recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nytheatre.com** on teatterien tieto- ja arvostelusivusto, joka perustettiin vuonna 1997. Se on omistettu indie-teattereiden parantamiseen New Yorkissa.

Arviot
------

Vuonna 2000,The Washington Post kehui sitä: faneille omistautuneeksi.

Vuonna 2001, *The Salt Lake Tribune* kirjoitti, että sivustolla on "näytteenotto Manhattan on uskomaton runsaudensarvi teatteri tarjoukset helpompaa kuin koskaan ennen". 

Vuonna 2005, Gothamist kirjoitti: "Teatterifanit ovat jo jonkin aikaa voineet saada ainakin jonkinlainen käsityksen siitä ketkä esiintyvät ensi vuonna lavalla, muidenkin kuin brändi-nimien esityksistä". 

Vuonna 2007 *Cincinnati CityBeat* kutsui sivustoa "erinomaiseksi lähteeksi. Se on ajan tasalla, sekä luotettava luettelo teatteripiirin ulkopuolellekin. Tämä riippumaton sivusto ei ota vastaan lahjontaa. Se on suodattamaton tietolähde."

Lähteet
-------

1. ↑  [*dead link*]. nytheatre.com.
2. ↑  Theater Web Sites.
3. ↑  Baker, Celia (March 25, 2001).
4. ↑  Jensen, Mallory (September 2005).
5. ↑  Pender, Rick (November 20, 2007).

Ulkoiset linkit
---------------

* nytheatre.comorganisaation virallisilla verkkosivuilla
* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Little Jimmy Dickens vuonna 1971
**James Cecil Dickens** eli **Little Jimmy Dickens** (19. joulukuuta 1920 Länsi-Virginia – 2. tammikuuta 2015 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja. Hän oli *Grand Ole Opryn* vakituinen esiintyjä vuosikymmenten ajan ja kuului vuodesta 1983 Country Music Hall of Fameen.

Dickens aloitti esiintymisen radiossa 1930-luvun lopussa. Syyskuussa 1948 hän sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta, ja samoihin aikoihin hän aloitti myös uransa *Grand Ole Opryssä*. Hän otti käyttöön taiteilijanimen "Little Jimmy Dickens", joka viittaa laulajan pienikokoisuuteen.

Dickensin varhaisten Columbia-hittien joukkoon lukeutuvat "Country Boy", "A-Sleeping at the Foot of the Bed", "I’m Little But I’m Loud" ja "Take an Old Cold Tater (And Wait)". Vuonna 1950 hän perusti Country Boys -kokoonpanon yhdessä Jabbo Arringtonin, Grady Martinin, Bob Mooren ja Thumbs Carllilen kanssa.

Dickens julkaisi vuonna 1962 nimellä "The Violet and the Rose" ensimmäisen Top 10 -singlensä kahteentoista vuoteen. Hän teki kansainvälisiä esiintymisiä ja nähtiin mm. *The Tonight Show'ssa*. Hänen suuri hittinsä "May the Bird of Paradise Fly Up Your Nose" nousi listaykköseksi. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Decca Recordsille. Vuonna 1975 Dickens palasi *Grand Ole Opryyn*, jonka hän oli jättänyt 1957 päästäkseen *Philip Morris Country Music Show’hun*. Dickens esiintyi myös useilla Brad Paisleyn musiikkivideoilla.

Dickens kuoli 94-vuotiaana 2. tammikuuta 2015 sairaalassa Nashvillen alueella. Hänet haudattiin Woodlawn Memorial Parkin hautausmaalle Nashvillessä.

Studioalbumit
-------------

* Old Country Chrush (1954)
* Big Songs by Little Jimmy Dickens (1969)
* Little Jimmy Dickens Sings Out Behind the Barn (1962)
* Handle with Care (1965)
* May the Bird of Paradise Fly Up Your Nose (1965)
* Big Man in Country Music (1968)
* Little Jimmy Dickens Sings (1968)
* Jimmy Dickens Comes Callin' (1969)

Lähteet
-------

1. 1 2  Mansfield, Brian: Country great "Little" Jimmy Dickens dies at 94 *USA Today*.  3.1.2015. Viitattu 3.1.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Koskemattomat** (ransk. *Intouchables*) on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut ranskalainen Olivier Nakachen ja Éric Toledanon ohjaama draamakomedia. Elokuva perustuu tositapahtumiin. Käsikirjoittajat saivat idean elokuvaan ranskalaisesta dokumentista vuodelta 2001. *Koskemattomien* pääosissa ovat François Cluzet ja Omar Sy. Tosielämän henkilöt ovat Philippe Pozzo di Borgo ja Abdel Sellou.

Juoni
-----

Onnettomuudessa neliraajahalvaantunut miljonääri Philippe (Cluzet) on palkkaamassa henkilökohtaista avustajaa. Työ on raskasta ja työntekijät vaihtuvat usein. Slummissa asuva Driss (Sy) kiertää työhaastatteluissa saadakseen työnantajilta allekirjoituksia todistaakseen, että on hakenut työtä ja siten oikeutettu työttömyyskorvaukseen. Hän vain käy työhaastatteluissa puhumassa suunsa puhtaaksi hankkiakseen allekirjoituksen, mutta Philippe päättää palkata hänet koeajalle, koska asenne tekee häneen vaikutuksen.

Vastaanotto
-----------

Elokuvasta tuli marraskuussa 2011 yhdeksän viikkoa ensi-iltansa jälkeen Ranskan kaikkien aikojen toiseksi katsotuin elokuva. Se sai 16 viikossa 19 miljoonaa katsojaa. Elokuvaa vietiin myöhemmin muualle Eurooppaan ja se oli Saksassa sekä Sveitsissä listaykkösenä 11 viikkoa.*lähde?* *Koskemattomista* tuli maailman tuottoisin ei-englanninkielinen elokuva, kun se ohitti elokuvan *Henkien kätkemä* (217 milj. €) ykköspaikan.

Lähteet
-------

1. ↑  Box Office Mojo *boxofficemojo.com*. Viitattu 1.7.2012.  (englanniksi)
2. ↑  "Intouchables : plus gros succès de l'histoire pour un film non-anglophone".  (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kuvalehti: Ranskalainen Koskemattomat on kaikkien aikojen menestynein ei-englanninkielinen elokuva. Miksi? (2.12.2012)
**Brissac Loire Aubance** on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen eteläpuolella, noin 20 kilometriä Angers'n kaupungista etelään.

Brissac Loire Aubancen kunta perustettiin 15. joulukuuta 2016, jolloin 10 kuntaa; Les Alleuds, Brissac-Quincé, Charcé-Saint-Ellier-sur-Aubance, Chemellier, Coutures, Luigné, Saint-Rémy-la-Varenne, Saint-Saturnin-sur-Loire, Saulgé-l'Hôpital ja Vauchrétien yhdistyivät.

Château de Brissac
Kunnan nähtävyyksiin kuuluu yksityisomistuksessa oleva linna *Château de Brissac*. Keskiaikaisesta linnasta on jäljellä kaksi puolustustornia. Linna muutettiin asuinkäyttöön 1400-luvulla. Vuodesta 1502 linna on kuulunut Brissacin suvun omistukseen, ja nykyään sitä hallitsee Brissacin 13. herttua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  Château de Brissac L’association des Châteaux de la Loire. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Brissac en son parc Château de Brissac.  Arkistoitu 24.4.2021. Viitattu 24.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brissac Loire Aubance** Wikimedia Commonsissa
Aloitussyötön antaja harjoittelee
**Aloitussyötön antaja** (engl. *Long snapper*) on pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Aloitussyötön antaja on kentällä lentopotkuissa ja potkumaaleissa, jolloin pelaaja antaa pitkän aloitussyötön potkua varten. Yleensä aloitussyötön antajalla on myös jokin muu pelipaikka, mutta esimerkiksi NFL-joukkueilla on pelipaikkaan erikoistuneet pelaajansa.

Aloitussyötön antaja saa edetä yläkentälle ennen pallon potkaisua, toisin kuin linjamiehet. Monesti lentopotkussa aloitussyötön antajan tehtävänä on ehtiä taklaamaan potkunpalauttaja ennen kuin tämä ehtii edetä pallon kanssa. Potkumaaleissa aloitussyötön antaja auttaa puolustajien blokkaamisessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Alex Kirshner: Why NFL teams still can’t live without a long snapper SB Nation. Viitattu 2.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  Mitchell Northam: The long snapper revolution in college football Underdog Dynasty. Viitattu 2.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aloitussyötön antaja** Wikimedia Commonsissa
Alois Hába
**Alois Hába** (21. kesäkuuta 1893 Vizovice – 
18. marraskuuta 1973 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja -pedagogi. Hänet tunnetaan mikrotonaalisen musiikin uranuurtajana.

Hába opiskeli säveltämistä Vítězslav Novákin johdolla Prahassa 1914–1915 sekä Franz Schrekerin johdolla Wienissä 1917–1920 ja Berliinissä 1920–1922. Wienissä hän tutustui Arnold Schönbergin dodekafoniseen musiikkiin. Hän sai vaikutteita myös kotiseutunsa Määrin kansanmusiikista, jossa käytetään mikrointervalleja. Näiden pohjalta hän kehitti oman neljäs- ja kuudesosasäveliin perustuvan sävelkielensä, sitä tukevan teorian ja siihen soveltuvia soittimia.

Hába opetti Prahan konservatoriossa vuodesta 1923, jossa hänellä oli oppilaita muun muassa Balkanin maista ja Turkista.

Alois Habán tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluu ooppera *Matka* (suom. *Äiti*), joka sai kantaesityksensä 1931. Se on yhä maailman ainoa neljäsosasävelasteikkoon perustuva ooppera. Sen lisäksi hän on säveltänyt mikrotonaalista musiikkia erikoisrakenteiselle pianolle sekä jousikvartettoja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Reittererová, Vlasta: Alois Hába *Vltava Klasika*. Český rozhlas (Tšekin yleisradioyhtiö). Viitattu 16.1.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Julianna Andrejevna Avdejeva** (ven. Юлиа́нна Андре́евна Авде́ева; s. 3. heinäkuuta 1985 Moskova) on venäläinen pianisti.

Avdejeva aloitti pianonsoiton opiskelun 5-vuotiaana Gnesin-musiikkiakatemiassa. Sittemmin hän sai opetusta Konstantin Štšerbakovilta ja Vladimir Troppilta. Comojärven kansainvälisessä pianoakatemiassa häntä opettivat muiden muassa William Grant Naboré, Dmitri Baškirov, Fou Ts'ong. Vuonna 2010 Avdejeva voitti 16. kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun. Hän on tullut palkituksi myös muissa kilpailuissa, kuten Genèven kansainvälisessä musiikkikilpailussa. Avdejeva on tehnyt pitkäaikaista yhteistyötä Fryderyk Chopin -instituutin kanssa.

Avdejeva on esiintynyt eri maanosissa solistina ja orkesterien kanssa. Kamarimusiikissa hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Kremerata Baltican ja Julia Fischerin kanssa. Levytyksiä Avdejeva on tehnyt Fryderyk Chopin -instituutille, Mirarelle ja Deutsche Grammophonille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Yulianna Avdeeva (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute
2. ↑  Global festivals, musicians lit up Istanbul in 2019 Hürriyet Daily News
3. 1 2  Yulianna Avdeeva LA Phil
4. ↑  Yulianna Avdeeva AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Moskovan lähellä sijaitsevasta taistelupaikasta. Borodino on myös kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä. Borodino on myös Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaiva*
Borodinon museo
Eräs Borodinon muistomerkeistä
Borodinon nunnaluostaria
Toinen monista Borodinon muistomerkeistä
**Borodino** (ven. Бородино́) on kylä Venäjän Moskovan alueen Možaiskin piirissä, noin 120 kilometriä Moskovasta länteen. Lähin kaupunki on Možaisk, joka sijaitsee 12 kilometriä Borodinosta itään. Borodino sijaitsee 8 kilometriä valtatien M1 (osa eurooppatietä **E 30**) pohjoispuolella. Moskovasta länteen kohti Smolenskia vievä päärautatie kulkee tämän valtatien ja Borodinon kylän pohjoisemman osan puolivälissä;  toinen osa Borodinon kylää sijaitsee Borodinon rautatieaseman läheisyydessä.

Borodino on kuuluisa sen alueella käydystä Borodinon taistelusta 1812, jossa ottivat yhteen Napoleonin johtamat ranskalaiset ja Mihail Kutuzovin venäläiset. Taistelu merkitsi käännekohtaa Napoleonin sotaretkellä Venäjälle. Borodino päättyi ranskalaisten taktiseen voittoon, mutta suurten tappioiden ja Venäjän harjoittaman poltetun maan taktiikan aiheuttaman ruokapulan vuoksi ranskalaisten täytyi aloittaa vetäytyminen.

Taistelualueelle on perustettu sotahistoriallinen museo, muistomerkki ja alueesta on tehty suojelukohde.

Toisen maailmansodan aikana Borodinossa taisteltiin uudelleen. Kun natsi-Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941, Adolf Hitlerin aikomuksena oli vallata Moskova ennen talven tuloa. Lokakuuhun mennessä saksalaiset olivat edenneet Borodinoon asti ja alueella käytiin raskaita taisteluja osana saksalaisten häviöön päättynyttä Moskovan taistelua.

Venäjällä tunnetun Borodinon leivän on sanottu olevan kotoisin Borodinossa sijaitsevasta nunnaluostarista.

Lähteet
-------

1. ↑  Новый Атлас автомобильных дорог 2006-2007. Россия - Страны СНГ - Прибалтика. 1:750 000 и 1:1500 000 (+ 1:4000 000). Главный редактор В.Х. Пейхвассер. Тривум, 220053, г. Минск. ISBN 985-409-072-8. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Borodino** Wikimedia Commonsissa
**Juliane Seyfarth** (s. 19. helmikuuta 1990 Eisenach) on saksalainen mäkihyppääjä ja joukkuemäen maailmanmestari. Hän edustaa WSC 07 Ruhlaa. Seyfarth on 160 senttimetriä pitkä ja painaa 48 kilogrammaa.

Seyfarth debytoi mäkihypyn maailmancupissa joulukuussa 2011 Lillehammerissa sijoittuen sijalle 15. Näin ollen hän saavutti heti myös uransa ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Rasnovissa helmikuussa 2015. Ensimmäisen palkintosijansa, ja samalla voittonsa, hän saavutti Lillehammerissa marraskuussa 2018. Hän voitti myös kahdesti Nižni Tagilissa ja kerran Tšaikovskissa maaliskuussa 2019. Hän oli samalla kaudella toinen ja kolmas Sapporon kilpailuissa, kolmas Râșnovissa, toinen Hinzenbachissa, kolmas Ljubnossa sekä toinen Oberstdorfissa, Oslossa, Trondheimissa ja Tšaikovskissa. Hän sijoittui kolmanneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa, voitti Russia Blue Bied -kiertueen ja oli Raw Airin kokonaiskilpailussa kolmas.

Continental Cupissa Seyfarth on saavuttanut kymmenen voittoa ja ollut 21 kertaa palkintokorokkeella.

Seyfarth sijoittui olympialaisissa kymmenenneksi Pyeongchangissa 2018 ja 19:nneksi Pekingissä 2022. Hän on osallistunut neljiin MM-kilpailuihin. Oslossa 2011 hän sijoittui normaalimäessä 31:nneksi ja Falunissa 2015 sijalle 14. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Seyfarth oli mukana voittamassa historian ensimmäistä naisten joukkuemäkeä. Hän voitti kultaa myös sekajoukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä neljänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä kymmenes, normaalimäessä 21:s ja joukkuemäessä viides. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juliane Seyfarth Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Juliane Seyfarth** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Jörg Pfeifer** (s. 19. maaliskuuta 1952 Merseburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää ja seuratasolla SV Hallea.

Pfeifer sijoittui 1970 Pariisin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 100 metrin juoksussa viidenneksi ja 200 metrillä neljänneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti 200 metrillä pronssia ajalla 20,73. Montrealin olympialaisissa 1976 hän juoksi toisen osuuden Itä-Saksan hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.

Pfeifer juoksi 200 metrin sisäratojen maailmanennätyksen 21,10 vuonna 1976. Hän voitti DDR:n mestaruuden 200 metrillä 1971. Hänen ennätyksensä 100 metrillä on 10,49 (Dresden 1973; käsiaika 10,2 Leipzig 1971) ja 200 metrillä 20,60 (Potsdam 1974).

Pfeifer valmistui peruskoulunopettajaksi ja toimi valmennustehtävissä SV Dynamo Halle-Neustadtissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jörg Pfeifer *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  Jörg Pfeifer *worldathletics.org*. Viitattu 3.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Jörg Pfeifer Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**IMEC** (**Interuniversity Microelectronics Centre**) on eurooppalaisen puolijohdeteollisuuden yhteinen tutkimuslaitos, joka sijaitsee Leuvenin lähistöllä Belgiassa. Vuonna 2005 on avattu osasto Alankomaissa (IMEC-NL) yhteistyössä TNO:n (Netherlands Organisation for Applied Scientific Research) kanssa. IMEC keskittyy seuraavan sukupolven elektroniikan tutkimukseen noin 3-10 vuotta ennen teollisuuden tarvetta. IMECin organisaatiossa on noin 1,400 henkeä.

IMECin perusti Prof. Roger Van Overstraeten 1984 voittoa tavoittelemattomana organisaationa Leuven Katolisen yliopiston yhteyteen ja sillä on valvova johtoryhmä, jossa ovat mukana teollisuuden edustajat, yliopistojen edustajat ja Flanderin hallinnon edustajat. Kesäkuussa 1999 professori Gilbert Declerck tuli Roger Van Overstraetenin seuraajaksi laitoksen johtajaksi.

Päätutkimuskohteita
-------------------

* CMOS-pohjainen nanoelektroniikka
* Nanoteknologia ja CMOS-tekniikan jälkeinen nanoelektroniikka
* Ohutkalvorakenteiden karakterisointi, luotettavuus ja mallinnus
* Multi-moodi multimedia (M4) tekniikka
* Langattomien autonomisten lähettimien sovellukset
* Aurinkokennot
* Kehittyneet mikropiirien pakkaus ja liitostekniikat
* Vähän kuluttuvat mikropiirit perustuen III-V Materiaaleihin (GaN, GaAs...)
* Bioelektroniikka and Neuroproteesit
* Orgaaninen elektroniikka
* RF laitteet ja tekniikka
* Suunnittelu metodiikka ja tekniikka koskien EDA (Electronic design automation) sovelluksia.

Aiheesta muualla
----------------

* **IMEC**
* **IMEC-NL**
**Born–Haber-sykli** on kokeelliseen dataan perustuva menetelmä yhdisteen hilaenergian määrittämiseen. Menetelmä on nimetty kahden saksalaisen tieteilijän Max Bornin ja Fritz Haberin mukaan. Born–Haber-sykli soveltuu parhaiten täysin ionisidoksellisten yhdisteiden kuten alkalimetallien halogenidien hilaenergian määrittämiseen.

Born–Haber-syklin periaate
--------------------------

Litiumfluoridin Born–Haber-sykli
Hessin lain mukaan kemiallisessa reaktiossa tapahtuva entalpian muutos ei riipu reaktion välivaiheista, vaan ainoastaan sen lopputilasta. Born–Haber-syklissä esitetään yhdisteen muodostumiseen liittyvät entalpianmuutokset kuvaajana, jossa energiaa sitovat endotermiset prosessit esitetään ylöspäinsuuntautuvana nuolena ja energiaa vapauttavat eksotermiset prosessit esitetään alaspäinsuuntautuvana nuolena. Kiinteän ionisidoksellisen yhdisteen voidaan katsoa muodostuvan alkuaineistaan viiden askeleen seurauksena. Nämä vaiheet ovat esimerkiksi alkalimetallihalogenidille, joka muodostuu reaktion M(s) + ½ X2(g) → MX(s) mukaisesti, seuraavat:

1. kiinteä metalli sublimoituu M(s) → M(g) ja tähän vaadittava energia on sublimoitumisentalpia (ΔHvap)
2. halogeenimolekyyli dissosioituu atomeiksi ½ X2(g) → X(g) ja tähän vaadittava energia on halogeenimolekyylin dissosioitumisentalpia (ΔHD)
3. kaasumainen metalliatomi ionisoituu M(g) → M+(g) + e-. Tähän vaadittava energia on ionisoitumisenergia (IE)
4. kaasumainen halogeeniatomi vastaanottaa elektronin X(g) + e- → X-(g) ja tässä vapautuva energia on halogeenin elektroniaffiniteetin (EA)suuruinen
5. kiinteä ionisidoksellinen yhdiste muodostuu kaasumaisesta metallikationista ja kaasumaisesta halogenidi-ionista M+(g) + X-(g) → MX(s). Tämä on yhdisteen hilaenergia (ΔHL).

Näiden viiden askeleen entalpiamuutosten summa on yhtä suuri kuin ioniyhdisteen muodostumisentalpia. Näin ollen muodostumisentalpia voidaan lausua muodossa

ΔHf = ΔHvap + ½ΔHD + IE + EA + ΔHL
Koska yhdisteen muodostumisentalpia, metallin sublimoitumisentalpia, halogeenin dissoisioituisentalpia, metallin ionisoitumisenergia ja halogeenin elektroniaffiniteetti voidaan määrittää kokeellisesti, jää ainoaksi tuntemattomaksi suureeksi yhdisteen hilaenergia ja hilaenergia voidaan laskea yllä olevan yhtälön mukaisesti kokeellisesti määritettyjen arvojen avulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Geoff Rayner-Canham & Tina Overton: *Descriptive Inorganic Chemistry*, s. 122–123. 5th Edition. W. H. Freeman and Company, 2006. ISBN 978-1-4292-2434-5. (englanniksi)
2. 1 2 3  Catherine E. Housecroft, A. G. Sharpe: *Inorganic chemistry*, s. 155–156. Pearson Education, 2007. ISBN 9780131755536. (englanniksi)
3. 1 2 3  Mark Weller,Tina Overton,Jonathan Rourke,Fraser Armstrong: *Inorganic chemistry*, s. 91–92. Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0-19-964182-6. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.12.2014). (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Born–Haber-sykli** Wikimedia Commonsissa
**Collective Consciousness Society**, paremmin tunnettu nimellä **CCS**, oli brittiläinen rockyhtye, jonka keulahahmo oli blues-kitaristi Alexis Korner.

Yhtyeen perustivat vuonna 1970 John Cameron ja tuottaja Mickie Most, CCS koostui useasta studiomuusikosta, ja perustettiin aluksi äänityksiä varten. Mukana olivat myös Peter Thorup, laulu; Alan Parker, kitara; Harold McNair, huilu; Herbie Flowers, basso; Roger Coulam, koskettimet; Barry Morgan, rummut; Don Lusher ja Bill Geldard, vetopasuuna. Jotkut soittajista olivat Blue Mink -nimisen bändin jäseniä.

CCS tunnetaan parhaiten Led Zeppelinin vuoden 1969 kappaleen "Whole Lotta Love" instrumentaaliversiosta, joka nousi Britannian singlelistalle 1970. Sitä käytettiin tunnussävelmänä suositussa BBC-ohjelmassa Top of the Pops 1970-luvulla ja myöhemminkin remiksattuna versiona.

CCS:n myydyimmät singlet olivat Donovanin laulut "Walkin" ja "Tap Turns on the Water". He levyttivät kolme albumia, jotka sisälsivät esimerkiksi cover-version blues-standardista "Boom Boom", Jethro Tullin "Living in the Past" ja Rolling Stonesin "(I Can't Get No) Satisfaction". Kokoelmalevy "Singles As, Bs and Rarities" julkaistiin vuonna 2004.

Singlet
-------

* "Whole Lotta Love" (1970) UK #13
* "Walkin'" (Donovan) (RAK Records RAK 109, 1971) UK #7
* "Tap Turns on the Water" (1971) UK #5
* "Brother" (1972) UK #25
* "Sixteen Tons" (1972)
* "Band Played the Boogie" (1973) UK #36
* "Hurricane Comin'" (1974)

Albumit
-------

* "C.C.S.", tunnetaan myös nimellä "Whole Lotta Love" (RAK SRKA 6751) 1970
* "C.C.S. 2" (RAK SRAK 503) 1972
* "The Best Band in the Land" (RAK SRAK 504) 1973

**Kokoelmat**

* "The Best of C.C.S." (RAK SRAK 527) 1977
* "Whole Lotta Love" (1991)
* "A's, B's & Rarities" ((2004)
**Juuso Leppälä** (s. 1981 Viljakkala) on Porissa asuva kuvataiteilija. Hän on valmistunut Kankaanpään taidekoulusta vuonna 2005. Leppälä on Porin Taidegraafikot ry:n, Taiteilijaseura Nyten ja T.E.H.D.A.S. ry:n jäsen.

Leppälän mustekynällä ja musteella tehtyjen teosten tyyli on piirustuksellinen. Levylle toteutetussa mustetekniikassa, jossa hän myös raapii mustetta pois levyltä, on yhtymäkohtia metalligrafiikkaan ja sarjakuvaan. Leppälän yksittäiset teokset muodostavat sarjakuvaa muistuttavia teossarjoja. Leppälä myös maalaa pintoja laimennetulla musteella tai akryyliväreillä, tai käyttää pastelliliitua ja tekee taidegrafiikkaa eri menetelmillä.

Usein melko pienikokoisissa teoksissa on runsaasti yksityiskohtia. Hän on kertonut inspiroituneensa Piet Mondrianin myöhäisestä, ei-esittävästä maalauksesta, joka sai hänet kiinnostumaan abstraktista taiteesta uudella tavalla.

Leppälän teoksia kuuluu Porin kaupungin taidekokoelmaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Leppälä, Juuso *Porin Taidegraafikot*.  23.8.2012. Viitattu 25.11.2021.
2. 1 2 3 4  Porin taidemuseo: Tutustu taiteilijaan: Juuso Leppälä *www.poriartmuseum.fi*.  Arkistoitu 5.1.2022. Viitattu 17.1.2022.
3. ↑  Poriginal galleria *www.poriartmuseum.fi*.  Arkistoitu 25.11.2021. Viitattu 25.11.2021.
4. ↑  Mikko Elo: Elämys vai floppi? Taiteilija Juuso Leppälä ja intendentti Anni Venäläinen kertovat käänteentekevistä taidekokemuksistaan *Satakunnan Kansa*.  6.6.2017. Viitattu 17.1.2022.
**Courken George Deukmejian** (6. kesäkuuta 1928 Menands, New York – 8. toukokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka toimi Kalifornian osavaltion kuvernöörinä vuosina 1983–1991 ja sitä ennen Kalifornian oikeusministerinä vuosina 1979–1983. 

Deukmejian syntyi ja vietti lapsuutensa pienessä Menandsin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat Turkin armenialaisia, jotka olivat paenneet armenialaisten kansanmurhaa Yhdysvaltoihin. Hän valmistui Siena Collegesta 1949 ja St. John's Universitystä 1952. Hän muutti vuonna 1955 Kaliforniaan, jossa hän tutustui tulevaan vaimoonsa, niin ikään armenialaistaustaiseen Gloria Saatjianiin; pari avioitui vuonna 1958 ja sai kolme lasta. Kaksi tytärtä syntyivät vuosina 1965 ja 1970 ja yksi poika 1967.

Deukmeijan valittiin Kalifornian osavaltiolliseen kongressiin ensimmäistä kertaa vuonna 1962. Vuodesta 1966 hän toimi osavaltiollisena senaattorina. Hän oli ensimmäistä kertaa ehdokkaana Kalifornian oikeusministerin virkaan vuonna 1970. Kaudellaan 1979–1983 hän muun muassa johti korkean profiilin marihuanan vastaista kampanjaa pohjoisessa osavaltiossa. 

Deukmejian nousi kuvernööriksi päihitettyään vaaleissa Los Angelesin pitkäaikaisen pormestarin Tom Bradleyn. Hän voitti Bradleyn jälleen vuonna 1986 ääniprosentein 61–37. Häntä seurasi vuonna 1991 Peter B. Wilson. Deukmejian työskenteli sen jälkeen losangelesilaisessa lakifirmassa ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2000.

Lähteet
-------

1. ↑  George Deukmejian, ex-governor of California, dies
2. ↑  California Governor George Deukmejian *Nga.org*.  2011. National Governors Association. Viitattu 1.7.2012. (englanniksi)

Kalifornian kuvernöörit

* Burnett
* McDougal
* Bigler
* J. Johnson
* Weller
* Latham
* Downey
* Stanford
* Low
* Haight
* Booth
* Pacheco
* Irwin
* Perkins
* Stoneman
* Bartlett
* Waterman
* Markham
* Budd
* Gage
* Pardee
* Gillett
* H. Johnson
* Stephens
* Richardson
* Young
* Rolph
* Merriam
* Olson
* Warren
* Knight
* P. Brown
* Reagan
* J. Brown
* Deukmejian
* Wilson
* Davis
* Schwarzenegger
* J. Brown
* Newsom


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Borneonnorsu***lähde?* (*Elephas maximus borneensis*) on Borneon saaren koillisosassa Sabahissa elävä aasiannorsun populaatio, jonka alkuperä ja luokittelu ovat pitkään olleet kiistanalaisia. Borneonnorsuja on Malesian ja Indonesian valtioiden alueille jakautuneena yhteensä noin 1500 yksilöä.

Borneonnorsu eroaa muista aasiannorsuista mm. pienemmän kokonsa, suurempien korvien, suorempien syöksyhampaiden, pidemmän hännän ja yleisesti pyöreämmän muotonsa puolesta.

Historiallisten tietojen mukaan borneonnorsu kuitenkin polveutuu Sulun sulttaanin 1600-luvulla saarelle tuomista kesytetyistä ykslöistä, ja olisi näin eronnut joko intian- tai sumatrannorsusta korkeintaan muutamia satoja vuosia sitten. Sen alalajiasema ja suojeluarvo on siksi kiistetty.

DNA:n perusteella borneonnorsu kuitenkin näyttää edustavan pitkään, satoja tuhansia vuosia muista erossa elänyttä itsenäistä kehityslinjaa, joka eroaa yhtä paljon kuin muut alalajit toisistaan. Sen suojeluarvo on siksi korkea. Sen onkin epäilty polveutuan sukupuuttoon kuolleeksi oletetusta jaavannorsusta, jonka ihminen olisi siirtänyt Borneolle ennen sen häviämistä alkuperäiseltä elinsaareltaan Jaavalta.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilsonin & Reederin nisäkäsluettelossa (viite alla) ei käsitellä erillisenä alalajina
2. 1 2 3 4  Borneo Pygmy Elephant WWF.
3. 1 2 3  *Elephas maximus* Wilson & Reeder's Mammal Species of the World, 3rd edition. Bucknell University.
4. 1 2  *Elephas maximus* *IUCN Red List of Threatened Species*. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 20.11.2010. (englanniksi)
5. ↑  Presumed Extinct Javan Elephants May Have Been Found Again In Borneo ScienceDaily.com, 18.4.2008.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q835120
* Wikispecies: Elephas maximus borneensis
* EoL: 10586017
* iNaturalist: 569284
* NCBI: 1239296

 |

 |
**Mildred Jane Hill** (27. kesäkuuta 1859 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat – 5. kesäkuuta 1916 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen muusikko, konserttipianisti, urkuri, säveltäjä ja lastentarhanopettaja. Hänet tunnetaan maailmanlaajuisesti onnittelulaulun *Paljon onnea vaan* säveltäjänä.

Mildred Hill aloitti sisarensa tavoin lastentarhan- ja pyhäkoulujen opettajana, mutta ryhtyi myöhemmin muusikoksi. Hän tuli tunnetuksi etenkin negrospirituaalien esittäjänä.

Hill sävelsi laulun *Good Morning to All*, joka nykyään tunnetaan sanoilla *Happy Birthday to You*, vuonna 1893 ollessaan opettamassa sisarensa johtamassa *Louisville Experimental Kindergarten Schoolissa*. Hänen sisarensa Patty Hill teki lauluun ensimmäiset sanat.

Mildred J. Hill valittiin postuumisti *Songwriters Hall of Fameen* yhdessä sisarensa kanssa vuonna 1996.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mildred J. Hill Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
2. 1 2 3  Barbara ja David P. Mikkelson: Happy Birthday, We'll Sue *snopes.com*.  27.4.2007. Viitattu 12.10.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Kaikki positiiviset kokonaisluvut, joista päästään 1:een alle 20 operaatiolla.
**Collatzin konjektuuri** on yksinkertaisesti muotoiltu matemaattinen väittämä, jolle ei kuitenkaan ole toistaiseksi löydetty todistusta (ks. konjektuuri). Sen mukaan tietynlaiset lukujonot päättyvät aina samalla tavalla, riippumatta mistä luvusta kyseinen lukusarja aloitetaan. Paul Erdősin mukaan *"Matematiikka ei ole ehkä vielä valmis tämän kaltaisiin ongelmiin"*.

Väittämä voidaan havainnollistaa seuraavasti:

Mielivaltaiselle positiiviselle kokonaisluvulle suoritetaan seuraava toimenpide:

* Jos luku on parillinen, jaetaan se kahdella
* Jos luku on pariton, kerrotaan se kolmella ja lisätään yksi.

Eli matemaattisesti ilmaistuna määritellään funktio *f*:

{\displaystyle f(n)={\begin{cases}n/2&{\mbox{jos }}n\equiv 0\\3n+1&{\mbox{jos }}n\equiv 1\end{cases}}{\pmod {2}}.}
Tämän jälkeen toistetaan operaatio useita kertoja peräkkäin alkaen mistä tahansa mielivaltaisesta kokonaisluvusta ja suoritetaan seuraava operaatio edellisen operaation lopputulokselle.
Eli:

{\displaystyle a\_{i}={\begin{cases}n&{\mbox{kun }}i=0\\f(a\_{i-1})&{\mbox{kun }}i>0\end{cases}}}
Tällöin Collatzin väittämä kuuluu: *Tämä prosessi johtaa aina loppujen lopuksi lukuun 1 riippumatta siitä, mikä luku valitaan sarjan aloitusarvoksi.* Toisin sanoen:

{\displaystyle \forall n\in \mathbb {N} >0~\exists i\in \mathbb {N} :a\_{i}=1}
Collatzin väittämää on tutkittu tietokoneita käyttäen huomattavan pitkälle.
Elokuun 2005 alkuun mennessä on osoitettu, että Collatzin jono päätyy triviaaliin
silmukkaan {1, 4, 2}, kun jonon ensimmäiseksi luvuksi valitaan mikä tahansa lukua 6 × 258 (n. 1,729 × 1018) pienempi positiivinen kokonaisluku. Yhtään vastaesimerkkiä ei ole löydetty.

Väittämän kumoamiseksi tulisi löytää sellainen positiivinen kokonaisluku, josta alkava edellä kuvatulla tavalla muodostettu lukujono joko

* jatkuisi loputtomiin, ilman että sama luku esiintyy siinä kahta kertaa tai
* päätyisi silmukkaan, jossa ei esiintyisi lukua 1.

On osoitettu, että mikäli jälkimmäinen näistä toteutuu jollakin Collatzin lukujonolla, ts. löytyy ei-triviaali silmukka, niin tämä silmukka on miljardien lukujen pituinen.

Collatzin konjektuuria pyritään ratkaisemaan samannimisessä projektissa BOINC-alustalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Tomás Oliveira e Silva: Computational verification of the 3x+1 conjecture.
2. ↑  Sinisalo, Matti K.: On the minimal cycle lengths of the Collatz sequences, Preprint, kesäkuu 2003, Oulun yliopisto ().

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Collatzin konjektuuri** Wikimedia Commonsissa
George E. Goodfellow
**George Emory Goodfellow** (23. joulukuuta 1855 – 7. joulukuuta 1910) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja luonnontutkija, jota pidettiin Yhdysvaltain merkittävimpänä ampumahaavojen hoidon asiantuntijana. Toimiessaan lääkärinä Arizonan Tombstonessa, hän hoiti niin lainvalvojien kuin lainsuojattomien ampumavammoja; potilaiden joukossa olivat mm. Virgil ja Morgan Earp, jotka haavoittuivat O. K. Corralin taistelussa. Hän suoritti ensimmäisen virallisesti rekisteröidyn laparotomian potilaalle, jota oli ammuttu vatsaan. Hän oli myös ensimmäinen kirurgi, joka suoritti perineaalisen prostatektomian suurentuneen eturauhasen poistamiseksi. Hän oli edelläkävijä spinaalianestesian käytössä ja ampumahaavojen steriileissä hoitomenetelmissä. Goodfellow’ta pidetään yleisesti ensimmäisenä siviilipuolen traumakirurgina.

Lääketieteellisen uransa lisäksi Goodfellow tutki maanjäristyksiä ja julkaisi ensimmäisen kartan maanjäristyksen aiheuttamista repeämistä Pohjois-Amerikassa, haastatteli Geronimoa, tutki gilaliskojen myrkkyä ja oli mukana solmimassa rauhansopimusta Yhdysvaltain-Espanjan sodassa. Goodfellow oli myös taitava nyrkkeilijä. Opiskellessaan ensimmäistä vuotta Yhdysvaltain laivastoakatemiassa, hänestä tuli akatemian nyrkkeilymestari. Hänet kuitenkin erotettiin hakattuaan ensimmäisen laitoksessa opiskelleen afroamerikkalaisen, James H. Conyersin.

Hän jätti Tombstonen vuonna 1889 ja perusti menestyksekkään praktiikan Tucsoniin, ennen kuin muutti San Franciscoon vuonna 1899 ja avasi praktiikan siellä. Hän menetti praktiikkansa ja henkilökohtaisen omaisuutensa San Franciscon maanjäristyksessä 1906, minkä jälkeen hän muutti takaisin Lounais-Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli Southern Pacific Railroad -yhtiön ylilääkäri. Goodfellow sairastui 1910 ja kuoli myöhemmin samana vuonna Los Angelesissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Elämäkertateksti Arizona Historical Society. Viitattu 25.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Dodge, Fred; Lake, Carolyn: *Under Cover for Wells Fargo The Unvarnished Recollections of Fred Dodge*. Norman, OK: University of Oklahoma Press, 1999. ISBN 978-0-8061-3106-1.
3. ↑  "George Emory Goodfellow "The Gunfighter’s Surgeon" Master Surgeon, Medical Innovator, Scientist A Library Exhibit" Arizonan yliopisto.  Arkistoitu 22.6.2010. Viitattu 25.3.2016. (englanniksi)
4. ↑  Crane, Michael A.: *A fistful of thorns: Doc Holliday and Kate Elder 1880*. Klamath Falls: Boot Hill Press, 2004. ISBN 978-0-9745914-0-7.
5. ↑  "George Goodfellow's Medical Treatment of Stomach Wounds Became Legendary".  *The Prescott Courier*, 2.5.1980.
6. ↑  "Dr. G. E. Goodfellow to be Buried at Rosedale".  *Los Angeles Herald*, 8.12.1910.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Collasuyun lippu eli *wiphala*.
**Collasuyu** tai **Qullasuyu** oli suurin Inkavaltakunnan neljästä alueesta eli *suyusta*. Alue oli nimetty Titicacajärven pohjoisrannalla eläneen Qolla-nimisen kansan mukaan, mutta se käsitti myös suurimman osan aimaroiden ja urujen asuinalueista. Collasuyun alue kattoi osan nykyisestä Etelä-Perusta ja osia Boliviasta, Argentiinasta ja Chilestä. Yhdessä Cuntisuyun kanssa Collasuyu muodosti Inkavaltakunnan eteläpuoliskon, *Hurin Suyukunan*. Suurin osa alueesta liitettiin Inkavaltakuntaan Sapa Inca Huayna Capacin hallituskaudella 1500-luvulla.*lähde?*

Collasuyun tiheään asutetut aimarankieliset kuningaskunnat olivat Cuscosta lähteneiden inkojen ensimmäiset valloitukset. Collasuyuun kuului Atacaman autiomaa Tyynenmeren rannalla, vuoristoa ja itäistä trooppista sademetsää. Suuri osa aluetta oli ylätasankoa, joka tarjosi ihanteelliset olosuhteet laamojen ja alpakoiden kasvatukselle. Titicacajärven tienoilla sataa yli 50 senttimetriä vuodessa ja ilmasto on viileä. Järvi säilöö lämpöä ja pitää siten hallan loitolla. Sitä ympäröivästä tasaisesta alueesta tulikin inkavaltakunnan vilja-aitta, vaikka korkealla viihtyvät vain hyvin sopeutuneet viljelykasvilajit. Rannikon kalavedet ovat maailman rikkaimpia.

Wamanit
-------

Inkavaltakunnan neljä *suyua*. Collasuyu sinisellä.
Jokainen *suyu* jakautui *wamaneihin* eli provinsseihin. Collasuyuun kuuluivat seuraavat *wamanit*:

* Arica eli Arika
* Cana eli Kana
* Canche eli Kanche
* Caranga eli Karanka
* Caruma
* Cavina eli Kawina
* Chicha
* Cochabamba tai Quchapampa
* Collagua
* Lipe
* Locumba
* Lupaqa
* Moquegua
* Pacajes eli Pacasa
* Qolla Urcosuyu eli Qulla Urqusuyu
* Sama
* Tambo eli Tampu
* Tarata
* Ubina
* Yampará eli Yampara

Lähteet
-------

1. ↑  The Tawantinsuyu and the Frontiers of the Inca Empire *howtoperu.com*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
2. 1 2  Inka universe *americanindian.si.edu*. Viitattu 9.5.2021. (englanniksi)
3. ↑  Moseley 1992,*selvennä* s. 31–32.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Qullasuyu
Mildred Gillars.
**Mildred Elizabeth Gillars**, oik. **Mildred Sisk**, joskus virheellisesti **Millard Gillars** (29. marraskuuta 1900 – 25. kesäkuuta 1988), oli yhdysvaltalainen radiojuontaja joka käytti työssään propagandaa. Mildred Gillars tuli tunnetuksi *Axis Sallyna* eli "Akseli-Sallyna".

Mildred Gillars ei kuitenkaan ollut yksin Axis Sallyn radioäänen roolissa ainoa, vaan hänen työparinaan toimi italialaistaustainen Rita Zucca. Mildred Sisk saapui Natsi-Saksan Dresdeniin vuonna 1934, opiskellakseen näyttämötaiteita. Myöhemmin Gillars tuli tunnetuksi seksuaalis-väritteisyydestä, kuten kaksimielisistä vitseistään sekä äänenkäytön tavastaan. Toimittaja Gillars yhdisti tähän myöskin propagandan lähettämisen.

Gillars tuomittiin, ja hän joutui vankeuteen sodan jälkeen, josta vapautui ehdonalaisuuteen kesällä 1961.

Katso myös
----------

* Tokion Ruusu
* Lordi Haw Haw
* Moskovan Tiltu

Lähteet
-------

* Miettunen, Helge: Musta informaatio. Otava, Helsinki, 1976. ISBN 951-1-02266-0

### Viitteet

1. ↑  New York Times
2. 1 2 3  Miettunen, s. 32
3. ↑  Findagrave.com
4. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Elävä arkisto
* Wfmu.org

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**EPOC** oli Psionin kehittämä käyttöjärjestelmä mobiililaitteille, joka nimettiin Symbianiksi Ericssonin ja Nokian ostettua enemmistöosuus Psionista vuonna 1998. Myös Motorola liittyi Symbianin käyttäjiin. Matsushita, joka oli maailman neljänneksi suurin matkapuhelimien valmistaja liittyi myös käyttöjärjestelmän käyttäjiin.

Käyttöjärjestelmän viimeinen julkaisu oli EPOC32 Release 5, jonka johdosta ensimmäinen Symbian OS julkaisu oli versio 6.0.

Ydin
----

EKA2 (EPOC Kernel Architecture 2) on toinen iteraatio Symbianin 32-bittisestä ytimestä, joka seuraa 8- ja 16-bittisiä ytimiä. 8-bittinen versio oli käytössä vuonna 1984 julkaistussa Psion Organiserissa. 16-bittinen EPOC-ydin oli sidottu Intel 8086 -arkkitehtuuriin. EPOC32 (jälkikäteen nimetty EKA1:ksi) aloitti elämän vuonna 1994 ja julkaistiin vuonna 1997 Psionin Series 5 kämmentietokoneessa. EKA1 oli täysin 32-bittinen ilman 8086:n segmentoidun muistikäsittelyn vaikutuksia. EKA2 kehitettiin vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mobile giants team up against Microsoft *news.bbc.co.uk*.  24.6.1998. Viitattu 15.9.2020. (englanniksi)
2. ↑  Epoc OS gets nod from Japan’s largest cell-phone maker *eetimes.com*.  25.5.1999. Viitattu 15.9.2020. (englanniksi)
3. ↑  Morris, Ben: *The Symbian OS Architecture Sourcebook*, s. 15. John Wiley & Sons, 2007. ISBN 978-0-470-01846-0. (englanniksi)
4. 1 2 3 4 5 6  Sales, Jane: *Symbian OS Internals*, s. 1–3. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 978-0-470-02524-6. (englanniksi)
**Hesperian kanava** (myös nimillä **Taivallahden kanava** ja **Töölön kanava**) oli Helsingin läntiseen kantakaupunkiin suunniteltu kilometrin pituinen kanava, joka olisi yhdistänyt Töölön­lahden ja Seurasaarenselkään kuuluvan Taival­lahden. Se olisi louhittu nykyisin puistona tunnetun Hesperian esplanadin kohdalle Etu- ja Taka-Töölön rajalle. Kanava olisi lyhentänyt lahtien välistä vesiliikennettä huomattavasti, sillä matka lahdelta toiselle Helsinginniemen kiertäen on arvioitu noin 12 kilometrin pituiseksi.

Ensimmäisen kerran kanavaa ehdotettiin vuonna 1891, tarkoituksena toisaalta edistää Töölön­lahden veden vaihtuvuutta, toisaalta parantaa vesi­liikenne­yhteyksiä kaupungin eri satamien välillä. Töölön ensimmäiseen, Gustaf Nyströmin ja Lars Sonckin laatimaan ja vuonna 1906 vahvistettuun asemakaavaan kanava ei kuitenkaan sisältynyt, vaan sen paikalla oli vain normaali­levyinen katu nimeltä *Hesperiagatan*, jonka länsi­päässä olisi ollut Taival­lahden tori. Kanavan rakentamista ehdotettiin kuitenkin pian tämän jälkeen uudestaan, ja laaditun suunnitelman mukaan sen rantoja pitkin olisivat kulkeneet Eteläinen ja Pohjoinen Hesperian­katu (ruots. *Södra och Norra Hesperiagatan*). Kanavan rakentamista perusteltiin myös esteettisillä syillä, ja sen arvioitiin nostavan töölöläisten tonttien arvoa, mutta heikosti vaihtuvan veden pelättiin aiheuttavan terveydellisiä haittoja. Sittemmin on arvioitu, että veden virtaus Töölön­lahteen olisi vuolasta, sillä Seurasaarenselälle puhaltaa yleensä lounaistuuli, joka kerryttää vettä Taivallahdelle.

Katso myös
----------

* Hesperian puisto
* Kluuvinlahti

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Helsingin kaupunginvaltuuston painetut asiakirjat 1908 - 34 Kaupunginhallituksen mietinnöt 1908 Helsingin kaupunginarkisto. Viitattu 4.4.2023.
2. 1 2 3 4  Hesperian esplanadi, puistohistoriallinen selvitys (PDF)  2006. Helsingin kaupungin rakennusvirasto. Viitattu 4.4.2023.
3. ↑  Mäkinen, Vesa: Graafikkomestari suunnitteli Helsinkiin Hesperian kanavan mutta unohti piirroksen komeroon 50 vuodeksi – nyt hän haluaa puhaltaa siitä pölyt (Maksullinen artikkeli) *Helsingin Sanomat*.  17.5.2018. Viitattu 4.4.2023.
**Saint-Jean-de-Beauregard** on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 33 kilometriä Pariisista lounaaseen.

Château de Saint-Jean de Beauregard
1200-luvulla vaatimattomassa kartanossa asui ritari Eude de Montfaucon. Kartanon lähellä olevat kyläläiset olivat pääosin Montfauconin herrasta riippuvaisia työläisiä, ja kylää kutsuttiin Saint-Jean-de-Montfauconiksi. Vuonna 1612 kuninkaan neuvoston lakimies François Dupoux otti kartanon maineen haltuunsa ja rakennutti uuden linnan. Hänelle ei sopinut Montfauconin nimi, ja hän pyysi kuningasta muuttamaan sen Beauregardiksi. *Château de Saint-Jean de Beauregard* on ollut usealla eri omistajalla. Nykyinen omistajasuku hankki sen omistukseensa vuonna 1879. Linna on asuttuna ympäri vuoden, mutta linnaan ja sen puutarhoihin on mahdollista tutustua.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 4.12.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Château de Saint-Jean de Beauregard Château de Saint-Jean de Beauregard. Viitattu 4.12.2022. (englanniksi)
3. ↑  Le patrimoine Mairie de Saint-Jean-de-Beauregard. Viitattu 4.12.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint-Jean-de-Beauregard** Wikimedia Commonsissa
David Černý, tšekkiläinen kuvanveistäjä.
**David Černý** (s. 15. joulukuuta 1967) on tšekkiläinen kuvanveistäjä. Hän herätti huomiota 1991 maalaamalla vaaleanpunaiseksi "Monumentin neuvostoliittolaisille panssarimiehille" Prahan keskustassa.

Hän on tehnyt parodian Damien Hirstin teoksesta *The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living*, jossa hain sijaan formaldehyditankissa ui Saddam Hussein.

Černýn teos *Entropa*, joka asetettiin näytteille Euroopan neuvoston Justus Lipsius -rakennukseen Brysseliin Tšekin EU-puheenjohtajuuskauden alkaessa 2009, herätti keskustelua ympäri Eurooppaa eri Euroopan maiden stereotyyppisillä kuvauksillaan.

Teoksia
-------

* Venceslaus Pyhä ratsastaa kuolleella hevosellaVenceslaus Pyhä ratsastaa kuolleella hevosella
* Kiipeäviä vauvoja Žižkovin TV-tornissaKiipeäviä vauvoja Žižkovin TV-tornissa
* Jättiläisten aamiainen, Bussipysäkin katos LiberecJättiläisten aamiainen, Bussipysäkin katos Liberec
* Ele, David Černý, 21.10.2013, PrahaEle, David Černý, 21.10.2013, Praha
* PrahaPraha

Lähteet
-------

* artlist.cz: David Černý

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **David Černý**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**David von Krafft** (1655–1724) oli ruotsalainen taidemaalari. Nuorena hän asui Hampurissa, mutta vuonna 1675 hän muutti Ruotsiin, missä hänen enonsa David Klöker Ehrenstrahl opetti häntä. Itse von Kraft opetti piirustusta kuningatar Hedvig Eleonooralle, jonka tehtävänannosta hän maalasi muotokuvia ja kopioi tunnettuja taideteoksia hoveissa eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1697 von Krafft nimitettiin hovimaalariksi, ja vuonna 1719 hänet aateloitiin. Hän maalasi enimmäkseen intiimimmin ja vähemmän juhlallisesti kuin Ehrenstrahl, jonka kuoleman jälkeen von Krafft sai entistä merkittävämmän aseman Ruotsin muotokuvamaalauksessa. Hän maalasi muotokuvia erityisesti Kaarle XII:sta sekä tämän omaisista ja sotapäälliköistä. Henkilökuvauksissa varsinkin naisten kohdalla von Krafftin taiteelle on tyypillistä tietty aristokraattinen rauhallisuus ja hienostuneisuus. Von Krafftin maalaamat muotokuvat tuovat ilmi uusia ihanteita. Muotokuvien lisäksi von Krafft maalasi ainakin eläin- ja metsästysaiheisia töitä. Hänen teoksiaan on ollut myös Sinebrychoffin kokoelmissa, esim. Kaarle XII:n muotokuva.

Lähteet
-------

1. ↑  Facta, osa 5 vuodelta 1976, palsta 240
2. 1 2  Kodin Suuri Tietosanakirja, osa 7 vuodelta 1979, s. 162
3. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, osa 4 vuodelta 1962, palsta 1436
4. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 10*, s. 304. Helsinki: WSOY, 1979. ISBN 951-0-07249-4.
5. ↑  *Spectrum tietokeskus, osa 4*, s. 562. Helsinki: WSOY, 1977. ISBN 951-0-07243-5.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **David von Krafft**.
* David von Krafft Europeanassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |