recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kirkkosillanpuisto** (ruots. *Kyrkbroparken*) on puistoalue Espoon keskuksen luoteisosassa Espoonjoen varrella. Se sijaitsee Espoon tuomiokirkon itäpuolella Vanhan kirkkosillan kupeessa. Puisto nivoutuu Espoon jokivarren ulkoilureitteihin. Se on myös osa Espoon keskuksen taidereittiä, jonka pituus on noin 3,5 kilometriä.

Kirkkosillanpuiston keskilaivasta avautuu tuomiokirkon suuntaan maisema, jonka reunalla on köynnöksiä kasvavia pergoloita ja ruusuistutuksia. Puistossa sijaitsee kuvanveistäjä Pekka Kauhasen *Ilmestys*-teoksen kolme ensimmäistä osaa. Ne on rakennettu vuonna 2008. Teoksen teemana on Raamatun tarina viidestä viisaasta neitsyestä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Espoon kauneimmat puistot : Kirkkosillanpuisto ja Espoon jokilaakso *espoo.fi*. Viitattu 2.7.2023.
2. ↑  EMMA: Espoon keskuksen taidereitti *urbanespoo.fi*.  Arkistoitu 16.7.2023. Viitattu 2.7.2023.
3. ↑  Patsas ja leijailijat - Pekka Kauhanen *taidelehti.fi*.  Arkistoitu 16.7.2023. Viitattu 2.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat: Espoon olemus löytyy puunatusta Kirkkosillanpuistosta
**Jesse Ahonen** (s. 22. kesäkuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa If Gnistania. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta kykenee myös pelaamaan vasemmalla laidalla.

Ahonen on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Hän pelasi A-junioreiden mestaruuden voittaneessa joukkueessa kaudella 2010. Syksyllä Ahonen pääsi debytoimaan myös miesten sarjoissa Klubi 04:ssä. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi FC Honkaan, jossa pelasi hyvän kauden reservijoukkue Pallohongassa, onnistuen maalinteossa seitsemästi. Hyvät otteet poikivat Ahoselle sopimuksen sarjatasoa ylemmäs FC Viikinkeihin. Kahden ja puolen vuoden aikana hän oli Viikinkien avainpelaajia, tullen parhaimmillaan valituksi Ykkösen kuukauden pelaajaksi kesäkuussa 2012.

Heinäkuun 2014 lopussa Ahonen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan putoamistaisteluun ajatuneesta Viikingeistä. Hän teki pääsarjadebyyttinsä 24. elokuuta, tullen vaihdosta kentälle ottelussa IFK Mariehamnia vastaan. Ahonen ei jatkanut kauden jälkeen enää RoPS, vaan hän siirtyi toiseen Veikkausliigaseuraan eli HIFK:hon.

HIFK-edustus jäi Ahosella yhteen kauteen, sillä hän siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösessä pelanneen FC Hakan riveihin. Ahoselle kausi jäi kesken hänen saatuvaan polvivamman, jonka seurauksena hän pääsi pelikentälle vasta kahden vuoden jälkeen eli kesällä 2018. Tällöin seuraksi oli tullut Kakkosessa pelannut IF Gnistan. Gnistanissa hän jatkoi myös seuraavana kautena.

Ahonen on edustanut poikamaajoukkueita yhteensä 36 kertaa vuosina 2007–2011.

Lähteet
-------

1. ↑  HJK Akatemian 2010 nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Jesse Ahonen Ykkösen kuukauden pelaaja *Kymppipaikka.fi*.  10.7.2012. Viitattu 1.9.2014.
3. ↑  Jesse Ahonen FC Viikingeistä RoPSiin *RoPS.fi*.  30.7.2014. Viitattu 1.9.2014.
4. ↑  Soccerway – RoPS vs. Mariehamn
5. ↑  Jesse Ahonen HIFK:n riveihin *Veikkausliiga*.  18.2.2015. Viitattu 31.1.2020.
6. ↑  Haka: Jesse Ahonen *FC Haka*.  15.2.2016.  Arkistoitu 24.3.2016. Viitattu 31.1.2020.
7. ↑  Gnistan jatkosopimukseen ex-liigapelaajan kanssa *Kymppipaikka*.  7.12.2018. Viitattu 31.1.2020.
8. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 117. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.

Asiasta muualla
---------------

* Jesse Ahonen soccerwayn sivulla
**Jalo Aatos Wiini Wilhelm Schildt** (22. toukokuuta 1864 Jyväskylä – 17. marraskuuta 1939 Jyväskylä) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies.

Aatos Schildtin vanhemmat olivat piirilääkäri Wolmar Schildt ja Mathilda Fredrika Wilhelmina Wadenstjerna. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1890 oli Dagmar Helmina Aleksandra Maria Streng (k. 1902) ja toinen vuodesta 1914 Ida Lovisa Streng (k. 1935). Schildt tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1885. Hän toimi maanviljelijänä omistamallaan Nisulan tilalla vuodesta 1889. Schild oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1905–1906, kirkolliskokouksen jäsen hän oli 1913, 1918 ja 1923. Schildt, jolla oli lukuisia luottamustoimia, sai maanviljelysneuvoksen arvon 1924. Tilanomistaja, majuri ja kansanedustaja Yrjö Schildt oli Aatos Schildin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 602 Viitattu 9.12.2018.
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 Viitattu 9.12.2018.
3. 1 2  Maanviljelysneuvos Aatos Schildt kuollut. *Helsingin Sanomat*, 18.11.1939, s. 3.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1900 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1900. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1900, ss. 1117-1125.
5. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, ss. 945-954.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Karin Stolpe
**Karin Maria Stolpe**, o.s. *von Euler-Chelpin* (4. huhtikuuta 1907 Tukholma, Ruotsi – 1. tammikuuta 2003) oli ruotsalainen kääntäjä ja kirjailija.

Stolpen vanhemmat olivat Augsburgissa syntynyt professori Hans von Euler-Chelpin, joka sai Nobelin kemianpalkinnon, ja merkittävä luonnontieteilijä Astrid Cleve. Vanhemmat erosivat kymmenen vuoden avioliiton jälkeen saatuaan viisi lasta. Stolpe meni vuonna 1931 naimisiin kirjailija Sven Stolpen kanssa. He saivat neljä lasta, jotka ovat Benkt Stolpe (s. 1933), kääntäjä Monica Rennerfelt (1935–1996), kirjailija Staffan Stolpe (s. 1943) ja televisiojuontaja Lisette Schulman (1951–2015).

Stolpen pariskunta seurusteli kirjallisuuspiireissä, ja Karin Stolpella oli kiihkeä suhde Olof Lagercrantzin kanssa, mutta avioliitto kuitenkin kesti.

Stolpe kirjoitti itse ainoastaan yhden kirjan, *Pigg och Pettan: barnsaga* (kuvitus: Birgit von Euler, Bonnier, 1934), mutta sitä ahkerammin hän käänsi. Hän käänsi myös yhdessä Sven Stolpen kanssa, muun muassa Hermann Hessen *Arosuden* ja Roger Martin du Gardin romaanisarjan *Thibault’n suku*. Hän käänsi viitisenkymmentä kirjaa ainakin kuudesta kielestä.

Stolpe joutui sairaalaan lähes vuodeksi kotona sattuneen talousspriiräjähdyksen seurauksena. Hän tutustui siellä venäläiseen naiseen, joka oli kääntynyt roomalaiskatolisuuteen, ja nainen teki häneen syvän vaikutuksen. Pian kotiin paluunsa jälkeen hän kääntyi katoliseksi, samoin Sven Stolpe. Kääntymisensä jälkeen hän käänsi enää lähes yksinomaan katolista asiaproosaa, kun sitä ennen hän oli kääntänyt laatukaunokirjallisuutta ja lastenkirjoja. Hänelle merkittävä oli kansansivistäjä Danilo Dolci, ja hän käänsi useita tämän teoksia ja oli tämän kanssa kirjeenvaihdossakin. Monissa Stolpen käännöksissä ei ole ilmoitettu kääntäjän nimeä, ja hänen yhdessä Sven Stolpen kanssa tekemissä on usein vain tämän nimi.

Tunnetuimpia Stolpen kääntämästä asiaproosasta on C. G. Jungin *Människan och hennes symboler* (suom. *Symbolit: piilotajunnan kieli*), josta Jung tosin kirjoitti vain ensimmäisen luvun. Käännöksen kieltä pidetään jo vanhahtavana, sillä Stolpe oli saanut koulutuksensa ennen toista maailmansotaa, jolloin ruotsin kielessä oli monia piirteitä, jotka sittemmin ovat jääneet käytöstä. Hän oli kuitenkin luova ja huolellinen kääntäjä, ja paikoin teksti on selkeämpää kuin alkukielinen.

Karin ja Sven Stolpe on haudattu Vadstenan uudelle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Alva Dahl: Karin Stolpe, 1907–2003 Svenskt översättarlexikon. Viitattu 5.5.2019. (ruotsiksi)
2. ↑  Åsa Christoffersson: Jag vill läsa om Karin Stolpe *Corren.se*.  14.2.2015. Viitattu 5.5.2019. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Svenskt författarlexikon*. 1900–1940, s. 765

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee psalmeissa esiintyvää sanaa. Etunimestä Sela kerrotaan artikkelissa Seela.*
**Sela** (hepr. ‏סֶלָה‎) on Psalmien kirjassa usein esiintyvä sana, jonka merkitys on epäselvä. Se esiintyy usein kohdissa, joissa on jonkinlainen sisällöllinen taite tai tauko. Sitä ei saa sekoittaa heprean sanaan *sela‘* (hepr. ‏סֶלַע‎ joka tarkoittaa "kallio".)

Psalmeissa sela on todennäköisesti alun perin esitysohjeeksi tarkoitettu musiikkitermi. Sen on arveltu merkitsevän taukoa, välisoittoa, kuoron responsoriota, laulajaryhmän vaihtoa. tai kulttihuutoa.

"Sela", *Nikolaikirche* Stralsund

Esimerkkejä
-----------

*"Vaviskaa siis, älkää syntiä tehkö! Miettikää tätä vielä, kun menette levolle, olkaa ääneti Herran edessä. (sela). (Ps. 4:5)*

Esiintyvyydestä
---------------

"Sela" esiintyy 71 kertaa 39 psalmissa ja 3 kertaa Habakukin kirjan kolmannessa luvussa (joissakin käännöksissä "sela" on käännetty välisoitoksi tai jätetty pois kokonaan).

Muita merkityksiä
-----------------

* seemiläinen heittoase; keihäs *lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja, 11. osa, Pikatieto Pj-Ö*, s. 199. Espoo: Weilin & Göös, 1993. ISBN 951-35-5152-0.
2. 1 2 3  Svend Holm-Nielsen, Bent Noack, Sven Tito Achen: *Raamattu ja sen kulttuurihistoria, 4. nide : Vanha testamentti : Runous ja viisauskirjallisuus*, s. 154–155. Suomentanut Maunu Sinnemäki. Otava, 1971. 951-1-03205-4.
3. 1 2 3  *Otavan suuri ensyklopedia, osa 24 24 : Tietosanakirja ja hakemisto roso-Ö*, s. 9258, hakusana sela. Otava, 1973. ISBN, 951-1-05087-7.
4. ↑  *Nykysuomen sanakirja, 3. osa (S-Ö)*, s. 98. Suomalaisen kirjallisuuden seura, WSOY, 1989. ISBN 961-0-09107-3.
5. ↑
*Tämä artikkeli kertoo ruotsalaisesta yritys- ja urheilujohtajasta. Ruotsalainen keskustapoliitikko Gunnar Ericsson on eri artikkelit*
Gunnar Ericsson
***Gunnar* Lennart Wilhelm Ericsson**, Ruotsin parlamentissa häntä kutsuttiin sukunimellä nimellä *Ericsson i Åtvidaberg* (s. 29. kesäkuuta 1919 Tukholma – 24. joulukuuta 2013, Mölle ) oli ruotsalainen yritysjohtaja, poliitikko ja urheilujohtaja.

Koulutus ja toiminta yritysjohtajana
------------------------------------

Gunnar Ericssonin isä oli 1930-luvun teollisuusmiehenä, ministerinä ja kansanedustajana tunnettu Elof Ericsson. Gunnar Ericsson suoritti upseerintutkinnon vuonna 1941. Sen jälkeen hän suoritti ekonomin tutkinnon Tukholman kauppakorkeakoulussa vuonna 1946 ja siirtyi sukunsa omistamaan AB Åtvidabergs Industrier -yhtiöön, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Facit AB. Ericsson toimi yrityksen toimitusjohtana vuosina 1957–1970 ja sen jälkeen yrityksen hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1982. Vuonna 1972 Ericsson joutui luopumaan sukuyrityksensä omistuksesta ja myymään talousvaikeuksiin joutuneen Facitin Electroluxille.

Poliittinen toiminta
--------------------

Ericsson valittiin vuonna 1969 valtiopäiville, jotka olivat valintahetkellä vielä 2-kamariset. Hän tuli valituksi toiseen kamariin. Vuodesta 1970 hän oli seuraavat kaksi vuotta yksikamarisen valtiopäivien jäsenenä edustaen Kansanpuoluetta. Kansanedustajan toimessaan hän keskittyi erityisesti talouskysymyksiin, kuten verot, kilpailulainsäädäntö ja ulkomaille tehtävät investoinnit.

Urheilujohtaja
--------------

Ericsson oli aktiivi toimija myös urheilujärjestöissä. Hän oli Ruotsin jalkapalloliiton puheenjohtaja vuosina 1970–1975. Ruotsin olympiakomitean varapuheenjohtajana hän toimi 30 vuotta eli vuodet 1966–1996. Hänet valittiin Bo Ekelundin jälkeen Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) ruotsalaisedustajaksi vuonna 1966. KOK-jäsenyys kesti aina vuoteen 1996. KOK:ssa hän oli toimeenpanevan komitean jäsen vuosina 1988–1992 ja toimi vuosien 1984 ja 1988 kisojen arviointikomiteassa. Näin Bo Ekelundin vuonna 1962 päättynyt KOK:n toimeenpanevan komitean jäsenyys ja ruotsalaisten rooli KOK-ytimessä sai näin jatkoa. Hän toimi vuoden 1992 Barcelonan kesäkisojen koordinointikomiteassa.

Lähteet
-------

* *Tvåkammarriksdagen 1867–1970* (Almqvist & Wiksell International 1985), band 2, s. 64.

### Viitteet

1. ↑  Gunnar Ericsson död: "Olympisk gentleman" *expressen.se*.  25.12.2013. Viitattu 28.5.2015. (ruotsiksi)
2. ↑  Ericsson, Gunnar L V, direktör, Åtvidaberg i Vem är Vem? / Götaland utom Skåne, Halland, Blekinge 1965 / s 316.
3. ↑  Death of IOC Honorary Member Gunnar Ericsson *IOC LATEST NEWS*.  25.12.2013. Viitattu 28.5.2015. (englanniksi)
Panssariprikaatin komentaja Sven Björkman.
**Sven Krister Björkman** (23. elokuuta 1898 Helsinki – 18. syyskuuta 1981) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja panssarikomentaja.

Björkman osallistui sisällissotaan Kalmin pataljoonassa Hämeen rintamalla. Björkman valmistui Kadettikoulun 4. kadettikurssilta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1929 (yleisesikuntaupseeri 1930). Hän palveli Karjalan kaartin rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1923-1925 ja adjutanttina 2. divisioonan esikunnassa 1925-1927. Toimistoupseerina yleisesikunnan operatiivisella osastolla hän oli 1929-1939. Sotamarsalkka Mannerheimin adjutanttina hän toimi 1931-1939.

Talvisodan sytyttyä Björkman määrättiin Panssaripataljoonan komentajaksi 5.12.1939. Yksikkö laajennettiin Panssariprikaatiksi ja Björkman toimi prikaatinkomentajana kenraalimajuri Laguksen Panssaridivisioonassa 9.3.1942 alkaen joulukuuhun 1944 asti. Sodan jälkeen hän toimi jälleen panssaripataljoonan komentajana 1944-1946. Pääesikunnan komento-osaston päällikkönä hän oli 1946-1949. Kevyen prikaatin komentajana apulaisena hän palveli 1949–1951 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 1951. 

Björkman toimi sotilasuransa jälkeen Mensa Oy:n palveluksessa vuosina 1951–1963.

Ylennyksiä: reservinvänrikki 1920, reservinluutnantti 1923, kapteeni 1927, majuri 1935, everstiluutnantti 29.11.1940, eversti 1943.

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–1985*. Kadettikunta r.y. Upseeriliitto r.y. 1985. 951-99690-4-7.
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Tauno Toivo Kopra** (11. toukokuuta 1906 Hiitola – 13. toukokuuta  1995 Hämeenlinna) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Kopra kävi Kadettikoulun 1928–1930 sekä Sotakorkeakoulun 1946–1947 (ye-upseeri 1948). Hän työskenteli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 1:ssä (PPP 1) 1930–1939. Jatkosodassa Kopra toimi 12. Divisioonan esikuntapäällikkönä 1941. Vuosina 1942–1944 hän toimi 3. Prikaatin esikuntapäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Sodan jälkeen 1945–1946 Kopra toimi 3. Divisioonan esikuntapäällikkönä ja Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä. Yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1947–1948. Taistelukoulussa hän opetti 1948–1949. Pataljoonan komentajana Reserviupseerikoulussa hän toimi 1949–1953. Panssariprikaatin esikuntapäällikkönä Kopra työskenteli 1953–1956. Vuodet 1956–1957 hän komensi Panssarirykmenttiä. Komentajana hän toimi 1957–1959 Karjalan Prikaatissa ja 1959–1960 Panssariprikaatissa. Sotakorkeakoulun johtajana hän toimi 1960–1961. 1. Divisioonaa Kopra komensi 1961–1966. 

Ylennykset: vänrikki 1930, luutnantti 1932, kapteeni 1939, majuri 1941, everstiluutnantti 1948, eversti 1956, kenraalimajuri 1959, kenraaliluutnantti 1961.

Kopran poika on kenraaliluutnantti Matti Kopra.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  Kenraaliluutnantti Tauno Kopra *HS.fi*.  18.5.1995. Viitattu 9.2.2017.
3. ↑
4. ↑  WSOY Iso Tietosanakirja 4. osa, s. 427, WSOY 1997


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**James "Jimmy" Howard** (s. 26. maaliskuuta 1984 Ogdensburg, New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi koko ammattilaisuransa Detroit Red Wingsissä.

Ura
---

Howard kävi vuodet 2002–2005 Mainen yliopistoa. Vuonna 2003 hänet valittiin Hockey Eastin vuoden tulokkaaksi ja seuraavana vuonna Howard torjui Hockey Eastin mestaruuden sekä valittiin arvokkaimmaksi pelaajaksi. 

Detroit Red Wings varasi Howardin toisella kierroksella numerolla #64 NHL:n varaustilaisuudessa 2003. Hän siirtyi joukkueen organisaatioon kaudeksi 2005–06. Howard sai tuolloin peliaikaa NHL:stä neljän ottelun verran ja AHL:n puolella hänet valittiin tulokkaiden tähdistöön. Seuraavan kerran hän pelasi NHL:ssä kaudella 2007–08 myös neljän ottelun verran. Howard pelasi samalla kaudella myös AHL:n tähdistöottelussa. Kaudella 2008–09 Howard pelasi yhden ottelun.

Kauden 2009–10 Howard aloitti Red Wingsin kakkosmaalivahtina. Hän teki läpimurron ja nousi kauden aikana ykkösmaalivahdiksi Chris Osgoodin ohi. Howard pelasi runkosarjassa 63 ottelua torjuntaprosentilla 92.4. Hän oli ehdolla vuoden tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn voittajaksi. mutta palkinto meni Buffalo Sabresin puolustaja Tyler Myersille.

Howard pelasi 14 kautta Red Wingsissä. Kauden 2019–2020 jälkeen seura ei jatkanut hänen pelaajasopimustaan. Howard ei siirtynyt toiseen joukkueeseen, vaan ilmoitti tammikuussa 2021 lopettavansa pelaajauransa.

Maajoukkue
----------

Howard torjui Yhdysvalloille alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2002. Hänellä oli kisojen paras torjuntaprosentti (95,4) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1,33). Howard pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2003, mutta jäi ilman mitalia. Howard edusti Yhdysvaltoja myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  Jimmy Howard at eliteprospects.com *www.eliteprospects.com*. Viitattu 7.2.2022. (englanniksi)
2. ↑  IS: NHL: Tuukka Rask ei päässyt ehdolle vuoden tulokkaaksi  23.4.2010. Ilta-Sanomat. Viitattu 8.5.2010.
3. ↑  Jimmy Howard, who won’t return to Red Wings, posts emotional message to fans Detroit Sport Nation. Viitattu 10.2.2022. (englanniksi)
4. ↑  Longtime Detroit Red Wings goalie Jimmy Howard announces retirement after 14 seasons ESPN. Viitattu 10.2.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jimmy Howard The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jimmy Howard Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
* Jimmy Howard *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
* Jimmy Howard Jatkoaika.comissa (Internet Archive)

Yhdysvaltain joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 2012
2 Petry |
3 Johnson (**C**) |
4 Fowler |
7 Goligoski |
9 Ryan |
11 Lasch |
13 Atkinson |
15 Crabb |
18 Abdelkader |
19 Slater (**A**) |
20 Braun |
21 Okposo |
23 Brown |
25 Smith |
26 Stastny |
27 Faulk |
31 Bachman |
34 Butler |
35 Howard |
36 Curry |
39 Dwyer |
44 Thompson (**A**) |
61 Palmieri |
67 Pacioretty |
Valmentaja Gordon
**Thomas Hiärne** l. **Hjärne** (1638 Skuoritsa, Inkerinmaa – 1678 Werdenin kartano) oli ruotsinkielinen liivinmaalainen runoilija ja historioitsija, Erlandus Jonæ Hjärnen poika ja Urban Hjärnen veli.

Koulunkäynnin päätyttyä Hiärne aloitti opinnot Dorpatissa (Tartto). Hänen elämänvaiheistaan ja -olosuhteista ei ole juurikaan tietoa. Vuonna 1666 hän oli maaviskaalina Inkerinmaalla, ja sen jälkeen hänestä todennäköisesti tuli ritarikunnan sihteeri Saarenmaalle.

Hiärne on esiintynyt useassa tilaisuudessa runoilijana, mutta hänet tunnetaan kuitenkin lähinnä historioitsijana. Hän tutki perusteellisesti Itämerenmaakuntien historiaa, mutta ei itse ehtinyt julkaista mitään. Hänen seitsemänä kirjana ilmestynyt teoksensa *Ehst-, lyf- und lettlandische geschichte* julkaistiin kokonaisena vasta 1835 (Napierskyn teoksessa "Monumenta Livoniæ antiquæ"). Jelgavassa 1794 julkaistu painos lienee tuhottu. Teos on merkittävä Ruotsin historian kannalta ja erityisen perusteellinen kuvatessaan venäläisten maahantunkeutumista ja hävitystä kovia kokeneissa maissa 1500-luvulla.

Riian ritarihuoneen arkistossa säilytetään yhtä Hiärnen kirjoituskokoelmaa, joka käsittelee Liivinmaan historiaa, ja Mecklenburgin ritarihuoneen kirjastossa on Riian arkkipiispojen historia.

Historioitsijana Hiärnea on sanottu Viron Liviukseksi. Runoilijana on Hedvig Charlotta Nordenflycht verrannut häntä Ovidiukseen. Vielä hänen aikanaan olivat siis Hiärnen runot tunnettuja. Lukuun ottamatta yhtä ainoaa *Lyckones säkreste Afvel*, joka on Per Hansellin *Vitterhetssamlingissa* (runokokoelmassa), ne ovat kadonneet tai kätkeytyneet tuon ajan runoilijoiden runojen joukkoon, joiden tekijät ovat tuntemattomia ja pysynevätkin sellaisina.

Hiärne käänsi Jean Puget de la Serren *Betraktelser om Evigheten* 1677.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hjärne, Thomas Svenskt biografiskt handlexikon,] sivu I:502, Albert Bonniers 1906
2. 1 2 3  Hiärne 1. Thomas H. Nordisk familjebok Uggleupplagan, osa 11, palsta 841. Nordisk familjeboks förlags 1909 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Thomas Hjärne s. –20. Per Hansellin Vitterhetssamling

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi
* Latvia
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Thomas Hiärne
Henri de la Rochejaquelein, Pierre-Narcisse Guérinin maalaama postuumi muotokuva vuodelta 1816.
**Henri de la Rochejaquelein** (1772 Saint-Aubin de Baubigné – 28. tammikuuta 1794 Nuaillé) oli ranskalainen kreivi, joka toimi yhtenä vastavallankumouksellisen Vendéen kapinan komentajista.

La Rochejaquelein kuului vanhaan aatelissukuun, joka oli vaikutusvaltainen Poitoun seudulla. Hänet kasvatettiin sotilasuralle ja hänestä tuli vain 13-vuotiaana armeijan aliluutnantti. Hän liittyi vuonna 1792 kuningas Ludvig XVI:n henkivartiokaartiin ja osallistui elokuussa Tuileries’n palatsin puolustukseen monarkian kukistuessa. Tasavallan perustamisen jälkeen La Rochejaqueleinin isä ja veljet pakenivat Ranskasta, mutta hän itse palasi kotiseudulleen Vendéehen. Hän liittyi maaliskuussa 1793 puhjenneeseen tasavallan vastaiseen talonpoikien kapinaan, ja kohosi pian kapinallisten katolisen ja kuninkaallisen armeijan esikuntaan. Maurice d’Elbéen haavoituttua Cholet’n taistelussa la Rochejaquelein valittiin 19. lokakuuta 1793 nuoresta iästään huolimatta kapina-armeijan uudeksi ylikomentajaksi (*généralissime*). La Rochejaquelein löi tasavallan armeijan Lavalissa 26. lokakuuta ja vei sen jälkeen joukkonsa pohjoiseen Bretagnen rannikolle, jossa niiden oli tarkoitus yhdistää voimansa mahdollisten englantilaisten maihinnousujoukkojen kanssa. Hänet kuitenkin lyötiin takaisin Granvillen edustalta 14. marraskuuta. Paluumatkalla hän voitti eräitä pieniä kahakoita, mutta kärsi tappion Angersissa 4. joulukuuta ja Le Mansissa 12. joulukuuta.

La Rochejaquelein kuoli Nuaillén lähellä tammikuussa 1794, kun antautumassa ollut tasavaltalaissotilas yllättäen ampui hänet. Paikalle haudattu ruumis löydettiin vuonna 1816 ja haudattiin uudelleen hänen kotipaikkakunnalleen.

Henri de la Rochejaqueleinin veljiä olivat kenraaleina toimineet ja markiisin arvon saaneet Louis ja Auguste du Vergier de La Rochejaquelein.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  La Rochejaquelein (Henri du Vergier, comte de), (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi) *Dictionnaire de l'Histoire de France*, s. 689, Encyclopédie Larousse. Viitattu 30.12.2018.
2. 1 2  LA ROCHEJAQUELEIN Henri de (1772-28 janvier 1794) (ranskaksi) Tombes et sepultures dans les cimetières et autres lieux. Viitattu 30.12.2018.
3. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok* (1911), s. 1242–1243 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 30.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henri de la Rochejaquelein** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kenraaliluutnanttia. Yritysjohtaja Olavi Huhtalasta on eri artikkeli.*

**Vilho Olavi Huhtala** (1. tammikuuta 1903 Ulvila – 2. toukokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Henkilöhistoria
---------------

Olavi Huhtalan vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Vilho Huhtala ja Anna Dagmar Jaakkola ja puoliso vuodesta 1936 Helvi Kyllikki Aura. Ylioppilaaksi Huhtala tuli 1921 Porin lyseosta. Huhtala osallistui vapaaehtoisena sisällissotaan Porin Rykmentin I pataljoonassa. Hän valmistui kadettikoulusta 1924 sekä kävi sotateknilliset opinnot Teknillisessä korkeakoulussa sekä Sotakorkeakoulussa 1927-1931 (ye-upseeri 1933). Hän toimi toimistoupseerina yleisesikunnassa 1931-1936. Helsingin alueen sotateollisesta toiminnasta hän vastasi 1936-1940. Toimistopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi 1940-1941. Hän valmistui myös diplomi-insinööriksi 1941. Jatkosodassa hän palveli aluksi KTR 10:ssä sekä KTR 1:ssä. Huhtala toimi KTR 7:n komentajana 29.9.1943-19.11.1944. 

Jatkosodan jälkeen hän palasi jälleen pääesikuntaan toimistopäälliköksi. Hän toimi esikunnan tykistöosaston päällikkönä 1948-1952. Vuodesta 1953 hän toimi Puolustuslaitoksen tutkimuskeskuksen johtajana, sen jälkeen 1954-1960 pääesikunnan viestipäällikkönä ja viestitarkastajana 1960-1962. Hän oli kadettikunnan puheenjohtaja 1952–1955.  Huhtala kutsuttiin Kadettikunnan kunniajäseneksi 23.3.1963 ja Upseeriliiton kunniajäseneksi 22.11.1968, puolustusvoimien palveluksesta hän erosi 1963.

Ylennykset: Vänrikki 1924, luutnantti 1926, kapteeni 1931, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944, insinöörikenraalimajuri 1953, kenraalimajuri 1954, kenraaliluutnantti 1961. 

Huhtala oli myös urheilujohtaja, hän muun muassa toimi pitkään Suomen Miekkailuliiton puheenjohtajana.

Teoksia
-------

* *Kaksitoistavuotias Neuvosto-Karjala*. Helsinki 1933
* *Propaganda : uusi sodankäyntiväline*. Otava 1937
* *Kadettikunta : jäsenet 1921-1950* ; toimituskunta O. Huhtala ym. Kadettikunta, Helsinki 1951

Muita julkaisuja
----------------

* *Propaganda, aikamme uusi sodankäyntiväline*. Tiede ja ase 4/1936

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 209-210. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2 3 4  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 3.5.1977, s. 21.
3. 1 2  *Kadettiupseerit 1920-1985*, s. 7. Kadettikunta r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
4. ↑  Otavan iso tietosanakirja 3, p. 895
5. ↑
6. ↑  Viite julkaisuun


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Disneyn Äärimmäisen hessumaista rullalautailua** on Krome Studiosin kehittämä videopeli, joka julkaistiin syyskuussa 2001 PC:lle. Pelaajat voivat pelata joko Hessuna, jonka ääninäyttelijänä on Bill Farmer, tai Maxinä, jonka äänenä on Jason Marsden. Pelaajat voivat rullalautailla neljän "maailman" läpi, joista kukin koostuu kolmesta tasosta.

Pelin ääniraidan suunnitteli säveltäjä Jack Wall vuoden 2001 alussa.

Pelin kulku
-----------

Pelissä on useita eri tiloja. Pelaaja voi pelata Hessuna tai Maxinä. Siellä on myös opetusohjelmia, jotka osoittavat tempun suorittamisen. Pelatessasi opetusohjelmaa tai tasoja Hessu tai Max kommentoivat. Pelissä on neljä maailmaa; jokaisessa maailmassa on kolme tasoa tai paikkaa. Avain vaaditaan siirtyäksesi seuraavalle tasolle. Pelaaja voi valita rullalaudan ennen pelin aloittamista; jokaisella tasolla on kaksi tavoitetta tavoitteen suorittaminen palkitsee pelaajalle avaimen. Tietyistä tehdyistä temppuista palkitaan pisteillä. Jotkut tempuista ovat 50/50, nosegrind, unbelievable, kickflip jne.

Äänirooleissa
-------------

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Bill Farmer | Petri Liski | Hessu |
| Jason Marsden | Vili Toikka | Max |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Extremely Goofy Skateboarding
**Maija Axelia Kansanen-Størseth** (o.s. **Backman**; 22. elokuuta 1887 Oulu – 8. joulukuuta 1957) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.

Henkilöhistoria
---------------

Kansanen-Størseth syntyi kirkkoherra Alfred Elisier Backmanin ja Anna Therese Markin perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1917 oli viulutaiteilija Heikki Kansanen (k. 1932) ja toinen puoliso vuodesta 1934 norjalainen sellotaiteilija Rolf Størseth. Kansanen kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja Taideteollisuusyhdistyksen keskuskoulun. Hän opiskeli Italiassa ja Ranskassa ja teki opintomatkan New Yorkiin 1947–1948. Hän sommitteli kudontatöitä vuodesta 1925, hänellä oli oma taidekutomo Helsingissä ja hän piti omia näyttelyitä 1929 ja 1931 Ruotsissa, Norjassa ja Pariisissa. Viimeiset vuotensa Kansanen-Størseth vietti Leppävirralla.

Taiteellinen tuotanto
---------------------

Kansanen-Størseth kutoi valtion tilauksesta Kansainliiton palatsiin verhoja ja New Yorkin maailmannäyttelyyn kuvakudoksia vuonna 1938. Hänen kudontatöitään on Eduskuntatalossa sekä Oslon ja Trondheimin taideteollisuusmuseossa. Vuodesta 1938 alkaen hän työskenteli lähinnä Oslossa. Hän sai grand prix -palkinnon Barcelonan ja Milanon näyttelyissä. Kansanen-Størseth suunnitteli myös käyttötekstiileitä, verhojen ohella muun muassa mattoja ja pöytäliinoja.

Palkinnot
---------

Kansanen sai merkittäviä kansainvälisiä palkintoja:

* Grand Prix Barcelonan maailmannäyttelyssä 1929
* Grand Prix Milanon maailmannäyttelyssä 1933
* Grand Prix Brysselin maailmannäyttelyssä 1935
* Kunniadiplomi Pariisin maailmannäyttelyssä 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Poijärvi, L. Arvi P. – Havu, Ilmari – Jääskeläinen, Mauno (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja): Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 291–292. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2 3  Maija Kansanen-Störseth kuollut. *Helsingin Sanomat* 12.12.1957, s. 16.
3. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 4, p. 375. Otava 1968.
4. 1 2  Kuka kukin oli Wikisoucessa.
5. 1 2  *Kuka kukin on 1954*, s. 330. Runeberg.org.

Kirjallisuutta
--------------

* Tenkama, Pirkko 1983: *Maija Kansanen suomalaisen modernin tekstiilitaiteen uranuurtajana: Virein luomiskausi 1927–1936*. Taidehistorian pro gradu, Jyväskylän yliopisto.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kutomataiteen suurtapahtuma. Maija Kansanen näyttelyssään, Suomen Kuvalehti, 08.02.1936, nro 6, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Adée Leander-Flodin**, oikea nimi: **Adolphine Thérèse Leander-Flodin**, (29. toukokuuta 1873 Helsinki – 6. heinäkuuta 1935 Rooma, Italia) oli suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.

Leander-Flodin oli Suomen kaartin sotilaskapellimestari Adolf Leanderin ja Mathilda Emilie Fagerlundin tytär. Leander-Flodin opiskeli laulua Suomessa Abraham Ojanperän ja Emilie Mechelinin johdolla ja Pariisissa 1893–1898 valtion stipendin turvin Rosine Laborden oppilaana. Hänet oli Pariisissa kiinnitetty Opéra Comiqueen 1897–1898, ja hän piti konsertteja sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa.

Leander-Flodin avioitui musiikkikriitikko, säveltäjä Karl Flodinin kanssa, joka seurasi mukana konserttikiertueilla. Pariskunta muutti Buenos Airesiin 1908, jossa hän oli jo 1898 konsertoinut mutta palannut Suomeen isänsä sairastuttua. Hän toimi siellä myös laulunopettajana. Pariskunta palasi 1925 Suomeen, ja miehensä kuoltua vuonna 1925 Leander-Flodin muutti Roomaan. Kuolemaansa saakka hän toimi Roomassa laulunopettajana.

Pariisissa samaan aikaan laulanut Aino Ackté piti Leander-Flodinia kilpailijanaan ja kirjoitti tästä kitkeriä kommentteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Otavan Iso tietosanakirja osa 2, palsta 1415
2. 1 2 3 4  Kuka kukin oli, (Wikiaineisto)
3. 1 2 3 4 5  Adee Leander-Flodin (1873-1935), Yle, äänilevystö, viitattu 14.11.2021
4. 1 2 3 4  Flodin 2. Leander-F. Adée, Tietosanakirja, osa 2, palsta 1124. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1910 (Runeberg.org)
5. 1 2  Karl Flodin, Biografiasampo, viitattu 14.11.2021
6. ↑  Adée Flodin, Svensk Musiktidning 13.11.1900 (Runeberg.org)

Kirjallisuutta
--------------

* Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*. Helsinki: WSOY, 1955.  Sivu 444.
* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
As, jossa kuvattuna keisari Nero.
**As**, suomeksi myös **assi**, oli antiikin roomalainen painoyksikkö ja raha. Painoyksikkönä assi jaettiin kahteentoista unssiin. Rahana as vastasi alkujaan 12 unssin eli yhden naulan (327 g, lat. *libra*) painoista vaski- (kupari-)harkkoa mutta käytännössä pienempää määrää, lopulta noin 1⁄24 naulaa, mistä johtuu asin arvon latinankielinen nimitys *libella*.

Ensimmäiset asit tuotettiin vuoden 280 eaa. tienoilla. Tuolloin ne olivat suuria valettuja pronssikolikoita. Seuraavan seitsemänkymmenen vuoden aikana sen paino laski ja uusia kolikoita, muun muassa hopeinen denaari otettiin käyttöön. Aikaisemmin roomalaiset kolikot oli lyöty kreikkalaisten painostandardien mukaisesti, joka mahdollisti niiden käytön sekä Etelä-Italian kreikkalaisalueilla että muutenkin kreikkalaisten kanssa. Uudet roomalaiskolikot lyötiin kuitenkin roomalaisten oman järjestelmän mukaisesti.

Tasavallan aikana asissa kuvattiin etupuolella Janus ja takapuolella laiva. Rahan painon laskiessa siirryttiin Roomassa kolikkojen valannasta niiden lyömiseen. Augustuksen rahauudistuksen jälkeen 23 eaa. as lyötiin punertavasta kuparista pronssin sijaan. Asin tuotanto jatkui ajoittaisista tauoista huolimatta 200-luvulle asti. Se oli pienin säännöllisesti tuotetuista kolikoista. Viimeiset asit lyötiin ilmeisesti keisari Aurelianuksen kauden lopulla ja keisari Diocletianuksen kauden alkupuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  *Pieni tietosanakirja*. Otava. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Salmi, J.W. ja Linkomies, Edwin: *Latinalais-suomalainen sanakirja*. Neljäs painos. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1964.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **As (raha)** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Tomás de Zumalacárregui
**Tomás de Zumalacárregui y de Imaz** (baskiksi **Tomas Zumalakarregi Imatz**; 29. joulukuuta 1788 Ormáiztegui – 24. kesäkuuta 1835 Cegama) oli baskilaissyntyinen espanjalainen kenraali, joka toimi karlistien armeijan johtavana komentajana ensimmäisen karlistisodan alkuvaiheessa 1833–1835.

Zumalacárregui oli sotinut jo nuorena Espanjan vapaussodassa, jonka aikana hän yleni kapteeniksi. Hän oli mielipiteiltään rojalisti ja syvästi uskonnollinen. Hänet ylennettiin vuonna 1823 everstiksi ja hän toimi sen jälkeen kymmenen vuotta El Ferrol del Caudillon kaupungin sotilaskuvernöörinä. Kuningas Ferdinand VII:n kuoltua joulukuussa 1833 Zumalacárregui jätti asemapaikkansa liittyäkseen kruununtavoittelija Don Carlosta tukeviin joukkoihin. Don Carlos nimitti hänet kenraaliksi ja Navarran alueen komentajaksi. Zumalacárregui järjesti karlistien sekalaiset joukot Navarrassa ja Baskimaalla yhtenäiseksi ja kurinalaiseksi armeijaksi. Sen jälkeen hän johti armeijansa useisiin voittoihin osoittautuen lahjakkaaksi sotilastaktikoksi. Saavutettuaan kesäkuussa 1835 voiton pohjoisessa Espanjassa hän olisi halunnut hyökätä kohti pääkaupunki Madridia, mutta Don Carlos määräsikin hänet piirittämään Bilbaon satamakaupunkia. Piirityksen aikana hän haavoittui lievästi ja kuoli haavoihinsa riittämättömän hoidon vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomás de Zumalacárregui y de Imaz (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 23.10.2015.
2. ↑  *Nordisk familjebok* (1922), s. 875 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 24.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tomás de Zumalacárregui** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**George** (**Yrjö**) **William Frederick Charles, Cambridgen 2. herttua** (26. maaliskuuta 1819 Hannover – 17. maaliskuuta 1904 Lontoo) oli Yhdistyneen kuningaskunnan kuningasperheen jäsen ja Britannian armeijan ylipäällikkö vuosina 1856–1895.

Elämäkerta
----------

Yrjö oli Cambridgen herttua Adolfin ainoa poika, ja hän peri isänsä herttuan arvon vuonna 1850. Hänen isoisänsä oli Englannin kuningas Yrjö III, ja hän oli kuningatar Viktorian serkku. Herttua Yrjö aloitti sotilasuransa Hannoverin kuningaskunnan armeijassa ja siirtyi Britannian armeijaan 1837 everstinä. Krimin sodassa 1854–1856 hän toimi aluksi ensimmäisen divisioonan komentajana ja osallistui kaikkiin merkittäviin taisteluihin, joskaan ei ollut erityisen taitava sotapäällikkö. Hänet ylennettiin 1856 kenraaliksi ja 1862 sotamarsalkaksi. Hallitsijaperheeseen kuuluva Yrjö sai ylipäällikkönä melko suuret toimintavapaudet. Hän oli konservatiivinen ja jakoi ylennyksiä enemmän alaistensa sosiaalisen aseman ja palvelusiän kuin taitojen perusteella. Hän myös vastusteli pitkään armeijan uudistamista, vaikka Krimin sota oli osoittanut heikkouksia sen toimintakyvyssä. William Gladstonen tultua vuonna 1868 pääministeriksi Yrjö joutui kuitenkin hyväksymään joukon muutoksia: ylipäälliköstä tehtiin sotaministerin alainen, upseerinvirkojen ostaminen kiellettiin ja palvelusaikaa lyhennettiin. Lisää herttuan vastustamia uudistuksia toteutettiin vuonna 1881. Jätettyään ylipäällikön tehtävät vuonna 1895 Yrjö nimettiin kuningattaren henkilökohtaiseksi adjutantiksi ja armeijan kunniaeverstiksi.

Herttua Yrjön puoliso oli Louisa Farebrother. Avioliitto oli morganaattinen ja lasten sukunimeksi tuli FitzGeorge.

Lähteet
-------

1. 1 2  George William Frederick Charles, 2nd duke of Cambridge (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 13.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1905), s. 1030 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 14.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yrjö (Cambridgen herttua)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Henry Hardinge** | **Britannian armeijan ylipäällikkö**1856–1895 | Seuraaja:**Garnet Wolseley** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Oliver Pettersson** (s. 13. toukokuuta 2003 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia.

Espoolainen Pettersson pelasi nuorena Hongan sekä EPS:n juniorijoukkueissa. EPS:n riveissä Pettersson pääsi myös pelaamaan Kakkosta kaudella 2020. Kaudeksi 2021 Pettersson siirtyi tammisaarelaisen EIF:n joukkueeseen Ykköseen. Hän onnistui maalinteossa heti kauden 2021 avausottelussa Jaroa vastaan ja vakiinnutti nopeasti paikkansa EIF:n pelaavassa kokoonpanossa, kirjauttaen tililleen lopulta 20 ottelua Ykkösessä. Kaudella 2022 Pettersson ehti pelata 16 sarjaottelua EIF:ssä ennen siirtoaan 1+1-vuotisella sopimuksella Veikkausliigan HJK:hon elokuussa 2022. Loppukauden hän pelasi Klubi 04:n riveissä Kakkosessa.

Kauden 2023 Pettersson aloitti HJK:n edustusjoukkueen mukana Veikkausliigassa, tullen kolmesti vaihdosta kentälle huhtikuun liigaotteluissa. Toukokuussa hän kuitenkin loukkasi polvensa harjoituksissa, minkä myötä häneltä jäi sivuun käytännössä koko loppukausi. Syyskuussa 2023 HJK lunasti Petterssonin sopimuksessa olleen option kaudesta 2024.

Pettersson on edustanut Suomea alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Oliver Pettersson Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.
2. 1 2  Oliver Pettersson *HJK Helsinki*. Viitattu 13.12.2023.
3. ↑  Pekka Mäntylä: Keskuspuolustaja Oliver Pettersson EIF:stä HJK:n organisaatioon *HJK Helsinki*.  12.8.2022. Viitattu 13.12.2023.
4. ↑  Pekka Mäntylä: Toppari Oliver Pettersson jatkaa HJK:ssa ensi kaudella *HJK Helsinki*.  28.9.2023. Viitattu 13.12.2023.
**Axel Adolf Emil Grönvik** (18. tammikuuta 1897 – 10. joulukuuta 1992) oli suomalainen päätoimittaja.

Grönvikin vanhemmat olivat filosofian tohtori Emil Ivar Grönvik (1844–1918) ja Anna Sofia Törngren (1870–1953). Hän oli naimisissa kääntäjä ja kirjailija Ann-Mari Grönvikin kanssa.

Grönvik pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922 ja maisteriksi 1923.

Grönvik oli Nya Tidningenin toimitussihteerinä 1922–1925, Nyland-lehden päätoimittajana 1922–1928, Hufvudstadsbladetissa toimitussihteerinä 1928–1933 ja ulkopoliittisena toimittajana 1934–1944 sekä päätoimittajana Svenska Pressen -lehdessä 1944 ja Nya Pressen -lehdessä vuodesta 1945 alkaen. Hän oli komennettuna Suomen Tukholman-lähetystöön 1940, ja hän toimi valtion tiedoituslaitoksen toimistopäällikkönä jatkosodan aikana 1941–1942.

Grönvik toimi Turkulaisen osakunnan kuraattorina 1919–1920 sekä ruotsalaisen ylioppilasvaltuuskunnan puheenjohtajana 1922–1923. Hän oli Suomen ruotsalaisen sanomalehtimiesliiton puheenjohtajana vuodesta 1947 ja Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana vuodesta 1949.

Teoksia
-------

* *Hembygdskurserna i Lojo 1916 : en redogörelse över förloppet och rönen*. Bidrag till Lojo sockenbeskrivning 29. Hembygdsforskningens vänner i Lojo, Lojo 1916
* *Finland en försvarskamp* ; av Gylfe Svedlund, Karl-Olof Hedström, Olof Enckell, Axel Grönvik, Eirik Hornborg, Gunnar Johansson. Stormaktskriget 1939- 2. Fritzes, Stockholm 1940
* *Kenraaleja ja kenttäeverstejä* ; suomentanut J. A. Wecksell. Otava 1940 (ruotsinkielinen alkuteos *Generaler och fältöverstar* sisältyi julkaisuun *Stormaktskriget 1939- 2 : Finland*)
* *Sjunde nordiska pressmötet i Helsingfors 1939 : redogörelse över förhandlingarna* ; enligt uppdrag avgiven av Axel Grönvik. Helsingfors 1950
* *Suomen sanomalehdistön luonne*. Kansainvälisten kulttuuriasiain toimikunta, Helsinki 1952

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita suomalaisia. Mitä Missä Milloin 1994 s. 147. Otava 1993 ISBN 951-1-12765-9
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)

Aiheesta muualla
----------------

* Grönvikin elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Kongregaatio** (lat. *congregātiō*, yhteenliittymä) tarkoittaa yleiskielessä liittoa, yhdistystä tai seurakuntaa. Katolisessa kirkossa kongregaatioita ovat jotkin virastot, esimerkiksi kardinaalikongregaatio, eräät luostarijärjestöt ja jotkin maallikkojärjestöt.

Luostarijärjestöt (*congregatio monastica*) ovat jonkin munkkikunnan, esimerkiksi benediktiinien, piirissä muodostettuja yhteenliittymiä, joihin kuuluu useita itsenäisiä luostareita. Ryhmittyminen kongregaatioiksi alkoi vanhojen munkkikuntien piirissä jo keskiajalla. Uudella ajalla muodostetut luostarijärjestöt ovat yleensä kongregaatioita, jotka ovat järjestyneet vapaammin kuin vanhat munkki- ja nunnakunnat.

Maallikkojärjestöt (*congregatio religiosa*) ovat vaatimuksiltaan ja järjestelyltään väljempiä yhteenliittymiä kuin vanhat munkki- tai nunnakunnat. Näiden kongregaatioiden jäsenet toimivat luostareiden ulkopuolella oppilaitoksissa, sairaanhoidossa, lähetystehtävissä tai muissa käytännön tehtävissä. Maallikkokongregaatiot ovat katoliselle kirkolle tärkeitä työjärjestöjä. Sellaisen voi perustaa paavin ohella piispakin.

Katso myös
----------

* Uskonopin kongregaatio

Lähteet
-------

* Otavan iso tietosanakirja, Otava 1962
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1962
*Tämä artikkeli käsittelee toimittaja ja kirjailija Verneri Vesterdahlia. Hänen pojastaan, teatterihistorioitsija Verneri Veistäjästä, jonka sukunimi myös oli alun perin Vesterdahl, on eri artikkeli.*
 **Albert Verner Vesterdahl** (sukunimi myöh. *Veistäjä*; 17. helmikuuta 1876 Pietari – 24. helmikuuta 1913 Sortavala) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.

Vesterdahlin vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Albert Westerdahl ja Vilhelmina Gustafsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1895. Vesterdahl oli toimittajana Haminan Sanomat-lehdessä 1896–1897, toimitussihteerinä Viipurin Sanomat-lehdessä 1897–1899 ja Päivälehdessä 1899–1903. Hän oli Karjala-lehden taloudenhoitajana 1904–1905, Kotkan Uutiset-lehden päätoimittajana 1905–1906, Kyminlaakso-lehden vastaavana toimittajana 1906–1907 sekä viimeksi päätoimittajana Käkisalmen Sanomat-lehdessä 1907–1911 ja Sortavalassa ilmestyneessä Laatokka-lehdessä 1911–1913.

Vesterdahl oli naimisissa vuodesta 1907 Karin Theresia Rundqvistin kanssa, ja heidän lapsiaan olivat toimittaja Olavi Veistäjä (1908–1988) ja teatterihistorioitsija Verneri Veistäjä (1913–1968).

Teoksia
-------

* *Joululehti* ; ulosantajat V. Vesterdahl ja Yrjö A. Valkonen. Karjalan kirjapaino-oy, Wiipuri 1904
* *Kotkan joulu* ; julkaisija Verneri Vesterdahl. Kotka 1906
* *Käkisalmen läänin oloja 17:llä vuosisadalla : historiallinen tutkielma* ; kirj. V. Vesterdahl. Kaakkois-Karjalan Kirjapaino, Käkisalmi 1908
* *Teatterit ja näytelmät : sivistyshistoriallinen kuvaus*. Kansanvalistusseuran Käkisalmen haaraosaston kirjasia n:o 3. Kansanvalistusseura, Käkisalmi 1909

Lähteet
-------

* Albert Verneri Vesterdahl SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* WESTERDAHL Albert Verner. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 958
* Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 1071

### Viitteet

1. 1 2  Helsingin Norssin matrikkeli 1867-1992, numero 301