recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paul Albin Luostarinen** (10. heinäkuuta 1870 Enonkoski – 5. tammikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen Mikkelissä vaikuttanut kauppias ja kauppaneuvos.

Luostarisen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Johan Luostarinen ja Maria Wilhelmiina Luostarinen. Hän aloitti uransa kauppa-apulaisena kauppias E. Hendulinin liikkeessä Savonrannalla ja siirtyi sitten vuonna 1889 Savonlinnaan J. Salosen liikkeen palvelukseen. Luostarinen suoritti kolmivuotisen asevelvollisuutensa 6. Mikkelin tarkk’ampujapataljoonassa 1892–1895 ja hänet ylennettiin aliupseeriksi.

Luostarinen toimi vuodesta 1895 alkaen mikkeliläisen kauppiaan A. Westerholmin vuonna 1887 perustaman kangas- ja siirtomaatavarakaupan hoitajana. Vuonna 1909 rahoitusvaikeuksiin joutunut Westerholm oli pakotettu myymään liikkeensä Luostariselle ja pieksämäkeläiselle kauppias V. A. Winbladille. Liike jatkoi sitten *Winblad & Luostarinen* -nimellä Luostarisen toimiessa liikkeen johtajana. Vuonna 1915 hän osti liikkeen kokonaan itselleen. Liike muutettiin vuonna 1918 osakeyhtiöksi ja sen nimeksi tuli *Mikkelin Tukkukauppa Oy*. Luostarinen oli yhtiön pääosakas ja toimitusjohtaja. Vuonna 1921 Luostarinen hankki yhtiön kaikki osakkeet itselleen.

Mikkelin Tukkukauppa Oy harjoitti tukku- ja vähittäiskauppaa puuvilla- ja villatuotteilla, elintarvikkeilla ja siirtomaatavaroilla. Liikkeellä oli asiakkaita koko Savon alueella aina Kouvolasta Iisalmeen saakka. Vuonna 1930 liike muutettiin toiminimeksi. Luostarinen oli myös mukana perustamassa *Mikkelin Höyrylaiva Oy*:tä ja hän oli yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1917 lähtien. Mikkelin Höyrylaiva Oy harjoitti 1920-luvulla sisävesilaivaliikennettä Tähti-nimisillä matkustajalaivoilla.

Luostarinen oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1913, Mikkelin rahatoimikamarin jäsenenä 1915-1928 sekä Mikkelin kaupunginhallituksen jäsenenä vuodesta 1929. Hän oli lisäksi Mikkelin VPK:n päällikkönä, Suomen Tukkukauppiaiden Liiton lisätyn johtokunnan jäsenenä vuodesta 1920 ja Mikkelin kauppiasyhdistyksen puheenjohtajana. Luostarinen sai kauppaneuvoksen arvon 1929.

Luostarinen teki lahjoituksia muun muassa Turun yliopistolle, Suomalaiselle Liikesivistysrahastolle sekä Mikkelin Vanhainkotiyhdistykselle. Testamentissaan hän perusti puolisonsa kanssa nimikkorahaston Suomen Kulttuurirahaston yhteyteen.

Luostarinen kuoli talvisodan aikana loppiaisaattona 5. tammikuuta 1940 Mikkelin ilmapommituksessa, jossa menehtyi kaikkiaan 30 ihmistä. Luostarisen kuoltua Mikkelin Tukkukauppa siirtyi Mikko Hämäläisen omistukseen ja siitä muodostettiin uudelleen osakeyhtiö vuonna 1949 nimellä Mikkelin Tukkukauppa Oy. Tämä yhtiö poistettiin kaupparekisteristä vuonna 1995.

Paul Luostarinen oli naimisissa 1899–1939 Adolfina Hämäläisen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  BiografiaSampo : Paul Albin Luostarinen
2. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  SKS Biografiakeskus : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Paul Albin Luostarinen (1870–1940)
4. ↑  Mikkeli Wiki : Mikkelin pommitukset talvisodassa
**Einar Christian Ralf** (24. heinäkuuta 1888 Malmö – 27. syyskuuta 1971 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, laulaja ja kuoronjohtaja.

Ralf opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1912–1918. Hän johti Stockholms studentsångarförbundia vuodesta 1917 ja toimi Katariinan kirkon kanttorina vuosina 1921–1954. Hän opetti musiikkia Katarina realskolassa vuosina 1926–1946 ja toimi kansallisen musiikinopettajaliiton puheenjohtajana 1928–1938. Vuodesta 1931 Ralf opetti myös Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa kuoronjohtoa ja kuorolaulua. Hän johti musiikkikorkeakoulua professorina vuosina 1940–1954. Ralf johti myös Svenska Sångarförbundetia vuosina 1943–1965 ja oli Radiokörenin johtaja vuosina 1939–1952. Vuosina 1947–1964 hän oli Svenska tonkonstnärsförbundetin puheenjohtaja.

Ralf sai Litteris et Artibus -mitalin vuonna 1930. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1937, ja hän sai filosofian kunniatohtorin arvon Tukholman yliopistosta vuonna 1960. Lisäksi Ralfille myönnettiin vuonna 1965 Medaljen för tonkonstens främjande. Oopperalaulajat Oscar Ralf ja Torsten Ralf olivat hänen veljiään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Einar C Ralf Svenskt biografiskt lexikon, viitattu 26.2.2024 (ruotsiksi)
2. ↑  Einar Ralf Swedish Musical Heritage, viitattu 26.2.2024 (ruotsiksi)
3. ↑  Tidigare medaljörer Kungliga Musikaliska Akademien, viitattu 26.2.2024 (ruotsiksi)
4. ↑  Torsten Ralf Forgotten Opera Singers, viitattu 26.2.2024 (englanniksi)
**Andreas "Anderl" Molterer** (8. lokakuuta 1931 Kitzbühel, Itävalta – 24. lokakuuta 2023) oli itävaltalainen alppihiihdon olympia- ja MM-mitalisti. Hän edusti aktiiviurallaan Kitzbüheler Ski Clubia.

Molterer sai Åren MM-kilpailuissa 1954 pronssia suurpujottelussa ja sijoittui viidenneksi pujottelussa. Cortina d’Ampezzon olympialaisissa 1956 hän saavutti suurpujottelussa hopeaa 6,2 sekuntia Toni Sailerille hävinneenä. Tämä on suurin kulta- ja hopeamitalistin ero olympialaisten alppihiihdossa. Syöksylaskussa hän sai pronssia. Bad Gasteinin MM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä viidenneksi, suurpujottelussa kuudenneksi.

Molterer saavutti Hahnenkammin alppihiihtokilpailuissa yhdeksän voittoa, mikä on eniten kilpailujen historiassa. Hän voitti syöksylaskun 1955 ja 1958, pujottelun 1953, 1958 ja 1959 sekä alppiyhdistetyn 1953, 1955, 1958 ja 1959.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Anderl Molterer *sports-reference.com*.  Arkistoitu 3.3.2012. Viitattu 14.11.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Andreas Molterer Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
4. 1 2  Alpine Skiing at the 1956 Cortina d'Ampezzo Winter Games: Men's Giant Slalom *sports-reference.com*.  Arkistoitu 10.6.2017. Viitattu 14.11.2013. (englanniksi)
5. ↑  Anderl Molterer *hahnenkamm.com*.  Arkistoitu 3.12.2015. Viitattu 14.11.2013. (englanniksi)
6. ↑  Hahnenkammrennen *sport-komplett.de*. Viitattu 14.11.2013. (saksaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
**Kaarlo Aukusti Ahto**, sukunimi vuoteen 1900 *Henriksson* (4. maaliskuuta 1875 Kaarina – 1. joulukuuta 1947) oli suomalainen merikapteeni ja merenkuluntarkastaja.

Kaarlo Ahton vanhemmat olivat työmies Henrik Henriksson ja Vilhelmina Johansson. Ahto suoritti merikapteeni- ja höyrylaivapäällikkötutkinnot 1902 sekä opettajakokeet 1907. Hän teki opintomatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1912.

Ahto työskenteli koti- ja ulkomaisilla aluksilla vuosina 1892–1905. Hän oli Rauman merikoulun apulaisopettajana 1906–1907 ja Koiviston merimieskoulun johtajana 1908–1918. Ahto oli sitten merenkuluntarkastajana Oulun piirissä 1918–1920, Vaasan-Oulun piirissä 1920–1934 ja Turun piirissä 1934–1937. Ahto toimi viimeksi merenkulun ylitarkastajana 1937–1939 ja merikelpoisuudentarkastajana Turussa 1939–1947. Hän oli myös Koiviston säästöpankin kamreerina 1916 ja Koiviston puhelinyhtiön toimitusjohtajana 1915–1918.

Kaarlo Ahto oli naimisissa vuodesta 1901 Martta Sofia Wigeliuksen (k. 1947) kanssa. Kaarlo Ahton veli oli turkulainen pankkimies ja kunnallisneuvos Antti Raita.

Julkaisuja
----------

Nimellä *K. A. Ahto*:

* *Signaaliopas: signaalivaihto lipuilla, semafoorilla ja Morsen signaaleilla kansainvälisen signaalikirjan määräyksien mukaan, sekä Morsen signaaleilla British Signal manual'in mukaan*. Tekijä, Viipuri 1913, 2. korj. painos nimellä *Signaaliopas: signaalivaihto lipuilla, semafoorilla ja Morsen signaaleilla kansainvälisen signaalikirjan määräyksien mukaan: esimerkeillä valaistu*. Valtioneuvosto, Helsinki 1927
* *Merenkulkuopas: ohjeita rannikko- ja sisävesilaivureille sekä urheilupurjehtijoille*. Otava 1926
* *Kauppa-alusten asioimisopas: ohjeita nuorille laivapäälliköille ja muille kauppamerenkulun kanssa kosketuksiin joutuville henkilöille*. Tekijä, Vaasa 1929

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
Ercole Bernabei
**Ercole Bernabei** (n. 1622 – 5. joulukuuta 1687) oli italialainen säveltäjä.

Bernabei toimi vuosina 1653–1665 San Luigi dei Francesi -kirkon urkurina ja vuosina 1665–1667 Lateraanikirkon maestro di cappellana. Vuosina 1672–1674 hän oli Orazio Benevolin seuraaja Pietarinkirkon maestro di cappellana. Vuodesta 1674 Bernabei työskenteli Münchenissä hovisoittajien johtajana ja vaaliruhtinaan neuvonantajana. Hänen katsotaan kuuluneen Giacomo Carissimin edustamaan roomalaiseen koulukuntaan.

Bernabein sävellysten joukossa on muun muassa viisi oopperaa, motetteja ja kantaatteja. Hänen teoksestaan *Sacrae modulationes* on vuodelta 1691 peräisin oleva kappale Uppsalan yliopiston kirjaston kokoelmissa. Bernabein poika oli säveltäjä Giuseppe Antonio Bernabei.

Lähteet
-------

1. ↑  Ercole Bernabei Schott Music, viitattu 1.3.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Otavan iso musiikkitietosanakirja (toim. Ala-Könni ja muut), ISBN 951-1-02380-2

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Dizionario Biografico degli Italiani
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Charles de Bonchamps, Anne-Louis Girodet de Roussy-Triosonin maalaama postuumi muotokuva.
David d’Angersin veistos esittää kuolevaa Bonchampsia armahtamassa vankeja.
**Charles Artus de Bonchamps** (1760 Juvardeil – 18. lokakuuta 1793 Meilleraye) oli ranskalainen markiisi ja sotilas, joka toimi yhtenä rojalistisen Vendéen kapinan komentajista.

Bonchamps osallistui vapaaehtoisena Amerikan vapaussotaan. Vallankumouksen puhjetessa vuonna 1789 hän oli krenatöörijoukkojen kapteeni. Hän erosi palveluksesta vallankumouksen vuoksi ja vetäytyi kartanoonsa Saint-Florent-le-Vieiliin. Keväällä 1793 hänet valittiin yhdeksi Vendéen maaseudulla puhjenneen vastavallankumouksellisen kapinaliikkeen johtajista. Bonchamps osallistui muun muassa Bressuiren, Thouarsin ja Fontenay-le-Comten valtauksiin. Hän haavoittui kuolettavasti lokakuussa 1793 käydyssä Cholet’n taistelussa ja kuoli seuraavana päivänä. Kapinalliset lupasivat kostaa Bonchampsin kuoleman surmaamalla Saint-Florentissa pidetyt 4 000 tasavaltalaista vankia, mutta kertoman mukaan Bonchamps määräsi viimeisenä käskynään vapauttamaan vangit, mikä myös tehtiin.

Bonchamps haudattiin alkuaan Varadesin hautausmaalle, mutta restauraation aikana hauta siirrettiin Saint-Florent-le-Vieilin kirkkoon. Haudalla paljastettiin vuonna 1825 David d’Angersin veistämä Bonchampsin muistopatsas. D’Angersin isä oli ollut yksi Bonchampsin armahduksen pelastamista vangeista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1084–1085 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 28.12.2018.
2. 1 2  Bonchamps, Charles Melchior Artus (englanniksi) *Encyclopædia Britannica* (1911), Wikisource. Viitattu 28.12.2018.
3. 1 2 3  BONCHAMPS Charles Artus, marquis de (1760 - 18 octobre 1793) (ranskaksi) Tombes et sepultures dans les cimetières et autres lieux. Viitattu 28.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles de Bonchamps** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Frants Henningsen
**Frants Peter Diderik Henningsen** (22. kesäkuuta 1850 Kööpenhamina – 20. maaliskuuta 1908 Kööpenhamina) oli tanskalainen taidemaalari, kuvittaja ja professori. Hänen nuorempi veljensä oli taidemaalari Erik Henningsen.

Frants Henningsenin maalaukset kuvaavat dramaattisia tapahtumia keskiluokkaisten kööpenhaminalaisten elämässä vaikeina aikoina. Hänet nimitettiin Tanskan kuninkaallisen taideakatemian professoriksi 1887, mutta nimitys herätti vastustusta koska Henningseniä pidettiin vanhan realistisen koulukunnan perinteen jatkajana.

Elämä ja ura
------------

Frants Henningsen kävi Borgerdyd-koulun Christianshavnissa ja opiskeli sitten C. V. Nielsenin piirustuskoulussa ja kuninkaallisessa taideakatemiassa, josta valmistui 1875. Vuosina 1877–1878 hän opiskeli Pariisissa Léon Bonnat’n johdolla ja matkusti sieltä Espanjaan yhdessä Peder Severin Krøyerin, Frans Schwartzin ja Julius Langen kanssa.

Huolimatta opinnoistaan Bonnat’n johdolla Henningsen pitäytyi varsin perinteisessä ja huolellisessa maalaustavassa ja laajassa aihepiirissä, joka kattoi muotokuvat, laatukuvat, maisemat ja eläinaiheet. Hän oli myös nimekäs kuvittaja. Hänen maalaustaan *En Begravelse* ("Hautajaiset", 1883) pidetään osoituksena espanjalaisen koulukunnan kuten Diego Velázquezin kaltaisesta värienkäytöstä. Henningsen tunsi tarvetta pikemminkin kohteidensa myötäelävään ymmärtämiseen kuin kaunistamiseen; tästä on esimerkkinä maalaus *Forladt. Dog ej af Venner i Nøden* ("Kaikkien hylkäämä, muttei hädässä olevien veljien").

Galleria
--------

* En Begravelse (1883)En Begravelse (1883)
* Forladt. Dog ej af Venner i Nøden (1888)Forladt. Dog ej af Venner i Nøden (1888)
* Industricafeen (1906)Industricafeen (1906)
* En helt fra 1864 (1901)En helt fra 1864 (1901)

Lähteet
-------

1. ↑  Carl Bruun, "Henningsen, Frants Peter Diderik", Dansk biografisk leksikon, Vol. 7, s. 352, *Gyldendal* (1887–1905).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frants Henningsen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Frants Henningsen
**Hilma Naëmi (Naimi) Päiviö (Päiwiö)** o.s. **Kyander** (9. elokuuta 1879 Mäntyharju – 4. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja opettaja.

Henkilöhistoria
---------------

Päiviön vanhemmat olivat kunnallisneuvos Axel Kyander ja Hilma Charlotte von Pfaler. Hän oli naimisissa vuodesta 1903 pappi, kansanopiston johtaja ja päätoimittaja Juho Päiwiön (1869–1949) kanssa. Kuurojen "puhe- ja silminkuulon" ja puhetekniikan opettajan tutkinnon Päiviö suoritti Jenassa 1931 ja toimi mainitusta vuodesta kuurojen "puhekuulon" opettajana Helsingissä. Varsinais-Suomen kansanopiston opettajana Paimiossa hän oli työskennellyt 1900–1918 ja 1925-1930.

Teokset
-------

Nimellä Naëmi Päiviö
* *Lausunto-opas*. Kansanvalistusseura, Helsinki 1909, 2. painos 1912, 3. painos 1917
* *Lausuntorunoja* ; kokoili Naëmi Päiviö. Kansanvalistusseura, Helsinki 1909, 2. lis. painos 1912, 3. painos 1916

Nimellä Naëmi Päiwiö
* *Finnisch Practisches Lehr- und Lesebuch*, Otava, 1923
* Karl Brauckmann: *Kuulovikainen suullisen keskustelun seuraajana*, 1933, (suom. Naëmi Päiviö)

Nimimerkillä *Viiro*
* *Valoa kohti*: kaksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä n:o 112. Karisto 1910, 2. painos 1921

Lähteet
-------

* Kuka kukin oli 1961: Juho Aukusti Päiwiö, (Wikiaineisto)

### Viitteet

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 530 (Viitattu 28.10.2018)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Eero Edvard Salovuori** (8. kesäkuuta 1902 Ylöjärvi – 3. heinäkuuta 1946 Taipalsaari) oli Ylen ohjelmapäällikkö, urheiluselostaja ja päätoimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Salovuoren puoliso vuodesta 1928 oli Adéle Cesilia Brander. Nuortenkirjailija Sakari Salovuori oli heidän poikansa. Eero Salovuori työskenteli toimittajana ja toimitussihteerinä useissa eri lehdissä 1920-luvulla. Lahdessa hän toimi Yleisradion ohjelmapäällikkönä ja kuuluttajana. Salovuori oli aktiivinen urheilumies, urheilukilpailujen selostaja ja reportteri, joka osallistui muun muassa Lahden Hiihtoseuran toimintaan ja oli Salpausselän Kisojen mainospäällikkö. *Etelä-Savon* päätoimittaja hänestä tuli vuonna 1942.

Julkaisuja
----------

* *Viipuria kohti: TK-miesten kuvauksia, piirroksia ja valokuvia Kannaksen vapautussodasta*, 1941 (toim.)
* *Korpisoturit kertovat*, 1941, (toim.), ruots. *Ödemarkskämpar*, B. G. Geijer

Lähteet
-------

1. 1 2  Päätoimittaja Eero Salovuori kuollut. *Helsingin Sanomat*, 4.7.1946, s. 3.
2. ↑  MyHeritage: Eero Salovuori (Viitattu 30.3.2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Eero Salovuori : Rauman runoutta, Suomen Kuvalehti, 13.10.1928, nro 42, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eero Salovuori : Huomio Huomio Lahti, Suomen Kuvalehti, 23.02.1929, nro 8, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Eero Salovuori : Suomen lapset kirjeittensä valossa, Suomen Kuvalehti, 12.11.1932, nro 46, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Mannerheim** on suomalainen yhtye, joka perustettiin Kotkassa vuonna 1988. Sen alkuperäisjäseniä olivat Ari Seppä (kitara), Ilkka Heinonen (bassokitara), Tom Rask (rummut), Sasu Honka (koskettimet), Sami Virtanen (kitara) ja Anssi Stenberg (laulu). Aivan yhtyeen alkutaipaleella basistina oli Ari Helin, joka musisoi myös No Limit -yhtyeen bassossa.

Yhtyeeltä ilmestyi alkuperäisellä kokoonpanolla kaksi vinyylisingleä; vuonna 1989 *Hard Situation/Feel the Dawn* (Bluelight Records) ja vuonna 1992 *White Room/Torn to Pieces* (Bluelight Records). Vuonna 1994 ilmestyi ensimmäinen albumi nimeltään *Feel the Dawn* (Bluelight Records). Levytys tehtiin seuraavalla kokoonpanolla: Ari Seppä (basso), Saku Paasiniemi (kitara, ex- Musta Paraati), Tom Rask (rummut), Sami Virtanen (kitara), Anssi Stenberg (laulu).

Nimikkoalbumi *Mannerheim* (Bluelight Records) ilmestyi vuonna 1998, jolloin kokoonpano oli jälleen muuttunut: Jukka Jylli (basso, ex- Kingston Wall), Saku Paasiniemi (kitara), Tom Rask (rummut), Pate Kivinen (koskettimet), Anssi Stenberg (laulu). Levyllä kävi vierailemassa muun muassa Ade Manninen (kitara), Mirka "Leka" Rantanen (lyömäsoittimet), Sami Vainikka (kitara) sekä Hansu Saarinen (saksofoni).

Yhtye keikkaili Suomen lisäksi muun muassa Venäjällä, Valko-Venäjällä, Saksassa ja Latviassa. Keikkakokoonpanossa soitti myös Juhana "Pätkä" Rantala (rummut, ex-HIM). Mannerheim jäi tauolle vuonna 2000, kunnes toiminta alkoi uudestaan vuonna 2004.

Vuoden 2004 kokoonpanossa soittivat Ari Seppä (kitara), Ilkka Heinonen (basso), Tom Rask (rummut), Kari Tornack (koskettimet, ex- Tunnelvision/Thunderstone), Sami Virtanen (kitara) ja Anssi Stenberg (laulu).

Vuoden 2018 kokoonpano oli seuraava: Sami Virtanen (kitara), Ari Helin (basso), Antti Huopainen (koskettimet), Teemu Niemelä (rummut) ja Anssi Stenberg (laulu). Koronaviruspandemian aikana yhtye vietti hiljaiseloa, vaikka julkaisi CD singlen "Deeper & Deeper".

Vuodesta 2022 bändin jäsenet vaihtuivat seuraavasti: Joni Sven (kitara), Ari Helin (basso), Antti Tani (rummut) ja Anssi Stenberg (laulu), sekä myöhemmin kokoonpanoon liittynyt Jasse Varpama (koskettimet)

Vuonna 2023 yhtye julkaisi singlen joka sisältää kappaleet "Free Your Heart" sekä "1600 Sixteen Hundred" (Music Box Helsinki). Biisien tuottajana toimi Juha Björninen.
**Ernst Ossian Soravuo**, sukunimi vuoteen 1926 *Sandström* (3. joulukuuta 1904 Viipuri – 2. lokakuuta 1994 Helsinki*lähde?*) oli suomalainen diplomaatti.

Soravuon vanhemmat olivat agronomi Oskar Ernst Sandström (1867–1926) ja Hulda Katarina Hinkula (1870–1945). Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1929 ja maisteriksi 1932. Soravuo opiskeli myös Geneven yliopistossa 1925 ja teki opintomatkan Ranskaan ja Espanjaan 1927–1928.

Soravuo oli ulkoasiainhallinnon palveluksessa vuodesta 1929 alkaen. Hän oli avustajana Buenos Airesin lähetystössä 1929–1931 ja Berliinin lähetystössä 1931–1932 sekä ulkoasiainministerin avustajana 1932–1933. Hän toimi jaostosihteerinä 1933–1935, lähetystösihteerinä Pariisissa 1935–1939, lähetystöneuvoksena Tukholmassa 1939–1942, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1942–1944 ja lähetystöneuvoksena Berliinissä 1944. Hän oli Suomen edustajana Kansainvälisessä siviili-ilmailujärjestön juridisessa alakomiteassa 1935-1939. Soravuo sai lähetystöneuvoksen arvon 1937.

Soravuo oli sitten ulkoasiainministeriössä 1944–1946 ja hoiti kauppapoliittisen osaston jaostopäällikön ja myöhemmin apulaisosastopäällikön tehtäviä. Hän oli lähettiläänä Buenos Airesissa 1947–1952, Santiagossa (Chile) 1948–1952, Montevideossa 1949–1952 sekä Lontoossa vuodesta 1952.

Soravuo oli naimisissa vuodesta 1934 ekonomi Elsa Annikki Waldénin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
**Rooteli** (lat. *rotulus* = ’pieni pyörä’) tarkoittaa hallinnossa oman toimialansa asiat kaupunginvaltuustoa ja kaupunginhallitusta varten valmistelevaa osastoa. Tätä vanhahtavaa sanaa käytetään nykyisinkin lähinnä valtionhallinnossa ja - virastoissa.

Rooteli tarkoittaa oikeuskielessä pinkkaa samaan juttuun kuuluvia oikeudenkäyntiasiakirjoja. Se on myös luettelo niistä jutuista, jotka kunkin virkamiehen on esiteltävä.

Rooteli-sanan taustaa
---------------------

Rooteli-sana on tullut suomen kieleen Ruotsin hallinnon kautta (rotel). Ruotsin sana on tullut latinan rotulus-sanasta, joka on sananmukaisesti "kirjoitusrulla". 

Sana "rotel" tarkoittaa Ruotsin virastokielessä osastoa (avdelning). Esimerkiksi Tukholman kaupungin hallintokuvauksessa: "Varje borgarråd är chef för en avdelning som kallas rotel."

Ruotsin oikeuskielessä "rotel" tarkoittaa valmisteluryhmää, esimerkiksi: "De mål som kommer in till hovrätten fördelas på s.k. rotlar i en turordning som är bestämd i förväg. Varje rotel är knuten till en domare som ansvarar för att målet blir förberett till avgörande och som i regel också deltar i det slutliga avgörandet."

KKO:n työjärjestyksessä (787/1994) on ruotsin sanan rotel vastineena on asiaryhmä; esimerkki: "Lainkäyttöasiat jaetaan asiaryhmiin. Jaon asiaryhmiin vahvistaa presidentti. Kullekin asiaryhmälle presidentti määrää hoitajaksi jonkun esittelijäneuvoksista tai muun esittelijän." "Lagskipningsärendena fördelas på rotlar. Presidenten bestämmer indelningen i rotlar. För varje rotel bestämmer han såsom ansvarig ett referendarieråd eller en annan föredragande."

Helsingin kaupungin hallinnossa käytetään sanaa rooteli seuraavasti: "Hallintokeskuksen rootelit valmistelevat oman toimialansa asiat kaupunginvaltuustoa ja kaupunginhallitusta varten."

Lähteet
-------

1. 1 2  Rooteli, Tietosanakirja. Osa 8, palsta 213. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1916
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Borgarråd, rotlar och partikanslier, Stockholms stad. Viitattu 9.6.2023
Jules Lemaître
**Jules Lemaître** (1853–1914) oli ranskalainen kriitikko, kirjallisuudentutkija ja kirjailija. Hän kritisoi aikalaisten tuotantoa impressionistisissa artikkeleissa.

Lemaître aloitti uransa kirjallisuusarvostelijana *Revue bleue* ja *Figaro* -lehdissä sekä teatteriarvostelijana *Journal des débats* -lehdessä. Hän saavutti ensiluokkaisen tyylitaiturin maineen. Lemaîtren draamallinen esikoinen oli *La Révoltée* (1889) (esitetty Odéon-teatterissa). Lemaîtren muut huomattavimmat näytelmät ovat *Le député Leveau* (1890), *Les Rois* (1893), *Le pardon* (1895), *L’âge difficile* (1895), *La Massière* (1905). Hänen kriittisistä teoksistaan tunnetuin on pirteästi, henkevästi, joskin useissa kohdin pakinatyyliin kirjoitettu teatteriarvostelusarja *Impressions de Théâtre*.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan Iso tietosanakirja. Osa 5*. Palsta 465. Helsinki: Otava, 1963.
2. ↑  *Otavan iso Fokus. OSa 4*. Palsta 2243. Helsinki: Otava, 1973. ISBN 951-1-00388-7.
3. ↑  Lemaître, Jules, Tietosanakirja, osa 5, palsta 790, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jules Lemaître** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Juhana Yrjö IV** (saks. *Johann Georg IV*; 18. lokakuuta 1668 Dresden – 27. huhtikuuta 1694 Dresden) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1691–1694.

Juhana Yrjö IV oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö III:n vanhempi poika, joka tuli yllättäen kuolleen isänsä seuraajaksi yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1691. Juhana Yrjö IV tukeutui aluksi neuvonantajanaan toimineeseen sotamarsalkka Hans Adam von Schöningiin, joka ehdotti Saksin liittoutumista Brandenburgin kanssa ja itsenäisempää politiikkaa suhteessa keisari Leopold I:een. Tämä kuitenkin johti välirikkoon keisarin kanssa, minkä seurauksena Juhana Yrjö veti Saksin joukot pois keisarillisesta armeijasta ja Leopold vastasi vangituttamalla marsalkka Schöningin vuonna 1692. Seuraavana vuonna leppynyt Juhana Yrjö lähetti armeijansa takaisin.

Juhana Yrjö IV oli vuodesta 1692 naimisissa Absbachin rajakreivittären Eleonora Erdmuthn kanssa, mutta liitto oli lapseton. Hän eli tosiasiassa avoimesti suhteessa alempisäätyisen rakastajattarensa Magdalene Sibylle von Neidschützin (1675–1694) kanssa, jolle keisari Leopold vuonna 1693 antoi Rochlitzin valtakunnankreivittären arvon. Juhana Yrjön kuoltua vain 25-vuotiaana vuonna 1694 uudeksi vaaliruhtinaaksi tuli hänen nuorempi veljensä Fredrik August.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John George IV (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 30.9.2017.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1910), s. 10 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 30.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juhana Yrjö IV** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Vesiputous** on suomalaisen taiteilijan Fanny Churbergin öljyvärein vaneriin kiinnitetylle kankaalle maalaama maalaus, 30×48 cm, jonka Churberg maalasi vuonna 1877. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

*Vesiputous*-maalauksen Fanny Churberg maalasi Simpeleen (silloin Parikkalaa) Juvankoskesta. Siinä vesi kohisten putoaa valkoisin värein kivikkoisten kallioiden välistä tyvenempään veteen. Sommittelu suuntautuu kohti katsojaa ja maiseman elementit ovat selkeitä. Vesi putoaa ryväsmäisesti samaan suuntaan tummansinisen vesialueen päätteeksi. Näihin asioihin perustuukin maalauksen teho.

Churberg käytti maalauksessaan kuivaa laastimaista väriainetta, taittamattomia paikallisvärejä sekä valkoista ja mustaa. Tämä oli hänelle tavallista. Tuona aikana tämä oli poikkeuksellista ja hänen teoksiaan ei usein ymmärrettykään, vaan niitä kritisoitiin karkeiksi ja koviksi. Churberg piirsi todennäköisesti Vesiputouksen ensin luonnossa lyijykynällä värimerkinnöin ja maalasi sen sitten ateljeessa öljyvärein.

Teoksen valmistumisvuosi oli Fanny Churbergille tuottelias vuosi. Hän osallistui tuona vuonna Suomen taideyhdistyksen maisemamaalaus kilpailuihin kuudella teoksella, ja vuosinäyttelyyn 17 teoksen ryhmällä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ahtola-Moorhouse Leena. Ateneumin taidemuseon Luonnon lumo -näyttelykirjassa, 2006, s. 249.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Vesiputous (Arkistoitu – Internet Archive)
**Martin Herem** on virolainen kenraaliluutnantti, joka toimi Viron puolustusvoimien eli Kaitseväen komentajana 5. joulukuuta 2018 lähtien. Hän seurasi tehtävässä Riho Terrasta. Ennen puolustusvoimain komentajuutta Herem oli Viron puolustusvoimien pääesikunnan päällikkönä vuosina 2016–2018.
Herem on vuodesta 1918 alkava Viron tasavallan historian ensimmäinen puolustusvoimain komentaja, joka on koko sotilasuransa palvellut vain Viron asevoimissa.

Herem ilmoitti tammikuussa 2024 eroavansa asemastaan, vaikka hänen komentajanpestiään oli jäljellä puolitoista vuotta. Heremin mukaan oli "oikea aika" erota ja hallitus oli pidentänyt hänen kauttaan aiemmin kahdella vuodella.
Myös Viron asevoimien varakomentaja Veiko-Vello Palm ilmoitti maaliskuussa eroavansa. Heremin seuraajaksi oli nostettu yllättäen eversti Andrus Merilo, joka ohitti valinnassa yhdeksän kenraalia. Palm haukuttiin ja nolattiin iltapäivälehti Õhtulehdessä nimettömiksi jääneiden asevoimien edustajien haastattelussa.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |



1. ↑
2. ↑
Kotiharjun yleinen sauna on Helsingin vanhin toiminnassa oleva yleinen sauna 
**Kotiharjun sauna** eli *Harjutorin sauna* on Helsingin Kalliossa Torkkelinmäellä, Harjutorinkatu 1:ssä sijaitseva yleinen sauna, joka on perustettu vuonna 1928.

Se on Helsingin ainoa jäljellä oleva perinteinen puulämmitteinen korttelisauna.

Yleistä
-------

Perustamisestaan lähtien on saunan perusrakenne on pysynyt samana: miesten sauna pohjakerroksessa ja samankokoinen naisten sauna toisessa kerroksessa, jossa on nykyisin myös tilaussauna. Miestenpuolella ylimmälle lauteelle mahtuu 20–30 kylpijää. Miesten saunaan on myöhemmin rakennettu kovimmille löylynottajille muita lauteita ylempänä oleva piippuhylly, josta määrätään löylyn määrä. 

Kiukaan kivimäärä on n. 1 500 kg ja rautaa on n. 800 kg, miesten puolella kivet vaihdetaan useita kertoja vuodessa. Kiuaskivinä käytetään Orimattilan Pennalan kylästä louhittua peridotiittia. Kertalämmitteisen kiukaan lämmitykseen kuluu motti metrin halkoja. Sauna remontoitiin perinteitä kunnioittaen vuonna 1999. Korjaukseen saatiin tukea mm. Helsingin kulttuurikaupunkisäätiöltä. Saunan toimintaa tukee Kotiharjun saunayhdistys r.y. Miesten kiukaan sisukset muurattiin uudestaan kesällä 2007 putkiremontin yhteydessä. 

Sauna-kyltti nähtynä Torkkelinmäen suunnasta.Kotiharjun sauna on nykyisin perheyritys. Vuonna 1991 sen ottivat hoitoonsa Väinö ja Meeri Holopainen. Nykyisin saunassa isännöivät ja emännöivät Risto ja Merja Holopainen.

Suojelu
-------

Museovirasto teki Kotiharjun saunan sisätiloista rakennussuojeluesityksen ja joulukuussa 2023 Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus antoi päätöksen, jonka mukaan saunan ensimmäisen kerroksen sisätilat ja sen kiinteä sisustus on säilytettävä. Toista kerrosta ei suojeltu, sillä Elyn mukaan siitä voisi seurata saunan omistavalle taloyhtiölle kohtuuttoman suuria kustannuksia.

Lähteet
-------

* www.kotiharjunsauna.fi

### Viitteet

1. ↑  Kotiharjun sauna Myhelsinki. Viitattu 29.8.2020.
2. 1 2  HS Helsinki | Kaksi Helsingin tarunhohtoisinta saunaa aiotaan suojella, kaupunginhallitus jätti asian pöydälle *Helsingin Sanomat*.  9.1.2023. Viitattu 9.1.2023.
3. 1 2  Saunat | Kaksi kalliolaissaunaa suojellaan: "Erittäin merkittävä päätös" *Helsingin Sanomat*.  12.12.2023. Viitattu 12.12.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Kotiharjun sauna 1928-1998. Toimittanut: Satu Siponen. Toimituskunta: Ari Ahleskog, Antero Kupiainen, Jussi Pärnänen. Julkaisija: Kotiharjun saunayhdistys. 22 sivua.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kotiharjun sauna**.
* Kotiharjun saunan kotisivut
* Kiuaskivien vaihto, video YouTube-palvelussa
**Eero-Eetu Saarinen** (29. maaliskuuta 1904 Orivesi – 1. toukokuuta 1986 Kauniainen) oli suomalainen everstiluutnantti ja pioneeriupseeri. 

Saarisen vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Reinhold Saarinen ja Eedla Josefiina Lundahl. Hän kävi Kadettikoulun 1926–1928 ja sotateknillisen koulun 1932–1934. Vuonna 1941 Saarinen kävi lähitaistelukoulukurssin Saksassa.

Saarinen oli Pioneeripataljoonassa nuorempana upseerina, adjutanttina ja komppanian varapäällikkönä 1928–1930, Reserviupseerikoulun pioneerilinjan johtajana 1930–1932, Erillisen Pioneerikomppanian varapäällikkönä 1934–1937 ja Pioneeripataljoonassa komppanian päällikkönä 1938–1939. Sotavuosina hän oli divisioonan pioneerikomentajana 1939–1940 ja AK:n pioneerikomentajana 1941–1944. Hän oli sitten pioneerikoulutuskeskuksen päällikkönä 1944, pioneerikurssin johtajana 1945–1946, Pioneerirykmentin pataljoonan komentajana 1946–1952 ja pääesikunnan sotahistorian tutkimuslaitoksen tutkijaupseerina vuodesta 1950 alkaen.

Saarinen toimi Hakku-lehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana useaan otteeseen vuosina 1928–1950. Hän oli Elimäen kunnanvaltuuston jäsenenä 1946–1950, perusti Pioneerimuseon 1944 ja oli museon johtokunnan puheenjohtajana 1944–1951.

Eero-Eetu Saarinen oli naimisissa vuodesta 1931 Vera Lisitzinin kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Pioneerin taskukirja*. Otava 1931, 1940 (toimittajana)
* *Uivat ja uiville tuille rakennetut polkusillat*. Otava 1934
* *Rykmentin pioneeri- ja liikennejoukkueen kokoonpano ja tehtävät*. Suomen sotilasaikakauslehden n:on 5/35 liite. Helsinki 1935
* *Pioneeriaselajin taipaleelta*. Korian pioneeriupseerikerho r.y:n ja Korian varuskunnan aliupseerikerho r.y:n julkaisuja 1. Koria 1951
* *Moottoriliikenteen keskusjärjestö r.y. 1956-1965*. Moottoriliikenteen keskusjärjestö, Helsinki 1966
* *Ensimmäiset asevelvolliset reservimiehet: Lammin, Urjalan, Oriveden ja Saarijärven reservikomppaniat 1883-99*. Sotahistoriallisen seuran julkaisuja 3. Hata, Helsinki 1967
* *Oriveden eräsissit 1919-1969*; kirj. Eero-Eetu Saarinen, Pertti Jussila. Orivesi 1969
* *Pioneeriaselajin historia 1918-1968*. Pioneeriupseeriyhdistys, Helsinki 1975, 2. painos 1989
* *Ylä-Syvärin kapearaiteinen rautatie: suomalaisten toisen maailmansodan aikana rakentaman kenttäradan historia*; täydennysosuuden sisältö Olavi Kilpiö ; toim. Mikko Alameri ja Matti Bergström. Rautatiehistoriallinen arkisto 1. Museorautatieyhdistys, Hyvinkää 1979
* *Suurarpa ry. 40: 1944-1984*; täydentänyt Pirkko Siltaloppi. Suurarpa, Helsinki 1984

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. 1 2  Geni.com : Eero Edvard Saarinen
**Jerry Aleksi Jokinen** (s. 18. maaliskuuta 2002 Naantali) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Turun Urheiluliittoa. Vuoteen 2023 asti hän edusti Naantalin Löylyä. Hänen valmentajansa on Mari Sipilä.

Jokinen sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2019 viidenneksi 10 000 metrin kävelyssä. Hän oli alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 samalla matkalla 21:s. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 17:nneksi silloisella ennätysajallaan 1.26.11. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kolmanneksi ennätyksellään ja alle 23-vuotiaiden SE-ajalla 1.24.41. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli 20 kilometrin kävelyssä 43:s.

Jokinen voitti yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa 5 000 metrin kävelyssä kultaa vuonna 2024 ja sai pronssia 2019. Kalevan kisoissa hän on saanut hopeaa 20 kilometrin kävelyssä 2022 sekä pronssia 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jerry Jokinen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 2.1.2024.
2. ↑  Suomella loistopäivä 20 km kävelyssä – Jokinen pronssille, Veikkola seitsemäs – Viisi kävelijää kuudesta ennätykseensä *Yleisurheilu.fi*.  12.7.2023. Viitattu 13.7.2023.
3. ↑  Partanen SE-aikaan 20 km kävelyssä – Valmentajan 23 vuotta kestänyt ennätys kumoon

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jerry Jokinen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Lento** on  Jarkko Tontin vuonna 2013 ilmestynyt romaani.

Vastaanotto
-----------

"Lento kehittelee mainion allegorian Maata kohti uhkaavasti kiitävästä 433 Eros -nimisestä asteroidista ja Tiituksen vilkkaasta halusta. "– *Helsingin Sanomat* 7.10.2013.

"Erotomaani Tiitus on Eros-asteroidin asiantuntija. Eros, joka merkitsee kreikkalaisessa mytologiassa rakkauden jumalaa, lähestyy maata samalla, kun Tiitus kulkee kohti oman elämänsä suurta ratkaisua." – *Savon Sanomat* 13.10.2013 ja *Keskisuomalainen* 12.10.2013.

"Romaaniin mahtuu eksistentiaalista huimausta ihmiskunnan kosmisen haurauden edessä, ihmisten ja taivaankappaleiden etäisyyden mittailua, ahtaiden matkustamojen ja yli-innokkaiden turvatarkastusten slapstick-komediaa, erasmusrotterdamilaista naurua lajimme hulluudelle, itsekeskeisyydelle ja laumasieluisuudelle." – *Kiiltomato* 6.11.2013.

"Juonenkäänteet tuovat mieleen Remeksen ekotrillerit. Lakimies-kirjailija Tontti iskee kuitenkin syvemmälle." – *Ilta-Sanomat Sunnuntai-liite* 23.11.2013.

"Jarkko Tontin Lento-teoksessa rakkaudet ovat nopeita suorituksia. "– *Aamulehti* 5.12.2013.

"Lento on sujuvasti kirjoitettu, rakenteeltaan hallittu romaani." – *Parnasso* 1/2014.

Lähteet
-------

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksesta kirjailijan sivuilla.
* Mervi Kantokorpi: Erotiikkaa maailmanlopun edellä. *Helsingin Sanomat* 7.10.2013.
* Jani Saxell: Ihmisten ja taivaankappaleiden etäisyydet. *Kiiltomato* 6.11.2013.
**Elias Viktor Simolin** (4. maaliskuuta 1896 Pietari – 15. tammikuuta 1958) oli Suomen Puolustusvoimien eversti tykistön aselajissa.

Simolinin vanhemmat olivat jalokivikauppias Anton Simolin ja Maria Wilhelmina Savander.

Ensimmäinen maailmansota
------------------------

Simolin opiskeli tsaarin aikana vuonna 1915 Mihailovin tykistöakatemiassa Pietarissa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Venäjän itärintamalla. Sodan loppuvaiheessa hän siirtyi Ukrainan armeijan palvelukseen ja palasi Suomeen syksyllä 1918.

Sotien välinen aika
-------------------

Simolin suoritti komentajakurssin 1927 sekä Sotakorkeakoulun 1933 (ye-upseeri 1935). Hän toimi kenttätykistörykmentti 3:ssa patteriston komentajana 1920-1924 ja tykistön tarkastajan adjutanttina 1925-1927. Erillisen mittauspatteriston komentajana hän palveli 1927-1932. Jyväskylän sotilaspiirin päällikkönä Simolin oli 1933-1937. kenttätykistörykmentti 1:ssä patteriston komentajana hän palveli 1937-1939. Ennen sotaa 1939 hän toimi myös Uudenmaan läänin väestönsuojelun tarkastajana.

Talvi- ja jatkosota
-------------------

Talvisodassa Simolin komensi kenttätykistörykmentti 13:a. Jatkosodassa hän oli elokuuhun 1941 kenttätykistörykmentti 4:n komentajana. Myöhemmin hän toimi I ja V armeijakuntien tykistökomentajana sekä 7. ja 11. divisioonan komentajien viransijaisena ja myös Kannaksen ryhmän tykistökomentajan viransijaisena.

Sodan jälkeen Simolin oli kenttätykistörykmentti 1:n komentajana 1945-1946. Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi vuonna 1947. Armeijakunnan tykistökomentajana hän palveli 1948-1952. Hämeen sotilasläänin komentajana hän oli vuodesta 1952 alkaen.

Simolin oli viimeinen Venäjän armeijassa aikanaan palvellut upseeri Suomen Puolustusvoimissa.

Yksityiselämä
-------------

Viktor Simolin oli naimisissa Aili Ingrid Heleniuksen (1908-1979) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.

Katso myös
----------

* Kaarlo Kivekäs
* Lars von Hellens
* Harry Alfthan
* Frans Helminen
* Leo Magnus Schwanck

    Ylennykset ja kunniamerkit    



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Ylennykset** |  | **Kunniamerkit** |
| * vänrikki 1915
* aliluutnantti 1916
* luutnantti 1917
* kapteeni 1919
* majuri 1927
* everstiluutnantti 1934
* eversti 1940
 |  |  |

Lähteet
-------

* 
* Sukukirjaa täydentämään, Elers-viesti 1/huhtikuu 2000 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Vuosikirja** on Jarkko Tontin vuonna 2006 ilmestynyt esikoisrunokokoelma.

Vastaanotto
-----------

Teokselle myönnettiin Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinto, ja se oli ehdolla Helsingin Sanomain esikoiskirjapalkinnon saajaksi.

Kalevi Jäntin palkintolautakunnan mukaan "Jarkko Tontti tulee suomalaiseen runouteen varmaotteisella, luontevalla ja levollisesti hengittävällä säkeellä. *Vuosikirjan* historiallisissa näyissä kuulemme haavikkolaisia äänenpainoja, komeissa roolirunoissa mahdikkaat kuvat taittuvat monipohjaiseen ironiaan." 

*Helsingin Sanomiin* teoksen arvostelleen Jukka Koskelaisen mukaan "Jarkko Tontin *Vuosikirja* on ylenpalttinen kokoelma."

*Suomen Kuvalehden* arvioitsijan mukaan "hallitussa *Vuosikirjassa* on ajatusta ja kirjoittamisen helppoutta, hyvää ja luettavaa."

Käännöksiä
----------

Teoksen runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, italiaksi, puolaksi, sloveniaksi, viroksi, japaniksi, tšekiksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, romaniaksi, kroatiaksi ja venäjäksi.

Muuta
-----

Vuosikirjan runo *Saisi oman talon* oli mukana Minna Joenniemen juontamassa YLE TV1:n Runoraati-ohjelmassa keväällä 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  Vuosikirja *Kirjasampo*. Viitattu 24.7.2020.
2. ↑  Jäntin rahasto on nyt suurin palkitsija *HS.fi*. Viitattu 9.3.2021.
3. ↑  Vuosikirja *jarkkotontti.net*. Viitattu 9.3.2021.
4. ↑  Miltä tuntuu, kun kiintopisteet pakenevat *HS.fi*. Viitattu 9.3.2021.
5. ↑  *Suomen Kuvalehti* 21/2006.
6. ↑  Jarkko Tontti - Runoja *jarkkotontti.net*. Viitattu 24.7.2020.
7. ↑  Jarkko Tontti - Lyrikline.org *lyrikline.org*. Viitattu 24.7.2020.
8. ↑  Saisi oman talon - Runoraati *youtube.com*. Viitattu 11.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Niina Holm: Historiaa kirjoittamassa. *Kiiltomato* 3.4.2006.
* Jukka Koskelainen: Miltä tuntuu, kun kiintopisteet pakenevat. *Helsingin Sanomat* 3.5.2006.
* Teoksesta kirjailijan sivuilla.
* Teoksen runoja ääneen luettuna ja käännöksinä eri kielille. Lyrikline.org.
**Juho Viljo Reino Forssell** (24. heinäkuuta 1878 Vaasa – 30. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen eversti, ratsastaja ja ratsastuksen sekä hippologian opettaja.

Henkilöhistoria
---------------

Viljo Forssellin vanhemmat olivat kollega Kristian Oskar Forssell ja Wendla (Vendla) Katarina Berglund. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1919–1922 oli Marusja Alexandra Mgebrova ja toinen vuodesta 1923 Kyllikki Nylund-Linnove. Näyttelijä Kyllikki Forssell on Forssellin tytär toisesta avioliitosta. 

Forssell tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1899 ja kävi Haminan kadettikoulun 1899–1902, Pietarin ratsuväenupseerien sotakorkeakoulun hän suoritti 1905–1907 ja Orienbaumin konekiväärikoulun 1909. Forssell palveli 1. pietarilaisessa ulaanirykmentissä 1902–1917 ja toimi Tverin ratsuväen upseerikoulun opettajana 1908–1916. 

Ensimmäisessä maailmansodassa Forssell osallistui yli 30 taisteluun ja haavoittui neljä kertaa. Forssell sai henkilökohtaisesta urhoollisuudesta Annan IV luokan ritarimerkin sekä Pyhän Yrjön kultaisen sapelin. Hän ylenni sodan aikana aliratsumestarista everstiksi.

Suomen sisällissotaan Forssell osallistui valkoisten riveissä, hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja everstiksi 1917. Forssell oli Vaasan poliisimestari 1918–1920 ja Suomen puolustusvoimien palveluksessa 1924–1938, toimien hippologian ja ratsastuksen opettajana vuodesta 1924. Hän oli Espanjan noninterventiokomitean jäsen Ranskassa 1938–1939 ja palveli sotien aikana muun muassa II Armeijakunnan esikunnassa, VI Armeijakunnan Syvärin lohkon huoltopäällikkönä sekä varuskuntien päällikkönä Helsingissä, Aunuksessa ja Sortavalassa. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi 1944, mutta toimi vielä senkin jälkeen ratsastuksen ja hippologian opettajana. Suomen ratsastusseuran varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana sekä Suomen Ratsastajainliiton varapuheenjohtajana ja työvaliokunnan puheenjohtajana kilparatsastusta ja ratsastuksen kehittämistä harrastanut Forssell toimi 1920-luvulla.

Julkaisuja
----------

* *Ratsastajan käsikirja*, 1922
* *Miten hankin itselleni hyvän hevosen: lyhyt selostus hevosen ulkomuodosta*, 1925 Yrjö Hippius, Viljo Forssell

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 133 (Viitattu 2.2.2019)
2. 1 2  Eversti Viljo Forssell kuollut. *Helsingin Sanomat, 2.1.1955, s. 4.*
3. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 2.2.2019)
4. 1 2 3  Eversti Viljo Forssell 60-vuotias, Aamulehti, 24.07.1938, nro 195, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* V. Forssell : Jännittävä ratsastuskilpailu kaksikymmentä vuotta sitten. 100 virstaa - 106 klm 700 m - 5 t:ssa 50 min:ssa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 19.03.1933, nro 12, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Männyntaimia** tai **Lumisia männyntaimia** on Pekka Halosen (1865-1933) temperatyö kankaalle vuodelta 1899; 44,5 × 29,5 cm. Maalausta pidetään yhtenä suomalaisen maisemamaalauksen helmenä koristeellisuutensa ja japonistisen lähestymistapansa vuoksi. Ateneumin taidemuseo hankki sen kokoelmiinsa vuonna 1980.

Maalaus
-------

Japonististen vaikutteiden ohella maalauksen on sanottu näyttävän mitä art nouveau on maalaustaiteessa. Pehmeä lumi männyntaimien peittona luo valkoisin vivahtein runollista tunnelmaa. Maalauksessa korostuu taimien hauraus ja hentous, sekä runsaat lumimättäät, pyöreän pehmeät pallukat niiden oksilla. 

Halosella oli laaja maisematuotanto ja hänet tunnettiin etenkin suomalaisen talven kuvaajana. Männyntaimia-maalaus poikkeaa hieman Halosen maalauslinjasta, koska yleensä hän maalasi monenikäisiä puita samaan teokseen.

Lähteet
-------

* Leena Ahtola-Moorhause: Pekka Halonen: Männyntaimia. Teoksessa Ateneum opas. Toim. Timo Huusko. 2007, s. 67.

Aiheesta muualla
----------------

* Lumisia männyntaimia Ateneumin kokoelmissa
Lateraanisopimuksien mukainen Vatikaanin alue.
Sopimuksen allekirjoittaminen.
**Lateraanisopimuksiksi** kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja Pyhän istuimen välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Pyhän istuimen käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.

Vuonna 1926 alkanut neuvotteluprosessi johti sopimuksiin, jotka allekirjoittivat kuningas Viktor Emanuel III, pääministeri Benito Mussolini ja kardinaali Pietro Gasparri paavi Pius XI:n puolesta. Sopimusten mukaan luotiin Vatikaanivaltio, jolle taattiin itsenäisyys. Paavilta edellytettiin ulkopoliittista puolueettomuutta. Sopimukset määrittivät katolisuuden Italian valtionuskonnoksi ja antoivat katoliselle kirkolle jonkin verran suoraa poliittista valtaa Italiassa. Sopimukset uudistettiin toisen maailmansodan ja Mussolinin kaatumisen jälkeen. Vuoden 1984 korvaava sopimus poisti muun muassa katolisuuden aseman Italian valtionuskontona.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirkkovaltion uudelleenpystyttäminen, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.03.1929, nro 9, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot