recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**F-liigan varaustilaisuus** (markkinoinnissa englanniksi **F-liiga Draft**) on vuotuinen tapahtuma, jossa salibandyn miesten F-liigan organisaatiot varaavat oikeudet vapaana oleviin nuoriin pelaajiin. Tilaisuus järjestetään toukokuussa F-liigakauden päätteeksi.

Tilaisuuden kulku
-----------------

Varaustilaisuudessa on kolme kierrosta. Varausjärjestys määräytyy käännetyssä järjestyksessä siten, että edellisellä kaudella heikoiten sijoittunut aloittaa varauskierroksen. Kierrokset päättyvät aina hallitsevan mestarin vuoroon. 

Varaustilaisuus koskee ulkomaalaisia pelaajia. Seurat ovat sitoutuneet nimeämään Draft-tilaisuudessa vähintään yhden pelaajan, joka ei ole Ruotsin, Sveitsin tai Tšekin kansalainen. Mikäli pelaajalla on Ruotsin, Sveitsin tai Tšekin kansalaisuuden lisäksi jonkun muun maan kuin Suomen kansalaisuus, katsotaan pelaajan olevan tämän muun maan kansalainen.

Draft-järjestelmä ei koske suomalaisia pelaajia eikä pelaajaa, joka on päättyneellä kaudella pelannut F-liigassa, Divarissa tai ylimmässä juniorisarjassa (P22) vähintään 10 virallista peliä.

Seuralla on mahdollisuus neuvotella toisen F-liigan seuran kanssa varausvuorojen siirrosta, kuitenkin niin että jokaisessa varaustilaisuudessa joukkueella tulee olla vähintään yksi varausvuoro itsellään.

Nimettävän pelaajan tulee olla Draft-tilaisuuteen mennessä täyttänyt 18 vuotta. Nimettävä pelaaja voi täyttää kalenterivuoden aikana enintään 22 vuotta. Nimetyllä pelaajalla tulee olla myös voimassa oleva salibandyn kilpailulisenssi.
Nimeäminen on voimassa kunkin pelaajan osalta neljä vuotta. Nimeämisen voimassaolo päättyy kuitenkin viimeistään nimetyn pelaajan täyttäessä 24 vuotta. Nimeämisen jälkeen seura on yhteydessä pelaajaan viimeistään kesäkuuhun mennessä.

Lähteet
-------

* Historiallinen F-liiga Draft lähestyy - seurat sopimukseen konseptin yksityiskohdista F-liiga. 15.2.2023.
**Elwa Margareta Molin-Haarla** (23. toukokuuta 1935 Tampere – 8. tammikuuta 2017 Ylöjärvi) oli suomalainen tanssitaiteilija ja tanssinopettaja.

Elwa Molin syntyi vanhaan tunnettuun tamperelaissukuun. Hänen äitinsä Frida oli kotirouva ja isä Knut Takon tehtaan konttoripäällikkö.

Uran alku
---------

Elwa aloitti tanssin kaksivuotiaana Ester Naparstokin tanssikoulussa, missä hän opiskeli 17-vuotiaaksi saakka. Vuonna 1953 hän lähti Saksaan opiskelemaan tanssinopettajaksi Kurt Joossin johdolla Essenin Folkwangschuleen. Sieltä hän sai valmistuttuaan opettajandiplomin, vaikka suorittikin opintojen loppuosan Sigurd Leederin koulussa Lontoossa. Vuonna 1956 hän lähti opiskelemaan Pariisiin, josta hän siirtyi tanssijaksi Nancyn teatteriin yhdeksi kaudeksi. Nancyssä hän tapasi yhdysvaltalaisen kuvataiteilijan, jonka kanssa hän avioitui. He muuttivat Espanjaan, ja siellä asuessaan hän perusti ensimmäisen tanssikoulunsa Torremolinokseen.

Paluu Tampereelle
-----------------

Elwan erottua miehestään hän päätti palata Tampereelle vuonna 1964. Siellä hän perusti samana vuonna tanssikoulun nimeltään *Tanssiin kutsu Elwa Molin*. Koulun nimi tuli Weberin musiikkiin *Tanssiinkutsu* tehdystä mehiläistanssista, jota Elwa oli tanssinut 3-vuotiaana. Tanssikoulu toimi vuoteen 2013 saakka, jolloin hän lopetti sen 50 toimintavuoden jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Otsamo, Kirsikka: Lumoavan Lady Elwa Molinin testamentti tanssista ja elämästä – näin hän hyvästeli rakkaan koulunsa  9.1.2017. Aamulehti.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 29.1.2017.
2. ↑  Aaltio, Marjo: Tamperelainen tanssinopettaja ja tanssivaikuttaja Elwa Molin on kuollut  9.1.2017. Aamulehti.  Arkistoitu 2.2.2017. Viitattu 29.1.2017.
3. ↑  Manninen, Venla: Elwa Molin opetti tanssia ja elämää.  *Aamulehti*, 10.1.2017, s. B6-B7.
4. ↑  Vesanummi, Mari: Elwa Molin ei aio kuolla vaikka 50-vuotias tanssikoulu loppuukin  22.12.2013. YLE uutiset. Viitattu 29.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Elwa Molinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
**Tavajärven luostari** oli Kuusamon Itäosassa Tavajärvellä sijainnut ortodoksinen vanhauskoisten luostari. Luostarin perustivat 1800-luvun puolivälissä Venäjän puolelta tulleet vanhauskoiset munkit jotka siirtyivät Suomeen sen jälkeen kun Vienan Karjalassa sijainnut vanhauskoisten Tuoppajärven luostari oli tuhottu vuonna 1852 Venäjän hallituksen toimesta. Munkit ostivat Tavajärvellä sijainneen rappiolla olleen Hautaniemen kruununtilan, rakensivat tilalle kolme rakennusta luostarin käyttöön sekä pystyttivät ortodoksisen ristin lähellä sijainneen Nuorusen tunturin huipulle. Luostarin johtajana toimi munkki Ilja Otso. Luostarin läheisyyteen perustettiin myös munkkikunnan kasvaessa erakkokeljoja muun muassa Kiviniemeen ja Hänniseen erakkoina eläville munkeille joista tunnetuimpia olivat Kiviniemessä elänyt Vasseli eli Vasili Lebedev ja Hännisessä asunut Ivan eli Jaakko Parassejev. Luostarin munkkien kerrotaan tuoneen myös sipulinviljelyn Suomeen. 

Luostarin munkeilla oli tiiviit yhteydet Venäjälle aina vuoteen 1918 saakka jolloin raja sulkeutui eikä luostariin enää tullut uusia asukkaita. Luostarin toiminta alkoi hiipua jo 1800-luvun lopulta alkaen ja viimeiset munkit kuolivat 1920-luvun lopulla. Tavajärven alue luovutettiin talvisodan jälkeen Moskovan rauhansopimuksessa Neuvostoliitolle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Johdatus Kuusamon historiaan : Ortodoksiset erakkomunkit Tavajärvellä (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Leif Rantala : *Fredrik Nylander, varhainen oululainen Kuolan-kävijä*, Lapin tutkimusseuran vuosikirja XLVII - XLVIII 2007-2008, Rovaniemi 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Erakkojen niemi, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 13.03.1932, nro 11, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Samuli Paulaharju : *Tavajärven erakot*, ilmestynyt teoksessa *Kuva sieltä toinen täältä kautta Suur-Suomen*, 1944 (Kirjastovirma, Web Archive-linkki)
**Domus Botnica** on Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiön omistama asuntola. Oulun vanhin opiskelija-asuntola sijaitsee Toivoniemen saarella Koskikeskuksen kaupunginosassa.

Opiskelija-asuntolan rakennushanke perustui suureksi osaksi lahjoitusten varaan. Oulun kaupunki lahjoitti opiskelija-asuntolaa varten tontin Toivonimestä vuonna 1956. Tämän jälkeen Oulun korkeakouluseura järjesti rakentamisen rahoittamiseksi keräyksen nimellä "Operaatio Lohkare". Keräyksessä myytiin Outokumpu- ja Otanmäki-yhtiöiden lahjoittamia pieniä malminkappaleita, joissa oli tulevan yliopiston logo. Keräyksellä ja lahjoituksilla katettiin 34 miljoonaa hankkeen 118 miljoonan markan rakennuskustannuksista, loput katettiin arava- ja pankkilainalla. Valtion avustuksia Domus Botnica ei saanut.

Arkkitehtien Kalevi Lankisen ja Niilo Mattilan suunnittelema talo rakennettiin vuosina 1957–1958, ja se vihittiin käyttöön helmikuun alussa 1959. Domus Botnica oli 1960-luvun puoliväliin asti Oulun ainoa opiskelija-asuntola. Oulun yliopiston ylioppilaskunnan toimistotilat sijaitsivat talossa vuoteen 1964 asti. Talon matalassa siipirakennuksessa toimi eri yrittäjien ylläpitämä baari vuoteen 1975 asti. Rakennuksessa on toiminut kesäisin myös kesähotelli ja retkeilymaja.

Domus Botnica on peruskorjattu vuonna 1981 ja viimeksi vuosina 2013–2014, jolloin liiketiloina ollut vanha siipiosa korvattiin uudisrakennuksella, johon myös sijoitettiin asuntoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Turo: *Oulun kaupungin historia VI*, s. 273. Oulu: Oulun kaupunki, 1995. ISBN 951-9234-48-9.
2. 1 2 3  Ruopsa, Jukka; Varis, Markku; Heikkinen, Vesa: *Asumaan vaikka väkisin. Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö 20 vuotta*, s. 9–10. Kemijärvi: Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö, 1991. ISBN 952-90-3235-8.
3. 1 2  Pitkänen, Raimo: *Oulun yliopiston ylioppilaskunta 25 vuotta*, s. 8–9. Oulu: Oulun yliopiston ylioppilaskunta, 1984. ISBN 951-9483-05-5.
4. ↑  Loukkola, Pekka: Oulun vanhin opiskelija-asuntola uuteen kuosiin *Yle Uutiset*.  6.8.2014. Viitattu 10.8.2015.
**Gildas** tai **Gildus** (k. 570) oli brittiläinen munkki ja historioitsija. Hän perusti Bretagneen luostarin, joka on nimetty hänen mukaansa St. Gildas de Rhuys. Gildaksen kirjoittama teos *De excidio et conquestu Britanniae* on yksi harvoista jälkiroomalaisen Britannian historiaa käsittelevistä aikalaislähteistä. Se sisältää muun muassa kertomuksen sotapäällikkö Ambrosius Aurelianuksesta ja saksien tappiosta Mons Badonicuksen taistelussa. Kirjassaan Gildas tuomitsee saksien häviön jälkeen valtaan nousseet korruptoituneet papit ja ylhäisön.

Lähteet
-------

1. ↑  Gildas *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Encyclopædia Britannica Inc.. Viitattu 14.8.2013. englanti


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
	+ 2
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tuomo Lönnmark** (s. 14. syyskuuta 1981 Veteli) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti vuosina 2003-2017 Superpesiksessä pelannutta Vimpelin Vetoa ja lopetti uransa kertaalleen kauden 2017 jälkeen. Lönnmark teki paluun pelikentille kesken kauden 2018, jolloin hän teki sopimuksen Alajärven Ankkureiden kanssa. Loppukaudeksi 2018 Lönnmark siirtyi jälleen Vimpelin Vedon kokoonpanoon, palaten kesällä 2019 Alajärven Ankkureihin. Nykyisin Lönnmark pelaa Vimpelin kakkosjoukkueessa Suomisarjaa. Lönnmarkin kasvattajaseura on Vetelin Urheilijat.

Ura
---

Ulkopelissä siepparina ja sisäpelissä etenijänä tai vaihtajana toimiva Lönnmark pelasi Superpesistasolla vuodesta 2004 saakka, Vimpelin joukkueen noustua edellisellä kaudella Ykköspesiksestä. Urallaan Lönnmark on voittanut kaksi Suomen mestaruutta, yhden hopean, ja yhden pronssin.

Lönnmark kuuluu vuoden 2012 Pesäpallon maailmancupiin lähtevään Suomen joukkueeseen, yhdessä kahdeksan muun Superpesispelaajan kanssa. Turnaus järjestetään Australian Gold Coastilla 8.-12. lokakuuta 2012.

Tilastot
--------

* Ottelut: 205
* Kunnarit: 2
* Lyödyt juoksut: 29
* Tuodut juoksut: 138
* Kärkilyönnit: 635
* Kärkilyöntiprosentti: 54,3%

Saavutukset
-----------

### Pelaajana

* 3 SM-kultaa: 2010, 2016, 2017
* 5 SM-hopeaa: 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
* 3 SM-pronssia: 2009, 2018, 2020
* 1 Itä-Länsi-ottelu: 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Pesäpallon Maailman Cup Australiassa[vanhentunut linkki] Varsinais-Suomen Pesis
2. ↑  Kansallispeli lähettää kovimmat edustajansa Maailman cupiin[vanhentunut linkki] Kouvolan Pallonlyöjät
3. ↑  Tilastot pesis.fi -sivustolla[vanhentunut linkki]
4. 1 2 3  Pesäpallon SM-mitalistit Pesäpalloliitto.  Arkistoitu 18.9.2017. Viitattu 14.4.2018.
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuomo Lönnmark** Wikimedia Commonsissa
Rapuja, jotka on keitetty perinteisellä tavalla tillin kanssa. 
**Rapujuhla** on perinteinen loppukesästä Pohjoismaissa vietettävä syömisen ja juomisen tapahtuma. Perinne sai alkunsa Ruotsissa, jossa rapujuhla on nimeltään *kräftskiva*. Perinne on levinnyt myös suomenruotsalaisen väestön kautta Suomeen. Samanlainen perinne on Baltian maissa, erityisesti Liettuassa ja Latviassa.

Rapujuhlat yleensä pidetään elokuun aikana siksi, että ravustusaika oli Ruotsissa valtaosan 1900-lukua oikeudellisesti rajoitettu loppukesään. Nykyisin elokuun alussa järjestettävällä *kräftpremiärillä* ei ole laillista merkitystä. Ruokailu tapahtuu perinteisesti ulkona, mutta käytännössä juhlat siirtyvät usein sisätiloihin huonon sään ja hyttysten takia. Tavanomaiset asusteet ovat koomiset paperihatut, paperiset pöytäliinat, paperilyhdyt (usein kuvaavat Kuu-ukkoa), ja ruokalaput. Riehakas ilmapiiri vallitsee keskellä meluisaa syömistä ja perinteisiä juomalauluja, *snapsvisor*. Alkoholijuomia nautitaan usein runsaasti, varsinkin verrattuna syödyn ruuan määrään. Mehujen imemistä ravuista pois ennen kuorien poistoa pidetään tavanomaisena.

Kuu-ukko koriste.
Tarjolla on akvaviitteja ja muita erilaisia snapseja sekä olutta. Ravut keitetään suolavedessä ja maustetaan tuoreella tillillä, mieluiten kruunutillillä, joka on korjattu sen jälkeen, kun kasvi on kukkinut. Sitten ravut tarjoillaan kylmänä ja syödään sormin. Leipää, sienipiirakoita, hapansilakkaa, vahvaa västerbottenjuustoa, salaatteja ja muita ruokia tarjoillaan buffet-tyyliin.

Espanja
-------

Herrera de Pisuerga kaupungissa (Palencian maakunnassa) on pidetty yli 40 vuotta *Festival Nacional del Cangrejo de río* (Kansallinen rapufestivaali). Sillä seudulla rapu on ollut aina osa perinteistä gastronomiaa. Vuodesta 2011 alkaen kaupunki on sisällyttänyt juhliinsa "ruotsalaisen illallisen", jossa asukkaat ruotsalaisen perinteen mukaan aterioivat illalla kaduilla paperilyhtyineen ja kynttilöineen aitoon kräftskivan tyyliin. Ensimmäistä ruotsalaista illallista varten festivaalilla oli kunniavieraana Ruotsin suurlähetystön lähetystösihteeri Eva Boix.

Lähteet
-------

1. ↑  Finnish Crayfish Party *Finnguide*.  Arkistoitu 10.3.2006. Viitattu 31.1.2006. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Tidholm, Po: The Crayfish Party The Swedish Institute.  Arkistoitu 4.9.2009. Viitattu 29.1.2006. (englanniksi)
3. ↑  Robinowitz, Christina Johansson & Carr, Lisa Werner: *Modern-Day Vikings: A Practical Guide to Interacting with the Swedes*, s. 123. Intercultural Press, 2001. ISBN 1-877864-88-9. (englanniksi)
4. ↑  Cangrejada al estilo sueco en el Festival de Herrera de Pisuerga El Mundo *Periódico digital*.  (espanjaksi)
**Ida Emilia Pappinen-Renvik** (21. maaliskuuta 1900 Pietari, Venäjä – 20. huhtikuuta 1965 Savonlinna) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän profiloitui eritoten operettitähtenä.

Elämä ja ura
------------

Pappisen vanhemmat olivat vaatturi Adam Pappinen ja Aune Kuisma. Viipurissa lapsuutensa viettänyt Pappinen opiskeli kauppakoulussa ja kävi Viipurin Kirkkomusiikkiopistoa neljä vuotta ja harjoitti lauluopintoja. Taiteellisen uransa Pappinen aloitti Viipurin Suomalaisessa Operetissa 1918. Seuraavalla vuosikymmenellä hän toimi vakinaisena näyttelijänä useilla työväennäyttämöillä, kuten Imatran Teatterissa ja Porin Työväen Teatterissa 1922–1923. Vuonna 1923 Pappinen avioitui Porissa näyttelijä Väinö Renvikin kanssa. 1923–1925 pariskunta vaikutti Savonlinnan Työväen Teatterissa, 1927–1928 Pietarsaaren Työväen Teatterissa, 1928–1929 helsinkiläisellä Koiton Näyttämöllä ja 1929–1930 Haminan Työväen Näyttämöllä. Vuonna 1930 Pappinen perusti oman operettiteatterin, joka järjesti kiertueita muun muassa Aarre Linnalan ja Dagmar Parmaksen kanssa. 1930-luvulla Pappinen vaikutti Kaakkois-Suomessa Sakkolassa. Pariskunta muutti toisen maailmansodan jälkeen Savonlinnaan.

Näyttelijämatrikkelissa Pappista kuvaillaan luonne- ja operettinäyttelijättäreksi. Hänen osiaan olivat muun muassa Pölhö-Kustaa (*Tukkijoella*), Pirkko (*Anna Liisa*), Liza (*Pygmalion*) ja Sylva (*Mustalaisruhtinatar*).

Pappinen konsertoi sekä Helsingissä että maaseudulla, lisäksi hän työskenteli laulun ja pianonsoiton opettajana. Hän kuoli aivohalvauksen seurauksena vuonna 1965.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 22.4.1965, s. 15. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 27.5.2020.
2. 1 2 3 4  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 231
3. ↑  Henkilöhakemisto teokseen Väinö Kaasalainen (toim.): Sakkolan historia *tenkanen.net*. Viitattu 27.5.2020.
4. ↑  Vuoden 1932 jälkeen: Jalmari Kalmin nuorempi veli Mikko Kalmi puolestaan kertoo *Rautu.fi*.  Arkistoitu 17.5.2022. Viitattu 27.5.2020.
Ian Tyson hevosfarmillaan vuonna 2011.
**Ian Tyson** (s. 1933 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen folk- ja countrylaulaja ja -lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten 1960-luvun alussa kirjoittamastaan, lukemattomia cover-versioita saaneesta kappaleestaan "Four Strong Winds".

Tysonin musiikillisia esikuvia olivat countrylaulajat Bob Nolan ja Roy Acuff. Tyson esiintyi folklaulajana Vancouverissa jo 1950-luvun lopulla ja muutti sitten New Yorkiin, jossa hän esiintyi Greenwich Villagen folk-klubeilla yhdessä silloisen vaimonsa Sylvia Frickerin kanssa duona nimeltä Ian & Sylvia. Vuonna 1961 kirjoitettu "Four Strong Winds" ja duon samanniminen albumi nousivat vuonna 1963 myyntilistoille, ja duo pääsi esittämään hittiään moniin televisio-ohjelmiin.

1970-luvun keskivaiheilla Ian Tyson ja Sylvia Fricker erosivat. Tyson alkoi kasvattaa hevosia Albertan provinssissa sijaitsevalla maatilallaan, mutta myös levytti edelleen, tuloksena muun muassa myyntimäärällään platinalevyn ansainnut *Cowboyography* (1987). Hän on saanut Juno-palkinnon vuoden parhaana miespuolisena countrylaulajana sekä monia muita kanadalaisia musiikkipalkintoja. Vuonna 2003 hänet otettiin mukaan Canadian Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 2005 Kanadan yleisradioyhtiö CBC järjesti yleisöäänestyksen, jossa "Four Strong Winds" äänestettiin kaikkien aikojen parhaaksi kanadalaislauluksi.

Albumeja
--------

* 1973: *Ol' Eon*
* 1978: *One Jump Ahead of the Devil*
* 1983: *Old Corrals and Sagebrush*
* 1984: *Ian Tyson*
* 1987: *Cowboyography* (sai platinalevyn)
* 1989: *I Outgrew the Wagon* (sai kultalevyn)
* 1991: *And Stood There Amazed*
* 1994: *Eighteen Inches of Rain*
* 1996: *All the Good ’Uns* (sai kultalevyn)
* 1999: *Lost Herd*
* 2002: *Live at Longview*
* 2005: *Songs from the Gravel Road*
* 2008: *Yellowhead to Yellowstone and Other Love Stories*
* 2011: *Songs from the Stone House*
* 2012: *Raven Singer*
* 2013: *All the Good ’Uns Vol. 2*
* 2015: *Carnero Vaquero*

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Four Strong Winds *Canadian Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 1.8.2018. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Axel Berner** (2. lokakuuta 1843 Lappeenranta – 11. maaliskuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen kansakoulujen tarkastaja ja sanomalehden julkaisija.

Bernerin vanhemmat olivat Sakkolan kappalainen, varapastori Henrik Axel Berner (1811–1862) ja Maria Sofia Kinberg (k. 1894). Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon kymnaasista 1864 ja suoritti pedagogisen tutkinnon Helsingin yliopistossa 1870.

Berner oli kiinnostunut kansanvalistuksesta, ja vuosina 1871–1872 hän toimitti ja julkaisi *Tieto-Sanomia Suomen Kansalle* -nimistä sanomalehteä. Berner joutui kuitenkin lopettamaan lehden jo tammikuussa 1872 kannattamattomana tilaajien vähyyden vuoksi. Kesällä 1872 hän osallistui Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Arkangelin ja Aunuksen kuvernementin alueelle lähettämään kalevalaista kansanrunoutta keränneeseen retkikuntaan. 

Berner nimitettiin 1873 Porin kaupungin kansakoulujen tarkastajaksi, ja hän toimi myös koulutoimen ylihallituksessa Uno Cygnaeuksen apulaisena. Sittemmin Berner oli kansakoulujen tarkastajana Turussa, ja vuodesta 1885 alkaen hän oli Viipurin läänin kansakoulujen tarkastajana. Viimeksi Berner toimi koulutoimen ylihallituksessa kansakoulujen tarkastajana 1889–1892.

Berner teki opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Skandinavian maihin. Hän toimitti 10 vuoden ajan *Kansakoulunlehteä* ja julkaisi matrikkelin Suomen kansakouluista.

Axel Berner oli naimisissa vuodesta 1877 Matilda Elisabet Arppen kanssa.

Julkaisuja
----------

* *Suomen kansakoulut ja niiden opettajat lukuvuonna 1876-77: tilastollisia ja elämäkerta-tietoja*. Weilin & Göös, Jyväskylä 1878

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Axel Berner
2. 1 2 3 4 5  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 13.03.1892, nro 71, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Henrik Axel Berner. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 2.9.2023.
4. ↑  Ajan kuvastimesta 70 vuoden takaa, Aamulehti, 04.09.1938, nro 237, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Didier Rimaud** (6. elokuuta 1922, Carnac, Morbihan, Brittany, Ranska - 24. joulukuuta 2002, Lyon, Ranska) oli ranskalainen jesuiitta, säveltäjä ja runoilija. 

Rimaud aloitti opiskelunsa Lyonissa ja liittyi Jesuiittajärjestöön 1941. Hän jatkoi klassisten tieteiden ja filosofian opintojaan ja vihittiin papiksi 1955. Hän opetti korkeakouluissa Ranskassa ennen kuin hänet nimitettiin "Centre National de Pastorale Liturgiqueen" (Katolisen kirkon Ranskalssa liturgisen elämän kehittämiskeskus) vuonna 1950. Siellä hän osallistui uusien ranskankielisen messun tekstien kääntämiseen ja liturgisen elämän kehittämiseen etenkin Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen.

Yksi hänen kirjoittamansa teksti "Ouvrez vos cœurs au Souffle de Dieu" (Avatkaa sydämenne Jumalan kuiskaukselle) joka sisältyi vihkoon nimeltä "Au Souffle de Dieu", on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 476 "Gud, när du andas över vår jord". Virren on Rimaudin laulun pohjalta muokannut Anders Frostenson 1974. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on Anna-Maija Raittilan 1999 kääntämä "Herra, kun hiljaa henkäät yli maan."

Virren sävelmä on ranskalaisen jesuiitan Joseph Gelineaun sävellys. Hän oli psalmilaulun ja hengellisen laulun uudistaja Ranskassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Didier Rimaud *hymnary.org*. Viitattu 20.2.2022. (englanniksi)
2. ↑  Didier Rimaud *hymnology.hymnsam.co.uk*. Viitattu 20.2.2022. (englanniksi)
3. ↑  Hymne du R. P. Didier Rimaud *site-catholique.fr*. Viitattu 20.2.2022. (ranskaksi)
4. 1 2  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 3 Psalmerna 421-651 Liturgiska sånger 652-700*, s. 144. Wessmans musikförlag AB Visby, 2019. ISBN 978-91-877-1068-1. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Quincy Hall** (s. 31. heinäkuuta 1998) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija ja 400 metrin aitajuoksija.

Hall voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 2017 ajalla 49,02. Vuonna 2019 hän voitti 400 metrin aitajuoksun sekä NCAA:n mestaruuskilpailuissa että alle 23-vuotiaiden Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian mestaruuskilpailuissa. Hän voitti Pohjois-ja Keski-Amerikan sekä Karibian mestaruuden miesten ja sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä 2022.

Hall saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 400 metrillä ennätysajallaan 44,37 sekä kultaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi avausosuuden.

Hall juoksi 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 48,10 Eugenesssa toukokuussa 2022.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Quincy Hall Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Quincy Hall Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Luolavuoren luolan suu.
**Luolavuoren luola** on luola tai paremminkin laaja luolasto Turussa Luolavuoren kaupunginosassa. Luola sijaitsee Luolavuoren, Ilpoisten ja Ispoisten kaupunginosien rajalla kohoavien Luolavuoren kallioiden alla. Suurin yksittäinen luola on 45 metriä pitkä, mikä tekee Luolavuoren luolasta yhden Varsinais-Suomen pisimmistä luolista. Luola on mahdollisesti ollut aiemmin vielä pidempi, mutta Luolavuoren vesitornin rakentamisen ja graniitinlouhinnan yhteydessä tehtyjen räjäytystöiden on epäilty romahduttaneen sitä.

Luolan kolmionmuotoinen suuaukko sijaitsee lohkareisessa rinteessä ja sinne mahtuu helposti useita retkeilijöitä seisomaan. Varsinainen luolasto alkaa tilavan holvin peräseinästä. Väljimmissä käytävissä kulku on suhteellisen helppoa, mutta osa käytävistä on erittäin kapeita. Kaikkiaan luola koostuu kolmesta kammiosta. Näistä ensimmäinen on itse asiassa luolan eteishallin jatke, joka romahtanut seinämä erottaa. 

Luolavuoren luolan syntymätavasta ei ole varmuutta. Veden kovertama se ei voi olla, koska Suomen kallioperä on pääasiassa kovaa graniittia eikä pehmeää kalkkikiveä kuten eteläisemmässä Euroopassa. Erään ruotsalaisen tiedemiehen teorian mukaan Luolavuoren luolan on synnyttänyt alueella jääkauden jälkeen tapahtunut maanjäristys. Luolavuoren luola sijaitsee Luolavuoren voimakkaasti lohkoutuneella kakolangraniittialueella ja on antanut nimensä koko kaupunginosalle.

Rikollisten ja sotapakolaisten kerrotaan piileskelleen virkavaltaa aikoinaan Luolavuoren luolastossa, ja toisen tarinan mukaan siellä lepää luolia tutkimaan menneen ylioppilaan luuranko. Luola mainitaan myös lehtileikkeessä vuodelta 1863, ja se on osa vuonna 2017 perustettua Luolavuoren luonnonsuojelualuetta.

Lähteet
-------

* Mia Rönkä, Ari Karhilahti & Ann-Mari Rannikko: *Turun seudun luontoretkiopas*, s. 66-68. , 2018. ISBN 978-952-483-265-6.
* Harri Leino: LUOLAVUOREN LUOLA, TURKU *retkipaikka.fi*.  20.2.2016. Viitattu 31.10.2020.
* Luolavuoren luola Turussa *blog.kansanperinne.net*. Viitattu 31.10.2020.
**Enkeliperhoangervo** eli **perhoangervo** (*Gillenia trifoliata*) on ruusukasvien heimoon ja perhoangervojen sukuun kuuluva kasvilaji, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Kanadan Ontariosta Yhdysvaltain Georgian osavaltioon.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Enkeliperhoangervo on monivuotinen, pysty ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 50–100, leveys 60 senttimetriä. Lehdet ovat jakautuneet kolmeen osaan. Ylemmät ja alemmat varsilehdet ovat samanlaisia; lehtien alapinnoilla ei ole rauhasia. 5–10 millimetrin mittaiset korvakkeet ovat mitättömiä, pienehköjä, naskalimaisia, soikeita, ehytlaitaisia; joskus niissä on yksittäisiä hampaita.

Hedelmä
Enkeliperhoangervo kukkii heinäkuusta elokuuhun. Kukassa on viisi tavallisesti vaaleanpunaista, 2–12 millimetrin mittaista kapeaa terälehteä ja saman verran punertavia verholehtiä. Hedelmä on yhdestä neljään suurehkoa siementä sisältävä tuppilo.

Kasvin kromosomiluku on 2n = 18.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Enkeliperhoangervo on kotoisin Kanadan Ontariosta sekä Yhdysvaltain koillis-, itä- ja kaakkoisosista. Luonnossa laji kasvaa kuivissa tai tuoreissa vuoristometsissä.

Luokittelu
----------

Lajin kuvasi ensimmäisenä Carl von Linné vuonna 1753 *Species Plantarum*issa, tuolloin nimellä *Spiraea trifoliata*. Vuonna 1802 Conrad Moench siirsi lajin äskettäin perustamaansa perhoangervojen (*Gillenia*) sukuun.

Käyttö
------

Enkeliperhoangervoa käytetään joskus koristekasvina puiden alla ja monivuotisissa kukkapenkeissä. Amerikan alkuperäiskansat ovat käyttäneet kuivattuja ja jauhettuja enkeliperhoangervon juuria ulostus- ja oksetuslääkkeenä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Gillenia trifoliata* (L.) Moench *Plants of the World Online*. Viitattu 17.7.2022.
2. ↑  Enkeliperhoangervo – *Gillenia trifoliata* *Laji.fi*. Suomen Lajitietokeskus. Viitattu 17.7.2022.
3. ↑  *Gillenia trifoliata* (L.) Moench *Kassu - Kasvien suomenkieliset nimet*. Finto. Viitattu 17.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Enkeliperhoangervo – *Gillenia trifoliata*
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: perhoangervo (*Gillenia trifoliata*)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: de:Nördliche Dreiblattspiere & en:Gillenia trifoliata 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q827013
* Wikispecies: Gillenia trifoliata
* APA: 3155
* BOLD: 436673
* CoL: 3G2ZF
* FNA: 220005585
* GBIF: 2986435
* GRIN: 417682
* iNaturalist: 204324
* IPNI: 110547-2
* ITIS: 514066
* MichiganFlora: 2494
* NatureServe: 2.161597
* NCBI: 141003
* Open Tree of Life: 873698
* PfaF: Gillenia trifoliata
* PLANTS: GITR6
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:110547-2
* Tropicos: 27802926
* VASCAN: 8795
* WFO: wfo-0001013824

 |

 |
**Suomen Klarinettiseura ry** on suomalainen soitinyhdistys, jonka perustamiskokous pidettiin Helsingissä 28. syyskuuta 1980. Perustajajäseniä oli kymmenen. Yhdistyksen tarkoituksina ovat muun muassa klarinetinsoiton perinteiden vaaliminen, suomalaisten klarinetinsoittajien yhdyssiteenä toimiminen, klarinetistien kansainvälisen verkostoitumisen tukeminen, klarinettia koskevan tutkimuksen edistäminen ja klarinetin tunnetuksi tekeminen sen erinäisissä käyttöyhteyksissä.

Suomen Klarinettiseura on muun toimintansa ohella julkaissut levytyksiä. Sillä on oma klarinettikuoronsa, Suomalainen klarinettiyhtye (Finnish Clarinet Ensemble). Suomen Klarinettiseuran pitkäaikaisena puheenjohtajana toimi Kullervo Kojo, joka kutsuttiin järjestön kunniajäseneksi vuonna 2000. Kojo kuului myös alkuperäisiin perustajajäseniin. Suomen Klarinettiseuran lokakuussa 2022 alkaneella 42. toimintakaudella puheenjohtajaksi tuli Mikko Raasakka.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistys Suomen Klarinettiseura ry
2. ↑  Suomalaisia klarinettilevyjä Suomen Klarinettiseura ry
3. ↑  Klarinetistien kokoontumisajot Turussa Aamuset
4. ↑  Sakari Oramo, kapellimestari Christoffer Sundqvist, klarinetti Kullervo Kojo, klarinetti Anu Komsi, sopraano Docplayer
5. ↑  Rakkaudesta jazziin – RSO:n bassoklarinetisti Kullervo Kojo Jazzrytmit
6. ↑  Hallitus Suomen Klarinettiseura ry
*Tämä artikkeli käsittelee kahvilaketjua. Presso oli myös Kauppalehden viikkoliite (2004–2007).*
Presson logo
**Presso** on S-ryhmän kahvilakonsepti. Kahvilat eroavat S-ryhmän toisesta kahvilabrändistä, Coffee Housesta, sillä tavalla, että Pressot on sisustettu lämpimin sävyin. Pressot sijaitsevat yleisesti Prisma-hypermarkettien yhteydessä, Sokos-tavaratalojen yhteydessä sekä kauppakeskuksissa muodostaen yleensä Rosson ja Hesburgerin kanssa ravintolamaailman. Pressot tarjoavat yleisimpiä kahvilatuotteita, kuten leivonnaisia, kahveja ja muita juomia. Osa Pressoista toimii myös lounaskahviloina, jotka tarjoavat myös päivittäin vaihtuvia lounaita. Koska Presso kuuluu S-ryhmään, sieltä ostetuista tuotteista saa S-Etukortilla Bonusta.

Suomen Presso-kahvilat
----------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Iisalmi
	+ Prisma
* Joensuu
	+ Prisma
* Jyväskylä
	+ Prisma Seppälä
* Kaarina
	+ Prisma Piispanristi
* Kerava
* Kotka
	+ Pasaati
	+ Prisma
 | * Kouvola
	+ Prisma
* Kuopio
	+ Ykkösrasti
	+ Prisma
	+ Sokos
* Lappeenranta
	+ Prisma
* Mikkeli
	+ Prisma
* Oulu
	+ Prisma Limingantulli
	+ Linnanmaa
 | * Pori
	+ Prisma Mikkola
* Rauma
	+ Prisma
	+ S-market Äyhö
* Rovaniemi
* Salo
	+ Prisma Halikko
* Savonlinna
	+ Prisma
* Seinäjoki
	+ Prisma Hyllykallio
* Tampere
	+ Prisma Kaleva
 | * Vaasa
	+ Prisma Liisanlehto
* Varkaus
	+ Prisma
* Vihti
	+ Nummela
 |

(päivitetty 3. syyskuuta 2023)

Aiheesta muualla
----------------

* Presso
Antti Helanterä
**Antti Helanterä** (s. 11. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen virkamies ja diplomaatti. Hän on toiminut Suomen Venäjän-suurlähettiläänä Moskovassa 1. syyskuuta 2020 alkaen. Helanterä työskenteli aiemmin ulkoministeriön Eurooppa-osastolla Etelämanner-sopimuksen konsultatiivikokouksen isäntämaasihteeristön päällikkönä. Hän toimi ministerinä Moskovan suurlähetystössä 2016–2019.

Helanterä valmistui maisteriksi talousmaantieteestä Helsingin yliopistosta 1998 ja lisensiaatiksi 2001. Vuosina 1998–2004 hän työskenteli tutkijana Helsingin yliopistossa. Helanterä on profiloitunut Venäjä-asiantuntijana ja sai Veli-Pekka Tynkkysen kanssa Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 2003 teoksesta *Maantieteelle Venäjä ei voi mitään*. Ulkoministeriössä Helanterä aloitti vuonna 2004. Hän on tutkinut Venäjää ministeriön tutkimusosastolla, työskennellyt idänkaupan East Officessa ja vastannut Venäjä-asioista EU-edustustossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Antti Helantera *Roscongress.org*. Viitattu 22.7.2023. (englanniksi)
2. 1 2  Pietiläinen, Tuomo: Suomi vaihtaa idän ja lännen tärkeimmät diplomaatit kerralla: Moskovaan ja Washingtoniin uudet suurlähettiläät *HS.fi*.  5.3.2020. Viitattu 22.7.2023.
3. 1 2  Uudet suurlähettiläät Moskovaan, Washingtoniin, Geneveen, Lissaboniin ja Souliin sekä sivuakkreditointi Bangladeshiin  8.5.2020. Suomen ulkoministeriö. Viitattu 22.7.2023.
4. ↑  Konttinen, Jussi: Suomen Moskovan-suurlähettiläänä toiminut Mikko Hautala kieltäytyi toistuvasti Suomen pääviestinten haastatteluista – oliko kyse Kremlin nöyristelystä vai diplomatiasta? *HS.fi*.  13.9.2020. Viitattu 22.7.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Hanna-Maria Seppälä 50 metrin selkäuinnin lähdössä pitkän radan EM-kilpailuissa 2008.
**Selkäuinnilla** tarkoitetaan yhtä tavallisimmista uintitekniikoista ja se on myös kilpailulaji. Selkäuintia opetetaan jo uimakouluissa, koska se on kevyt uintitapa.

Perustekniikka
--------------

Selkää uidaan selällään. Vauhti tuotetaan käsivedoilla ja jalkapotkuilla. Vedon alkuvaiheessa vartalo kiertyy niin, että vetävän käden puoleinen kylki on lähestulkoon pohjaa kohti. Alkuvedon jälkeen käsi viedään koukkuun vartalon vierelle ja tehdään lopputyöntö. Lopuksi käsi palautetaan pinnan yläpuolella taas suoraksi alkuvetoa varten.

* 
* 
*

Selkäuinti kilpailulajina
-------------------------

Selkäuintisuoritus aloitetaan muista uinnin kilpailulajeista poiketen vedestä. Veteen siirrytään lähettäjän komennolla, minkä jälkeen uimarit asettuvat lähtöasentoon. Lähtökorokkeen alareunassa on kahva, josta uimarit kannattelevat itseään. Selkäuinnin lähdössä käytetään yleensä lähtötelinettä, joka kiinnitetään lähtökorokkeeseen. Lähtötelineessä on veteen laitettava muovinen osa, joka helpottaa selkäuinnin lähtöä. Telineen veteen laitettava osassa on nystyröity pinta, joka estää muun muassa liukastumisen. Uimari saa kuitenkin itse päättää, haluaako hän käyttää lähtötelinettä vai ei. Uusimman sääntöuudistuksen mukaan jalkaterien ei tarvitse olla veden alla, kuten entiset säännöt määräsivät. Lähdön tapahtuessa uimarit ponnistavat veden pinnan yläpuolelta liukuun. Liu'ussa käytetään yleensä delfiinipotkua. Uimarit voivat hakea potkuun lisätehoa kääntymällä liu'ussa kyljelleen, mutta yli 90 asteen poikkeama uintiasennosta johtaa hylkäykseen. 

Uimarin on pysyttävä suorituksen aikana selällään lukuun ottamatta käännöstä. Käännöstekniikkaa koskevia sääntöjä on viime vuosina uudistettu, mikä on ajoittain johtanut runsaisiin hylkäyksiin etenkin pienemmissä kilpailuissa. Nykyään käytännössä kaikki uimarit kääntyvät hieman ennen päätyä vatsalleen ja tekevät vapaauinnista tutun volttikäännöksen sillä poikkeuksella, että käännöksen jälkeen ei kierrytä vatsalleen.

Selkäuinnissa kilpaillaan 50, 100 ja 200 metrin matkoilla. Sekauintiviesteissä selkäuinti uidaan ensimmäisenä osuutena. Henkilökohtaisessa sekauinnissa selkäuinti uidaan toisena perhosuintiosuuden jälkeen. Selkäuinnissa käytetään lähes samaa tekniikkaa kuin krooliuinnissa.

Menestyneitä selkäuimareita
---------------------------

Unkarin Krisztina Egerszegi voitti yhteensä viisi olympiakultaa, joista neljä selkäuintimatkoilla. Hän voitti 200 metrin selkäuinnin kolmissa peräkkäisissa olympialaisissa. Yhdysvaltain Aaron Peirsol pitää hallussaan miesten 100 ja 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksiä. Hän voitti näillä matkoilla yhteensä kolme olympiakultaa ja seitsemän pitkien ratojen maailmanmestaruutta.

Suomalaisista uimareista paremmin sekauimarina tunnettu Jani Sievinen on kahdesti voittanut 50 metrin selkäuinnin Euroopan lyhyiden ratojen mestaruuden. Anu Koivisto on myös EM-mitalisti.

Lähteet
-------

1. ↑  Selkäuinnin tekniikka Uinti.info. Viitattu 11.12.2014.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Selkäuinti** Wikimedia Commonsissa
**Dichterliebe** op. 48 (voidaan suomentaa esimerkiksi *Runoilijan rakkaus*) on Robert Schumannin vuonna 1840 säveltämä laulusarja. Sarja käsittää 16 laulua Heinrich Heinen runoihin. 

*Dichterliebe* on säveltäjänsä kuuluisin laulusarja. Sitä pidetään yhtenä saksalaisen lied-musiikin huipentumista. *Dichterliebeä* esitetään ja levytetään edelleen runsaasti, ja sarja kuuluu jokaisen lied-laulajan perusohjelmistoon.*lähde?*

Teoksen päättävä loppusoitto tunnetaan yhtenä lied-musiikin pisimmistä pianosooloista. 

Laulujen otsikot ovat:

1. Im wunderschönen Monat Mai
2. Aus meinen Tränen sprießen
3. Die Rose, die Lilie, die Taube, die Sonne
4. Wenn ich in deine Augen seh'
5. Ich will meine Seele tauchen
6. Im Rhein, im heiligen Strome
7. Ich grolle nicht
8. Und wüßten's die Blumen, die kleinen
9. Das ist ein Flöten und Geigen
10. Hör ich das Liedchen klingen
11. Ein Jüngling liebt ein Mädchen
12. Am leuchtenden Sommermorgen
13. Ich hab' im Traum geweinet
14. Allnächtlich im Traume
15. Aus alten Märchen
16. Die alten, bösen Lieder
**Attilio Bettega** (19. helmikuuta 1953 Molveno, Trenton maakunta – 2. toukokuuta 1985 Zerubia, Korsika) oli italialainen rallikuljettaja, joka kilpaili rallin maailmanmestaruussarjassa.

Bettegan poika Alessandro Bettega on isänsä jalanjälkiä seuraten ryhtynyt myös rallikuljettajaksi.

Ura
---

Bettegan ensimmäinen kilpailu oli Rally San Martino di Castrozza vuonna 1972. Vuonna 1981 hän ajoi Fiatilla ja tuli maaliin kolmantena Akropolis-rallissa.

Kaudelle 1982 Bettega liittyi Lancian tehdastalliin Martini Lancialle. Toukokuussa 1982 hän ajoi kolmantena Korsikan rallissa kun hän menetti hallinnan ja osui seinään. Järjestäjät eivät pysäyttäneet kilpailua vaan odottivat 40 minuuttia jotta viimeinen kuljettaja oli ajanut ohi. Bettegalta murtuivat molemmat jalat.

Bettega jatkoi kilpailemista toukokuussa 1983 ja hän tuli kolmanneksi Uuden-Seelannin ja Sanremon ralleissa. Vuonna 1984 hän ajoi kolmanneksi Portugalissa ja toiseksi Sanremossa. Hän voitti MM-sarjan ulkopuolisen Monzan rallin.

Vuonna 1985 hän osallistui rallin EM-sarjaan kartanlukijanaan Sergio Cresto. He sijoittuivat toiseksi Costa Smeraldan rallissa. Hän osallistui kaudella muun muassa Safari-ralliin ja Korsikan ralliin, jossa hän kuoli.

Kuolema
-------

Korsikan rallin 1985 neljännellä erikoiskokeella Bettegan auto suistui tieltä nopeassa mutkassa, osui pylvääseen ja putosi 2,5 metriä rotkoon sekä törmäsi puuhun. Bettega kuoli välittömästi. Kakkoskuljettajana toiminut Maurizio Perissinot selvisi vammoitta.

Bettegan turman jälkeen alettiin vaatia parannuksia B-ryhmän autojen turvallisuuteen. Tasan vuotta myöhemmin Bettegan tallitoveri, suomalainen Henri Toivonen suistui Korsikan rallissa kakkoskuljettajansa, aikaisemmin Bettegan kartanlukijana toimineen Sergio Creston kanssa rotkoon Lanciallaan, ja seuranneessa räjähdysmäisessä tulipalossa kumpikin menetti henkensä. Tämän jälkeen B-ryhmä lopulta kiellettiin kokonaan.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Attilio Bettega *motorsportmemorial.org*. Viitattu 20.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Attilio Bettega: 35 years since the WRC’s first major tragedy *rallysportmag.com*.  2.5.2020. Viitattu 20.12.2022. (englanniksi)
**Lois Ruth Maxwell** (synt. **Hooker**; 14. helmikuuta 1927 – 29. syyskuuta 2007) oli kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten salaisen palvelun sihteerin, Miss Moneypennyn roolista, jota hän esitti neljässätoista James Bond -elokuvassa.

Maxwell syntyi Kitchenerissä, Ontariossa opettajan ja sairaanhoitajan tyttärenä. Hän oli toisessa maailmansodassa armeijan viihdyttäjänä ja matkusti Eurooppaan. Hän aloitti opiskelun Royal Academy of Dramatic Artissa välttääkseen karkotuksen Britanniasta hänen todellisen ikänsä paljastuttua. 

Maxwell lähti 20-vuotiaana Hollywoodiin ja sai jo pian parhaan naisnäyttelijätulokkaan Golden Globen roolistaan elokuvassa *Kaupungissa juorutaan* (1947). Hän esiintyi vuonna 1949 *Life Magazinen* valokuvassa yhdessä Marilyn Monroen kanssa. Hän omaksui suunnilleen tässä vaiheessa taiteilijanimensä "Maxwell", jota myös hänen muu perheensä alkoi käyttää.

Maxwell palasi Hollywoodista Eurooppaan ja vietti vuodet 1950–1955 Roomassa. Hän tapasi Pariisissa Peter Marriottin, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1957–1973. Pari muutti Lontooseen, jossa syntyivät lapset Melinda (s. 1958) ja Christian (s. 1959). Mies kuoli vuonna 1973.

Maxwell esitti Miss Moneypennyn osan neljässätoista ensimmäisessä James Bondissa vuosina 1962–1985. Kyseinen rooli on yhä esittäjänsä tunnetuin.

Viimeiset vaiheet
-----------------

Maxwell teki viimeisen elokuvaesiintymisensä vuonna 2001. Hän sairastui samana vuonna suolistosyöpään ja muutti Perthiin, Australiaan, jossa hän asui poikansa perheen kanssa ja työsti omaelämäkertaa. Maxwell ei koskaan toipunut sairaudestaan, vaan menehtyi Australiassa 29. syyskuuta 2007. Hän oli 80 vuoden ikäinen.

Bond-elokuvat
-------------

* *Salainen agentti 007 ja tohtori No* (1962)
* *Salainen agentti 007 Istanbulissa* (1963)
* *007 ja Kultasormi* (1964)
* *Pallosalama* (1965)
* *Elät vain kahdesti* (1967)
* *Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa* (1969)
* *Timantit ovat ikuisia* (1971)
* *Elä ja anna toisten kuolla* (1973)
* *007 ja kultainen ase* (1974)
* *007 rakastettuni* (1977)
* *Kuuraketti* (1979)
* *Erittäin salainen* (1981)
* *Octopussy* (1983)
* *007 ja kuoleman katse* (1985)

Aiheesta muualla
----------------

* Lois Maxwellin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
* Lois Maxwell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jevgeni Aleksandrovitš Primakov** eli **Jevgeni Primakov nuorempi** (ven. Евгений Александрович Примаков; s. 29. huhtikuuta 1976 Moskova) on venäläinen toimittaja, televisio-ohjaaja, poliitikko ja diplomaatti, joka on toiminut Venäjän valtion Rossotrudnitšestvo-viraston päällikkönä 25. kesäkuuta 2020 lähtien. Aikaisemmin hän on ollut duuman vuosina 2018–2020. Mediassa hänet tunnetaan salanimellä **Jevgeni Sandro**.

Primakov on Venäjän ulkomaantiedustelupalvelun SVR:n entisen johtajan ja entisen pääministerin Jevgeni Primakovin pojanpoika.

Ura
---

Primakov valmistui vuonna 1999 Venäjän valtiollisen humanistisen yliopiston historian ja filologian osastolta historiasta.

Primakov nimitettiin 25. kesäkuuta 2020 Rossotrudnitšestvo-viraston johtajaksi. Virasto koordinoi Venäjän kaikkia tiede- ja kulttuurikeskuksia.

Yksityiselämä
-------------

Primakovin isä Aleksandr Primakov oli vakoojana ja poliitikkona tunnetun Jevgeni Primakovin poika. Primakov oli viisivuotias, kun hänen isänsä kuoli.  Primakov on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Евгений Примаков-младший: Деда с сигаретой я видел лишь раз - во время его травли в 1999-м
2. 1 2  Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus haluaa päivittää mielikuvaamme Venäjästä, mutta silti sen seinää Töölössä koristaa yhä sortovallan symboli *Helsingin Sanomat*.  1.4.2021.
3. ↑  Евгения Примакова назначили главой Россотрудничества
4. ↑  Ирина Примакова: "Мы тянули с женитьбой... только причины у каждого были свои"  19.1.2006. Izvestija.
5. ↑  Близкий Восток  28.10.2009. Literaturnaja gazeta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Yevgeny Primakov Jr.
**Kəlbəcər** (arm. Քարվաճառ, *Qarvatšar*; ven. Кельбаджа́р, *Kelbadžar*) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Pienellä-Kaukasuksella Tərtərjoen varrella 445 kilometriä Bakusta länteen.

Paikkakunnasta tuli Kəlbəcərin piirin keskus vuonna 1930 ja kaupunki vuonna 1980. Neuvostoaikana Kəlbəcər oli karjatalousalueen keskus, jossa toimi elintarviketeollisuutta. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan siellä oli 7 200 asukasta.

Armenialaiset joukot valtasivat Kəlbəcərin Vuoristo-Karabahin sodan aikana maalis-huhtikuussa 1992, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Vuoteen 2020 asti se kuului *Qarvatšar*-nimisenä de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Šahumjanin piiriin. Asukkaita oli 600 henkeä vuonna 2009. Kəlbəcər luovutettiin takaisin Azerbaidžanille vuoden 2020 sodan jälkeen 25. marraskuuta. Paikalliset armenialaiset siirtyivät Armeniaan.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 7.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Statistical Yearbook of Nagorno-Karabakh Republic, 2003-2009: Population *stat-nkr.am*. Viitattu 25.8.2011. (englanniksi)
3. ↑  Azerbaidžan otti haltuunsa Armenian luovuttaman Kalbajarin alueen *Yle uutiset*. Yleisradio. Viitattu 25.11.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kəlbəcər** Wikimedia Commonsissa
**Anantnag**, entiseltä nimeltään **Islamabad**, on Intian Jammun ja Kashmirin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se sijaitsee Jhelum-joen varrella. Kaupungin entisen nimen Islamabadin on väitetty olevan peräisin mogulikuvernööri Islam Khanilta. Kaupungin lähistöllä sijaitsee 700-luvulla rakennettu hindujen auringonjumala Suryalle omistettu Martandin aurinkotemppeli. Temppeli on raunioitunut, mutta se on julistettu suojeltavaksi historialliseksi kohteeksi.

Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Anantnagin väkiluku on 109 433 henkeä, joista 98 prosenttia on islaminuskoisia. Hindulaiset muodostivat yhden prosenttiyksikön suuruisen vähemmistön. Kaupungin metropolialueella asui 159 838 asukasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anantnag City Population 2011 - 2021 *census2011.co.in*. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)
2. ↑  Anantnag *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)
3. ↑  History *District Anantnag*. Viitattu 9.9.2021.
4. ↑  Majid, Zulfikar: Oldest Sun temple in pathetic state *Deccan Herald*.  11.2.2018. Viitattu 9.9.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Anantnag** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Svenska kulturfonden** (**Stiftelsen för utbildning och kultur på svenska i Finland sr**) on vuonna 1908 perustettu suomalainen säätiö, jonka tarkoitus on tukea ruotsinkielistä kulttuuria ja koulutusta, ruotsin kieltä sekä suomenruotsalaista toimintaa Suomessa.

Svenska kulturfondenin varainhoidosta vastaa Svenska litteratursällskapet i Finland. Säätiöön kuuluu 480 rahastoa ja se vastaanottaa vuosittain noin 8 000 hakemusta. Vuonna 2021 säätiö jakoi tukia noin 47 miljoonaa euroa. Avustuksista 37,8 % jaettiin taiteelle ja kulttuurille, 23,2 % yleiseen suomenruotsalaiseen toimintaan, 16,1 % koulutukseen ja 12,9 % tieteelle.

Säätiön hallituksen ja valtuuskunnan jäsenet valitsee ruotsalaisen kansanpuolueen puoluehallitus. Säätiön toimitusjohtajana on toiminut vuodesta 2018 Sören Lillkung.

Vuonna 2010 Svenska Kulturfonden perusti 30 miljoonan euron rahaston RKP:n tueksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomeksi – Svenska kulturfonden Svenska kulturfonden. Viitattu 23.10.2022.
2. ↑  Årsbok 2021 Svenska kulturfonden. Viitattu 23.10.2022. (ruotsiksi)
3. ↑  Kontakt Svenska kulturfonden. Viitattu 23.10.2022. (ruotsiksi)
4. ↑  Wallius, Anniina: Kulturfondenin miljoonapotti RKP:lle ei uhkaa kulttuuriavustuksia *Yle Uutiset*.  6.7.2010. Viitattu 23.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Svenska kulturfonden
* Svenska kulturfonden hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)