recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Blox Carin logo
**Blox Car** oli suomalainen autojen yhteiskäyttöpalvelu. Sen ensimmäinen virallinen toimintavuosi oli vuonna 2016. Blox Car antoi yksityisille ihmisille mahdollisuuden tarjota oman autonsa yhteiseen käyttöön.

Historia
--------

Yrityksen perusti sarjayrittäjä Paul Nyberg. Hän osti vuonna 2015 Kortteliauto-palvelun, joka oli aloittanut toimintansa jo vuonna 2011. Kortteliauto toimi vain Helsingin kantakaupungissa, ja se oli suomalaisen yhteiskäyttöautoilun pioneereja. *Talouselämä*-lehden haastattelussa Nyberg kertoi vuonna 2015 uskovansa nuoremman sukupolven autoilijoille yhteiskäytön olevan kiinnostavin yksityisautoilun muoto. Marraskuussa 2015 Blox Car -palvelussa tehtiin ensimmäinen toteutunut auton varaus. Syyskuussa 2019 päättynyt joukkorahoitus kierros toi yritykselle yli 100 uutta piensijoittajaa.

Blox Carin toiminta lakkasi, kun palvelun omistanut yhtiö Shareit Bloxcar oy meni konkurssiin 1. kesäkuuta 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  ePressi: SHAREIT BLOXCAR OY: Nyt sinulla on mahdollisuus omistaa pala kotimaista "autojen Airbnb:tä", Blox Caria *Tärkeimmät talousuutiset | Kauppalehti*. Viitattu 9.4.2021.
2. ↑  Heima, Timo-Pekka: Kotimainen autojen vertaisvuokrauspalvelu Blox Car päätyi konkurssiin, toiminta loppuu heti *Yle Uutiset*.  2.6.2022. Yleisradio. Viitattu 2.6.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* BloxCarin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Moskovan kanava** (ven. Кана́л и́мени Москвы́), vuoteen 1947 asti **Moskvan-Volgan kanava**, on kanava Venäjällä, joka yhdistää Moskvajoen ja Volgan. Kanava yhtyy Moskvajokeen Tushinossa, Moskovan luoteispuolella. Kanava kulkee lähes pohjois-eteläsuunnassa ja yhtyy Volgaan Dubnan kaupungin alueella, heti Ivankovon tekojärven padon yläpuolella. Kanavan pituus on 128,1km.

Moskovan kanava yhdistää Moskovan koko Venäjän laajuiseen joki- ja kanavaverkostoon, jota pitkin pääsee viidelle merelle: Vienanmeri, Itämeri, Kaspianmeri, Asovanmeri ja Mustameri. Lisäksi kanavan kautta saadaan lähes puolet Moskovassa käytettävästä talousvedestä. Kanavan matalin syvyys on 5,5 m, ja siinä on yksitoista sulkua, jotka ovat mitoiltaan 290 x 30 m.

Historia
--------

Kanava rakennettiin vuosien 1932 ja 1937 välillä osana Josif Stalinin suuria rakennusprojekteja. Sen rakentamisessa käytettiin vankityövoimaa, ja jopa 200 000 vankia osallistui rakentamiseen.

Kuvia
-----

* Tushinon tunneli alittaa Moskovan kanavanTushinon tunneli alittaa Moskovan kanavan
* A.S. Bachelisin suunnittelema rautatiesilta yli Moskovan kanavanA.S. Bachelisin suunnittelema rautatiesilta yli Moskovan kanavan
* Leninin patsas Dubnassa.Leninin patsas Dubnassa.
* Rautatiesilta HimkissäRautatiesilta Himkissä
* Khimkinskin silta yli kanavan MoskovassaKhimkinskin silta yli kanavan Moskovassa

Lähteet
-------

1. 1 2  Moscow Canal *britannica.com*.
2. ↑  Maunch, C Zeller, T (2008) Rivers in History: Perspectives on Waterways in Europe and North America, University of Pittsburgh Press P73
3. ↑  "Russia Finishing Canals Built by Forced Labor", Chicago Tribune. Luettu 5 September 2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moskovan kanava** Wikimedia Commonsissa

* Moskovan kanava valmistui, Suomen Kuvalehti, 04.09.1937, nro 36, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
SSM-N-8 Regulus I-ohjus, *USS Toledo*n kannella 1958.
Chance Vought **SSM-N-8 Regulus I** on yhdysvaltalainen, ydinkärjellä varustettu taktinen laivaston risteilyohjus. Sen kehitystyö alkoi vuonna 1947. Ohjuksen ensilento oli 1951. Asetyyppi oli käytössä Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1955–1964. Ohjuksen lyhykäinen kantama (900 km) ja matala, alisooninen lentonopeus (950 km/h) eivät olleet USN:n kannalta haittaavia tekijöitä omalla aikakaudellaan. Regulus I-ohjuksia oli palveluskäytössä arviolta 500 yksilöä. Niihin voitiin liittää joko fissiopommi (W5) tai lämpöydinpommi (W27) taistelukärjeksi.

Tätä nimenomaista asetyyppiä hyödynsi Yhdysvaltain laivastossa kaikkiaan 4 raskasta risteilijää, 5 sukellusvenettä sekä 10 lentotukialusta, eli 19 laivaston sota-alusta. Ohjustyyppi oli käytössä Kuuban kriisin aikaan.

SSM-N-8 Regulus I U*SS Growler*illa. Ohjuksen lähetti matkaan 2 kappaletta *booster-raketteja*, jonka jälkeen matkamoottori alkoi toimia. Regulus I:n ajomoottori oli 20 kN työntövoiman omaava Allison J33-A14 -suihkumoottori.

Regulus-ohjuksesta kehitettiin hypersooninen eli yli äänen nopeudella toimiva SSM-N-9 *Regulus II* -tyyppi, muttei se kerinnyt saavuttaa mainittavaa palvelusuraa. Pitkän kantaman (yli 1 000 mpk) ballistinen ohjus Polaris syrjäytti sen melkoisen nopeasti. 

Regulus I-risteilyohjuksen laukaisu *USS Los Angeles*ilta, 7. elokuuta 1957.

Lähteet
-------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lappi, Ahti: *Ilmatorjunta Kylmässä Sodassa*, Ilmatorjuntasäätiö, Jyväskylä, 2003 (Gummerus). ISBN 951-95594-4-2. (s. 34)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **SSM-N-8 Regulus**.
* 
* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 19.9.2017.
2. ↑   Viitattu 19.9.2017.
3. ↑  Lappi, A. 2003: s. 34
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 19.9.2017.
"**My Romance**" on Richard Rodgersin säveltämä ja Lorenz Hartin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1935.

Kappale esitettiin ensimmäisen kerran vuoden 1935 Broadway-musikaalissa *Jumbo*, jossa sen lauloivat Gloria Grafton ja Donald Novis Paul Whitemanin orkesterin säestäminä. Lontoon teatterissa se sai ensiesityksensä vuonna 1941, jolloin sen lauloi Jack Hulbert näytelmässä *Hulbert’s Follies*. Doris Day esitti kappaleen *Jumbo*-musikaalin elokuvaversiossa vuonna 1962. "My Romancesta" on tullut myös suosittu jazzstandardi; sen ovat esittäneet muun muassa Ben Webster, Bill Evans, Art Blakey, Ella Fitzgerald, Margaret Whiting, Dave Brubeck, Carly Simon, Carmen McRae, Rosemary Clooney ja Tony Bennett.

Kappaleen sanat kertovat kaiken ylimääräisen turhuudesta rakkaussuhteessa ja listaavat monia kliseisiä asioita, joita rakastavaiset eivät tarvitse.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas S. Hischak: *The Rodgers and Hammerstein Encyclopedia*, s. 190. Greenwood Publishing Group, 2007. ISBN 0313341400. (englanniksi)
2. ↑  Jeremy Wilson: My Romance *JazzStandards.com*. Viitattu 13.8.2010. (englanniksi)
3. ↑  Geoffrey Block: *The Richard Rodgers Reader*, s. 302. Oxford University Press US, 2006. ISBN 0195313437. (englanniksi)
Muistomerkki Etelä-Afrikassa.
**Bloukransin verilöyly** oli zulujen helmikuussa 1838 suorittama verilöyly voortrekkerien leireissä Etelä-Afrikassa. Buurit olivat tuolloin suorittamassa niin sanottua suurta vaellusta. Voortrekkerit olivat neuvotelleet asettumisesta zulukuningas Dinganen maille, mutta tämä määräsi heidät surmattavaksi. Verilöylyssä kuoli 40 buurimiestä, 56 naista ja 185 lasta, sekä 250 voortrekkerien mukana ollutta värillistä työläistä. Buurit antoivat tapahtumille nimen *Weenen* eli itkeminen.

Tausta
------

Charles Bellin maalaus zulujen hyökkäyksestä voortrekkerien leiriin.
Pieter Retiefin johtama joukko voortrekkereitä oli saapunut neuvottelemaan zulujen kuningas Dinganen kanssa uMgungundlovussa maan ostamisesta zulujen mailta voortrekkerien asuttamiseksi. Digane määräsi neuvottelijat surmattavaisi 6. helmikuuta 1838 ja vielä samana päivänä zulusoturit lähtivät kohti lounasta hyökätäkseen leirien kimppuun Bloukrans- ja Bushmanjokien välillä Lohikäärmevuorten juurella.

Monet voortrekkerit eivät olleet osanneet odottaa zulujen hyökkäysten alkamista. Esimerkiksi vaunuista tehtävää suojamuuria (laager) oli rakennettu leireistä vain harvoille hyökkäyksen alkaessa. Monet leirien miehet olivat parhaillaan poissa metsästämässä tai auttamassa uusia voortrekkereitä vuorten yli.

Tapahtumat
----------

Zulusoturit olivat saapuneet leirien alueelle zuluille tyypillisessä sarvimuodostelmassa, jonka keskusta ja oikea siipi aloitti hyökkäykset 16. helmikuuta. Monet leireistä vyörytettiin nopeasti, mutta poltetuista leireistä nouseva savu herätti muut leirit uhkaavaan vaaraan. Zulut alkoivat myös jakautua pieniin ryhmiin hajallaan sijaitseviin leireihin hyökkäyilyn jälkeen. He olivat keränneet myös huomattavan määrän ryöstösaalista, mikä hankaloitti hyökkäysten jatkamista. Osa voortrekkereistä pääsi pakenemaan laagerien suojaan.

Zulujen vasempi siipi törmäsi Gerrit Maritzin ja Johan Hendrik (Hans Dons) de Langen rakennuttamiin laagereihin, joiden puolustajien onnistui lyödä zulut takaisin. 17. helmikuuta voortrekkerien ratsuväki teki vastahyökkäyksen, joka ajoi zulut vetäytymään. Vetäytyjiä jahdattiin, mutta zulujen onnistui vetäytyä yli tuolloin tulvineen Thukelajoen mukanaan ryöstösaalinaa esimerkiksi tuhansien päiden karjalauma, lampaita ja hevosia.

Seuraukset
----------

Verilöylyn jälkeen 40 buurimiestä, 56 naista ja 185 lasta oli surmattu. Lisäksi oli kuollut 250 voortrekkerien mukana ollutta värillistä työläistä. Buurien arvioiden mukaan ehkä noin 500 zulua oli kuollut taisteluissa. Buurit kutsuivat tapahtumia nimellä *Weenen* eli itkeminen. Bloukransin sivuhaarat saivat nimen Great Moord ja Little Moord, eli suuri ja pieni murhajoki. Tapahtumista huolimatta voortrekkerit selviytyivät lopulta, ja myöhemmin he kostivat tapahtuneen voortrekkerien–zulujen sodan aikana.

Lähteet
-------

* Laband, John: *Historical Dictionary of the Zulu Wars*. Scarecrow Press, 2009. ISBN 978-0-8108-6300-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Laband 2009, s. 16–17
**Ozjornyi** (ven. Озёрный) on kaupunkimainen taajama ja suljettu alue Tverin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Moskovan ja Pietarin välistä M 10-valtatietä 180 kilometriä Tveristä luoteeseen. Suljettuun alueeseen kuuluu myös osia viereisestä Novgorodin alueesta. Vuonna 2010 taajamassa asui 10 882 henkeä.

Vuoteen 1957 saakka paikalla oli Vypolzovon sotilaslentokentän asutus. Vuonna 1960 sinne sijoitettiin Neuvostoliiton armeijan strateginen ohjusdivisioona. Vuonna 1972 taajama sai nimen *Bologoje-4*. Vuonna 1992 se sai suljetun alueen statuksen ja nimen *Ozjornyi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Ozjornyin taajaman sivusto (venäjäksi)
**Moskhoforos** (m.kreik. Μοσχοφόρος, "Vasikankantaja") on vasikkaa kantavaa miestä esittävä antiikin kreikkalainen veistos. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 570–560 eaa. Veistos sijaitsi Ateenan Akropolis-kukkulalla ja on nykyisin sijoitettu Akropolis-museoon.

Moskhoforos ja muita veistoksia heti löytämisen jälkeen.
Veistos edustaa puhtaasti arkaaista tyyliä ja esittää kevyesti puettua parrakasta miestä, joka kantaa olkapäillään uhrattavaksi tuomaansa sonnivasikkaa. Piirtokirjoituksessa miehen nimeksi mainitaan Rhonbos, ja kyseessä on ilmeisesti veistoksen pystyttäjä itse. Veistoksesta puuttuvat vain sen jalat polvista alaspäin. Veistos on tehty Hymettosvuoren marmorista ja sen korkeus on restauroituna 1,65 metriä. Veistos löytyi Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vanhan Akropolis-museon alueelta vuonna 1864.

Lähteet
-------

1. 1 2  Athens, Acropolis 624 (Sculpture) *Perseus*. Viitattu 22.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moskhoforos** Wikimedia Commonsissa
**Anita Mäkelä** (s. 1961) on suomalainen kiihdytysautoilija, joka siviilitöinään pyörittää kanafarmia Vilppulassa.

Mäkelä on kilpaillut kiihdystysautoilun eri luokissa vuodesta 1987 lähtien ja on voittanut useita Suomen ja Euroopan mestaruuksia. Hän on ensimmäisenä eurooppalaisena kiihdytysautoilijana voittanut Euroopan mestaruuden kahdessa eri luokassa, Top Alcohol -luokassa vuosina 1994 ja 1996 ja Top Fuel -luokassa vuosina 2000, 2016, 2018 ja 2019.

Mäkelä sai ensimmäisenä naisena AKK-Motorsportin Vuoden Autourheilija -palkinnon vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. ↑  Euroopan nopein dragster-kuski Anita Mäkelä on jälleen vahvasti kiinni Top Fuel -mestaruudessa *moottoriurheilu.tv*.  Arkistoitu 3.8.2019. Viitattu 3.8.2019.
2. ↑  Tuore Euroopan mestari Anita Mäkelä: "Vieläkin kovempaa päästään" *moottoriurheilu.tv*.  Arkistoitu 3.8.2019. Viitattu 3.8.2019.
3. ↑  Suomen nopeimmalla urheilijalla Anita Mäkelällä on jo kuusi Euroopan mestaruutta: "Kiihdytysajo on tasa-arvoinen laji" *yle.fi*. Viitattu 20.9.2019.
4. ↑  Anita Mäkelä Vuoden Autourheilijaksi *autourheilu.fi*. Viitattu 3.8.2019.
USA:n ydinkoe "Fox", osa operaatio Rangeria
**Operaatio Ranger** oli neljäs Yhdysvaltain ydinkoesarja. Se suoritettiin alkuvuodesta 1951 ja oli ensimmäinen testisarja Nevadan koealueella ja toinen kerta kun ydinpommi räjäytettiin manner-USA:n maaperällä (ensimmäinen oli Trinity).

Kokeissa räjäytettiin yhteensä viisi Mark 4 tai Mark 6 ydinpommia. Kaikki räjäytykset olivat matalalla tehtyjä ilmaräjäytyksiä ja pommit pudotettiin Boeing B-50 Superfortress pommikoneista.

Nämä olivat ml. lataukset ja räjäytyskorkeudet:

* Able, voimakkuus 1 kT, 1 060 jalkaa (323 m)
* Baker-1, voimakkuus 8 kT, 1 080 jalkaa (329 m)
* Easy, voimakkuus 1 kT, 1 080 jalkaa (329 m)
* Baker-2, voimakkuus 8 kT, 1 100 jalkaa (335 m)
* Fox, voimakkuus 22 kT, 1 485 jalkaa (453 m)

Lähteet
-------

1. ↑   Viitattu 21.3.2016 (englanniksi)
2. ↑   Viitattu 9.4.2022.
3. ↑  Maag, Carl, Rohrer, Stephen, Shepanek, Robert (1982-02-26). "Operation Ranger: Shots Able, Baker, Easy, Baker-2, Fox (Arkistoitu – Internet Archive)" (PDF). Defense Nuclear Agency. DNA-6022F. Viitattu 21.3.2016 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Operaatio Ranger** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Operation Ranger
**Pythagóreion arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Πυθαγορείου, *Archaiologikó Mouseío Pythagoreíou*) on arkeologinen museo Pythagóreion kylässä Sámoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä antiikin aikaista esineistöä.

Museo perustettiin 1900-luvun alussa. Se toimi pitkään Pythagóreion kunnantalossa. Vuonna 2010 otettiin käyttöön uusi museorakennus, joka sijaitsee erään arkeologisen alueen laidalla kylän keskustassa. Sámoksella toimii myös Sámoksen arkeologinen museo, joka sijaitsee Sámoksen kaupungissa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu noin 3 000 esinettä. Ne ajoittuvat neoliittiselta kaudelta 4000-luvulta eaa. varhaisbysanttilaiselle kaudelle 600-luvulle jaa. Ne ovat peräisin Pythagóreion paikalla sijainneen antiikin aikaisen Samoksen kaupungin arkeologisilta kaivauksilta sekä muista kaivauksista eri puolilta saarta, mukaan lukien Kástron kivikautinen asutus. Esineisiin kuuluu esimerkiksi veistoksia, keramiikkaa, votiivilahjoja, rakennusten koristeosia, jalokiviä ja rahoja, hautakiviä sekä muita esineitä.

Merkittävimpiin esineisiin kuuluvat muun muassa marmorinen Aiakeen, Samoksen tyranni Polykrateen isän, patsas, jonka Aiakes oli omistanut Heralle, noin vuodelta 540 eaa.; keisari Trajanuksen marmorinen noin 2,7 metriä korkea patsas; Augustuksen ja Claudiuksen marmoriset rintakuvat; marmorinen temppelinmuotoinen sarkofagi noin vuodelta 550–500 eaa.; Diagoras Deloslaisen palmettikoristeinen hautakivi noin vuodelta 530 eaa.; toinen Chórasta löydetty palmettikoristeinen hautakivi noin vuodelta 500–490 eaa.; sekä 300 bysanttilaisaikaisesta rahakätköstä löydettyä rahaa 600-luvulta.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Kultarahoja.Kultarahoja.
* Marmorinen leijona, n. 540–520 eaa.Marmorinen leijona, n. 540–520 eaa.
* Marmorinen temppelinmuotoinen sarkofagi, n. 550–530 eaa.Marmorinen temppelinmuotoinen sarkofagi, n. 550–530 eaa.
* Löytöjä Kybelelle omistetuista ulkoilmapyhäköistä, arkaainen–hellenistinen aika.Löytöjä Kybelelle omistetuista ulkoilmapyhäköistä, arkaainen–hellenistinen aika.
* Keisari Augustuksen muotokuva, 1.–2. vuosisata jaa.Keisari Augustuksen muotokuva, 1.–2. vuosisata jaa.
* Keisari Claudiuksen muotokuva, 1.–2. vuosisata jaa.Keisari Claudiuksen muotokuva, 1.–2. vuosisata jaa.
* Keisari Trajanuksen patsas, 2. vuosisata jaa.Keisari Trajanuksen patsas, 2. vuosisata jaa.
* Öljylamppuja varhaiskristillisistä haudoista.Öljylamppuja varhaiskristillisistä haudoista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Πυθαγορείου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 27.11.2015.
2. 1 2 3  Pythagorion Archaeological Museum *Greeka.com*. Viitattu 27.11.2015.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Πυθαγορείου: Περιγραφή Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού: Ιστορικό. Viitattu 27.11.2015.
4. ↑  Archaeological Museum of Pythagoreio *Greek Travel Pages*. Viitattu 27.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pythagóreion arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Finglish** (englannin kielen sanoista *Finnish*, 'suomen kieli' ja *English*, 'englannin kieli') on suomen kielen ja englannin kielen sekamuoto.

Englanninkieliset ilmaisut alkoivat yleistyä suomalaisten puheessa 1960-luvulta alkaen, kun englanninkielisiä elokuvia ja televisiosarjoja alettiin esittää Suomen televisiossa. Sen jälkeen etenkin nuorten puheessa, internetissä ja työelämässä englannin vaikutus kieleen on edelleen jatkanut kasvuaan.

Useimmat englantilaisperäiset sanat lausutaan finglishissä englannin kielen ääntämistavan mukaisesti. Jotkin sanat, kuten *stage*, voidaan ääntää suomalaisittain.

Amerikansuomalaisten ensimmäisen sukupolven puhumaa finglishiä kutsutaan amerikansuomeksi eli *fingliskaksi*.

Katso myös
----------

* Anglismi
* Rallienglanti
* Tankero

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Leeni Varis: Finglish on ihan fine – kielten sekoittuminen kuuluu kielen kehitykseen *Yle uutiset*.  18.1.2015. Viitattu 10.10.2019.
2. ↑  Pitkänen, Silja & Sutinen, Ville-Juhani: *Amerikansuomalaisten tarina*, s. 217–222. Tammi, 2014. ISBN 978-951-31-7568-9.
3. ↑  *amerikansuomi.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
**Valmir Berisha** (s. 6. kesäkuuta 1996 Albania) on albanialaissyntyinen ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Panathinaikos FC:tä lainalla AS Romasta. Vasenjalkainen Berisha on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Berisha aloitti junioriuransa Halmstads BK:ssa, josta hän siirtyi tammikuussa 2014 Italian Serie A:n AS Roman Primavera-joukkueeseen. Berisha pelasi joukkueessa puoli vuotta, ennen kuin hän siirtyi elokuussa 2014 lainalla Kreikan Superliigan Panathinaikos FC:hen. Debyytti pääsarjatasolla tapahtui toukokuussa 2015 AO Kerkyraa vastaan.

### Maajoukkueura

Berisha kuului Ruotsin alle 17-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2013 MM-kilpailuissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Hän teki turnauksessa seitsemässä ottelussa yhtä monta maalia ollen turnauksen paras maalintekijä. Ruotsi voitti turnauksesta pronssia. Yhteensä Berisha pelasi alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa 16 ottelua tehden kymmenen maalia. Vuodesta 2014 Berisha on kuulunut Ruotsin alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen.

Muuta
-----

Berishaa on kutsuttu lempinimellä *Uusi Zlatan Ibrahimović*. Lempinimi juontaa juurensa Berishan pelityylin ja taustojen samankaltaisuuteen Ruotsin maajoukkueen tähtipelaajan Zlatan Ibrahimovićin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
Il combattimento di Tancredi e Clorinda
Il Combatimento di Tancredi e ClorindaEsityspaikka: Concertgebouw, AmsterdamÄänitiedostojen kuunteluohjeet

**Il combattimento di Tancredi e Clorinda** (SV 153, suom. *Tancredin ja Clorindan taistelu*) on italialaisen säveltäjän Claudio Monteverdin teos, näyttämöllinen madrigaali tai näyttämöllinen kantaatti. Teos sai ensimmäisen esityksensä Venetsian karnevaalien aikana vuonna 1624 kaupungin senaattorin, Girolamo Maceningon, muusikon suojelijan, luona.

Yleistä ja taustaa
------------------

Teos on sisällytetty myös säveltäjän madrigaalien kirjan kahdeksanteen ja viimeisen osaan, jota kutsutaan nimellä *Madrigali guerrieri e amorosi*, sotaisia ja lemmekkäitä madrigaaleja. Tämä teoksen viimeinen osa julkaistiin vuonna 1638. Teos on katkelma Torquato Tasson teoksesta Vapautettu Jerusalem. 

Tässä teoksessaan Monteverdi on supistanut orkesterin melkein äärimmilleen. Orkesterin muodostavat cembalo, neljä viola da gambaa sekä kontrabasso. Kertoja kertoo urhoollisen soturin Tancredin taistelusta kaunista saraseenia Clorindaa vastaan, johon Tancredi on rakastunut. Taistelussa kuitenkin Clorinda on pukeutunut sotilaaksi, ja siksi Tancredi ei pysty tunnistamaan häntä. Raivokkaan kaksintaistelun lopuksi Tancredi lävistää miekallaan Clorindan rinnan. Viimeisenä huokauksenaan kaunis Clorinda kertoo uskostaan uuteen, kristittyjen jumalaan ja samalla hän antaa anteeksi hyökkääjälleen. Nyt Tancredi tunnistaan uhrinsa ja sekoaa tuskasta. Myös henkilömiehitys on vähäinen: kaunis saraseeni Clorinda (mezzosopraano), rohkea Tancredi (tenori) sekä kertoja (baritoni).

Tämän teoksen dramaattinen ja teatraalinen toteutus olivat suhteellisen uutta madrigaaleissa. Säveltäjä antoi myös hyvin tarkat ohjeet musiikin sovitukseen ja sijoitti tarkasti teokseensa hitaita ja kiihkeitä kohtia. Teoksen esitys kestää noin 20 minuuttia.

Äänityksiä
----------

* Claudio Manteverdi: Cambattimento di Tancredi e Clorinda. Monica Groop mezzosopraano, Ian Honeyman tenori, Petteri Salomaa baritoni ja Helsingin Barokkiorkesteri, johtajana Aapo Häkkinen. Alba Records.
* Claudio Monteverdi: Combattimento di Tancredi e Clorinda. Rolando Villazón ja Topi Lehtipuu, tenori, Patrizia Ciofi, sopraano, Le Concert d'Astrée, johtajana Emmanuelle Haim. Virgin Classics.

Lähteet
-------

* Claudio Monteverdi (1567–1643) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Musiikin historiaa verkossa

### Viitteet

1. ↑  Sakari Hildén; Oopperan synty (Arkistoitu – Internet Archive) ja Libretto (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Musiikin historiaa verkossa.
3. ↑  Torquato Tasso: Gerosalemme liberata. Conto XII, 52-62 ja 54-58. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Limretto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
* Libretto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi) (ranskaksi)
Peter, Paul and Mary 1963
**Peter, Paul and Mary** (usein **PP&M**) oli yhdysvaltalainen vuonna 1961 perustettu folkmusiikkitrio. Trion muodostivat Peter Yarrow, Noel "Paul" Stookey ja Mary Travers. Se on yksi 1960-luvun menestyneimpiä folkyhtyeitä.

Ryhmän loi ja sitä manageroi Albert Grossman, joka halusi muodostaa superyhtyeen tuomalla yhteen "pitkän blondin (Travers), hauskan kaverin (Stookey) ja hyvännäköisen kaverin (Yarrow)". Yhtyeen debyyttialbumi *Peter, Paul and Mary* ilmestyi vuonna 1962 ja se sisälsi Pete Seegerin hittikappaleet "If I Had a Hammer" (tunnetaan myös nimellä "(The Hammer Song)") ja "Where Have All the Flowers Gone?". Albumi pysyi Billboardin kymmenen kärjessä kymmenen kuukautta ja sadan kärjessä yli kolme vuotta.

Vuonna 1963 Peter, Paul and Mary julkaisivat kansainvälisesti suurimman hittinsä, Bob Dylanin kappaleen "Blowin' in the Wind". Trion single ilmestyi paria kuukautta ennen Dylanin omaa versiota. Trio julkaisi läpi 1960-luvun albumeja ja joulukuussa 1969 John Denverin kappale "Leaving on a Jet Plane" nosti heidät listaykköseksi. 

Trio hajosi vuonna 1970 ja jäsenet aloittivat soolouransa. Menestys jäi vaisuksi Stookeyn vuoden 1971 hittisingleä "The Wedding Song (There is Love)" lukuun ottamatta. Trio palasi yhteen vuonna 1978 ydinvoimanvastaista konserttia varten ja on esiintynyt ja levyttänyt siitä lähtien. Menestys ei kuitenkaan ole enää ollut 1960-luvun kaltaista. Yhtye esiintyi säännöllisesti aina alkusyksyyn 2009 saakka.

Mary Travers kuoli 16. syyskuuta 2009 leukemian kemoterapian aiheuttamiin komplikaatioihin.

Albumit
-------

* 1962: *Peter, Paul and Mary*
* 1963: *Moving*
* 1963: *In the Wind*
* 1964: *In Concert*
* 1965: *A Song Will Rise*
* 1965: *See What Tomorrow Brings*
* 1966: *The Peter, Paul & Mary Album*
* 1967: *Album 1700*
* 1967: *In Japan*
* 1968: *Late Again*
* 1969: *Peter, Paul and Mommy*
* 1970: *The Best of Peter, Paul and Mary: Ten Years Together*
* 1978: *Reunion*
* 1983: *Such Is Love*
* 1986: *No Easy Walk To Freedom*
* 1988: *A Holiday Celebration*
* 1990: *Flowers & Stones*
* 1993: *Peter, Paul and Mommy, Too*
* 1995: *PPM& (Lifelines)*
* 1996: *Lifelines Live*
* 1998: *Around The Campfire*
* 1998: *The Collection*
* 1999: *Songs of Conscience and Concern*
* 2000: *Don't Laugh at Me*
* 2004: *Carry It On*
* 2004: *In These Times*
* 2005: *The Very Best of Peter, Paul & Mary*

Lähteet
-------

1. ↑  Grimes, William: Mary Travers of Peter, Paul and Mary Dies at 72 *NYTimes.com*.  16.9.2009. Viitattu 28.9.2009. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Nyman, Jake: "Peter, Paul & Mary", *Rocktieto. Osa 3 N–Z*, s. 56–58. Soundi-kirja 16. Pirkkala: Fanzine Oy, 1982. ISBN 951-99372-4-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
* 'Peter, Paul and Mary' Vocal Group Hall of Fame sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Il Volo esiintymässä Bogotássa, Kolumbiassa vuonna 2012.
**Il Volo** (italiaa, suom. *lento*) on italialainen oopperapop-musiikkia esittävä yhtye, joka on perustettu vuonna 2010. Yhtyeen jäsenet ovat tenorit Piero Barone ja Ignazio Boschetto sekä baritoni Gianluca Ginoble. Il Volo perustettiin vuonna 2010 yhtyeen jäsenien osallistuttua samana vuonna italialaiseen laulukilpailuun *Ti Lascio Una Canzone*.

Tietoja
-------

Il Volo on julkaissut viisi albumia. Ensimmäisen albuminsa *Il Volon* se julkaisi vuonna 2010. Vuonna 2012 yhtye julkaisi albumin *We Are Love* ja seuraavana vuonna joulualbumin *Buon Natale: The Christmas Album*. Vuonna 2015 yhtye julkaisi lyhyen soiton *Sanremo Grande Amore*, jonka kaikki kappaleet liittyvät San Remon musiikkifestivaaliin. Il Volon viimeisin albumi on vuonna 2015 julkaistu *L’amore si muove*. Il Volo on esiintynyt myös Barbra Streisandin kanssa. Yhtyeellä on myös kaksi Billboard Latin Music Award -palkintoa. Il Volo piti Veronan areenalla konsertin italialaisen säveltäjän Ennio Morriconen kunniaksi kesällä 2021. Marraskuussa 2021 trio julkaisi Morriconelle omistetun tributtialbumin nimeltä *Il Volo Sings Morricone*.

### Eurovision laulukilpailu 2015

Helmikuussa 2015 Il Volo voitti San Remon musiikkifestivaalit, joiden voittajana se pääsi edustamaan Italiaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. Yhtye esitti kilpailussa kappaleen "Grande amore" ja sijoittui kolmanneksi.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Il Volo* (2010, Geffen Records)
* *We Are Love* (2012, Geffen Records)
* *Buon Natale: The Christmas Album* (2013)
* *Sanremo grande amore* (2015, Columbia Records)
* *L’amore si muove* (2015, Sony Music International)
* *Ámame* (2018)
* *Musica* (2019)
* *Il Volo Sings Morricone* (2021)

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. ↑  Il Volo sings Ennio Morricone: exclusive interview with the Italian trio  24.10.2021. the-shortlisted.co.uk:  Silvia Pingitore. Viitattu 8.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Il Volo** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ari Ainasoja** (s. 14. tammikuuta 1957 Turku) on suomalainen muusikko. Hän on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1989. Ainasojan pääinstrumentti on basso. Lisäksi hän on osallistunut erilaisiin projekteihin niin laulajana, säveltäjänä ja sanoittajana, sekä tuottajana ja äänittäjänä. Ainasoja toimii tällä hetkellä Suopellon koulun musiikin opettajana.

Ainasojan ura musiikin parissa alkoi 1970-luvun alkupuolella: hän oli mukama muun muassa yhtyeissä Cruisin, Turku Bigband ja Anu. Freelancer-säestäjänä hän on toiminut muun muassa Annikki Tähdelle, Tapio Rautavaaralle, Irwin Goodmanille, Matille ja Tepolle sekä Anneli Saaristolle.

Teatterimusiikkia Ainasoja on soittanut muun muassa Turun Kesäteatterissa sekä Turun ja Helsingin ruotsalaisessa teatterissa useita vuosia eri musikaaleissa.

Ainasoja perusti A cappella -lauluyhtyeen Mumbo Jumbo vuonna 1991. Yhtye oli suomalaisen pop a cappellan pioneereja ja esiintyi useilla festivaaleilla, kuten Pori Jazzissa, teki runsaasti tv-esiintymisiä  ja äänitti kaksi albumia sekä singlen. Ainasojan taiteilijanimeksi muodostui Mumbo Jumbossa Archie Always. Hän on käyttänyt tätä taiteilijanimeä myöhemminkin.

Ainasoja on säveltänyt useita kappaleita ja käsikirjoittanut kolme musikaalia: Kantojen Valtakunta, Putket Hehkuu ja Anteroinen. Archie Always nimellä on julkaistu kaksi albumia: Putket hehkuu (1998) ja Mouth Made Music (2008). Viimeisin albumi Kesästä jouluun (2013) on julkaistu Ari Ainasojan nimellä.

Ainasoja on toiminut musiikin opettajana eri kouluasteilla musiikkileikkikoulusta musiikkiopistoihin. Kaarinan lukio valmisti ensimmäisen musikaalinsa Ainasojan johdolla 1993, ja Ainasoja johti lukion musiikkiteatterilinjaa tämän jälkeen 2010-luvulle asti.
Havainnekuva Heckler & Koch VP70M:stä tukilla varustettuna.
**Heckler & Koch VP70** eli **Volkspistole 70** (*Kansanpistooli 70*) on saksalaisen asetehtaan Heckler & Kochin vuonna 1973 tuotantoon ottama ensimmäinen polymeerirunkoinen itselataava pistooli; aseen suunnittelivat Helmut Weldle, Tilo Moller ja Alex Seidel vuosien 1968–1970 välillä. Sitä valmistettiin kahtena versiona: VP70M *(Volkspistole 70 Militär)* oli kerta- ja kolmen laukauksen pursketulta ampuva sotilas- ja poliisikäyttöön tarkoitettu malli, kun taas vain kertatulta ampuva VP70Z *(Volkspistole 70 Zivil)* oli tarkoitettu siviilikäyttöön. Varhaisimmissa valmistuserissä pistoolin kahvaan oli muotoiltu peukalotuki ja kahvan etureunaan sormiurat, mutta myöhemmissä valmistuserissä muotoilua yksinkertaistettiin jättämällä ne pois. 

VP70 on massasulkuinen ja siinä on iskuvasaraton, ainoastaan liipaisimesta vetämällä virittyvä laukaisukoneisto. Varmistimena on liipaisimen takana poikittain liikkuva tappi, joka lukitsee sen. Pistoolin ruostumattomasta teräksestä tehty piippu on kiinteä ja aseen palautinjousi on sijoitettu massasulkuisissa pistooleissa tavanomaiseen tapaan piipun ympärille. 

Sotilasversio VP70M:ään on mahdollista asentaa aseen kotelona toimiva, kahdesta kohdasta aseeseen kiinnittyvä erillinen Thermoplast-muovinen tukkikotelo, johon asennettu vaihdinmekanismi mahdollistaa kertatulen lisäksi kolmen laukauksen purskeiden ampumisen, jolloin aseen teoreettinen tulinopeus on noin 2 200 laukausta minuutissa. Siviiliversioon tukkikoteloa ei voi asentaa, joskin tehdas valmisti M-version valmistuksen loputtua ylijääneistä osista 54 kappaletta tukkikotelolla varustettua ZH (*Zivil Holster*) kertatulimallia.

VP70 käyttää 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa, mutta sitä valmistettiin myös 400 kappaleen erä kaliiperissa 9x21 mm IMI, mikä mahdollisti aseen myynnin niissäkin maissa (esimerkiksi Italia), missä 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa käyttävien aseiden myynti siviileille on kielletty. Heckler & Koch lopetti sotilasmallin valmistuksen muutamassa vuodessa 3 231 kappaleen jälkeen ja siviilimallin valmistuksen elokuussa 1989 23 008 kappaleeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Modern Firearms: Heckler und Koch VP 70
* WaffenHQ.de: Heckler & Koch VP70
**Teemu Suviala** (s. 1977 Helsinki) on suomalainen palkittu graafinen suunnittelija, joka työskentelee yhtenä Facebookin luovista johtajista Kaliforniassa. Sitä ennen hän työskenteli New Yorkissa Omnicom-ryhmään kuuluvassa brittiläisessä Wolff Olinsissa ja Collins-bränditoimistossa. Suviala tunnetaan myös yhdessä Antti Hinkulan kanssa perustamastaan Kokoro & Moi -suunnittelutoimistosta, joka palkittiin Vuoden graafikkona 2012, sekä Tanja Sipilän ja Lasse Laineen kanssa perustamastaan World of Tre -markkinointiyrityksestä.

Suviala on syntynyt Helsingissä, mutta kävi koulunsa Espoossa ja Turussa. Teini-iässä hän piti *Pahkasika*-lehdessä omaa Mies Suviala -palstaa. Lukion jälkeen Suviala opiskeli Lahden muotoiluinstituutissa ja on työskennellyt vuodesta 2015 Yhdysvalloissa. Hänellä on vaimo ja kaksi lasta.

Suviala on kuvittanut neljä Juha Ruusuvuoren kirjoittamaa "Topi Tarhakäärme" -lastenkirjaa. Alkuvuodesta 2015 hän toimi graafisen suunnittelun kilpailun Vuoden huiput 2014 ylituomarina.

Lähteet
-------

1. ↑  2010-luvun keskeisiä vapaan kentän graafisia vaikuttajia *Helsingin Sanomat*.  13.10.2013. Viitattu 9.11.2018.  (Tilaajille.)
2. ↑  Kokoro & Moi on Vuoden graafikko *hs.fi*.  24.1.2012. Viitattu 9.11.2018.  (Tilaajille.)
3. 1 2 3  Pöppönen, Hannu: Pahkasian sivuilta luovaksi johtajaksi Manhattanille *Helsingin Sanomat*.  24.1.2015. Viitattu 9.11.2018.  (Tilaajille.)
4. ↑  Jokinen, Liisa: Creative Conversations: Teemu Suviala  2018. The Finnish Cultural Institute in New York.
5. ↑  Tekijähaku Suviala, Teemu *fennica.linneanet.fi*.  [vanhentunut linkki]
Sousáki  
ΣουσάκιSousáki-vuorta.

|  |  |
| --- | --- |
| Tyyppi | 
sammunut tulivuori |
| Sijainti | 
Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroi, Korinthia, Peloponnesos,Kreikka Kreikka |
| Korkeus merenpinnasta | 
180 m |
| Purkautunut viimeksi | 
2,7 miljoonaa vuotta sitten |

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
37° 56′ 12″ P, 23° 05′ 14″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Sousáki** (kreik. Σουσάκι, myös *Susáki*) on sammunut tulivuori Korintin kannaksella Kreikassa. Sen korkeus on noin 180 metriä.

Sousáki sijaitsee Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnassa Korinthian alueyksikön koillisosassa Ágioi Theódoroin kaupungin länsipuolella, linnuntietä noin 14 kilometriä itään Kórinthoksen kaupungista, noin 24 kilometriä länsilounaaseen Mégaran kaupungista ja noin 58 kilometriä länteen Ateenan keskustasta. Tulivuori on niin kutsutun helleenisen kaaren läntisimpiä. Se oli aktiivinen viimeksi noin 2,7 miljoonaa vuotta sitten. Maasta purkautuu kuitenkin rikkikaasuja ja muita vulkaanisia kaasuja, ja alue on seismisesti aktiivista. Tulivuoren alueella on kaksi rotkoa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Περιήγηση στο ηφαίστειο Σουσάκι *users.sch.gr*.  Arkistoitu 30.9.2016. Viitattu 29.8.2016.
2. 1 2  Sousaki volcano *Volcano Discovery*. Viitattu 29.8.2016.
3. ↑  Hellenic Volcanoes *greece.org*. Viitattu 29.8.2016.
4. ↑  Susaki Volcano *We Love Greece*.  Arkistoitu 28.8.2016. Viitattu 29.8.2016.
**Boko** on Beninissä ja Nigeriassa asuvien bokojen puhuma mandelainen kieli. Sen puhujamääräksi on arvioitu 155 000 henkeä, joista noin 100 000 asuu Beninissä ja 55 000 Nigeriassa.

Bokoa puhutaan historiallisella Borgun alueella. Beninissä puhujat asuvat etupäässä Borgoun departementin Kalalén ja Aliborin departementin Ségbanan kunnissa. Nigeriassa puhuma-alue käsittää Nigerin osavaltion Borgun ja Kebbin osavaltion Bagudon paikallishallintoalueet.

Boko kuuluu mandekielten kaakkoishaaran itäryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat busa ja bokobaru. Beninissä ja Nigeriassa puhutut murteet poikkeavat toisistaan.

Suurin osa bokoista osaa hausaa. Beninissä monet heistä puhuvat myös ranskaa tai baribaa ja Nigeriassa englantia tai jorubaa. Mokolet käyttävät bokoa toisena kielenään.

Bokoa kirjoitetaan latinalaisella kirjaimistolla. Sitä käytetään jonkin verran lukutaito-opetuksessa ja kirkollisessa toiminnassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Jazyki mira: jazyki mande*, s. 1051–1052. Sankt-Peterburg: Nestor-Istorija, 2017. ISBN 978-5-4469-0824-0.
**Aviglysiini** eli **aminoetoksivinyyliglysiini** tai **AVG** (C6H12N2O3) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään parantamaan hedelmien ja leikkokukkien kestävyyttä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Aviglysiini on väritöntä kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Se on ACC-syntaasin inhibiittori ja estää kasviessa eteenin muodostukselle tärkeän välituotteen 1-aminosyklopropaani-1-karboksyylihapon biosynteesiä. Tämän vuoksi hedelmien kypsyminen ja kukkien lakastuminen hidastuu. Yhdiste ei ole myrkyllistä nisäkkäille, kaloille tai mehiläisille, mutta on kohtalaisen myrkyllistä linnuille.

Aviglysiini eristettiin ensimmäisen kerran eräästä *Streptomyces*-suvun sädesienikannasta. Nykyäänkin sen valmistus perustuu biotekniseen prosessiin, koska aviglysiinin kemiallinen synteesi on hankalaa ja kallista. Aviglysiiniä käytetään muun muassa estämään omenoiden kypsymistä, mikä pidentää sadonkorjuukautta. Sitä voidaan myös käyttää parantamaan herkkien hedelmien kuten päärynöiden kuljetuksenkestävyyttä ja leikkokukkien kukinta-ajan pidentämiseen. Aviglysiini on sallittu käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Kanadassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Aviglycine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 28.1.2017.
2. 1 2 3  Wilhelm Rademacher & Lutz Brahm: *Plant Growth Regulators, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 27.1.2017
3. 1 2  Horace G. Cutler & Stephen J. Cutler: *Growth Regulators, Plant, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 28.1.2017
4. 1 2  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 19. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 28.1.2017). (englanniksi)
Boksaripöytäkirjan allekirjoitus. Pöydän ääressä toisena oikealta Kiinan pääneuvottelija Li Hongzhang.
**Boksaripöytäkirja** oli 7. syyskuuta 1901 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti boksarikapinaan liittyneen sotatilan Kiinan ja voittoisan kahdeksan valtion liittouman välillä. Voittajavaltiot Iso-Britannia, Ranska, Saksa, Venäjä, Japani, Yhdysvallat, Itävalta-Unkari ja Italia sanelivat Kiinalle erityisen ankarat ja nöyryyttävät rauhanehdot. Niiden mukaan Kiinan piti maksaa 450 miljoonan hopeaunssin eli noin 67,5 miljoonan punnan arvosta sotakorvauksia voittajavaltioille ja sen oli rangaistava ankarasti boksarikapinan johtajia, pidettävä kiinalaiset poissa Pekingin lähetystökorttelista sekä sallittava ulkovalloille pysyvien sotilastukikohtien perustaminen Pekingin ja valtameren rannikon väliselle alueelle. Aseiden tuonti Kiinaan kiellettiin kahden vuoden ajaksi. Lisäksi Saksan vaatimuksesta kapinallisten murhaamalle Saksan lähettiläs Clemens von Kettelerille oli pystytettävä muistomerkki Pekingiin ja prinssi Zhunin oli matkustettava Saksaan ilmaisemaan Kiinan katumusta. Rauhansopimuksen allekirjoittivat myös liittoumaan osallistumattomat Espanja, Belgia ja Alankomaat. Lisäksi korvausten saajina oli eräitä muitakin Euroopan maita, joiden edustajat olivat joutuneet kärsimään kapinan aikana.

Kiinalle määrättyjen valtavien sotakorvausten maksuaika oli 39 vuotta, minä aikana summa kasvoi korkoa 4 prosenttia vuodessa. Ulkovallat ottivat korvausten vakuudeksi valvontaansa rannikkotullit, kotimaiset tullitulot sekä valtion suolamonopolin tuotot. Useimmat voittajavaltiot luopuivat korvausvaateistaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1920. Yhdysvallat luovutti maksamattoman osuutensa korvauksista Kiinan koulujen ja yliopistojen kehittämiseen. Joillekin valtioille Kiina joutui kuitenkin suorittamaan maksuja 1940-luvulle saakka.

Boksaripöytäkirjan ehtoihin sisältyneet Kiinan suvereniteetin loukkaukset sekä sotakorvausten edellyttämät talonpoikien maaveron korotukset romahduttivat Qing-dynastian arvovallan.

Katso myös
----------

* Epätasa-arvoiset sopimukset

Lähteet
-------

1. 1 2  *Ihmiskunnan kronikka 1861–1937*, s. 848, 852. Gummerus 1988.
2. 1 2 3  Erling Bjøi, Olof G. Lidin & Göran Malmqvist (suom. Heikki Eskelinen): *Otavan suuri maailmanhistoria 15: Imperialismin aika*, s. 316–317. Otava, Helsinki 1986.

Aiheesta muualla
----------------

* 

* Lisää luettavaa aiheesta **Boksaripöytäkirja** on Wikiaineistossa
**Toppeliuksen talo** on Oulun keskustassa sijaitseva empiretyylinen asuin- ja liikerakennus, joka nykyisin on Oulun Seudun Setlementti ry:n käytössä.

Toppeliuksen suvulla on ollut talo samalla paikalla Torikadun varrelle jo ennen nykyistä rakennusta, mutta talo tuhoutui Oulun suuressa kaupunkipalossa 1822. Professori Gustaf Toppelius rakennutti uuden talon tulipalossa autioituneelle tontille vuonna 1826. Rakennus oli aluksi yksikerroksinen. Toppelius sai luvan talon korottamiseksi kaksikerroksiseksi vuonna 1836 ja laajennustyöt valmistuivat seuraavana vuonna..

Gustaf Toppeliuksen veljenpoika, Zachris Topelius, asui talossa käydessään Oulun triviaalikoulua vuosina 1829–1832. Perikunta myi talon Leonard Candelinille kymmenen vuotta Gustaf Toppeliuksen kuoleman jälkeen 1874. Candelinien aikana talon ikkunat uusittiin ja julkisivu sai uusrenessanssia mukailevan vuorauksen. Pohjanmaan Kauppiaat Oy:lle talo myytiin 1917. Vanhemmat oululaiset muistavatkin talon usein Pohjanmaan talona. Pohjanmaa teetti arkkitehti Oiva Kallion suunnitelmien mukaan muutostyöt, joissa muun muassa rakennettiin kadunpuoleinen uusklassistinen pääsisäänkäynti ja uusittiin kiinteä sisustus. Oulun Puhelin Oy osti rakennuksen 1979 ja kunnosti sen vuosina 1999–2000 Oulun kaupungin kansainvälisen toimintakeskuksen käyttöön.

Oulun Puhelimelle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, onnistuneesta rakennuksen käyttötarkoituksen muutoksesta vuonna 2001. Kunnostussuunnitelmat, joilla pyrittiin palauttamaan rakennus Oiva Kallion suunnitelmien mukaiseen asuun, laati arkkitehti Vesa Pajari arkkitehtitoimisto Harju Oy:stä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kemppainen, Susanna: Toppeliuksesta setlementtitalo.  *Sanomalehti Kaleva*, 18.2.2008, s. 5. Oulu:  Kirjapaino-osakeyhtiö Kaleva. ISSN 0356-1356. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.12.2013.
2. 1 2 3  Panu: Oulun Toppelius-talo herää. (Verkkoartikkeli) *Kaltio*, 1997. Oulu:  Kaltio. ISSN 0355-4511. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.12.2013.
3. ↑  Huusko, Jorma; Teppo, Jorma; et al.: *Oulun kulttuurihistoriallisesti merkittävät kohteet*, s. 31. Oulu: Oulun kaupunki, 1986. ISBN 951-9234-06-3.
4. 1 2 3  Kovalainen, Pasi; Passoja, Brita ja Turpeinen, Juhani: *Viisikanta - hyvää rakennussuojelua*, s. 77-78. Oulun läänin rakennussuojelupalkinnot 1990-2005. Helsinki: Rakennustieto Oy, 2008. ISBN 978-951-682-899-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toppeliuksen talo** Wikimedia Commonsissa
**Arttu Juhani Pajulahti** (o.s. **Halmela**, s. 25. syyskuuta 1991 Karvia) on suomalainen pituushyppääjä ja pikajuoksija. Häntä valmentaa Suren Ghazaryan ja hän edustaa Viipurin Urheilijoita. Aiemmin Pajulahti on edustanut Honkajoen Seudun Urheilijoita ja Karvian Kiriä.

Hän otti vaimonsa Silla Pajulahden sukunimen avioiduttuaan syksyllä 2016.

Vuonna 2012 Pajulahti sijoittui Norjan Ullensakerin 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskisoissa hopealle pituushypyssä tuloksella 761 cm ja pronssille 4 × 100 metrin viestissä. Hän osallistui vuosien 2013 ja 2014 Suomi–Ruotsi-maaotteluun pituushypyssä sijoittuen molemmilla kerroilla toiseksi.

Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013.

Kuopion Kalevan kisoissa 2014 Pajulahti sai pituushypyn SM-hopeaa tuloksella 779 cm. Seinäjoen Kalevan kisoissa 2017 hän sai myös hopeaa tuloksella 788 cm. Sisäratojen SM-kilpailuissa Pajulahti sai pronssia 2014, 2015 ja 2016.

Pajulahti edusti Suomea vuoden 2017 MM-kilpailuissa Lontoossa. Kisoissa hän jäi karsintaan tuloksella 749 cm.

Pajulahden ennätys pituushypyssä on 810 cm (7.7.2017) ja 100 metrin juoksussa 10,62 s (13.6.2013).

Lähteet
-------

1. ↑  Ihamäki, Rippon ja Gazaryan NOV-valmentajiksi *yleisurheilu.fi*.  5.12.2016. Viitattu 26.5.2017.
2. 1 2 3 4 5  Arttu Pajulahti Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑  Suomen yleisurheilutähti osoitti vaimolleen kunniaa ja otti tämän sukunimen *iltalehti.fi*. Viitattu 4.8.2017.
4. ↑  Suomalaisten avaus surullinen MM-lontoossa – Nikkanen ja Pajulahti karsiutuivat

Aiheesta muualla
----------------

* Arttu Pajulahti Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Topkapi** on Jules Dassinin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1964. Eric Amblerin romaaniin perustuvan, Istanbuliin sijoittuvan viihteellisen tarinan pääosissa näyttelevät Melina Mercouri, Peter Ustinov, Maximilian Schell, Robert Morley ja Akim Tamiroff.

Juoni
-----

Tarinassa kansainvälinen murtovarasryhmä yrittää kaapata sulttaanin jalokivin koristellun tikarin.

Vastaanotto
-----------

Peter Ustinov voitti koomisesta sivuroolistaan Oscarin, minkä lisäksi hän ja Melina Mercouri olivat Golden Globe -ehdokkaina.

*Helsingin Sanomissa* vuoden 1972 tv-esityksen alla elokuvaa luonnehdittiin lyhyesti hauskaksi, jännittäväksi ja harmittomaksi viihteeksi, mutta vuonna 1984 saman lehden Mikael Fränti oli analyyttisempi ja kirjoitti *Topkapin* edustavan Jules Dassinia sovinnaisimmillaan. Hänestä ohjaaja ei oikein vaikuta innostuneelta vaan tekee hitaasti etenevää pakkopullaa. Päänäyttelijöistä hän kehui monia paitsi hänestä viileän noitamaiseksi ohjattua Melina Mercouria ja "jälleen rutikuivaa maneeripökkelöä" Maximilian Schelliä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Fränti, Mikael: Egyptistä Istanbuliin.  *Helsingin Sanomat*, 15.10.1984, s. 52. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Haku 'Topkapi' *awardsdatabase.oscars.org*. Viitattu 30.4.2023.
3. ↑  Haku 'Topkapi' *goldenglobes.com*. Viitattu 30.4.2023.
4. ↑  Topkapi, hauska elokuva ällistyttävästä murrosta.  *Helsingin Sanomat*, 4.4.1972, s. 37. Näköislehti (maksullinen).
**Eileen Herlie**, oikeasti **Herlihy** (8. maaliskuuta 1918 – 8. lokakuuta 2008) oli skotlantilainen näyttelijä.

Herlie syntyi Glasgow’ssa katoliselle isälle ja protestanttiselle äidille. Hän tuli tunnetuksi näyttämöltä; varsinkin arvostettu oli rooli Hamletin äitinä Gertrudina. Hän esitti saman osan myös Laurence Olivierin elokuvassa *Hamlet* vuonna 1948. 

Herlien uran painopiste pysyi teatterissa, ja hän esiintyi mm. Thornton Wilderin näytelmässä *The Matchmaker* (1955) sekä Bob Merrillin musikaalissa *Take Me Along* (1959). Hän sai vuonna 1976 televisioroolin sarjassa *All My Children*, ja hänet nähtiin vuonna 2000 sarjassa *One Life to Live*. 

Herlie oli vuonna 1960 ehdolla Tony- ja neljänä peräkkäisenä vuotena 1983–1986 Emmy-palkinnon saajaksi. Hänellä oli sisarukset Geraldine (1924–1982) ja Catherine (1926–2000). 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |