recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee jääkiekkoilijaa. Sukupuolentutkija Arto Jokisesta on eri artikkeli.*

**Arto Jokinen** (s. 6. huhtikuuta 1956 Kuorevesi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 272 runkosarjaottelua tehoin 75+75=150. Jäähyminuutteja kertyi 428. Jokisen pelityyli oli aikanaan melko kova ja hän kuului SM-liigan pahimpiin ärsyttäjiin.

Ura
---

Jokisen kasvattajaseura oli Mäntän Kiekko-Pojat. Hän voitti myöhemmin KOO-VEEn joukkueessa A-nuorten SM-hopeaa vuosina 1975 ja 1976. Kaudella 1976–1977 Jokinen aloitti SM-liigauransa ja teki 34 runkosarjaottelussa yhden kauden piste-ennätyksekseen jääneet tehot 20+19=39, joilla Jokinen oli KOO-VEEn kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti SM-pronssia keväällä 1977.

Vuodet 1979–1983 Jokinen pelasi Helsingin IFK:ssa, jossa hän voitti Suomenmestaruuden vuosina 1980 ja 1983. Kaudella 1981–1982 Jokinen keräsi SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksensä 71 minuuttia, jolla hän sijoittui runkosarjan jäähypörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Heikki Riihirannan kanssa. Kaudeksi 1983–1984 Jokinen siirtyi sarjatasoa alemmas I-divisioonaan JYPin riveihin. Hän pelasi kauden aikana myös yhden SM-liigaottelun Suomen maajoukkueen Sarajevon olympiakisoihin valmistautuneessa ryhmässä.

Keväällä 1985 Jokinen oli nostamassa JYPiä SM-liigaan. Yhden liigassa vietetyn kauden jälkeen Jokinen pelasi vielä kauden 1986–1987 I-divisioonaa KooKoossa, minkä jälkeen hän lopetti uransa.

Muuta
-----

Myös Jokisen puolustajana pelannut pikkuveli Ari on pelannut SM-liigassa.

Tilastot
--------

|   |   | Runkosarja |   | Pudotuspelit |   | Palkinnot |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Liiga | O | M | S | Pist. | RM | O | M | S | Pist. | RM |   |   |   |   |   |   |
| 1976–1977 | KOO-VEE | SM-liiga | 34 | 20 | 19 | 39 | 53 | 5 | 1 | 0 | 1 | 18 |
| 1977–1978 | KOO-VEE | SM-liiga | 36 | 5 | 9 | 14 | 55 | – | – | – | – | – |
| 1978–1979 | KOO-VEE | SM-liiga | 31 | 11 | 7 | 18 | 40 | – | – | – | – | – |
| 1979–1980 | HIFK | SM-liiga | 35 | 5 | 9 | 14 | 45 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | Kanada-malja |
| 1980–1981 | HIFK | SM-liiga | 29 | 6 | 4 | 10 | 27 | 7 | 0 | 0 | 0 | 4 |
| 1981–1982 | HIFK | SM-liiga | 34 | 8 | 8 | 16 | 71 | 7 | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 1982–1983 | HIFK | SM-liiga | 36 | 9 | 14 | 23 | 48 | 9 | 4 | 2 | 6 | 14 | Kanada-malja |
| 1983–1984 | Olympiajoukkue | SM-liiga | 1 | 1 | 0 | 1 | 4 | – | – | – | – | – |
|  | JYP | I-divisioona | 31 | 14 | 12 | 26 | 58 | 4 | 4 | 1 | 5 | 6 |
| 1984–1985 | JYP | I-divisioona | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 1985–1986 | JYP | SM-liiga | 36 | 10 | 5 | 15 | 85 | – | – | – | – | – |
| 1986–1987 | KooKoo | I-divisioona | 38 | 14 | 19 | 33 | 43 | – | – | – | – | – |
| 9 kautta | yhteensä | SM-liiga | 272 | 75 | 75 | 150 | 428 | 35 | 7 | 3 | 10 | 42 |

Lähteet
-------

* Arto Jokinen The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Arto Jokinen Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
* Arto Jokinen *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  EliteProspects
**Frances Sheridan** (o.s. Chamberlaine, 1724 Dublin – 26. syyskuuta 1766 Blois) oli angloirlantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija.

Elämä
-----

Frances Chamberlainen isä, Dr. Phillip Chamberlaine, työskenteli anglikaanisen kirkon palveluksessa. Vuonna 1747 hän nai näyttelijä Thomas Sheridanin. Samoihin aikoihin hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan *Eugenia and Adelaide*. Sheridanin pariskunta muutti pysyvästi Lontooseen 1758. Lontoossa Frances Sheridan tapasi Samuel Richardsonin, joka rohkaisi häntä kirjailijanuralle. Frances Sheridanin menestynein romaani *Memoirs of Miss Sidney Bidulph* (1761) on päiväkirjamuotoinen. Se on saanut vaikutteita Richardsonin teoksesta *Pamela*. Sittemmin Frances Sheridan siirtyi näytelmäkirjallisuuteen; kaksi hänen näytelmistään esitettiin lontoolaisessa Drury Lane -teatterissa 1760-luvulla.

Frances Sheridan oli kuuluisan näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin äiti, ja hänen poikansa varhaistuotanto sai runsaasti vaikutteita äidin näytelmistä. Frances Sheridan kuoli 42-vuotiaana Blois'issa Ranskassa. Hänen pojantyttärensä Alicia LeFanu julkaisi hänen elämäkertansa 1824.

Teoksia
-------

### Näytelmiä

* *The Discovery* (1763)
* *The Dupe* (1764)
* *A Trip to Bath* (1765)

### Romaaneja

* *Memoirs of Miss Sidney Bidulph* (1761)
* *The History of Nourjahad* (1767)
* *Conclusion of the Memoirs* (1767)
* *Eugenia and Adelaide* (julkaistiin 1791)

Lähteet
-------

1. ↑  Czech National Authority DatabaseView and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  ,
3. ↑   Rewriting Frances Sheridan
4. ↑  Chamberlaine Family Records
5. ↑  *Memoirs of the life and writings of Mrs. Frances Sheridan*, kirjoittaja LeFanu, Alicia, julkaistu 1824, 435 s.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Carl Gustaf (C. G.) Hagström** (s. 5. huhtikuuta 1940 Lysekil, Ruotsi) on suomalainen valokuvaaja.

Hagström opiskeli Christer Strömholmin valokuvauskoulussa Tukholmassa vuosina 1961–1963. Hän työskenteli freelancerina ympäri maailmaa, vuosina 1965–1967 Suomessa Anna-lehdelle. Henkilökuvien lisäksi hänen tuotannossaan on muoti- ja arkkitehtuurikuvia sekä dokumenttifilmejä, kirjankuvituksia, julisteita ja kirjankansia.

Vuonna 1965 Hagström perusti kuuden muun lehtikuvaajan kanssa vuosikymmenen loppuun saakka toimineen Finnseven-osuuskunnan, jolla oli yhteinen studio ja kuvatoimisto. Finnsevenin muut jäsenet olivat Seppo Saves, Olavi Kaskisuo, Timo Kirves, Aulis Nyqvist ja Kristian Runeberg sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt.

Hagström on pitänyt useita näyttelyjä Suomessa ja ulkomailla, viimeisin on "Tove Jansson – Leijua, uneksia, elää", joka kiertää Eurooppaa. Keväällä 2011 hänen valokuviaan oli esillä Sinebrychoffin galleriassa näyttelyssä In Memoriam.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Viivi Virtanen, Eilisen tähdet elävät kuvissa, Helsingin Sanomat 10.3.2011 sivu C 1
2. ↑  Sinebrychoffin galleria
3. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 142. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
4. ↑  Ingo Forsberg, Finnsevenin oppilas  2007. Laterna Magica.  Arkistoitu 14.10.2013. Viitattu 10.10.2013.
5. ↑  Anna Korhonen: Kuvareportaasien kulta-aika Yle Teema / Sininen laulu. Viitattu 10.10.2013.
**Perhon lentonäytösonnettomuus** tapahtui juhannuksen edellä 22. kesäkuuta 1930 Perhossa Keski-Pohjanmaalla kun taitolentoesitystä suorittaneen lentokoneen moottori pysähtyi kesken lennon ja kone tuli alas yleisön joukkoon. Onnettomuudessa kuoli kaksi yleisön joukossa ollutta naista ja yhdeksän henkilöä loukkaantui.

Perhon Möttösen kylän Jylhänjärvellä pidettiin juhannuksen aatonaattona 1930 Perhon suojeluskunnan järjestämä lentonäytös, jota varten paikalle oli edellisenä päivänä tuotu Vaasan Ilmapuolustusyhdistyksen omistama kaksitasoinen lentokone, kellukkeilla varustettu vesitaso nimeltä *Kurki*. Koneen ohjaajana toimi Kauhavan Ilmailukoulun opettaja, luutnantti Toivo Piponius. Koneella oli tarkoitus esittää taitolentoa ja tehdä yleisölennätyksiä sen jälkeen. Taitolentoesityksen aikana kello 13-14 välillä koneen moottori pysähtyi noin 100 metrin korkeudessa ja lentäjä yritti tehdä pakkolaskua veteen. Koneen laskeutumisreitillä oli kuitenkin riihi, jonka olkikattoon koneen kellukkeet osuivat lennättäen katon olkia ja puurakenteita laajalle alueelle. Kone tuli tämän jälkeen näytöstä seuranneen yleisön joukkoon. Onnettomuudessa koneen kellukkeet, oikea alataso ja potkuri rikkoutuivat mutta lentäjä säästyi vammoilta. Jälkeenpäin arveltiin että moottorin pysähtyminen oli johtunut bensiiniputken tukkeutumisesta. Onnettomuuskone purettiin paikan päälle ja kuljetettiin ensin Kauhavalle ja sieltä Helsinkiin tehtaalle korjattavaksi. Koneella lennettiin vielä vuoteen 1950 saakka, jolloin se huonokuntoisena hylättiin ja poltettiin vuonna 1954 Luonetjärvellä juhannuskokossa.

Onnettomuuspaikalle Jylhänjärven rantaan pystytettiin muistomerkki syyskuussa 2002. Perhon kotiseutumuseossa on tallella onnettomuuskoneen kelluke ja pieni pala potkurin lapaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kurki-kone syöksyi yleisön sekaan 1930 – "Se oli valtakunnan ykkösuutinen, niin kuin olisi tänäänkin", Yle Uutiset 18.12.2016
2. 1 2  Lentokone pudonnut ihmisjoukkoon, Laatokka, 26.06.1930, nro 69, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Mirja Siironen : Kurki-lentokoneen kelluke ja potkurin lapa muistoina onnettomuudesta, Perhon kotiseutuyhdistys
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston C-luokan hävittäjästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Crescent** (viirinumero H48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston C-luokan hävittäjä maailmansotien välillä. Alus myytiin Kanadalle, joka otti sen palvelukseen 17. helmikuuta 1937 River-luokan aluksena *HMCS Fraser*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: C-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 9. heinäkuuta 1930 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Barrow-in-Furnessista Vickers-Armstrongilta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta telakkanumerolla 668. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1932.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus oli koealuksena testattaessa *Seaglis* -tyyppisiä potkureita, jotka olivat käytössä Italian laivaston aluksissa. Potkureissa ei havaittu merkittävää eroa käytössä olleisiin Amiraliteetin potkureihin. Koeajojen päätyttyä se liitettiin Kotilaivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus oli 1934 Länsi-Intiassa.

Alus määrättiin Välimeren laivastoon ja edelleen Punaiselle merelle valvomaan meriliikennettä Italian hyökättyä Etiopiaan. Aluksen palattua kotimaahan se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin Chathamiin reserviläisten koululaivaksi. Alus siirrettiin 17. helmikuuta 1937 Chathamissa Kanadan laivastolle nimellä *HMCS Fraser*. Alus saapui 3. toukokuuta 1937 Esquimaltiin.

Lähteet
-------

* English, John: *Amazon to Ivanhoe – British Standard Destroyers of the 1930s*. Kendal: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-64-9. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  – Naval-history.net – HMS Crescent

*C*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| **Laivueenjohtaja:** *HMS Kempenfelt* |
| **Alukset:** *HMS Comet* - *HMS Crusader* - *HMS Cygnet* - *HMS Crescent* |
| Edeltäjä: *B*-luokka – Seuraaja: *D*-luokka |
Hätäkeskus Krakovassa, Puolassa
**Hätäkeskus** (lyh. **häke**) vastaanottaa ja käsittelee yleiseurooppalaiseen hätänumeroon **112** soitetut hätäpuhelut. Hätänumero 112 toimii kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa, ja siihen voidaan Euroopan unionin alueella soittaa maksutta kaikista kiinteistä puhelimista ja matkapuhelimista. Hätäkeskustoiminnan toteutusmalli vaihtelee eri maiden yhteyskeskustyyppisistä puhelinpalveluista Suomen hätäkeskusjärjestelmän tyyppisiin moniviranomaiskeskuksiin.

Yhteyskeskustyyppisessä hätäkeskuksessa puhelu yhdistetään asiakkaan pyynnön perusteella auttavan viranomaisen omaan hätäkeskukseen. Tilanteesta riippuen asiakas saattaa joutua esittämään asiansa useamman kerran eri viranomaisten hätäkeskuksille tai viranomaisten hätäkeskukset vaihtavat tietoja keskenään.

Katso myös
----------

* Hätänumero
* Hätäkeskuslaitos, joka vastaa manner-Suomessa toimivista hätäkeskuksesta.
* Hätäkeskuslaitoksen karttakoordinaattipalvelu
* Tehtäväluokat

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hätäkeskus**.
* Hätäkeskuslaitos
* Sisäasiainministeriön Hätäkeskusten tila ja johtaminen -muistio 11.10.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* 112-päivä
*Tämä artikkeli kertoo käytössä olevasta verotusmenettelystä. Aiemmin käytetystä menettelystä kertoo arvioverotus (historiallinen).*
**Arvioverotus** on verottajan käyttämä menettely verovelvollisen tulon ja varallisuuden määräämiseksi silloin, kun veroilmoitusta ei ole annettu, se on puutteellinen tai sitä ei muuten voida käyttää verotuksen perusteena. Arvioverotusta käytetään myös silloin, kun verovelvollisen ilmoittama tulo on paljon vähäisempi verrattuna muiden samalla alalla toimivien verovelvollisten tuloon nähden. Tällöin on syytä epäillä verovelvollisen salaavan tulojaan. Arvion mukaan verotetaan, jos valmisteveroa koskevaa veroilmoitusta ei ole annettu tai se ei oikaistunakaan kelpaa verotuksen pohjaksi. Samoin toimitaan, jos veroviranomaisen tekemässä valmisteveroon liittyvässä tarkastuksessa havaitaan vajausta. Lisäksi arviointia käytetään perintö- ja lahjaveron määräämisessä, jos perukirjaa tai veroilmoitusta ei ole annettu tai sitä ei voi hyväksyä verotuksen perusteeksi.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993.
2. ↑  *Factum,* Weilin+Göös 2003–2005, ISBN 951-35-6646-3.
3. ↑  Laki verotusmenettelystä, 27 §.
4. ↑  Valmisteverotuslaki, 27 ja 62 §.
5. ↑  Perintö- ja lahjaverolaki, 34 §.
**C. J. Janssonin palkinto** on eräs Puunjalostusinsinöörien (aiemmin Suomen Paperi-insinöörit ry:n) vuosittain jakama suomalainen tunnustuspalkinto. Palkinto myönnetään paperinvalmistuksen ja puunjalostuksen alan julkaisussa ilmestyneen ansiokkaan artikkelin tai tieteellisen tutkielman perusteella. Vuonna 2019 palkinto oli suuruudeltaan 2 000 euroa. Se voidaan myöntää myös pitkäaikaisista ansioista kirjoitustyössä.

Historiaa: palkinnon perustaminen
---------------------------------

Insinööri Ingwald Sourander painatti 1925 uuden painoksen C. J. Janssonin kirjoittamasta kirjasta *Praktisk Handbok i Träpappers Fabrikation jämte Kartonpapps Tilverkning av Slipad hvitträmassa* (suom. Käytännöllinen käsikirja teollisesta paperintuotannosta sekä kartongin valmistamisesta puuhiokkeesta). Kirja ilmestyi alun perin 1878. Se oli ensimmäinen ruotsinkielinen puuhiokkeen ja kartongin valmistusta koskeva julkaisu. Paperi-insinöörit ry:n kesäkokouksessa 17. heinäkuuta 1925 insinööri Sourander lahjoitti teoksen koko painoksen yhdistykselle. Kirjan myyntituloista koottiin rahasto, jonka varoin myöhemmin on myönnetty C. J. Janssonin nimeä kantava palkinto. Rahaston säännöt hyväksyttiin 21. marraskuuta 1925. Sourander teki eläessään useita lahjoituksia rahastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stipendit Puunjalostusinsinöörit, puunjalostusinsinoorit.fi. Viitattu 25.1.2019.
2. 1 2 3 4 5  C. J. Janssonin palkinto *Suomen Paperi-insinöörit ry*. Viitattu 2.2.2016.[vanhentunut linkki]
**Arviokirja** on ammattilaisen laatima asiakirja kiinteän- tai irtaimen omaisuuden sen hetkisestä realistisesta markkina-arvosta.

Arvion kohteena on yleisimmin asunto-osake (irtain) tai kiinteistö (kiinteä), sillä mahdollisesti sijaitsevine rakennuksineen. Arviokirja pyydetään useimmin vakuutusyhtiön / rahoituslaitoksen (pankki) pyynnöstä tai esimerkiksi kuolinpesän jakamisen yhteydessä perukirjan laatimista varten. Arviokirjan laatija tutustuu henkilökohtaisesti paikan päällä arvioitavaan kohteeseen ja tekee siitä tarvittavat dokumentoinnit. Lisäksi arviointiin tarvitaan aina isännöitsijän todistus (isännöitsijäntodistus, tuloslaskelma, tase, talousarvio, energiatodistus, yhtiöjärjestys ja kunnossapitosuunnitelma) asunto-osakkeen osalta tai kiinteistöasiakirjat (kiinteistörekisteriote, lainhuutotodistus, rasitustodistus ja vuokraoikeudesta lisäksi todistus vuokraoikeudesta ja vuokraoikeutta koskeva rasitustodistus).

Arviokirja laaditaan tilanteen mukaan jollakin kolmesta nykyisin hyväksytystä menetelmästä. Menetelmiä ovat kauppa-arvo-, tuottoarvo- ja kustannusarvomenetelmä. Todistuksen antajalta edellytetään Auktorisoitu kiinteistöarvioitsija (AKA) -pätevyyttä.

Arviokirjan laadinnasta peritään vuonna 2018 noin 150–350 euron suuruinen palkkio.

Katso myös
----------

* Kiinteistöarviointi
* Käypä arvo

Lähteet
-------

1. ↑  Arviokirja.fi *arvokirja.fi*. Viitattu 18.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Maanmittauslaitos: 1.18.3 Omaisuuden arviointi *Toimitusmenettelyn käsikirja*. Maanmittauslaitos. Viitattu 18.10.2018.
**Anetjärvi** on matalahko ylänköjärvi Posion eteläosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 117 kilometriä kaakkoon. Järven etelärannalla sijaitsee Anetjärven kylä.

Maantiede
---------

Anetjärven pituus lännestä itään on 4,2 kilometriä. Järvi koostuu runsaan kilometrin levyisestä selkävedestä, josta työntyy länteen noin puolitoista kilometriä pitkä Pohjoisperä-niminen lahti. Pohjoisperän jälkeen laajimmat lahdet ovat länsirannan Niemisenlahti ja Etelälahti sekä pohjoisrannan Alaperänlahti. Niemisenlahtea ja Etelälahtea erottaa Tuliniemi, järven koillisrannalla sijaitsee Alaperänniemi. Noin 98 prosenttia Anetjärvestä on enintään seitsemän metriä syvä. Kuudesta seitsemään metriä syvää alaa on enemmän kuin nollasta yhteen metriin syvää alaa. Syvin kohta, 11 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa.

Anetjärven saaret (Liisansaari, Pohjoissalmensaaret) sijaitsevat enimmäkseen Pohjoisperän itäosassa. Anetjärven rannoilla on Anetjärven kulttuurimaiseman ohella runsaasti metsä- ja suomaata. Järven pohjoispuolella kohoaa Aneenvaara, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 375 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven eteläpuolisen Aneenkummun taso on noin 270 metriä mpy. Anetjärven eteläpuolitse kulkee maantie, joka risteää järven itäpuolitse kulkevan yhdystie 19603:n kanssa Aneenahon kohdalla.

Anetjärveen laskee Eteläoja lounaasta ja Pohjoisoja luoteesta. Anetjärvi laskee järven koillisrannalta alkavaa mutkaista Aneenjokea koilliseen Iso Akonjärveen (242,0 metriä mpy).

Anetjärven vesitilavuus on 12 624 000 kuutiometriä. Tilavuudesta alle kaksi prosenttia on vähintään kuuden metrin syvyydessä.

Anetjärvi (61.653.1.001) kuuluu Anetjärven valuma-alueeseen (61.653), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Unijoen valuma-alue (61.65) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Anetjärven valuma-alueella on kaksi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, toinen niistä on noin viisihehtaarinen Pyöreälampi. Lisäksi alueella on muutamia alle hehtaarin laajuisia vakavesiä (Niemisenlammit, Karhulampi).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Anetjärvi, vakavesi, Posio
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 27.5.2022.
3. ↑  Anetjärvi. Järviwiki. Viitattu 27.5.2022.
4. ↑  Anetjärven valuma-alue (61.653). Järviwiki. Viitattu 27.5.2022.
Avaran pääkonttori sijaitsi aiemmin vuonna 2003 valmistuneessa rakennuksessa Helsingin Vuosaaressa. Samassa rakennuksessa toimi myös asuntojen vuokrauksen hoitava Arenna Oy.
**Avara** on vuokra-asuntojen omistuksia johtava ja hallinnoiva palveluyritys. **Avara Oy** muodostui jakautumisessa 31. lokakuuta 2012. Marraskuussa 2012 Avara Oy jakautui jälleen, tällä kertaa kolmeksi yhtiöksi, jotka olivat Avara Oy, Amplus Holding Oy ja Probus Holding Oy. Avara vastaa noin 7 500 vuokra-asunnon hallinnoinnista ja toiminnan organisoinnista eri puolilla Suomea. Asuntojen vuokrauksen hoitaa Ovenia Isännöinti Oy.

Historia
--------

Avaran ja sen edeltäjän YH-Suomen historia liittyy vuonna 1939 perustetun Rakennusosuuskunta Hakan historiaan. Pitkään talkoovoimin ylläpidetystä organisaatiosta syntyi *Rakennuttava Haka* ja siitä viimein vuonna 1983 kuntien omistama *YH-Rakennuttaja* alueellisine yhtiöineen. 1990-luvulla organisaatio laajeni yleishyödyllisen arava-rakennuttamisen lisäksi kiinteistösijoittamiseen: vuokra- sekä asumisoikeusasuntojen omistukseen ja isännöintiin. Omistajakentän kuntapainotteisuus pieneni oleellisesti 2000-luvulla, ja samalla paikallisista yhtiöistä muodostettiin *YH-konserni*, joka myöhemmin sai nimen *YH-Suomi Oy*. Maaliskuussa 2008 konsernin emoyhtiö muutti nimensä Avara Suomi Oy:ksi. Yhtiö jakautui 31.5.2010 kiinteistöliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Asunnot Oy:ksi (nykyisin Avara Oy) ja isännöintiliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Isännöinti Oy:ksi. Hallinnointiyhtiö Avara Oy muodostui kiinteistösijoitusyhtiö Avaran jakautumisessa 31. lokakuuta 2012.

Lähteet
-------

* Avara-konsernin internetsivusto

### Viitteet

1. 1 2  Avara hallinnoi 7 500 vuokra-asuntoa kasvukeskuksissa Avara Oy. Viitattu 23.11.2016.
**HMS Cressy** oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cressy-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Cressy-luokka*
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1898. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta 1899 ja valmistui 28. toukokuuta 1901.

Palvelus
--------

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa *Cressy* oli sijoitettuna reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen miehitettynä reserviläisillä. Alus liitettiin Cressy-luokan aluksista muodostettuun kontra-amiraali Henry H. Campbellin johtamaan 7. risteilijälaivueeseen, joka liitettiin osaksi Harwichiin sijoitettuja laivastovoimia osaksi Pohjanmeren valvontajoukkojen risteilijäosasto C:tä valvomaan Pohjanmeren eteläosaa.

Alus oli kahden sisaraluksensa kanssa tulossa 22. syyskuuta satamaan tankatakseen. Osasto matkasi jonossa kymmenen solmun nopeudella, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen *SM U-9*:n päällikkö luutnantti Otto Weddigen havaitsi alukset. Sukellusveneestä laukaistiin torpedo *HMS Aboukiriin*, jonka köli katkesi. Alus upposi 20 minuutissa, jolloin 527 miestä sai surmansa. *Cressy* ja *HMS Hogue* luulivat aluksi aluksen osuneen miinaan aloittaessaan pelastustyöt, jolloin sukellusvene laukaisi vielä kaksi torpedoa *Hogueen* ja kaksi *Cressyyn* upottaen kummatkin.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Wragg, David: *Royal Navy Handbook 1914–1918*. Gloucestershire: Sutton Publishing Ltd, 2006. ISBN 0-7509-4203-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 68
2. ↑  Gardiner, Robert 1906-1922 s. 11
3. ↑  Wragg, David s. 72-74

*Cressy*-luokan panssariristeilijät

|  |
| --- |
| *HMS Cressy* –
*HMS Sutlej* –
*HMS Aboukir* –
*HMS Hogue* –
*HMS Bacchante* –
*HMS Euryalus* |
| Edeltäjä: *Diadem*-luokka – Seuraaja: *Drake*-luokka |
**Avarian kaanikunta** oli Dagestanin keskiosassa 1100-luvun lopusta 1800-luvulle saakka sijainnut feodaalivaltio. Sen keskuspaikkana toimi Hunzahin kylä. Avaarit kutsuivat valtiota *Hunzahin kaanikunnaksi*.

Kaanikunta syntyi varhaiskeskiaikaisen Seririn kuningaskunnan tilalle. 1500-luvulta lähtien se oli yksi Dagestanin voimakkaimmista valtioista. Kuuluisin hallitsija oli vuonna 1634 kuollut Umma-kaani, jonka valta ulottui Carin ja Balakənin alueelle nykyisen Azerbaidžanin luoteisosaan. Hänen aikanaan laadittiin kaanikunnan lakikokoelma. Maassa ei ollut yhtenäistä hallintojärjestelmää, vaan kaani ratkaisi itse kaikki sisäiset ja ulkoiset kysymykset sekä toimi myös tuomarina.

1700-luvulla Avarian kaanit tekivät jatkuvia ryöstöretkiä Taka-Kaukasiaan. Vuosina 1776–1801 hallinneen Umma-kaani II:n aikana Širvanin, Şəkin, Quban, Bakun ja Derbentin kaanit, Georgian kuningas Erekle II sekä turkkilaisten asettama Akhaltsikhen pašša maksoivat hänelle veroa turvatakseen alueensa. Venäläiset löivät Umma II:n joukot Iorijoen rannalla vuonna 1800. Hänen seuraajansa Sultan-Ahmed vannoi vuonna 1803 uskollisuudenvalan Venäjän keisarikunnalle.

Venäjän Kaukasian-armeijan komentajan Aleksei Jermolovin kovaotteinen politiikka nostatti vuonna 1818 Dagestanin hallitsijat Sultan-Ahmedin johtamaan kapinaan, joka kukistettiin verisesti. Jermolov asetti kaaniksi Sultan-Ahmedin serkun Surhain. Hunzahin vallannut imaami Gamzat-bek surmasi hänet perheineen Kaukasian sodan aikana vuonna 1834. Šamilin johtaman Dagestanin ja Tšetšenian imaamikunnan kukistuttua vuonna 1859 venäläiset perustivat kaanikunnan uudelleen ja nimittivät sen hallitsijaksi entisten kaanien sukulaisen Ibrahimin. Kaanikunta lakkautettiin vuonna 1864 ja sen alueesta muodostettiin Avarian piirikunta.

Nykyään Avaria-nimitystä käytetään avaarien ja heidän sukukansojensa asuttamasta Dagestanin vuoristoseudusta. Vastaava avaarinkielinen nimitys on *Avaristan* (Аваристан).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 1*, s. 49. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1970.
2. ↑  *Narody Dagestana*, s. 120. Moskva: Nauka, 2002. ISBN 5-02-008808-0.
3. 1 2 3  *Narody Dagestana*, s. 125. Moskva: Nauka, 2002. ISBN 5-02-008808-0.
4. ↑  *Narody Dagestana*, s. 31, 124. Moskva: Nauka, 2002. ISBN 5-02-008808-0.
5. 1 2 3  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Hunzah*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
6. ↑  Magomedov, Murad: *Istorija avartsev*, s. 170. Mahatškala: Dagestanski gosudarstvennyi universitet, 2005.
7. ↑  Magomedov, Murad: *Istorija avartsev*, s. 174–176, 181–182. Mahatškala: Dagestanski gosudarstvennyi universitet, 2005.
8. ↑  Magomedov, Murad: *Istorija avartsev*, s. 182, 189. Mahatškala: Dagestanski gosudarstvennyi universitet, 2005.
9. ↑  Esim. *Narody mira: narody Kavkaza, tom 1*, s. 440. Moskva: Izdatelstvo Akademii nauk SSSR, 1960.
10. ↑  Saidov, Mugamedsaiid: *Avarsko-russki slovar*, s. 25. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1967.
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston kolmannen luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Culloden** oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1770 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1744 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi John Hollond. Sen köli laskettiin 23. toukokuuta 1745 ja alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1747. Alus valmistui 1. lokakuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat varustettuna 34 372 puntaa yksitoista shillinkiä ja viisi pennyä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1747 päällikkönään Francis Geary. Se liittyi seuraavana vuonna Warrenin laivasto-osastoon. Alus siirrettiin 22. marraskuuta 1748 tekemällä päätöksellä vartiolaivaksi, jolloin sen miehistössä oli vain 140 miestä. Vuonna 1749 aluksen päällikkönä oli Arthur Scott ja vuosina 1750-1752 Cotton Dent. Se oli Chathamissa vartiolaivana vuoteen 1751, jolloin se siirrettiin Sheernessiin. Alus poistettiin palveluksesta Chathamissa marraskuussa 1752.

Alus myytiin 29. kesäkuuta 1770.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 56


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**1745 Establihment** | **Royal Navyn kolmannen luokan linjalaivat** | Seuraaja:**Burford-luokka** |
**HMS Cygnet** (viirinumero H83) oli Britannian kuninkaallisen laivaston C-luokan hävittäjä maailmansotien välillä. Alus myytiin Kanadalle, joka otti sen palvelukseen 17. helmikuuta 1937 River-luokan aluksena *HMCS St. Laurent*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: C-luokka (hävittäjä)*
Alus tilattiin 9. heinäkuuta 1930 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Barrow-in-Furnessista Vickers-Armstrongilta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1930. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1932.

Palvelus
--------

Valmistuttuaan aluksella testattiin uuden Aerofoil-propellin eroa aiemmin käytössä olleeseen Amiraliteetin malliin, joka kuitenkin osoittautui testeissä tehokkaammaksi. Alus liitettiin Kotilaivaston 2. hävittäjälaivueeseen ja se oli tilapäisesti Länsi-Intian saaristossa. Italian hyökättyä Etiopiaan alus siirrettiin 1935 Punaiselle merelle, mistä se palasi kuusi kuukautta myöhemmin kotimaahan. Alus oli Biskajanlahdella saarronvalvontatehtävissä. Alus korvattiin laivuepalveluksessa vasta valmistuneella *HMS Hunterilla*, minkä jälkeen se sijoitettiin 30. syyskuuta 1936 Noren reserviin.

Alus siirrettiin Kanadan laivastolle, joka otti sen palvelukseen huollon jälkeen 17. helmikuuta 1937 Chathamissa nimellä *HMCS St. Laurent*.

Lähteet
-------

* English, John: *Amazon to Ivanhoe – British Standard Destroyers of the 1930s*. Kendal: World Ship Society, 1993. ISBN 0-905617-64-9. (englanniksi)
* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two – an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Naval-history.net – HMS Cygnet

*C*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| **Laivueenjohtaja:** *HMS Kempenfelt* |
| **Alukset:** *HMS Comet* - *HMS Crusader* - *HMS Cygnet* - *HMS Crescent* |
| Edeltäjä: *B*-luokka – Seuraaja: *D*-luokka |
Gojimarja

Kuivattuja gojimarjoja
**Gojimarja** eli **susimarja** on nimitys kahden pukinpensaiden sukuun kuuluvan lajin, pukinpensaan eli aitapukinpensaan (*Lycium barbarum*) ja kiinanpukinpensaan (*Lycium chinense*) marjoille, joilla on pitkä historia ravintona ja lääkekasvina Itä-Aasiassa, varsinkin läntisessä Kiinassa, kuten Tiibetissä. Lajit kasvavat alkuperäisinä Itä-Aasiassa. 

Nimi gojimarja on otettu käyttöön vasta 2000-luvun alussa. Tämä nimi tulee englannin kielen ja kenties joidenkin kiinalaisten murteiden välityksellä kiinan kielen sanasta 枸杞 [gǒuqǐ], joka suomalaisilla aakkosilla ääntyisi lähinnä "gou´thsi". Marjasta on käytetty Suomessa myös pitkään nimeä susimarja, joka vastaa englannin alkuperäisempää nimeä *wolfberry*. Kiinankielisellä nimellä ei ole merkitystä, jonka voisi kääntää.*lähde?*

Marja sisältää runsaasti antioksidantteja, muun muassa karotenoideja ja flavonoideja. Se sisältää myös polysakkarideja (23 %), 21 hivenainetta, vitamiineja (varsinkin B-ryhmän) ja 18 aminohappoa. Marjan painosta 10–14 % on proteiinia.*lähde?*

Kuivattua gojimarjaa markkinoidaan superruokana, sitä myydään myös jauheena ja mehuna.

Vuosina 2009–2010 suurin osa Tullilaboratoriossa tutkituista susimarjaeristä ylitti silloin sallitut torjunta-ainepitoisuudet, ja ne hylättiin. Vuonna 2010 EU-lakia kuitenkin muutettiin niin, että susimarja luokiteltiin tomaatiksi, jolle sallitaan suuremmat raja-arvot. Luokitusmuutoksen jälkeen Suomeen tuodut susimarjaerät ovat olleet uusien raja-arvojen puitteissa.

Katso myös
----------

* Superruoka

Lähteet
-------

1. ↑  *gojimarja.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  Ella Räty, Pentti Alanko: *Viljelykasvien nimistö*. Helsinki: Puutarhaliiton julkaisuja, 2004. ISBN 951-8942-57-9.
3. ↑  Mossberg B. & Stenberg L: *Suuri Pohjolan kasvio*. (suom. S. Vuokko & H. Väre). Tammi, 2005. ISBN 951-3129-24-1.
4. ↑  Yu MS, Leung SK, Lai SW, et al (2005). Neuroprotective effects of anti-aging oriental medicine Lycium barbarum against beta-amyloid peptide neurotoxicity. Exp. Gerontol. 40 (8-9): 716–727.
5. ↑  Wang Q, Qiu Y, He SP, Chen YY. Chemical constituents of the fruit of Lycium barbarum L. J Chin Pharm Sci 1988; 7: 218–220
6. ↑  Ruokatieto: Kaukomaiden superruoka todetaan tullissa usein määräysten vastaiseksi *uutiset.ruokatieto.fi*.  29.03.2011. Viitattu 6.5.2012.
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Elizabeth-luokan linjalaivasta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Cumberland** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1774 vesillelaskettu Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Elizabeth-luokka*
Alus tilattiin 8. kesäkuuta 1768 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1769. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1774 ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta ensimmäisenä päällikkönään Joseph Peyton.

Palvelus
--------

Alus varustettiin Portsmouthissa toukokuussa 1778, jolloin sen kustannukset olivat 6 543 puntaa 17 shillinkiä ja 9 dimeä. Se osallistui Ushantin taisteluun 27. heinäkuuta. Alus sai päällikön sijaisen Hugh Dalrymplen vuoden lopulla.

Alus saapui Portsmouthiin palveluksesta poistoa varten tammikuussa 1804 päällikkönään John Serrel. Alus romutettiin vielä vuoden 1804 aikana Portsmouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield 2007 s. 72
2. ↑  Winfield 2007 s. 72-73
3. ↑  Winfield 2007 s. 73

*Elizabeth*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Elizabeth* – *HMS Resolution* – *HMS Cumberland* – *HMS Berwick* – *HMS Bombay Castle* – *HMS Powerful* – *HMS Defiance* – *HMS Swiftsure* |
| Edeltäjä: *HMS Egmont* – Seuraaja: Royal Oak -luokka |
**Dixie Dregs** on 1970-luvulla perustettu yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikki on fuusion ja progen tienoilla. Yhtyeen musiikki on suurimmaksi osaksi instrumentaalista. Siinä yhdistyy vaikutteita jazzista, rockista ja klassisesta musiikista.

Historia
--------

Kitaristi Steve Morse, kitaristilaulaja Frank Brittingham, kosketinsoittaja Johnny Carr, basisti Andy West ja rumpali Dave Morse (Steven vanhempi veli) soittivat 1960-luvun lopussa yhtyeessä, jonka nimi oli Dixie Grit. Myöhemmin kosketinsoittajaksi vaihtui Mark Parrish. Vuonna 1972 Dixie Grit hajosi. Morse ja West jatkoivat esiintymistä duona, jonka nimeksi he antoivat Dixie Dregs.

Vuonna 1973 Morse ja West tutustuivat Miamin yliopistossa viulisti Allen Sloaniin ja rumpali Rod Morgensteiniin, jotka liittyivät Dixie Dregsiin. Vuonna 1974 yhtyeeseen liittyi myös kosketinsoittaja Frank Josephs. Yhtye äänitti yliopistolla ensimmäisen albuminsa, *The Great Spectacular*:n, vuonna 1975. Vuonna 1976 yhtye solmi levytyssopimuksen Capricorn Recordsin kanssa. Seuraava albumi, *Free Fall*, julkaistiin vuonna 1977. Samana vuonna kosketinsoittaja Mark Parrish liittyi uudelleen yhtyeeseen.

Vuonna 1978 yhtye julkaisi albumin *What If* ja lähti kiertueelle. Albumin myötä Dixie Dregs sai Grammy-ehdokkuuden. Joulukuussa rumpali Mark Parrish lähti bändistä. Hänen tilalleen otettiin T Lavitz. Vuonna 1979 yhtye julkaisi seuraavan albuminsa, *Night of the Living Dregs*in. Albumi toi yhtyeelle jälleen Grammy-ehdokkuuden. Vuonna 1981 yhtye vaihtoi nimensä The Dregsiksi tavoitellen suurempaa suosiota. Viulisti Sloan vaihdettiin Mark O'Connoriin vuonna 1983. The Dregs ei kuitenkaan saavuttanut sitä suosiota, mitä sen jäsenet halusivat, joten jäsenet erosivat kukin omiin projekteihinsa.

1980-luvun lopussa yhtye palasi ja teki kiertueen kokoonpanolla, johon kuuluivat Morse, Morgenstein, Lavitz ja Doan. Samalla julkaistiin kokoelma *Divided We Stand*. Tällä hetkellä Dregs on kokoelma sen entisiä jäseniä, jotka silloin tällöin kokoontuvat kiertueen tai äänitysten merkeissä.

Jäsenet
-------

* Steve Morse – kitara
* Andy West – basso
* Dave LaRue – basso
* Allen Sloan – viulu
* Mark O'Connor – viulu
* Rod Morgenstein – rummut
* Mark Parrish – kosketinsoittimet
* T Lavitz – kosketinsoittimet

Julkaisut
---------

* *The Great Spectacular* (1975, julkaistiin CD:llä 1997)
* *Free Fall* (1977)
* *What If* (1978)
* *Night Of The Living Dregs* (1979)
* *Dregs Of The Earth* (1980)
* *Unsung Heroes* (1981)
* *Industry Standard* (1982)
* *Divided We Stand* (1989)
* *Bring 'Em Back Alive* (1992)
* *Full Circle* (1994)
* *King Biscuit Flower Hour Presents (1997)*
* *California Screamin'* (2000)
* *20th Century Masters: The Best Of The Dixie Dregs* (2002)
* *Sects, Dregs and Rock 'n' Roll* (2002, DVD)
Original Dixieland Jazz Band
Dixieland Jubilee -yhtyeen LP-levy
**Dixieland** on eräs jazzmusiikin tyylilajeista, joka kehittyi 1900-luvun alussa New Orleansissa. Sitä soittivat sekä musta- että valkoihoiset muusikot. Sen katsotaan olevan ensimmäinen oikea jazzin tyylilaji.

Dixielandin kehitys ja kokoonpano
---------------------------------

Alkuperäisessä dixieland-musiikissa oli vaikutteita muun muassa marssimusiikin yhteissoittotavasta ja staccatoista sekä ragtime-musiikista. Blues-tonaliteettia ei alkuperäisessä Dixielandissa juurikaan esiintynyt. 

Varsinaisen kulta-ajan jälkeen 1950-luvulla kehittyi tyyli nimeltään progressiivinen dixieland. Siinä sekoitettiin alkuperäistä dixieland-musiikkia uudempaan bebop-tyyliin. Nykyään on olemassa kolmenlaista dixieland-musiikkia: Chicago jazz, West Coast revival ja New Orleans traditional. Näihin tyyleihin on sekoitettu enemmän muun muassa 
bluesia ja sooloimprovisaatiota. Lisäksi esimerkiksi rytmi on muuttunut joustavammaksi ja neljäsosasykkeiseksi. 

Tyypilliseen dixieland-kokoonpanoon kuuluu perinteisesti rumpusetti, piano, klarinetti, kornetti tai trumpetti ja pasuuna. Näistä pianon ja rumpujen tehtävänä oli tukea ja muodostaa rytmi, joka korostaa toista ja neljättä iskua. Kornetti/trumpetti soittaa melodiaääntä improvisoiden vain vähän, ja pasuuna muodostaa sointuperustaa. Klarinetti koristelee musiikkia sooloäänen yläpuolisilla kuvioilla. 

Myöhemmissä vaiheissa dixieland-kokoonpanoa kasvatettiin muun muassa bassokitaralla tai kontrabassolla, banjolla tai kitaralla.

Kuuluisia dixieland-yhtyeitä
----------------------------

Ensimmäinen dixielandia levyttänyt yhtye oli Original Dixieland Jass Band. Muita dixieland-yhtyeitä olivat muun muassa Bob Cats ja Mugsy Spanier.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dixieland** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee keisarillisen Japanin laivaston 1800- ja 1900-lukujen vaihteen sotalaivaa. Muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*

**Hōshō** (jap. 鳳翔) oli vuonna 1868 vesillelaskettu Chōshūn hanin Britteinsaarilta tilaama kolmimastoinen parkkitakiloitu potkurisluuppi. Alus palveli myöhemmin keisarillisen Japanin laivastossa ennen romuttamistaan vuonna 1906.

Valmistus
---------

Alus valmistettiin vuonna 1868 Aberdeenissa Skotlannissa, ja se saapui vuonna 1869 Japaniin, jossa Chōshūn hanin viranomaiset nimesivät aluksen *Hōshōmaruksi* (jap. 鳳翔 丸).

Palvelus
--------

Alus osallistui Boshin-sotaan keisari Meijin joukoissa. Se tuli tunnetuksi kuljettaessaan tammikuussa 1868 Satsuman hanin 330 ronin-sotilasta pakoon Edosta Shinagawasta, vaikka Tokugawa-shōgunaatti pyrki estämään paon. *Hōshōmaru* siirrettiin keisarillisen Japanin laivastolle 15. toukokuuta 1871.

Meiji-hallitus nimesi aluksen 8. kesäkuuta *Hōshōksi*, ja se lähetettiin tukemaan hallituksen joukkojen operaatioita Sagakapinan aikana vuonna 1874. Se oli myös mukana vuoden 1874 Taiwanin operaatioissa. *Hōshō* tuki hallituksen joukkoja kukistettaessa Satsuman kapinaa.

*Hōshō* poistettiin 16. elokuuta 1891 taistelutehtävistä, ja se siirrettiin koululaivaksi. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli vartiolaivana aluksi Kuressa ja myöhemmin Sasebossa. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 uudelleen 2. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli rannikonvalvontatehtävissä. Alus kuitenkin jo aiemmin määritetty käyttökelvottomaksi, ja se oli poistettu palveluksesta 1. maaliskuuta 1898. Alusluettelosta se poistettiin 19. huhtikuuta 1906, ja alus romutettiin vuotta myöhemmin 8. huhtikuuta. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Japanese warship Hōshō

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Nishida, Hiroshi: Hosho gunboat *homepage2.nifty.com*. Viitattu 18.9.2016. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Unyō** | **Keisarillisen Japanin laivaston tykkiveneet** | Seuraaja:***Banjō*** |
Dixie Evans Miss Exotic World -kilpailuissa vuonna 2006
**Dixie Evans** (oik. *Mary Lee Evans*, 28. elokuuta 1926 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat – 3. elokuuta 2013 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen burleski- ja strip tease -tanssija, joka tunnettiin erityisesti Marilyn Monroe -parodianumerostaan 1950-luvulla. Hänet tunnetaan myös "Burlesque Hall of Fame" -museon perustajana.

Mary Lee Evans syntyi elokuussa 1926 Long Beachilla. Perhe muutti pian Australiaan, koska isä työskenteli öljymiehenä. Perheen palattua muutamaa vuotta myöhemmin Kaliforniaan isä kuoli työtapaturmassa öljykentällä. Lopetettuaan koulun kesken ja työskenneltyään pelloilla Los Angelesin ulkopuolella Evans vastasi tanssityttöjä etsineeseen ilmoitukseen Hollywoodissa. Hän sai työn ja elätti sittemmin itsensä mallintöillä ja burleskiesityksillä. Evansin läpimurto tapahtui burleskituottaja Harold Minskyn tuella, joka havaitsi Evansin yhdennäköisyyden Marilyn Monroeen ja nimesi tämän "Burlesquen Marilyn Monroeksi". Evans perehtyi parodioimaansa hahmoon perusteellisesti ja esityksestä tuli menestys. Hän ei kuitenkaan koskaan tavannut Marilyniä henkilökohtaisesti.

Aktiiviuransa jälkeen Evans työskenteli jonkin aikaa hotellinjohtajana Bahamasaarilla. Palattuaan Kaliforniaan joitakin vuosia myöhemmin, Evansin ystävä Jennie Leen kertoi unelmasta rakentaa burleskimuseo Leen ranchille autiomaahan. Paikan tarkoituksena olisi tarjota mukava paikka, jonne eläköityneet esiintyjät voisivat asettua. Leen kuoltua vuonna 1990 tämän elamänkumppani pyysi Evansia ottamaan muistoesinekokoelman haltuunsa. Evan avasi burleskimuseon samana vuonna. Vetääkseen väkeä Los Angelesin ja Las Vegasin välillä autiomaassa sijainneeseen museoon Evans käynnisti *Miss Exotic World* -kauneuskilpailun, joka veti burleskiesiintyjiä ranchille ympäri Yhdysvaltoja. Evansin museo muutti Las Vegasiin vuonna 2006 ja se sai samassa yhteydessä uuden nimen *Burlesque Hall of Fame*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marisa Gerber: Dixie Evans, the 'Marilyn Monroe of Burlesque,' dies at 86 *Los Angeles Times*.  18.8.2013. Viitattu 19.8.2013. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Ullångerin kirkko
**Ullångerin kirkko** (ruots. *Ullångers kyrka*) on kirkkorakennus, joka sijaitsee Ruotsissa Kramforsin kunnassa. Kirkon pohjana on keskiaikainen suurimmaksi osaksi 1200-luvulla rakennettu harmaakivikirkko.

Kirkko oli aluksi suorakulmainen eikä siinä ollut erityistä kuoria tai tornia. Vuoteen 1750 asti kirkon ulkoseinät olivat rappaamattomat. Vuonna 1751 tehtiin tähtiholvi keskilaivan päälle, rapattiin kirkko sisäpuolelta ja koristeltiin Raamattu-aiheisilla katto- ja seinämaalauksilla. Vuonna 1754 kirkkoon rakennettiin sipulikupolinen kellotapuli.

Vuosina 1907–1909 tehtiin suuri laajennus kirkkoon: siitä tuli ristikirkko uusgoottilaiseen tyyliin arkkitehti G. Hermanssonin suunnitelmien mukaan. Kirkkoon tehtiin 39,5 metriä korkea torni ja kaksi sivulaivaa. Kellotapuli lahjoitettiin vuonna 1910 Lääninmuseolle Härnösandiin, kun kirkkoon oli rakennettu torni.

Vuonna 1935 kirkkoa restauroitiin ja sinne rakennettiin lämpöjärjestelmä sekä kaste- ja vihkikappeli. Varhaiselta 1600-luvulta peräisin olevaan saarnastuoliin asennettiin katto takaisin. Holvit ja seinät puhdistettiin ja kalkittiin valkoisiksi, jolloin maalaukset katosivat. Kirkkoa restauroitiin sisä- ja ulkopuolelta vuosina 1973–1974, jolloin lattia uusittiin, rakennettiin sähkölämmitys, laitettiin sähkövalo suuriin kattokruunuihin ja laajennettiin sakaristoa.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ullångerin kirkko**.

Lähteet
-------

* Ullångers församling: Ullångers kyrka (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Trumbauer 1920-luvun alkupuolella.
**Frank "Tram" Trumbauer** (30. toukokuuta 1901 Carbondale, Illinois, Yhdysvallat – 11. kesäkuuta 1956 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) oli 1920- ja 1930-lukujen huomattavimpia jazzsaksofonisteja. Hän soitti pääasiassa c-tenorisaksofonia (c-melodiasaksofoni) mutta myös alttosaksofonia ja fagottia. Trumbauer levytti ja esiintyi muun muassa kornetisti Bix Beiderbecken, pasunisti Jack Teagardenin, kitaristi Eddie Langin ja viulisti Joe Venutin kanssa. Lester Young piti Trumbaueria saksofonistina, joka vaikutti eniten hänen omaan tyyliinsä.

Lähteet
-------

* Evans, Philip R.; Kiner, Larry F.; Trumbauer, William: *Tram: The Frank Trumbauer Story*. Institute of Jazz Studies, Rutgers & The Scarecrow Press, Inc. 1994. ISBN 0-8108-2851-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ankeny, Jason: Frankie Trumbauer Biography *AllMusic*. Viitattu 1.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frank Trumbauer** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Anne Gallant* niminen alus toisesta kääröstä
**Anthonyn käärö** on 1546 julkaistu Anthonyn laatima kuvakäärö, joka esittää 58:aa Englannin laivaston alusta. Alkujaan kolmiosainen veliinille laadittu käärö tehtiin lahjaksi kuningas Henrik VIII:lle. Se on myöhemmin leikattu osiin ja sidottu kirjaksi. Kuvien yksityiskohtien tarkkuus ei ole täysin luotettava, mutta luettelo on arvokas tietolähde Tudorien ajan laivastosta ja sen aluksista kuten *Mary Rose* ja *Henry Grace à Dieu*.

Luettelossa on kaksikymmentä laivaa, viisitoista kaljaasia esimerkiksi *Antelope*, kymmenen pinassia ja kolmetoista soudettavaa kaleeria.

Lähteet
-------

* Archibald, E. H. H.: *The Fighting Ship of the Royal Navy 897-1984*. New York: Military Press, 1987. ISBN 0-517-63332-9. (englanniksi)
* Graham, Ian: "Mary Rose", *50 laivaa, jotka muuttivat historian kulun*. Suomentanut Jyrki K. Talvitie. Kustannus Oy Minerva, 2016. ISBN 978-952-312-410-3.

### Viitteet

1. ↑  Graham, Ian s.37
2. ↑  Archibald, E. H. H. s. 325
**Ulla ja Mark** on Anni Swanin nuortenkirja vuodelta 1924. Se jatkaa tarinaa, joka alkoi kirjassa *Pikkupappilassa*. Siinä seurataan Ullan ensimmäistä kouluvuotta. Ulla pääsee tätiensä luokse asumaan ja käymään heidän hieman vanhanaikaista tyttökouluaan. Tädit haluavat kasvattaa Ullasta nöyrän ja kiltin nuoren naisen. Luonnollista Ullaa on kuitenkin vaikea muokata, ja jopa ankarat tädit huomaavat nauttivansa Ullan iloisesta ja vapaasta tavasta. Tällä kertaa päättyy sukupolvien välinen konflikti päähenkilön voittoon.

Myös tässä kirjassa Swan vertailee maalaisnuoria rikkaisiin kaupunkilaisnuoriin. Ullan rikas luokkatoveri Vaava on samanlainen kontrasti Ullan luonnollisuudelle kuin kaupunkilaisserkku Tyyrakin. Tälläkin kertaa Swan kuvaa rikkaat karikatyyrimaisesti hienostelevina ja keikarimaisina. Miljöö on perinteisistä tyttökirjoista tuttu koulukaupunki. Edelleen kaupunki koetaan kuitenkin pelottavana, ja Ullalla onkin aluksi vaikeuksia sopeutua uuteen ympäristöön.

*Ulla ja Mark* on tavallaan tyttökirjan ja poikakirjan sekoitus. Kirjassa seurataan myös Markin elämää uuden isän ja tämän nuoren vaimon kanssa, joka ei ole aivan ihastunut uuteen rooliinsa Markin äitinä. Kun Markin isä kuolee, hänen asemansa joutuu vaakalaudalle väärinkäsitysten takia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjasampo viitattu 13.7.2023.

Kirjallisuutta
--------------

* Sirpa Kivilaakso: *Satukuningatar Anni Swan: Elämä ja teokset*. Jyväskylä: Atena, 2009. ISBN 978-951-796-561-3.