimi yhteistyössä ohjaaja Kote Mardžanišvilin kanssa, joka vuonna 1928 kutsui nuoren taiteilijan teatteriinsa Kutaisiin. Otskheli sai tunnustusta visuaalisista kokeiluistaan, ja hän käytti teatterilavalla taitavasti kookkaita lavasteita yhdistettynä hienovaraisiin yksityiskohtiin. Hän joutui kuitenkin pian Stalinin Kaukasuksen-luutnantin Lavrenti Berijan painostuksen kohteeksi. Vuonna 1936 Otskheli pakeni Berijan vainoa Moskovaan, jossa hänen maanmiehensä, Moskovan Maly-teatterin ohjaaja Sergo Amaghlobeli palkkasi hänet. Vuonna 1937 sekä Otskheli että Amaghlobeli pidätettiin ja ammuttiin keksityin maanpetossyyttein.

Lähteet
-------

1. ↑  Wells: *Shakespeare Survey: Volume 48, Shakespeare and Cultural Exchange*, s. 189. Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-52387-7.
2. ↑  Rubin, Don et al: *The World Encyclopedia of Contemporary Theatre*, s. 335. Taylor & Francis, 1994. ISBN 0415059283.

Aiheesta muualla
----------------

* Lomtatidze, Lily (1973), *Petre Otskheli[vanhentunut linkki]*. Tbilisi.
* Tsimintia, Ana, Fragments of Georgian Modernism: Theatre Designs of Petre Otskheli on Display at Karvasla (Arkistoitu – Internet Archive). *Georgia Today*.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Đồng Bằng Sông Hồng Vietnamin kartalla
**Đồng Bằng Sông Hồng** (Punaisen joen suisto) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu kahdeksasta maakunnasta (*tinh*) ja kahdesta maakuntatason kaupungista, jotka ovat pääkaupunki Hanoi ja maan kolmanneksi suurin kaupunki Hải Phòng. Huhtikuussa 2009 alueella oli 18 miljoonaa asukasta.

Suistoalue on noin 120 km pitkä ja 140 km leveä. Punainenjoki eli Sông Hồng tulvii säännöllisesti alueelle, jonka korkeus on tyypillisesti alle kolme metriä, monin paikoin vain noin metrin merenpinnan yläpuolelle. Tulvia on hillitty monilla kanavilla ja penkereilä.

Alue on tiheään asuttua viljavaa riisinviljelyseutua. Siellä tuotetaan puolet koko Vietnamin riisisadosta. Hallitsematon väestönkasvu, maaperän köyhtyminen ja ajoittaiset tulvat sekä niitä pahentava metsien tuhoaminen läheisiltä kukkuloilta uhkaavat alueen ympäristöä ja elinkeinoja.

Alueella on neljä kansallispuistoa: Ba Vin kansallispuisto vuoristossa 50 km Hanoista, Cát Bàn kansallispuisto Halonginlahdella, maan vanhin suojelualue Cúc Phươngin kansallispuisto sekä Ramsar-kohde Xuân Thủyin kansallispuisto.

Maakunnat
---------

* Bắc Ninh
* Hà Nam
* Hải Dương
* Hưng Yên
* Nam Định
* Ninh Bình
* Thái Bình
* Vĩnh Phúc

Lähteet
-------

1. ↑  Economic Regions & Provinces Citypopulation.de
2. ↑  The Red River Delta Vietnam Travel Destination
3. ↑  Monitoring the Red River delta environment *ceos.cnes.fr*.  Arkistoitu 14.3.2010. Viitattu 31.1.2010.
**Matti Peura** (30. maaliskuuta 1962 Savonlinna – 26. heinäkuuta 2010 Savonlinna) oli suomalainen taitolentäjä. Järjestäytynyt taitolentokoulutus purjelennossa alkoi hänen aloitteestaan keväällä 2005. Hän kuoli nopeasti edenneeseen, harvinaiseen prionisairauteen.

Peura toimi lennonopettajana ja taitolentovalmentajana eri kerhoissa Pohjois-Karjalassa, Savossa ja Pohjanmaalla. Itä-Suomen urheiluilmailukeskus Kiteellä on kehittynyt taitopurjelennon koulutuspaikaksi paljolti hänen ansiostaan.

Kesällä 2006 Kiteellä järjestettiin lajin ensimmäinen PM-kilpailu, jonka Peura voitti. Hän voitti urallaan Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuksia eri taitopurjelentoluokissa, niin moottori- kuin purjekoneilla.

Peura oli kansainvälisen taitolentokomitea CIVAn Suomen edustaja. Hänellä oli luottamustehtäviä Suomen Ilmailuliitossa ja Urheilutaitolentäjät ry:ssä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heuer, Mike: Matti Peura  28.7.2010. Fédération Aéronautique Internationale. Viitattu 2.10.2010. (englanniksi)
2. ↑  Taitolentäjä Matti Peuran muistokirjoitus  16.8.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 2.10.2010.
Kerim Kerimov
**Kerim Kerimov** (azer. *Kərim Əli oğlu Kərimov*, ven. Керим Алиевич Керимов; 14. marraskuuta 1917 – 29. maaliskuuta 2003) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri ja eräs Neuvostoliiton avaruusteollisuuden ja avaruusohjelman perustajista.

Nuoruus
-------

Kerim Kerimov syntyi 14. marraskuuta 1917 insinööriperheeseen Bakussa, lyhytikäisessä Azerbaidžanin demokraattisessa tasavallassa. Hän valmistui insinööriksi Azerbaidžanin teollisesta instituutista vuonna 1942. Hän jatkoi opintojaan Dzeržinskin tykistöakatemiassa, jossa hän erikoistui rakettien kehittämiseen, muun muassa Katjuša-rakettien.

Ura
---

Kerim Kerimov alkoi työskennellä pitkän kantaman ja sitten mannertenvälisten ohjusten kehittelyssä. Vuonna 1946 hän tutki itäisessä Saksassa ja Puolassa kukistetun natsi-Saksan V-2-ohjusten tutkimusfasiliteetteja. Vuonna 1960 hän oli noussut ohjusten pääosaston kolmannen direktoraatin johtajaksi (GURVO) Neuvostoliiton puolustusministeriössä. Tämä direktoraatti valvoi ohjusten koelaukaisuja. Vuonna 1964 hän nousi uuden Avaruusjoukkojen keskusdirektoraatin (TsUKOS) johtoon. Kun Sergei Koroljov kuoli vuonna 1966, Kerimov nousi miehitettyjen lentojen valtionkomission puheenjohtajaksi vuoteen 1991 asti. Tässä roolissa hän valvoi myös planeettaluotainten kehitystä. 

Kerimov johti vuodet 1965–1974 Koneenrakennuksen ministeriön pääosastoa, joka valvoi rakettien tuotantoa.

Vanhuus
-------

Vuonna 1991 hän siirtyi eläkkeelle, mutta toimi Venäjän avaruusjärjestön neuvonantajana. Hänen kirjansa (englanniksi *The Way to Space*) kertoo Neuvostoliiton avaruustoiminnan historian. 

Kerimov sai urallaan Sosialistisen työn sankarin, Stalinin ja Leninin mitalit. Hänen sotilasarvonsa oli kenraaliluutnantti. Hän kuoli Moskovassa 85-vuotiaana 29. maaliskuuta 2003.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   Obituary: Lt-Gen Kerim Kerimov[vanhentunut linkki]
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* The Independent. Obituary: Lt-Gen Kerim Kerimov.[vanhentunut linkki]
* Interview with Kerim Kerimov in Azerbaijan International magazine
* Biography of Kerim Kerimov (In Russian)
* Encyclopædia Britannica. Kerim Kerimov, or Kerim Aliyevich Kerimov (Azerbaijani scientist)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Ralf Tötterström** on suomalaisen urheilusukelluksen perustajia. Tötterström oli aloitteentekijänä ensimmäisen harrastajaseuran sukeltajaseura Sammakkoseuran perustamisessa syyskuussa 1956. Edellisessä kuussa oli jo perustettu valtakunnallinen Urheilusukeltajain Liitto, jonka ainoa jäsen perustettu seura oli pitkään, tosin eri nimillä. Seuran nykyinen nimi on Urheilusukeltajat ry. 

Tötterström toimi seuran perustaman lehden Barracudan toimittajana. Nimenmuutoksista suivaantuneet perustivat 1960 uuden seuran Sub-Aqua Club Barracudan, johon myös Tötterström siirtyi. Tötterström perusti alan liikkeen Nepto-Subin, jonka toiminta päättyi 2004, kun Tötterström siirtyi eläkkeelle. Liike toimi Tehtaankadulla sekä aiemmin Pengerkadulla Helsingissä. Varsinaisten sukellusvarusteiden ohella se oli Suomen ainoa sukelluskalastuksen erikoisliike, koska laji on aina ollut Tötterströmin suosikki kaikista sukeltamisen lajeista. Suomalaisten urheilusukeltajien kansainväliset yhteydet alkoivat 1950-luvulla silloin, kun Tötterström ja Rolf Lindström päättivät lähteä sukelluskalastuksen maailmanmestaruuskilpailuihin Italiaan, mutta esteeksi uhkasi muodostua se, että kilpailuun sai osallistua vain, jos kuului kansainväliseen keskusjärjestöön, tässä tapauksessa CMASiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Barracuda.fi
2. ↑   Sukeltajan tie, luku *Harppuunoiden kilpa-ampujaiset*, s. 77

Aiheesta muualla
----------------

* Urheilusukeltajat ry, historiaa[vanhentunut linkki]
**Arvo Voldemar Jankko** (21. toukokuuta 1885 Jääski – 19. kesäkuuta 1921) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat nimismies Voldemar Johannes Jankowsky ja Klara Aleksandra Herckman.

Opinnot
-------

Jankko kävi neljä luokkaa Viipurin suomalaista yhteiskoulua ja Kuopion teollisuuskoulun vuosina 1905–1907.

Jääkärikausi
------------

Jankko toimi piirtäjänä Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 21. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Jankko osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). Pataljoonan kotiuduttua helmikuussa 1918 Jankko joutui jäämään sairaalahoitoon Libaun sotilassairaalaan Saksaan, hänellä todetun keuhkotaudin takia.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Jankko saapui takaisin Suomeen 10. kesäkuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen kaartiin, jossa toimi koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan ja myöhemmin Pioneeripataljoona n:o 2:een. Armeijasta hän erosi 20. toukokuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Liperin suojeluskuntaan, missä hän toimi 31. toukokuuta 1920 saakka. Hänet haudattiin Liperiin.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975

  


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vääpeli l. kesäkuuta 1918
* Vänrikki 16. toukokuuta 1919
* Luutnantti 16. toukokuuta 1920
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Jääkärimerkki
 |
**Joshua Clottey** (s. 1977 Accra, Ghana) on ghanalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja entinen IBF-liiton välisarjan maailmanmestari.

Vuonna 1995 ammattilaisuransa aloittanut Clottey pääsi iskemään marraskuussa 1999 Carlos Baldomiria vastaan WBC-liiton välisarjan international-tittelistä Lontoossa. Hän johti ottelua pisteissä 10 erän jälkeen, mutta joutui lopulta diskatuksi 11. erässä puskemisen takia. Seuraavassa ottelussaan vuonna 2001 hän voitti välisarjan Afrikan mestaruuden 10. erän teknisellä tyrmäyksellä Ike Obia vastaan.

Oteltuaan jonkin aikaa kotimaassaan Ghanassa Clottey siirtyi Yhdysvaltoihin. Heinäkuussa 2004 hän voitti Yhdysvaltain välisarjan mestaruuden viidennen erän teknisellä tyrmäyksellä Christopher Henrystä. Joulukuussa 2005 hän voitti WBC-liiton ylemmän välisarjan *Continental Americas* -tittelin täydet 10 erää kestäneessä ottelussa Marcos Primeraa vastaan. Seuraavan vuoden heinäkuussa hän kohtasi Richard Gutierrezin IBF-liiton välisarjan intercontinental-titteliottelussa ja voitti 12-eräisen ottelun tuomareitten enemmistöpäätöksellä.

12. joulukuuta 2006 Clottey pääsi vihdoin maailmanmestaruusotteluun, kun hän kohtasi WBO:n välisarjan mestarin Antonio Margariton. Ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Margarito tuomittiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussa heinäkuussa 2007 Clottey voitti 10-eräisessä ottelussa entisen kevytsarjan maailmanmestarin Diego Corralesin, joka kuoli kuukauden kuluttua ottelusta.

Voitettuaan Shamone Alvarezin joulukuussa 2007 pääsi hän uudelleen iskemään maailmanmestaruudesta. Elokuussa 2008 käydyssä ottelussa panoksena oli avoimena ollut IBF-liiton välisarjan mestaruus ja vastassa Zab Judah. Clottey voitti ottelun johdettuaan kaikkien tuomareitten pistekorteissa kun ottelu keskeytettiin yhdeksännessä erässä Judahin saatua vamman silmäänsä. 

Viimeisimmässä ottelussaan Clottey kohtasi Miguel Cotton WBO-liiton välisarjan mestaruusottelussa. Hän kävi kanveesissa jo ensimmäisessä erässä, mutta ottelu oli hyvin tasainen ja kesti täyden ajan. Cotto julistettiin lopulta voittajaksi tuomarien hajaäänituomiolla.

Seuraavassa ottelussaan Clottey kohtaa Manny Pacquiaon WBO-liiton välisarjan MM-ottelussa 13. maaliskuuta 2010.

Lähteet
-------

* Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
Sandra Romain
**Sandra Romain** (s. 26. maaliskuuta 1978 Timișoara) on vuonna 2000 uransa aloittanut romanialainen pornonäyttelijä. Myös hänen sisarensa Alice Romain on esiintynyt pornoelokuvissa.

Romain on voittanut viisi AVN-palkintoa vuosina 2006–2007. Hän on toiminut myös *Penthousen* mallina. Hän on naimisissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sandra Romain Internet Adult Film Database. Viitattu 17.7.2012. (englanniksi)
2. ↑  2006 AVN Award Winners Announced *Business*.  9.1.2006. AVN. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
3. ↑  2007 AVN Award Winners Announced *Business*.  14.1.2007. AVN. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
4. ↑  SANDRA ROMAIN PENTHOUSE PROFILE *Models*. Penthouse. Viitattu 7.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sandra Romain Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sandra Romain**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Sandra Romain
Giacomo Quarenghi.
**Giacomo Antonio Domenico Quarenghi** (20. tai 21. syyskuuta 1744 Bergamon lähellä Italiassa – 2. maaliskuuta (J: 18. helmikuuta) 1817 Pietari) oli italialaissyntyinen Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti. Quarenghi työskenteli Katariina II Suuren hallintokautena ja sen päätyttyä.

Giacomo Quarenghi opiskeli aluksi Bergamossa ja vuodesta 1761 (tai 1763) lähtien Roomassa, jossa häntä opettivat Anton Raphael Mengs ja Stefano Pozzi. Vincenzo Brenna tutustutti Quarenghin arkkitehtuuriin. Vuonna 1779 paroni Friedrich Grimm järjesti Quarenghille kutsun Venäjälle Katariina II:n palvelukseen, jossa hän työskenteli vuodesta 1780 lähtien. Quarenghin suunnittelemista rakennuksista huomattavimpia ovat Pietarissa sijaitsevat Venäjän tiedeakatemian talo (1783–1785), Valtionpankki (1783–1790), Eremitaasin teatteri (1783–1787), Anitškovin palatsin kabinettirakennus (1803–1806), Ratsukaartin maneesi (1804–1807) ja Smolnan instituutti (1806–1808). Esikaupunkeihin hän suunnitteli muun muassa Puškinin Aleksanterin palatsin (1792–1800). Suomeen Quarenghi suunnitteli Anhalt-Bernburgin prinssin Viktor Amadeuksen hautamuistomerkin Viipuriin.

Quarenghin töille on ominaista selkeys, tilaratkaisujen yksinkertaisuus sekä tasaisista seinistä erottuvien pylväikköjen ja veistosten luoma plastisuus. Quarenghi oli myös taitava käytännön rakentaja, joka valvoi tarkkaan suunnittelemiensa rakennusten valmistumista.

Arkkitehti haudattiin Volkovon hautausmaalle Pietariin, josta hänen jäännöksensä vuonna 1967 siirrettiin Aleksanteri Nevalaisen luostariin. Valtionpankin edessä on samana vuonna pystytetty muistomerkki.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Giacomo Antonio Domenico Quarenghi Britannica.com. Viitattu 13.12.2009. (englanniksi)
2. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 11*, s. 606. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
3. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 254. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giacomo Quarenghi**.
* Giacomo Quarenghi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* EUTA

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Đông Nam Bộ Vietnamin kartalla
**Đông Nam Bộ** (Kaakkoisalue) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu seitsemästä maakunnasta (*tinh*) Bà Rịa-Vũng Tàu, Bình Dương, Bình Phước, Bình Thuận, Đồng Nai, Ninh Thuận, Tây Ninh ja niiden lisäksi siihen kuuluu maakuntiin rinnastettava Hồ Chí Minhin kaupunki (entinen Saigon) Huhtikuussa 2009 alueella oli yhteensä 16 miljoonaa asukasta.

Cao Dai-uskonnon keskeisen paikan portti Tay Ninhissä
Đông Nam Bộhon kuuluvat eteläisen alangon osat Mekongin suiston pohjoispuolella.
Suurimmista kaupungeista Biên Hòa on kasvanut kiinni Hồ Chí Minhin kaupunkiin. Vũng Tàu on tärkeä öljynjalostuskeskus. Tây Ninhissä syntyi synkretistinen uskonnollinen liike Cao Đài. Toinen alueen tunnettu paikka on Củ Chi -tunnelit joissa vietnamilaiset piileksivät Vietnamin sodan aikana.

Alueella on neljä kansallispuistoa. Cát Tiênin kansallispuisto on Vietnamin laajin suojeltu alankoalueiden sademetsä ja siellä elää vielä sarvikuonoja. Côn Đảon kansallispuistossa rannikolla suojellaan merikilpikonnia, merilehmiä ja koralliriuttoja. Lò Gò Xa Mátin kansallispuistossa on monenlaisia apinoita. Bù Gia Mậpin kansallispuistossa elää monia uhanalaisia eläimiä, mahdollisesti myös tiikereitä.

Lähteet
-------

1. ↑  Economic Regions & Provinces Citypopulation.de
2. ↑  Vung Tau Haivenu
3. ↑  The Cao Dai Holy See Haivenu
4. ↑  Cat Tien
5. ↑  Des Con Dao
6. ↑  Bu Gia Map Nature Reserve[vanhentunut linkki]
Johan Erik Hyvönen
**Johan Erik Hyvönen** (25. lokakuuta 1895 Viitasaari – 30. syyskuuta 1918) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat pankinjohtaja Erik Hyvönen ja Ellen Maria Häggqvist.

Opinnot
-------

Hyvönen kävi kaksi luokkaa Oulun reaalilyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan kurssin vuonna 1914 sekä jatkoi opintojaan kolme lukukautta Tampereen teknillisessä opistossa.

Jääkärikausi
------------

Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Hyvönen työskenteli Tampereen pellavatehtaan konepajalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.

Suomen sisällissota
-------------------

*Katso myös: Suomen sisällissota*
Hyvönen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 pataljoonan aseupseeriksi ja 8. toukokuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
----------------------------

Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin Turun lentokouluun 30. kesäkuuta 1918 tähystäjäoppilaaksi. Tämän lentäjän alun kohtaloksi tuli saada surmansa lento-onnettomuudessa 30. syyskuuta 1918. Hänet haudattiin Tornioon.

Lähteet
-------

* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1938
2. 1 2 3 4 5  Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975


    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * Vänrikki 11. helmikuuta 1918
 | 4. luokan Vapaudenristi miekkojen kera kunniamerkkinauhaVapaussodan muistomitalin kunniamerkkinauhaJääkärimerkki | * Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera
* Vapaussodan muistomitali soljen kera
* Jääkärimerkki
 |