recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grigori Semjonov
**Grigori Mihailovitš Semjonov** (ven. Григо́рий Миха́йлович Семёнов; 25. syyskuuta (J: 13. syyskuuta) 1890 Kuranža – 30. elokuuta 1946 Moskova) oli venäläinen kenraaliluutnantti, kasakkapäällikkö ja valkoisen armeijan komentaja Venäjän sisällissodassa Taka-Baikaliassa ja lähialueilla vuosina 1917–1920.

Semjonov valmistui Orenburgin sotilasakatemiasta vuonna 1911. Hän otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan. Kesäkuussa 1917 hänestä tuli Venäjän väliaikaisen hallituksen komissaari Baikalin alueelle. Lokakuun vallankumouksen aikana Semjonov järjesti bolševikkien vastaisen kapinan, mutta se kukistettiin, ja Semjonov pakeni Mantšuriaan. Elokuussa 1918 Semjonov onnistui ottamaan Taka-Baikalian alueen hallintaansa Tšekkoslovakian legioonan avulla. Niin kutsuttu Siperian väliaikaishallitus nimitti Semjonovin Tšitassa olleen erillisosaston johtajaksi.

Amiraali Aleksandr Koltšak kieltäytyi aluksi tunnustamasta Semjonovin määräysvaltaa alueella, mutta joutui myöhemmin myöntymään ja nimitti Semjonovin Tšitan sotilaspiirin komentajaksi. Vuonna 1919 Semjonov nimitti itsensä Taka-Baikalian kasakka-armeijan atamaaniksi seudulla vaikuttaneen Japanin keisarillisen armeijan tukemana. 

Kärsittyään tappion sisällissodan itärintamalla ja luovuttuaan ylipäällikkyydestä tammikuussa 1920 Koltšak nimitti Semjonovin Kaukoidän valkoisen armeijan johtajaksi. Semjonov ei kuitenkaan saanut pidetyksi villiä kasakka-armeijaansa kurissa, ja tilanne riistäytyi siviiliasutuksen tuhoamiseksi ja ryöstelyksi. Heinäkuussa 1920 japanilaiset aloittivat vetäytymisensä alueelta Kaukoidän tasavallan kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan, ja Semjonov jäi ilman tukea. Taka-Baikalian partisaanit yhdessä neuvostoarmeijan kanssa suuntasivat voimansa Tšitan valtaamiseen ja lokakuussa 1920 häätivät Semjonovin joukkojen rippeet Taka-Baikaliasta. Semjonov vetäytyi Primorjen alueelle ja yritti vielä puolustautua, mutta epäonnistui ja pakeni kokonaan maasta syyskuussa 1921.

Myöhemmin Semjonov oleskeli Koreassa, Japanissa, Yhdysvalloissa ja Pohjois-Kiinassa. Hänellä oli kontakteja Japanin tiedustelupalveluun, ja hänestä tuli valkoisten venäläisten emigranttien johtaja Kaukoidässä. Syyskuussa 1945 neuvostoliittolaiset miehittivät Mantšurian Japanilta. Semjonov pidätettiin, ja Neuvostoliiton korkein oikeus hirtätti hänet vuonna 1946.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ace Bailey (vasemmalla) kättelemässä Eddie Shorea.
**Irvine Wallace "Ace" Bailey** (3. heinäkuuta 1903 Bracebridge, Ontario – 7. huhtikuuta 1992) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän oli Toronto Maple Leafs -jääkiekkojoukkueen tähtipelaaja vuosina 1926–1933.

Baileyn jääkiekkoura katkesi ottelussa Boston Bruinsia vastaan vuonna 1933, jolloin Bruinsin Eddie Shore taklasi Baileya selkään. Hän löi päänsä jäähän, menetti tajuntansa ja oli kuolla. Bailey kuitenkin selvisi ja kuntoutui loukkaantumisesta mutta ei pystynyt enää jatkamaan uraansa pelaajana. Aktiiviuransa jälkeen Bailey jatkoi kuitenkin Maple Leafs -organisaatiossa muun muassa valmentajana. 

Bailey pelasi 313 ottelua seitsemän ja puolen kauden aikana NHL:ssä tehden tehot 111+82=193. Baileyn pelinumero #6 oli ensimmäinen jäädytetty pelinumero NHL-joukkueiden historiassa.

Bailey valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1975.

Aiheesta muualla
----------------

* Toronto Mapleleafs
* Baileyn tilastoja[vanhentunut linkki]
* Hockey Hall of Fame

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Howie Morenz** | **NHL:n maalipörssin voittaja**1929 | Seuraaja:**Ralph Weiland** |
**Unione Sportiva Livorno 1915** (vuoteen 2021 **Associazione Sportiva Livorno Calcio** lyh. **A.S. Livorno**) on italialainen jalkapalloseura Toscanan maakunnassa sijaitsevata Livornosta. Vuonna 1915 perustettu seura pelaa kaudella 2022–2023 Italian neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Serie D:ssä. AS Livorno pelaa kotiottelunsa Stadio Armando Picchillä. 

AS Livornon väri on punaisenruskea, mistä juontaa lempinimi *Amaranto*, seuran toinen yleisesti käytetty lempinimi on *Labronici*. As Livorno tunnetaan myös vasemmistolaisista kannattajistaan, joiden joukossa on erityisesti kommunisteja.

Historia
--------

AS Livornon paras sijoitus Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa on toinen sija kausilla 1919–1920 ja 1942–1943. Vuonna 2004 seura palasi pääsarjaan 55 vuoden tauon jälkeen ja pelasi Serie A:ssa 2004–2008, 2009–2010 ja 2013–2014.

Italian jalkapalloskandaalin ansiosta Livorno pääsi kaudella 2006-2007 UEFA Cupiin ensimmäistä kertaa historiansa aikana sijoituttuaan edellisellä kaudella Serie A:ssa kuudenneksi. Seuran 2000-luvun tähtiä ovat olleet maailmanmestaruuden vuonna 2006 voittanut maalivahti Marco Amelia sekä Serie A:n kauden 2004–2005 maalikuningas Cristiano Lucarelli, joka kaudella 2018–2019 toimii seuran päävalmentajana.

Talousvaikeuksiin ajautuneelta seuralta evättiin kesällä 2021 sarjapaikka Serie D:stä, jonka jälkeen kannattajat ottivat seuran haltuunsa. Syksyllä 2021 seura aloitti Toscanan aluesarjassa Italian viidennellä sarjatasolla nimellä Unione Sportiva Livorno 1915.

Entisiä pelaajia
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Italia Marco Amelia
* Italia Giorgio Chiellini
* Italia Francesco Coco
* Italia Giuliano Giannichedda
* Italia Cristiano Lucarelli
 | * Italia Armando Picchi
* Italia Igor Protti
* Ranska Vikash Dhorasoo
* Espanja Diego Tristán
* Albania Erjon Bogdani
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Hamilton, Callum: Livorno Are Keeping Communist Football Alive  10.6.2013. Vice. Viitattu 23.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Hall, Richard & Hodges-Ramon, Lucas: Livorno: Serie A alternative club guide  23.9.2015. The Guardian. Viitattu 23.7.2017. (englanniksi)
3. ↑  Hooper, John: Juventus hit rock bottom as Italy's cheats are relegated  15.7.2006. The Guardian. Viitattu 23.7.2017. (englanniksi)
4. ↑  Pato, Ignacio: In Livorno, Italy’s Most Famous Left-Wing Football Club Is Fighting to Survive  1.9.2021. Jacobin Magazine. Viitattu 22.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* AS Livornon viralliset kotisivut
"Ohjas-konjak"-niminen hyytelöruokalaji.
Mukulapökkövehkan kukinto.
**Konjak** (jap. 蒟蒻、菎蒻, *kon'nyaku*) on perinteinen aasialainen ruoka-aine. Sitä saadaan pökkövehkoihin kuuluvasta mukulapökkövehkasta (*Amorphophallus konjac*), joka kasvaa sekä luonnonvaraisena että viljeltynä Aasiassa. Kasvista tehdään konjak-jauhetta ja -hyytelöä. Sitä käytetään myös vegaaniruokavaliolle sopivana liivatteen korvikkeena. Siinä on runsaasti kuituja eikä lähes ollenkaan energiaa. Kasvin kuivattu mukula sisältää noin 40 prosenttia glukomannaanipolysakkaridia, joka tekee konjak-hyytelöstä todella sitkeää.
Konjakissa on myös kaliumia, kalsiumia, rautaa ja sinkkiä.

Konjak on myös painonhallintatuote, joka sisältää EU:n hyväksymän terveysväitteen mukaisen määrän laihduttavaa glukomannaanikuitua. Lisäksi konjak sisältää verensokeria tasapainottavaa kromia, josta voi olla laihduttajalle apua mielitekojen ja makeanhimon hallinnassa. Tieteellisen tutkimuksen perusteella Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen EFSA on hyväksynyt konjak-juuresta peräisin olevan glukomannaanikuidun laihduttavan vaikutuksen painonpudotuksessa yhdessä vähäenergisen ruokavalion kanssa. EFSA:n arviointi hyväksyttiin EU:n parlamentissa 25.5.2012, ja säädös astui voimaan 14.6.2012 kaikissa EU:n jäsenvaltioissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Chua M, Baldwin TC, Hocking TJ, Chan K.: Traditional uses and potential health benefits of Amorphophallus konjac K. Koch ex N.E.Br. *J Ethnopharmacol. 2010 Mar 24;128(2):268-78.*.  2010. PubMed. Viitattu 8.2.2014.
2. ↑  Glucomannan Elicityö. Viitattu 8.2.2014.
3. ↑  Benefits and Nutritional Information about Konjac Konjac Foods. Viitattu 8.2.2014.
4. ↑  Type: Opinion of the Scientific Committee/Scientific Panel EFSA. Viitattu 8.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Konjak** Wikimedia Commonsissa

* EFSA:n hyväksymä terveysväite
* EFSA:n hyväksymä terveysväite
* Konnyaku a.k.a. Shirataki: A Japanese Marvelous Hidden Traditional Health Food (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Konjac
**Christian Holtermann Knudsen** (15. heinäkuuta 1845 Bergen, Norja – 21. huhtikuuta 1929 Oslo, Norja) oli norjalainen ammattiyhdistysliikkeen varhainen johtohahmo ja Työväenpuolueen perustajia sekä sen puheenjohtaja kolmeen otteeseen.

Knudsenista tuli Norjan typografien liiton puheenjohtaja vuonna 1876. Hän alkoi vuonna 1884 julkaista omaa lehteä nimeltä *Vort arbeide*, joka on nykyisen *Dagsavisenin* edeltäjä. Vuonna 1887 hän oli mukana perustamassa Norjan työväenpuoluetta ja oli sen puoluehallituksen jäsen lähes yhtäjaksoisesti kolmisenkymmentä vuotta. Vuosina 1889, 1900–1902 ja 1912–1918 hän toimi puheenjohtajana. Knudsenia pidetään yhtenä Norjan sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen perustajista.

Muistolaatta Øvre Slottsgate 6:n seinässä kertoo Knudsenin toimittaneen kyseisellä paikalla *Vort arbeide* -lehteä vuosina 1884–1886.

Lähteet
-------

1. 1 2  Damslora, Svein: Christian Holtermann Knudsen *Store norske leksikon*.  8.3.2023. Viitattu 16.7.2023. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Christian Holtermann Knudsen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Christian Kern** (s. 4. tammikuuta 1966 Wien, Itävalta) on itävaltalainen poliitikko, joka toimii Itävallan liittokanslerina ja sosiaalidemokraattisen puolueen johtajana.

Elämä ja ura
------------

Kern opiskeli Wienin yliopistossa sosiologiaa, valtiotiedettä ja viestintää. Hän työskenteli nuoruudessaan journalistina sekä parlamentissa ja liittokanslerinvirastossa. Vuonna 1997 hän siirtyi työskentelemään energiateollisuudessa ja pääsi kymmenen vuotta myöhemmin energiayhtiö Verbundin hallitukseen. Vuonna 2010 Kern nimitettiin Österreichische Bundesbahnen -rautatieyhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Hänen johdollaan ÖBB:ssä järjestettiin tutkimus yhtiön toiminnasta natsivallan aikana. Vuonna 2014 Kern valittiin Euroopan rautatieyhtiöiden yhteisön puheenjohtajaksi.

Kern valittiin liittokansleriksi ja sosiaalidemokraattien johtajaksi toukokuussa 2016, kun hänen edeltäjänsä Werner Faymann oli eronnut puolueensa heikon presidentinvaalimenestyksen vuoksi. Toukokuussa 2017 Kern hyväksyi ennenaikaisten parlamenttivaalien järjestämisen lokakuussa 2017 riitaannuttuaan hallituskumppaninsa ÖVP:n kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lebenslauf von Bundeskanzler Christian Kern Itävallan liittokanslerinvirasto. Viitattu 27.7.2017.
2. ↑  Christian Kern Maailman talousfoorumi. Viitattu 27.7.2017.
3. ↑  Christian Kern named as new Austrian Chancellor Politico. 12.5.2016. Viitattu 27.7.2017.
4. ↑  Austria calls October election, far-right FPO could enter government Reuters. 16.5.2017. Viitattu 27.7.2017.

Itävallan valtiolippuItävallan toisen tasavallan liittokanslerit (1945–)
Karl Renner (1945) | Leopold Figl (1945–1953) | Julius Raab (1953–1961) | Alfons Gorbach (1961–1964) | Josef Klaus (1964–1970) | Bruno Kreisky (1970–1983) | Fred Sinowatz (1983–1986) | Franz Vranitzky (1986–1997) | Viktor Klima (1997–2000) | Wolfgang Schüssel (2000–2007) | Alfred Gusenbauer (2007–2008) | Werner Faymann (2008–2016) | Christian Kern (2016–2017) | Sebastian Kurz (2017–2019) | Brigitte Bierlein (2019–2020) | Sebastian Kurz (2020–2021) | Alexander Schallenberg (2021) | Karl Nehammer (2021–) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |

 |
**VIII talviolympialaisissa** Squaw Valleyssä vuonna 1960 **alppihiihto** oli viidettä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla.

Miehet
------

### Pujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Itävalta | Ernst Hinterseer | 128,9 |
| 2 | Itävalta | Mathias Leitner | 130,3 |
| 3 | Ranska | Charles Bozon | 130,4 |

  

### Suurpujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sveitsi | Roger Staub | 1.48,3 |
| 2 | Itävalta | Josef Stiegler | 1.48,7 |
| 3 | Itävalta | Ernst Hinterseer | 1.49,1 |

  

### Syöksylasku


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Ranska | Jean Vuarnet | 2.06,0 |
| 2 | Saksojen yhteinen joukkue | Hans-Peter Lanig | 2.06,5 |
| 3 | Ranska | Guy Périllat | 2.06,9 |

Naiset
------

### Pujottelu

Anne Heggtveit vuonna 1960

| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Kanada | Anne Heggtveit | 109,6 |
| 2 | Yhdysvallat | Betsy Snite | 112,9 |
| 3 | Saksojen yhteinen joukkue | Barbi Henneberger | 116,6 |

  

### Suurpujottelu


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sveitsi | Yvonne Rüegg | 1.39,9 |
| 2 | Yhdysvallat | Penelope Pitou | 1.40,0 |
| 3 | Italia | Giuliana Chenal-Minuzzo | 1.40,2 |

  

### Syöksylasku


| Sija | Maa | Kilpailija |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saksojen yhteinen joukkue | Heidi Biebl | 1.37,6 |
| 2 | Yhdysvallat | Penelope Pitou | 1.38,6 |
| 3 | Itävalta | Traudl Hecher | 1.38,9 |

Lähteet
-------

* *Talviurheilun tähdet*, WSOY 1986, s. 382–384

Alppihiihto olympialaisissa
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022


Talviolympialaisten 1960 lajit
Alppihiihto |
Ampumahiihto |
Jääkiekko |
Maastohiihto | 
Mäkihyppy | 
Pikaluistelu |
Taitoluistelu |
Yhdistetty
Tuki- ja osaamiskeskus Eskoon päätoimipaikka on 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa rakennettu Eskoon palvelukeskus (ent. Eskoon keskuslaitos) Seinäjoen Törnävän kaupunginosan eteläpuolella.
**Tuki- ja osaamiskeskus Eskoo** on Seinäjoella toimiva kehitysvammais- ja lastensuojelupalveluihin erikoistunut julkinen palveluorganisaatio. Seinäjoen lisäksi Eskoolla on toimintaa Kristiinankaupungissa, Pietarsaaressa, Vaasan Tervajoella entisen Vähänkyrön alueella sekä Alajärven Lehtimäellä, jossa sijaitsee Pekonrannan leirikeskus. Eskoota ylläpitää Eskoon sosiaalipalvelujen kuntayhtymä, johon kuuluvat kaikki Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien 34 kuntaa.

Eskoon keskuslaitos sijaitsee Seinäjoen Törnävän ja Kärjen kaupunginosien eteläpuolella. Se muodostaa oman postinumeroalueensa 60280 Seinäjoki.

Historiaa
---------

Kehitysvammaisille tarkoitettu Eskoon keskuslaitos rakennettiin Törnävän eteläpuolen kallioiselle ja mäntymetsäiselle alueelle 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alkuvuosina. 1980-luvulla Eskoossa oli 317 asukasta kaikkialta silloisen Vaasan läänin suomenkielisistä kunnista. Vuonna 2006 Eskoossa oli noin 150 asukassta, mikä teki siitä Suomen mittakaavassa keskisuuren kehitysvammalaitoksen. Tavoitteena on saada asukasmäärä noin 50:een vuoteen 2017 osana trendiä, jossa kehitysvammahuoltoa siirretään laitoksista tuettuun asumiseen.

1970-luvun alkuvuosina Eskoossa asui ja kävi koulua muun muassa vuoden 2015 Euroviisuedustajana tunnettu Pertti Kurikka.

Lähteet
-------

1. ↑  Jokaisella on oikeus kasvuun ja hyvään elämään, Tuki- ja osaamiskeskus Eskoo, verkkosivuston etusivu. Viitattu 16.11.2015.
2. ↑  Jäsenkunnat, Tuki- ja osaamiskeskus Eskoo. Viitattu 16.11.2015.
3. ↑  Lammi, Kaisa: *Moniaistinen tilasuunnitelma : sisustussuunnitelma Eskoon Koivusillan toiminta- ja aikuiskoulutuskeskukseen*, s. 10. Opinnäytetyö. Jurva: Seinäjoen ammattikorkeakoulu, Muotoilun koulutusohjelma, 2012. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 16.11.2015).
4. 1 2  Routakallio-Eskoo-Rengonkylä-Honkakylä, luontoselvitys (Arkistoitu – Internet Archive), Seinäjoen kaupunki 2007. Sivu 11. Viitattu 16.11.2015.
5. ↑  Eskoon keskuslaitos, Porstua-kirjastot 24.10.2008. Viitattu 16.11.2015.
6. ↑  1980-lukulaista elämänmenoa ja muistoja menneistä Seinäjoella Törnävällä, Yle Elävä arkisto 24.9.2012. Viitattu 16.11.2015.
7. ↑  Kehitysvammaisten yksilöllinen asuminen. Pitkäaikaisesta laitosasumisesta kohti yksilöllisempiä asumisratkaisuja (Arkistoitu – Internet Archive). Toim. Markku Niemelä ja Krista Brandt. Helsinki, 2008. Sosiaali- ja terveysministeriön selvityksiä, ISSN 1236-2115, 2007:73. ISBN 978-952-00-2515-1. Sivu 65, 115.
8. ↑  Vedenpää, Ville: Pertti Kurikan elämä Vihdistä Euroviisuihin – laitos­kasvatista itsenäiseksi punkkariksi, Yle Uutiset 11.5.2015. Viitattu 16.11.2015.
**Enduron maailmanmestaruussarja** (virallisesti *FIM **W**orld **E**nduro **C**hampionship* eli *WEC*) on enduron maailmanmestaruussarja. Sarjassa ajetaan tällä hetkellä kolmessa eri luokassa, Enduro 1, 2- ja 3-luokissa.

Historia
--------

Enduron maailmanmestaruussarja käynnistyi vuonna 1990, jolloin mukana oli kaikkiaan kuusi luokkaa yli - ja enintään 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 80cc. Yli 500cc- ja 350cc-pyörät olivat 4-tahtisia ja loput 2-tahtisia. Kauden 1993 jälkeen sekä 80cc että enintään 500cc lopetettiin ja 250cc muutettiin 175cc:ksi. Vuonna 1996 350cc muuttui 450cc:ksi ja kahta kautta myöhemmin 250cc palasivat MM-sarjaan. Tuolla hetkellä luokkia oli viisi. Kauden 2003 jälkeen kaikki nämä luokat lopetettiin ja tilalle otettiin FIM:in kehittämä järjestelmä, jolla luokat nimettiin uusiksi. Tätä tapahtui samana vuonna myös muun muassa motocrossissa. Näin syntyivät nykyiset luokat Enduro 1, Enduro 2 ja Enduro 3.
Enduro GP on yleiskilpailu.

Pisteytys
---------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 |
| Pisteet | 25 | 22 | 20 | 18 | 16 | 15 | 14 | 13 | 12 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
|

Eniten osakilpailuvoittoja
--------------------------

* *Tilanne: 15.6.2008. Lähde: Yle*

| # | Kuljettaja | Voitot |
| --- | --- | --- |
| 1. | Suomi Juha Salminen | 78 |
| 2. | Suomi Kari Tiainen | 77 |
| 3. | Australia Stefan Merriman | 64 |
| 4. | Italia Giovanni Sala | 52 |
| 5. | Suomi Samuli Aro | 48 |
| 6. | Suomi Petteri Silván | 44 |
| 7. | Ruotsi Anders Eriksson | 42 |
| Italia Mario Rinaldi | 42 |
| Espanja Iván Cervantes | 42 |
| 10. | Suomi Mika Ahola | 38 |
|

Katso myös
----------

* Luettelo enduron maailmanmestareista

Lähteet
-------

1. ↑  Salminen tavoitti Tiaisen enduron MM-osakilpailuvoittojen määrässä  15.6.2008. YLE. Viitattu 29.6.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Enduron MM-sarjan kotisivut ((englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi))
**Anna-Liisa Heikinheimo** (13. tammikuuta 1905 Tyrvää – 30. heinäkuuta 2000 Tampere) oli suomalainen opettaja ja järjestöaktiivi, joka toimi Akateemisten Naisten Karjala-Seuran puheenjohtajana.

Henkilöhistoria
---------------

Anna-Liisa Heikinheimon vanhemmat olivat kirkkoherra Veli Abiel Heikinheimo (ent. Heikel) ja opettaja Anna Sofia Drake. Hänen isoisänsä oli kirkkoherra Karl Abiel Heikel. Heikinheimo tuli ylioppilaaksi Salon yhteiskoulusta vuonna 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1930. Hän toimi Akateemisen Karjala-Seuran perustaman naisjaoston puheenjohtajana, jaosto muutettiin hänen esityksestään Akateemisten Naisten Karjala-Seuraksi. Valmistuttuaan Heikinheimo toimi historian opettajana Kosti Kankaisen kristillisessä yhteiskoulussa Nurmijärvellä 1931–1941. Äänislinnan yhteislyseon historian ja saksan kielen opettajana ja tyttöjen koulukodin johtajana hän työskenteli 1942–1944 ja sen jälkeen Niinisalossa nuorten miesten sisäoppilaitoksessa. Oulun lyseon historian ja yhteiskuntaopin lehtorin tehtävästä 1947–1953 Heikinheimo siirtyi Tampereen klassillisen lyseon vanhemmaksi lehtoriksi, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1969.

Heikinheimo jatkoi sodan jälkeen järjestötoimintaansa Kalevalaisten naisten, Vapaussoturien, Rintamanaisten, Inkerin ystävien ja Akateemisten naisten järjestöissä.

Julkaisuja
----------

* *Me uskomme: 2. Akateemisten naisten Karjalaseuran 20-vuotisjulkaisu*, 1942, Liisa Castrén, Anna-Liisa Heikinheimo

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ihmiset. Historian opettaja omistautui Karjalalle. Lehtori Anna-Liisa Heikinheimo. *Helsingin Sanomat*, 15.8.2000. (Tilaajille)
2. ↑  *Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979*, matrikkeli, s. 171. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBN 951-95031-7-X.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Osa teoksesta *Sateenkaaren salaisuus* Turun Biolaaksossa.
**Sateenkaaren salaisuus** on Jan-Erik Anderssonin ympäristötaideteos Turun Biolaaksossa. Teos koostuu 24:stä sateenkaaren värein maalatusta tutkijasilhuetilla varustetusta valaisinpylväästä ja kahdesta kevyen liikenteen sillasta, jotka ylittävät Jaaninojan. Materiaaleina on käytetty mm. terästä, betonia, kyllästettyä puuta, vaijeria ja metalliputkea. Teos vihittiin käyttöön 2007.

Toisen sillan keskellä on suuri alaspäin osoittava sininen lapio ja toisen keskellä kolme päällekkäin olevaa punaista sydäntä. Teos muistuttaa siitä, että kulta-aarre sateenkaaren päässä voi olla rakkaus arjessa tai tutkijan löytämä tieto DNA:n salaisuuksista. Valaisimien päässä siluettina toteutetut tieteentekijät jonglööraavat solubiologian perusosilla.

Anderssonin taideteos on saanut kiitosta siitä, että se laskettiin heti alusta alkaen osaksi ympäristörakennushanketta. Valaisinpylväät ja kevyen liikenteen sillat ovat konkreettisia kohteita, jotka joka tapauksessa rakennetaan, miksei niitä voisi siis käyttää valmiina taiteen pohjina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jan-Erik Andersson: Sateenkaaren salaisuus Turun kaupunki. Viitattu 22.3.2018.
2. ↑  Anderssonin Sateenkaaren salaisuus on vuoden ympäristötaideteos *Turun Sanomat*.  7.2.2008. Viitattu 22.3.2018.
**Itä-Uudenmaan pelastusalue** käsittää entisen Itä-Uudenmaan maakunnan alueen.

Suuronnettomuusriskejä
----------------------

### Ydinonnettomuus Loviisassa

Itä-Uudenmaan pelastusalueella on Loviisan ydinvoimalaitos. Sosiaali- ja terveysministeriön säteilyturvakeskusta varten on Itä-Uudenmaan pelastuslaitos varautunut kenttämittaamaan kahdenkymmenen kilometrin säteellä ydinsäteilyä Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen ja Kotkan kaupungin Kymenlaakson pelastuslaitoksen sopimuspalokuntien kenttämittauspartioin. 

Loviisan kaupunki valmistautuu evakuoimaan väestöä. Säteilyä liikaa saaneita voidaan hoitaa sairaaloissa Kouvolassa, Porvoossa ja Lahdessa. 

### Öljyonnettomuus Suomenlahdella

Itä-Uudenmaan pelastusalueen eteläpuolella on runsaasti öljytankkeriliikennettä Venäjän öljynvientiin liittyen. Kansainvälisillä merialueilla oleva öljy Suomenlahdella kuuluu öljyntorjunnallisesti valtiolle, kun taas kansallisilla vesialueilla se kuuluu kuntarajojen mukaan sen alueen pelastuslaitokselle, jonka alueella kunta on. Kansainvälistä merialuetta varten on Suomen ympäristöministeriöllä öljuntorjunta-alus Halli, jota hoitaa Suomen merivoimien rannikkolaivasto, sen 8. huoltolaivue.

Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunnista öljyntorjuntaan merellä ovat valmiita tukemaan maalla Borgå FBK (Porvoon VPK), Hindhår FBK (Hinthaaran VPK) ja Hamarin VPK sekä rannikolla merellä Tolkis FBK, Pellinge FBK, Valkon VPK, Isnäs FBK, Sarvsalö FBK, (Kabböle FBK), Gumbo FBK ja Skärgårdens FBK. 

Toistaiseksi ei suuria öljyvuotoja ole uhannut Suomen rannikkoa Suomenlahdella. Virossa maaliskuussa 2006 vuoti öljytankkeri Runner-4:stä öljyä Suomenlahdeen Viron rannikolla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Loviisan ydinvoimalan pelastussuunnitelman julkinen osa 2013
2. ↑
3. ↑
**Anna-Liisa Levonen** (21. huhtikuuta 1967 Pyhäselkä) on suomalainen lääketieteen tohtori, joka toimii Itä-Suomen yliopiston bioteknologian professorina. Levosen tutkimusryhmän käyttämä pitkälle erikoistunut tekniikka ja herkät tutkimusmenetelmät voivat auttaa esimerkiksi potilaskohtaisesti räätälöidyn syöpähoidon diagnostiikan kehittämisessä, sekä tuoda uutta tietoa esimerkiksi keuhkosyövän ja muista syistä kuin alkoholista kehittyvän rasvamaksan syntymekanismeista.

Levonen tuli ylioppilaaksi Urheilupuiston lukiosta Mikkelissä vuonna 1987. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1994) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (LT 2000). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) oli otsikoitu *Glutathione : synthesis during development and metabolism in experimental hypertension*.

Työurallaan Levonen oli väitöskirjansa jälkeen vanhempana tutkijana (research fellow) yhdysvaltalaisen Alabaman yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa (Birmingham; 2000–2003). Tätä seurasivat tutkijatohtorin tehtävä (2003–2004) Kuopion yliopistossa sekä akatemiatutkijan tehtävä Itä-Suomen yliopiston (aluksi Kuopion yliopiston) A. I. Virtanen -instituutissa (2004–2011). Vuosina 2011–2015 Levonen oli A. I. Virtanen -instituutin tutkimusjohtaja. Hänet nimitettiin bioteknologian professoriksi Itä-Suomen yliopiston A. I. Virtanen -instituuttiin 1.10.2015 alkaen, aluksi viiden vuoden määräajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kutsu Professuuriesitelmät, Kuopion kampus (pdf) (s. 12-13)  10.5.2016. Itä-Suomen yliopisto, uef.fi. Viitattu 13.4.2021.
2. ↑  Redox signaling (Anna-Liisa Levonen group) Itä-Suomen yliopisto, uef.fi. Viitattu 13.4.2021.
3. ↑  *Suomen lääkärit 2012*, Suomen Lääkäriliitto, 2013 (ISSN 2323-9492, viitattu 13 huhtikuuta 2021), s. 690View and modify data on Wikidata
4. ↑  Anna-Liisa Levonen: Glutathione : synthesis during development and metabolism in experimental hypertension (väitöskirja/ Helsingin yliopisto, ISBN 952-91-2111-3 (nidottu), ISBN 952-91-2112-1 (pdf); saatavilla pdf-tiedostona)  2000. A.-L. Levonen (teostiedot via finna.fi). Viitattu 13.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Liisa Levosen julkaisupofiili Google Scholarissa (englanniksi) (google.com)
* Redox signaling (Anna-Liisa Levonen group) (englanniksi) (uef.fi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |

 |
**Ene Franca Idoko** (s. 15. kesäkuuta 1985 Benue, Nigeria) on nigerialainen pikajuoksija.

Idoko kilpaili 2006 Ateenan yleisurheilun maailmancupissa Afrikan joukkueessa, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän juoksi Afrikan kisoissa 100 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 11,46. Vuonna 2008 Idoko oli Valencian sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin juoksun seitsemäs ajalla 7,30. Saman vuoden Addis Adeban Afrikan-mestaruuskisoissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 11,47. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä, mutta oli mukana Nigerian pikaviestijoukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin olympiahopealle kun edelle sijoittunut Venäjän joukkue hylättiin vuonna 2016.

Idoko on 162 cm pitkä ja painoi aktiiviaikoinaan 64 kg.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

### Ulkoradat

* 100 metrin juoksu: 11,14 (2008)
* 200 metrin juoksu: 23,28 (2007)

### Sisäradat

* 60 metrin juoksu: 7,09 (2008)

Lähteet
-------

1. 1 2  Idokon profiili sports-reference.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
4. 1 2 3  Ene Franca Idoko Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  , s. 15
6. ↑  Belgian women's relay quartet receive 2008 Olympic gold medals after Russian sprinter fails doping test - Firstpost *Firstpost*.  10.9.2016. Viitattu 22.7.2018. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Ene Mihkelson (2009).
**Ene Mihkelson** (21. lokakuuta 1944 Imavere vald, Viljandimaa – 20. syyskuuta 2017) oli virolainen kirjailija.

Mihkelson opiskeli kirjallisuutta Tarton yliopistossa. Hän työskenteli opettajana ja sen jälkeen tutkijana Viron kirjallisuuden museossa.

Literature
----------

Mihkelson julkaisi ensimmäisen kirjallisen tuotteensa 1967. Ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi kuitenkin vasta 1978. Hänen isänsä vastusti 1900-luvun puolivälissä neuvostojoukkojen läsnäoloa maassa, minkä vuoksi Mihkelsonia ei hyväksytty.

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Mihkelson julkaisi kymmenen runoantologiaa. Hänen runoissaan ei ole metriikkaa, rytmiä eikä loppusointuja, mutta niissä on yllättäviä inversioita. Ne tunnetaan intensiivisyydestään, allegorioistaan ja metafyysisistä aiheistaan.

Mihkelson julkaisi myös neljä romaania, kokoelman kritiikkiesseitä (*Kirjanduse seletusi*) ja novellikokoelman (*Surma sünnipäev'*).

Mihkelsonin teoksissa on usein viittauksia hänen lapsuuteensa, jonka hän vietti piileskelyssä, Viron kansantarustoon ja Viron historiaan. 

Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Herder-palkinto.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Ruttohauta*. (Katkuhaud, 2007), romaani. Suomentanut Kaisu Lahikainen. Helsinki: WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-37949-3.
* *Torni*. (Torn, 2010), runokokoelma. Suomentanut Raija Hämäläinen. Helsinki: Basam Books, 2014. ISBN 978-952-260-240-4.

Muita teoksia
-------------

### Runokokoelmia

* *Selle talve laused* (1978)
* *Ring ja nelinurk* (1979)
* *Algolekud* (1980)
* *Tuhased tiivad* (1982)
* *Igiliikuja* (1985)
* *Tulek on su saatus* (1987)
* *Elujoonis* (1989)
* *Võimalus õunast loobuda* (1990)
* *Hüüdja hääl. Luuletusi 1988–1991* (1993)
* *Pidevus neelab üht nuga* (1997)
* *Kaalud ei kõnele: valitud luuletusi 1967–97* (2000)
* *Uroboros*, (2004)

### Romaaneja

* *Matsi põhi* (1983)
* *Kuju keset väljakut* (1983)
* *Korter* (1985)
* *Nime vaev* (1994)
* *Surma sünnipäev. Novelle ja laaste* (1996)
* *Ahasveeruse uni* (2001)

### Artikkeli- ja arvostelukokoelma

* *Kirjanduse seletusi. Artikleid ja retsensioone 1973–1983* (1986)

Lähteet
-------

1. ↑  Suri kirjanik Ene Mihkelson *Õhtuleht*.  20.9.2017. Viitattu 23.9.2017. (viroksi)
2. ↑  Janika Kronberg: Ene Mihkelson. Naming the things of the world *Estonian Literary Magazine*.  Spring 2000.  Arkistoitu 17.5.2008.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ene Mihkelson
**Eneberg** on suomalainen aatelissuku, jonka jäsenet käyttävät nykyään nimeä *Kivikataja*.

Senaattori Waldemar Eneberg aateloitiin joulukuussa 1903 ja hänen kuoltuaan seuraavana vuonna hänen lapsensa introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen numerolla 277. Hänen sukunsa tunnettiin aiemmin nimellä Enberg ja oli alkujaan Porista, jossa sen tiedetään olleen jo 1600-luvun lopulla. Eneberg otti aatelissukunsa tunnuslauseeksi routavuosien aikaisen vanhasuomalaisten iskulauseen "taipuu ei taitu", joka sopi myös hänen katajaan viittaavaan sukunimeensä. Neljä Enebergin lasta suomensi myöhemmin nimensä *Kivikatajaksi*, mikä on nykyään kaikkien aatelissuvun jäsenten nimenä.

Waldemar Enebergin veli oli assyriologi Karl Fredrik Eneberg, joka ei siis kuulunut aatelissukuun.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eneberg. Suvut ja vaakunat, Suomen Ritarihuone.  Viitattu 28.1.2012.
2. ↑  Ehrnrooth, Carl (toim.), *Suomen ritariston ja aatelin kalenteri 1989*, Kustannusosakeyhtiö Frederika, Espoo 1988
3. 1 2  Markku Tyynilä: / Eneberg, Waldemar (1840 - 1904) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  6.6.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
**Jafar Sharif-Emami** (pers. ‏جعفر شریف‌امامی‎, *Jaʿfar Sharīf-Emāmī*; 8. syyskuuta 1910 Teheran, Persia – 16. kesäkuuta 1998 New York City, New York, Yhdysvallat) oli iranilainen poliitikko, joka toimi Iranin pääministerinä vuosina 1960–1961 ja 1978.

Ura
---

Sharif-Emami oli Saksassa ja Ruotsissa opiskellut rautatieinsinööri, joka työskenteli vuodesta 1931 Iranin valtionrautateiden palveluksessa. Hänet nimitettiin vuonna 1950 Iranin apulaisliikenneministeriksi, myöhemmin teollisuus- ja kaivosministeriksi.

### Ensimmäinen pääministerikausi

Vuonna 1960 šaahi Mohammed Reza Pahlavi nimitti Sharif-Emamin pääministeriksi Manouchehr Eghbalin tilalle. Sharif-Emami yritti toteuttaa taloudellisia uudistuksia, mutta jäi epäsuosituksi, joten hänet korvattiin seuraavana vuonna Ali Aminilla. Sharif-Emami oli Iranin senaatin puhemiehenä vuosina 1964–1978.

### Toinen pääministerikausi

Šaahi nimitti luottomiehensä Sharif-Emamin uudelleen pääministeriksi elokuussa 1978, kun poliittiset levottomuudet Iranissa olivat yltymässä. Sharif-Emami yritti turhaan kitkeä poliittista korruptiota ja rauhoitella uskonnollista oppositiota poliittisilla myönnytyksillä. Hänen hallituksensa lakkautti yksipuoluejärjestelmän ja salli kiellettyjen puolueiden toiminnan, lupasi uudet vaalit seuraavaksi vuodeksi, pehmensi sensuuria sekä vapautti puolet poliittisista vangeista. Poliittinen kuohunta ja lakot kuitenkin vain kiihtyivät. Iraniin julistettiin 8. syyskuuta sotatila, ja kymmeniä ihmisiä kuoli Teheranissa sotilaiden avatessa tulen väkijoukkoon. Öljyalan työläisten liittyminen yleislakkoon lokakuun lopussa halvaannutti valtion tärkeimmän tulonlähteen. Sharif-Emami erosi marraskuussa 1978, jolloin šaahi nimitti hänen seuraajakseen kenraali Gholam Reza Azharin.

### Loppuelämä

Islamilaisen vallankumouksen puhjettua vuoden 1979 alussa Sharif-Emami pakeni maasta ja asui loppuikänsä Yhdysvalloissa, jossa hän toimi Pahlavi-säätiön puheenjohtajana. Hän asui Manhattanin Upper East Sidessa, ja kuoli 87-vuotiaana newyorkilaisessa sairaalassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jafar Sharif-Emami (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 7.3.2020.
2. 1 2 3  Wolfgang Saxon: Jafar Sharif-Emami, 87, Aide To Shah and a Prime Minister (englanniksi) New York Times 23.6.1998. Viitattu 7.3.2020.
3. ↑  Iranian Revoution (englanniksi) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 7.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jafar Sharif-Emami** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Endre Kolár** (27. helmikuuta 1950 Budapest − 15. huhtikuuta 2014) oli unkarilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja.

Kolár edusti budapestilaista Újpesti Dózsaa vuosina 1972–1982. Hänen aikanaan Újpest selvisi Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon vuonna 1973 ja seuraavalla kaudella välieriin. Vuoden 1974 välierässä joukkue hävisi cupin myöhemmin voittaneelle Bayern Münchenille. Keskikentällä ja puolustajana pelannut Kolár esiintyi Unkarin jalkapallomaajoukkueessa viidesti vuosina 1973–1975. 

Újpesti Dózsasta Kolár siirtyi Valkeakosken Hakaan vuonna 1982. Hän pelasi Hakassa yhteensä kuusi kautta, voittaen Suomen Cupin kahdesti. Pääsarjauransa lopetettuaan Kolár edusti Finnairin Palloilijoita sekä Hangö IK:ta I- ja II divisioonissa.

Pelaajauransa jälkeen Kolár valmensi Suomessa 1990- ja 2000-luvuilla muun muassa Finnairin Palloilijoita, Järvenpään Palloseuraa sekä HJK:n juniorijoukkueita. Unkarissa viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Suomeen vuonna 2011 ja toimi kauden ajan Musan Salaman valmennusryhmässä.

Kolár kuoli sairauskohtauksen komplikaatiohin vuonna 2014.

Saavutukset pelaajana
---------------------

* Unkarin mestaruus: 1973, 1974, 1975, 1978, 1979
* Unkarin Cupin voitto: 1975
* Suomen Cupin voitto: 1982, 1985

Lähteet
-------

* Football Database

### Viitteet

1. ↑  Pelaajalegenda MuSan apuvalmentajaksi  20. toukokuuta 2011. Kymppipaikka. Viitattu 4.5.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Dóri, Gál: Elhunyt Kolár Endre, az Újpestet aranyos fénnyel becsillogtató játékos *HJB.hu*.  21.4.2014.  Arkistoitu 14.12.2014. Viitattu 14.12.2014. (unkariksi)
*Tämä artikkeli käsittelee Itä-Rooman keisaria. Basiliscus on myös leguaaneihin kuuluva matelijasuku.*
Basiliscus soliduksessa
**Flavius Basiliscus** (k. 476) oli Itä-Rooman keisari vuosina 475–476. Hän oli keisari Leo I:n vaimon Verinan veli. Hän johti huono-onnista sotaretkeä vandaaleja vastaan vuonna 468, ja hän kapinoi keisari Zenonia vastaan vuonna 475.

Basiliscuksesta tuli keisari vuonna 475, ja Zenon joutui pakenemaan Antiokiaan. Seuraavana vuonna Zenon palasi ja alkoi piirittää Konstantinopolia. Koska Basiliscus oli hoitanut tehtävänsä huonosti, senaatti antoi avata kaupungin portit Zenonin joukoille. Eräiden kertomusten mukaan Basiliscus pakeni kirkkoon eikä tullut sieltä ulos ennen kuin Zenon lupasi olla vuodattamatta Basiliscuksen ja tämän perheen verta. Zenon antoi sulkea Basiliscuksen kuivaan vesitorniin, jossa tämä kuoli.

Lähteet
-------

1. ↑  Basiliscus Encyclopedia Britannica. Viitattu 26.3.2014.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Zenon** | **Bysantin keisari** | Seuraaja:**Zenon** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Jaffan portti** (hepr. ‏שער יפו‎, *Ša’ar Jafo*; arab. باب الخليل‎, *Bāb al-Ḵalīl*) on Jerusalemin vanhankaupungin muuriin kuuluva portti. Jaffan portti oli aikanaan merkittävin reitti vanhaankaupunkiin lännestä. Se rakennettiin Osmanien valtakunnan sulttaani Suleiman Suuren kaudella vuonna 1538.

Historia
--------

Portti ja paikalla aikanaan sijainnut kellotorni valokuvassa.
Juudean kuningas Herodes alkoi rakennuttaa laajempia kaupunginmuureja Jerusalemille 100-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Heroded rakennutti myös nykyisen portin lähellä sijaitsevan sitadellin ja Daavidin tornin. Nykyisen kaltaisen muotonsa muurit saivat myöhemmän Rooman valtakunnan kauden aikana. Ristiretkeläiset vetivät muurin sitä jälleenrakentaessaan nykyiseltyä kohdaltaan Jaffan portin osuudella. Osmanien valtakunnan sulttaani Suleiman Suuri jälleenrakennutti vanhankaupungin muureja. Niiden osana rakennettiin myös vuonna 1538 nykyinen Jaffan portti. Alun perin se tunnettiin nimeillä Betlehemin portti tai Hebronin portti. Se oli pääasiallinen kulkureitti vanhaankaupunkiin lännestä. Kaupungin ulkopuolella portilta alkoi risteys, jolta lähti kolme merkittävää tietä. Yksi kohti Betlehemiä ja Hebronia etelässä, ja kaksi muuta kohti Jaffaa ja Palestiinan rannikkoa.

Jaffan portilla oli sotaväen varuskunta, jonka tehtävänä oli vartioida portin kautta kulkevia.Portti avattiin aamulla ja se suljettiin iltaisin. Porttia ja kaupunginmuuria käytettiin niiden puolustuksellisessa tarkoituksessa aina 1800-luvulle saakka. Vuosisadan lopulle tultaessa Jerusalem alkoi kuitenkin levittäytyä vanhastakaupungista muurien ulkopuolelle niin sanottuun uuteen kaupunkiin. Kauttakulun helpottamiseksi porttia alettiin pitää auki myös öisin 1870-luvulta lähtien. Joskus ennen vuotta 1898 kaupunginmuuriin purettiin portin lähellä myös aukko kulun helpottamiseksi entisestään. Vanha juoksuhauta täytettiin. Vuonna 1907 portin viereen rakennettiin 14 metrinen kellotorni, joka oli tunnettu maamerkki kaupunkiin lännestä saapuville. Torni kuitenkin purettiin myöhemmän brittivallan aikana.

Vuoden 1948 Israelin itsenäisyyssodan myötä Jaffan portista tuli raja-aluetta Israelin ja Jordanian hallitsemien alueiden välillä. Kauttakulkua ei enää tapahtunut. Paikka rajalla oli ei kenenkään maata, jolla käytiin usein yhteenottoja. Yhteenotojen tulenvaihdoista syntyi myös vaurioita porttiin. Portti avautui uudelleen Israelin vallattua vanhankaupungin Jordanialta kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Jaffa Gate Section Israel Antiquities Authority. Viitattu 20.8.2021. (englanniksi)
2. ↑  Simon Sebag Montefiore: "Nimistä, arvonimistä ja translitteroinnista", *Jerusalem : kaupungin elämäkerta*. Suomentanut Otto Lappalainen. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-39328-4.
**Esquiva Falcão Florentino** (s. 12. joulukuuta 1989 Vitória, Espírito Santo) on brasilialainen ammattilaisnyrkkeilijä, entinen amatöörinyrkkeilijä ja olympiamitalisti. 171 senttimetriä pitkä ja 75 kilogrammaa painava Falcão on kilpaillut keskisarjassa, ylemmässä keskisarjassa, välisarjassa ja nykyisessä sarjassaan ylemmässä välisarjassa.

Ura
---

Falcão voitti olympiahopeaa keskisarjasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän hävisi finaalissa Japanin Ryōta Muratalle. Amatöörien MM-kilpailuista Falcão saavutti pronssia keskisarjasta vuodelta 2011 ja Etelä-Amerikan kisoista pronssia vuodelta 2010 välisarjasta.

Falcão siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2014. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan Yhdysvaltain Joshua Robertsonin teknisellä tyrmäyksellä. Hän on voittanut jokaisen kuudesta ammattilaisottelustaan. Voitoista neljä on tullut tyrmäyksellä.

Muuta
-----

Falcãon isoveli Yamaguchi Falcão on myös olympiamitalisti ja ammattilaisnyrkkeilijä. Hän kilpailee raskaassa keskisarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Esposizione Universale di Roma** (**EUR**, alkuperäiseltä nimeltään E42) on suuri rakennusten keskittymä Rooman esikaupunkialueella, joka on myös merkittävä liike-elämän keskus. Rakennustyöt aloitti vuonna 1935 Italian fasistijohtaja Benito Mussolini, jolla oli tarkoitus juhlistaa kaksikymmentävuotiasta fasismia vuonna 1942, suunnitellun mutta sittemmin sodan vuoksi peruuntuneen maailmannäyttelyn yhteydessä. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan E42 olisi yhdistänyt Rooman kaupungin lounaasta suoraan meren rantaan Lidon kaupunkiin. Suunniteltu laajennus ei toteutunut toisen maailmansodan syttymisen vuoksi

EUR tarjoaa laaja-alaisen näkymän siitä, miltä Italia näyttäisi, mikäli fasistihallitus ei olisi kaatunut.*kenen mukaan?* Kaikista edustavin fasismin aikaisesta suunnitelmista on Palazzo della Civiltà Italiana (1938–1943), josta muodostui koko hankkeen tunnus, joka on tunnettu siitä lähtien nimellä "Colosseo Quadrato" ("neliö-Colosseum").

Toisen maailmansodan jälkeen Rooman kaupunginisät ymmärsivät, että heillä oli jo valmiina Rooman historiallisen keskustan ulkopuolella liike-elämän keskuksen perustat vuosikymmeniä ennen kuin muut pääkaupungit edes suunnittelivat sellaisia, kuten Lontoon Docklands tai La Defence Pariisissa.

Keskeneräisiä fasismin aikaisia rakennuksia viimeisteltiin 1950- ja 1960-luvuilla valmiiksi, ja uusia rakennuksia rakennettiin nykytaiteen tyylisuunnan mukaisesti toimistoiksi sekä hallituksen ministeriöille, ja ne ympäröitiin laajoilla puutarhoilla ja puistoilla. Moni italialainen yhdistää EURin leveään elämään ja helppoon rahaan, mutta useat expatriaatit Pohjois-Amerikasta valitsevat paikan sen vuoksi, että se on lähellä historiallista keskustaa ja asuinrakennukset ovat uudempia ja infrastruktuuri paremmassa kunnossa. Lisäksi EUR on lähellä kansainvälistä lentokenttää ja sinne on helppo päästä autolla. Yhteyksiä parantavat entisestään Rooman metron C-linja sekä Rooman ja Lidon välinen rautatieyhteys.

Muita nähtävyyksiä EURin alueella ovat Museum of Roman Civilization, Pigorini National Museum of Prehistory and Ethnography, vuoden 1960 kesäolympialaisten areena PalaEUR (nyt PalaLottomatica), suunnittelijoinaan Pier Luigi Nervi ja Marcello Piacentini sekä LunEur Luna Park (avoinna 1953 ja 2008 välisen ajan).

Panoraamakuva alueesta.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esposizione Universale di Roma**.
* 

* Matkaopas aiheesta Esposizione Universale di Roma Wikivoyagessa (englanniksi)
* Exploring Eur - Cultural Itineraries by the Tourist Office of Rome.
* EUR in RomeArtLover (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
*Tämä artikkeli käsittelee taruolentoa. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*

Basiliskin kuva Ulisse Aldrovandin teoksessa *Historia serpentum et draconum* vuodelta 1640.
**Basiliski** on taruolento, lohikäärmemäinen kukon ja liskon sekoitus. Basiliskia pidettiin käärmeiden kuninkaana, ja sen nimitys tulee kreikan sanasta *basiliskos*, joka tarkoittaa pientä kuninkaallista. Basiliskin esikuvana on saattanut olla töyhtöpääkyy tai kobra. Plinius vanhempi kuvasi sen käärmeeksi, jolla oli kultainen kruunu. Keskiajan mytologiassa basiliski oli muuttunut käärmeeksi, jolla oli kukon tai joskus jopa ihmisen pää. Taiteessa basiliski oli paholaisen ja antikristuksen symboli. Protestanteille se puolestaan symboloi paaviutta. Heraldiikassa basiliski kuvataan eläimeksi, jolla on kukon pää, vartalo ja jalat, käärmeen kieli ja lepakon siivet. Käärmemäinen takapuoli päättyy nuolimaiseen häntään.

Kertomusten mukaan basiliski syntyy seitsemän vuoden ikäisen kukon munimasta munasta, jonka rupikonna hautoo. Muna munitaan Koirantähden eli Siriuksen ollessa taivaalla, eikä pyöreässä munassa ole lainkaan keltuaista. Kun muna särkyy, siitä tulee esiin karmea hirviö. Basiliski syntyy myös kukon täydenkuun aikaan munimasta munasta. 

Tarujen mukaan basiliskeja on kahta lajia: ensimmäinen polttaa kaiken tieltään ja toinen voi tappaa pelkällä katseella. Kummatkin ovat niin kammottavia, että niiden hengitys saa kasvit lakastumaan ja kivet särkymään. Uskottiin myös, että basiliski on niin myrkyllinen, että jos ratsastaja yrittäisi tappaa sen keihäällä, basiliskin vahva myrkky nousisi keihästä pitkin ja surmaisi niin ratsastajan kuin hevosenkin. Ainut keino tappaa basiliski oli näyttää sille sen omaa peilikuvaa, jolloin olento kuolisi kauhusta nähdessään oman kuvansa. Joidenkin lähteiden mukaan basiliskin katse kivettää vain uhrin ulkokuoren ja jättää sisuksen ehjäksi. Jähmetettyään uhrinsa basiliski rikkoo kuoren ja syö sisäelimet.

Basiliskilla on kuitenkin kaksi luonnollista vihollista, kärppä ja kukko. Tarujen mukaan kärppä on immuuni basiliskin katseelle, ja jos basiliski onnistuu puremaan kärppää, kärppä käy syömässä tuoksuruutaa, parantuu ja palaa taistelemaan basiliskin kanssa. Yhtä pelottava vihollinen on kukko, sillä jos basiliski kuulee kukon kiekuvan, se kuolee välittömästi.

Harry Potter -kirjasarjassa basiliski oli jättiläiskäärme jonka katse tappaa, mutta epäsuora katse (esimerkiksi peilin, veden, linssin tai aaveen kautta) jähmettää. Basiliski on myös myrkyllinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Micha F. Lindemans: Basilisk *Encyclopedia Mythica from Encyclopedia Mythica Online*.  Arkistoitu 2.5.2001. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Cockatrice *Encyclopaedia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 5.12.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Basiliski**.
* Medieval Bestiary – Basilisk