recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kauko Kalervo Luoma** (3. marraskuuta 1918 Ylistaro – 14. syyskuuta 2000 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Luoman vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Luoma ja käsityönopettaja Elina Katarina Alanen ja puoliso vuodesta 1946 sairaanhoitaja Eeva Liisa Hynynen. Luoma tuli ylioppilaaksi Seinäjoen yhteislyseosta 1938 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1945, virkatutkinnon hän suoritti 1946 ja Suomen Metsänhoitajaliiton sahataloudellisen kurssin 1954. Luoma oli Metsähallituksen Kalajoen hoitoalueen harjoittelijametsänhoitaja 1945–1946, G. A. Serlachius Osakeyhtiön maankäyttömetsänhoitaja 1946–1948, Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1946, Keuruun hoitoalueen avustava metsänhoitaja 1949–1951 ja apulaismetsänhoitaja vuodesta 1949, Keski-Hämeen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1951–1955, avustava metsänhoitaja Länsi-Suomen piirikunnassa 1956, Iisalmen läntisen hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1956–1962, Kouvolan hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1962–1966
ja Itä-Suomen piirikunnan vt. piiritarkastaja Kuopiossa 1966–1967. Hän oli myös Keski-Hämeen hoitoalueen aluekassanhoitaja 1951–1955, Vakka-Suomen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1953–1955 ja Kokemäen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1953–1955.

Metsäntutkimuslaitoksen kokeilualuetoimiston ylimetsänhoitaja Helsingissä Luoma oli 1967–1982. Luomalla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustoimia, mukaan lukien Iisalmen kaupunginhallituksen jäsenyys 1961 ja kaupunginvaltuuston jäsenyys 1961–1962 ja puheenjohtajuus 1962. Hänet muistetaan myös toiminnastaan Saariselän matkailukeskuksen suunnittelussa ja perustamisessa. Metsäneuvoksen arvonimen Luoma sai 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Metsäneuvos Kauko K. Luoma (1918–2000). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 19.4.2023.
2. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 551. Viitattu 19.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Niklas Jensen-Eriksen: Kauko K. Luoma *Biografiasampo*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat

 |

 |
**Edvard Rentto** (25. maaliskuuta 1876 Virrat – 18. tammikuuta 1927 Tampere) oli suomalainen kenkätehtailija.

Maanviljelijän poikana syntynyt Rentto muutti isänsä kanssa Juupajoelle, josta tämä oli ostanut Renton tilan. Vuonna 1898 hän meni Juupajoen Korkeakoskelle samoihin aikoihin perustetun Edward Walleniuksen *Suomen Kenkä- Ja Nahkatehdas Oy*:n palvelukseen. Rentto hankki hyvän ammattitaidon kenkienvalmistuksen alalta niiden kymmenen vuoden aikana, jotka hän oli yhtiön palveluksessa. Vuonna 1908 hän muutti Tampereelle ryhtyen tehtailija Anton Kustaa Attilan Nokialta Tampereelle siirtämän *Osakeyhtiö Attilan* kenkätehtaan teknilliseksi johtajaksi. Attilan kuoltua 1915 Rentto lunasti hänen perikunnaltaan tehtaan osake-enemmistön ja ryhtyi sitten voimakkaasti kehittämään ja laajentamaan tehtaan toimintaa. Vuonna 1919 tehtaaseen liitettiin oma, Pyynikillä toiminut nahkatehdas. Rentto luopui yhtiön johdosta vuonna 1921, mutta oli silti yhtiön johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Viimeiset vuotensa hän toimi pääasiassa maanviljelijänä Juupajoella. 

Rentto hankki 1917 Juupajoelta Sukkilan tilan ja liitti siihen vanhan kotitalonsa Renton sekä viisi muuta tilaa. Hän harjoitti tilalla laajamittaista maanviljelyä ja karjataloutta käyttäen uusimpia koneellisia ja teknillisiä apuneuvoja. Hän avusti Juupajoella asutustoimintaa ja vähävaraisten maanhankintaa. Rentto lahjoitti myös varoja suomenkielisen Turun yliopiston perustamiseen. 

Edvard Rentto kuoli 50-vuotiaana Tampereella sydänkohtaukseen.

Edvard Rentto oli naimisissa Maria Heinäsuon kanssa. Heillä poikiaan olivat vuorineuvos Onni K. Rentto ja toimitusjohtaja Kalle Rentto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aamulehti 19.01.1927, nro 18, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Edvard Rentto 50-vuotias, Aamulehti, 25.03.1926 nro 81, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Edvard Renton kuolinilmoitus, Uusi Suomi, 21.01.1927 nro 16, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Opintopiste** (lyhenne op) on Bolognan prosessin yhteydessä Euroopan unionin sisäisesti luotu standardi opiskelun mittaamiseen. 60 opintopistettä vastaa lukuvuoden työmäärää tai 1 600 tuntia työtä. Yksi opintopiste vastaa siis noin 27 tunnin työpanosta. Suomessa opintopisteet otettiin käyttöön korkeakouluissa 1. elokuuta 2005 alkaen; aiemmin käytössä olivat opintoviikot.

Muunnoksen opintoviikoista opintopisteisiin tulisi perustua työmäärien analysointiin, ei kertoimiin, mutta käytännössä kertoimia on käytetty varsinkin vanhojen kurssien kohdalla, joiden työmäärää on jälkikäteen ollut mahdoton arvioida. Korkeakoulujen välillä opintoviikot muutetaan opintopisteiksi kertoimella 1,8. Sisäisesti kertoimina on ollut lukuja 1,5:n ja 2,0:n välillä.

On huomattava, että opintopisteet eivät kerro oppimisen tasosta. Yhden opintopisteen suoritus vastaa 27 tunnin työpanosta, mutta vaatimustaso kyseisessä työpanoksessa saattaa vaihdella suurestikin. Opintopisteet mittaavat siis opiskelijan työn määrää, mutta eivät sen laatua. Myös varsinainen työmäärän mitoitus voi vaihdella eri korkeakouluissa ja jopa niiden sisällä.

Nykyään eurooppalaisten korkeakoulujen välisessä vaihto-opinnoissa käytetään ECTS-järjestelmää (*European Credit Transfer and Accumulation System*). ECTS-järjestelmänkin mukaan yhden lukuvuoden työmäärä on 60 ECTS-yksikköä, ja yksi opintopiste vastaa yhtä ECTS-yksikköä. Euroopan unionin alueella myös yliopistojen sisäinen pisteytys perustuu laajalti ECTS-yksikköön. Merkittävä poikkeus on Iso-Britannia, jossa pistettä vastaava työmäärä on puolet ECTS-yksiköstä, eli vuodessa suoritetaan 120 pistettä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  25.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 16.6.2013.
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Päivi Aronen: Opintoviikkojen muuntaminen opintopisteiksi siirryttäessä vanhasta tutkintojärjestelmästä uuteen  28.2.2005. Helsingin yliopisto.  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 26.9.2014.
**Roxus** oli australialainen hard rock -yhtye, joka nautti suosiota 1990-luvun alkupuolella, varsinkin kotimaassaan.

Historia
--------

Roxus -yhtyeen perustivat vuonna 1987 laulaja Juno Roxas, kitaristi Joe Cool, basisti John Nixon, rumpali Darren Danielson ja kosketinsoittaja Andy Shanahan. Jo alkuaikoina yhtye teki paljon live-esiintymisiä ja sai paljon seuraajia. Vuonna 1989 Roxus avasi Bon Joville ja Poisonnille heidän Australian -kiertueilla. Samana vuonna Cool jätti yhtyeen ja hänet korvasi Dragan Stanic. *Stand Back* ja *Body Heat* olivat yhtyeen ensimmäiset singlejulkaisut marraskuussa 1989.

Kun Warrant oli kiertueella Australiassa vuonna 1991, Roxus lämmitti heitä. Yhtyeen debyyttialbumi *Nightstreet* julkaistiin myös tuolloin. *Nightstreet* menestyi todella hyvin kotimaassa ja nousi sijalle 5. ARIA Charts -listalla. Single *Where Are You Now* sai paljon radiosoittoa ja oli yksi menestyneimmistä singleistä 1990-luvun alussa Australiassa. Roxas työskenteli yhtyeen parissa vielä muutaman vuoden, mutta sen jälkeen Roxus hajosi lopullisesti.

Diskografia
-----------

### Studioalbumit

* *Nightstreet* (1991)

### Singlet

* *Stand Back* (1989)
* *Body Heat* (1989)
* *Where Are You Now* (1991)
* *Bad Boys* (1991)
* *Jimi G* (1991)

Lähteet
-------

1. ↑  Roxuksen historia (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Allmusic - Roxus (Arkistoitu – Internet Archive)
Sami Helle Eurovision laulukilpailussa vuonna 2015.
**Sami Helle** on suomalainen basisti, joka oli vuosina 2009–2016 toimineen Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen jäsen.

Pertti Kurikan Nimipäivät esiintyi muun muassa Ruisrockissa, Ilosaarirockissa ja Provinssirockissa. Yhtye voitti vuoden 2014 Uuden Musiikin Kilpailun ja edusti Suomea euroviisuissa 2015. Yhtyeestä tehtiin kaksi dokumenttielokuvaa, *Kovasikajuttu* sekä *Tokasikajuttu*.

Helle oli säveltämässä ja sanoittamassa useita yhtyeen kappaleita, muun muassa Eurovisio-edustuskappaletta "Aina mun pitää". Helle eli MC Stara on ollut myös rapyhtye Resispossen keulahahmo ja "riimittäjä". Lisäksi hän on näytellyt elokuvassa *Vähän kunnioitusta*.

Sami Helle on ollut vuodesta 2003 mukana keskustapuolueen toiminnassa ja pyrki Helsingin kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2017. Helle keräsi kuntavaaleissa 91 ääntä, eikä tullut valituksi. Hän on ollut perustamassa myös Me Itse -yhdistystä. Hän osallistui myös kuntavaaleihin 2021 saaden Helsingissä 52 ääntä ja sitten tiettävästi vaalien ainoana kehitysvammaisena ehdokkaana eduskuntavaaleihin 2023. Eduskuntavaaleissa hän sai 134 ääntä.

Helle on asunut lapsuudessaan Yhdysvalloissa neljä vuotta.

Helle soittaa nykyään myös trumpettia ja on perustanut rumpaliystävänsä kanssa duon nimeltä King Size Imuri.  Lisäksi hän soittaa trumpettia ja laulaa jazzstandardeja soittavassa yhtyeessä Sami Helle Quintet. Yhtyeen esikoisalbumi "Just a Standard Guy" julkaistiin joulukuussa 2016.

Lähteet
-------

1. ↑  Fono.fi, viitattu 29.5.2015
2. 1 2  Leppänen, Marko: Tapasimme Sami Helteen: MC Stara löylyttää ennakkoluuloja.  *Helsingin Sanomat*, 7.2.2006. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.5.2015.
3. ↑  Virtanen, Leena: Maailman rehellisin ja söpöin tyttö.  *Helsingin Sanomat*, 7.4.2013. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 28.5.2015.
4. ↑  Pietiläinen, Tuomo: Pertti Kurikan nimipäivien basisti Sami Helle aikoo ehdolle kuntavaaleihin *Helsingin Sanomat*.  26.5.2015. Viitattu 28.5.2015.
5. 1 2  Kerola, Päivi: Päähäntaputtelijat, pois tieltä *Inhimillisiä uutisia*.  26.5.2015. Viitattu 28.5.2015.
6. ↑  Matikainen, Matti: Kehitysvammaisuus ei este kuntavaaliehdokkuudelle - Sami Helle halusi tarkistaa asian ministeriöstä *Iltalehti*.  8.3.2017. Helsinki. Viitattu 23.3.2017.
7. ↑  Kuntavaalit 2017 - Sami Helle
8. ↑  Jari Pietiläinen, Sami Helle, 49, on vaalien ainoa kehitysvammainen ehdokas – Näin Pertti Kurikan Nimipäivien basisti toimisi kansanedustajana Helsingin Uutiset 2.3.2023, viitattu 29.6.2023
9. ↑  Tulospalvelu: Sami Helle Yle, viitattu 29.6.2023
10. ↑  PKN:n basisti loistaa BBC:n haastattelussa: Kielitaito karttui lapsena Nykissä *MTV Viihde*.  3.3.2015.  Arkistoitu 22.5.2015. Viitattu 28.5.2015.
11. ↑  Pertti Kurikan Nimipäivät lopettaa ensi vuonna *MTV.fi*.  31.8.2015. Viitattu 30.12.2015. [vanhentunut linkki]
12. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Sami Helle Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Koirasaari** (ruots. *Hundholmen*) oli Helsingin Laajasalon lounaiskulmassa sijainnut kesähuvilasaari, joka on nykyisin liitetty osaksi Laajasalon saarta. Sen pinta-ala oli 2,7 ha.

Saaressa oli 1850-luvulta lähtien kalastajatorppa, joka 1880-luvulla uusittiin edustavaksi kesähuvilaksi monine huvimajoineen. Kesällä 1892 saaren edustalla törmäsivät toisiinsa höyrylaivat Ajax ja S/S Runeberg sillä seurauksella, että noin 40 henkeä hukkui. Vuonna 1928 saaren osti öljy-yhtiö Esso (entinen Nobel-Standard), joka 1950-luvun alussa rakensi saarelle Laajasalon öljysataman ja täytti saaren suurilla öljysäiliöillä. Samalla saari yhdistettiin penkereellä osaksi Laajasalon saarta. 2010-luvulla säiliöt purettiin ja Koirasaarta alettiin valmistella asuinrakentamiseen osana Kruunuvuorenrantaa. Vuonna 2017 alueella säilytettävän vanhan laiturirakenteen päälle valmistui öljy-yhtiö St1:n edustussauna, jonka on suunnitellut ARRAK Arkkitehdit.

Lähteet
-------

1. ↑  Strang, Jan: Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia. – Helsinki, 2016. – ISBN 978-951-98135-2-3, s. 265–267
2. ↑  Helsingin edustalle ilmestyi palkkien päällä lepäävä hulppea paviljonki: Mistä on kyse?  August 19, 2019. Helsingin Sanomat.
3. ↑  Koirasaaren saunakilpailu, arvostelupöytäkirja  October 25, 2013. SAFA Suomen Arkkitehtiliitto - Finlands Arkitektförbund ry.
4. ↑  Sirén, Juha: Helsingin edustalle ilmestyi palkkien päällä lepäävä hulppea paviljonki: Mistä on kyse? *Helsingin Sanomat*.  19.8.2019. Viitattu 6.12.2023.
**William Pitt Amherst, Amherstin 1. jaarli** (14. tammikuuta 1773 Bath, Somerset, Englanti – 13. maaliskuuta 1857 Knole, Kent, Englanti) oli brittiläinen diplomaatti ja valtiomies. Hän toimi Intian kenraalikuvernöörinä 1823–1828.

Elämä ja ura
------------

Amherst peri vuonna 1797 setänsä Jeffrey Amherstin paronin arvonimen. Toimittuaan Britannian lähettiläänä Napolin hovissa 1809–1811 hänet lähetettiin vuonna 1816 suurlähettilääksi Kiinaan neuvottelemaan suotuisampia kauppasopimuksia. Kiinan viranomaiset ottivat Amherstin vastaan loistokkaasti. Matka kuitenkin epäonnistui, ja Amherst palasi takaisin ilman audienssia, koska hän kieltäytyi alistumasta nöyryyttävään koutou-kunnianosoitusseremoniaan keisari Jiaqingin edessä. Intian kenraalikuvernöörinä hänen toimikautensa merkittävin tapahtuma oli ensimmäinen anglo–burmalainen sota (1824–1826), joka syttyi, kun burmalaiset valloittivat Assamin ja vaativat ylivaltaa Itä-Bengalissa sijainneihin maihin. Sota vaati vaikean ilmaston ja epätyydyttävien joukkojen varustelu- ja muonitusjärjestelyjen vuoksi paljon ihmishenkiä ja kustannuksia, ja päättyi vuonna 1826, kun Amherst pakotti Yandabun sopimuksella Burman kuninkaan luovuttamaan Assamin, Arakanin ja Tenasserimin briteille sekä maksamaan sodan kulut. Amherst ratkaisi myös Bharatpurin ruhtinaskunnan perintökiistan valloittamalla Bharatpurin linnoituksen lyhyen sotaretken jälkeen. Intian asioiden ansiokkaasta hoitamisessa Amherstista tehtiin vuonna 1827 jaarli, ja hän sai samalla Itä-Intian kauppakomppanian johtajien ja omistajien kiitokset. Amherstin aika kenraalikuvernöörinä oli muutoin rauhallinen, ja se merkitsee siirtymistä suurten valloitusten ajasta William Bentinckin aloittamaan yhteiskunnallisten uudistusten aikaan. Helmikuussa 1828 hän lähti Englantiin lähetettyään ensin eroanomuksen virastaan. Loppuelämänsä hän eli suhteellisen vetäytyneenä julkisuudesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Amherst, William Pitt *Dictionary of National Biography s. 360–*.  1885-1900. Viitattu 14.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2  William Pitt Amherst *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 14.10.2023. (englanniksi)
3. 1 2  William Pitt Amherst *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 14.10.2023. (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Amherst** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Profagit** ovat bakteriofagien genomeja, jotka ovat integroituneet isäntäsoluna toimivan bakteerin genomiin. Profagia kantavaa isäntäsolua nimitetään lysogeeniksi. Profagit, jotka ovat lysogeenisessa kiertokulussa, replikoituvat isäntäsolun genomin kanssa niin kauan, kun viruksen lyyttistä kiertoa aktivoivat geenit ovat repressoituneena. Profagit voivat aktivoitua lyyttiseen elämänkiertoon, jossa ne tuottavat uusia viruksia ja hajottavat isäntäsolun. Lyyttisen kiertokulun aktivoituminen voi johtua ympäristön muutoksista. Lyyttisen kierron aktivoitumista voi edeltää isäntäsolun DNA:n vaurioituminen esimerkiksi UV-säteilyn tai kemiallisen kuorman seurauksena. Kemiallista kuormaa voi aiheuttaa esimerkiksi toisen bakteerin tuottamat perimämyrkylliset yhdisteet kuten kolibaktiini tai perimämyrkylliset lääkkeet kuten mitomysiini C (MMC).

### Profagien edut tai haitat isännälle

Bakteriofagit sisältävät geenejä, jotka voivat siirtyä profagin mukana isäntäbakteeriin. Näistä geenesistä voi olla hyötyä isäntäbakteerille esimerkiksi lajien tai yksilöiden välisessä kilpailussa. Tunnettuja Profagien kantamia geenejä ovat virulenssitekijät shigatoksiini ja koleratoksiini. Liiallinen profagien induktio voi kuitenkin johtaa hitaaseen tai joskus nopeaan lysogeenin hajoamiseen. Profagit ovat tämän vuoksi uhka isäntäsolulleen ja mahdollisesti paikalliselle mikrobiomille, koska uusien viruksien vapautuminen voi aiheuttaa paikallisen fagiepidemian.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henrot C, Petit MA. Signals triggering prophage induction in the gut microbiota. Mol Microbiol. 2022 Nov;118(5):494-502. (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Silpe, J.E. Wong, J.W.H. Owen, S.V. et al. The bacterial toxin colibactin triggers prophage induction. Nature 603, 315–320 (2022).
**Erätukku Oy** on Suomalainen verkkokauppa, joka myy vaatteita, asusteita, jalkineita ja välineitä metsästykseen, ulkoiluun, urheiluun, retkeilyyn ja kalastukseen. Näiden lisäksi se myy muun muassa hiihtovarusteita, riistakameroita, asekaappeja ja GPS-paikannusvälineitä. 

Vuonna 1989 perustetulla Erätukulla oli vuonna 2016 yhteensä 25 myymälää Suomessa, yksi Ruotsissa sekä verkkokauppa. Yrityksen pääkonttori oli Oulun lähellä Kempeleessä. Myymälöitä oli muunmuassa Espoon Liilassa, Vantaan Tammistossa Sekä Riihimäellä.

Erätukun omia tuotemerkkejä olivat JahtiJakt, North Ice, NorthSky, Woodlander ja Gore-Texin kaltainen kalvotekstiili Air-Tex.

 Erätukku valmistutti tuotteensa alihankintana sopimustehtailla etupäässä Aasiassa. 

Vuonna 2016 Erätukku sai luvan toimia Sitka Gear -tuotteiden maahantuojana Suomessa. Sitka on Gore-Texin kokonaan omistama yritys ja ainoa Gore-Texin oma vaatetuotemerkki.

Vuonna 2005 pääomasijoittaja Sponsor osti 70 prosentin osuuden Erätukusta. Heinäkuussa 2011 se myi omistuksensa toimivan johdon edustamalle sijoittajaryhmälle.

Erätukku teki 2000-luvun puolivälissä hyvää tulosta ja kasvoi nopeasti.

2000-luvun loppupuolella Erätukun tuotekehitysryhmän jäsenenä toimi hiihtäjä Mika Myllylä. 2000-luvulla Erätukku on toiminut yhteistyössä Antti Ruuskasen, Petter Northugin sekä Harri Kirvesniemen kanssa.

Erätukku hakeutui konkurssiin 14. maaliskuuta 2017. Syyksi ilmoitettiin epäonnistuminen yrityssaneerausohjelman tavoitteisiin pääsemisessä.

Wild Finn Oy osti Erätukun sähköisen liiketoiminnan ja avasi uuden Erätukun verkkokaupan syksyllä 2018. Uusi Erätukku avasi ensimmäisen myymälän Nurmijärven kirkonkylään maaliskuussa 2019. Liike on sittemmin muuttanut, uusi myymälä avattiin toukokuussa 2022 Vantaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erätukku Oy, Kauppalehti. Viitattu 18.9.2014.
2. 1 2 3  Peltola, Heikki: *Palveluloisto ja kiehtomisen aito taito, Kaupan keinot hyperkilpailussa*, s. 109. Helsinki: Edita, 2007. ISBN 9789513749422.
3. ↑  Erätukku yrityksenä - Erätukku *www.eratukku.fi*.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 13.5.2016.
4. ↑  Erätukun yrityssaneeraus ei näy myymälöissä (Arkistoitu – Internet Archive), Karjalainen 12.6.2014. Viitattu 18.9.2014.
5. 1 2  Perinteikäs Erätukku sai ostajan läheltä[vanhentunut linkki], Talouselämä 19.7.2011. Viitattu 18.9.2014.
6. 1 2 3  Mainio, Tapio: Mika Myllylä siivittämään Erätukun ulkoiluvaatemyyntiä (Arkistoitu – Internet Archive), Helsingin Sanomat 23.5.2006. Viitattu 18.9.2014.
7. ↑  Amerikkalainen metsästysbrändi valitsi Erätukun *Markkinointi & Mainonta*. Viitattu 18.10.2016.
8. ↑  Erätukku, Sponsor Capital. Viitattu 18.9.2014.
9. ↑  I-Mediat Oy: Erätukku Oy hakeutuu konkurssiin – konkurssiloppuunmyynti alkaa torstaina *Pohjalainen*. Viitattu 14.3.2017.
10. ↑  Finder
**Johann Jakob Friedrich Wilhelm Parrot** (14. lokakuuta 1791 Karlsruhe – 15. tammikuuta 1841 Tartto) oli baltiansaksalainen luonnontieteilijä, tutkimusmatkailija ja vuorikiipeilijä. Hänet muistetaan esimmäisestä noususta Ararat-vuoren huipulle vuonna 1829.

Elämä ja ura
------------

Parrotin isä oli Tarton yliopiston rehtori Georg Friedrich Parrot. Parrot opiskeli lääketiedettä Tartossa, mutta paneutui luonnontieteisiin, ennen kaikkea fysiikkaan. Vuonna 1811 hän osallistui geologi Moritz von Engelhardtin järjestämälle Krimin ja Kaukasuksen tutkimusmatkalle. Siellä hän teki barometrisia mittauksia Mustanmeren ja Kaspianmeren vedenkorkeuseroista. Vuonna 1815 Parrot siirtyi Venäjän armeijan esikuntalääkäriksi. Vuosina 1816–1817 hän vieraili Alpeilla ja Pyreneillä. Alpeilla hän epäonnistui Monte Rosan nousussa, mutta Pyreneillä hän nousi Maladetan huipulle ja tiettävästi myös Monte Perdidon huipulle. Hänestä tuli vuonna 1821 fysiologian, patologian ja semiotiikan, myöhemmin (1826) myös fysiikan professori Tartun yliopistossa. Vuonna 1829 hän matkusti Venäjän hallituksen toimeksiannosta Kaukasukselle ja Armeniaan, joka oli siirtynyt Venäjän hallintaan Venäjän ja Turkin sodan aikana. Osana tätä matkaa hän kiipesi 9. lokakuuta 1829 ensimmäisenä venäläisten upseerien ja armenialaisten kanssa Ararat-vuorelle.

Vuonna 1837 Parrot matkusti Pietarista Kuopion ja Oulun kautta Tornioon, sieltä Skandien yli Yykeänvuonoon ja sieltä Alattionvuonoon ja Hammerfestin kautta Nordkappille tarkoituksenaan tutkia geomagnetismia. Tämän viimeisen matkan tulosten julkaisemista esti Parrotin pitkä sairaus ja varhainen kuolema. Edellisestä matkoista hän raportoi teoksissa "Reise in die Krim und den Kaukasus" (1815–1818) ja "Reise zum Ararat" (1834).

  

Parrotin mukaan on nimetty muun muassa Parrotspitze Monte Rosan massiivissa ja parrotia-puulaji.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Parrot, Johann Jakob Friedrich Wilhelm *Allgemeine Deutsche Biographie*.  1887. Viitattu 31.3.2022.
2. 1 2 3  Johann Jakob Friedrich Wilhelm Parrot *Nordisk familjebok*.  1915. Viitattu 31.3.2022.
3. ↑  Parrots resa till Nordcap..  *Åbo Tidningar*, 17.02.1838, nro 13, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 31.03.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Friedrich Parrot** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |

 |
**GBU-39/B Small Diameter Bomb (SDB)** on yhdysvaltalainen GPS/INS ohjattu kohteeseen lentävä liitopommi.

Yleistä
-------

GBU-39 käyttää GPS-pohjaista inertiasuunnistusta, ja on suunniteltu tuhoamaan kiinteitä rakenteita, kuten bunkkereita. Siihen on saatavilla erilaisia taistelukärkiä. Pommissa on laukaisun jälkeen aukeavat siivet, jotka mahdollistavat pidemmän kantaman ja lentoajan. Pommeja voidaan kuljettaa monta yhdellä hävittäjällä pienen kokonsa vuoksi, esimerkiksi neljä pommia voidaan asentaa yhteen BRU-61/A -telineeseen.

GBU-39:n jatkokehitelty malli on GBU-53/B StormBreaker, jolla voi iskeä myös liikkuvia kohteita vastaan. GBU-39:stä on kehitetty myös maalta ammuttava versio, GLSDB.

Laukaisualustat
---------------

#### Pommin laukaisemaan pystyvät lentokoneet nyt ja tulevaisuudessa:

* A-10 (suunniteltu)
* AC-130J (suunniteltu)
* AC-130W
* B-1 (suunniteltu)
* B-2 (suunniteltu)
* B-52 (suunniteltu)
* F-15E
* F-16
* F-22
* F-35 (suunniteltu)
* JAS 39
* Panavia Tornado

Lähteet
-------

1. 1 2  GBU-39 Small Diameter Bomb / Small Smart Bomb *www.globalsecurity.org*. Viitattu 6.9.2022.
2. ↑  Puolustusvoimat tilasi JDAM- ja SDB I -pommeja - ilmasta-maahan -vaikutuskykyä F-35 -hävittäjiin | *www.lentoposti.fi*.  1.3.2024. Viitattu 2.3.2024.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:GBU-39 Small Diameter Bomb
**Rakastajat-teatteri** on vuonna 1991 perustettu Satakunnan ainoa vapaa ammattiteatteriryhmä. Sen perustivat näyttelijät Hilkka Ollikainen, Angelika Meusel ja Kai Tanner sekä puvustaja-lavastaja Lizz Santos. Teatteri on nimetty ensimmäisen ensi-illan, Harold Pinterin *Rakastaja*-näytelmän mukaan.

Oma teatteritila saatiin keväällä 1997 Valtakadulta. Nykyisin *Studio Hilkkana* tunnettu paikka nimettiin alun perin Hilkka-näyttämöksi teatterin edesmenneen perustajajäsenen, Hilkka Ollikaisen, mukaan. Kulttuuritehdas Kehräämö Porin Puuvillatehtaan alueelta saatiin käyttöön vuonna 2009. Tähän saliin mahtuu jopa 260 katsojaa ja se tarjoaa puitteet klubi-illoille ja isoille vierailuesityksille.

Vuodesta 2000 vuoteen 2022 Rakastajat-teatteri järjesti vuosittaista vapaille teatteriryhmille tarkoitettua Lainsuojattomat-festivaalia. Alun perin festivaali oli tarkoitus järjestää kiertävänä eri kaupungeissa, mutta paikaksi vakiintui Pori. Tapahtuman nimi viittaa vapaiden teatteriryhmien asemaan laitosteattereille ohjatun lakisääteisen rahoituksen ulkopuolella.

Aiheesta muualla
----------------

* Teatterin verkkosivut
**Kaspar Olevianus** (tai **Caspar**, **Olevian**, alkuperäinen saksankielinen nimi **Olewig**) (10. elokuuta 1536 Trier – 15. maaliskuuta 1587 Herborn) oli saksalainen lakimies, reformoitu uskonpuhdistaja ja toinen Heidelbergin katekismuksen laatijoista.

Elämä
-----

Olevianus opiskeli aluksi oikeustiedettä Pariisissa, Orléansissa ja Bourgesissa, ja päätyi Ranskassa reformoidun opin kannalle. Oikeustieteen tohtorin tutkinnon suoritettuaan hän opiskeli teologiaa Genevessä ja Zürichissä Jean Calvinin, Theodore Bezan ja Pietro Vermiglin ohjauksessa. Vuonna 1559 hän alkoi julistaa kotikaupungissaan Trierissä kalvinistista uskonpuhdistusta, mutta sikäläinen arkkipiispa päätti hänen työnsä aseellisesti. Vuonna 1560 hän muutti Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik III:n kutsusta Heidelbergiin. Hän väitteli teologian tohtoriksi Heidelbergin yliopistossa, ryhtyi dogmatiikan professoriksi ja siirtyi kirkolliseen palvelukseen pastoriksi ja kirkkoneuvokseksi vuonna 1562. Pfalzin johtavana reformoituna kirkonmiehenä hän organisoi paikallisseurakunnan, pani täytäntöön uuden reformoidun kirkkojärjestyksen, ja julkaisi yhdessä Zacharias Ursinuksen kanssa Heidelbergin katekismuksen. Olevianus suhtautui kuitenkin kriittisesti toimikunnan työn tuloksena syntyneeseen Heidelbergin katekismukseen, koska se oli hänen mielestään liikaa Philip Melanchthonin ja liian vähän Calvinin ajatuksiin suuntautunut.

Saarnojen, kirjoitusten ja uskonnollisten keskustelujen avulla hän edisti Geneven kirkkojärjestystä ja kalvinistisia näkemyksiä. Sen jälkeen kun uusi vaaliruhtinas, luterilaismielinen Ludvig VI, karkotti hänet vuonna 1576 Pfalzista, hän työskenteli reformoidun kirkkojärjestyksen\* käyttöönoton puolesta Nassaussa ja muilla alueilla. Lopulta hänestä tuli Herbornin akatemian teologian professori ja ensimmäinen pastori. Hänen tärkein systemaattisen teologian teoksensa on *De substantia foederis gratuiti inter deum et electos*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Caspar Olevian *Neue Deutsche Biographie*.  1999. Viitattu 23.4.2023.
2. 1 2 3  Kaspar Olevianus *Nordisk familjebok*.  1914. Viitattu 23.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ilmakuva kohti itää vuodelta 1990, taustalla Aspen-järvi.
**Jonsered** [ˈjɔ̌nːsɛrɛd] on taajama Partillen kunnassa Ruotsin Länsi-Götanmaan läänissä ja maakunnassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä itään Göteborgin keskustasta, ja sen asukasluku vuonna 2020 oli 872. Jonseredissa oli vuoden 1960 paikkeilla yli 1 700 asukasta.

Jonsered on vanha tehdasyhdyskunta, joka kasvoi skotlantilaisen William Gibsonin vuonna 1830 sinne Göteborgista siirtämän tekstiilitehtaan ympärille. 1900-luvun taitteessa tehtaassa kehrättiin 400 tonnia pellavalankaa, 950 tonnia juuttilankaa ja 370 tonnia puuvillalankaa ja valmistettiin neljä tuhatta kilometriä erilaisia kutomatuotteita. Tehdas työllisti noin 850 ihmistä, ja yhtiöllä oli oma kirkko ja pappi, kolme koulutaloa, oma sairaan- ja köyhäinhoito sekä vanhainkoti. Työntekijät asuivat tehtaan asunnoissa tarvitsematta maksaa vuokraa; näissä tiilitaloissa oli juokseva vesi ja viemäröinti.

Vähitellen Jonsereds Fabrikers AB:n tuotanto laajeni puuntyöstökoneisiin sekä metsänkorjuu- ja puutarhanhoitolaitteisiin, kuten moottorisahoihin ja puutavaranostureihin niin, että 1970-luvun alussa tekstiilituotannosta luovuttiin. Vuonna 1979 tehtaan omistajaksi tuli Electrolux, joka siirsi Jonsered-moottorisahojen tuotannon tytäryhtiölleen Husqvarnalle ja lopetti melkein kaikki muut Jonseredin tuotelinjat. Nosturiliiketoimintaa jatkoivat suomalaisyritykset, ensin Partekin Loglift Jonsered ja sitten Cargoteciin kuuluva Hiab.

2020-luvun alussa Electrolux lopetti moottorisahoissa, ruohonleikkureissa ja raivaussahoissa käyttämänsä Jonsered-tuotemerkin keskittyäkseen Husqvarna- ja McCulloch-merkkeihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Ring, Herman A.: "Jonsereds Fabriker", *Sveriges industri – dess stormän och befrämjare, Del 3*, s. 143. Stockholm: P. B. Eklunds Förlag, 1894–1907. Projekt Runeberg.
2. ↑  Area Manager. (Työpaikkailmoitus.) *Helsingin Sanomat*, 18.12.1994, s. 54. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Hakala, Tommi: Jonsered-tuotteet jäävät pois markkinoilta tänä ja ensi vuonna *Koneviesti*.  23.10.2020. Viitattu 10.8.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäiset artikkelit: sv:Jonsered & sv:Jonsereds Fabrikers AB
Antero Piha metsähallituksen tiedotustilaisuudessa
**Onni Antero Piha** (1. marraskuuta 1907 Alastaro − 21. syyskuuta 1991 Helsinki) oli metsätalouden tutkija ja metsähallituksen pääjohtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Pihan vanhemmat olivat opettaja Anton Waldemar Piha (Vahlman) ja Helma Kustaava Hellman. Säveltäjät Martti ja Helmeri Piha, biokemisti Sakari Piha ja liiketaloustieteen professori Kalevi Piha olivat hänen veljiään. Pihan puoliso vuodesta 1934 oli Elisabeth Krestjaninoff.

Ammattiura
----------

Tultuaan ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta 1926 ja valmistuttuaan metsänhoitajaksi 1930 Piha suoritti maatalous- ja metsätieteiden kandidaatin tutkinnon 1933 ja lisensiaatin tutkinnon 1941 ja väitteli tohtoriksi 1941. Hän toimi assistenttina Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen laitoksella vuosina 1931−1934, Enso-Gutzeitin tilasto-osaston päällikkönä 1935−1940, Metsäntutkimuslaitoksen erikoistutkijana 1940−1942, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton (MTK) metsäpoliittisen osaston päällikkönä ja metsävaltuuskunnan pääsihteerinä vuodesta 1942. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1960 ja toimi sen jälkeen metsähallituksen pääjohtajana 1960−1973. Piha oli *Viikkosanomien* tolmitussihteeri 1933 ja päätoimittaja 1934–1935 sekä *Metsätaloudellisen Aikakauslehden* toimitussihteeri ja talouden valvoja 1940–1945.

Julkaisuja
----------

* *Maatilametsälöiden liikejäämä ja sen rakenne* (1941, väitöskirja)
* *Metsäverotuksen uudistamiskomitean mietintö* (1942)
* *Die finnische Wald- und Forstwirtschaft* (1942), Vilho Lihtosen kanssa
* *Metsäkaupallinen järjestötoiminta Ruotsissa* (1944), ilmestyi myös ruotsiksi
* *Neljännesvuosisata Metsänomistajain Metsäkeskus Oy:n toimintaa* (1946)
* *Työpanos maatila-metsätaloudessa* (1954)
* *Metsätulot ja pääomanmuodostus* (1957)
* *Valtionmetsien hakkuumahdollisuudet* (1964)
* *Metsänhoitoyhdistyslain syntyvaiheet* (1975)

Lähteet
-------

* Suomen metsänhoitajat 1961−1976. Suomen Metsänhoitajat ry, 1977, Helsinki.

### Viitteet

1. 1 2 3  "Piha, Onni Antero", *Suomen metsänhoitajat. Finlands forstmästare 1931-1945*, s. 489-490. Helsinki: Suomen Metsänhoitajaliitto, 1946.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Alankomaat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Wessexin kuningasta. Merciaa 700-luvulla hallinneesta Ethelbaldista on oma artikkelinsa.*
Ethelbaldia esittävä miniatyyrimaalaus 1300-luvun käsikirjoituksessa.
**Ethelbald** tai **Æthelbald** (noin 834 – 20. joulukuuta 860) oli Wessexin kuningas vuosina 856–860 ja isänsä Ethelwulfin seuraaja. Hän oli Ethelwulfin ja Osburgan toinen poika Ethelstanin jälkeen.

Nousu kuninkaaksi
-----------------

Ethelbald nimitettiin Wessexin alikunininkaaksi vuonna 855, kun hänen isänsä Ethelwulf lähti vierailemaan Roomassa. Hänen vanhempi veljensä Ethelstan oli kuollut vuonna 851 tai pian sen jälkeen. Hänen nuorempi veljensä Ethelbert nousi Kentin kuninkaaksi. Ethelwulfin palatessa Englantiin hänen poikansa Ethelstan oli jo kuollut ja valtakuntaa hallitsi hänen toinen poikansa Ethelbald. Ethelbald oli mukana salaliitossa, jonka päämääränä oli syöstä Ethelwulf vallasta. Ethelwulf pakotettiin luopumaan Wessexin kruunusta poikansa hyväksi. Ethelwulf säilytti kuitenkin asemansa Kentin, Surreny, Sussexin ja Essexin kuninkaana kuolemaansa vuonna 858 saakka.

Ethelbald meni myöhemmin naimisiin ilmeisesti vuonna 858 jo edellisen kuninkaan kanssa naimisissa olleen frankkien kuninkaan Kaarle Kaljupään tyttären Judithin kanssa, joka oli ensimmäisessä avioliitossaan vasta 13-vuotias. Ethelbald kuoli lapsettomana noin 24-vuotiaana 20. joulukuuta 860, ja hänet haudattiin Sherborneen, Dorsetiin.

Lähteet
-------

* (1983) Alfred the Great: Asser's Life of King Alfred & Other Contemporary Sources. Penguin Classics.
* Ortenberg, Veronica (2010). "'The King from Overseas: Why did Æthelstan Matter in Tenth-Century Continental Affairs?", England and the Continent in the Tenth Century:Studies in Honour of Wilhelm Levison (1876-1947). Brepols.
* Stenton, Frank (1971). Anglo-Saxon England, 3rd, Oxford University Press.

### Viitteet

1. ↑  Kings of Wessex 802-944 Foundation for Medieval Genealogy. Viitattu 13.12.2022. (englanniksi)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wessexin kuningaskunnan hallitsijat |
| --- |
|  |
| 
* Cerdic (519–534)
* Cynric (534–560)
* Ceawlin (560–591)
* Ceol (591–597)
* Ceolwulf (597–611)
* Cynegils (611–643)
* Cwichelm (~626–636)
* Cenwalh (643–645)
* Penda (~626–655)
* Cenwalh (648–672)
* Seaxburg ~(672–674)
* Cenfus (674)
* Aescwine (674–676)
* Centwine (676–685)
* Cædwalla (685–688)
* Ine (688–726)
* Aethelheard (726–740)
* Cuthred (740–756)
* Sigeberht (756–757)
* Cynewulf Wessexiläinen (757–786)
* Beorhtric (786–802)
* Egbert (802–839)
* Ethelwulf (839–856)
* Ethelbald (856–860)
* Ethelbert (860–865)
* Ethelred (866–871)
* Alfred Suuri (871–899)

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ethelbald
**Paperi** on ohut kuitukangasmateriaali, joka on perinteisesti valmistettu jauhettujen kasvi- ja tekstiilikuitujen yhdistelmästä. Ensimmäinen paperin kaltainen kasvipohjainen kirjoitusarkki oli papyrus Egyptissä, mutta ensimmäinen oikea paperi, ensimmäinen todellinen paperinvalmistusprosessi dokumentoitiin Kiinassa itäisen Han-dynastian aikana (25–220 jKr.). Tätä sellu- ja paperitehtaiden tuottamaa kasvisose-konglomeraattia*selvennä* käytettiin kirjoittamiseen, piirtämiseen ja rahaan. 800-luvulla kiinalainen paperinvalmistus levisi islamilaiseen maailmaan korvaten papyruksen. 1000-luvulla paperinvalmistus tuotiin Eurooppaan, jossa se korvasi eläinnahkapohjaisen pergamentin ja puupaneelit. 1200-luvulle mennessä paperinvalmistusta jalostettiin Espanjassa vesipyöriä käyttävillä paperitehtailla. Myöhemmin paperinvalmistusprosessiin parannuksia tuli 1800-luvun Euroopassa puupohjaisten papereiden keksimisen myötä.

Vaikka esiasteita, kuten papyrusta Välimeren maailmassa ja amatteja esikolumbiaanisessa Amerikassa , ei pidetä todellisena paperina. [2] Myöskään todellista pergamenttia ei pidetä paperina: [a] käytetään pääasiassa kirjoittamiseen, pergamentti on voimakkaasti valmistettua eläimen nahkaa, joka on ennen paperia ja mahdollisesti papyrusta. 1900-luvulla muovin valmistuksen myötä otettiin käyttöön jonkin verran muovista "paperia", samoin kuin paperi-muovilaminaatteja, paperi-metallilaminaatteja ja papereita, joihin oli infusoitu tai päällystetty eri aineilla erityisominaisuuksien tuottamiseksi.

Esiasteet
---------

Sana "paperi" on etymologisesti johdettu sanasta *papyrus*, muinaisen kreikan kielen sanasta *Cyperus papyrus*. Papyrus on paksu, paperimainen materiaali , joka on valmistettu *Cyperus-papyruskasvin* juuresta, jota käytettiin muinaisessa Egyptissä ja muissa Välimeren yhteiskunnissa kirjoittamiseen kauan ennen kuin paperia käytettiin Kiinassa. 

Papyrus valmistetaan leikkaamalla ohuita nauhamaisia ​​suikaleita Cyperus papyruksen sisältä ja asettamalla sitten suikaleet vierekkäin levyksi. Sitten päälle asetetaan toinen kerros, jolloin nauhat kulkevat kohtisuorassa ensimmäiseen nähden. Sitten kaksi kerrosta jauhetaan yhteen levyksi. Lopputulos on erittäin vahva, mutta sen pinta on epätasainen erityisesti nauhojen reunoilla. Rullauksissa käytettynä toistuva rullaus ja aukirullaus saa nauhat hajoamaan uudelleen, tyypillisesti pystysuoraa viivaa pitkin. Tämä vaikutus näkyy monissa muinaisissa papyrusasiakirjoissa. 

Paperi eroaa papyruksesta siinä, että kasvimateriaali hajotetaan maseroimalla tai hajoamalla ennen paperin puristamista. Tämä tuottaa paljon tasaisemman pinnan, eikä materiaalissa ole luonnollista heikkoa suuntaa*selvennä*, joka hajoaa ajan myötä.

Aiheesta muualla
----------------

* Paperin kotikylä, Helsingin Sanomat, 05.03.1939, nro 62, s. 35, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**George Herbert** (3. huhtikuuta 1593 Montgomery, Wales – 1. maaliskuuta 1633 Bemerton, Wiltshire, Englanti) oli englantilainen runoilija ja Englannin kirkon pappi.

Joitakin Herbertin runoja, kuten *Teach me my God and King* ja *Let All the World*, lauletaan edelleen säännöllisesti anglikaanikirkoissa virsinä. Vuonna 1980 Englannin kirkko nimesi pyhimyskalenterissa helmikuun 27. päivän Herbertin muistopäiväksi. Häntä on kutsuttu merkittävimmäksi englantilaiseksi uskonnolliseksi runoilijaksi.

Elämä ja ura
------------

Herbertin veli Edward Herbert, Cherburyn Herbertin 1. paroni, oli merkittävä maallisista aiheista kirjoittanut runoilija. Herbert opiskeli kotona, Westminster Schoolissa ja Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa, jossa hänestä tehtiin 1615 akateemisten saavutusten ansiosta fellow. Vuonna 1620 hänet valittiin yliopiston julkiseksi puhujaksi ("public orator"). Hän kirjoitti yliopiston puolesta kaikki viralliset kirjeet hallitukselle. Herbert oli sitten paljon tekemisissä hovin kanssa ja oli kuningas Jaakko I:n suosiossa. Hän toivoi saavansa puhujan virassa toimineiden edeltäjiensä tapaan korkean aseman valtion palveluksessa. Jaakko I:n kuoleman jälkeen hänet kuitenkin vihittiin diakoniksi ja papiksi 1630, ja hän muutti Lontoosta Bemertonin kirkkoherraksi. Hän ystävystyi Nicholas Ferrarin kanssa. Hänen runoistaan, jotka Ferrar julkaisi hänen kuolemaansa seuraavana vuonna kokoelmassa *The Temple: Sacred Poems and Private Ejaculations*, tuli hyvin suosittuja ja laajalle levinneitä. Herbert kirjoitti Bemertonissa myös proosateoksen *A Priest to the Temple: Or The Country Parson, his Character and Rule of Life* (1652). Hän oli myös hyvä luutunsoittaja ja laulaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Herbert, George *Dictionary of National Biography s. 185–*.  1885-1900. Viitattu 15.10.2023. (englanniksi)
2. 1 2  George Herbert *Encyclopedia Britannica*.  2023. Viitattu 15.10.2023. (englanniksi)
3. 1 2  George Herbert *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 15.10.2023. (ruotsiksi)
4. ↑  Herbert, George *Oxford Dictionary of National Biography*.  2004. Viitattu 15.10.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **George Herbert (runoilija)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Le Figaro** on ranskalainen Pariisissa päivittäin ilmestyvä konservatiivinen sanomalehti.

Lehti perustettiin 1826 satiirisena viikkolehtenä ja nimettiin Pierre Beaumarchais’n näytelmän *Figaron häät* mukaan. Myös lehden motto *Sans la liberté de blâmer, il n’est point d’éloge flatteur* – "Ilman vapautta arvostella ei ole aitoa ylistystäkään" – on peräisin *Figaron häistä*. Keskusta-oikeistolainen lehti on yleisesti tukenut UMP-puoluetta ja sen edeltäjiä.

Historia
--------

*Le Figaron* ensimmäinen numero ilmestyi 15. tammikuuta 1826. Lehti oli Ranskan suurin, ja siihen kirjoittivat muun muassa Émile Zola, Alphonse Karr ja Jules Claretie. Entisen pääministeri Joseph Caillaux’n vaimo Henriette Caillaux murhasi *Le Figaron* päätoimittajan Gaston Calmetten 16. maaliskuuta 1914 tämän julkaistua kirjeen, joka kyseenalaisti pääministerin rehellisyyden.*lähde?*

Toiseen maailmansotaan mennessä *Le Figarosta* oli tullut Ranskan merkittävin sanomalehti. Sodan jälkeen lehdestä on tullut ylemmän keskiluokan äänitorvi.

Vuosina 2004–2018 lehden omisti Serge Dassault. Suuren lentokonevalmistajan Dassault Aviationin omistajan, pormestarin, hallitsevan Union pour un mouvement populaire -puolueen senaattorin ja saman puolueen kansalliskokousedustaja Olivier Dassault’n isän omistusta suuresta kansallisesta sanomalehdestä on pidetty hyvin ristiriitaisena niin lehden sisä- kuin ulkopuolellakin.*lähde?*

Lehti tuki Nicolas Sarkozyn vaalikampanjaa vuonna 2007.*lähde?*

Lehden levikki on noin 358 000 kappaletta. Sen päätoimittaja on Robert Mergui.

Katso myös
----------

* *L’Humanité*
* *Le Monde*
* *Libération*

Lähteet
-------

1. ↑  Raymond Kuhn: *The Media in France*. Routledge, 2006-04-07. ISBN 978-1-134-98053-6. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.12.2021). (englanniksi)
2. ↑  Le Figaro. French newspaper  2021. Encyclopædia Britannica. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Le Figaro: Presentation  2021. Groupe Dassault. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
4. ↑  Semi Purhonen, Riie Heikkilä, Irmak Karademir Hazir, Tina Lauronen, Carlos J. Fernández Rodríguez, Jukka Gronow: *Enter Culture, Exit Arts?: The Transformation of Cultural Hierarchies in European Newspaper Culture Sections, 1960–2010*. Routledge, 2018-09-26. ISBN 978-1-351-72804-1. Teoksen verkkoversio (viitattu 28.12.2021). (englanniksi)
5. ↑  Le Figaro. French newspaper  2021. Encyclopædia Britannica. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
6. ↑  The press in France  11.11.2006. BBC. Viitattu 28.12.2021. (englanniksi)
7. ↑  Le Figaro réorganise son pôle News *Stratégies*.  24.1.2018. Viitattu 28.12.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Le Figaro** Wikimedia Commonsissa

* *Le Figaron* kotisivut (ranskaksi)
**Sammatin hautausmaa** on Sammatin kirkon ympärillä oleva Lohjan seurakuntaan kuuluvan Sammatin alueseurakunnan hautausmaa. Hautausmaa on noin hehtaarin laajuinen. Sammatin hautausmaa on otettu käyttöön 1800-luvulla, ja sitä laajennettiin 1963, ja uudelle osalle tehtiin vuonna 2009 uurnahautaosasto ja muistolehto. Kirkon lattian alle on haudattu merkkihenkilöitä, kuten aiemmin oli tapana.

Lauri Leppänen, sankarivainajien muistomerkki vuodelta 1949.
Hautausmaalla on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen veistämä sankarivainajien muistomerkki, sen vieressä Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki ja kirkon lähellä Elias Lönnrotin hautamuistomerkki.

Lauri Leppäsen veistämä talvi- ja jatkosodan sankarivainajien muistomerkki on pystytetty paikalleen vuonna 1949. Muistomerkistä käytetään kahta nimeä: *Kaatuvan sotilaan viimeinen rukous* ja *Usko tulevaisuuteen*. Kuvanveistäjän tytär löysi pienoismallin isänsä jäämistöstä, ja se on sijoitettu seurakuntataloon.

Elias Lönnrotin ja hänen perheensä haudalla on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran pystyttämä muistomerkki, johon on kaiverrettu nimi ja kanteleen kuva. Muistomerkin suunnitteli arkkitehti C. G. Nyström ja se valmistettiin mustasta, helsinkiläisestä graniitista K. V. Bergmanin kiviveistämössä Helsingissä. Hautapatsaan kantakiven kulmassa on signeeraus "K. V. Bergman, H.fors". Jalustan eteen on myöhemmin lisätty graniittilaatta, jossa on elinaikatiedot. Vastoin Lönnrotin toivomusta hautajaisista tuli suuri kansanjuhla. Muistomerkin vieressä on hautakivi, jossa on Lönnrotin puolison Maria Lönnrotin (s. Piponius) ja lasten Marian, Elinan ja Teklan nimet. Poika Elias kuoli perheen asuessa Kajaanissa. Tytär Ida on haudattu Italiaan, jossa hän kuoli.

* Näkymä hautausmaalle.Näkymä hautausmaalle.
* Elias Lönnrotin ja hänen perheensä hauta.Elias Lönnrotin ja hänen perheensä hauta.
* Talvi- ja jatkosodan sankarihaudat.Talvi- ja jatkosodan sankarihaudat.

Lähteet
-------

1. ↑  Sammatin hautausmaa *Lohjan seurakunnan sivusto*.  Arkistoitu 21.9.2016. Viitattu 25.7.2016.
2. ↑  Sammattiseuran vanhat kotisivut *Sammattiseura.fi*.  18.5.2009.  Arkistoitu 4.4.2016. Viitattu 25.7.2016.
3. ↑  Vieraile hautausmaalla: Elias Lönnrot *Evl.fi*.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 25.7.2016.
4. ↑  *Suomi. Kirjoituksia isän-maallisista aineista.*, s. 347-348. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1887.
5. ↑  Elias Lönnrot *Elias-kirjailijat*. Viitattu 25.7.2016.
6. ↑  Elias Lönnrotin elämä *Finlit.fi tietopaketti*.  Arkistoitu 8.6.2016. Viitattu 25.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Hautausmaan kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
* Toivo Haatio, Sammatti. Hautausmaa. (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
**Kenneth Alexander Wrede** (13. huhtikuuta 1898 Leppävirta – 29. syyskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen aatelismies, kemisti ja teollisuusjohtaja.

Kenneth A. Wreden isä oli tehtaanomistaja, vapaaherra Carl Gustaf Garibaldi Fabian Wrede ja äiti Siri Maria Söderhjelm. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Åbo Akademista vuonna 1923. Opintojensa jälkeen hän toimi Kaukas tehdas Oy:n Joutsenon tehtaan kemistinä, 1924–1927 Kaukas tehdas Oy:n pääkemistinä Lappeenrannassa. Vuosina 1927–1928 hän toimi teknisenä apulaisjohtajana Kanadassa. Vuosina 1928–1937 hän toimi Kaukas Oy:n Lauritsalan tehtaiden pääkemistinä ja teknisen johtajana apulaisena. Vuonna 1937 hänet kutsuttiin uuden yrityksen, Kuitu Oy:n Jääskessä olevan tekokuituja valmistavan tehtaan toimitusjohtajaksi. Talvisodan jälkeisen Moskovan rauhan seurauksena Kuitu Oy:n toiminta päättyi tehtaan jäätyä Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Vuodesta 1941 vastaavaa toimintaa jatkettiin Valkeakoskella uuden yrityksen Säteri Oy:n nimissä, ja Kenneth A. Wrede jatkoi Säteri Oy:n toimitusjohtajana. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1966.

Wreden puolisot olivat Ingeborg Tawaststjerna (avioero 1942) ja Greta Bolinder.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita - Vapaaherra K. A. Wrede.  *Helsingin Sanomat*, 1.10.1983, s. 18. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 22.5.2023.
2. ↑  Kuitu Oy Silkkitehtaan rakentaminen aloitetaan kesäkuun alussa.  *Helsingin Sanomat*, 10.4.1937, s. 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 22.5.2023.
3. ↑  Uusi kuitutehdas perustettu – Säteri Osakeyhtiö, pääoma 90 milj. mk.  *Helsingin Sanomat*, 15.12.1940, s. 7. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 22.5.2023.
4. ↑  Wrede, Kenneth Alexander (runeberg.org) *Vem och vad? Biografisk handbok 1967*. Viitattu 22.5.2023. (ruotsiksi)