recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jalkaväenkivääri M/27** eli **Pystykorva** oli Suomen maavoimien peruskivääri 1920-luvulta talvisotaan asti. Jatkosodan alkaessa sen paikan peruskiväärinä oli ottanut M/39 "Ukko-Pekka".

Pystykorva on osittain suomalaisvalmisteinen, (vanhoista osista koottu, piippu uusittu) muokattu versio venäläisestä Mosin Nagant M/91 -pulttilukkokivääristä. Suurimmat erot venäläismalliin ovat lyhennetty piippu ja paranneltu laukaisumekanismi sekä etutähtäin, josta nimi Pystykorva tuleekin: sen reunimmaiset osat muodostavat jyvää suojaavat pystyssä olevat "korvat".

Ase on miltei identtinen harvinaisemman M/28-suojeluskuntakiväärin kanssa. Laukaisukoneistoissa on pieniä eroja. Pystykorva sai jonkin verran kielteistä palautetta sen pistimen taipumuksesta ammunnan aikana murtaa aseen etuhelan kiinnitys. Syynä tähän oli liian ohut etutukki, johtuen aseen lyhentämisestä vanhoista M/91-kivääreistä. Rakennetta korjattiin vuonna 1937 asentamalla vahvistettu etuhela. Silti mallia 27 pidettiin luotettavana ja tarkkana aseena. Valtion kivääritehdas ja Tikkakoski Oy valmistivat aseita vuosina 1927–1930 60 000 kappaletta ja vuosina 1937–1939 lujemmalla tukilla ja vahvistetulla siderenkaalla 5 000 kappaletta. Aseesta valmistettiin myös lyhyempää ratsuväen mallia noin 2 500 kappaletta sarjanumeroilla 72000–74900. Suuri osa ratsuväkimallista 91/27rv tuhoutui jatkosodan aikana Viipurinlahden taisteluissa. Jäljelle jääneistä harvat yksilöt museoitiin ja loput romutettiin 1950-luvulla.

Pystykorvan suunnittelijana ja lopulliseen muotoon kehittäjänä mainitaan jääkärikapteeni Iisak Einar Kuusisto.

Lähteet
-------

* Hyytinen, Timo: *Arma Fennica. VI: Vanhat aseet 1 (1880–1950)*. Arma Fennica, 2003. ISBN 951-97543-6-9.
* Markku Palokangas: *Sotilaskäsiaseet Suomessa*. Suomen Asehistoriallinen Seura, 1991. ISBN 951-25-0508-8.
* Petri Sarjanen: *Valkoinen kuolema: talvisodan tarkka-ampujan Simo Häyhän tarina*. Revontuli, 2005. ISBN 952-5170-44-6.
* Jääkäriliitto: *Suomen jääkärien elämäkerrasto: I täydennysosa*. Jääkäriliitto, 1957.

### Viitteet

1. ↑  *Suomen jääkärien elämäkerrasto: I täydennysosa*, s. 85–86. Jääkäriliitto, 1957. Teoksella ei ole ISBNia.

Kirjallisuutta
--------------

* Timo Hyytinen, Arma Fennica 1 Suomalaiset aseet, Arma Fennica Oy, ISBN 951-99681-6-4 Gummerus Oy 1985
	+ Arma Fennica 2 Sotilasaseet, Arma Fennica Oy, ISBN 951-99887-0-X Gummerus Oy 1987
	+ Sako-aseet 1921-2000, Arma Fennica Oy, ISBN 876-952-5687-17-0 Jyväskylä 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Finnish Army 1918–1945: Rifles Part II
* Finnish M27 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Carrot Tower** (jap. キャロットタワー, *Kyarotto Tawā*) on pilvenpiirtäjä Tokion Setagayassa.

Sijainti
--------

Carrot Tower sijaitsee Tokion kaupungissa Setagayan erillisalueen Sangenjayassa. Sen osoite on 4-1-1 Taishido. Carrot Tower rakennettiin, kun Sangenjayalle haluttiin keskusta. Rakennuksesta on tunnelit Setagayan- ja Shin-Tamagawan-ratojen asemille.

Rakennuskompleksi
-----------------

Carrot Tower on korkeimmillaan 124,36 metriä korkea eli se on Emporiksen määritelmän mukaan pilvenpiirtäjä. Rakennuskompleksiin kuuluu kolme rakennusta: toimistotorni, keskikokoinen rakennus ja matala rakennus. Tornissa on 27 maanpäällistä kerrosta, joiden lisäksi kompleksissa on viisi maanalaista kerrosta. Keskikokoisessa rakennuksessa on teatteri ja lisää toimistoja. Matalassa rakennuksessa on pienempi auditorio ja kauppoja. Carrot Tower on saanut nimensä korkean ja kapean tornirakennuksen mukaan. Kompleksin kerrosala on yhteensä 76 754 neliömetriä.

Carrot Towerin saleissa on 600 ja 200 paikkaa. Ne ovat osa kunnallista kulttuuri- ja tietokeskusta, johon kuuluu myös kompleksissa sijaitseva harrastustyöpaja. Rakennuksessa on myös näköalapaikka.

Historia
--------

Carrot Towerin paikalla oli aiemmin raitiovaunuasema, joka jakoi Sangenjayan kahteen osaan. Rakennuskompleksin tarkoitus oli yhdistää alue ja luoda pohja sen uudelle keskustalle. Carrot Towerin suunnitteli arkkitehtitoimisto Ishimoto. Rakennus valmistui marraskuussa 1996. Se sai vuonna 1999 United States Institute for Theatre Technologyn palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Carrot Tower Ishimoto. Viitattu 31.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Carrot Tower Emporis. Viitattu 31.7.2014. (englanniksi)
**M/S Johanna Thordén** oli suomalainen, Gustaf Thordénin varustamon omistama rahtilaiva, joka ajoi karille ja upposi 12. tammikuuta 1937 Pentlandinsalmessa Skotlannin ja Orkney-saarten välissä Swonan saaren edustalla ollessaan paluumatkalla New Yorkista Göteborgiin. Laivalla oli yhteensä 38 henkeä, matkustajat mukaan lukien. Heistä kahdeksan selvisi hengissä. Myös laivan 55-vuotias kapteeni Lahja Simola hukkui. Laivan kuparilastin nosti vuonna 1969 sukeltaja Keith Jessop.

M/S *Johanna Thordén* oli rakennettu 1936 Öresundsvarvetin telakalla Landskronassa. Laivan pituus oli 110,41 metriä, leveys 15,55 metriä ja syväys 5,12 metriä. Laivassa oli kaksi Burmeister & Wain -dieselmoottoria, joiden teho oli 4 250 hevosvoimaa. Laiva luovutettiin 21. marraskuuta 1936 tilaajalle kulosaarelaiselle Gustaf Thordénin Ab Finska Nordamerika Linjen -varustamolle.

Neitsytmatkallaan ollut M/S *Johanna Thordén* ajoi karille Swonan saaren luona usvassa ja voimakkaassa luoteismyrskyssä. Pian sen jälkeen, kun 21 miehistön jäsentä sekä matkustajina olleet kaksi naista lapsineen olivat poistuneet laivalta pelastusveneellä, laiva katkesi kahtia. Tuntia myöhemmin jäljellä olleet 13 miestä pääsivät pois laivan toisella pelastusveneellä. Myrsky ajoi tämän veneen South Ronalsayn Newark Bay -lahteen, jossa vene kaatui ja viisi miestä hukkui. Muut veneessä olleet kahdeksan miestä pelastettiin rannalta. Ensimmäinen pelastusvene ajautui rantaan Deernessin luona seuraavana päivänä mukanaan kolme kuollutta. Myöhemmin lisää vainajia ajautui läheisten saarien rannoille. Kaikki muut löydetyt vainajat lähetettiin Suomeen, mutta kolme tunnistamatonta merimiestä haudattiin South Ronaldsayn hautausmaalle. Laivan hylystä oli myrskyn laannuttua näkyvillä enää keulaosa ja etumasto, sillä takaosa oli uponnut laivan katkettua. 

Kapteeni Lahja Simolan muistopatsas paljastettiin 30. kesäkuuta 1937 Helsingin uudella hautausmaalla.

Lähteet
-------

* Fakta om fartyg : M/S Johanna Thordén (ruotsiksi)
* Marooned on Roan, Daily Record and Mail, Monday, December 13, 1937 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Keith Jessopin muistokirjoitus, Daily Telegraph 25.5.2010 (englanniksi)
* M/S Johanna Thordén The Wreck Site-sivustolla (englanniksi)

Viitteet
--------

1. ↑  Kapteeni Simolan muistopatsaan paljastus, Helsingin Sanomat, 01.07.1937, nro 172, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Johanna Thordénin ainoa käynti Amerikassa, Vapaa merimies : Suomen vapaan merimiesliiton r.y. äänenkannattaja, 01.01.1937, nro 1-2, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Kolmekymmentä kuolonuhria vaati ml. "Johanna Thordénin" järkyttävä haaksirikko. Pelastuneita vain kahdeksan, Helsingin Sanomat, 14.01.1937, nro 12, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Suomen-Amerikanliikenteen murhenäytelmä, Suomen Kuvalehti, 23.01.1937, nro 4, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Marianne Hoepfner** (s. 7. huhtikuuta 1944 Bourg-en-Bresse) on uransa päättänyt ranskalainen ralliautoilija.

Ura
---

Hoepfner osallistui urallaan 16 rallin MM-sarjan kilpailuun, joissa ei kuitenkaan kertaakaan yltänyt palkintosijoille. Yleiskilpailun kymmenen nopeimman joukossa hän oli urallaan kolmesti. Hänen parhaat sijoituksensa tulivat kuitenkin 1970-luvun puolivälissä, jolloin ei vielä kilpailtu kuljettajien maailmanmestaruuksista.

Parhaiten Hoepfner muistetaan Team Aseptogylin kuljettajana vaaleanpunaisten Renault Alpinen, Lancia Stratoksen ja Citroen CX:n ratista. Vuoden 1978 Monte Carlon rallissa Hoepfnerin tallikaverina Aseptogyl Citroen CX:lla ajoi suomalainen Marketta Oksala. 

Parhaat sijoituksensa Hoepfner ajoi kuitenkin Marokon rallissa vuosina 1975 ja 1976, jolloin hän sijoittui Peugeot 504:lla yleiskilpailun 7. sijalle.

EM-tasolla Hoepfner osallistui vuosina 1972–1982 13 ralliin, joista voitti vuoden 1973 Rallye Féminin Paris - Saint-Raphaël -kilpailun.

Hoepfner osallistui myös kolmeen MM-ralliin kartanlukijana. Vuoden 1976 hän ja Georges Houel kilpailivat Akropolis-rallissa ja vuosina 1981 ja 1982 hän toimi Monte Carlon rallissa silloisen miesystävänsä Jean-Louis Trintignantin kartanlukijana. Hoepfner ja Trintignant avioituivat vuonna 2000.

Vuosina 1968 ja 1969 Marianne ja veljensä Jean-Paul Hoepfner kilpailivat kahdesti Ranskan kansallisessa rallisarjassa kilpailijaparina.

Vuonna 1975 Hoepfner, Christine Dacremont ja Michele Mouton ajoivat luokkavoittoon Le Mansin 24 tunnin ajossa. He voittivat 2.0-litraisten prototyyppien luokan autolla, jossa runkona oli Moynet LM75 ja moottorina ROC-Simca 2.0L I4.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Shacki: Marianne Hoepfner - rally profile eWRC-results.com *eWRC-results.com*. Viitattu 11.3.2021. (englanniksi)
2. ↑  Jean-Louis Trintignant Facts *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 11.3.2021. (englanniksi)
3. ↑  1975 24 Hours of Le Mans: when Michèle Mouton had fun in the rain *24h-lemans.com*.  26.6.2018. Viitattu 17.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  43rd Grand Prix of Endurance 24 Hours of Le Mans Class S 2.0 1975 standings | Driver Database *www.driverdb.com*. Viitattu 11.3.2021.
**M/S J. L. Runeberg** (ent. S/S *Helsingfors Skärgård*) on moottorilaiva, joka liikennöi kesäisin Helsingistä Porvooseen ja Loviisaan. Se on rakennettu vuonna 1912. Laivan alkuperäinen höyrykone vaihdettiin vuonna 1962 dieselmoottoriin. Se viettää talvet entisöitävänä kotisatamassaan Porvoossa. Risteilessään Porvooseen se pysähtyy pyydettäessä Haikon kartanossa ja Mustassa-Hevosessa. Laivalla on kahvila ja neljä salonkia.

Aluksen historia
----------------

Helsingin kaupunginvouti takavarikoi aluksen 22. elokuuta 1965 maksamattomien velkojen vuoksi. Seuranneessa huutokaupassa aluksen osti Leo Vuoristo, joka oli puolisonsa Sadun kanssa ostanut hieman aiemmin Haikon kartanon. Alus myytiin 1985 Ingmar Gustafssonille ja Ted Lönnroosille, minkä jälkeen se kunnostettiin talkoovoimin. Aluksen 75-vuotista taivalta juhlistettiin matkalla Tukholmaan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Yle.fi

Aiheesta muualla
----------------

* Malmberg, Thure: M/S J. L. Runeberg - saaristolaiva sydämissämme 1912-2012, omakustanne (?)
* Aluksen verkkosivut
* IHA Lines
Marianne Joachim
**Marianne Joachim,**, etunimi myös muodossa **Marianna**, syntyjään **Prager**, (5. marraskuuta 1921 - 4. maaliskuuta 1943) oli saksalainen lastenhoitaja, joka vastusti aktiivisesti kansallissosialismia. Yhdessä toisten nuorten kanssa juutalaistaustainen Joachim tuhopoltti kansallissosialistisen propagandanäyttelyn, jonka nimi oli "Neuvostoparatiisi".

Elämänvaiheita
--------------

Marianne Prager oli työläisperheen tytär. Koulunsa käytyään hän hankki lastenhoitajan ammatin ja työskenteli juutalaislasten orpokodissa vuoteen 1940, jolloin sen toiminta lopetettiin. Vuoden 1940 hänet määrättiin pakkotöihin maatilalle. 

Avioliiton hän solmi vuonna 1941 Heinz Joachimin kanssa. Ollessaan pakkotyöläisenä Siemensin tehtailla hän tapasi Herbert Baumin. Miehensä kanssa hän liittyi Baumin ryhmään, joka piti salaisia kokouksia. Heinz Joachimin pidätyksen jälkeen ryhmä päätti toimia ja poltti propagandanäyttelyn. Nuoret jäivät kiinni kaikki kahdeksan ja heidät teloitettiin.

Viitteet
--------

1. ↑
2. 1 2   ?

Lisää aiheesta
--------------

* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Malli alkalisen fosfataasin rakenteesta
**Alkalinen fosfataasi** (**AFOS**, EC 3.1.3.1) on hydrolaasityyppinen entsyymi. Se katalysoi fosfaattiryhmien poistoa monentyyppisiltä molekyyleiltä, kuten nukleiinihapoilta ja proteiineilta. Fosfaattiryhmän poistoa kutsutaan defosforylaatioksi. Alkalinen fosfataasi toimii tehokkaimmin alkalisessa eli emäksisessä ympäristössä.

Ihmisellä alkalista fosfataasia esiintyy etenkin maksassa, sappiteissä, munuaisissa, luukudoksessa ja istukassa.

Normaali AFOS-viitearvo veriseerumissa aikuisilla on 35–105 U/l. Lapsilla arvot ovat suuremmat. Veren AFOS-pitoisuus kohoaa etenkin sappiteiden tukostiloissa.

Alkalisen fosfataasin entsyyminumero on EC 3.1.3.1 ja CAS-numero 9001-78-9.

Aiheesta muualla
----------------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alkalinen fosfataasi**.
* Terveyskirjasto: Pertti Mustajoki ja Jarmo Kaukua, Alkalinen fosfataasi (P-AFOS), 9.7.2008
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Enzyme, alkaline phosphatase, EC 3.1.3.1 (englanniksi)
* Brenda: EC 3.1.3.1 – alkaline phosphatase (englanniksi)
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Albion-luokan toisen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Aboukir** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1858 valmistunut Albion-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Albion-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 18. maaliskuuta 1839 Plymouthin telakalta osana Vanguard-luokkaa, mutta suunnitelmien muututtua se luokiteltiin Albion-luokan alukseksi. Aluksen nimi vahvistettiin 20. toukokuuta 1840 ja sen köli laskettiin elokuussa 1840. Se laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1848 ja varustettiin reserviin, jonne se sijoitettiin 19. huhtikuuta keskeneräisenä. Aluksen valmistumiseen oli käytetty 80 472 puntaa.

Aluksen muutostyöt potkurifregatiksi tilattiin 20. elokuuta 1856 Devonportin telakalta, jossa ne alkoivat 8. lokakuuta. Alus laskettiin vesille valmiina 1. tammikuuta 1858. Muutostyöt maksoivat 24 400 puntaa ja niiden aikana alukselle asennettiin John Penn and Sonin 1 533 ihp:n höyrykone, jolla alus saavutti 9,55 solmun nopeuden.

Palvelus
--------

Alus oli emälaivana/uivana patterina 1862 ja vastaanottoaluksena 1867 alkaen. Alus myytiin romutettavaksi 23. marraskuuta 1877.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1817–1863 – Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2014. ISBN 978-1-84832-169-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 35
2. ↑  Winfield, Rif s. 42

*Albion*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Albion* – *HMS Aboukir* – *HMS Exmouth* – *HMS Princess Royal* – *HMS Hannibal* – *HMS Algiers* – *HMS St. Jean d'Acre* |
| Edeltäjä: Vanguard-luokka – Seuraaja: Agamemnon-luokka |
| "Bad Boys"Inner Circle |
| --- |
| Singlen "Bad Boys" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *One Way and Bad Boys* |
|  Julkaistu | 4. toukokuuta 1993 |
|  Tuottaja(t) | Ian Lewis |
|  Tyylilaji | Reggae |
|  Kesto | 03.52 |
|  Levy-yhtiö | Island |
| Inner Circle muut singlet |
|  | "Bad Boys"1992 | "Sweat (A La La La La Long)"1992 |

**Bad Boys** on Inner Circlen alun perin vuonna 1987 tekemä kappale, josta tuli menestyssingle vasta myöhemmin vuonna 1993. Se tuli tunnetuksi esimerkiksi, kun sitä käytettiin Lain nimessä -sarjassa, jossa tunnusmusiikkina oli kappaleen normaali versio ja ohjelman lopussa käytettiin instrumentaaliversiota.

Historia
--------

Laulu julkaistiin alun perin vuonna 1987 *One Way*-albumille, mutta vuonna 1993 se julkaistiin singlenä sen nykyisellä nimellä. Se ylsi kappalelistoilla sijalle 53 Isossa-Britanniassa ja sijalle 8 Yhdysvalloissa, saavuttaen lopulta kultarajan. Bad Boys julkaistiin myös Inner Circlen Sweat (A La La La La Long)-singlen B-puoleisena singlenä.

"Bad Boys" valittiin tunnusmusiikiksi *Lain nimessä* -sarjaan, koska sen eräs tuottaja sattui olemaan Inner Circle-fani.

1990-luvulla suosiossa ollutta kappaletta käytettiin myös Will Smithin ja Martin Lawrencen toiminta/komediaelokuvassa Bad Boys sekä sen seuraajaelokuvassa Bad Boys 2 (jotkut kappaleen sanoista laulaa molemmissa elokuvissa Smith ja Lawrence).

Kappaleessa viitataan "Sheriff John Browniin", joka oli Bob Marleyn I Shot the Sheriff-laulussa tapettu sheriffi.

Kappaleen instrumentaalinen versio soi "In Drag Net"-bonustasossa pelissä Gex: Enter the Gecko.

Listasijoitukset
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Listat

| Listat (1993) | Sija |
| --- | --- |
| U.S. *Billboard* Hot 100 | 8 |
| U.S. R&B/Hip-Hop Songs | 58 |

| Listat (1991) | Sija |
| --- | --- |
| Suomi (Suomen virallinen lista) | 1 |
| Norja (VG-lista) | 1 |

 | Loppuvuoden sijoitukset

| Listat (1993) | Position |
| --- | --- |
| U.S. *Billboard* Hot 100 | 69 |

 |

Lähteet
-------

1. ↑  Rush, Maury: *Rock N Roll Gold Rush: A Singles Un-Cyclopedia*, s. 427. Algora Publishing, 2003. ISBN 978-0875862071.
2. ↑  CdBBQ: Inner Circle *cdbbq.com*.  Arkistoitu 7.1.2014. Viitattu 13.9.2012.
3. ↑  The Biography of Inner Circle *innercircle-reggae.com*.  Arkistoitu 13.7.2011. Viitattu 13.9.2012.
4. ↑  *Walker, Klive (2005). Dubwise: reasoning from the reggae underground*. Idiomatic, 2006.
5. ↑  Inner Circle Album & Song Chart History *billboard.com*.
6. ↑  Inner Circle Singles Chart History *billboard.com*.
7. ↑  Nyman, Jake (toim.): *Suomi soi 4: Suuri suomalainen listakirja*. Tammi, 2005.
8. ↑  Inner Circle / Bad Boys *lista.vg.no*.
9. ↑  Billboard Top 100 - 1993 *longboredsurfer.com*.  Arkistoitu 10.11.2006. Viitattu 13.9.2012.
**Alkaioksen säkeistö** (*Alkaioksen stroofi*) on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäkeistö. Se on saanut nimensä runoilija Alkaioksesta. Hänen lisäkseen sitä käyttivät muun muassa Sapfo sekä roomalaisessa runoudessa Horatius.

Kaava
-----

Säkeistön kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

 (hendekasyllabus alcaicus *alc11*)
 (hendekasyllabus alcaicus *alc11*)
 (enneasyllabus alcaicus *alc9*)
 (dekasyllabus alcaicus *alc10*)

Esimerkkejä
-----------

Alkaios, fragmentin 326 alku:

ἀσυννέτημμι τὼν ἀνέμων στάσιν·
τὸ μὲν γὰρ ἔνθεν κῦμα κυλίνδεται,
τὸ δ᾽ ἔνθεν, ἄμμες δ᾽ ὂν τὸ μέσσον
νᾶϊ φορήμμεθα σὺν μελαίναι
χείμωνι μόχθεντες μεγάλωι μάλα·
πὲρ μὲν γὰρ ἄντλος ἰστοπέδαν ἔχει,
λαῖφος δὲ πὰν ζάδηλον ἤδη,
καὶ λάκιδες μέγαλαι κὰτ αὖτο·
*asynnetēmmi tōn anemōn stasin·*
*to men gar enthen kyma kylindetai,*
*to d᾽ enthen, ammes d᾽ on to messon*
*naï forēmmetha syn melainai*
*kheimōni mokhthentes megalōi mala·*
*per men gar antlos istopedan ekhei,*
*laifos de pan zadēlon ēdē,*
*kai lakides megalai kat auto·*
En tuulten suuntaa tuntea koito voi
päin hyöky vyöryy, tuolta ja täältä lyö.
Nyt meitä kantaa musta laiva
päin ajelehtien merta aavaa,
pois myrsky paiskoo, syöverin suuhun vie.
Jo tulva huuhtoo, lyö yli tuhtopuun;
jo rikki purjeet myrsky raastaa;
suuria vain repaleita roikkuu.
Horatius, *Oodit*, oodin Postumukselle alku:

*Eheu fugaces, Postume, Postume,*
*labuntur anni nec pietas moram*
*rugis et instanti senectae*
*adferet indomitaeque morti,*
Ah, vuosi vaihtuu, Postumus, Postumus,
pois aika vierii, hurskaus jaksa ei
vanhuutta vaihtaa eikä poistaa
kuoleman jäistä ja hyistä uhkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Alkaioksen säkeistö", *Antiikin käsikirja*, s. 28. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
2. ↑  ΑΛΚΑΙΟΣ, απ. 326 Lobel-Page *Ανθολογία Αρχαϊκής Λυρικής Ποίησης*. Αρχαία Ελληνική Γλώσσα και Γραμματεία. Viitattu 29.1.2018.
3. ↑  Alkaios 46 A. Teoksessa Oksala, Päivö & Oksala, Teivas: *Kreikkalaisia kirjailijakuvia*, s. 51. Runojen ja runokatkelmien suomennoksia. Helsinki: Otava, 1965.
4. ↑  Q. Horatius Flaccus (Horace): *Carmina* 2.14.
5. ↑  Horatius: *Oodit* II.14.1–4. Teoksessa *Oodeja ja epoodeja*, s. 53. Suomennos Eero Kivikari. Hämeenlinna: Karisto, 1930.
Koutialan piiri Malin kartalla.
**Koutialan piiri** (ransk. *Cercle de Koutiala*) on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 8 740 neliökilometriä. Asukkaita on 575 300 henkeä.

Koutialan piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun alueeseen, idässä Sikasson alueen Yorosson piiriin, kaakossa Burkina Fasoon, etelässä Sikasson piiriin ja lännessä Koulikoron alueeseen. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.

Piiriin kuuluu Koutialan kaupunki sekä 35 maalaiskuntaa: Diédougou, Diouradougou Kafo, Fagui, Fakolo, Gouadji Kao, Goudié Sougouna, Kafo Faboli, Kapala, Karagouana Mallé, Kolonigué, Konina, Koningué, Konséguéla, Koromo, Kouniana, Logouana, Miéna, M’Pessoba, Nafanga, Nampé, N’Golonianasso, N’Goutjina, Niantaga, N’Tossoni, Sincina, Sinkolo, Songo-Doubacoré, Songoua, Sorobasso, Tao, Yognogo, Zanfigué, Zangasso, Zanina ja Zébala. Hallinnollinen keskus on Koutiala. Kyliä on yhteensä 242. Asukkaat ovat miniankoja, bambaroita, fulbeja, markoja (dafing) ja dogoneja.

Seudun elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Teollisuutta edustaa neljä puuvillankäsittelylaitosta, kasviöljypuristamo, meijeri ja kolme leipomoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Synthèse des Plans Communaux de Sécurité Alimentaire du Cercle de Koutiala 2007–2011 *csa-mali.org*.  2007. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
2. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Sikasso) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
3. ↑  Loi N°99-035 du 10 Aout 1999 Portant Création des Collectivités Territoriales de Cercles et de Régions *matcl.gov.ml*.  Arkistoitu 9.3.2012. Viitattu 17.6.2012. (ranskaksi)
*Tämä artikkeli kertoo Kuninkaallisessa laivastossa palvelleesta Black Swan -luokan sluupista. Muita saman nimisiä aluksia, katso HMS Actaeon.*

**HMS Actaeon** (viirinumerot U07 ja F07) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi, joka otettiin palvelukseen toisen maailmansodan päätyttyä.

Alus palveli Saksan laivastossa koululaivana fregatiksi luokiteltuna nimellä *Hipper*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Black Swan -luokka (sluuppi)*
Alus tilattiin 3. joulukuuta 1941 Woolstonista John I. Thornycroft and Companylta, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1944. Alus laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 24. heinäkuuta 1946.

Palvelus
--------

*Actaeon* valmistui vasta toisen maailmansodan päätyttyä, joten se osallistui sodan jälkeisen ajan laivastopalvelukseen. Alus sijoitettiin kaukaisiin tukikohtiin sen saattajaominaisuuksien vuoksi. Alus palveli muun muassa Etelä-Atlantilla, jossa se oli Länsi-Intian asemalla sekä Etelä-Amerikan rannikon valvonnassa.

Alus Saksan laivaston *Hipperinä*.
Alus poistettiin palveluksesta vuoden 1953 puolessa välissä, jolloin se sijoitettiin Portsmouthin reserviin. Alus siirrettiin toukokuussa 1956 Lisahallyyn ankkuroitavaksi. Se määrättiin siirrettäväksi uudelleen perustettavaan Saksan laivastoon. Alus myytiin 11. marraskuuta 1957 Länsi-Saksalle, minkä jälkeen se huollettiin Britanniassa. Alus otettiin uuden Saksan laivaston palvelukseen 9. joulukuuta 1958 nimettynä *Hipperiksi*.

Lähteet
-------

* Hague, Arnold: *Sloops 1926-1946*. Kendal, Englanti: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-67-3. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 333
2. 1 2  Hague, Arnold s. 84
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneiden emälaivasta. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Adamant** (viirinumerot F64 ja A164) oli Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneiden emälaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 1. maaliskuuta 1939 Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1939 telakkanumerolla 1023. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1940 ja valmistui 28. helmikuuta 1942.

Alus kykeni huoltamaan saman aikaisesti yhdeksää sukellusvenettä ja majoittamaan näiden veneiden miehistöt.

Palvelus
--------

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin emälaivaksi Colomboon Itäisen laivaston 4. sukellusvenelaivueeseen, johon kuului yhdeksän T-luokan sukellusvenettä sekä *HMS Rorqual*. Alus oli tehtävässä huhtikuusta 1943, kunnes se siirtyi huhtikuussa 1945 laivueen kanssa Fremantleen Australiaan.

Vuonna 1950 alus palasi Britanniaan, jossa se oli vuoteen 1954 Portsmouthissa reservilaivaston komentajan lippulaivana. Tehtävässä ollessaan alus osallistui 1953 kuningatar Elisabet II:n kruunajaisten yhteydessä pidettyyn laivastokatselmukseen.

Lokakuussa 1954 alus siirrettiin 3. sukellusvenelaivueen emälaivaksi Rothesaynlahdelle, missä se oli aina lokakuuhun 1957. Alus siirrettiin Faslaneen, missä se oli vuoteen 1962. Vuoden 1964 alussa alus siirrettiin 2. sukellusvenelaivueen emälaivaksi Devonportiin. Maaliskuussa 1966 alus sijoitettiin poistolistalle ja se saapui syyskuussa 1970 Inverkeithingiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Gardiner Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Akermann, Paul: *Encyclopaedia of British Submarines 1901–1955*. Penzance, Cornwall: Periscope Publishing, 2002. ISBN 1-904381-05-7. (englanniksi)
* Lynch, John: *Belfast Built Ships*. Stroud, Englanti: The History Press, 2012. ISBN 978-0-7524-6339-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   uboat.net
2. ↑  Lynch, John s. 195
3. ↑  Akermann, Paul s. 485
4. ↑   royalnavyresearcharchive.org.uk
5. ↑  Akermann, Paul s. 484
**Arja Nurminen** (s. 21. heinäkuuta 1945 Lempäälä) on suomalainen näyttelijä. Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 30-vuotisen uran tehnyt Nurminen näytteli aiemmin Vaasan kaupunginteatterissa ja sitä ennen Jyväskylän kaupunginteatterissa vuodesta 1968. Nurminen jäi eläkkeelle Hämeenlinnan kaupunginteatterista vuonna 2006.

Nurminen on vieraillut Pyynikin kesäteatterissa näytelmissä "Vain muutaman huijarin tähden" vuonna 2002 ja "Mooseksen perintö" vuonna 2007. Birgitan Teatterissa hän vieraili vuosina 2003 ja 2004 näytelmässä "Miglin joutsenet" ja Oulussa, Toppilan Möljällä maalaiskomedioissa "Mooseksen perintö" ja "Turvetta ja timantteja" vuosina 2008 ja 2009 sekä vuonna 2010 näytelmässä "Vain muutaman huijarin tähden".

Nurminen esiintyi myös televisiosarjassa *Lehmän vuosi* (2006–2010) Paula Surakan roolissa. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta.

Nurmiselle on myönnetty useita palkintoja ja tunnustuksia, joista viimeisimmät Vapaussodan Sininen Risti vuodelta 2000 ja Sotaveteraaniliiton ansiomitali vuodelta 2006.

Nurmisen aviopuoliso on näyttelijä Matti Nurminen. Heillä on kaksi tytärtä: Helena Lehkonen (s. 1967) ja Annukka Lahtinen (s. 1971).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Punalohi** (*Oncorhynchus nerka*) on tyynenmerenlohiin kuuluva kalalaji, joka useimpien sukunsa lajien tapaan lisääntyy ja kuolee makeassa vedessä. Kutuasussa punalohen kyljet muuttuvat kirkkaan punaisiksi ja pää vihreäksi. Koiraiden niskaan kasvaa kyttyrä, alaleuka muuttuu koukkumaiseksi ja hampaat kasvavat.

Jotkin populaatiot vaeltavat Alaskan, toiset Japanin ja Venäjän jokiin ja järviin. Yleensä punalohet palaavat synnyinjokeensa tai -järveensä nelivuotiaina. Niiden, kuten muidenkin synnyinvesilleen palaavien lohilajien, vaellus on tärkeää esimerkiksi vararavintoa kerääville harmaakarhuille. On myös kantoja, jotka elävät koko ikänsä synnyinjoessaan tai -järvessään. Nämä *kokanee*- eli **intiaanilohena** tunnetut kalat jäävät meressä varttuneita sukulaisiaan huomattavasti pienemmiksi.

Keski-Suomessa istutettiin 1950-luvulla järvipunalohta eli intiaanilohta, mutta pysyviä kantoja ei muodostunut. Ruotsissa vastaavista istutuksista muodostui myös lisääntyviä populaatioita, mutta sittemmin nekin ovat hävinneet. Japanissa elänyt kunimasu, jota aiemmin luultiin punalohen alalajiksi, on katsottu kuolleeksi sukupuuttoon ihmisen tekemän patoamisen vuoksi. Vuonna 2010 kuitenkin löydettiin kyseisen lajin yksilöitä, joiden kanta on peräisin eri vesistöön vuonna 1935 siirretyistä mätimunista.

Naaras ja koiras kutuasussa

Ravinto
-------

Poikasina punalohet syövät pääasiassa planktonia ja vesihyönteisiä. Aikuisina ne saalistavat pieniä kaloja. Ne kasaavat merellä vararavintoa kutuvaellusta varten, koska silloin ne lakkaavat syömästä.

Kalastus
--------

Punalohta pyydetään kaupallisesti troolaamalla ja verkoilla. Vuotuiset kokonaissaaliit ovat olleet 150 000 tonnin luokkaa, mistä suurin osa Yhdysvaltain kalastusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Rand, P.S.: *Oncorhynchus nerka* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 22.8.2013. (englanniksi)
2. ↑  *Oncorhynchus nerka* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
3. ↑  Hannu Lehtonen: *Iso kalakirja - Ahvenesta vimpaan*. WSOY, 2003. ISBN 951-0-28134-4.
4. ↑
5. ↑  O*ncorhynchus nerka* (Walbaum, 1792) FAO Fisheries and Aquaculture Department, Species Fact Sheets (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Oncorhynchus nerka* Luonnontieteellinen keskusmuseo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q44064
* Wikispecies: Oncorhynchus nerka
* ADW: Oncorhynchus\_nerka
* ARKive: oncorhynchus-nerka
* BOLD: 88747
* CoL: 49JFH
* EoL: 46563140
* EPPO: ONCRNE
* FishBase: 243
* GBIF: 5204039
* iNaturalist: 69922
* IRMNG: 11368252
* ITIS: 161979
* IUCN: 135301
* NAS: 915
* NatureServe: 2.100974
* NCBI: 8023
* NOAA: sockeye-salmon
* NZOR: ae287c25-4d49-484c-9541-3a4e9dbafc19
* uBio: 2299536
* WoRMS: 254569

 |

 |
Arja Makkonen vuonna 2017
**Arja Inkeri Makkonen** (s. 24. marraskuuta 1958 Kitee) on suomalainen diplomaatti. Hän on toiminut Suomen suurlähettiläänä Vilnassa, Liettuassa 1. syyskuuta 2020 alkaen. Sitä ennen hän toimi vuodesta 2016 ulkoministeriöstä käsin kiertävänä suurlähettiläänä Armeniassa, Azerbaidžanissa ja Georgiassa. Makkonen oli suurlähettiläänä Kiovassa, Ukrainassa 2011–2015.

Makkonen valmistui filosofian maisteriksi 1985 Jyväskylän yliopistosta. Hän aloitti ulkoasiainministeriön palveluksessa 1989 ja toimi 1990–1994 ulkoasiainsihteerinä Brysselissä Suomen pysyvässä edustustossa Euroopan unionissa. Makkonen työskenteli Kuala Lumpurissa ulkoasiainsihteerinä ja edustuston päällikön sijaisena 1994–1995 ja lehdistöneuvoksena Suomen Pariisin suurlähetystössä 1995–1998.

Vuosina 1998–2003 Makkonen työskenteli eri tehtävissä ulkoasiainministeriössä, muun muassa Eurooppa- ja ulkomaankauppaministereiden Kimmo Sasin ja Jari Vilénin virkamiessihteerinä ja lähetystöneuvoksena. Makkonen työskenteli ministerineuvoksena ja edustuston päällikön sijaisena Varsovan suurlähetystössä 2003–2007 ja Moskovassa 2007–2011.

Lähteet
-------

1. 1 2  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on 2015*, s. 533. Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Edustuston päällikön tehtävään määrääminen Valtioneuvosto. Viitattu 18.1.2022.
3. 1 2 3  Curriculum Vitae Ulkoministeriö. Viitattu 18.1.2022.
**Ivan Vasilijevitsch Pauloff** (26. marraskuuta 1857 Käkisalmi – 22. lokakuuta 1933 Käkisalmi) oli suomalainen virkamies, pankinjohtaja ja todellinen valtioneuvos.

Pauloff kävi Viipurin ruotsalaisen lyseon ja tuli vuonna 1878 Suomen Pankin virkamieheksi Pietariin. Vuonna 1881 hän palasi isänsä kuoltua takaisin Käkisalmeen ja toimi sitten kaupungissa raatimiehenä, kaupunginvaltuuston sihteerinä ja kaupungin kamreerina. Pauloff palasi Suomen Pankin virkamieheksi Pietariin vuonna 1889. Hänestä tuli vuonna 1895 Suomen valtiosihteerinviraston rahaston- ja taloudenhoitaja ja vuosina 1895–1918 hän toimi lisäksi keisarin yksityisen suomalaisen käsikassan rahastonhoitajana ja esittelijänä. Pauloff vaikutti siihen että Käkisalmi sai rautatien kaupunkiin kun rautatie oltiin aikeissa vetää kaupungin ohi. 

Suomen valtiosihteerinviraston jouduttua vuonna 1918 punaisten käsiin Pauloff pääsi palaamaan Suomeen. Hän oli sitten entisen ministerivaltiosihteeri C. A. Armfeltin yksityissihteerinä ja Savo-Karjalan Osake-Pankin Terijoen konttorin hoitajana ja sen jälkeen Pohjoismaiden Yhdyspankin Käkisalmen konttorin prokuristina ja rahastonhoitajana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita, Uusi Suomi, 24.10.1933, nro 286, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2 3  Kuolleita, Helsingin Sanomat, 24.10.1933, nro 286, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Todellinen valtioneuvos Ivan Pauloff, Käkisalmen Sanomat, 24.10.1933, nro 119, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Polgara: Velhottaren tarina** on David ja Leigh Eddingsin kirjoittama fantasiakirja. Kirja kertoo Belgarath-velhon tyttärestä *Polgarasta* ja hänen elämästään. Kirja on jatkoa *Belgarath: Velhon tarina* -kirjalle sekä Belgarionin taru- ja Mallorean taru-kirjasarjoille. Se myös päättää *Kiven vartija* -kirjasta alkaneen tarinan.

Juoni
-----

Polgaran ja hänen kaksoissisarensa Beldaranin äidin Poledran uskotaan kuolleen synnytyksessä, ja heidät kasvattaa Beldin -velho. Polgara oppii jo nuorena Tahdon ja Sanan merkityksen. Isäänsä Belgarathiin Polgara ei halua luoda läheisiä siteitä ennen kuin tämä on lähettänyt hänen sisarensa Beldaranin Riva Rautakouran, Tuultensaaren kuninkaan ja Aldurin Kiven omistajan vaimoksi. Polgaran elämä on täynnä menetyksiä. Ensimmäinen, jonka hän menettää, on hänen Beldaran-sisarensa, ja vuosisatojen kuluessa hän näkee jatkuvasti rakkaidensa vanhenevan ja kuolevan. Kirjassa Polgara suostuu ottamaan vastuulleen Riva Rautakouran viimeisen perillisen. Rautakouran suvun jatkumisen varmistamisesta tulee hänen pääasiallinen toimensa yli tuhanneksi viideksisadaksi vuodeksi.

Aiheesta muualla
----------------

* Risingshadow, Polgara – Velhottaren tarina (arvostelu)
Ivan Regen, 1929
**Ivan Janez Regen**, myös **Johann Regen** (9. joulukuuta 1868, Lajše – 27. heinäkuuta 1947, Wien) oli slovenialainen biologi, joka tunnetaan parhaiten bioakustiikan tutkimuksestaan. 

Regen kiinnostui lapsena hyönteisten aikaansaamista äänistä. Regenin perheellä ei ollut varaa kustantaa hänen koulutustaan, mutta hän sai paikalliseen seminaariin stipendin ja säästi tarpeeksi maksaakseen lukukausimaksut Wienin yliopistossa. Hän opiskeli luonnonhistoriaa ja valmistui tohtoriksi vuonna 1897. Hän aloitti työnsä lukion professorina ensin Wienissä, sitten Hranicessa, mutta palasi lopulta Wieniin, jossa hän työskenteli kunnes siirtyi eläkkeelle vuonna 1918.

Opettajan työn ohella Regen teki myös eläinten fysiologian tutkimusta ja oli yksi ensimmäisistä ulkomailla työskennelleistä tutkijoista ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Hän tutki hepokattien ja sirkkojen tapaa tuottaa ääntä ja osoitti, että hyönteiset reagoivat muiden yksilöiden aiheuttamiin akustisiin ärsykkeisiin. Regen sai myös hyönteiset reagoimaan keinotekoisesti aiheutettuihin ääniin. Myöhemmin hän osoitti, että hyönteisten kuulo riippuu ehjästä täryontelosta. Regen oli ensimmäinen, joka kuvasi miten hyönteisten kuulo toimii. Tämän vuoksi häntä pidetään bioakustiikan keksijänä. Regen tutki myös hyönteisten hengitystä, talvihorrosta sekä hyönteisten värin muodostumista.

Regenin suurin tutkimustyö oli niin sanottu "geobiologinen laboratorio", joka oli suuri terraario. Hän käytti laboratoriota erityisesti sen tutkimiseen, miten hyönteisten käyttävät ääntä suunnistuksessa.

Hän työskenteli yksityisenä tutkijana vuodesta 1911 lähtien, mutta säilytti yhteyden Sloveniaan tukemalla useita paikallisia yhteisöjä ja luomalla sloveeninkielistä sanastoa tutkimusalalleen. Vuonna 1921 häntä pyydettiin Ljubljanan yliopiston professoriksi, mutta Regan kieltäytyi. Vuonna 1940 hänestä tuli Slovenian tiede- ja taideakatemian jäsen. Regan oli myös Slovenian luonnonhistorian yhdistyksen jäsen.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ivan Regen
Roger Lindberg vuonna 1941.
**Roger Gustaf Lindberg** (20. syyskuuta 1915 Helsinki – 14. marraskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja musiikkielämän vaikuttaja.

Roger Lindberg oli Konrad Fazerin tyttärenpoika. Lindberg valmistui ekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1937 ja johti Fazerin Musiikkikauppaa (sittemmin Fazer Musiikki) vuodesta 1940. Hän hoiti keskeisiä luottamustehtäviä Teoston, Suomen Kansallisoopperan ja Sibelius-Akatemian hallituksessa sekä toimi Sibelius-Seuran puheenjohtajana. Hän osallistui myös äänilevyteollisuuden kansainväliseen yhteistyöhön ja toimi IFPIn puheenjohtajana 1968–1971.

Lindbergin kaudella Fazerin Musiikkikaupasta tuli Suomen merkittävin levy-yhtiö, ja Lindberg suunnitteli tuotantoa yhdessä Toivo Kärjen kanssa. Yhtiö osti muita levy-yhtiöitä ja kustantamoja ja sai näin haltuunsa laajalti kotimaisen musiikin tekijänoikeuksia.

Lindberg luopui toimitusjohtajan tehtävästä vuonna 1971 mutta jatkoi yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. Hän sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1966, ja hänet vihittiin Sibelius-Akatemian kunniatohtoriksi 1997.

Roger Lindbergin toinen puoliso vuodesta 1946 oli antiikkikauppias Brita Ingegerd Lindberg o.s. Tenström (1918–2019).

Lähteet
-------

* Gronow, Pekka: "Lindberg, Roger (1915–2003)", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 160–161. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.
* Lindberg, Roger hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Roger Lindbergin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.

Kirjallisuutta
--------------

* Bonsdorff, Lena von: *Roger Lindberg: Mentori, mesenaatti, musiikkikauppias*. (Mentor, mecenat, musikhandlare: Invandrarättlingen Roger Lindberg blir Mr Music of Finland, 2012.) Käsikirjoituksesta suomentanut Sirpa Hietanen. Helsinki: Schildts & Söderströms, 2012. ISBN 978-951-52-2974-8.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Carl August Renvall** (28. helmikuuta 1823 Turku – 1. elokuuta 1853 Turku) oli suomalainen opettaja, sanomalehtimies ja kääntäjä.

Renvallin vanhemmat olivat Naantalin entinen pormestari Henrik Renwall ja Agneta Cornelia Cairenius. Hän kävi Turun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Renvall valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850. Hän toimi Turun yläalkeiskoulun vt. ensimmäisenä kollegana 1851–1852 ja vt. kolmantena kollegana 1852–1853.

Renvall käänsi yhdessä Karl Collanin kanssa ruotsin kielelle Heinrich Heinen runoja (*Dikter af H. Heine i Sv. öfversättning*, Öhmanska bokhandel, Helsingfors 1849).

Renvall kuoli koleraan elokuun alussa 1853 Turussa.

Lähteet
-------

* Carl August Renvall SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki) (Vanhentunut linkki)
* Kotivuori, Yrjö: Carl August Renvall. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 29.1.2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Capitol Records Building *Hollywood, Los Angeles, Kalifornia.*
**Capitol Records** on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, joka toimii Maltby Capital Limited -yhtiön tytäryhtiönä. Tämä kuuluu Universal Music Group -yritysryhmään. 

Capitol Recordsin perusti laulunkirjoittaja Johnny Mercer vuonna 1942 yhdessä Glen Wallichsin ja Buddy DeSylvan kanssa. Vuonna 1946 yhtiö vietiin pörssiin. Helmikuussa 1955 Electrical and Musical Industries Limited (EMI) osti 96 prosenttia Capitolin osakkeista. Capitol Records pysyi kuitenkin pörssissä maaliskuulle 1974 saakka.

Levy-yhtiön mukaan nimetty rakennus *Capitol Records Building* sijaitsee Hollywoodissa, Los Angelesissa, Yhdysvaltain Kaliforniassa.

Ensimmäisiä siinä levyttäneitä artisteja olivat esimerkiksi Nat King Cole, Paul Whiteman, Ella Mae Morse sekä Martha Tilton.

Vuonna 1949 perustettiin Kanadan haara ja Capitol Records osti KHJ Studios:n Melrose Avenuelta. 1950-lukuun mennessä Capitol Recordsista oli tullut iso yritys ja siellä levyttivät monet kuuluisat artistit kuten Frank Sinatra sekä Judy Garland.

Metalliyhtye Megadeth levytti Capitol Recordsilla vuosina 1986-1999.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Company Overview of Capitol Records, LLC (myös välilehti People) bloomberg.com. Viitattu 6.9.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  David Kronemyer: The Early History of Capitol Records  29.3.2010. musewire.com. Viitattu 6.9.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Capitol Records** Wikimedia Commonsissa
**Kentarō Miura** (jap. 三浦 建太郎, *Miura Kentarō*, 11. heinäkuuta 1966 – 6. toukokuuta 2021) oli japanilainen mangaka eli mangataiteilija. Miura tunnetaan parhaiten tummasävyisestä mangasarjastaan Berserk. Sarja kuvaa nuoren soturin kostoa ja sijoittuu synkkään, keskiaikaista Eurooppaa muistuttavaan maailmaan. Berserkille on tyypillistä vahva visuaalinen kerronta. Vuonna 2002 Miura sai Tezuka Osamu -kulttuuripalkinnon Berserk-sarjasta.

Kentarō Miura teki ensimmäisen sarjakuvansa Miurangerin vuonna 1976. Se ilmestyi 40-osaisena sarjana. Miura opiskeli taidekoulussa vuosina 1979–1985 ja alkoi samaan aikaan työskennellä eräälle sarjakuvalehdelle. Valmistuttuaan Miura piirsi 50-sivuisen mangan Futatabi. Hän työskenteli myös lyhyen aikaa Shonen Magazine -lehdelle. Vuosina 1985–1989 Miura ei juuri piirtänyt mangaa, mutta hän alkoi kuitenkin työstää Berserkin varhaista versiota. Vuonna 1989 hän palasi mangan pariin ja työskenteli eri lehdille. Miura alkoi työskennellä Berserkin parissa 1990-luvun alussa. Hän kuoli vuonna 2021, vain 54-vuotiaana.

Berserkistä tuli hyvin suosittu, ja se on sovitettu animesarjaksi, kirjaksi, elokuviksi ja videopeliksi. Berserk on myös innoittanut muita videopelejä, muun muassa Dark Soulsia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Manish Pandey: Berserk manga creator Kentaro Miura dies aged 54 BBC. Viitattu 2.5.2022. (englanniksi)
2. ↑  Kentaro Miura - Biography *IMDb*. Viitattu 4.5.2022. (englanniksi)
3. ↑  Kentaro Miura *Lambiek Comiclopedia*. Viitattu 2.5.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Ivan Sergei
**Ivan Sergei Gaudio** (s. 7. toukokuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan sekä hänen televisio- että elokuvarooleistaan.

Sergei syntyi Hawthornessa, New Jerseyssä, ja opiskeli Hawthorne High Schoolissa. Hän nousi alun perin maineeseen roolillaan elokuvassa *Once a Thief* (1996), ja myöhemmin hänellä oli rooli mm. elokuvassa *Pasmat sekaisin* (1998). 

Sergei esitti vuosina 1999–2001 David Jillefskyä sarjassa *Jack & Jill* ja vuosina 2005–2006 Henry Mitchelliä sarjassa *Siskoni on noita*. Hän meni elokuussa 2003 naimisiin Tanya Sergein kanssa.

Aiheesta muualla
----------------

* Ivan Sergei Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Inda Silase** (usein myös **Shire**, nimi joskus muodoissa **Enda Silasi** tai **Inda Selassie**) on kaupunki Etiopian Tigrayn osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 47 284.

Maantiede
---------

Dromedaareja.
Inda Silase tai Shire sijaitsee Etiopian Tigrayn osavaltiossa. Kaupunki on myös oma *weredansa* eli piirikuntansa. Etenkin paikalliset tuntevat kaupungin nimellä Shire, jolla on viitattu myös tarkemmin paikalla sijaitsevaan piirikuntaan (*woreda*).

Historia
--------

Italialaisten joukkojen edetessä Etiopiaan toisen Italian–Etiopian sodan aikana vuosina 1935–1936 Inda Silasen ei Shiren hallinnasta käytiin taisteluja. Shiren taistelussa 29. helmikuuta – 2. maaliskuuta 1936 italialaiset käyttivät kemiallisia aseita etiopialaisia vastaan. Myöhemmin Etiopian Derg-hallinnon aikana 1970-luvulla Inda Silasesta tuli Teranafitin ja Tigrayn kansan vapautusrintaman tukialuetta. Vuonna 1988 Derg valtasi kaupungin kansan vapautusrintaman vetäydyttyä. Kaupungista tuli Derg-hallinnon tärkeä tukikohta. Myöhemmin kaupunkia ympäröivästä alueesta käytiin sisällissodan ankarimpia taisteluja. Derg alkoi romahtaa Tigrayn alueella vuonna 1989 ja vapautusrintama valtasi Inda Silasen 19. helmikuuta 1989 sen suuren varuskunnan antautuessa.

Tigrayn kriisin aikana 2020-luvun alussa Etiopian armeijan joukot valtasivat kaupungin Tigrayn kapinallisilta. Vuoden 2021 kesäkuussa tigraylaiset joukot valtasivat kuitenkin kaupungin takaisin keskushallinnon joukkojen vetäytyessä.

Väestö
------

Vuohia kuljetaan paikalliselle torille.
Inda Silasen asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 47 284. Vuonna 2001 asukasluku oli noin 31 100, vuonna 1994 25 300 ja vuonna 1967 7 198.

Lähteet
-------

1. 1 2  Population and Housing Census 2007 – Tigray Statistical (pdf) (s. 9, arkistoitu linkki) Central Statistics Agency.  Arkistoitu 14.11.2012. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Bernhard Lindahl: Ind'Abba Selama - Insway (pdf) *Local History of Ethiopia*. The Nordic Africa Institute. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
3. ↑  Lina Grip ja John Hart: The use of chemical weapons in the 1935–36 Italo-Ethiopian War (s. 3)  2009. SIPRI Arms Control and Non-proliferation Programme. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
4. ↑  Tigray forces enter town of Shire in Ethiopia's northern Tigray region -witnesses Reuters. Viitattu 27.8.2021. (englanniksi)
Kent Johansson vuonna 2010.
**Kent Johansson** (s. 13. huhtikuuta 1956 Katrineholm) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta MM-kilpailuissa 1983 ja 1985. Ruotsi ei yltänyt mitaleille kummassakaan turnauksessa. Vuoden 1983 MM-turnauksessa Nilsson teki kolme maalia ja antoi yhden maalisyötön, ja jälkimmäisessä tilastomerkintöinä oli kaksi maalia ja yksi syöttö.

"Lill-Kenta" Johansson edusti Huddinge IK:ta kausina 1973–1982 ja 1990–1994. Hän pelasi pääsarjajoukkue Djurgårdens IF:ssä kaudella 1982–1983, sitten kuusi kautta sveitsiläisseura HC Luganossa ja jälleen kauden 1989–1990 Djurgårdenissa ennen paluutaan Huddingeen. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1983 ja 1990 sekä Sveitsin-mestaruuden vuosina 1986, 1987 ja 1988. Hän oli Sveitsin liigan pudotuspelien paras maalintekijä vuosina 1986 ja 1988, syöttötilaston ykkönen vuosina 1988 ja 1989 sekä pistepörssin ykkönen 1986, 1988 ja 1989.

Pelaajauransa jälkeen Johansson on toiminut pitkään valmentajana. Ruotsin pääsarjassa hän on ollut Djurgårdens IF:n, Timrå IK:n, HV71:n, Frölunda HC:n ja Örebro HK:n päävalmentaja. Italiassa hän valmensi HC Bolzanoa kaudella 1998–1999 ja Sveitsissä HC Luganoa kaudella 2009–2010.

Kent Johanssonin pikkuveli Mikael Johansson on jääkiekon kaksinkertainen maailmanmestari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kent Johansson *Eliteprospects*. Viitattu 3.6.2020. (englanniksi)