recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Segenet Kelemu "The Mind of the Universe" -haastattelusarjassa.
**Segenet Kelemu** (1957, Finote Selam, Etiopia) on etiopialainen kasvipatologi. Hän on toiminut International Centre of Insect Physiology and Ecology (ICIPE) -tutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 2013 lähtien. Kelemu on toiminut useissa johtotehtävissä, kuten Biosciences eastern and central African (BecA) -johtajana, Alliance for a Green Revolution in Africa (AGRA) -ohjelmien varapuheenjohtajana ja International Center for Tropical Agriculture (CIAT) -johtajana. Hänet on palkittu useilla kansainvälisillä palkinnoilla, kuten L'Oréal-UNESCO Awards for Women in Science vuonna 2014. Samana vuonna Forbes nimesi hänet yhdeksi vaikutusvaltaisimmista afrikkalaisista naisista.

Lähteet
-------

1. ↑  Mamo Gebrehiwot: On the Cutting-Edge: The Ethiopian Women Shaping Science *ethiosports.com*. Viitattu 26.4.2023. (englanniksi)
2. ↑  Segenet Kelemu *Icipe - International Centre of Insect Physiology and Ecology*. Viitattu 26.4.2023. (englanniksi)
3. ↑  Dr Kelemu’s rise: From climbing trees in rural Ethiopia to excelling in science *The East African*.  6.7.2020. Viitattu 26.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Heroes in the Field: Dr. Segenet Kelemu (Youtube)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Google Scholar

 |

 |
Pahvinen Paula-tyttö 1960-luvulta.
**Paula-tyttö** oli suomalaisen kahvinvalmistaja Pauligin mainoshahmo, kansallispukuinen nainen. Hahmon esimuoto oli Pauligin kahvipurkin kyljessä ensi kerran jo vuonna 1904, jolloin Gustav Paulig aloitti kahvin paahtamisen. Hahmo nimettiin Paulaksi vuonna 1926, jolloin sen ulkonäkö vakiintui ja järjestelmällinen käyttö kahvipaketeissa alkoi. Ruskeahiuksinen tyttö on pukeutunut Sääksmäen kansallispukuun, sillä kiertäessään markkina-aluetta 1800-luvun lopulla Gustav Paulig oli tavannut Sääksmäen Visavuoressa kansallisasuun pukeutuneen talontyttären ja ihastunut asuun. Tämä muisto oli hänellä mielessä, kun mainokseen valittiin asua, ja jälleen, kun elävää Paula-tyttöä etsittiin ensi kerran vuonna 1950.

Vuodesta 1950 alkaen Paulig valitsi muutaman vuoden väliajoin oikean "Paula-tytön", jota käytettiin yhtiön mannekiinina, tuote-esittelijänä ja mainoshahmona eri tiedotusvälineissä. Ajatuksen keksi yhtiön johtaja Henrik Paulig, ja esikuvana lienee ollut yhdysvaltalaisen General Mills -yhtiön piirroshahmo Betty Crocker. Ensimmäinen suomalainen Paula-tyttö oli Sinikka Kekki, joka valittiin 738 ehdokkaan joukosta. Paula-tytön kuvalla myytiin myös Paula-merkkistä kahvia. Vuonna 2013 valittiin järjestyksessä 18. Paula-tyttö.

Vuonna 2014 Paula-tytön tyyliä ryhdyttiin päivittämään, ja kansallispuku jäi juhlakäyttöön. Vuoden 2019 alussa Paulig kertoi korvaavansa Paula-tytön "brändilähettiläällä", ja tehtävää voi hakea kuka tahansa sukupuolesta ja hiusten väristä riippumatta.

Luettelo Paula-tytöistä
-----------------------

| Tyttö | Vuosimallia |
| --- | --- |
| Sinikka Kekki | 1950 |
| Eila Sandell | 1958 |
| Anja Mustamäki | 1962 |
| Mervi Salonen | 1968 |
| Hilkka Alatalo | 1973 |
| Maisa Venäläinen | 1977 |
| Anna-Liisa Uusitalo | 1980 |
| Helena Rantanen | 1983 |
| Liisa Aarnikoivu | 1986 |
| Sanna Simola | 1990 |
| Anna-Leena Lundén | 1994 |
| Taru Tukeinen | 1996 |
| Sanna Leinonen | 1999 |
| Virpi Malkamäki | 2002 |
| Emmi Salonen | 2004 |
| Anni Tarhonen | 2007 |
| Ulla Ristkari | 2010 |
| Noora Ylikoski | 2013 |
| Maija Niemi | 2015 |
| Iinaroosa Kanth | 2019 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Paulan esittely Paulig. Viitattu 6.1.2015.
2. 1 2  Paulan uusi tyyli alkaa pian Paulig. Viitattu 6.1.2015.
3. ↑  Paulantyyli Paulig. Viitattu 6.1.2016.
4. ↑  Ylä, Anttila, Aleksi: Paulig luopui ikonisesta mainoskasvostaan: "Perinteiden pitää elää ajassa mukana" *Markkinointi & Mainonta*.  7.2.2019. Viitattu 7.2.2019.
5. ↑  Pauligin kahvilähettiläitä jo vuodesta 1950 *Kahvilähettiläät kautta aikojen*. Paulig. Viitattu 13.1.2020.
**Baie-Comeau** on vajaan 23 000 asukkaan teollisuuskaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Manicouaganjoen ja Saint Lawrencen estuaarin yhtymäkohdassa, noin 420 kilometrin päässä Québecin kaupungista koilliseen. Kaupungissa on syväsatama sekä Pohjois-Amerikan suurin alumiinisulattamo, ja sen vesivoimalaitokset tuottavat valtaosan Québecin kaupungin tarvitsemasta sähköstä. Se tunnetaan myös Kanadan entisen pääministerin Brian Mulroneyn synnyinpaikkana.

Vielä 1900-luvun alussa Baie-Comeaun ympäristö oli tietöntä erämaata, jota Kanadan alkuperäiskansoihin kuuluvat innut pitivät metsästys- ja kalastusmainaan. Kaupunki sai alkunsa vuonna 1937, kun amerikkalainen lehtikeisari ja Chicago Tribunen kustantaja Robert R. McCormick rakennutti joen rannalle paperitehtaan alueen koskemattomien metsä- ja energiavarojen hyödyntämiseksi. Nimensä (’Comeaun lahti’) se sai kuuluisalta kanadalaiselta luonnontieteilijältä Napoléon-Alexandre Comeaulta.

Baie-Comeau alkoi kasvaa toden teolla vasta 1950-luvulla, kun paperitehdasta laajennettiin ja kaupunkiin rakennettiin alumiinitehdas (1958) sekä viljasiiloja (1960). Kasvua kiihdyttivät myös vuonna 1960 valmistunut Québeciin johtava maantie sekä Outardes- ja Manicouaganjoelle vuosina 1959–79 rakennetut valtavat vesivoimalaitokset.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Profiles from the 2006 Census Statistics Canada.  Arkistoitu 24.8.2020. Viitattu 29.11.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Pierre-Deschenes, Claudine: Baie-Comeau *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion.  Arkistoitu 17.5.2006. Viitattu 29.11.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baie-Comeau** Wikimedia Commonsissa
**Jasmina Jasharaj** oli 6-vuotias tyttö, joka **katosi** Sävsjössä, Ruotsissa 28. heinäkuuta 1997. Katoamistapaus luokiteltiin alun perin sieppaukseksi, ja sittemmin sitä on tutkittu murhana.

Jasharaj kuului perheeseen, joka pakeni Kosovosta Ruotsiin vuonna 1992. Perhe asui Rinkabyssa, Jokimukassa, Ylikainuussa ja Götenessä ennen asettumistaan Smålandin Sävsjöhön. Jasharajilla oli kaksi veljeä. Jasharaj oli kadotessaan kesälomalla. Katoamispäivänään hän lähti kotoaan kello 14:00 paikkeilla ulos leikkimään ystävien kanssa. Ystävysten erottua toisistaan kahdeksan maissa illalla jäi viimeiseksi Jasmina Jasharajin tiettävästi nähneeksi 15-vuotias silminnäkijä, jonka mukaan tyttö oli ollut kävelemässä metsikköä kohti.

Jasharaj oli leikkiessään ollut Michael Jackson -paidassa ja kukkahousuissa. Todistajalausunnon mukaan tyttö oli nähty katoamispäivän iltana vielä kello 20:n paikkeilla leikkimässä kahden pienemmän pojan kanssa 800 metrin päässä kotoaan. Toisen todistuksen mukaan miehen oli nähty kantavan tummatukkaista tyttöä parkkipaikalla Värnamon seudulla. Myös tytön äiti kertoi Jasminan kanssa kaupassa näkemästään pitkästä miehestä, joka myöhemmin illalla oli nähty ulkona taskulampun kanssa. Mittavista poliisin ja vapaaehtoistoimijoiden suorittamista etsinnöistä huolimatta tyttöä ei löydetty. Vuonna 1997 pidätettiin 41-vuotias mies epäiltynä osallisuudesta Jasharajin katoamiseen, mutta hänet vapautettiin todisteiden puutteessa. Myöhemmin hänet tuomittiin kolmen muun tytön kimppuun käymisestä Sävsjön alueella. Tutkinnan yhteydessä ovat nousseet esiin myös Ulf Olssonin tai Anders Eklundin osallisuuden mahdollisuudet. Kumpaakaan ei kuitenkaan kyetty liittämään Jasharajin katoamistapaukseen.

Katoamisen jälkeen Jasharajin perhe muutti katoamisaikaisesta asunnostaan, mutta pysyi Sävsjössä. Kaksi vuotta katoamisen jälkeen perheeseen syntyi poika. Jasharajin perheen isä Rexhep kuoli syöpään vuonna 2017. Äiti Florije Jasharaj julkaisi Assar Anderssonin kanssa vuonna 2020 kirjan *Sävsjöflickan*. Tässä yhteydessä äiti väittikin tytön leikkineen kello 15:n ja 16:n välisenä aikana katoamispäivänään huoneessa äidin itsensä ollessa toisessa huoneessa. Äiti kertoi uskovansa jonkun ottaneen tytön mukaansa eteisestä; hänen mukaansa tyttö olisi ollut laulamassa siellä, kunnes kuului oven avaamisen ääni ja laulaminen loppui. Poliisi piti suoraan asunnosta katoamisen mahdollisuutta täysin uutena näkökulmana, eivätkä tutkijat kertomansa mukaan olleet saaneet tällaista tietoa. Äiti kuitenkin totesi kertoneensa asian poliisille ennenkin ja koki, ettei ollut tullut kuulluksi. Vuonna 2020 äiti uskoi tyttärensä olevan yhä elossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jasmina Jasharaj försvann: Mamma Florije berättar i "Sävsjöflickan" Allas
2. 1 2 3 4 5  Nya uppgifter om hur Jasmina, 6, försvann Expressen
**Qəbələ** (ven. Габала́, *Gabala*; vuoteen 1991 saakka *Qutqaşen* tai *Qutqaşın*, ven. Куткаше́н, *Kutkašen*) on kaupunki Kaukasusvuoriston reuna-alueella Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Dəmiraparançay-joen rannalla 220 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Qəbələn piirin keskus. Sen kautta kulkee İsmayıllın ja Şəkin välinen maantie. Asukkaita on 12 800 henkeä (vuonna 2010).

1700-luvulla Qutqaşen oli jonkin aikaa samannimisen sulttaanikunnan keskus. Myöhemmin se liitettiin Şəkin kaanikuntaan. Vuonna 1930 Qutqaşenista tuli piirikeskus ja vuonna 1973 kaupunki. Vuonna 1991 se nimettiin Qəbələksi 20 kilometrin päässä sijainneen Kaukasian Albanian muinaisen pääkaupungin mukaan. 

Kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on lähinnä elintarvike- ja jalostusteollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluvat 1700-luvulla rakennettu moskeija ja historiallinen museo. Lähistöllä sijaitsee Venäjän armeijan käyttämä tutka-asema.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 58. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1974.
2. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 18.3.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Strana ognei Azerbaidžan: Administrativno-territorialnoje delenije *files.preslib.az*. Viitattu 18.3.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qəbələ** Wikimedia Commonsissa

* Qəbələn piirin sivusto (azeriksi), (englanniksi)
* Azerb.com: Gabala (Qabala, Qebele, Kutkashen, Gutgashen) (englanniksi)
**Édouard Dermit** tai *Dermithe*, syntyisin *Antoine Dermit* (18. tammikuuta 1925 Pazin, Italia\* – 15. toukokuuta 1995 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä ja kuvataiteilija.

* Tänään Hrvatska

Édouard Dermit oli monitaiteilija Jean Cocteaun adoptiopoika ja hänen satunnainen rakastajansakin. Samoin hän oli Cocteaun ainoa perillinen.

Dermit’n ehkä merkittävin näyttelijäsuoritus oli Jean Cocteaun kirjoittaman romaanin mukaan tehdyssä ja Jean-Pierre Melvillen ohjaamassa elokuvassa *Kauheat lapset* (*Les enfants terribles*).

Édouard Dermit tunnetaan myös taidemaalarina. Hänen kykynsä alalla oivalsi Cocteau, joka antoi hänelle myös henkilökohtaista opetusta taidemaalauksessa. Vuonna 1963 kuolleen Cocteaun aloittaman Ranskassa sijaitsevan Fréjusin Jerusalemin Notre Damen kappelin freskojen maalamisen loppuun saattaminen oli hänen merkittävin työnsä.

Dermit osoitti kaupalliset kykynsä huolehtimalla Cocteaun hänelle antamasta perinnostä, jolle hän omistautui koko lopun elämänsä ajan. Hän myös käytti lempinimeään "Doudou" koko elämänsä. Dermit’n poika Stephen myi Milly-la-Forêt’ssa sijaitsevan Cocteaun viimeisen asunnon Pierre Bergelle, joka oli Cocteaun kummipoika. Rakennus avattiin 23. kesäkuuta 2010 yleisölle ja sai nimekseen La Maison Cocteau.

Filmografia
-----------

* 1948 : *Kaksoiskotka* (*L’Aigle à deux têtes*, ohjaus Jean Cocteau )
* 1950 : *Kauheat lapset* (*Les Enfants terribles*, ohjaus Jean-Pierre Melville : Paul)
* 1950 : *Orfeus* (*Orphée*, ohjaus Jean Cocteau : Cégeste)
* 1960 : *Orfeuksen testamentti* (*Le Testament d’Orphée*, ohjaus Jean Cocteau: Cégeste)
* 1965 : *Thomas petkuttaja* (*Thomas l’imposteur*, ohjaus Georges Franju : kapteeni Roy)

Lähteet
-------

1. ↑  Edouard Dermithe Internet Movie Databasessa. (englanniksi)*tarvitaan parempi lähde*
2. ↑  Edouard Dermit, l'Ange Heurtebise. Blogspot.
**Laçın** (arm. Բերձոր, *Berdzor*; ven. Лачи́н, *Latšin*) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahvuorten lounaisrinteillä 414 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Vuoristo-Karabahin ja Armenian yhdistävä maantie.

Paikkakunnan alkuperäinen nimi on *Abdallar* (ven. Абдаляр, *Abdaljar*). Vuonna 1923 siitä tuli kaupunki, joka toimi vuoteen 1929 saakka etupäässä kurdien asuttaman Kurdistanin kihlakunnan keskuksena. Vuonna 1926 kaupunki sai nimen *Laçın*. Vuonna 1930 siitä tuli Laçınin piirin keskus. Vuonna 1937 Azerbaidžanin kurdit karkotettiin Keski-Aasiaan.

Neuvostoaikana Laçın oli maatalous- ja karjanhoitoalueen keskus, jossa toimi pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan siellä oli 7 800 asukasta. Armenialaiset joukot valtasivat Laçınin Vuoristo-Karabahin sodan aikana toukokuussa 1992, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Se kuului sittemmin *Berdzor*-nimisenä de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Qašataghin piiriin. Asukkaita oli vuonna 2009 1 700 henkeä.

Vuonna 2020 syttyi uusi sota Azerbaidžanin ja Armenian välillä. Se päättyi maiden väliseen aseleposopimukseen, jonka mukaisesti Azerbaidžan sai takaisin muun muassa Laçınin piirikunnan. Sen joukot saapuivat alueelle 1. joulukuuta 2020. Venäläisiä joukkoja jäi valvomaan aselepoa Armenian ja Vuoristo-Karabahin väliselle tielle.

Azerbaidžanin joukot ottivat Laçınin kaupungin haltuunsa elokuussa 2022. Vuoristo-Karabahin ja Armenian välille rakennetaan uutta tietä, joka oli elokuussa melkein valmis.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 6.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Statistical Yearbook of Nagorno-Karabakh Republic, 2003-2009: Population *stat-nkr.am*. Viitattu 25.8.2011. (englanniksi)
3. ↑  Ahti Kaario: Laçınin viimeinen päivä *Yle uutiset*. Yleisradio. Viitattu 2.12.2020.
4. ↑  Armija Azerbaidžana zanjala gorod Latšin v Karabahe *Kommersant*.  26.8.2022. Viitattu 26.8.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laçın** Wikimedia Commonsissa
**Zergit** ovat kuvitteellinen rotu Blizzard Entertainmentin pelissä Starcraft. Zergit eivät ole sinänsä yhtä ja samaa rotua, vaan ne ovat sekoitus erilaisia rotuja ja olentoja, jotka ovat muodostuneet yhtenäiseksi "Parveksi" Zergien infestaation*selvennä* takia. Zergeillä ei ole omaa tahtoa, vaan niitä hallitsevat mahtava Ylimieli (engl. *Overmind*) ja hänen agenttinsa nimeltä "Cerebratet".

Synty
-----

Zergit syntyivät myös Xel'Naga-rodun vaikutuksesta, kuten Protossit, mutta he olivat vasta toinen Xel'Nagan luomus. Kaikki kuitenkin alkoi zergien Ylimielestä, sillä tämä oli ensimmäinen zerg. Ylimieli luotiin Xel'Nagan pimeän voiman avulla ja hänet luotiin siten, että häntä ei voi tuhota kuin samankaltaisilla energioilla. Kun Ylimieli oli valmis, hän alkoi kehittää armeijaa nimeltä "Zergin Parvi". Parvesta tuli nopeasti suurilukuinen ja tämän vuoksi Ylimieli perusti Parveen pesueita, joita kutakin hallitsi yksi Cerebrate. Parhaimmillaan Parvi oli niin suuri, että edes Ylimieli ei tiennyt kuinka paljon pesueita tai Zergejä itsenään oli.
**Shadow Warrior** on 3D Realmsin kehittämä ja GT Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1997 MS-DOS:lle ja Mac OS:lle. *Shadow Warrior* käyttää *Duke Nukem 3D* -pelissä ensimmäistä kertaa esiintynyttä Build-pelimoottoria. Vuonna 2005 3D Realms julkaisi pelin lähdekoodin GNU GPL -lisenssillä. 

Pelin pohjalta julkaistiin kaksi Lo Wang -aiheista romaania. *For Dead Eyes Only* -romaanin kirjoitti Dean Wesley Smith ja *You Only Die Twice* -teoksen Ryan Hughes.

Pelille on julkaistu samanniminen uusintaversio vuonna 2013.

Pelaaminen
----------

Graafisesti peli muistuttaa paljon muita Build-pelejä, mutta pelimoottoriin tehtiin kuitenkin joitakin muutoksia, minkä vuoksi *Shadow Warriorissa* on muun muassa kiivettäviä tikapuita ja ajettavia kulkuneuvoja. Lisäksi peli käyttää toimintoihin ja objekteihin sprite-grafiikan sijaan vokseleita, mikä mahdollistaa muokatun pelimoottorin uudet ominaisuudet.

Pelaajalla ei ole pelin alussa muuta asetta kuin katana. Aseita, joita ovat muun muassa Uzi-konepistoolit, raketinheitin ja raidetykki, pystyy keräämään pelin edetessä. Peli sisältää toimintapainotteisen pelattavuuden lisäksi myös ongelmanratkontaa (engl. *puzzle*), mikä ei ollut tyypillistä *Shadow Warriorin* aikaisille ensimmäisen persoonan ammuntapeleille, vaikka *Duke Nukem 3D* jo osittain rikkoikin valtavirran suuntausta.

Juoni
-----

Konserniyritys Zilla Enterprises on yksi Japanin mahtavimmista ja vaikutusvaltaisimmista yhtiöistä. Yhtiön johtajan, Master Zillan, vallanahneus kuitenkin ajaa konglomeraatin korruptioon, ja hän aloittaa Japanin valloituksen mutaatiosotilaiden ja muukalaisten avulla. Zilla Enterpriselle henkivartijana työskennellyt varjosoturi, Lo Wang, ei kuitenkaan aio olla osa entisen työnantajansa suunnitelmia vaan aikoo estää julman valloituksen.

Vastaanotto
-----------

Lehdistö suhtautui peliin varovaisen positiivisesti. *GameSpot* -sivusto antaa Shadow Warriorille pisteytyksen 7.2/10, kritisoiden hieman jälkeenjääneitä graafisia ominaisuuksia, mutta kehuen pelin toiminnallista antia ja suurta viihdearvoa. *PC Zone UK:n* antoi pelille 80/100, ja *GamePro* tarjosi pisteet 4.5/5.

Pian *Shadow Warriorin* julkaisun jälkeen peli aiheutti joissain piireissä hämmennystä. Esimerkiksi eräs Computer Gaming World -lehden journalisti kritisoi peliä tavasta esittää itäaasialaiset kulttuurit ja tavat sisällöttöminä ja alentavina sekä ihmiset julmina ja tunteettomina. 3D Realms reagoi asiaan sanomalla, ettei pelin tyyliä inspiroinut nykyajan Aasia, vaan heidän tarkoituksensa oli tehdä hauska peli, joka pikemminkin saattaa muistuttaa ihmisiä huonoista kung-fu-elokuvista.

Lähteet
-------

1. ↑  IGN's TOP-100 Games 2005. Web Archive 2013. Viitattu 9.1.2018.(englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Shadow Warrior* MobyGamesissa (englanniksi)
* Shadow Warrior 3D Realmsin sivustolla (englanniksi)
Cleveiittiä
**Cleveiitti**  on Norjassa esiintyvä epäpuhdas radioaktiivinen muoto uraniniittimineraalista. Se koostuu pääosin uraanidioksidista (UO2), mutta vähintään noin 10 % uraanista on korvautunut harvinaisilla maametalleilla Cleveiitti on nimetty ruotsalaisen kemistin Per Teodor Cleven mukaan.

Cleveiitti oli ensimmäinen tunnettu maapallolla sijaitseva lähde heliumille, jota syntyy uraanin alfahajoamisen seurauksena ja jää mineraaliin. Ensimmäisen näytteen heliumista eristi William Ramsay 23. maaliskuuta 1895, kun hän käsitteli mineraalia rikkihapolla. Myös Cleve ja Abraham Langlet onnistuivat keräämään heliumia cleveiitistä samoihin aikoihin.

Mineraalin tunnisti ensimmäisenä suomalainen tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld 1878 Norjan Arendalissa, Itä-Agderin läänissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Saltikoff, B. (1976): Mineraalinimisanasto. Geological Survey of Finland, Report of Investigation N:o 11. 82 sivua.
2. 1 2 3   Cleveiitti Mindat tietokannassa
3. ↑  Nordenskiöld, A. E. (1878): Mineralogiska bidrag 5. Cleveit, ett nytt yttro-uran mineral från Garta felsspatsbrott nära Arendal. Geologiska Föreningen i Stockholm Förhandlingar, 4: 28–32

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Cleveite
Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
**Suomen Pienviljelijä** ja **Suomen Sanomat** olivat Eino Yliruusin johtamien Suomen pienviljelijäin puolueen ja Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen äänenkannattajia vuosina 1929–1939 ja 1945.

Suomen Pienviljelijä 1929–1935
------------------------------

Eino Yliruusin toimittama ja julkaisema ensimmäinen *Suomen Pienviljelijä* ilmestyi Tampereella kahdesti tai kolmesti viikossa. Se aloitti jo ennen Suomen pienviljelijäin puolueen perustamista huhtikuussa 1929. "Talonpojan talouspoliittinen taistelulehti" oli myös kelvollinen sanomalehti, jossa oli melko paljon ilmoituksia. *Suomen Pienviljelijä* oli mukana perustamassa myös puolueen maakuntalehtiä.

Suomen Sanomat 1935–1936
------------------------

*Suomen Pienviljelijän* menestys houkutteli Yliruusin perustamaan Helsingissä vuoden 1936 alussa kahden kuukauden ajan kuudesti viikossa ilmestyneen *Suomen Sanomat*. Lauri Yliruusin toimittama lehti julistautui "pääkaupungin ainoaksi oppositiolehdeksi" ja hyökkäsi voimakkaasti äärioikeistoa vastaan. Painokanteiden ja mahdollisen lakkauttamisen uhkaama *Suomen Sanomat* sai vähän ilmoituksia ja joutui lopettamaan rahojen loputtua.

Suomen Pienviljelijä 1936–1939
------------------------------

Toinen *Suomen Pienviljelijä* ilmestyi Helsingissä lähinnä aikakauslehden luonteisena kerran viikossa lokakuusta 1936. Sen pääviholliset olivat Etsivä keskuspoliisi ja Kivimäen hallitus. Vuosikymmenen lopussa Yliruusi ja *Suomen Pienviljelijä* kannattivat kansanrintamaa ja yhteistyötä äärivasemmiston kanssa. Lauri Yliruusin toimittama lehti muuttui kahdesti viikossa ilmestyneeksi sanomalehdeksi heinäkuussa 1939, mutta hallitus lakkautti sen runsasta viikkoa ennen talvisodan syttymistä.

Suomen Sanomat 1945
-------------------

Eino Yliruusin julkaisema ja toimittama *Suomen Sanomat* jatkoi vuoden 1945 alusta aikaisempien lehtien perinnettä. Se kertoi olevansa "Kansanvallan Rintaman sekä Pienviljelijäin ja Maalaiskansan Puolueen äänenkannattaja". Yliruusin ja *Suomen Sanomien* yhteiskuntakriittisyys oli voimakasta, mutta se ei johtanut esimerkiksi SKDL:n yhteyteen. Helsingissä kerran viikossa ilmestynyt lehti lakkasi syyskuussa 1945, kun pienviljelijäin puolue ei saanut juurikaan kannatusta.

Suomen pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue herätettiin henkiin vielä loppuvuodesta 1946. Sen äänenkannattajaksi tuli K. V. Kuljun Parkanossa perustama *Suomen Maaseutu*, joka ilmestyi epäsäännöllisesti vuoteen 1949 saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 54–58. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.

Aiheesta muualla
----------------

* *Suomen Pienviljelijä* (1929–1935) digitoituna Kansalliskirjastossa
* *Suomen Sanomat* (1935–1936) digitoituna Kansalliskirjastossa
* *Suomen Pienviljelijä* (1936–1939) digitoituna Kansalliskirjastossa
**Steinbach** on kaupunki Manitoban provinssin kaakkoisosassa, Kanadassa. Kaupungissa on 11 000 asukasta. Vuosien 2001 ja 2006 välillä kaupungin asukasluku kohosi 19,9 %. Tämän vuoksi Steinbach on provinssin nopeimmin kasvava kaupunki. Steinbach on Manitoban 5. suurin asutusalue (2006).

Historia
--------

Saksan kieltä puhuvat venäläiset mennoniitat perustivat vuonna 1874 Steinbachin (joka tarkoittaa Saksaksi kivikkoista puroa). Kaupungissa sijaitsee Mennonite Heritage Village -museo, joka esittelee varhaisten siirtolaisten arkea, työkaluja, rakennuksia ja jossa on uudelleen rakennettu kopio tuulimyllystä, joka on kaupungin tunnus. Edellinen kopio vuodelta 1972 tyylimyllystä tuhoutui 2001 tuhopoltossa. Steinbach tunnetaan myös autokaupunkina (engl. *The Automobile City*), sillä vuonna 1914 kaupunkiin perustettiin läntisen Kanadan ensimmäinen Ford autoliike.

Vuoteen 2003 saakka kaupungin alueella oli voimassa kieltolaki. Tuolloin laki kaatui täpärästi kansanäänestyksessä.

Steinbach Millennium -kellotorni kaupungin keskustassa

Talous
------

Steinbach on kaakkoisen Manitoban taloudellinen keskus. Palvelut ja vähittäiskauppa työllistävät suurimman osan kaupungin väestä. Kaupungissa sijaitsee myös suuria teollisuusyrityksiä, kuten lääketehdas Biovail, ikkunoita valmistava Loewen Windows ja veneitä valmistava Lund. Maatalous, joka on alueen alkuperäinen elikeino työllistää edelleen monia.

Liikenne
--------

### Tieliikenne

Steinbach sijaitsee noin 50 km kaakkoon provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Kaupungin maantieyhteydet muodostavat Trans-Kanadan valtatie itään ja länteen sekä Highway 12 etelään ja pohjoiseen. Highway 12 Steinbachista etelään yhdistää kaupungin Spraguen kautta Yhdysvaltoihin. Kaupungista on myös säännöllinen Grey Goose -linja-autoyhteys muualle Manitobaan. 

### Lentoliikenne

Kaupunki omistaa ja ylläpitää virallista Steinbachin lentoasemaa kaupungin pohjoispuolella. Sen asfalttipintainen pääkiitotie on 914 m pitkä ja 23 m leveä. Yölaskeutumista varten kiitotie on varustettu valaistuksella ja majakalla. Polttoainetankkaus ja huoltotoiminnoista vastaa Steinbach Flying Club. Kentällä on myös ympärivuotinen levähdystila. 

Steinbachin toinen lentokenttä on kaupungin eteläpuolella sijaitseva yksityinen Steinbach (South) Airport, jota ylläpitää Harv's Air Service. Asfaltti ja ruohopinnotteisen pääkiitotien pituus on 945 m ja leveys 30 m. Toinen ruohopinnotteinen kiitotie on 559 m pitkä ja 30 m leveä. Se risteää pääkiitotien kanssa.

Steinbachista on noin tunnin ajomatka Winnipegin kansainväliselle lentoasemalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Community Highlights for Steinbach Statistics Canada. Viitattu 23-04-2008. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Population and dwelling counts, for urban areas, 2006 and 2001 censuses - 100% data Statistics Canada. Viitattu 23-04-2008. [vanhentunut linkki]

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Steinbach**.
**Red Deer** on kaupunki keskisessä Albertassa, Kanadassa, jossa oli vuonna 2006 82 772 asukasta.  Kaupunki sijaitsee Calgary–Edmonton-käytävän puolivälissä. Red Deer on Albertan kolmanneksi väkirikkain kaupunki Calgaryn ja Edmontonin jälkeen. Alueen tärkeimmät teollisuuden alat ovat öljyteollisuus ja maataloudessa viljan- sekä karjankasvatus.

Historia
--------

Red Deer on saanut nimensä kaupungin läpi virtaavasta samannimisestä joesta. Red Deer -joki on ollut tärkeässä asemassa alueen First Nations -intiaaneille. Tuhansien vuosien aikana intiaanit metsästivät joen lähistöllä viihtyviä biisoneita, peuroja, hirviä ja vapiteja ruuaksi sekä majavia ja muita turkiseläimiä lämpimien vaatteiden valmistusta varten. Myöhemmin he kävivät vaihtokauppaa turkiksilla eurooppalaisten turkiskauppiaiden kanssa. 1900-luvun puolivälin tienoilla alueella asui mustajalka-, cree-, nakoda- ja metis-intiaaneja.

Red Deerin varrella oli runsaasti vapiteja, joten paikalliset intiaanit kutsuivatkin jokea nimellä *Waskasoo seepee* (engl. *Elk River*). Ensimmäiset eurooppalaiset luulivat alueen vapiteja eurooppalaisiksi saksanhirviksi ja nimesivät joen väärin Red Deer -joeksi (saksanhirvi on englanniksi "red deer"). Myöhemmin paikalle perustettu kaupunki peri saman väärin käännetyn nimen. Red Deerin sivujoki *Waskasoo Creek* kantaa edelleen creen kielistä nimeä.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2  History of Red Deer The City of Red Deer.  Arkistoitu 4.12.2013. Viitattu 22.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Red Deer** Wikimedia Commonsissa
**Chilliwack** on 69 217 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. kaupunki sijaitsee Fraserjoen jokilaaksossa, noin 100 kilometriä itään Vancouverista. Kanadan läpi kulkeva Trans-Canada Highway ohittaa kaupungin eteläpuolitse.

Historia
--------

Alueen ensimmäiset asukkaat, Stó:lō-intiaanit saapuivat noin 5 000–10 000 vuotta sitten ja ovat asuneet alueella siitä lähtien. Heidän väkilukunsa arvioidaan olleen parhaimmillaan 30 000–60 000 välillä.

Alkuperäisasukkaiden elämä muuttui rajusti, kun eurooppalaiset turkiskauppiaat saapuivat alueelle 1700-luvun loppupuolella. Tiettävästi ensimmäinen kohtaaminen tapahtui vuonna 1782, ja pian tämän jälkeen alkuperäisasukkaiden keskuudessa puhkesi useita tautiepidemioita, sillä eurooppalaiset kantoivat alueella ennestään tuntemattomia tauteja, kuten esimerkiksi isorokkoa. Alueen väestöstä menehtyi arviolta 90–95 prosenttia. Vuosina 1857–1858 Fraserjoen laksossa koettiin kultaryntäys, ja alueelle saapui noin 30 000 kullanetsijää. Tautiepidemoissa supistunut alkuperäisväestö ei kyennyt estämään siirtolaisten tulvaa. Siirtolaiset perustivat alueelle nopeasti omia tilojaan ja uudet *Miller's Landingin*, *Sumas Landingin* ja *Chilliwack Landingin* asuinalueet syntyivät. Siipiratasaluksista muodostui alueen tärkein liikenneväline Fraserjoella.

Chilliwack sai piirikunnan (engl. *Township*) statuksen vuonna 1873. Se on Brittiläisen Kolumbian kolmanneksi vanhimman virallisen asuinalue. Vuonna 1881 uusi asuinalue *Centreville* perustettiin Fraserjoen alavirtaan Chilliwackistä. Asuinalue irtautui Chilliwackistä 1908 ja otti nimekseen *City of Chilliwack*. Chilliwackin kaupunki yhdistettiin piirikuntaan jälleen vuonna 1980, ja 1990-luvun alkupuolella se sai jälleen kaupunkioikeudet.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Chilliwack**.
1. ↑  Community Profiles  2006. Statistics Canada. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Chilliwack Culture and History hellobc.com.  Arkistoitu 3.7.2009. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
3. ↑  The Land Chilliwack Museums and Archives.  Arkistoitu 26.4.2010. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  History of Chilliwack City of Chilliwack. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
5. ↑  Our History Tourism Chilliwack.  Arkistoitu 30.5.2010. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)
6. ↑  History  2009. Chilliwack Today. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
7. ↑  History of Chilliwack  2006. BCmyHome.ca.  Arkistoitu 7.9.2011. Viitattu 15.2.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* The Fraser Valley, City of Chilliwack (Arkistoitu – Internet Archive) Kuvia alueelta (englanniksi)
* Tourism Chilliwack (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Chilliwack (Arkistoitu – Internet Archive) britishcolumbia.com (englanniksi)
Koivumäen kartanon päärakennus Kuopion Hiltulanlahdessa.
**Koivumäen kartano** on vanha maatila Kuopion keskustan eteläpuolella Hiltulanlahden kaupunginosassa. Sen jugendtyyliseen päärakennuksen on suunnitellut Waldemar Aspelin.

Koivumäen eli Henriksnäsin tilan historia alkaa vuodesta 1792. Se oli alkujaan lampuotitila, joka kehittyi nopeasti 1800-luvun alkupuolella asessori Gustaf Saloniuksen omistuksessa. Kauppaneuvos Gustaf Ranin osti tilan pakkohuutokaupasta 1869. Samalla Ranin osti Alapihan, Lassilan ja hieman myöhemmin Kuhasen tilat. Alapihan Lapinmäen torpassa hän alkoi pitää yksityistä kyläkoulua vuonna 1876. Osan maista Ranin lahjoitti Pohjois-Savon kansanopiston sijaintipaikaksi, ja Maaningalta siirtynyt opisto aloitti Koivumäessä vuonna 1900. Kartano on edelleen suvun omistuksessa. Viidettä polvea edustava Kirsti Dunkel pitää kartanossa nyt kahvila-ravintolaa. Kartanon hevostalleilla ja ratsastuskentällä toimii ulkopuolisten yrittäjien ratsastustalli.

Nykyisen päärakennuksen rakennuttivat Raninin tytär Alma ja hänen miehensä Ernst Biese vuonna 1907. Päärakennuksen lisäksi tilalla on 1700-luvulta peräisin olevat aitat, väentupa, liiteri, navetta ja huvimaja. Hevostalli vaurioitui tulipalossa vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2  Koivumäen Kartano ympäristöineen, Savon arkkitehtuuriopas, SAFA ry. Viitattu 14.9.2016.
2. ↑  54. Koivumäki–Vanuvuori (Arkistoitu – Internet Archive), Kuopion kulttuuriympäristöstrategia, Kuopion kaupunki 22.10.2007. Viitattu 14.9.2016.
3. ↑  Hiltulanlahden historia[vanhentunut linkki], Kuopioon asumaan -sivusto. Viitattu 14.9.2016.
4. ↑  Röksä, Jarmo: Koivumäki 120 vuotta: Salatansseja liikuntasalissa (Arkistoitu – Internet Archive), Humanistinen ammattikorkeakoulu, Kuopion alueyksikkö 28.10.2015. Viitattu 14.9.2016.
5. ↑  Kuopio kasvoi yhtä jalkaa Gustaf Raninin menestyksen kanssa, Yle Uutiset 9.12.2014. Viitattu 14.9.2016.
6. ↑  Ratsunainen Oy, Koivumäen Kartanon tallit. Viitattu 14.9.2016.
7. ↑  Koivumäen kartanon talli paloi rajusti, *Savon Sanomat* 9.5.2010. Viitattu 14.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Koivumäen Kartanon verkkosivut
* Kauranne, Jouko: *Oy Gust Ranin 150 vuotta*, Jyväskylä 2009, s. 93–100.
**Paikwaophis kruki** on tarhakäärmeiden (Colubridae) heimoon kuuluva käärmelaji, jota esiintyy Guayanan ylängöillä. Se on todennäköisesti kaivautumiseen sopeutunut myrkkyhampaaton käärme, joka syö ainakin liskoja. *Paikwaophis kruki* tunnetaan vain yhdestä yksilöstä, joka löydettiin vuonna 2021. Se on sukunsa ainoa laji.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Lajin ainoa tunnettu yksilö on keskenkasvuinen naaras, jonka kokonaispituudeksi mitattiin 18 senttimetriä. Sen perusteella *Paikwaophis kruki* on ruumiinrakenteeltaan roteva, eikä sen pää erotu selvästi muusta ruumiista. Selkäpuolelta käärme on vaaleanruskea lukuun ottamatta valkeahkoa päätä ja keskeltä selkää kulkevaa ohutta, mustaa raitaa. Käärmeen pää on sivuilta musta, ja musta raita jatkuu käärmeen kylkiä pitkin häntään asti. Päässä on myös muutama vaaleansininen täplä, jotka taaempana muuttuvat vaaleansiniseksi raidaksi kummankin kyljen mustan raidan alapuolelle. Käärmeen vatsapuoli on pääosin musta, mutta keskellä vatsaa kulkee vaalea raita.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

*Paikwaophis kruki* elää Guayanan ylänköalueen pilvimetsissä. Laji löydettiin Roraima-tepui- ja Wei-Assipu-tepui-nimisten pöytävuorten juuresta noin 1180 metrin korkeudesta. Löytöpaikka sijaitsee Guyanan valtion alueella, mutta läheisellä Roraima-tepuilla sijaitsee Guyanan, Venezuelan ja Brasilian yhteinen rajapyykki.

Elintavat
---------

Kallon muodosta päätellen *Paikwaophis kruki* viettää ainakin osan ajastaan kaivautuneena pilvimetsän pehmeään, turpeiseen maaperään. Tämä voi selittää sen, miksi käärmettä ei ole tavattu useammin. Lajin ravintoon kuuluvat ainakin pienet liskot, sillä ainoan tunnetun yksilön suolistosta löydettiin liskon suomuja.

Löytö ja nimeäminen
-------------------

D. Bruce Means löysi käärmeen tutkimusmatkalla helmikuussa 2021. Hän kuvasi lajin tieteelle uutena Philippe J. R. Kokin kanssa vuonna 2023. Suvun nimi *Paikwaophis* on muodostettu löytöpaikan vieressä virtaavan Paikwa-joen nimestä sekä kreikan käärmettä tarkoittavasta ophis-sanasta. Lajiepiteetti *kruki* on kunnianosoitus professori Andrzej Krukille.

Luokittelu
----------

DNA-analyysien perusteella *Paikwaophis kruki* on läheisintä sukua *Xenopholis*-käärmesuvulle. Ulkomuodoltaan ja luustoltaan ne ovat kuitenkin hyvin erilaisia. Eroja on muun muassa hampaistossa: *Xenopholis*-suvun käärmeet ovat takamyrkkyhampaisia, kun taas *Paikwaophis kruki* on myrkkyhampaaton. Molemmat suvut kuuluvat luokittelusta riippuen joko tarhakäärmeiden heimoon (Colubridae) ja munakäärmeiden alaheimoon (Dipsadinae) tai Dipsadidae-heimoon ja Xenodontinae-alaheimoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kok, Philippe J. R. & Means, D. Bruce: Hiding in the mists: molecular phylogenetic position and description of a new genus and species of snake (Dipsadidae: Xenodontinae) from the remote cloud forest of the Lost World.  *Zoological Journal of the Linnean Society*, 16.8.2023, s. zlad082. doi:10.1093/zoolinnean/zlad082. ISSN 0024-4082. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.8.2023.  (englanniksi)
**Boystown** oli pimeän verkon sivusto, joka kuului suurimpiin kansainvälisiin lapsipornon jakelualustoihin. Siellä oli yli 400 000 rekisteröitynyttä käyttäjää ennen sen sulkemista vuonna 2019.

Boystown perustettiin kesäkuussa 2019. Se oli jaettu foorumialueeseen ja kahteen chatpalveluun. Sisvutoa käytettiin lasten – useimmiten poikien – pornografisten kuvien ja videoiden vaihtamiseen ja katseluun. Materiaalia oli jopa taaperoikäisiin kohdistetusta seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Saksan poliisi tutki alustaa, sen ylläpitäjiä ja sen käyttäjiä kuukausien ajan yhteistyössä Europolin sekä Alankomaiden, Ruotsin, Australian, Yhdysvaltain ja Kanadan viranomaisten kanssa. Huhtikuussa 2021 Boystown-tutkinnan tiimoilta pidätettiin neljä miestä. 40-vuotiaan miehen Paderbornista, 49-vuotiaan miehen Münchenistä ja 58-vuotiaan Paraguayssa asuneen pohjoissaksalaisen miehen katsottiin ylläpitäneen sivustoa ja jakaneen rekisteröityneille käyttäjille neuvoja viranomaisten välttelystä. Neljäs pidätetty oli 64-vuotias hampurilaismies, jota pidettiin yhtenä aktiivisimmista käyttäjistä ja jota syytettiin yli 3 500:sta sivustolle tehdystä jaosta. Pidätysten yhteydessä tutkittiin seitsemän rakennusta Saksassa ja Boystown-sivusto suljettiin.

Boystownia aiemmin suuren mittakaavan viranomaisoperaatio oli kohdistettu Playpen-nimiseen lapsipornoalustaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Police bust dark web child porn site used by more than 400,000 members CBS News 3.5.2021, viitattu 21.8.2023
2. 1 2  Gabriel Geiger, Europol Just Took Down One of the World’s Largest Dark Web Child Porn Sites Vice 3.5.2021, viitattu 21.8.2023
**Ahdil** (arab. أهديل‎) on maalaiskunta (ransk. *commune rurale*) Chichaouan provinssissa Marrakech-Tensift-El Haouzin hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Ahdilissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 11 764, joista kaikki olivat Marokon kansalaisia. Kotitalouksia oli 1 667. Vuonna 1994 asukkaita oli 11 631 ja kotitalouksia 1 557.

Ahdil rajautuu lännessä Lamzoudian maalaiskuntaan, kaakossa Chichaouan kuntaan ja Sidi Bouzid Arragraguin maalaiskuntaan, etelässä Saidaten maalaiskuntaan, lounaassa Oulad Moumnan maalaiskuntaan ja lännessä Sid L'Mokhtarin maalaiskuntaan. Luoteessa Ahdil rajautuu Essaouiran provinssiin kuuluvaan Sidi M'Hamed Ou Marzouqin maalaiskuntaan ja pohjoisessa puolestaan Safin provinssiin kuuluvaan Ighoudin kuntaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Recensement général de la population et de l'habitat de 2004 (pdf) Haut-commissariat au Plan, Lavieeco.com.  population.pdf Arkistoitu 8.4.2019. Viitattu 8.1.2013. (arabiaksi) (ranskaksi)
2. ↑  Elaboration de Plan de Développement du centre de la commune rurale de Sidi Mokhtar (Province de Chichaoua) (pdf)  24.10.2011. Agence Urbaine Marrakech.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 8.1.2013. (ranskaksi)
**Valerie Masson-Delmotte** (s. 29. lokakuuta 1971) on ranskalainen ilmastotutkija, joka on toiminut IPCC:n Työryhmän I puheenjohtajistossa. Hän on tutkimusjohtaja CEA:ssa (Commissariat à l'énergie atomique et aux énergies alternatives), joka toimii Université Paris-Saclayn yhteydessä ja klimatologi LSCE:ssä (Laboratoire des sciences du climat et de l'environnement).

Omassa tutkimustyössään Masson-Delmotte on tutkinut menneen ilmaston vaihteluita jäänäytteiden ja puiden avulla, arvioinut ilmastomallien luotettavuutta ja selvittänyt mekanismeja, joilla ilmasto ja vesikehän muutokset liittyvät toisiinsa. Hän on tehnyt tiedettä tunnetuksi lapsille ja suurelle yleisölle.

Masson-Delmotte väitteli fysiikan tohtoriksi vuonna 1996 Ecole Centrale de Parisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valérie Masson-Delmotte *IPCC*. Viitattu 10.3.2022.
2. ↑  Valérie Masson-Delmotte - Co-Chair, Working Group I *IPCC*. Viitattu 10.3.2022.
3. ↑  Valérie Masson-Delmotte Researcher portraits *University Paris Saclay*.  2019 / 2021. Viitattu 10.3.2022.
4. ↑  Valerie Masson-Delmotte *The Conversation*. Viitattu 10.3.2022. (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Fregatti Port Patrick
Fregatti Port Patrick, vierellään hinaaja Champion.
**Port Patrick** oli suomalainen kolmimastoinen teräsfregatti, joka oli rakennettu vuonna 1889. Laivan omisti joukko uusikaupunkilaisia laivanvarustajia vuosina 1913–1919, sitten Uudenkaupungin Valtamerilaiva Oy 1919–1921 ja lopuksi uusikaupunkilainen Laivaisännistöyhtiö Juho Saarinen 1921–1923. Laiva myytiin vuonna 1923 romutettavaksi Saksaan.

Fregatti Port Patrickin rakensi Archibald Russell & Co. Glasgow’ssa Skotlannissa 1889 glasgowlaiselle Crawford & Rowat -varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 771 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 800 kuollutpainotonnia. Sen pituus oli 80,75 metriä, leveys 11,48 metriä ja syväys 7,06 metriä. Fregatti joutui tammikuussa 1912 hirmumyrskyyn Atlantilla. Jättiläisaalto tuhosi laivan ruorisuojan ja ruorin vieden ruorissa olleet miehet mereen.

Suomeen fregatti ostettiin Crawford & Rowat -varustamolta vuonna 1913. Viimeisen rahtimatkansa Port Patrick teki salpietarilastissa Chilen Iquiquesta Falmouthin kautta Lontooseen, jonne se saapui 13. toukokuuta 1923. Laiva purjehti Lontoosta lastin purkamisen jälkeen painolastissa Maarianhaminaan ja sieltä se hinattiin Uuteenkaupunkiin. Laiva myytiin velkojien toimesta syyskuussa 1923 romutettavaksi Saksaan.

Port Patrickin sisarlaiva oli teräsfregatti Port Douglas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Port Patrick (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Teräsfregatti Port Patrick (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Poistuneet pörssiyhtiöt : Uudenkaupungin Valtamerilaiva Osakeyhtiö, Pörssitieto G. Kock
**Moilas Oy** on suomalainen leipomoalan konserni, johon kuuluvat tytäryhtiöinä Moilas Leipomo Oy ja Oy Moilas GF ltd. Leipomo toimii Pieksämäen Naarajärvellä Etelä-Savossa. Moilas leipomo sijaitsee Naarajärven keskustassa, jossa sijaitsee myös myymälä-kahvila. Gluteenittomia tuotteita tekevä leipomo muutaman kilometrin päässä Naarajärven teollisuusalueella.

Konserni valmistaa piirakoita, sämpylöitä, vaaleaa leipää ja ruisleipää, tuore- ja pakasteleivonnaisia sekä gluteenittomia tuotteita keliaakikoille.

Moilas Leipomo Oy:n tuoreleipätuotteita myydään Mikkelin, Kuopion, Jyväskylä, Varkauden, Pieksämen ja Iisalmen alueella , pakastetuotteita myydään kaikkialla Suomessa. 
Moilas Leipomon cocktailpiirakka oli ensimmäinen koko Suomen alueella myytävä pakasteleivonnainen. Moilas -konsernin gluteenittomia tuotteita viedään muun muassa Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan, Irlantiin, Hollantiin, Unkariin, Saksaan ja Italiaan. 

Moilas perheyhtiöiden liikevaihto vuonna 2017 oli noin 20 miljoonaa euroa. Perheyhtiöiden henkilöstömäärä on noin 110. 

Moilasen leipomon historia alkaa vuodesta 1955, jolloin Saimi Moilanen perusti pienen kotileipomon. Leipomo on yhä perheyritys, pääomistajanaan Saimi Moilasen poika Juha, joka toimii Moilas Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Moilas perheyhtiöiden toimitusjohtajana toimii Juha Moilasen poika Ville Moilanen.

Lähteet
-------

* Anna hyvän kiertää. Moilas oy 50 vuotta. Naarajärvi: Moilas, 2005. ISBN 952-91-9063-8. (kirjoittanut Petri Nevalainen)
* Yrityksen kotisivu

### Viitteet

1. ↑  Rakastettu tuoteperhe laajenee luomutuoreleivillä - Moilas Hyvää! - Moilas leipomo *moilas.fi*. Viitattu 11.7.2018.
2. 1 2  Ville Moilanen Moilas perheyhtiöiden johtoon - Moilas Hyvää! - Moilas leipomo *moilas.fi*. Viitattu 11.7.2018.
**Maria von Ilosvay** (8. toukokuuta 1913 Budapest – 16. kesäkuuta 1987 Hampuri) oli unkarilainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan altto.

Ilosvay sai lauluopetusta konservatoriossa Budapestissa ja Wienin musiikkiakatemiassa. Budapestissa hänen opettajiaan olivat Laura Hilgermann, Felicja Kaszowska ja Mária Budanovits. Vuonna 1937 Ilosvay voitti ensipalkinnon kansainvälisessä laulukilpailussa Wienissä. Tämän jälkeen hänet palkattiin Paul Csonkan yksityiseen oopperaseurueeseen esittämään Wolfgang Amadeus Mozartin varhaisia oopperoita. Yhdysvaltalainen impressaari Sol Hurok sai tiedon hankkeesta, neuvoi Csonkaa laajentamaan seuruetta ja lupasi järjestää sille Yhdysvaltain-kiertueen. Kiertue toteutui, ja Maria von Ilosvay oli mukana esiintymässä Yhdysvalloissa lokakuusta 1937 maaliskuuhun 1938. Ohjelmistoon kuului *Così fan tutte*, jossa Ilosvay tulkitsi Dorabellan roolin. Lisäksi ohjelmistossa olivat Darius Milhaud'n *Le pauvre matelot*, Jacques Ibert'n *Angélique* ja Gioachino Rossinin *La cambiale di matrimonio*, joista kahdessa jälkimmäisessä Ilosvay esiintyi. Ilosvay teki esiintymisen myös Ernst Krenekin uudessa versiossa Claudio Monteverdin *L'incoronazione di Poppeasta*.

Ilosvay sai vuonna 1940 kiinnityksen Hampurin valtionoopperaan, jonka jäsenenä hän pysyi uransa loppuun saakka. Hän oli Hampurin valtionoopperassa mukana kantaesittämässä Giselher Kleben oopperaa *Jacobowsky und der Oberst* 2. marraskuuta 1965 ja Milko Kelemenin oopperaa *Der Belagerungszustand* 13. tammikuuta 1970. Toisen maailmansodan jälkeen Ilosvay esiintyi vierailijana valtionoopperoissa Wienissä, Münchenissä ja Stuttgartissa sekä Lontoon Covent Gardenissa ja Milanon La Scalassa. Vuosina 1953–1958 hän kuului Bayreuthin musiikkijuhlien esiintyjistöön. Siellä hän esiintyi *Reininkullassa*, *Siegfriedissä*, *Valkyyriassa*, *Jumalten tuhossa* ja *Parsifalissa*. Salzburgin musiikkijuhlilla Ilosvay osallistui Frank Martinin *Le vin herbén* ensimmäiseen näyttämöesitykseen 15. elokuuta 1948 ja Carl Orffin *Antigonaen* kantaesitykseen 9. elokuuta 1949.

Vuodesta 1956 lähtien Ilosvaylla oli vierailijasopimus Covent Gardenissa. Hän oli myös arvostettu konserttilaulaja. Ilosvay teki kaksi soololevytystä Philips Recordsille ja osallistui vuonna 1953 *Hannun ja Kertun* kokonaislevytykseen Herbert von Karajanin johdolla. Vuonna 1955 hän levytti Roomassa Paul van Kempenin johdolla Giuseppe Verdin *Requiemin* Gré Brouwenstijnin, Petre Munteanun ja Oskar Czerwenkan tulkitessa muut solistiset osuudet. Ilosvaylta on säilynyt myös Bayreuthin musiikkijuhlilla tehtyjä liveäänityksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Maria von Ilosvay Preiser Records, viitattu 6.8.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |