recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**SMS Viribus Unitis** oli ensimmäinen Itävalta-Unkarin laivaston Tegetthoff-luokan taistelulaiva. "Viribus Unitis" (suom. *yhdistetyin voimin*) oli keisari Frans Joosef I:n henkilökohtainen tunnuslause.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tegetthoff-luokka*
Alus tilattiin 1908 Triestestä Stabilimento Tecnico Triestinolta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1910. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1911 ja otettiin palvelukseen 6. lokakuuta 1912.

Palvelus
--------

Alus oli 24. elokuuta 1914 alkaen Itävalta-Unkarin laivaston komentajan amiraali Anton Hausin lippulaivana.

Aluksesta tuli 31. lokakuuta 1918 vasta perustetun Jugoslavian kuningaskunnan laivaston lippulaiva, mutta koska Itävalta-Unkarin laivastossa ei palvellut serbejä ja ainoastaan 3 prosenttia oli sloveeneja. Lokakuun 1918 lopulla perustetun Pulan vallankumouskomitean hengissä säilyneiden tšekkien mukaan kroaatit (yli 31 % Itävalta-Unkarin laivaston henkilöstöstä) esittivät aluksen nimen muuttamista Kroatian itsenäisyystaistelijan mukaan *Frankopaniksi*.

Aamutunneilla 1. marraskuuta kaksi Regia Marinan sukeltajaa tunkeutui Polan satamaan asettaen räjähdyspanokset aluksen kölin alle. Seuranneessa räjähdyksessä alus upposi.

Lähteet
-------

* Greger, René: *Austro-Hungarian Warships of World War I*. Lontoo, Englanti: Ian Allan Limited, 1976. ISBN 0-7110-0623-7. (englanniksi)
* Sturton, Ian (toim.): *Conway's battleships : the definitive visual reference to the world's all-big-gun ships*. Conway Maritime Press, 2008. ISBN 9781844860685. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Greger, René s. 25
2. ↑  Greger, René s. 11

*Tegetthoff*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *SMS Viribus Unitis* – *Tegetthoff* – *Prinz Eugen* – *SMS Szent István* |
| Edeltäjä: *Radetzky-luokka* |
**Veli-Matti Heino** (s. 29. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti urallaan Pispalan Tarmoa ja Suomen maajoukkuetta.

Heino pelasi miesten SM-sarjaa Pispalan Tarmossa kuusi kautta vuosina 1971–1977. Kaudella 1972–1973 hän oli SM-sarjan kolmanneksi paras pisteidentekijä 21,7 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Heino on Tarmon historian eniten pisteitä miesten pääsarjassa tehnyt pelaaja.

Suomen maajoukkueessa Heino pelasi vuosina 1972–1975 15 maaottelua 2,8 pisteen keskiarvolla. Piste-ennätyksensä maajoukkueessa (14) Heino teki vuoden 1974 Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Islantia vastaan. A-nuorten maajoukkueessa Heinolle kertyi kuusi maaottelua.

Heinon veli Mikko Heino pelasi myös Tarmon pääsarjajoukkueessa ja toimi pitkään seuran taustahenkilönä.

Lähteet
-------

* *Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu*, s. 833. Oy Scandia Kirjat Ab, 1973.
* Matti Heino (Arkistoitu – Internet Archive) baskethotel.com
* Maajoukkueprofiili (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑  Urheilumme Kasvot Osa 3 Palloilu, s. 833
2. ↑  baskethotel.com
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Maajoukkueprofiili
Hetmanin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Sumyn alue, Ukraina |
| Pinta-ala | 
233,6010 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
27.4.2009 |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Hetmanin kansallispuisto** (ukr. Гетьманський національний природний парк, *Hetmanskyi natsionalnyi pryrodnyi park*) on kansallispuisto Ukrainan Sumyn alueella. Kansallispuisto sijaitsee Vorsklajoen varrella. Vuonna 2009 perustetun, Vorsklajoen varrella sijaitsevan kansallispuiston pinta-ala on 233,6010 neliökilometriä. Kansallispuiston nimi viittaa hetmaniin, joka on ollut ukrainaseen, liettualaiseen ja puolalaiseen perinteeseen kuulunut, hallitsijan jälkeen ylimmän sotilasjohtajan nimitys.

* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. 1 2  Hetmanskyi National Nature Park *wownature.in.ua*. Viitattu 26.2.2023. (englanniksi)
2. ↑  Hetmanskyi natsionalnyi pryrodnyi park (jpg) (kartta) *Hetmanskyi natsionalnyi pryrodnyi park, getmanski.info*. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)
3. ↑  Natsionalni pryrodni parky (Ukrainan kansallispuistojen sijaintikartta ja luettelo; valitse vasemmalta alasvetovalikosta "Національні природні парки") Pryrodno-zapovidnyi fond, pzf.land.kiev.ua. Viitattu 26.2.2023. (ukrainaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hetmanin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa

* Welcome to the Getmanski National Natural Park

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Hetman National Nature Park
Nadežda Durova
**Nadežda Andrejevna Durova** (ven. Наде́жда Андре́евна Ду́рова); (17. syyskuuta 1783 Kiova, Venäjän keisarikunta – 2. huhtikuuta 1866 Jelabuga, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän ensimmäinen naisupseeri. Hän toimi myös kirjailijana.

Suku ja koulutus
----------------

Nadežda Durova syntyi ratsuväen upseerin perheeseen. Hänen äitinsä oli pettynyt ettei saanut poikaa, ja antoi tyttärensä husaarin kasvatettavaksi. Durova meni 18-vuotiaana sarapulilaisen virkamiehen kanssa naimisiin ja synnytti lapsen, mutta palasi muutaman vuoden päästä vanhempiensa luokse.

Sotilasura
----------

Vuonna 1806 hän karkasi kotoa ja liittyi kasakkarykmenttiin tilanomistajan poika Aleksandr Durovin nimellä. Vuonna 1807 hän värväytyi Aleksandr Sokolovin nimellä ulaanirykmenttiin ja osallistui Preussin sotaretkeen, josta hänet palkittiin Pyhän Yrjön ristillä. Durova kirjoitti Preussista isälleen, joka lähetti Aleksanteri I:lle pyynnön etsiä tyttärensä. Keisari kutsui Durovan Pietariin ja ylensi hänet upseeriksi. Samalla Durovalle annettiin nimi Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov, jota hän kantoi lopun ikänsä.

Durova osallistui vuoden 1812 isänmaalliseen sotaan, haavoittui Borodinon taistelussa ja palveli sen jälkeen Mihail Kutuzovin lähettinä. Hän osallistui myös vuosien 1813–1814 sotaretkiin ja sai rohkeudestaan useita ansiomerkkejä. Durova erosi armeijan palveluksesta aliratsumestarina vuonna 1816. Sen jälkeen Durova asui muutaman vuoden setänsä luona Pietarissa ja muutti sitten Jelabugaan, jossa hän "tekemisen puutteessa" ryhtyi kirjoittamaan muistelmiaan.

Kirjallinen ura ja perintö
--------------------------

Durovan muistelmat *Kavalerist-devitsa* ("Ratsumiestyttö") ilmestyivät vuodesta 1836 lähtien *Sovremennik*-lehdessä ja myöhemmin erillisinä kirjoina. Hän kirjoitti myös romanttisia kertomuksia, jotka pian unohdettiin. Vuonna 1842 ilmestyi ensimmäinen hänelle omistettu kirja, mutta sen sankari kuoli lopulta unohdettuna Jelabugassa. Elämänsä aikana hän oli rajojen rikkoja: pukeutui miesten vaatteisiin, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, poltti tupakkaa ja käytti itsestään maskuliinimuotoja. Durova myös haudattiin testamenttinsa mukaisesti miesten puvussa sotilaallisin kunnianosoituksin. Myöhemmin hänestä on tehty romaaneja, näytelmä, ooppera ja Eldar Rjazanovin elokuva *Husaarit* (*Gusarskaja ballada*, 1962).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Entsiklopedija Krugosvet *krugosvet.ru*. Viitattu 6.1.2016.
2. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 6.1.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Venäjä

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**SMS Szent István** oli Itävalta-Unkarin laivaston Tegetthoff-luokan dreadnought-taistelulaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Tegetthoff-luokka*
Alus tilattiin Ganz vállalatokin Rijekan telakalta, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1912. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1914, minkä jälkeen se hinattiin Polan laivastontelakalle viimeisteltäväksi. Alus otettiin palvelukseen 13. joulukuuta 1915.

*Szent Istvánin* valmistuskustannukset olivat noin 60 000 000 kruunua. Ennen sen valmistumista kenraali Franz Conrad von Hötzendorf oli yrittänyt vaatia kyseistä summaa lainana maan armeijan käyttöön, mikä oli herättänyt huomattavaa ärtymystä.

Palvelus
--------

*Szent István* osallistui yhdessä sisaralustensa SMS *Viribus Unitisin*, SMS *Tegetthoffin* ja SMS *Prinz Eugenin* kanssa Otranton sulun murto yritykseen, jonka aikana alukseen osui kaksi Italian laivaston *MAS 15* -moottoritorpedoveneen laukaisemaa torpedoa. Osumien seurauksena alus upposi 10. kesäkuuta 1918 klo 18:05 Premudan saaren edustalle. Laivaa kyettiin pitämään noin 3 tuntia pinnalla, jona aikana noin tuhat merimiestä kykeni pelastautumaan ja ainoastaan neljä upseeria ja 85 merisotilasta kuoli. Aluksen upottua operaatio keskeytettiin.

Hylky löydettiin 1970-luvulla ylösalaisin kääntyneenä Premudan saaren edustalta. Kroatian kulttuuriministeriö on julistanut sen suojelluksi kohteeksi, ja sukeltaminen sinne vaatii luvan.

Uppoava *Szent István*

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. London: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Greger, René: *Austro-Hungarian Warships of World War I*. London: Ian Allan Limited, 1976. ISBN 0-7110-0623-7. (englanniksi)
* Sturton, Ian (toim.): *Conway's battleships : the definitive visual reference to the world's all-big-gun ships*. Conway Maritime Press, 2008. ISBN 9781844860685. (englanniksi)
* Sondhaus, Lawrence: *The Naval Policy of Austria-Hungary, 1867-1918: Navalism, Industrial Development, and the Politics of Dualism*. West Lafayette, Indiana: Purdue University Press, 1994. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Sturton, 2008, s. 20–21
2. ↑  Greger 1976, s. 25
3. ↑  Sodhaus 1994, s. 205

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SMS Szent István**.
* Video uppoamisesta

*Tegetthoff*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *SMS Viribus Unitis* – *Tegetthoff* – *Prinz Eugen* – *SMS Szent István* |
| Edeltäjä: *Radetzky-luokka* |
Kauppaneuvos Matti Helkama (1988)
**Matti Olavi Helkama**, vuoteen 1926 **Hellman** (25. toukokuuta 1913 Tampere – 24. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Helkaman vanhemmat olivat tukkukauppias Heikki Juho Helkama, aiemmin Pekkola, Hellman, ja Anna Lydia Mathilda Tukiainen ja puoliso vuodesta 1942 Tyyne Maria Järvinen. Helkama kävi Viipurin kauppaopiston 1932. Hän oli Suomen Koneliike Oy:n apulaisjohtaja vuodesta 1934 ja toimitusjohtaja 1942–1978, Helkama-yhtiön palveluksessa vuodesta 1942, Helkama-Radio Oy:n palveluksessa vuodesta 1952 ja Luotonvalvonta Oy:n palveluksessa vuodesta 1955. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Helkama sai 1964.

Kauppaneuvos Paavo Helkama ja yritysjohtaja Eero Helkama olivat Matti Helkaman veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matti Helkama *Biografiasampo*. Viitattu 6.10.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Kauppaneuvos Matti Helkama (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  21.12.2006. Viitattu 6.10.2022.
3. ↑  Paavo Helkama *Biografiasampo*. Viitattu 25.10.2022.
Eräät kaksi yksikkövektoria kaksiulotteisessa koordinaatistossa. Yksikkövektoreita on muitakin.
Matematiikassa **yksikkövektoriksi** kutsutaan vektoria, jonka pituus on 1. Näin ollen mielivaltainen vektori **x** on yksikkövektori, jos ja vain jos se toteuttaa ehdon

{\displaystyle |\mathbf {x} |=1.}
Kolmiulotteisen karteesisen koordinaatiston virittäviä yksikkövektoreita merkitään yleisesti symboleilla {\displaystyle {\hat {\imath }}}, {\displaystyle {\hat {\jmath }}} ja {\displaystyle {\hat {k}}}. Muut yksikkövektorit merkitään usein joko pelkällä hatulla tai pienellä hatullisella e-kirjaimella, jonka alaindeksi kertoo yksikkövektorin suunnan. Esimerkiksi vektorin **x** suuntaista yksikkövektoria merkitään usein symboleilla

{\displaystyle \mathbf {\hat {x}} \quad \mathrm {ja} \quad \mathbf {{\hat {e}}\_{x}} .}
Mielivaltaisen vektorin **x** (ei nollavektorin) suuntainen yksikkövektori saadaan yksinkertaisesti skaalaamalla ko. vektori sen itseisarvon käänteisluvulla:

{\displaystyle \mathbf {\hat {x}} ={\frac {\mathbf {x} }{|\mathbf {x} |}},\quad |\mathbf {x} |\neq 0.}

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 423. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.

Kirjallisuutta
--------------

* Kivelä, Simo K.: *Algebra ja geometria*. Espoo: Otatieto, 1989. ISBN 951-672-103-6.
* Rikkonen, Harri: *Matematiikan pitkä peruskurssi I – Vektorialgebra ja analyyttinen geometria*. Helsinki: Otakustantamo, 1969. ISBN 951-671-067-0.
* Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-6 (pdf).
**Pro Patria** (suom. *Isänmaan puolesta*) on latinankielinen sanonta, jolla viitataan isänmaan puolesta kuolemiseen, yleensä sodassa. Se on lyhenne roomalaisen runoilija Horatiuksen (65 eaa.–8 eaa.) säkeestä **Dulce et decorum est pro patria mori**, joka tarkoittaa suomeksi "*Suloinen ja kunniakas on kuolema isänmaan puolesta*". Horatius oli puolestaan lainannut sen spartalaiselta elegiarunoilijalta Tyrtaiokselta (600 eaa.), joka oli laatinut alkuperäiset sanat Ateenalaisten lauluun. Sanat *Pro Patria* esiintyvät usein sankarihaudoilla olevissa muistomerkeissä ja sodassa kuolleille omistetuissa muistotauluissa.

Ilmaisu löytyy myös Sallustiuksen (86–34 eaa.) historiateoksesta Catilinan salaliitto (59), missä legaatti Marcus Petreius pitää ennen taistelua kannustavan puheen. Siinä hän kehottaa sotilaita taistelemaan isänmaansa, lastensa, alttareidensa ja kotiliesiensä puolesta. Mukana ovat siten klassiset koti, uskonto ja isänmaa.

Katso myös
----------

* Sodassa kaatuminen

Lähteet
-------

* Reijo Pitkäranta: *Suomi-latina-suomi-sanakirja*, s. 600. WSOY, Helsinki 2001.

### Viitteet

1. ↑  Sallustius: *Catilinan salaliitto*, s. 55. Wsoy, 1963.
Nadežda Krupskaja
**Nadežda Konstantinova Krupskaja** (ven. Наде́жда Константи́новна Кру́пская, 26. helmikuuta (J: 14. helmikuuta) 1869 Pietari, Venäjä – 27. helmikuuta 1939 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja bolševikki sekä Neuvostoliiton perustajan Vladimir Leninin puoliso.

Krupskajan isä oli vapaamielinen upseeri. Krupskaja toimi monissa Venäjän Sosiaalidemokraattisen Työväenpuolueen johtotehtävissä puolueen perustamisesta asti. Vallankumouksen jälkeen hänet nimitettiin koulutuksesta vastanneen kansankomissaarin Anatoli Lunatšarskin apulaiseksi. Krupskajan suhde Leniniin oli enemmän ammatillinen kuin romanttinen, ja Aleksandra Kollontai kuvaili sitä jopa orjuudeksi. 

Vaikka Krupskaja oli arvostettu NKP:n piirissä, hän ei pystynyt estämään Josif Stalinin valtaannousua eikä Leninin ympärille rakennettua henkilökulttia. Stalin ja hänen kannattajansa pyrkivät eristämään Krupskajan. 

Krupskaja oli alkujaan opettaja, ja vuodet 1929–1939 hän oli kansansivistystyön varakansankomissaari. Koulutus ja kirjastolaitos olivat hänen työssään keskeisellä sijalla. Hän loi Neuvostoliiton kirjastolaitoksen.

Suomennetut teokset
-------------------

* Elämäntapakysymyksistä, artikkelikokoelma, 1931
* Kasvatuksesta, valittuja kirjoituksia ja puheita, 1965
* Koulujen itsehallinnosta, 1932
* Lenin propagandistina ja agitaattorina, 1933
* Lenin puoluelehdistön toimittajana ja järjestäjänä, 1935
* Leninin elämänvaiheet, 1969
* Muistelmia Leninistä. Bolshevikkien maanalaista toimintaa ja Toveri Lenin Suomessa vv. 1905-1907, 1931
* N. Krupskajan Kirjeitä pioneereille, 1933
* Toverit, työläiset taistelkaa polyteknillisen koulun puolesta, 1931
* Varhaiskoulukasvatuksesta maaseudulla (III Yleisvenäläinen varhaiskoulukasvatuksen konferenssi), 1926

Lähteet
-------

1. ↑  Nadezhda Konstantinovna Krupskaya *The University of Tennessee, Knoxville*.  Arkistoitu 3.4.2005. Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nadežda Krupskaja**.
* Simkin, John: Nadezhda Krupskaya *Spartacus Educational*.  tammikuu 2020. Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)
* Nadezhda K. Krupskaya, 1869–1939 *M.I.A. Library*. Viitattu 13.6.2020. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
	+ 2
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Matti Henrik (Heikki) Frick** (10. kesäkuuta 1931 Pielisjärvi – 31. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Frickin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Mathias Frick ja Irja Eva Margaretha Jokinen ja puoliso vuodesta 1951 Eija Irmeli Mattsson-Knuts. Frick tuli ylioppilaaksi Käpylän yhteiskoulusta 1950 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1957. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1962. Frick työskenteli lääkärinuransa alkuvaiheessa Pääesikunnan lääkintäosaston toimistoesiupseerina, vuodesta 1958 vuoteen 1962. Lääkintäkapteeniksi hänet ylennettiin 1959.

Sisätautiopin dosentti Helsingin yliopistoon Frickistä tuli 1966 ja sisätautiopin professori HYKSin I Sisätautien klinikkaan 1981. Professorina hän toimi aina vuoteen 1994 asti, hänen tutkimuskohteenaan olivat sydäntaudit. Frick oli mukana kehittämässä maailman ensimmäisen sydämen eteistahdistusjärjestelmää, käynnisti Suomessa sydäntahdistinpoliklinikan ja aloitti kollegoidensa kanssa sydämen ultraäänitutkimukset 1970-luvulla. Hän myös teki Suomen ensimmäisen selektiivisen sepelvaltimokuvauksen ja kehitti sydämen rasituskoetta. Hänen johtamassaan Helsinki Heart Study -tutkimuksessa selvitettiin rasva-aineenvaihduntaan vaikuttavan lääkehoidon sepelvaltimotautia ehkäisevää vaikutusta. Frick, joka oli kysytty asiantuntija, julkaisi uransa aikana yli 400 tieteellistä julkaisua.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat 30.11.2013, s. C 24
2. ↑  In memoriam: Matti Henrik (Heikki) Frick 10.06.1931-31.10.2013 *Lääkärilehti.fi*.  10.1.2014. Viitattu 16.7.2017.
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 102. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. 1 2  Muistot. Matti Henrik Frick  12.12.2013. Helsingin Sanomat. Viitattu 23.10.2017.
5. ↑  Facta 2001, Täydennysosa 1990, WSOY 1990, s. 256
6. ↑  Helsingin yliopiston virkamiehet ja opettajat
Daniel Shays
**Daniel Shays** (n. 1747 Hopkinton, Massachusetts, Yhdysvallat – 29. syyskuuta 1825 Sparta, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen upseeri ja kapinajohtaja, jonka mukaan läntisessä Massachusettsissa 1786–1787 riehunut Shaysin kapina on nimetty.

Shays oli irlantilaistaustaista sukua ja lähtöisin vaatimattomista oloista. Hän liittyi aseistettuihin patriootteihin heti Yhdysvaltain vapaussodan alussa huhtikuussa 1775 ja osallistui Bunker Hillin taisteluun. Sen jälkeen hän palveli Massachusettsin rykmentin aliluutnanttina. Shays ylennettiin kapteeniksi tammikuussa 1777, ja hän osallistui muun muassa Saratogan taisteluihin. Hän erosi armeijasta vuonna 1780 ja asettui Massachusettsin Pelhamiin, jossa hoiti erilaisia luottamustehtäviä.

Shaysin kapinan tausta oli taloudellisessa lamassa, joka levisi Yhdysvaltoihin pian vapaussodan päättymisen jälkeen. Monet menettivät omaisuutensa maksamattomien velkojen vuoksi, ja ilmeisesti näin kävi myös Shaysille. Kansalaiset alkoivat uhkailla väkivallalla tuomioistuimia, jotka langettivat ulosottopäätöksiä. Lopulta puhjenneella kapinalla oli useita johtajia, joista Shays oli yksi. Syyskuussa 1786 hän oli mukana monisatapäisessä joukossa, joka sulki väkivoimalla oikeustalon Massachusettsin Springfieldissä. Tammikuussa 1787 hän johti noin 1 200 miehen hyökkäystä Springfieldissä ollutta valtion asevarikkoa vastaan, mutta heidät lyötiin takaisin. Shaysin johtamat kapinalliset kukistettiin lopullisesti Petershamin taistelussa 4. helmikuuta, jolloin hän pakeni Vermontiin. Myöhemmin Massachusettsin korkein oikeus tuomitsi hänet eräiden muiden kapinajohtajien ohella kuolemaan. Hän anoi armoa vuonna 1788 ja saikin pian armahduksen.

Shays asui loppuelämänsä New Yorkin osavaltiossa. Vanhoilla päivillään hän sai valtioneläkkeen kiitoksena sotapalveluksesta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Daniel Shays (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 3.2.2014.
2. ↑  Shays’s Rebellion (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kehtolaulu** on Alvar Cawénin öljyvärein kankaalle maalaama teos, 56×78,5 cm, vuodelta 1921. Ateneumin taidemuseoon se tallennettiin samana vuonna 1921.

*Kehtolaulussa* kuvataan suomalaista lapsenpiikaa talonpoikaistuvassa. Lapsenpiika tuudittaa laululla uneen kehdossa lepäävää vauvaa. Keskitetyn sommittelun seurauksena koko maalauksen väriasteikko tuntuu ilmentävän tuon laulun tunnetilaa.

Alvar Cawèn kuului vuodesta 1917 alkaen Marraskuun ryhmään. Ryhmä soinnitteli maanvärejä ja tätä alettiin kutsua "pettuleipäsinfoniaksi" niin että tästä ilmapiiristä puolestaan on tullut ensimmäisen maailmansodan ja kansalaissodasta kärsineen köyhän Suomen kansan henkisen ilmapiirin vertaus. Cawèn oli itse myös taitava pianisti. Hänen kohdallaan värien soinnutuksilla viitataan usein musikaalisen harmonian tekijöihin.

Lähteet
-------

Timo Huusko: Alvar Cawèn: Kehtolaulu. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.91.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Kehtolaulu.
*Tämä artikkeli käsittelee kaukokartoitussatelliitteja. Elokuvasta on erillinen artikkeli.*
Spot 5
**SPOT**(lyh *Satellite Pour l'Observation de la Terre*) on sarja Ranskan avaruusjärjestön (CNES) kaukokartoitussatelliitteja.

Satelliitteja on lähetetty toistaiseksi viisi:

* SPOT 1 (laukaisu 22. helmikuuta 1986)
* SPOT 2 (laukaisu 22. tammikuuta 1990)
* SPOT 3 (laukaisu 26. syyskuuta 1993)
* SPOT 4 (laukaisu 24. maaliskuuta 1998)
* SPOT 5 (laukaisu 4. toukokuuta 2002)

SPOT-satelliittien suoraan vastaanottavia maa-asemia (Direct Receiving Stations) on sijoitettuna moniin maihin:

* Australia: Alice Springs
* Brasilia: Cuiaba
* Ecuador: Cotopaxi
* Espanja: Maspalomas
* Etelä-Afrikka: Hartebeesthoek
* Indonesia: Pare-Pare
* Intia: Hyderabad
* Israel: Tel Aviv
* Japani: Hatojama
* Kanada: Prince Albert
* Pakistan: Islamabad
* Saudi-Arabia: Riad
* Taiwan: Taipei
* Thaimaa: Lad Krabang

Päävastaanottoasemat ovat Ranskassa ja Ruotsissa

* Ranska: Issus Aussaguel (SRIS-T; Toulousen lähellä)
* Ruotsi: Esrangen avaruuskeskus (SRIS-K; Kiirunan lähellä)

Yhdessä asemat vastaanottavat noin puoli miljoonaa kuvaa vuodessa, mikä merkitsee noin 700 kuvaa vuorokaudessa.

SRIS:t ovat SPOT-järjestelmän pääasemat Ranskassa ja Ruotsissa, millä on mahdollisuus tulkita satelliittien kuvamateriaalia. SPOT-satelliitteja on viisi ja ne kiertävät maata 822 kilometrin korkeudessa 7,4 kilometriä sekunnissa. 

Venäjällä ScanEx-yhtiö vastaanottaa SPOT-kuvia. Norjalla ja Ruotsilla on organisaation SPOT-kuvien vastaanottoon ja yksinoikeus niiden myyntiin alueellisesti. Yhdysvalloissa Spotilla on oma myyntiyhtiönsä.

Esimerkkejä SPOT-kuvista
------------------------

* SPOT 5-värikuva Australian pääkaupunki Canberra maaliskuussa 2003[vanhentunut linkki]
* SPOT 5-värikuva: Kiinalainen Shanghain kaupunki marraskuussa 2002
* SPOT 5- mustavalkokorkokuva: Kolmiulotteinen mustavalkokuva Israelin Kuolleesta merestä
* ROCSAT-2 -kuva Taiwanin pääkaupungista Taipeista 4. kesäkuuta 2004

Lähteet
-------

1. ↑  Astrium And ScanEx Sign An Exclusive Deal On New Spot Birds Space Mart 15.9.2010

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SPOT** Wikimedia Commonsissa
**Johann Wilde** (s. Baijeri) oli baijerilainen viulunsoittaja ja muusikko 1700-luvulla, joka keksi neulaviulun ja antoi osaltaan alkusysäyksen harmonin ja harmonikan varhaisten esimuotojen kehittämiselle.

Ura
---

Wilden tiedetään olleen baijerilaissyntyinen. Hän keksi neulaviulun, lähteistä riippuen joko 1740 tai 1744.

Johann Wilde vaikutti Pietarissa vuodet 1741–1764, jolloin hän oli pääasiassa orkesteriviulistina. Hän tuli tunnetuksi hankittuaan haltuunsa kiinalaiset suu-urut, joita soittamalla hän sai suurta suosiota kaupungin seurapiireissä. Christian Kratzensteinin kerrotaan kuulleen Wilden suu-urkujen soittoa Pietarissa. Kratzenstein viehättyi kuulemaansa vapaalehdykkäsoittimeen niin, että hän alkoi kehitellä omaa versiota eteenpäin, josta lähtenyt kehitys lopulta johti palkeella ja urkukoskettimistolla varustettuun *Kirsnikin harmonica*an sekä Georg Voglerin kehittämään harmoninkaltaiseen soittimeen, *organochordium*iin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fanco Rossi: Gli strumenti musicali delle collezioni dei Musei Civici Veneziani (pdf) (sivu 67)  2006. Venetsia:  Musei Civici Veneziani. Viitattu 23. maaliskuuta 2008. (italiaksi)
2. ↑  *Suuri Musiikkitietosanakirja 4 Kuul-N*, s. 243. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4728-0.
3. ↑  Violon de fer *www.musicologie.org*. Viitattu 23. maaliskuuta 2008. (ranskaksi)
4. ↑  Henry 
Doktorski: Birth of the Accordion  1998. The Classical Free-Reed, Inc.. Viitattu 21. maaliskuuta 2008. (englanniksi)
5. ↑  Dennis Waring: *Manufacturing the Muse: Estey Organs & Consumer Culture in Victorian America*, s. 274. Wesleyan University Press. ISBN 0819565083. Kirjan sivu 274 (viitattu 23. maaliskuuta 2008). (englanniksi)
**Phascolonus** (jättiläisvompatit) oli vompatteihin kuulunut suku, jonka lajit elivät pleistoseenikauden Australiassa. Sukuun kuului kaksi lajia, *P. gigas* sekä *P. lemley*. Nimitystä jättiläisvompatti käytetään usein virheellisesti *Diprotodonista* joka kuuluu vompattimaisten eläinten alalahkoon, muttei vompattien heimoon.

Jättiläisvompatit ilmestyivät noin 5 miljoonaa vuotta sitten ja hävisivät noin 40 000 vuotta sitten.

Piirteet
--------

*Phascolonus gigas*
*P. gigas* ja *P. lemley* erosivat toisistaan lähinnä koon perusteella. Lajeista suuremman, *P. gigasin* on arvioitu voineen painaa jopa 250 kiloa eli noin kahdeksan kertaa suurimman nykyisin elävän vompatin verran. Kokoa lukuun ottamatta ne muistuttivat suuresti nykypäivän vompatteja.

Esiintyminen
------------

Jättiläisvompatteja tavattiin Länsi-Australiassa sekä Tasmaniassa. Ne elivät samaan aikaan muiden suurten pussieläinten, kuten diprotodonin ja jättiläiskengurun kanssa ja hävisivät samaan aikaan niiden kanssa. Syiksi on ehdotettu ilmastonmuutosta ja metsästystä.

Fossiilit
---------

Jättiläisvompattien fossiileja löysi ensimmäisenä Richard Owen, joka myös luokitteli ne. Aluksi hän luokitteli sukuun kuuluvaksi useampia lajeja, mutta ne on nykyisin jätetty pois, sillä ne olivat todennäköisesti samojen lajien erikokoisia edustajia. Tea Treen luolasta löydettiin kahden miljoonan vuoden ikäinen jättiläisvompatin luuranko läheltä *Quinkana*-suvun krokotiilin luurankoa.

Katso myös
----------

* Megatherium (jättiläislaiskiainen)

Lähteet
-------

1. 1 2  The rise of the modern fauna and flora Museum Victoria.  Arkistoitu 10.12.2008. Viitattu 1.8.2010. (englanniksi)
2. ↑  Tyndale-Biscoe, Hugh: *Life of Marsupials*, s. 270. Csiro Publishing, 2005. ISBN 978-0643-0625-73. Google-kirjat (viitattu 19.8.2015). (englanniksi)
3. ↑  Pajunen, Ilpo: Tutkijat uskovat selvittäneensä, mikä hävitti eläinjätit suuresta osasta maailmaa jääkaudella *Yle Uutiset*.  18.8.2015. Viitattu 19.8.2015.
4. ↑  Resurrection of the Lion King *Rio Tinto*.  Arkistoitu 27.2.2008. Viitattu 1.8.2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2705250
* Fossilworks: 40181
* GBIF: 4825953
* IRMNG: 1441630

 |

 |
Sahramiruskoliljan yhtäläiskehäinen kukka koostuu kahdesta kolmilukuisesta kehälehtikiehkurasta, sisemmän ja ulomman kehän kehälehdet ovat samanlaiset.
**Kehälehti** on kasvin kukan kehän lehti.

Kukkivien kasvien (koppisiemenisten) kukan kehän lehdet ovat kasvista riippuen erilaistuneet tai erilaistumattomat. Suurella osalla kukkakasveista kehälehdet ovat erilaistuneet terälehdiksi ja verholehdiksi. Tällöin terälehtikehä muodostaa teriön ja verholehtikehä verhiön ja kukka on tyypiltään erilaiskehäinen. Kasvitieteen terminologiassa käsitettä kehälehti käytetään yleensä silloin, kun terä- ja verholehtiä ei voi ulkonäön perusteella erottaa toisistaan, eli kukka on yhtäläiskehäinen. Yhtäläiskehäisyys on tyypillisempää yksisirkkaisilla kasveilla kuin (aito)kaksisirkkaisilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Tieteen termipankki 5.10.2022: Kasvitiede: kehälehti.
2. ↑  Tieteen termipankki 5.10.2022: Kasvitiede: kehä.
3. ↑  Tieteen termipankki 5.10.2022: Kasvitiede: yhtäläiskehäinen.
4. ↑  Tieteen termipankki 5.10.2022: Kasvitiede: erilaiskehäinen.
Resonanssin jäseniä laskemassa mäkeä järjestön lipun kanssa.
**Resonanssi ry** on Helsingin yliopiston Kumpulan kampuksen fysikaalisten tieteiden opiskelijoiden ainejärjestö. Resonanssi huolehtii jäsentensä edunvalvonnasta, sekä järjestää virkistys- ja vapaa-ajan toimintaa. 

Resonanssin haalareiden väri on fuksianpunainen.

Historia
--------

Resonanssi perustettiin vuonna 1994, jolloin fysikaalisten tieteiden opetus tapahtui vielä Siltavuorenpenkereellä. Vuonna 2001 järjestö muutti Kumpulan kampukselle sen Physicum-rakennuksen valmistuttua, ja sai käyttöönsä opiskelijahuoneekseen huoneen Physicum E120. Huoneen viralliseksi nimeksi tulikin Opiskelijahuone.

Toiminta
--------

Resonanssin toiminnasta vastaa hallitus, johon kuuluvat puheenjohtaja, taloudenhoitaja, sihteeri sekä 3-7 muuta yhdistyksen valitsemaa jäsentä. Vuoden hallitus valitaan aina järjestön syyskokouksessa edeltävänä vuonna, ja sen toimikausi on kalenterivuosi. Hallituksen lisäksi Resonanssin virkalijoina noin 60 muuta aktiivia, jotka järjestävät yhdistyksen jäsenille tapahtumia ja oheistoimintaa. 

Resonanssi jakaa opiskelijahuoneensa muiden fysikaalisten tieteiden ainejärjestöjen, Meridiaani ry:n ja Synop ry:n kanssa, vuoteen 2019 asti myös Geysir ry:n kanssa. Myös suuri osa toiminnasta järjestetään yhteistyössä näiden järjestöjen kanssa, ns. "yhteisfysikaalisesti". Resonanssi omistaa pehmiskoneen, jolla se tarjoaa jäsenilleen tapahtumissaan jäätelöä. Pehmiskonetta on myös mahdollisuus vuokrata. Resonanssi on Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestön Matlu ry:n, sekä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan alainen järjestö. Resonanssi järjestää myös toimintaa Matlu-klusterilla Domus Gaudiumilla.

Resonanssin perustamispäivä on huhtikuun 19. ja sen kunniaksi synttäriviikolla pidetään synttärisitsit, sekä viidella jaollisina vuosina suuremmat ja juhlallisemmat vuosijuhlat.

Katso myös
----------

* Helsingin yliopiston ainejärjestöt
* Helsingin yliopiston ylioppilaskunta
* Kumpulan kampus

Aiheesta muualla
----------------

* Resonanssin kotisivut
**Delta Junction** on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Delta- ja Tananajokien kohtauspisteessä. Sen asukasluku oli vuonna 2000 840.

Historiaa
---------

Athapaska-intiaanit ovat asuttaneet Alaskan sisäosia eläen metsästäen ja kalastaen ainakin 10 000 vuotta. 

Vuonna 1928 alueelle tuotiin Montanasta 23 biisonin lauma, koska niiden pelättiin kuolevan sukupuuttoon Yhdysvalloissa. Aluetta, jossa ne vaelsivat kutsuttiin nimellä Buffalo Center, joka on yhteneväinen nykyisen Delta Junctionin kanssa. Nykyinen biisonikanta pidetään noin tuhannessa eläimessä.

Toisen maailmansodan aikana rakennetun Alaska Highwayn ja Richardson Highwayn risteyskohtaan syntyi Delta Junction. Kahdeksan kilometriä etelään Delta Junctionista rakennettiin sodan aikana myös Allen Army Airfield, jota käytettiin tarvikkeiden lähettämiseen Venäjälle. 

Sodan jälkeen perustettiin Yhdysvaltojen armeijan tukikohta Fort Greely lentokentän viereen. Kylmän sodan aikana sitä ja ympäröivää aluetta käytettiin sotilaiden koulutusalueena. Vuonna 1957 Richardson Highway päällystettiin, kuten samaan aikaan myös osia Alaska Highwaysta. Tukikohta ja turismi nostivat alueen taloutta ja sen kaupallinen keskus muutti Big Deltasta Delta Junctioniin. 
North Slopesta löydettiin öljyä vuonna 1968. Öljyputken rakentaminen North Slopesta Valdeziin alkoi vuonna 1974 ja rakennustyöt kohensivat myös Delta Junctionin alueen taloutta. Kaupunki koki kultaryntäykseen verrattavan hetkellisen kasvubuumin. 

1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa Alaskan osavaltio panosti varoja maanviljelyyn ja perusti kaupungin itäpuolelle maatiloja ohranviljelyä varten. Projekti kuitenkin epäonnistui. Poliittiset paineet ja kasvavat kustannukset johtivat projektin lopettamiseen kuvernöörien vaihtumisen myötä. 

1980-luvulla öljyputken rakentaminen päättyi ja uusi valtatie George Parks Highway lyhensi matkaa Anchoragen ja Fairbanksin välillä. Monet matkailijat käyttivät uutta reittiä, ohittaen Delta Junctionin. Nämä seikat aiheuttivat kaupungin talouden alamäen.

1990- ja 2000-luvuilla kaupunkiin on muuttanut paljon ihmisiä entisen Neuvostoliiton alueilta. Vuonna 1995 Fort Greelya alettiin asteittain sulkea. Vuonna 2002 jolloin sulkeminen oli saatu päätökseen, tukikohdassa oli enää 100 työntekijää lähinnä ylläpitotehtävissä. Pian tämän jälkeen Yhdysvaltain hallitus ilmoitti suunnitelmista rakentaa ohjuspuolustustukikohta Fort Greelyyn. 

Viime vuosina Delta Junctionin talous on elpynyt kovaa vauhtia Fort Greelyn ohjustukikohdan rakentamisen myötä. Yritykset kuten Boeing, Boechtel ja Brown and Root ovat avanneet toimistojaan. Delta Junctionin pohjoispuolelle avattiin Pogon kultakaivos lähelle Goodpasterjokea.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Delta Junction** Wikimedia Commonsissa
Valter Valli
**Valter Juhonpoika Valli** (25. elokuuta 1900 Eurajoki – 3. elokuuta 1969 Pjatigorsk) oli suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan eversti, joka johti jatkosodan aikana Jalkaväkirykmentti 126:ta Itä-Karjalassa.

Varhaiset vuodet
----------------

Vallin vanhemmat olivat huonekalupuuseppä Juho Frederik Valli ja Vilhelmiina Josefiina Tallgrén. Suomen sisällissodassa Valli taisteli punaisten joukoissa Satakunnan rintamalla Noormarkussa. Valli joutui valkoisten vangiksi 1. toukokuuta 1918, ja hänet armahdettiin marraskuussa 1918. Valli siirtyi tämän jälkeen Pohjois-Suomen metsätyömaille ja osallistui täällä niin sanottuun läskikapinaan. Valli siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1922 ja kävi siellä Pietarin kansainvälisen sotakoulun ja jäi puna-armeijan palvelukseen.

Puna-armeijassa
---------------

Ensimmäinen komennus puna-armeijassa johti Vallin Vitebskiin ja 27. jalkaväkidivisioonaan lokakuussa 1925. Hän palveli siellä aluksi joukkueenjohtajana, myöhemmin komppanian päällikkönä ja vuosina 1931-36 pataljoonan komentajana kapteenin arvossa. Valli pidätettiin 16.6.1936 ilmiannon perusteella ja erotettiin Venäjän kommunistisesta puolueesta. Hän vapautui tutkintavankeudesta 13.2.1939 ja sai takaisin entisen virkansa ja arvonsa.

Toinen maailmansota
-------------------

Talvisodassa Valli toimi Kannaksella armeijakunnan esikunnassa operatiivisen osaston varapäällikkönä, ja välirauhan aikana hänet nimitettiin niin sanotusta Kuusisen armeijasta muodostetun JR 126:n esikuntapäälliköksi Karhumäkeen. Valli toimi Karhumäessä myös varuskunnan komentajana, ja kun Toivo Vähä siirtyi muihin tehtäviin, majuri Vallista tuli kenraali Akseli Anttilan 71. divisioonaan kuuluneen JR 126:n rykmentin komentaja. Rykmentin noin 3 200 miehen joukossa oli monia karjalaisia, inkeriläisiä ja Suomessa syntyneitä kommunisteja.

Jatkosodan alussa 1941 Vallin johtama rykmentti taisteli menestyksellä suomalaisia vastaan Kuolismaalla ja Porajärvellä vetäytyen lopulta lokakuussa 1941 Kontupohjaan ja sieltä Karhumäkeen. Jatkosodan lopulla everstiksi ylennetty Valli toimi 14. armeijan 14. jalkaväkidivisioonan varakomentajana Murmanskin rintamalla ja hiihtoprikaatin komentajana. Viimeksi hän osallistui venäläisjoukkojen hyökkäykseen kesällä 1944, jolloin Vallin joukko-osasto eteni Syväriltä Aunuksen kautta Salmiin.

Jäätyään eläkkeelle armeijasta Valli muutti vaimonsa Olgan kanssa Kaukasiaan Pjatigorskiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Jaakko Rugojev: *Majuri Vallin rykmentti*, Kustannus Oy Pohjonen, Oulu 1988 ISBN 951-749-083-6

Lähteet
-------

* Helge Seppälän arvostelu Jaakko Rugojevin kirjasta[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Punaeversti Valter Valli Roebert Brantbergin kotisivut. Viitattu 7.5.2014.
2. ↑  Salomaa, Markku: *Punaupseerien nousu ja tuho*, s. 488-489. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Kehrääjämäiset** (Bombycoidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Siihen kuuluu maailmassa noin 3500 lajia. Kehrääjämäiset-nimen ryhmä on saanut toukan tavasta kehrätä itselleen koteloa ympäröivä kotelokoppa vahvasta kuidusta, joskaan piirre ei ole perhosten keskuudessa ainutlaatuinen. Aikaisemmin ryhmään kuulunut karvakehrääjien eli lehtikehrääjien heimo (Lasiocampidae) on nykyisin erotettu omaksi yläheimokseen.

Piirteitä
---------

Kehrääjämäisillä perhosilla on tukeva ja karvainen ruumis ja leveät siivet joita monet lajit pitävät lepotilassa kattolaskuisesti, mutta hieman levällään. Kooltaan lajit ovat vaihtelevat keskikokoisista erittäin suuriin ja yläheimoon lukeutuu maailman suurikokoisimpia perhosia. Keskeisinä yläheimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä toimivat siipisuonituksen rakenne sekä koirasgenitaaleihin liittyvä lihaksisto. Myös täysikasvuisen toukan jaloissa on yhdistäviä tuntomerkkejä. Äänen tuottamiseen tarkoitettu tympanaalielin puuttuu, samoin puuttuvat päälean pistesilmät ja chaetosemat. Etu- ja takasiiven välillä on ampleksiforminen kytkentä eli takasiiven tyviosa on laajalti kosketuksessa etusiipeen. Poikkeuksen tekevät kiitäjät, joilla siivet kytkeytyvät toisiinsa frenulum-retinaculum-rakenteen avulla.

Toukat ovat useimmissa heimoissa karvattomia, mutta heimoissa Eupterotidae, Lemoniidae sekä Mirinidae toukalla on karvapeite.

Osa lajeista on taloudellisesti merkittäviä. Esimerkiksi silkkiä saadaan erään kehrääjälajin, mulperiperhosen (*Bombyx mori*), koteloista.

Suomessa tavattavat heimot
--------------------------

Yläheimoa edustaa Suomessa neljä heimoa ja niistä on tavattu yhteensä 21 lajia.

* kiitäjät Sphingidae
* kirjokehrääjät Endromidae
* maitiaiskehrääjät Lemoniidae
* riikinkukkokehrääjät Saturniidae

Lähteet
-------

1. 1 2  Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. ISBN 978-91-88506-58-0 s. 153
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisten kehrääjämäisten perhoslajien levinneisyys Euroopassa
* Tree of Life Web Project (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133694
* Wikispecies: Bombycoidea
* ADW: Bombycoidea
* AFD: Bombycoidea
* BugGuide: 43878
* CoL: 4V9
* EoL: 777
* Fauna Europaea: 6787
* Fauna Europaea (new): 9c7eda78-068a-41a7-868e-26ba6bff9ebd
* Fossilworks: 245034
* GBIF: 1873
* iNaturalist: 47214
* ITIS: 117536
* NBN: NHMSYS0000501515
* NCBI: 37569

 |

 |
Resonet in laudibus Piar Cantiones kokoelmassa 1582
**Resonet in laudibus** (*Kaikki kansat riemuitkaa*) on vanha latinankielinen joululaulu. Vanhimmat säilyneet tekstit ovat 1360-luvulta ja se pohjautuu vanhempiin esikuviin. Joidenkin tutkijoiden mukaan sitä ei ole käytetty keskiajalla yleisissä jumalanpalveluksissa, ainoastaan yksityisessä hartauselämässä, kuten joulunäytelmissä, jossa sitä laulettiin Joosefin ja Marian vuorolauluna ja kuoro yhtyi pitkään kertosäkeeseen. Laulu julkaistiin *Piae Cantiones* -kokoelmassa 1582.

Virren tai hymnin teksti käännettiin jo varhain niin suomeksi kuin ruotsiksi. Vanhin suo­mennos on Maskun Hemmingin virsikirjassa ja sen suomennos "Lauluja nyt laskemaam,/ Jumalasta jutelkaam, /joulu-virsii veisatkaan; /Jeesu kaunis helmas makas Marian" on säilynyt jossain määrin kirjallisuudessa lainattuna tekstinä. Laulun, virren varsinaiset säkeistöt ovat lyhyet, niissä on vain kolme säettä, sen sijaan kertosäe on pitkä, kahdeksan säkeen mittainen.

"Resonet in laudibus" -alku muuttui saksankielisessä tekstissä myös muotoon "Josef, lieber Josef mein, hilf mir wiegen mein Kinderlein". Sitä on laulettu monin eri tavoin ja säestetty eri soittimin, joulunäytelmissä tai joulukulkuisessa, joissa kehtoa tai seimeä, jossa Jeesus-lapsi makasi, kannettiin kaduilla. Laulu kehottaa "Resonet in laudibus cum jucundis plausibus" (kaikuessa, riemukkain kättentaputuksin juhlikoot Siionin uskovaiset), ja sen tahdissa ovat koulupojat tanssineet piirissä kirkkoon rakennetun seimen ympärillä jouluaattona ja jouluyönä taputtaen käsiään laulun kolmijakoiseen tahtiin.

Sävelmän vanhin käsikirjoitus on vuodelta 1345 Saksasta, Seckausta. Painettuna se on säilynyt Moosburgin graduaalissa vuodelta 1543. Sävelmä on tuttu *Piae Cantiones* -kokoelman välityksellä, mutta sitä lienee laulettu Suomessakin jo ennen *Piae Cantioneksen* ensimmäisen painoksen julkaisua 1582. Kertosäkeelle antaa oman sävynsä ilon ja riemun huudahdus "eijaa". Se on siirtynyt virsien kieleen latinasta, ilon ja riemun huudahdus "eia" tai "heia". 

Laulu on virtenä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, virsi 20, virren tekstin on uudistanut virsikirjakomitea. Se on Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa *Cantemus*, laulu 61. Virrestä on myös käännös Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 430. Sen suomennos on Pekka Kivekkään tekemä 1998. Virsi poikkeaa Suomen ev. lut. kirkon virsikirjan virrestä siten, että säkeistöjen pitkä kertosäe lauletaan vain virren 1. ja 4. säkeistöissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700.*, s. 35. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1.*
2. 1 2 3 4 5  20 Kaikki kansat riemuitkaa *virsikirja.fi*. Viitattu 9.1.2022.
3. ↑  Heikkilä,Elina: Armost annoi ainoan Poikans syntyy mailmaan *kotus.fi*. Viitattu 9.1.2022.
Kirgisiasta löydetty kitaaninkielinen käsikirjoitus.
**Kitaanin kieli** on Mongoliassa ja Koillis-Kiinassa 300–1100-luvuilla asuneiden kitaanien puhuma kuollut mongolikieli.

Kitaanien johtama paimentolaisheimojen liittoutuma valtasi Koillis-Kiinan 900-luvun alussa ja perusti vuonna 916 Liao-dynastian valtakunnan, jonka džurtšenit hävittivät vuonna 1125. Tappion jälkeen osa kitaaneista siirtyi Keski-Aasiaan. Siellä he perustivat Karakitain valtakunnan, jonka mongolit valtasivat vuonna 1218.

Kitaanit käyttivät kahta kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 920 luotiin "suuri kirjoitus", jonka uskotaan koostuneen useista tuhansista sanamerkeistä. Vuonna 925 laadittiin muutamia satoja merkkejä käsittävä "pieni kirjoitus", jota on käytetty kaikissa säilyneissä kielenmuistomerkeissä. Merkit on lainattu kiinasta, mutta yksittäisten sanojen asemasta ne ilmaisevat tavuja ja muodostavat kokonaisia sanamuotoja ilmaisevia ryhmiä. Ainoastaan osa kitaanin kirjoitusmerkeistä on onnistuttu tulkitsemaan. Niiden analyysi on kuitenkin paljastanut, että kyse on mongolinsukuisesta kielestä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Lingvistitšeski entsiklopeditšeski slovar*, s. 220. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1990. ISBN 5-85270-031-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Je.A. Kuzmenkov: Kidanski jazyk (venäjäksi)
**Kehäkettu & Setä Koponen EP** on suomalaisen rap-duon Edu Kehäkettusen ja Setä Koposen debyyttialbumi, jonka julkaisi 21" Produktio vuonna 2000.

Taustaa
-------

Albumilla kuultiin tulevan rap-trion, MC Taakibörstan vakiovierailijoita, kuten Tuomio & Kone. 

Kappaleella "*Fättii (sil omal vitun sairaal taval)*" on samplattu yhtyeen The Soul Searches kappaletta Ashley's Roachclip vuodelta 1974. Kappaleen "*Tuu lusii mun punkkaan*" lopussa on kuultavissa samplea näyttelijä Simo Salmisen puhetta Stadin slangilla. Kappaleella "*Etenevän liikkeen laki*" kuullaan otteita urheiluselostaja Paavo Noposen selostuksista.

Albumin viimeinen kappale, "*Bonari biitti (...Kiva, kiitti ja moi)*", on lyhennetty instrumentaaliversio kappaleesta "*Etenevän liikkeen laki*".

Kappaleet
---------

1. Aloitus
2. Etenevän liikkeen laki (mukana Konan)
3. Fättii (sil omal vitun sairaal taval) (mukana Tuomio & Kone)
4. PL 2000 (mukana Davo-Ukki)
5. Kaipiroskaa, Vernet Brancoo ja sitä rataa (mukana Tuomio & Kone ja Tarbash)
6. Tuu lusii mun punkkaan
7. Bonari biitti (...Kiva, kiitti ja moi)
Sadamichi Hirasawa
**Sadamichi Hirasawa** (jap. 平沢貞通; 18. helmikuuta 1892 – 10. toukokuuta 1987) oli japanilainen pankkiryöstäjä ja joukkomurhaaja.

Mies saapui pankkiin 26. tammikuuta 1948 väittäen olevansa terveysviranomainen Jiro Yamaguchi, jonka oli määrä rokottaa pankin henkilökunta punatautia vastaan. Rokottamisen sijaan hän kuitenkin antoi ihmisille syanidia sillä seurauksella, että useimmat uhreista menehtyivät. Tällöin ryöstäjä otti kaikki löytämänsä rahat, yhteensä 160 000 jeniä. 

Hirasawa pidätettiin teosta epäiltynä saman vuoden elokuussa. Hirasawa tuomittiin kuolemaan, eikä edes Japanin korkein oikeus nähnyt syytä purkaa päätöstä. Hirasawa oli aiemmin myöntänyt teon, mutta perui tunnustuksensa.

Vankeudessa istuessaan Hirasawa ryhtyi maalaamaan taidetta ja kirjoitti lisäksi omaelämäkertansa. Hän kuoli vankilan sairaalassa 95-vuotiaana.

Hirasawan tuomitsemiseen käytetty todistusaineisto on kyseenalaistettu. Yksikään oikeusministeri ei hyväksynyt hänen teloitustaan, mikä olisi ollut teloituksen edellytys.

Lähteet
-------

1. ↑  Sadamichi Hirasawa *fortunecity.com*.  Arkistoitu 13.2.2009. Viitattu 6.8.2009. (englanniksi)
2. ↑  Sadamichi Hirasawa Is Dead; Was on Death Row 32 Years *The New York Times*.  11.5.1987. Viitattu 6.8.2009. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Valter Vihriä**Valter Fredrik Vihriä** (sukunimi aik. **Grönroos**; 30. syyskuuta 1875 Turku – 9. toukokuuta 1918 Kymintehdas) oli suomalainen kirjaltaja ja ammattiyhdistystoimitsija.

Turkulainen kirjaltajana työskennellyt Vihriä toimi Paperiteollisuusväen liittosihteerinä ja kierteli Suomen paperiteollisuuspaikkakunnilla edistämässä ammattiyhdistystoimintaa. Suomen sisällissodan aikana hän kuului Työväen pääneuvostoon ja oli aluksi Kansanvaltuuskunnan teollisuus- ja työvoimaministeriön paperi- ja puumassateollisuusjaoston puheenjohtajana ja sittemmin Kuusankoskella Kymi-yhtiön tehtaita valvovana ylikomissaarina. 

Vihriä joutui valkoisten vangiksi sodan jälkeen, ja hän kirjoitti ennen teloitustaan katuvan tunnustuksen punaisten toimista Kuusankoskella. Vihriän tunnustus julkaistiin kirjana, ja se käännettiin myös ruotsiksi, kääntäjänä Bertel Gripenberg.

Kirjallisuutta
--------------

* *Walter Wihriän tunnustukset : menettelymme kauhunhedelmät : millaisia tuloksia on tuottanut ryöviöohjelmamme?* Kotka 1918 (Kirjan digitoitu versio (Työväenliikkeen kirjasto : Digitaalinen arkisto))
* Walter Wihriä: *Punakaartilaisen tunnustus*. WSOY 1918

Lähteet
-------

* Mirja Turunen: *Veripellot : Sisällissodan surmatyöt Pohjois-Kymenlaaksossa 1918*, Atena Kustannus, Jyväskylä 2008 ISBN 978-951-796-525-5 s. 72-73, 97
* Valter Vihriän tiedot Suomen sotasurmat 1914-22 tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)