recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Scheuermannin tauti** (lat. *morbus Scheuermann*) tai **Scheuermannin oireyhtymä** on selkänikamien kasvuhäiriö, joka vakavuudesta riippuen voi johtaa rintarangassa kumaraselkäisyyteen ja lannerangassa oikenemiseen.

Tauti on nimetty tanskalaisen kirurgin Holger Werfel Scheuermannin mukaan. Taudista on käytetty myös muita nimityksiä, kuten **Calvén tauti** (engl. *Calvé disease*) ja **nuoruusiän selkärangan osteokondroosi** (engl. *juvenile osteochondrosis of the spine*).

Syyt
----

Scheuermannin taudin perimmäisiä syitä ei tiedetä, mutta tauti on perinnöllinen.

Taudinkuva
----------

Tauti huomataan useimmiten nuoruusiässä koulujen terveystarkastuksissa. Selkänikamien luutuminen ei etene normaalissa tahdissa nuoruusikään mennessä, ja vielä murrosiän jälkeen selkänikamien luutuminen ja lujittuminen saattavat olla kesken.

Oireet
------

Tyypilliset oireet ovat selkäkipu ja huono ryhti.

Hoito
-----

Taudin hoito riippuu taudin vakavuusasteesta. Jos tauti on lievä, ei tauti tarvitse muuta hoitoa kuin selän rasituksen välttämistä. Vaikeammassa tapauksessa voidaan käyttää ns. tukikorsettihoitoa, jossa tukikorsetti tukee selkärangan asentoa. Leikkausta tarvitsevat vain kaikista vaikeimmat tapaukset.

Katso myös
----------

* Kyttyräselkäisyys
* Osteokondroosi

Lähteet
-------

1. ↑  Terveyskirjasto
2. ↑  Medcyclopaedia - Scheuermann's disease *medcyclopaedia.com*.  Arkistoitu 5.2.2012. Viitattu 5.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  Scheuermann: "Kyphosis dorsalis juvenilis". 1920
**Hämekosken rautasulatto** toimi Laatokan Karjalassa Harlun pitäjässä Jänisjärvestä Laatokkaan laskevan Jänisjoen yläjuoksulla Hämekoskella vuosina 1921–1939. 

Ab Wärtsilä Oy osti 1920-luvun alussa Hämekoskella sijainneet vanhan teollisuuslaitokset joihin kuului vajaakäytössä ollut voimalaitos. Wärtsilä Oy oli lopettanut samaan aikaan oman masuuninsa Värtsilässä ja vuonna 1921 yhtiö rakensi Hämekosken tehdasrakennuksiin Hämekosken voimalan tuottaman sähkön voimalla toimivan romuraudan sulaatamon laajentaen samalla myös voimalaa. Kolmiuuninen sulattamo käytti eri puolilta Suomea hankittua rautaromua. Sulattamon tuottamat rautaharkot kuljetettiin Värtsilään aluksi proomuilla Jänisjokea pitkin ja sittemmin rautateitse. Vuonna 1922 sulatto tuotti 4 000 tonnia rautaa ja siellä työskenteli 75 henkilöä. Sulaton toiminta päättyi talvisodan alkaessa 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kauko Puustinen : *Laatokan Karjalan historialliset ruukit 1809–1939*, Geologi 65/2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
Henri Dès vuonna 2011
**Henri Dès** (oik. **Henri Destraz**, s. 14. joulukuuta 1940 Renens, Sveitsi) on sveitsiläinen laulaja, joka tunnetaan lastenlaulujen esittäjänä. Dès julkaisi ensimmäisen lastenmusiikkialbuminsa "Retour" vuonna 1977. Dès perusti myöhemmin vaimonsa mukaan nimetyn levy-yhtiön Disques Mary-Josée.

Dès edusti Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 1970 kappaleella "Retour" ja sijoittui kilpailussa jaetulle neljännelle sijalle. Dès osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan myös vuonna 1973 kappaleella "Quand on reviet d'ailleurs", joka sijoittui karsinnassa kolmanneksi sekä vuonna 1976 kappaleella "C'est pour la vie", joka sijoittui karsinnassa neljänneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Henri Dès *francevision.com*.  Arkistoitu 1.10.2002. Viitattu 12.9.2022.
2. ↑  Amsterdam 1970 *eurovision.tv*. Viitattu 12.9.2022.
3. ↑  Switzerland: Concours Eurovision 1973 *eurovisionworld.com*. Viitattu 12.9.2022.
4. ↑  Switzerland: Concours Eurovision 1976 *eurovisionworld.com*. Viitattu 12.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Henri Dèsin kotisivut

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**The Popular Wobbly** on amerikansuomalaisen lauluntekijän, kolumnistin ja ammattiyhdistysaktiivin T-Bone Slimin eli Matti Huhdan tunnetuin kappale. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1920 Industrial Workers of the World -ammattiliiton kustantamassa Little Red Songbook -laulukirjassa. "The Popular Wobbly" on parodia kolme vuotta aikaisemmin ilmestyneestä iskelmästä *They Go Wild Simply Wild Over Me*, jonka tekivät Joseph McCarthy ja Fred Fisher.

Kappaleen nimessä esiintyvä "Wobbly" on IWW-ammattiliiton jäsenistä käytetty lempinimi. Sanoitus kertoo rauhanomaisesta ammattiyhdistysaktiivista, joka joutuu virkavallan ja oikeuslaitoksen ahdistelmaksi ja pääsee näin ollen kappaleen nimen mukaisesti heidän "suosioonsa".

Koska T-Bone Slim ei ollut varsinainen muusikko, vaan pelkästään sanoittaja, ei hän milloinkaan levyttänyt kappaletta. Ensimmäinen levytetty versio on tiettävästi legendaarisen amerikkalaisen folklaulajan Pete Seegerin 1950-luvun alussa tekemä. Sen jälkeen kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Guy ja Candie Carawan 1960-luvun lopulla sekä Utah Phillips vuonna 1981. Laulu nousi suosioon 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeen keskuudessa, jolloin se sanoitettiin uudelleen paremmin ajan henkeen sopivaksi. 1960-luvun versio tunnetaan nimellä *They Go Wild Over Me*. Kappale on säilyttänyt suosionsa amerikkalaisen työväenliikkeen ja folkmusiikin harrastajien keskuudessa aina nykypäivään saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  "The Popular Wobbly" (T-Bone Slim) (Arkistoitu – Internet Archive) Folkarchive. Viitattu 4.11.2013.
2. ↑  "the Popular Wobbly" (Arkistoitu – Internet Archive) Smithsonian Folkways. Viitattu 4.11.2013.
3. ↑  They GO Wild Over Me (Candie Anderson-Carawan) (Arkistoitu – Internet Archive) Folkarchive. Viitattu 4.11.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Utah Phillipsin versio "The Popular Wobbly" -kappaleesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Henri Büsser
**Paul-Henri Büsser** (16. tammikuuta 1872 Toulouse – 30. joulukuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja.

Büsser aloitti opintonsa École Niedermeyerissä ja jatkoi niitä vuodesta 1889 Pariisin konservatoriossa. Häntä opettivat Ernest Guiraud, Charles Gounod, César Franck ja Jules Massenet. Gounod'n tukemana Büsser sai Saint-Cloudissa vuonna 1892 urkurinpaikan, jossa työskenteli vuoteen 1921. Vuonna 1893 Büsser pääsi toiselle sijalle Prix de Rome -valinnoissa kantaatilla *Antigone*. Pian tämän jälkeen hän pääsi Opéra-Comiquen kuoronjohtajaksi, jona toimi esimerkiksi *Pelléas et Mélisanden* ensimmäisen esityskauden (1902) tuotannoissa. Teoksen säveltäjä Claude Debussy ystävystyi pian Büsserin kanssa, ja Debussyn varhaistuotantoon kuuluva *Petite Suite* on esitetty usein Büsserin orkestroimana versiona.

Vuonna 1905 Büsser pääsi pääkapellimestariksi Pariisin oopperaan, jona toimi, kunnes joutui eroamaan poliittisista syistä vuonna 1939. Kahden kauden ajan hän toimi tämän jälkeen Opéra-Comiquen musiikillisena johtajana, jonka tehtäviä jatkoi taas toisen maailmansodan päätyttyä vuoteen 1951 saakka. Büsser opetti Pariisin konservatoriossa vuodesta 1904 ja toimi siellä professorina vuosina 1931–1948. Hän meni vuonna 1958 naimisiin sopraano Yvonne Gallin kanssa. Büsser sai Kunnialegioonan suurupseerin arvon vuonna 1962. Hän oli lisäksi Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1938.

Büsser teki suuren määrän sovituksia muiden säveltäjien teoksista. Hän on pysynyt tunnetuimpana Ranskassa, mutta jotkin hänen teoksistaan (esimerkiksi *Le messe de Domrèmy á la gloire de Ste Jeanne d'Arc* neljälle trumpetille, kuoroille ja uruille, 1949) ovat saaneet kansainvälistäkin huomiota osakseen. Büsser viimeisteli Georges Bizet'n keskeneräisen *Ivan IV* -oopperan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Henri Büsser AllMusic
2. ↑  BUSSER, Henri Ministère de la Culture
3. ↑  Child Composers in the Old Conservatories: How Orphans Became Elite Musicians, s. 236 Robert O. Gjerdinger

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Hämeenmaa-laivaston soutufregatti *Styrbjörn* postimerkissä vuodelta 1937.
**Hämeenmaa** (ruots. *hemmema*) oli ruotsalainen 1700-luvun sotalaivatyyppi. Se oli suurin insinööri Fredrik Henrik af Chapmanin suomenkielisten maakuntanimien mukaan nimetyistä soutufregattityypeistä. 

Aluksista ensimmäisen *HMS Oden* oli 32,7 metriä pitkä ja kymmenen leveä, syväyksen ollessa kuitenkin vain 2,7 metriä. Loput kolme alusta olivat suurempia ollen 43,4 metriä pitkiä, 10,7 metriä leveitä ja syväyksen ollessa kolme metriä. Kolmimastoiset alukset olivat kaksikantisia ja ne oli varustettu neljällätoista ja kahdellakymmenellä airoparilla. Aluksilla oli 220 miehen miehistö. *Odinin* aseistuksena oli kahdeksantoista 12 naulan ja neljä kolmen naulan kanuunaa sekä kuusitoista kolmen naulan nikhakaa ja lopuissa 24 kappaletta 36 naulan ja kaksi 12 naulan kanuunaa.

Hämeenmaat rakennettiin etupäässä Ruotsissa. Niiden määrä pysyi vähäisenä, mutta ne kunnostautuivat Kustaa III:n sodassa erinomaisesti. Keisarillisen Venäjän laivasto valtasi yhden aluksista ensimmäisessä Ruotsinsalmen meritaistelussa, mutta se vallattiin jo seuraavassa taistelussa takaisin.

**Hämeenmaa-luokan alukset**| Nimi | Telakka | Valmistumisvuosi | poistumisvuosi | pituus | leveys | tykkejä | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Oden* | Suomenlinna | 1760 | 1808 | 32,7 | 10 | 36 | Venäjälle Ruotsinsalmen ensimmäisessä meritaistelussa, takaisin Ruotsille Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa, Venäjälle 1808. |
| *Hjalmar* | Västervik | 1790 | 1808 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |
| *Styrbjörn* | Tukholma | 1790 | 1808 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |
| *Starkotter* | Västervik | 1790 | 1809 | 43,4 | 10,7 | 26 | – |
|

Styrbjörn ja Hjalmar talvehtivat 1808 Viaporissa ja jäivät venäläisten käsiin linnoituksen antautuessa. Vallatut alukset kuitenkin tuhoutuivat jo seuraavana purjehduskautena.

Katso myös
----------

* Turunmaa-luokka
* Uusimaa-luokka
* Pohjanmaa-luokka

Lähteet
-------

* Nikula, Oscar: *Piirteitä Suomenlinnan historiasta – Bidrag till Sveaborgs Historia*. osa II. Helsinki: Samfundet Ehrensvärd seura, 1933. (ruotsiksi)
* Tredrea, John & Sozaev, Eduard: *Russian Warships in the Age of Sail 1696–1860 - Design, Construction, Careers and Fates*. Barnsley: Seaforth Publishing, 2010. ISBN 978-1-84832-058-1. (englanniksi)
* Tapani Mattila: Meri maamme turvana, sivut 190–270.
* Ehrensvärd-museo, Suomenlinna

### Viitteet

1. ↑  Nikula, Oscar s. 366–367.
2. ↑  Tredrea & Sozaev 2010, s. 326.
**Sidi el-Mokhtar N’Diaye** (13. syyskuuta 1916 Atar – 25. tammikuuta 1997 Saint-Louis, Senegal) oli mauritanialainen poliitikko.

N’Diayen isä oli kansallisuudeltaan wolof ja äiti mauri. Hän valmistui Saint-Louisin päällikköjen poikien koulusta ja työskenteli Ranskan siirtomaahallinnon tulkkina ja virkailijana.

N’Diaye johti perinteisiä päällikköjä edustanutta Union progressiste mauritanienne (UPM) -puoluetta, joka perustettiin vuonna 1947 Horma Ould Babanan Entente mauritaniennen kilpailijaksi. N’Diaye voitti Ould Babanan Ranskan kansalliskokousvaaleissa vuonna 1951, ja seuraavana vuonna UPM sai enemmistön Mauritanian yleisneuvostoon. N’Diaye valittiin uudestaan kansalliskokoukseen maan mustan väestön tuella vuonna 1956.

N’Diaye toimi vuodesta 1957 Mauritanian alueneuvoston puheenjohtajana, kun taas UPM:n uudesta johtajasta Moktar Ould Daddahista tuli hallituksen varapuheenjohtaja. Vuonna 1958 muodostettiin Parti de regroupement mauritanien, jonka pääsihteeristä Ould Daddahista tuli vuonna 1959 pääministeri ja seuraavana vuonna itsenäisen Mauritanian presidentti. Maan kansalliskokouksen puheenjohtajana toiminut N’Diaye vastusti vuoden 1961 presidenttivaltaista perustuslakia ja Parti du peuple mauritanienin yksipuoluejärjestelmää. Hänen poliittinen uransa päättyi kilpailevan puolueen perustamisyritykseen vuonna 1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  N’Diaye Sidi El Moktar *Assemblée nationale*. Viitattu 30.1.2022.
2. ↑  Pazzanita, Anthony G.: *Historical Dictionary of Mauritania, 3rd edition*, s. 393–394. Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5596-0.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Sycomore

 |

 |
**Vihernokkakaija** (*Tanygnathus sumatranus*) on kaakkoisaasialainen kaija.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 230–330 g. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, yläperä ja alaselkä ovat siniset, siiven yläpeitinhöyhet sinisen ja keltaisen kirjavat, pyrstön kärki ja alapuoli kellahtavat ja siiven alapinta kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänruskeat ja iiris vaaleankeltainen. Naaras on hieman himmeämpi väreiltään ja sen nokka on valkoinen. Eräs yksilö on elänyt yli 14-vuotiaaksi.

Esiintyminen
------------

Vihernokkakaijat elävät laajalla alueella Filippiineillä ja Indonesian Sulawesin saarella ja sen lähisaarilla. Elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on noin 50 000 yksilöä. Lajista tunnetaan viisi alalajia: *sumatranus*, *burbidgii*, *dupontii*, *everetti* ja *freeri*.

Elinympäristö
-------------

Sitä tavataan alavien maiden ja vuorenrinteiden metsissä yleensä alle 500 m:n korkeudella merenpinnasta, myös viljelyksillä ja laitumilla. Se liikkuu enimmäkseen yksin tai pareittain, joskus jopa 15 yksilön parvissa. Se on aktiivinen myös yöllä.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on korkealla puun kolossa tai onkalossa. Naaras munii kaksi, joskus kolme munaa.

Ravinto
-------

Ruokavalio koostuu hedelmistä, siemenistä, pähkinöistä, marjoista ja viljasta.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Tanygnathus sumatranus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.4.2014. (englanniksi)
2. ↑  AnAge (englanniksi)
3. ↑  ITIS


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q577599
* Wikispecies: Tanygnathus sumatranus
* ADW: Tanygnathus\_sumatranus
* Avibase: 6518D6CD756CEDC7
* BirdLife: 22685013
* CoL: 54PRB
* BOW: azrpar1
* eBird: azrpar1
* EoL: 1177867
* GBIF: 5229086
* iNaturalist: 19281
* IRMNG: 10456319
* ITIS: 177540
* IUCN: 22685013
* NBN: NHMSYS0020788982
* NCBI: 274073
* Species+: 4022
* TSA: 17436
* Xeno-canto: Tanygnathus-sumatranus

 |

 |
Henri Christophe
**Henri Christophe** (6. lokakuuta 1767 – 8. lokakuuta 1820) oli haitilainen kansanjohtaja, joka julistautui vuonna 1811 Haitin kuninkaaksi nimellä **Henri I**.

Christophe oli syntyperältään orja. Hän liittyi Haitissa Ranskan armeijan riveihin ja kohosi upseeriksi. Ranskan-vastaisen Haitin vallankumouksen yhdeksi johtajaksi hän nousi vuonna 1791. Hän valtasi Ranskan tukikohdan Fort-Dauphinin ja antoi sille kuninkuuteen viittaavan nimen Fort-Royal. Hänen kuoltuaan 1820 siitä tuli Fort-Liberté, jonka nimisenä kaupunkina se on yhä olemassa. 

Christophe ei kuitenkaan hallinnut koko Haitia, vaan hän oli kapinajohtaja myös maan keisariksi vuonna 1804 julistautunutta Jean Jacques Dessalinesia vastaan, jonka hän surmautti vuonna 1806. Tämä johti maan hajoamiseen Christophen johtamaan Pohjois-Haitiin ja Alexandre Sabès Pétionin johtamaan Etelä-Haitiin sekä näiden väliseen sisällissotaan. Christophe ampui itsensä vuonna 1820 sen jälkeen kun hänen joukkonsa hylkäsivät hänet.

Katso myös
----------

* 
* Toussaint Louverture

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kaisu-Maija Nenonen & Ilkka Teerijoki: *Historian suursanakirja*, s. 718. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22044-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Haitin diktaattori. Musta majesteetti, joka vihasi valkoihoisia ja teki Haitista kukoistavan mutta lyhytaikaisen neekerivaltion. Cristoph, mustan rodun traagillinen Napoleon, Seura, 25.08.1937, nro 34, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kaarlo Vilho (Kalle) Leino** (16. joulukuuta 1877 Hausjärvi – 3. joulukuuta 1958 Jyväskylä) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Leinon vanhemmat olivat kirvesmies Manasse Johansson ja Vilhelmina Wasenius ja puoliso vuodesta 1904 Liisi Alanen. Leino suoritti kenkä- ja nahka-alan kisällinäytteen 1893. Opintomatkoja hän teki Pohjoismaihin ja Venäjälle sekä Baltian ja Keski-Eurropan maihin. Hän työskenteli paimenena ja maatyöläisenä ja oli kenkä- ja nahkateollisuuden palveluksessa useilla eri paikkakunnilla 1893–1902. Leino oli Suomen Kenkä- ja Nahkatehdas Oy:n työnjohtaja Orivedellä vuodesta 1902, Attilan kenkätehtaan työnjohtaja Tampereella vuodesta 1910 ja toimi myös kauppamatkustajana.

Leino perusti kenkä- ja nahka-alan tukku- ja vähittäisliikkeen Jyväskylään 1914 ja oli Jyväskylän Kenkä- ja Valjastukkukaupan perustaja ja omistaja 1922–1932 ja Kenkä ja Valjas Oy Leinon perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1931. 
Leino oli myös Jyväskylän Nahkatehdas Tähtiniemen omistaja 1916–1946, Jyväskylän Kenkätehdas Leino ja K:iden perustajaosakas 1918–1920, Jyväskylän Kenkätehdas Oy:n perustajaosakas vuodesta 1920 sekä Jyväskylän röntgenlaitoksen perustaja 1947.

Kulttuuria arvostanut ja musikaalinen Leino oli Jyväskylän Musiikkiopiston Kannatusyhdistyksen perustajajäsen 1948 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana, samoin kuin Jyväskylän Musiikkiopiston Säätiön perustajia ja hallituksen eli vuodesta 1955 valtuuskunnan puheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1952. Leino muistetaan puolisoineen myös merkittävänä lahjoittajana. Hänen mukaansa on nimetty 1977 rahasto Keski-Suomen musiikin edistämissäätiössä ja perustettu 1983 musiikkikilpailu.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kaarlo Vilho Leino *Biografiasampo*. Viitattu 12.9.2022.
2. ↑  Päivästä päivään. 80-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 16.12.1957, nro 339, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 12.9.2022.
**Joigny**| Perustiedot |
| --- |
| Valtio: |  Ranska |
| Région: | Burgundi |
| Departementti: | Yonne |
| Pinta-ala: | 44,89 km² |
| Asukasluku: | 10 333 (2006) |
| Asukastiheys: | 221,4 as./km² |
| Kaupunginjohtaja: | Philippe Auberger  2001–2008 |
| Kotisivu: |  (Arkistoitu – Internet Archive) |
|

**Joigny** on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Yonnen departementissa Burgundin alueella.

Maantiede
---------

Joignyn kaupunki sijaitsee Yonnen departementin keskustassa ja sieltä on 140 kilometriä kaakossa sijaitsevaan Pariisiin. Kaupunki on rakentunut Yonne-joen varrelle.

Joigny, kruununvoudin talo

Historia
--------

Kaupungin alueella on ollut asutusta jo neoliittisellä ajalla, josta ovat todisteina useat esiinkaivetut asutuskeskittymät. Roomalaisajalla kaupungin nimeksi muodostui *Joviniacum*. Sensin kreivi Raynard vanhempi rakennutti paikalle linnoituksen, joka on alkuna nykyiselle kaupungille. Kaupungin virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 996. Suuri tulipalo tuhosi melkein lähes koko puusta rakennetun kaupungin vuonna 1539.

Kaupunki sijaitsi aina Ranskan vallankumoukseen saakka Champagnen maakunnassa. Joignyn kreivit olivat herttuakunnan ensimmäisiä päärejä.

Kaupunki rakennettiin alun perin korkeaan nimenkärkeen, joka oli paikalle niin puolustuksellisesti kuin kaupankin kannalta edullinen sijainti koska sen dominoi leveää jokea, joka oli kommunikaation keskeinen väylä. Paikalle rakennettu silta ol yhteystekijä luonnonrikkaiden jokirantamien välillä, ja toi kaupungille vaurautta.

Kaupunki koki voimakkaita pommituksia toisen maailmansodan aikana. Kaupungin keskuaukio, La place Saint-Jean tuhoutui näissä pommituksissa melko täydellisesti, kuten myös uudelleen rakennettu kruununvoudin talo.

Nähtävyyksiä
------------

* Vanha keskusta, jossa jotkut talot ovat uudelleen rakennettu toisen maailmansodan jälkeen.
* Renessanssin kaudelta peräisin oleva linna, joka kuului Condi-suvulle.
* *La côte Saint-Jacques* hotelli-ravintola, jolla on kolme Michelin-tähteä ja siten on yksi maan huippuravintoloista.

Lähteet
-------

1. ↑  Résultats du recensement de la population 2006 Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 29. heinäkuuta 2009. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joigny**.
* Kaupungin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kaupungin matkailuneuvonnan sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Sidiki Dembélé** (20. maaliskuuta 1921 San – 26. marraskuuta 1983 Bamako) oli malilainen kirjailija.

Maanviljelijäperheeseen syntynyt Dembélé kävi alakoulun Sanissa, yläkoulun Bamakossa ja William Ponty -koulun Dakarissa. Hän palveli toisen maailmansodan aikana armeijassa ja työskenteli sen jälkeen posti- ja lennätinlaitoksen virkailijana. Dembélé osallistui Rassemblement démocratique africain -puolueen perustamiseen ja toimitti sen *Réveil*-lehteä vuosina 1946–1954. Hän oli Ranskan Länsi-Afrikan posti- ja lennätintyöntekijöiden liiton pääsihteeri vuosina 1948–1954 ja Norsunluurannikon posti- ja lennätintyöntekijöiden liiton sekä "autonomisten ammattiliittojen keskusjärjestön" pääsihteeri vuosina 1954–1959.

Dembélé nimitettiin Malin liittovaltion tiedotus- ja yleisradiojohtajaksi vuonna 1960. Liittovaltion hajottua hänestä tuli Malin radion johtaja. Vuosina 1967–1968 Dembélé toimi maan tiedotus- ja yleisradiolaitoksen pääjohtajana ja sen jälkeen posti- ja lennätinlaitoksen päätarkastajana.

Dembélén pääteos on afrikkalaista sivistyneistöä kriittisesti kuvaava romaani *Les Inutiles* (1960), joka sai Norsunluurannikon kirjallisuuspalkinnon. Hän on kirjoittanut myös muutamia näytelmiä ja kuunnelman.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jahn, Janheinz & al.: *Who’s Who in African Literature: Biographies, Works, Commentaries*, s. 95–96. Tübingen: Horst Erdmann Verlag, 1972. ISBN 3-7711-0153-0.
2. ↑  26 novembre 1983: mort de l’écrivain malien Sidiki Dembélé *RFI Afrique*. Viitattu 20.2.2021.
3. ↑  Sidiki Dembélé *Bibliothèque nationale de France*. Viitattu 20.2.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* IdRef

 |

 |
**Kaarloman II** (n. 866 – 12. joulukuuta 884) oli Ranskan (tai Länsi-Frankian) kuningas ja Ludvig Änkyttäjän nuorempi poika. Ludvig III oli hänen veljensä, ja molemmat kruunattiin kuninkaiksi isänsä kuoltua 879. He olivat poikia isänsä ensimmäisestä avioliitosta, jota Kaarle Kaljupää ei hyväksynyt, ja kaikki eivät tunnustaneet poikien kuninkuutta. Ludvigin kuoltua 882 Kaarlomanista tuli valtakunnan ainoa kuningas.

Karolingien hallitsemat maat vuonna 880. Kaarlomanin osuus on sinisellä. Veljensä kuoltua hän peri myös violetin alueen. Vihreää hallitsi Ludvig Nuori, punaista Kaarle Paksu ja keltaista Provencen herttua.
Provencen käskynhaltija kapinoi eikä tunnustanut kummankaan kuninkuutta. Hän oli jo aikaisemmin luopunut uskollisuudesta Kaarlomania ja Ludvigia kohtaan. Tästä seurasi lukuisia vastoinkäymisiä ja piirityksiä. Ludvig III:n kuoleman jälkeen viikingit hyökkäilivät jatkuvasti Ranskaan ja valtio oli sillä hetkellä surkeassa tilassa.

Kaarloman II kuoli metsästysretkellä. Tapahtumaa on epäilty murhaksi mutta tästä ei ole historiallisia todisteita.*lähde?* Kaarlomania seurasi Ranskan hallitsijana hänen serkkunsa Kaarle Paksu.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carloman *Encyclopædia Britannica*.  1998. Viitattu 3.1.2017.
2. ↑  Charles III *biography.com*.  Arkistoitu 4.1.2017. Viitattu 3.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Carloman 1911 Encyclopædia Britannica/Wikisource

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Schuinshoogten taistelu** tai usein myös **Ingogon taistelu** käytiin 8. helmikuuta 1881 ensimmäisen buurisodan aikana buurien ja brittien välillä. Taistelu päättyi brittien tappioon.

Tausta
------

Transvaalia kohti edenneet kenraalimajuri George Pomeroy-Colleyn johtamat brittijoukot oli voitettu Laing's Nekin taistelussa 28. tammikuuta 1881. Tappionsa jälkeen Pomeroy-Colley oli jäänyt odottamaan vahvistuksia läheiselle Mount Prospectin maatilalle.

Buurit alkoivat kiertää brittien selustaan 7. helmikuuta. Tarkoitus oli katkaista maantie, jonka kautta britit saivat täydennyksiä Newcastlestä. Buurit pystyivät liikkumaan varsin vapaasti myös ympäri brittien hallitsemaa Natalia. Pomeroy-Colley päätti seuraavana päivänä johtaa itse viittä komppaniaa tietä pitkin etelään saattaen brittiläistä postivaunua. Tarkoitus oli varmistaa reitin pysyminen avoimena, sekä pelotella alueella olevia buureja. Yhteensä brittejä oli noin 300 ja mukanaan heillä oli neljä tykkiä. Buureja lienee ollut taistelun aikana korkeintaan 350.

Taistelu
--------

Muutamien kilometrien marssin jälkeen britit olivat Ingogo- ja Hartejokien yhtymäkohdalla kaakossa. Pomeroy-Colley jätti paikallemuutaman tykin ja sotilaita jatkaen itse edelleen eteenpäin. Jälleen muutaman kilometrin jälkeen havaittiin ratsain liikkuneita buurisotilaita. Britit tulittivat buureja muutaman kerran tykeillään näiden pelottelemiseksi tiehensä. Sen sijaan buurit ratsastivat lähemmäksi ja hevosilta hypättyään avasivat tulen brittejä vastaan. Samalla he alkoivat kiertää brittejä yrittäen saartaa heitä korkean kasvillisuuden suojassa liikkuen.

Pomerey-Cilley lähetti avunpyynnön Mount Prospectille ja noin kello 15.00 1. reservikomppania lähetettiin paikalle, jolta odotettiin buurien hyökkäystä. Komppania menetti nopeasti miehiään buurien tarkka-ampujien tulessa. Pian 66:sta sotilaasta oli jäljellä vain 13. Buurit eivät kuitenkaan olleet tarpeeksi vahvoja vyöryttääkseen brittien asemia. Myöhemmin buurit saivat joitakin vahvistuksia ja kello 17.00 alkoi vesisade. Taistelu muuttui sekavammaksi. Molemmat osapuolet yrittivät esimerkiksi käyttää väärin valkoisia lippuja toisen osapuolen hämäämikseksi. Molemmat osapuolet jättivät kuitenkin liput huomiotta.

Seuraukset
----------

Brittien tarvikkeet, kuten ruoka ja ammukset alkoviat olla lopussa. Lopulta he päättivät vesisateen turvin vetäytyä kohti Mount Prospectia. Kahdeksan miestä kaatui heidän ylittäessään nyt tulvivaa Ingogojokea. Yhteensä brittien tappiot olivat 76 kaatunutta ja 67 haavoittunutta. Buurien tappiot jäivät kahdeksaan kaatuneeseen ja kuuteen haavoittuneeseen. Haavoittuneista kaksi kuoli myöhemmin vammoihinsa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Harold E. Raugh, Jr: *The Victorians at war, 1815–1914: an encyclopedia of British military history*, s. 185-186. ABC-CLIO, 2004. ISBN 1-57607-926-0. (englanniksi)
2. 1 2 3  G. R. Duxbury: The Battle of Schuinshoogte 8 February 1881 *Military History Journal - Vol 5 No 2 - December 1980*. The South African Military History Society. Viitattu 23.9.2020. (englanniksi)
**Kaleva** on Keravan ensimmäinen ja väkiluvultaan suurin kaupunginosa, jossa vuoden 2014 lopussa asui 9 997 ihmistä. Se sijaitsee kaupungin keskustan luoteispuolella. Kaupunginosaan kuuluu Kalevan lisäksi Kurkelan, Viron, Virrenkulman ja Ilmarisen asuinalueet.

Kaleva on suurimmaksi osaksi rivi- ja omakotitalopainotteista asuinaluetta. Kalevassa sijaitsevat Kalevan ja Kurkelan koulut. Kalevassa sijaitsee Kalevan urheilupuisto, jossa on muun muassa lämmitettävä tekonurmi jalkapalloilijoille, yleisurheilukenttä, jäähalli, uimahalli ja maauimala. Kaupunginosassa sijaitsee myös Keravan terveyskeskuksen ympärille rakentuva terveyspuisto, jossa on sekä julkisia että yksityisiä terveyspalveluja.

Virrenkulma
-----------

Virrenkulma ilmakuvassa helmikuussa 2017.
Virrenkulmaa keväällä 2007.
Virrenkulma on uudisrakennusalue Keravalla Kalevan kaupunginosassa. Alueelle on rakenteilla noin sata pientaloa ja näiden lisäksi pienkerrostaloja. Alueen rakentaminen alkoi 2006. Alueella on sekä Keravan kaupungin tontteja että yksityisiä tontteja. Alue rajoittuu pohjoisessa Tuusulaan, lännessä Vironmäen ja Kuusimäen metsään, idässä päärataan sekä etelässä Pihkaniittyyn. Virrenkulman alkuperäisen nimen kerrotaan olleen Virrenkuuluma (Wirrenkullma). Nimi on peräisin siitä, että Tuomalan kylässä herätysliikkeen virren veisuu kuului tähän paikkaan asti 1700-luvulla.*lähde?* Virrenkulman bussiyhteydet: 16.8.2010 asti: 8,K Keravan rautatieasemalle. 16.8.2010 alkaen: 973 Päiväkumpuun Keravan rautatieaseman, Ali-Keravan ja Peijaksen sairaalan kautta. 12.8.2019 alkaen linja 976 Keravan asema - Virrenkulma.  

Virrenkulman kadunnimet on nimetty perhoslajien mukaan, muun muassa:

* Kiitäjänkuja
* Mittarinkuja
* Nopsasiivenkuja
* Kultasiivenkuja
* Kirjosiivenkuja
* Sinisiivenkuja

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Keravan karttapalvelu (Layer list -valikosta "Kaupunginosat" ja "Palvelukohteet") Keravan kaupunki, Paikkatietopalvelut. Viitattu 15.7.2017.
2. 1 2  Tilastokirja 2014Arkistoitu kopio (sivut 15–18) Keravan kaupunki.  Arkistoitu 11.8.2016. Viitattu 15.7.2017.
3. ↑  Kaupunginosat (Kerava-info) Keravan kaupunki.  Arkistoitu 14.7.2017. Viitattu 15.7.2017.
4. ↑  HSL Reittiopas - Linja 976 *reittiopas.hsl.fi*. Viitattu 14.10.2020.
5. ↑  HSL: Tuusulan ja Keravan uusi bussilinjasto 12.8.2020 alkaen *hsl.fi*.  Arkistoitu 13.8.2019. Viitattu 14.10.2020.

Keravan kaupunginosat

* Ahjo
* Alikerava
* Jokivarsi
* Kaleva
* Kaskela
* Keskusta
* Kilta
* Savio
* Sompio
* Ylikerava
Luhangan työväentalolla yhdistyksen jäseniä 1.5.1936 
**Luhangan työväentalo** sijaitsee Luhangan Lempään kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.

Historia
--------

Luhangan työväenyhdistys on perustettu uudelleen vuonna 1919. Toiminta oli katkennut sisällissodan aikana vuonna 1918, kun yhdistyksen johtohenkilöitä vangittiin. Omaa taloa varten ostettiin vuonna 1926 Onni ja Ida Lepistöltä Ryyttylän tilasta Hakosen perintötilaa oleva palsta Lahti-Lempää-Kesäniemi-välisen maantien risteyksestä. Taloa rakennettiin talkoilla Iivari Karilan ollessa rakennusmestarina. Rakennustarpeet saatiin pääosin lahjoituksina. Iltamia pidettiin ennen talon valmistumista Aholassa, ja iltamatuloilla rahoitettiin talon rakentamista. Työväentalo valmistui vuonna 1926, mutta ensimmäiset iltamat pidettiin vasta seuraavana kesänä. Kun 1930-luvulla putka tuli pakolliseksi, sellainen rakennettiin. Putka purettiin myöhemmin.

Sotien jälkeen talolle asennettiin sähköt.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on ollut aluksi päre, nyt pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on punamulta.

Talossa on sali, jonka päässä on näyttämö. Salissa on lankkulattia, katossa valkoinen paneeli, salin seinät ovat paneelia ja pahvia ja siniseksi maalattu. Talon toisessa päässä on keittiö, ravintola ja eteinen. Vahtimestari on asunut lähistöllä omassa talossaan.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan omassa käytössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti. Museovirasto, julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
**Kaleva** on suomalainen miehen nimi. Kalevan nimipäivä on 10. syyskuuta. Nimi oli suomalaisessa kalenterissa 1908–1928, ja uudelleen se on ollut vuodesta 1950 alkaen.

Ensimmäisen kerran Kalevaa ehdotettiin ristimänimeksi vuonna 1865. H. A. Reinholmilla oli Kaleva ehdolla 1879 Väinön ja Ilmarin seurassa. Pietarin suomalaisessa kalenterissa Kalewa oli jo 1872.

Kaleva on kansallisromanttisen kauden nimiä. Muinaisrunoissa esiintyy Kalevanpoika-nimitys Kullervosta.

Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Kaleva on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 035 miehelle ja noin kymmenelle naiselle.

Nimen muunnelma on etunimi Kalevi.

Tunnettuja Kaleva-nimisiä
-------------------------

* Urho Kaleva Kekkonen, Suomen tasavallan pitkäaikaisin presidentti 1956–1982
* Matti Kaleva Kekkonen, hallitusneuvos, Urho Kekkosen poika
* Taneli Kaleva Kekkonen, suurlähettiläs, Urho Kekkosen poika
* Timo Kaleva Kekkonen, diplomi-insinööri, EK:n innovaatiojohtaja, Taneli Kekkosen poika
* Kaleva Sampila, nyrkkeilijä, nyrkkeilytuomari ja urheilujohtaja
* Jyrki Äänis Kaleva Vesikansa, toimittaja.

Katso myös
----------

* Kalevala
* Kalevipoeg
* Väinämö

Lähteet
-------

1. ↑  Nimipalvelu Digi- ja väestötietovirasto. Viitattu 10.9.2021.
Wild Bill Davison vuonna 1946.
**Wild Bill Davison** (5. tammikuuta 1906 Defiance, Ohio – 14. marraskuuta 1989 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Dixieland-tyylin jazz-kornetisti, joka on ennen kaikkea tunnettu levytyksistään Eddie Condonin kanssa.

Elämä
-----

Bill Davison soitti 1920-luvulla Chicagossa yhtyeissä Ohio Lucky Seven ja Seattle Harmony Kings sekä teatteriorkestereissa, ennen kuin perusti vuonna 1931 oman yhtyeen klarinetisti Frank Teschemacherin (1906–1932) kanssa. Teschemacher kuoli kuitenkin jo vuonna 1932 auto-onnettomuudessa, Davisonin ollessa ratissa; syynä oli vieras valaisematon taksi. Davison meni sen jälkeen Milwaukeehen, jossa hän soitti oman yhtyeensä kanssa. Vuonna 1940 hän muutti New Yorkiin taustamuusikoksi *Catherine Dunham Show’hun*. Vuosina 1943–1945 Davison oli sotilaana ja aloitti sen jälkeen yhteistyön Eddie Condonin kanssa, jonka klubilla hän soitti säännöllisesti. Davisonilta on olemassa lukuisia levytyksiä seuraavien muusikkojen kanssa: George Brunies, Eddie Condon, Sidney Bechet, Bud Freeman ja George Wettling. Dixieland Revivalin aikaan 1960-luvulla Davison osallistui monille Euroopan-kiertueille. Claude Hopkinsin kanssa hän perusti vuonna 1968 Jazz Giantsin ja otti haltuunsa erään yökerhon San Franciscossa. Myös 1970-luvulla hän esiintyi säännöllisesti festivaaleilla muun muassa Detroitissa ja Nizzassa ja soitti The World’s Greatest Jazz Bandissa. Vuodesta 1974 Bill Davison asui Kööpenhaminassa, mutta vuonna 1979 hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hän oli muusikkona aktiivinen elämänsä loppuun asti.

Kirjallisuus
------------

* Hal Willard: *The Wildest One*. Avondale Press, Monkton, 1996.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Tech-trance** (puhekielessä myös **techno-trance**) on Euroopassa vuoden 1990-luvun puolessavälissä anthem trancesta kehittynyt trancen alalaji. Tech-trancessa rytmi on sama kuin klassisessa teknossa, tasainen, 4/4-rytmi, jonka tempo vaihtelee 135:n ja 150:n iskun väliltä minuutissa. Tech-trancen melodia taas muistuttaa hieman trancea, mutta tech-trancen melodiat ovat yksinkertaisempia, lyhyempiä, ja niissä on joko hyvin vähän tai ei ollenkaan nuottimuutoksia toisin kuin trancessa. Lisäksi tech-trancessa käytetään kappaleissa muihin trancen lajeihin nähden huomattavan paljon efektiääniä (kuten "sähkönkuuloinen" särö), ja joskus melodiatkin muodostuvat vain efekteistä. 

Tech-trancessa on yleensä havaittavissa hyvin selkeä rakenne, mikä helpottaa esimerkiksi kappaleiden miksaamista toisiinsa. Kappaleet alkavat useimmiten rytmillä (rummut ja / tai basso). Melodia ei yleensä ala kappaleen ensimmäisessä vaiheessa samaan aikaan rytmin soidessa, vaan vasta kun rytmi loppuu jossain vaiheessa, alkaa melodia soida hiljaisuuden aikana. Kun melodia on kerran soinut, tulee rytmi yleensä takaisin ja muut kappaleen elementit liittyvät kappaleeseen rakentaen kokonaisuuden. Alla on muutama esimerkki, joista tämän tyypillisen rakenteen voi selvästi hahmottaa.

Tech-trance-kappaleita
----------------------

* Tiësto - "Lethal Industry"
* Genix – "Phused"
* Heatbeat – "Pushover"
* Incolumis – "Tsunami"
* Simon Patterson – "Bulldozer"
Vuosikirja 2002 *Lönnrotin hengessä 2002*.
**Kalevalaseuran vuosikirja** on vuosittain loka-marraskuun vaihteessa ilmestyvä Kalevalaseuran julkaisu. Sarja alkoi ilmestyä 1921, ja ensimmäisen teoksen julkaisi Otava. Sen aiheena oli Suomen ja suomalais-ugrilaisten kansojen kansatiede.

Teoksiin on koottu vertaisarvioituja artikkeleita perinteen- ja kulttuurintutkimuksen alalta. Numeroon 95 mennessä niissä on julkaistu pari tuhatta tutkijoiden ja muiden asiantuntijoiden kirjoittamaa artikkelia suullisesta perinteestä, kansanrunoista, runolaulajista, perinteentutkijoista, Kalevalasta, Kalevalan kääntäjistä ja taiteilijoista, Lönnrotista ja muista merkittävistä runonkerääjistämme. Teoksen toimitusneuvostona on Kalevalaseuran hallitus, ja sen vastaava toimittaja on seuran toiminnanjohtaja, filosofian tohtori Niina Hämäläinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vuosikirja, (Arkistoitu – Internet Archive) Kalevalaseura viitattu 21.2.2017
2. ↑  Finna.fi, (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 21.2.2017

Aiheesta muualla
----------------

* Vuosikirjojen hakemisto 1–93 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* *Kalevalaseuran vuosikirja*, 2 (1922)
Ylänkö sijaitsee Pihkovan alueen kartassa pohjoisessa (keltainen alue).
**Lugan ylänkö** tai harvemmin enää **Laukaan ylänkö** (ven. Лужская возвышенность, *Lužskaja vozvyšennost*, vir. *Lauga- tai Luga kõrgustik*, vatjaksi *Laugaz-*) on pieni ylänkö Peipsijärven itäpuolella Ylä-Laukaan länsipuolella, joka sijoittuu pääasiassa Pihkovan alueelle.

Lugan ylängön länsipuolella on Peipsin alanko, pohjoispuolella Suomenlahden rannikkoalue, itäpuolella Ilmajärven alanko ja eteläpuolella Velikajan valuma-alue. Alueen pinta-ala on 2 900 neliökilometriä ja alueen halkaisijat ovat eri suunnissa 64–66 kilometriä. Alueen korkeuserot ympäröiviin alankoihin nähden ovat kymmeniä metriä ja sen korkeimmat kukkulat ovat 150–200 metriä mpy. Korkein mäki Kotšebuž (ven. Кочебуж) kohoaa 204 metriin mpy. Yli puolet alueesta on metsämaata, jossa moreenimaat kasvavat kuusta ja hiekkaiset harjut mäntykangasta.

Alueen väestö
-------------

Ylängöllä sijaitsee Pihkovan alueella Pljussa ja Strugi-Krasnyje ja Leningradadin alueella Ylä-Laukaa. Alue on muuten pienten kylien haja-asutusaluetta.

Ylängön vesistöt
----------------

Ylängöllä kulkee Itämereen laskevien Narvanjoen vesistöalueen valuma-alueiden ja idässä Laatokkaan laskevan Olhavanjoen vesistön valuma-alueiden väliset vedenjakajat. Peipsijärven alangolle laskevat Peipsijärven pienet joet kuten esimerkiksi Tolba, Tšorjana, Tšerma ja Želtša, kaakkoispuolella laskee Peipsijärven eteläosaan eli Pihkovanjärven eteläpäähän Velikaja, jonka sivujoki Pihkovanjoki, ja sivujoen Tšerjoha sivujoki Keb alkavat ylängön keskeltä, pohjoisessa alkavat pohjoiseen laskeva Pljussan pääuoma ja sen sivujoet Ljuta ja Kureja, ja lisäksi itään päin laskee Olhavan vesistöalueen Sitnja (ven. Ситня), joka on Ilmajärveen laskevan Šelonin sivujoki.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Лужская возвышенность, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä. Viitattu 13.11.2019

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000
2. 1 2 3  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000
3. ↑  Eesti Entsüklopeedia: Peipsi (valuma-alueen kartta), viitattu 14.11.2019 (viroksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Лужская возвышенность
Kalevala-giniä
**Kalevala** on ainoa suomalainen luomugini. Kalevala-giniä valmistetaan käsityönä perheomisteisessa Kalevala-tislaamossa. Tislaamon perusti Moritz Wüstenberg vuonna 2012 vain hieman sen jälkeen, kun hän oli valmistunut biokemian insinööriksi.

Nimi tälle ginille on peräisin suomalaisesta kansalliseepoksesta. Elias Lönnrot keräsi ja kirjoitti muistiin Kalevala-eepoksen osittain Itä-Suomessa, Kalevala-tislaamon lähiseudulla.

Valmistus
---------

Kalevala-tislaamo perustettiin vuonna 2012 ja ensimmäinen tuotantoerä tuli myyntiin vuonna 2014. Ensimmäisen kerran Kalevala-gini palkittiin hopealla vuoden 2015 kansainvälisessä IWSC-kilpailussa.

Kalevala-tislaamo
Kalevala-gini valmistetaan käyttäen ainoastaan luomuraaka-aineita. Tuotannossa käytettävä vesi tulee tislaamon omasta kaivosta, joka sijaitsee kivenheiton päässä tislaamosta. Katajan, maa-artisokan, mintun ja ruusunupun makeus sekä vadelmalehden, tyrnin ja rosmariinin kirpeys korostuvat pehmeän makuisessa vehnäginissä.

Ennen ginin tislausta katajanmarjat uutetaan 36 tuntia ja muita yrttejä ja marjoja lisätään eri ajankohtina. Juuri ennen tislauksen aloittamista asetetaan tislaimeen vielä kori höyrytiehen. Tähän koriin sijoitetaan osa yrteistä. Tislaus suoritetaan hitaasti, pienellä lämmöllä, jotta luontaiset maut vapautuvat mahdollisimman hyvin. Kokonaisuudessa tislaus kestää noin 12 tuntia. Tisle sekoitetaan oman kaivoveden kanssa juomavahvuiseksi. Kalevala-gini ei sisällä lisäaineita tai makeutusaineita. Noin kahden viikon "kypsymisjakson" jälkeen gini pullotetaan ja etiketöidään käsityönä. Tuotantoerän koko on noin 250-300 litraa.

Palkinnot
---------

Kalevala-gini on osallistunut useisiin kansainvälisiin kilpailuihin ja voittanut useita palkintoja (mm. International Wine & Spirits Competition (IWSC) hopea 2015, 2016, 2017 ja The Spirits Business (master distillers) 2018.)

Lähteet
-------

1. ↑  IChemE: Spirited Away *www.thechemicalengineer.com*. Viitattu 31.1.2019.
2. ↑  Kalevala Gin *IWSC International Wine & Spirit Competition*. Viitattu 31.1.2019.
*Tämä artikkeli kertoo Summoning-yhtyeen levystä. Tolkienin teoksissa Lugburz tarkoittaa Barad-dûrin linnoitusta.*

**Lugburz** on black metalia soittavan Summoningin ensimmäinen levy. Sen nimi on J. R. R. Tolkienin kehittämää Mordorin mustaa kieltä ja tarkoittaa Sauronin linnoitusta Barad-dûria. Levyn on julkaissut itävaltalainen Napalm Records vuonna 1995.

Albumi sisältää enimmäkseen demoja ja suurin osa riffeistä on sävelletty bassokitaralle, vaikka Protector lisäsikin joitakin melodisempia osuuksia kitaralla. Syntetisaattoria käytettiin vain säestyksessä, ei pääsoittimena kuten myöhemmillä albumeilla. "Where Winters Forever Cry" -kappaleen on säveltänyt vain tällä albumilla soittava Trifixion.

Suurimman osan albumin sanoituksista on tehnyt Pazuzu, joka myös lausui puhutut kohdat kappaleissa "Dragons of Time" ja "Through the Valley of the frozen Kingdom". Levy ei muistuta Summoningin nykyistä tuotantoa juurikaan, sillä se on paljon perinteisempää, vähemmän melodista black metalia kuin yhtyeen myöhemmät tuotokset.

*Lugburz* on julkaistu vuonna 2007 uudelleen 12" vinyylilevypainoksena, joka oli rajattu 300 kappaleeseen. Albumi sisältyy myös Temple of Darkness Recordsin samaisena vuonna julkaisemaan *Sounds of Middle-Earth* -laatikkoon, jonka painos oli rajoitettu 1 000 kappaleeseen.

Kappalelista
------------

1. *Grey Havens* (1:44)
2. *Beyond Bloodred Horizons* (3:42)
3. *Flight of the Nazgul* (7:16)
4. *Where Winters Forever Cry* (4:08)
5. *Through the Valley of the Frozen Kingdom* (6:30)
6. *Raising with the Battle-Orcs' (5:44)*
7. *Master of the Old Lure* (4:14)
8. *Between Light and Darkness* (3:34)
9. *The Eternal Lands of Fire*(3:46)
10. *Dragons of Time* (6:01)
11. *Moondance* (4:46)

Muusikot
--------

* Silenius
* Protector
* Trifixion
* Pazuzu

Aiheesta muualta
----------------

* Lugburz Discogsissa.  (englanniksi)
* Albumi *Lugburz* Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Kalevala-roolipeli** on suomalainen roolipeli, joka sijoittuu Kalevalasta inspiraationsa saaneeseen Pohjola-nimiseen maailmaan. Peli julkaistiin vuonna 1995 ja sen on kirjoittanut Albert Eric Noth.

Kalevala-roolipeli on perinteinen pöytäroolipeli, jossa yksi osallistuja toimii pelinjohtajana. Muut pelaajat pelaavat tietäjiä, ja heillä on valittavanaan neljä erikoistumisvaihtoehtoa: osaaja, lumoja (sic), loihtia (sic) ja laulaja. Pelissä on yksinkertainen kokemus-, taistelu- ja loitsimissysteemi (jota pelissä kutsutaan loitsun laulamiseksi). Pelaajat voivat halutessaan myös pyytää jumalten apua ja näin joko parantaa tai huonontaa mahdollisuuksiaan onnistua tai epäonnistua seuraavassa toimessaan.

Peli oli pienkustanne, joka sisältää yksinkertaiset säännöt, yhden kuvituskuvan (pelin kansi) ja yhden karttasivun. Tekstissä on paljon kirjoitusvirheitä. Peliin oli alun perin suunniteltu julkaistavaksi myös uusia pelaajaluokkia, hahmoja, loitsuja ja seikkailupaketteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaakko Stenros & Jukka Särkijärvi: *Seikkailuja ja sankareita*, s. 29. Tampereen museoiden julkaisuja 153, 2018.
2. 1 2  Albert Eric Noth: *Kalevala: roolipeli*. Kaleva-pelit, 1995.
**Wilbur Ross** (s. 28. marraskuuta 1937) on yhdysvaltalainen liikemies. Hän toimii Yhdysvaltain kauppaministerinä Donald Trumpin hallituksessa. Yhdysvaltain senaatti hyväksyi Rossin nimityksen 27.2.2017 äänin 72-27.

Ross syntyi ja kasvoi New Jerseyn osavaltiossa ja hän on opiskellut Yalessa sekä Harvardissa. Ross toimi Trumpin vaalikampanjan aikana tämän talouspoliittisena neuvonantajana. Hän on hankkinut omaisuutensa sijoittamalla perinteiseen teollisuuteen kuten teräkseen, hiileen ja tekstiileihin. Hän onkin saanut lempinimekseen "konkurssien kuninkaan" sillä hän on tehnyt omaisuutensa ostamalla konkurssikypsiä yrityksiä, etenkin teollisuuden ja terästuotannon aloilta ja myynyt ne pois suurella voitolla. Lokakuussa 2016 Forbes-lehti arvioi hänen omaisuutensa arvoksi 2,5 miljardia dollaria.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Trumpin talouspolitiikan avainpaikoille on ehdolla kaksi monimiljonääriä, joilla on pitkä tausta sijoittajina *Helsingin Sanomat*.  17.11.2016. Viitattu 10.12.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |

 |