recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lielahden kartano Näsijärven puolelta.

**Hiedanranta** on suunnitteilla oleva kaupunginosa Tampereella. Hiedanranta rajoittuu etelässä kantatiehen 65 ja Sellukadun varren tontteihin, lännessä Lielahdenkatuun, pohjoisessa Niemenrannan kaupunginosaan ja idässä Näsijärveen. Se on ollut Lielahden teollisuusalue, jonka Tampereen kaupunki osti vuonna 2014. Hiedanranta-nimi on aiemmin ollut Näsijärven lahdenpoukaman vanha nimi, mutta unohtunut käytöstä. Teollisuusrakennusten, joille etsitään nyt uutta käyttöä, lisäksi alueella sijaitsee muun muassa Lielahden kartano.

Tulevaisuuden Hiedanrannassa on koteja 25 000 asukkaalle ja työpaikkoja 10 000 tekijälle. Kehittämistyöstä vastaa Hiedanrannan kehitysohjelma ja toteutuksesta Hiedanrannan Kehitys Oy.

Väliaikainen Hiedanranta
------------------------

Taiteilija Wild Drawingin tekemä seinämaalaus, 2017
Tampereen kaupunki aloitti vuonna 2015 kokeilun, jossa kaupunki avasi entisen tehdasalueen ja sen tilat kaupunkilaisten käyttöön. Muutamassa vuodessa kaupunkilaiset ovat luoneet entiselle tehdasalueelle monipuolista toimintaa, tapahtumia ja taidetta. Alueella toimii muun muassa käsityöläisiä, taiteilijoita, muusikoita, yrittäjiä ja yhdistyksiä. Kaupunkikulttuuriin limittyvät myös kiertotalouden kokeilut ja energian tuotannon uudet ratkaisut. 

Hiedanrannasta on tullut tunnettu katutaiteen kohde näyttävien seinämaalausten ja graffitien takia. Töitä on ollut tekemässä ulkomaisiakin taiteilijoita. Suurimmat seinämaalaukset, kuten taiteilija Wild Drawingin vuonna 2017 tekemä, ovat jopa 15 metriä korkeita.

Hiedanrannan kaupunginosa
-------------------------

Hiedanrannan uuden kaupunginosan maankäytön yleissuunnitelma hyväksyttiin Tampereen kaupunginhallituksessa 8.6.2020. Hiedanranta tulee koostumaan kolmen asuinkeskuksen, Uusi Lielahti, Keskusta ja Järvikaupunki, ympärille.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiedanranta; Tampere.fi
2. ↑  Jouni Tanninen: Tampereella jälleen vanha teollisuusalue asunnoiksi  27.5.2015. Ylen uutiset. Viitattu 27.5.2015.
3. ↑  Tampereen kaupunki - kaupunkisuunnittelu ja rakentamishankkeet *www.tampere.fi*.  14.12.2017. Viitattu 16.2.2021.
4. ↑  Väliaikaisesta muuntautuvaan Hiedanrantaan *tampere.fi*.
5. ↑  Sari Rautanen: Hiedanrantaan valmistuu tällä viikolla 1 500 neliömetriä lisää katutaidetta – "Alkaa olla jo nähtävyys"; Aamulehti 12.7.2018
6. ↑  Tatu Airo: Tampereelle syntyy nyt kansainvälisesti merkittävää katutaidetta – Näyttävin on peräti 15 metriä korkea maalaus; Aamulehti 27.7.2017
7. ↑  Tuukka Välimäki, Ossi Ahola, Elina Paasonen: Vau! Vanhat tehtaat saivat täysin uuden ulkomuodon Tampereella - lähes 15-metrinen ilmestys loksauttaa leuat; Aamulehti 29.7.2017
8. ↑  Hiedanrannan alue *hiedanranta.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Ruissalo: Hiedanranta saa ylleen spraymaalin – "Valtakunnallisesti merkittävä kohde"; Tamperelainen 15.8.2016
* Annastiina Airaksinen: Kymmenet graffitimaalarit urakoivat viikossa 360 neliön taideteoksen Hiedanrantaan; Aamulehti 16.8.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Milja Keinänen: Katutaiteen kasvot – Kaksi taiteilijaa kertoo, miten katutaide muuttui töhryistä kaupungin tilaamiin muraaleihin; Aviisi 11.9.2017
**Folke Valentin Lindström** (s. 1. joulukuuta 1951 Kemiö) on suomalainen pankin-, vakuutus- ja kaupan alan yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Folke Lindström syntyiu pankinjohtaja Artur Lindströmin ja terveyssisar Seni Mattssonin perheeseen. Hän avioitui 1977 Helena Maria Storhannuksen kanssa. Lindström tuli ylioppilaaksi Kimito svenska samskolasta 1972 ja valmistui diplomiekonomiksi Åbo Akademin kauppakorkeakoulusta 1977. Hän oli Kemiönsaaren kuntien terveyskeskuksen vt. talouspäällikkö 1977–1978, Houtskärs Sparbankin toimitusjohtaja 1978–1982, Vaasan Säästöpankin pankinjohtaja 1982–1986 ja perimistoimisto Contant Oy:n toimitusjohtaja 1986–1990.

Turun Alueen Säästöpankin, vuodesta 1992 Säästöpankki Suomen Turun toimipiste, toimitusjohtaja Lindström oli 1990–1993 ja Livförsäkrings Ab Verdandin, vuodesta 1994 Pensionsförsäkrings Ab Verdand ja vuodesta 2001 Pensionsförsäkrings Ab Veritas, varatoimitusjohtaja 1993–1995 ja toimitusjohtaja 1996–2003. Osuuskunta Varubodenin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja Lindström oli 2004–2011. Hänellä on lisäksi ollut useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Folke Lindström (1951–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 27.2.2024.
2. ↑  "Utan fotboll hade jag inte känt Pargas".  *Pargas Kungörelser*, 1.12.2011, nro 48, s. 6. Kansalliskirjasto. Viitattu 27.2.2024.  (ei-vapaa)
**Hawaiiana** on akateemisissa piireissä esiintyvä käsite, jolla viitataan kaikkeen sellaiseen, jonka katsotaan edustavan aidosti havaijilaista kulttuuria sekä tällaisten ilmiöiden ja asioiden tutkimiseen. Toisaalta termillä on viitattu myös, joskin virheellisesti, stereotyyppisiin havaijilaisiin asioihin ja ilmiöihin.

Termin *hawaiiana* katsotaan olevan peräisin vuodelta 1915. Toisen teorian mukaan sen kehitti Kamehameha-kouluissa opettanut Nona Beamer, joka ei alun perin tarkoittanut sanalla kaikkien Havaijilta löytyvien asioiden ja ilmiöiden kollektiivista termiä (kuten esimerkiksi americana ja mexicana), vaan katsoi sen olevan "Havaijin käsittäminen" (havaijiksi *Hawai‘i-ana*), jonka nojalla tutkittaisiin nimenomaan autenttista Havaijin alkuperäisväestön kulttuuria.

Katso myös
----------

* Americana

Lähteet
-------

1. ↑  Minimum Qualification Specifications for the Class: School Museum Coordinator (pdf) *Department of Education*.  2006. Viitattu 7.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Maui Magazine: A Curious Craving *Maui Magazine*.  1.11.2014. Viitattu 7.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Carter, George Robert: *Preliminary Catalogue of Hawaiiana in the Library of George R. Carter, ...*. Heintzemann Press, 1915. Teoksen verkkoversio (viitattu 7.2.2024). (englanniksi)
Nivalan Tuiskula
**Tuiskula** oli pohjoispohjalaisessa Nivalan kaupungissa sijaitseva viihdekeskus, joka toimi vuodesta 1964 alkaen tanssi- ja huvittelupaikkana. Tuiskula oli Nivalan Urheilijoiden alun perin urheilu- ja seurantaloksi pystyttämä rakennus, jonka vieressä on saman seuran jo 1920-luvun lopulla rakennettu, elokuvateatterina tunnettu vanha Tuiskula. Urheiluseura myi Tuiskulan vuonna 2015 yrittäjä Ami Salmelalle, joka jatkaa paikan huvitoimintaa. Viihdekeskuksen toiminta päättyi 30.12.2023.

Historiaa
---------

Tuiskula tunnettiin 1920-luvun puolivälistä 1960-luvun puoleenväliin Nivalan Urheilijoiden seurantalona ja elokuvateatterina, kunnes viereen rakennettiin vuonna 1964 avattu uusi urheilutalo. 1970-luvun alussa taloa laajennettiin diskoteekkiosalla. Tuiskulan suurimman suosion kausi alkoi 1980-luvun alussa, jolloin paikalle saapui lauantaisin puolentoista tuhatta nuorta. Rakennus miltei tuhoutui tulipalossa vuonna 1984, mutta se rakennettiin uudelleen entistä ehommaksi ja varustettiin ajanmukaisela huipputekniikalla. Suomalaisten huippuesiintyjien lisäksi Tuiskulassa ovat esiintyneet ainakin Metallica (15. joulukuuta 1984), Motörhead ja Uriah Heep. Dingo soitti viimeisen keikkansa Tuiskulassa 4. lokakuuta vuonna 1986. Tuiskulan suosio alkoi hiipua 1990-luvulla, ja 2000-vuosikymmenellä toiminta oli enää satunnaista. Myös Tuiskulan kilpailijat lopettivat vähitellen toimintansa, Himangan Urheiluhalli 1980-luvun lopulla ja Lestijärven Discoland vuonna 2004.

Uuden yrittäjän myötä Tuiskulassa oli yökerho, esiintyjien sali, diskosali ja ruokaravintola, jonka yhteydessä oli myös karaokepubi. Myös elokuvateatteritoimintaa jatketaan.

Viereinen Tuiskulan vanha seurantalo on arvioitu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennuskohteeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kluukeri, Iina: Viihdekeskukseksi muuntunut Nivalan Tuiskula uskoo tanssipaikkojen imuun *Yle Uutiset*.  21.3.2016. Viitattu 12.1.2018.
2. 1 2 3  Haapala, Henna: Tuiskulassa raikaa taas soitto. Urheilutalo oli aikoinaan koko Oulun eteläisen alueen merkittävin viihdepaikka ((Lehtiartikkelin teksti Oulun kaupunginkirjaston sivulla.)  24.03.2016. Oulun kaupunginkirjasto. Viitattu 12.1.2018.
3. ↑  Uusitalo, Heikki: Metallica pärjäsi pyyhkeittä Tuiskulassa *Kaleva*.  23.7.2009. Viitattu 12.1.2018.
4. ↑  Dingon lopettamisesta 30 vuotta - Neumann viimeisestä keikasta: "Lähdin lavalta ja laitoin takahuoneen paskaksi"  Päiväämätön, ilmeisesti 2016. Radio Nova. Viitattu 12.1.2018.
5. ↑  Esittely *Tuiskula-Nivala-sivusto*. Viitattu 12.1.2018.
6. ↑  Elokuvat Tuiskula. Viitattu 12.1.2018.
7. ↑  Nivalan vanha urheiluseurantalo *Pohjois­Pohjanmaan rakennettu kulttuuriympäristö 2015: Nivala*.  2015.  Arkistoitu 13.1.2018. Viitattu 12.1.2018.
**Björn Albert Oscar Weckman** (5. kesäkuuta 1896 – 1978) oli Ab Uleå Oy:n toimitusjohtaja, varakonsuli, insinööri ja majuri.

Weckman pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui insinööriksi 1919. Hän toimi Kajaanin Puutavara Oy:n sahausosaston päällikkönä 1925–1925, Ab Uleå Oy:n isännöitsijänä 1926–1927 ja toimitusjohtajana vuoteen 1936 saakka. Oulu Oy:ssä Weckman oli puutavaraosaston isännöitsijänä vuoteen 1939 ja toimitusjohtajana 1945–1946, jolloin siirtyi Kymin Osakeyhtiön Hallan tehtaan toimitusjohtajaksi. Hän oli jäsenenä Oulu Oy:n hallintoneuvostossa ja Kajaani Oy:n johtokunnassa vuodesta 1937.

Weckman oli naimisissa (25.9.1925) Evo Mannerheim-Weckmanin kanssa. Mannerheim-Weckman oli Johan Mannerheimin tytär. Weckmanin vanhemmat olivat eversti, toimitusjohtaja Johan Reinhold Weckman ja Elin Johanna Snellman (1869–1956). Elin Snellman oli Albert Oskar Snellmanin tytär.

Björn Weckmanin ja Eva Mannerheim-Weckmanin poika on vuonna 1926 syntynyt oululainen varatuomari Björn-Johan Weckman. Hän oli marsalkka Mannerheimin kummipoika ja teki elämäntyönsä Oulu Osakeyhtiössä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 Otava. Viitattu 8.3.2013.
2. ↑  Kauko Kouvalainen: Mannerheim ja lapset: Marsalkan kummipojan muistoja Mannerheimin Lastensuojeluliitto. Viitattu 8.3.2013.
Owen Roe O’Neill, piirros vuodelta 1879.
**Owen Roe O’Neill** (n. 1580 – 6. marraskuuta 1649) oli irlantilainen aatelisherra, joka johti 1640-luvulla suurta kapinaa Englannin ylivaltaa vastaan.

Owen Roe O’Neill kuului vanhaan O’Neillin ylimyssukuun, joka oli vaikuttanut varsinkin Ulsterin alueella vuosisatojen ajan. Hän oli kuuluisan kapinajohtaja Hugh O’Neillin veljenpoika. Hän palveli 30 vuotta Espanjan armeijassa, kunnes palasi kotimaahansa Englannin sisällissodan aikana. Ulsterissa oli puhjennut lokakuussa 1641 katolisten kansannousu, joka suuntautui alueelle edellisten vuosikymmenten aikana asettuneita englantilais- ja skotlantilaistaustaisia maanomistajia vastaan. Seuraavana vuonna Irlannin katoliset järjestäytyivät ja perustivat niin sanotun Kilkennyn konfederaation. Owen Roe O’Neill saapui paikalle heinäkuun 1642 lopussa, jolloin Sir Phelim O’Neill luovutti hänelle ylipäällikkyyden pohjoisessa Irlannissa. Hän joutui kuitenkin pian kiistoihin muiden konfederaation johtajien kanssa. O’Neillin tavoitteena oli palauttaa Irlannin itsenäisyys säilyttämällä muodollinen uskollisuus Englannin kuninkaalle, kun taas monet muut konfederaation johtajista tavoittelivat Irlannille omaa perustuslakia ja uskonnonvapauden turvaamista Englannin kruunun alaisuudessa. O’Neillin kuuluisin voitto oli Englannin liittolaisena toimineen skottilaisen kenraali Robert Monron joukkojen lyöminen Benburbin taistelussa 5. kesäkuuta 1646. Yhdessä paavin lähettilään Rinuccinin kanssa O’Neill painosti konfederaation kumoamaan Englannin kanssa tehdyn rauhansopimuksen. Konfederaation oli lopulta liittouduttava Englannin rojalistien kanssa keropäitä vastaan.

O’Neill kuoli muutamaa kuukautta sen jälkeen, kun Oliver Cromwellin joukot olivat nousseet maihin Irlannissa vuonna 1649. Cromwell alisti muutamassa vuodessa koko Irlannin valtaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Owen Roe O’Neill (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 14.4.2014.
2. 1 2  *Nordisk familjebok* (1914), s. 722 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 14.4.2014.
3. ↑  Ireland: History (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 14.4.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Akatemian rakennus Kiovassa vulytsja Arh’itektora Horodetskoholla eli arkkitehti Horodeckin kadulla.
**Ukrainan Pjotr Tšaikovskin kansallinen musiikkiakatemia** (ukr. Національна музична академія України імені Петра Чайковського, *Natsionalna muzytšna akademija Ukrajiny imeni Petra Tšaikovskoho*), aiemmin **Kiovan konservatorio**, on musiikkikorkeakoulu Ukrainassa Kiovassa.

Akatemian juuret ovat 1868 perustetussa musiikkikoulussa, joka muutettiin 1913 Kiovan konservatorioksi. Konservatorio muuttui musiikkitehnikumiksi 1925 ja musiikkiakatemiaksi 1995, jolloin se sai nykyisen nimensä.

Akatemia on Ukrainan suurin musiikkioppilaitos ja musiikin tutkimuskeskus. Se jakautuu neljään osastoon: musiikin ja säveltämisen historia ja teoria; piano; vokaalimusiikki ja orkesterinjohtaminen sekä neljäntenä orkesteri. Opiskelijoita on yli tuhat. Opettajina on toiminut merkittäviä ukrainalaisia musiikintutkijoita ja säveltäjiä, esimerkiksi Lev Revutskyi, Borys Ljatošynskyi, Pylyp Kozytskyi, Myh’ailo Verykivskyi, Andri Štoharenko, Ivan Patoržynskyi, ja Kostjantyn Dankevytš. Opiskelijoista on tullut tunnettuja muusikkoja ja säveltäjiä: Heorhi Maiboroda, Platon Maiboroda, Dmytro Hnatjuk, Jevhenija Mirošnytšenko, Valentyn Sylvestrov, Leonid Hrabovskyi, Jevhen Stankovytš, Mykola Kondratjuk, Arkadi Fylypenko, Oleksandr Bilaš ja Vitali Kyreiko.

Johtajat ja rehtorit
--------------------

* Volodymyr Puh’alskyi (1913)
* Reinhold Glière (1914–1920)

...
* Abram Lufer (1934–1941 ja 1944–1948)
* Oleksandr Klimov (1948–1954)
* Andri Štoharenko (1954–1968)
* Ivan Ljašenko (1968–1974)
* Mykola Kondratjuk (1974–1983)
* Oleh Tymošenko (1983–2004)
* Volodymyr Rožok (2004–)
* Maksym Tymošenko (2018 alkaen)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  National Music Academy of Ukraine *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2013. Viitattu 12.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Maksym Tymošenko Knmau.com. Viitattu 12.3.2023 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ukrainan Pjotr Tšaikovskin kansallinen musiikkiakatemia** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* RISM

 |

 |
**Haapahuhdan koulu** on Riihimäellä, Sammaliston kaupunginosan tuntumassa sijaitseva alakoulu. Koulu on nimetty läheisen Haapahuhdan asuinalueen mukaan.

Kun Riihimäen kauppalan väkiluku alkoi kasvaa sotien jälkeen, tuli uusien koulujen perustaminen kauppalan pohjoispuolelle välittömäksi. Haapahuhdan koulu aloitti toimintansa 1947, mutta koska koulurakennus oli vielä keskeneräinen ja sota sekä rakennustarpeiden puute hidastivat koulun valmistumista, aloitti koulu toimintansa evakkotiloissa Riihimäen vankilan salissa. Varuskuntaankin ehdotettiin evakkopaikaksi, mutta asia jäi pöydälle.

Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui viimein 1948. Haapahuhdan koulun oppilasmäärä oli suurimmillaan 1950-luvulla, jolloin se luettiin Riihimäen suurten koulujen joukkoon. Vuonna 1997 valmistui arkkitehti Harri Hietasen suunnittelema uusi liikuntahalli vankilan muurin vierustalle. Liikuntahalli on vankilan ja Haapahuhdan koulun yhteiskäytössä. Syksyllä 2000 jaettiin koulun entinen voimistelusali esiopetustilaksi ja ruokalaksi. Koulua myös laajennettiin vuonna 2002 arkkitehtitoimisto Jukka Turtiainen Oy:n suunnitelmin.

Riihimäen kaupunki on lakkauttanut koulun vuonna 2023.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 208, kohde 183 - Haapahuhdan koulu), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
2. 1 2  Haapahuhdan koulu - Historiaa - Riihimäen kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive), *riihimaki.fi*, viitattu 24.9.2020.
3. ↑  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 117, kohde 92 - Haapahuhdan liikuntahalli), riihimaki.fi, viitattu 24.9.2020.
4. ↑  Riihimäki remontoi palveluverkkoaan: kouluja lakkautetaan, kulttuuria keskitetään - Yle Uutiset, *yle.fi*, julkaistu 22.1.2020, viitattu 24.9.2020.
**Norman D. Triplett** (1861–1934) oli yhdysvaltalainen psykologi. Triplett toimi tohtorina Indianan yliopistossa. Triplett tuli tunnetuksi erityisesti artikkelistaan, jota pidetään ensimmäisenä tieteellisenä julkaisuna urheilupsykologian alalla. Artikkelissaan Triplett tutki pyöräilijöiden sosiaalista vaikutusta toisiinsa. Triplett pyrki ymmärtämään, miksi pyöräilijät ajoivat toisinaan nopeammin ajaessaan joko ryhmissä tai pareina.

Varhainen elämä ja koulutus
---------------------------

Norman Triplett syntyi maatilalla vuonna 1861 Perryssä, Illinoisissa. Triplett oli kyyvykäs urheilija. Hän suoritti Jacksonvillen Illinois Collgesta *Bachelor of Arts*-tutkinnon vuonna 1899. Triplett kiinnostui erityisesti psykologissta ja oli samalla poikkeuksellinen baseball-eplaaja ja lyhyiden matkojen juoksija. Triplett suoritti maisterintutkinnon W. L. Bryanin ja J. A. Bergstroemin alaisuudessa Illinoisin yliopistossa tehden empiiristä tutkimusta pyöräilijöiden kirittämisen dynamogeenisistä vaikutuksista. Vuonna 1900 Triplett valmistui tohtoriksi Clarkin yliopistossa Massachusetssissa.

Ura opettajana ja tutkijana
---------------------------

Vuonna 1901 Norman Triplett aloitti Kansasin normaalikoulussa, joka myöhemmin kehittyi Emporia State Universityksi. Triplett toimi psykologian ja filosofian opettajana ja hänellä oli erittäin laaja opetusohjelma. Triplett loi koulussa perusteet modernille psykologian ja tilastollisen metodologian koulutukselle.

Vaikka Triplettin julkaisemien tieteellisten artikkelien jäi pieneksi, hänen työnsä korkeakouluopettajana ja empiiriset tutkimukset ovat luoneet perusteita useille psykologian osa-alueille. Triplettin tutkimusten aiheina olivat yleinen, differentiaalinen, sosiaalinen, eläin-, epänormaali-, pedagoignen ja urheilupsykologia. Triplettiä on pidetty kokeellisena tutkijana useissa psykologisissa aiheissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Cole, Bill: Sport Psychology: A Short History And Overview Of A Field Whose Time Has Come, And How It Can Help You In Your Sport *mentalgamecoach.com*.  Arkistoitu 10.1.2023. Viitattu 4.9.2023.
2. ↑  Weinberg, Robert S.: *Foundations of Sport and Exercise Psychology*. Human Kinetics. ISBN 978-1-7182-1656-3.
3. ↑  Baeumler, G.: The life and personality of Norman D. Triplett: from birth to Ph.D. (1861-1900).  *Sportonomics June 1998: Vol. 4 Issue 2.*, 1998.
4. ↑  Baeumler, G.: The life and personality of Norman D. Triplett. Part II. His psychological program of teacher education at the Kansas State Teachers College of Emporia, Kansas..  *portonomics June 1999: Vol. 5 Issue 2.*, 1999.
5. ↑  Baeumler, G.: The life and personality of Norman D. Triplett. Part III. His scientific publications since 1901..  *portonomics Mar 2000: Vol. 6 Issue 1*, 2000.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Pemamek Oy** on suomalainen vuonna 1970 perustettu hitsaus- ja tuotantoautomaatioratkaisuja raskaalle metalliteollisuudelle tuottava perheyritys. Yrityksen pääkonttori ja tehdas sijaitsevat Loimaalla Valtatie 9:n varrella. Toimistoja on lisäksi Turussa ja Tampereella. Yrityksen tytäryhtiöt sijaitsevat Yhdysvalloissa, Espanjassa, Italiassa ja Saksassa. Myyntitoimistoja on lisäksi Brasiliassa ja Puolassa.

Pemamek on maailman johtava hitsausautomaatioratkaisujen toimittaja. Pemamek on perustettu vuonna 1970 ja toimittaa hitsaus- ja tuotantoautomaatioratkaisuja sekä työkappaleiden käsittelylaitteistoja yli 50 maahan maailmanlaajuisesti. Ratkaisuja toimitetaan laivanrakennus- ja offshoreteollisuudelle, tuulivoimateollisuudelle, kattilateollisuudelle sekä raskaalle konepajateollisuudelle ja liikkuvien työkoneiden valmistajille - aloille, jossa tarvitaan vaativaa hitsausteknologiaa.

Historiaa
---------

Pemamekin perusti Pentti Ala-Nissilä 1970-luvulla ja sittemmin yritys kiersi Korpivaara-yhtymän kautta Amerille, jolta toimiva johto osti sen vuonna 1988.

  

Pemamekin 50-vuotishistoriateos, Hippo Taatilan kirjoittama *Yhteen hitsattu* julkaistiin marraskuussa 2021.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Loimaan Lehti, 16.11.2017
3. ↑  Pemamek | Yritys *pemamek.com*. Viitattu 27.2.2024.
4. ↑  Pemamek Oy, Tekniikka&Talous, 26.8.1999
5. ↑  Yhteen hitsattu - Pemamekin ensimmäiset viisikymmentä vuotta 1970-2020 - 9789529455737 *Kansallinen Kirjakauppa*. Viitattu 14.12.2021.
**Ruokolaisten muistomerkki** sijaitsee Lieksassa Savijärven kylässä Tolkeen metsäautotien varressa. Vuonna 1968 paljastettu muistomerkki on pystytetty Suomen sisällissodan aikana 15. huhtikuuta 1918 suojeluskuntalaisten paikalla ampumien neljän veljeksen Antti, Olli, Tahvo ja Eino Ruokolaisen muistoksi. Luonnonkiveen kiinnitetyn muistokilven suunnittelivat Tauno Nevalainen ja Antero Kalavaara.

Ruokolaisten neljä veljestä piileskelivät parin kilometrin päässä kotitalostaan suon keskellä sijainneessa saunassa sen jälkeen kun Lieksan suojeluskuntalaiset olivat vanginneet heidän vanhimman veljensä. Valkoiset löysivät heidän piilopaikkansa ja ampuivat veljekset saunan taakse samalle paikalle johon muistomerkki on pystytetty. Veljekset on haudattu Lieksan vanhalle hautausmaalle.

Lieksassa on myös toinen Suomen sisällissotaan liittyvä punaisten muistomerkki. Ruunaassa Änisenkankaalla sijaitsee 7. maaliskuuta 1918 paikalla ammuttujen punapakolaisten muistoksi vuonna 1949 pystytetty muistomerkki.

Katso myös
----------

* Luettelo punaisten muistomerkeistä Suomessa

Lähteet
-------

* Työväenmuseo Werstas : Punaisten muistomerkit Lieksassa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ruokolaisten suku 2/2008
**Tollander & Klärich** oli suomalainen tupakkatehdas, joka toimi Helsingissä vuosina 1840–1926. Tehtaan perustivat vuonna 1840 G. O. Wasenius, B. O. Thunberg ja J. F. Granberg ja sen nimenä oli aluksi *G. O. Wasenius Tobaks och Kortfabrik*, valmistusohjelmaan kuuluvat tupakkatuotteet ja kortit. Vuonna 1851 tehdas siirtyi sen johtajana toimineen saksalaissyntyisen Frans Andreas Henrik Klärichin (1816–1884) ja konsuli Johan Magnus Tollanderin (1811–1870) omistukseen. Uudet omistajat myivät korttitehtaan ja keskittyvät tupakkatuotteisiin. Vuodesta 1859 alkaen Klärich omisti tehtaan yksin. 

Tollander & Klärich erikoistui 1870-luvulla savukkeiden valmistukseen. Frans Andreas Henrik Klärichin kuoltua 1884 tehtaan omistajiksi tulivat hänen poikansa A. W. Klärich ja vuodesta 1889 Klärichin vävy arkkitehti Hugo E. Saurén. Tehdas muutettiin osakeyhtiöksi 1897. Vuonna 1914 tehtaan palveluksessa oli 45 henkilöä joista lähes kaikki olivat naisia. Tehdas toimi vuoteen 1926 saakka. Sen valmistamia savukemerkkejä olivat muun muassa *Commerce*, *Ideal*, *Petit Canon*, *Stambul,* *Heimo* ja *Sampo*. Vuosina 1914–1915 yrityksellä oli tupakkatehdas myös Ruotsin Södertäljessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Stambul ja Heimo savukkeet *Kansalliskirjasto*. Viitattu 11.6.2019.
2. 1 2  Tietosanakirja 1909-1922, osa 9 Stambulov-Työaika, hakusana Tollander & Klärich
3. ↑  Tobakshistoria : Personer : Frans Henrik Andreas Klärich (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Tieto säilyneen askin kyljessä.
5. ↑  Tobakshistoria : Personer : Hugo Emil Saurén (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tollander & Klärichin hintaluetteloita 1920-luvulta, Kansalliskirjaston digitoidut aineistot - Pienpainatteet
**Marcus Atilius Regulus** (kuoli mahdollisesti 250 eaa.) oli Rooman tasavallan konsuli ja sotilasjohtaja, joka nähtiin Roomassa sankaruuden esikuvana.

Elämä
-----

Regulus toimi konsulina vuosina 267 eaa. sekä 256 eaa. Ensimmäisellä konsulikaudellaan hän taisteli menestyksekkäästi salentiineja vastaan. Jälkimmäisenä vuonna hän komensi Rooman joukkoja yhdessä kanssakonsulinsa Lucius Manlius Vulso Longuksen kanssa ensimmäisessä puunilaissodassa. He voittivat Karthagon laivaston Eknomoksen taistelussa Sisilian kaakkoispuolella, jonka jälkeen he suorittivat maihinnousun Afrikkaan. Vulso kutsuttiin tämän jälkeen takaisin Roomaan, jolloin Reguluksen oli saatettava sota päätökseen. Regulus löi karthagolaiset Adysin taistelussa Karthagon lähellä. Reguluksen vaatimukset ehdottomasta antautumisesta kuitenkin suututtivat kathagolaiset ja nämä jatkoivat vastarintaa roomalaisia vastaan, ja vuonna 255 eaa. he voittivat ja vangitsivat Reguluksen Tunisin taistelussa.

Perimätiedon mukaan Regulus pysyi vangittuna Karthagossa kunnes hänet lähetettiin Roomaan neuvottelemaan joko rauhasta tai vankienvaihdosta. Hänen kerrotaan vaatineen senaattia kieltäytymään Karthagon ehdotuksista, minkä jälkeen hän noudattaakseen vapauttamisensa ehtoja palasi vankeuteen Karthagoon huolimatta roomalaisten vastustuksesta. Hänen vangitsijoidensa kerrotaan nopeasti kiduttaneen hänet kuoliaaksi. Reguluksen toiminta nähtiin osoituksena sankarillisesta kestävyydestä.

Paras aikakautta käsittelevä säilynyt lähde, kreikkalainen historioitsija Polybios (n. 203–118 eaa.) ei mainitse Reguluksen kuolemaan liittyvistä tapahtumista, mutta se mainitaan vuonna 129 eaa. konsulina toimineen Gaius Sempronius Tuditanuksen fragmenteissa. Jotkut historiantutkijat ovat arvelleet, että kertomus Reguluksen kiduttamisesta olisi keksitty puolustamaan sitä, että Diodoros Sisilialaisen mukaan roomalaiset kiduttivat kahta karthagolaista sotavankia Reguluksen lesken käskystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Regulus, Marcus Atilius  1915. Nordisk familjebok. Viitattu 13.9.2018. (tanskaksi)
2. 1 2 3  Marcus Atilius Regulus Encyclopaedia Britannica. Viitattu 13.9.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Publius Sempronius Sophus ja Appius Claudius Russus** | **Rooman konsuli**Lucius Julius Libon kanssa vuonna 267 eaa. | Seuraaja:**Decimus Iunius Pera ja Numerius Fabius Pictor** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Lucius Manlius Vulso Longus ja Quintus Caedicius** | **Rooman konsuli**Lucius Manlius Vulso Longuksen kanssa vuonna 256 eaa. | Seuraaja:**Marcus Aemilius Paullus ja Servius Fulvius Paetinus Nobilior** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kyyjärven kirkko** on evankelis-luterilainen kirkkorakennus Kyyjärvellä, Keski-Suomessa. Kirkon ja kellotapulin on suunnitellut arkkitehti Veikko Larkas. Suunnittelun apuna hän käytti Värtsilän kirkon piirustuksia. Ensimmäiset kirkon piirustukset laati arkkitehti Ilmari Launis vuonna 1914 ja seuraavat Rafael Blomstedt vuonna 1950 juuri ennen kuolemaansa, mutta näitä suunnitelmia ei toteutettu. Kirkko on kunnan ainoa.

Kyyjärven kirkon rakensi Larkaksen suunnitelmien pohjalta rakennusmestari Frans Henriksson Perhosta ja se valmistui vuonna 1953. Kirkko on tyypiltään torniton pitkäkirkko, jonka runkohuoneen katto on jyrkkä satulakatto. Rakennuksen korkeissa valkoisiksi rapatuissa päätyseinissä on liuskekiviupotuksia. Kirkon alttarilla oli aluksi pelkkä isokokoinen puinen risti. Alttarille hankittiin Myllykosken kirkon krusifiksista pronssista valmistettu toisinto vuonna 1954.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kyyjärven kirkko *Finnica*.  Arkistoitu 11.2.2015. Viitattu 2.7.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kyyjärven kirkko** Wikimedia Commonsissa
Pazzien sukuvaakuna
**Pazzi** oli firenzeläinen mahtisuku ja Medicien suvun pahin kilpailija. Pazzin suku johtaa alkuperänsä ensimmäisen ristiretken johtajaan Pazzo di Rinieriin. Suku oli alun perin kotoisin Fiesolesta ja siirtyi sittemmin Firenzeen. Pazzit lukeutuivat guelfeihin. Pazzien suku tunnetaan erityisesti vuoden 1478 niin sanotusta Pazzi-salaliitosta, jonka tavoitteena oli syöstä Medicit vallasta. Salaliitto kuitenkin epäonnistui, ja siihen osallistuneet Francesco ja Giacomo Pazzi hirtettiin. Pazzien suku menetti myös omaisuutensa.

Pazzit olivat kauppias- ja pankkiirisuku, joka alkaa esiintyä lähteissä 1100-luvun loppupuolelta lähtien. Suvun jäsenet toimivat valtion viroissa, ja Pazzien pankki useine haarakonttoreineen oli Italian toiseksi suurin pankki, ainoastaan Medicien pankki oli sitä mahtavampi. Kuuluisa arkkitehti Brunelleschi suunnitteli Andrea Pazzille ja hänen pojalleen Jacopolle uuden palatsin sekä upean kappelin, Cappella Pazzin, jotka kummatkin ovat säilyneet nykypäiviin saakka. Jacopon veli Piero Pazzi oli yksi Firenzen oppineimpia miehiä. Heidän veljenpoikansa Guglielmo meni naimisiin Lorenzo de' Medicin sisaren Biancan kanssa.

Pazzit osallistuivat epäonnistuneeseen salaliittoon kilpailijoitaan Medicejä vastaan vuonna 1478. Salaliittoa johti paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario. Giuliano de' Medici tapettiin, mutta Lorenzo de' Medici säilyi hengissä. Seurauksena oli Pazzi-suvun häpeällinen maineen menetys, Francesco ja Giacomo Pazzin teloitukset ja Pazzien omaisuuden takavarikointi. Pazzit alkoivat kuitenkin 1500-luvun alkupuolella palvella jälleen valtiollisissa viroissa. Myöhemmin kaksi suvun jäsentä saavutti mainetta. Karmeliittanunna Maria Maddalena de' Pazzi kanonisoitiin vuonna 1669. Giangirolamo Pazzi (1681–1743) oli useiden akatemioiden jäsen, kääntäjä ja Società Colombarian perustaja.

Galleria
--------

* Capella PazziCapella Pazzi
* Capella Pazzin sisätilat.Capella Pazzin sisätilat.
* Palazzo PazziPalazzo Pazzi

Lähteet
-------

1. ↑  Pazzi *Enciclopedia Treccani*. Viitattu 16.7.2021. (italiaksi)
2. ↑  Pazzi *Pieni Tietosanakirja / III. Masku - Sanomalehti /695-696*. Project Runeberg. Viitattu 6.6.2021.
3. 1 2 3  Pazzi *Encyclopedia.com*. Viitattu 6.6.2021. (englanniksi)
Linjan 1 bussi Turun linnan pysäkillä.
**Turun Kaupunkiliikenne Oy** on Turun kaupungin kokonaan omistama yhtiö, joka vastaa Turun sisäisestä joukkoliikenteestä kilpailuttamattomilla linjoilla. Yhtiö aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2009, jolloin sille siirtyi kokonaisuudessaan **Turun kaupungin liikennelaitoksen** (TuKL) liiketoiminta. Toimitusjohtajana toimii Juha Parkkonen.

Turun Kaupunkiliikenteen historia ulottuu vuoteen 1908, jolloin AEG:n ruotsalainen tytäryhtiö aloitti Turussa raitiovaunuliikenteen ja perusti samalla sähkölaitoksen. Kaupunki osti toiminnan vuonna 1919 ja erotti sähkölaitoksen ja raitiotien toisistaan vuonna 1928. TuKL aloitti bussiliikenteen 1. tammikuuta 1950. Turun raitiovaunuliikenne lakkautettiin vuonna 1972. Kun TuKL:n toiminta oli laajimmillaan vuonna 1979, sillä oli 105 autoa ja se vastasi noin puolesta kaupungin linja-autoliikenteestä. 

1990-luvulle asti TuKL ja Turun Linja-autoilijain Osakeyhtiö (TLO) hoitivat yhdessä kaupungin liikennettä. Kilpailuttamisen myötä TuKL on hävinnyt linjoja, eikä se ole kilpailulainsäädännön mukaan voinut tehdä tarjouksia kilpailutettujen linjojen hoitamisesta, koska se saa epäsuoraa tukea Turun kaupungilta. Nykyään yhtiön osuus kaupungin joukkoliikenteestä on 15 %.

Kaupunkiliikenteen linjoja ovat 1, 1B,1T, 3, 30, 50,50T, 51, 53, 53A 54, 55, 55A, 56, koululaislinjat 52, 52A, 71,73 ja 74 työmatkalinja 58 ja yölinja 36.

Lähteitä
--------

* Turun kaupunginvaltuuston 15.12.2008 päätös yhtiöittämisestä[vanhentunut linkki]
* Turun kaupunginhallituksen päätös 16.12.2008 yhtiöittämisen toimeenpanosta[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Turun kaupunkiliikenne Turun kaupunki.  Arkistoitu 12.7.2018. Viitattu 12.7.2018.
**John Elis Zidbäck** (2. toukokuuta 1875 Sääksmäki – 8. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.

Zidbäckin vanhemmat olivat varatuomari Axel Gabriel Zidbäck (1845–1879) ja Hulda Maria Aina Grahn (1846–1884). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1895, suoritti rautateiden virkatutkinnon ja oli sitten vuodesta 1899 valtion rautateiden palveluksessa Hämeenlinnan ja Tampereen asemilla. Aktivistien toiminnassa mukana ollut Zidbäck osallistui Voimaliiton aseiden salakuljetukseen ja joutui syytteeseen valtiopetoksen valmistelusta. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan 1906 rautateiden palveluksesta.

Zidbäck oli sitten Tampereen Sanomain toimittajana ja toimitussihteerinä 1905–1913, Laatokka-lehden ja Sortavalan Sanomain päätoimittajana 1913–1915 sekä Tampereen Sanomain päätoimittajana 1915–1919. Hän osallistui Viron vapaussotaan 1919 sotakirjeenvaihtajana.

Zidbäck toimi Maaseudun Sanomain päätoimittajana 1921–1922, Kotimaisen Työn Liiton apulaisjohtajana 1922–1923, Kauppalehden toimitussihteerinä 1923–1924, Suomen Tietotoimiston toimitussihteerinä 1924–1927 sekä viimeksi ennen eläkkeelle jäämistään Helsingin Sanomain toimituksessa 1927–1950. Zidbäck toimi 1920-luvulla myös Suomen Suojelusliiton keskustoimikunnan asiamiehenä.

Zidbäck toimi Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana ja Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana.

Zidbäck oli naimisissa vuodesta 1899 kansakoulunopettaja Matilda Koljosen (1870–1961) kanssa.

Teoksia
-------

* *Laulu-miehet : juhlajulkaisu 1914-1924* ; kirj. John Zidbäck, Artur Siegberg ja Kalle Kulo. Laulu-miehet, Helsinki 1924
* *Helsingfors grafiska klubb : 10-års festpublikation 1925-1935* ; historiken författad av J. E. Zidbäck. Helsingfors grafiska klubb, Helsingfors 1935
* *Suomen kirjanpainajia ja graafikkoja - Finska boktryckare och grafiker*. Helsingin graafillinen klubi, 1938
* *Helsingin graafillinen klubi : juhlajulkaisu*. Helsingin graafillinen klubi, Helsinki 1945

Lähteet
-------

* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* Aulis Zidbeck  : Zidbeck-suku, Genos 48(1977), s. 33–50 (Arkistoitu – Internet Archive)
* ZIDBÄCK John Elis. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

Aiheesta muualla
----------------

* J. E. Zidbäck : Hämeenlinnan kaupunki 300 vuotta, Helsingin Sanomat, 15.01.1939, nro 13, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* J. E. Zidbäck : Suomalaiset Viron vapaussodassa, Helsingin Sanomat, 22.01.1939, nro 20, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Juttuja juttujen tekijöistä. Neljän kokeneen lehtimiehen "elämäntarinoita", Seura, 14.06.1939, nro 24, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Euroopan murhattujen juutalaisten muistomerkki Berliinin keskustassa vuonna 2014.
**Vergangenheitsbewältigung** (’menneisyyden hallinta’ tai ’taito käsitellä menneisyyttä’) tarkoittaa alun perin saksalaisessa kielenkäytössä, että kansakunta etsii totuutta menneisyytensä tapahtumista. Se on myös määritelty tarkoittamaan sitä, että menneisyys kohdataan avoimesti ja yritetään tulla sen kanssa toimeen. Saksan sanotaan onnistuneen tässä, kuten myös apartheidin jälkeisen Etelä-Afrikan. Esimerkkeinä maista, jotka eivät ole onnistuneet, Erkki Tuomioja mainitsee Japanin ja Serbian ja erityisesti Venäjän, joka "on epäilyksettä ongelmallisin tapaus". Lisäksi entisillä siirtomaavalloilla on edelleen vaikeuksia käsitellä avoimesti esimerkiksi siirtomaasotiensa vaiheita.

Kirsi Leskinen kirjoittaa maisterintutkielmassaan, että kyse on saksalaisissa kirjallisuuspiireissä toisen maailmansodan jälkeen käyttöön otetusta termistä, joka asettaa kirjallisuuden tehtäväksi alati käynnissä olevan menneisyyden käsittelyn, osittain sen haltuunoton, joka on jatkuvaa prosessia, ja kunkin sukupolven on se vuosikymmen toisensa jälkeen tehtävä. Kaunokirjallisuudella on ollut siinä keskeinen osuus, ja Leskinen mainitsee esimerkkinä Günter Grassin Saksan sotien jälkeisen sukupolven omanatuntona, joskin romaanin *Sipulia kuoriessa* (2007) jälkeen hänen merkitystään kyseenalaistettiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Meriläinen, Reetta: Menneisyyden hallinta alkaa nykyisyydestä (Maksullinen uutinen) *Helsingin Sanomat*.  19.8.2014. Viitattu 28.10.2022.
2. 1 2  Leskinen, Kirsi: Miksi kirjoitan sodasta? (s. 4, 32–33)  2019. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 28.10.2022.
3. ↑  Tuomioja, Erkki: Suomenlahden rajaamaa historiaa  3.3.2016. Tuglas-seura. Viitattu 28.10.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
Richard Sievers (1852–1931)
**Klas Richard Sievers** (21. heinäkuuta 1852 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 9. marraskuuta 1931 Helsinki, Suomen tasavalta) oli suomalainen lääkäri ja arkkiatri.

Suku, koulutus ja ura
---------------------

Sieversin vanhemmat olivat leipurimestari August Conrad Sievers ja Aurora Mathilda Möller. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1874 ja teki vuosina 1875 ja 1876 eläintieteellisiä tutkimuksia Aunuksessa, mutta siirtyi sitten lääketieteen pariin. 

Sievers valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1883 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1886. Helsingin yliopiston sisätautiopin dosenttina hän toimi vuosina 1888-1906, Helsingin diakonissalaitoksen sairaalan ylilääkärinä vuosina 1890-1893 ja Marian sairaalan ylilääkärinä vuosina 1895-1906. Sievers nimitettiin lääkintöhallituksen ylijohtajaksi vuonna 1906, mutta erotettiin poliittisista syistä tehtävästä vuonna 1911. Hän toimi vuosina 1911-1926 ruotsinkielisten kansakoulujen lääkärinä ja vakuutusyhtiö Kalevan ylilääkärinä vuosina 1914-1929. Samalla Sievers hoiti omaa praktiikkaansa.

Taistelu tuberkuloosia vastaan
------------------------------

Sievers oli pioneeri suomalaisessa taistelussa tuberkuloosia vastaan, hän perusti vuonna 1907 Suomen Tuberkuloosin vastustamisyhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1928 asti, samoin kuin Nummelan parantolan, jonka johtokunnan puheenjohtaja hän oli vuosina 1903-1906 ja 1911-1931. Sievers toimi myös Raajarikkoisten huoltoyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1899-1923. Lääkärinä hän perehtyi erityisesti tartuntatauteihin, mutta tutki myös lääkintölaitoksen historiaa Suomessa. Hän oli Suomen ruotsinkielisen lääkäriseuran *Handlingar* -nimisen sarjan toimittaja. Sieversille myönnettiin professorin arvo vuonna 1923 ja arkkiatrin arvo vuonna 1928. Hän oli myös Upsalan yliopiston ja Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtori.

Avioliitto ja lapset
--------------------

Sieversin puoliso oli vuodesta 1888 vapaaherratar Karin Ulrika Mathilda von Bornsdoff (k. 1952). Perheen pojasta Hjalmar Richard Olof Sieversistä (s. 1899) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka erikoistui bakteriologiaan ja serologiaan. Kirjailija Olof Lagercrantz ja näyttelijä Marika Lagercrantz ovat Sieversin lapsenlapsia.

Lähteet
-------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.  Sivu 681.

### Viitteet

1. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 599–560. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* SIEVERS Klas Richard. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 4.5.2014.
* Sievers Tietosanakirjassa, s. 1232 (Viitattu 4.5.2014)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Hajarvuoriston kartta  
Rustaq
**Masqat**
Buraimi
 Nizwa
 Sur
Ibri
 Ibra
Khasab
**Läntinen  
Hajarvuoristo**
 *3075m*
**Itäinen  
Hajarvuoristo**
*Arabian-  
meri*
*Omaninlahti*
*Persianlahti*Hajarvuoristo ja ympäröivien Omanin pohjoisosan läheisimmät kuvernoraattien keskukset.
**Hajarvuoristo** tai **Hajar-vuoret** (arab.  جبال الحجر‎‎,  *(Jabal) al-Ḥajar*, ’Kivivuoret’) on Omanin pohjoisosassa ja Yhdistyneiden arabiemiraattien koillisosassa kulkeva, kaarimainen, noin 650 kilometriä pitkä Omaninlahden etelärannan suuntainen vuoristo. 

Vuoristo ulottuu Hormuzinsalmen etelärannan vuorista (*Ruʾūs al-Jibāl*) Omanin Musandamin kuvernoraatissa Arabiemiraattien kautta Batinan rannikkotasangon eteläpuolelle (*al-Gharbī al-Ḥajar*, Läntinen Hajarvuoristo). Vuoriston korkein seutu, paljolti kalkkikivestä koostuva *al-Jabal al-Akhḍar* -massiivi (Vihreä vuori; huippu: *Jabal Shams* 3 075 m) sijoittuu Läntisen Hajarvuoriston itäpäähän ja siihen liittyy koilliseen suuntautuva osuus (*Jabal Nakhl*). Tämän itäpuolella vuoristo jatkuu edelleen (*Al-Sharqī al-Ḥajar*, Itäinen Hajarvuoristo) kohti Arabian niemimaan itäkärjen Haddinniemeä (*Ras al-Hadd*) Surin piirikunnassa Arabianmeren rannalla. 
Vuoriston keskikorkeus on noin 1 220 metriä.  Vuoriston pituus Hormuzinsalmesta Arabianmeren äärelle on noin 650 kilometriä.

Vuoristosta saa alkunsa monta jokiuomaa (wadi), jotka ovat vuosituhansien aikana kovertuneet vuoristoon. Niiden varsilla on pieniä maatalouteen nojautuvia kyliä. Seudun eläimistöön kuuluvat eteläarabianleopardi ja puolivuohiin kuuluva arabiantari (*Hemitragus jayakari*). Asukkaista suuri osa on ibadeja, jotka 1950-luvulla osallistuivat epäonnekkaaseen vuoristosotaan Omanin sulttaanin joukkoja vastaan.

* Jabal Shams, osa al-Akhdarin massiivia (huippu osin sotilaskäytössä, mm. tutka-asema).Jabal Shams, osa al-Akhdarin massiivia (huippu osin sotilaskäytössä, mm. tutka-asema).
* Pikkukylä vuoristolaaksossa (Wadi Bani Awf).Pikkukylä vuoristolaaksossa (Wadi Bani Awf).
* Täytetty arabiantari.Täytetty arabiantari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Al-Ḥajar. Mountains, Arabia *Encyclopædia Britannica*. britannica.com. Viitattu 27.7.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hajarvuoristo** Wikimedia Commonsissa

* Oman - The Western Hajar (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (roughguides.com)
* Southwestern Asia: Northern part of Oman (englanniksi) (worldwildlife.org)
* Jabal Al Akhdar, the "Green Mountain" (englanniksi) (oman-tours.com)
* Oman’s 'Green Mountain' declared nature reserve (18.8.2011) (englanniksi) (gulfnews.com)
* The Hajar Mountains of the United Arab Emirates and NW Oman (englanniksi) (summitpost.org)
**Askar Sarsenbayev** (kaz. Асқар Сәрсенбаев, *Asqar Särsenbaev*; s. 1972) on suomalainen entinen nyrkkeilijä ja nykyinen nyrkkeilyvalmentaja. Hän nyrkkeili aktiiviurallaan yli 400 ottelua ja voitti Tampereen Voimailuseuran riveissä Suomen mestaruuksia sekä kansainvälisiä turnausvoittoja. Hän toimi Suomen nyrkkeilymaajoukkueen vastuuvalmentajana vuosina 2013-2014 ja on sittemmin jatkanut maajoukkuevalmentajana.

Sarsenbayev on alun perin kotoisin Kazakstanista ja asuu nyttemmin Tampereella, jossa hän toimii Tampereen Voimailuseuran päävalmentajana. Sarsenbayev edusti nyrkkeilyurallaan jonkin aikaa myös Seinäjoen Kehä-Jusseja sekä Pietarsaaren Voimailijoita. Suomen Nyrkkeilyliitto palkitsi hänet vuoden parhaan valmentajan tittelillä sen jälkeen, kun TVS oli voittanut lähes kaikki kansallisen tason arvokisat ja turnaukset yhden vuoden aikana 2012. Ennen Suomeen muuttoaan Sarsenbayev opiskeli insinööriksi Pietarin yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Archive '2013 Boxing Club Tampereen Voimailuseura TVS *archive-fi-2013.com*.  Arkistoitu 27.8.2016. Viitattu 16.8.2016.
2. ↑  Sarsenbayev iski toisen polven mestariksi *Aamulehti / Moro*.  20.4.2016. Viitattu 16.8.2016.
3. ↑  Parkkinen, Jaakko: Nyrkkeilymaajoukkueelle valittiin vastuuvalmentajat *Yle*.  7.1.2013. Viitattu 16.8.2016.
4. ↑  Tamperelaiset saivat vuoden parhaita pystejä *Aamulehti / Moro*.  31.1.2013. Viitattu 16.8.2016.
5. ↑  Askar Sarsenbajev haluaa Suomen maajoukkueeseen *Helsingin Sanomat*.  17.10.1998. Viitattu 19.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarsenbayevin haastattelu Kazakstanin valtiollisen televisiokanavan ohjelmassa *Youtube*. (kazakiksi)
Juhani Paatela vuonna 1973.
**Juhani Elias Paatela** (5. joulukuuta 1917 Tampere – 23. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen ylijohtaja ja lintuharrastaja.

Juhani Paatela oli arkkitehti Jussi Paatelan poika. Paatela kävi koulunsa Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa. Hän valmistui agronomiksi kasvinviljelylinjalta vuonna 1944, jonka jälkeen hän aloitti tutkijana Maatalouskoelaitoksessa vuonna 1945. Tohtorinväitöksen hän suoritti 1947. Paatela oli Helsingin yliopiston kasvinviljelytieteen professori vuosína 1954–1973. Hän hoiti myös puutarhatieteen professorin virkaa vuodet 1956–1959.

Paatela oli innokas lintuharrastaja ja hän tutki erityisesti lintujen laulua. Yhdessä Leo Lehtosen kanssa hän julkaisi *Laulavan lintukirjan* vuonna 1963. Paatela äänitti itse kaikki levyillä kuultavat linnunlaulut. Paatela kuvasi myös kaitafilmille naurulokkien elämää ja hän voitti teoksellaan *Wings and Rings* -palkintoja Zürichissä 1956 ja Cannesissa 1957. Hän myös vastaanotti tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä muun toimituskunnan kanssa vuonna 1979 teoksesta *Metsä*.

Paatela oli Ruotsin Kuninkaallisen metsä- ja maatalousakatemian (Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien) jäsen.

Paatelan veljiä olivat arkkitehdit Jaakko ja Veli Paatela.

Teoksia
-------

* *On the possibilities of growing oil flax in Finland*. Suomen maataloustieteellinen seura, 1947.
* *Laulava lintukirja*, yhdessä Leo Lehtosen ja Teuvo Suomisen kanssa. WSOY. 1963.
* *Tuottava Maa: Viljelijän Tietokirja*. Kirjayhtymä. 1976. ISBN 951-26-1159-7.
* *Urheilunurmikoiden perustaminen ja hoito*, yhdessä Christian Lagerstedtin ja Elise Järvisen kanssa. Rakennustieto Oy. 2005.

Lähteet
-------

* Juhani Paatelan muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa* 19.10.2008.

### Viitteet

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 517–518. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnot 1968–2007[vanhentunut linkki]
3. ↑  BookRags[vanhentunut linkki]
4. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 683. Runeberg.org.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Hugo Valdemar Stenberg** (31. tammikuuta 1876 Kuopio – 14. lokakuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja aktivisti.

Stenbergin vanhemmat olivat varatuomari Karl Petter Stenberg ja Antoinette Hedvig Seits ja isoveli aktivisti Herman Stenberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1894 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900. Stenberg toimi Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa matematiikan ja fysiikan apulaiskollegana ja sittemmin 1908–1916 matematiikan ja fysiikan nuorempana lehtorina.

Stenberg oli mukana aktivistien toiminnassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Venäläiset santarmit pidättivät 4. lokakuuta 1916 Stenbergin ja toisen aktivistin Ernst Tandefeltin, joiden epäiltiin suunnitelleen sabotaasitekoja Helsingissä olleita Venäjän laivaston sota-aluksia vastaan. Katajanokan vankilassa venäläiset kiduttivat ja rääkkäsivät näitä suomalaisaktivisteja erittäin kovin ottein. Stenberg ja Tandefelt kestivät raa’at kidutukset ilmiantamatta muita aktivisteja ja sabotööritovereitaan. Kuulustelut kuitenkin mursivat heidät henkisesti, ja Stenberg teki itsemurhan hirttäytymällä sellissään. Tandefelt yritti myös pari kertaa tehdä itsemurhaa mutta hän jäi henkiin päätyen lopulta Kivelän mielisairaalaan.

Lähteet
-------

* STENBERG Hugo Valdemar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Harry Stenberg : Virolahden Stenberg-suku, taulu 6. Genos 26(1955), s. 113–125 (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |