recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lennard-Jones (6,12)-potentiaali** kuvaa neutraalien atomien ja/tai molekyylien välistä vuorovaikutusenergiaa ydinten etäisyyden funktiona.[1] Lennard-Jones (6,12)-potentiaali on saanut nimensä englantilaisen matemaatikon John Edward Lennard-Jonesin mukaan.

Lennard-Jones (6,12)-potentiaali
--------------------------------

Tätä LJ-potentiaalia käytetään menestyksellä kuvaamaan atomien ja/tai molekyylien välisiä dispersiovoimia,A dipoli-dipoli-vuorovaikutuksia, ja dipoli-indusoitu dipoli-vuorovaikutuksia. LJ-potentiaali on kirjallisuudessa muodoissa

Sininen funktio kuvaa hylkimistä, vihreä funktio kuvaa vetävää voimaa, ja punainen funktio on LJ-potentiaali.
{\displaystyle \qquad V(r)\,=\,4\epsilon {\Big [}{\Big (}{\frac {\sigma }{r}}{\Big )}^{12}-{\Big (}{\frac {\sigma }{r}}{\Big )}^{6}\,{\Big ]}\,=\,\epsilon {\Big [}{\Big (}{\frac {r\_{m}}{r}}{\Big )}^{12}-2{\Big (}{\frac {r\_{m}}{r}}{\Big )}^{6}\,{\Big ]}}
Tässä r on ydinten välinen etäisyys Å-yksiköissäB, ydinten välisellä etäisyydellä {\displaystyle \sigma } vuorovaikutusenergia on 0, {\displaystyle 4\epsilon } on oheisella kuvaajalla matemaattisen funktion minimin syvyys (amplitudi), mutta toisaalta etäisyydellä {\displaystyle r\_{m}={\sqrt[{6}]{2}}\sigma } potentiaalienergialla on arvo {\displaystyle -\epsilon }. LJ-potentiaalissa on kaksi termiä, joista ensimmäinen kuvaa ydinten välistä hylkimistä (repulsiota) ja jälkimmäinen termi kuvaa ydinten välistä toisiansa puoleensa vetävää voimaa (attraktiota). Tämä kuvaa hyvin dipoli-dipoli vuorovaikutusta, joten sillä on kokeellinen perusta. Sitä vastoin LJ-potentiaalin ensimmäinen termi on valittu vain matemaattisin perustein. Toinen tapa esittää Lennard-Jones (6,12)-potentiaali on käyttää redusoitua muotoa.D LJ-potentiaalista on myös muita funktiomuotoja, kuten Lennard-Jones (9,6)-potentiaali:

{\displaystyle \qquad V(r)\,=\,\epsilon {\Big [}2{\Big (}{\frac {\sigma }{r}}{\Big )}^{9}-3{\Big (}{\frac {\sigma }{r}}{\Big )}^{6}\,{\Big ]}}
Yleisesti ydinten välistä vuorovaikutusenergiaa kuvataan käyttämällä hylkivää termiä {\displaystyle V(r)=a\,e^{-br}} tai {\displaystyle V(r)={\frac {a}{r^{m}}}} yhdessä puoleensa vetävän termin {\displaystyle V(r)=r^{-n}} kanssa kuten LJ-potentiaalissa tai muodossa (Buckingham-potentiaali)

{\displaystyle \qquad V(r)\,=\,a\,e^{-br}-{\frac {c}{r^{n}}}}
Tässä {\displaystyle a,b,c,n} ovat vakioita.

Lisätieto
---------

D: Potentiaalienergia ytimien välisen etäisyyden funktiona.
A Dispersiovoimia on olemassa atomien välillä ja molekyylien välillä. Nämä voimat ovat merkittäviä kiinteille aineille, kaasuille niiden merkitys on vähäinen. Englanninkielinen sana dipole on suomennettu yleisen kemian kirjoissa dipooli[2] ja muualla dipoli[3]. Tässä on valittu vakiintunut tapa.

B {\displaystyle 1{\text{Å}}=1\cdot 10^{-10}{\text{m}}}

D Redusoitu esitys Lennard-Jones (6,12)-potentiaalista.

Katso myös
----------

* Reaktiokinetiikka
* Morse-potentiaali

Lähteet
-------

1. ↑  J. E. Lennard-Jones, Proc. R. Soc. Lond. A, vol 106, s. 463, (1924)
2. ↑  Antti Kivinen ja Osmo Mäkitie, Kemia, s. 159, (1978), Otava, ISBN 951-1-04393-5
3. ↑  Facta, osa 2, s. 298, (1973), Werner Söderström, Porvoo, ISBN 951-0-01482-6
**Tomi Pakarinen** (s. 31. lokakuuta 1969 Sippola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Pakarinen aloitti uransa kaudella 1987 kasvattajaseuransa Myllykosken Pallossa joukkueen pelatessa vielä I divisioonassa. Hän oli nostamassa joukkuetta Veikkausliigaan kauden 1991 päätteeksi. Kaudella 1992 Pakarinen voitti MyPan kanssa Suomen Cupin, mutta ei pelannut yhtään liigaottelua. Kaudet 1993–1996 hän pelasi alemmilla sarjatasoilla FC MyPassa ja Kotkan Työväen Palloilijoissa.

Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa Pakarinen teki lopulta TP-Seinäjoessa kaudella 1997. Kauden 1998 hän edusti Rovaniemen Palloseuraa ennen paluutaan MyPaan, jossa hän saavutti kolme peräkkäistä SM-pronssia vuosina 1999–2001. Viiden pääsarjakauden aikana Pakarinen pelasi 112 ottelua ja teki kaksi maalia. Hänet on valittu Veikkausliigan legendaksi.

Pääsarjauransa jälkeen Pakarinen on pelannut alemmilla sarjatasoilla FC Kuusankoskessa, Rakuunoissa, Peli-Karhuissa ja KTP:ssä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*. Jyväskylä: Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
2. ↑  Suomen Cupin historiaa Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 28.12.2010. Viitattu 21.5.2009.
3. ↑  Liigapelaajat Veikkausliiga. Viitattu 21.5.2009.
4. 1 2  Legendat Veikkausliiga. Viitattu 21.5.2009.
**Tomi Mikkelsson** (s. 12. helmikuuta 1997 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Musan Salamaa.

Mikkelsson on Musan Salaman kasvatti. Hän muutti perheineen pääkaupunkiseudulle 11-vuotiaana ja siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin.

Ensimmäiset miesten sarjaottelunsa Mikkelsson pelasi HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä Kakkosen kaudella 2015. Hän pelasi 17 sarjaottelua ja täydet minuutit kahdessa nousukarsintaottelussa, joissa Klubi 04 hävisi Grankulla IFK:lle yhteismaalein 1–8. Kaudella 2016 Mikkelsson pelasi Kakkosta Gnistanissa kuusi ottelua. Kauden päätteeksi Gnistan nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa Mikkelssonin kasvattajaseuran MuSan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Mikkelsson ei ollut kokoonpanossa nousukarsintaotteluissa.

Kaudeksi 2017 Mikkelsson siirtyi HIFK:hon. Hän pelasi kauden aikana 11 Kolmosen ottelua sarjanousun saavuttaneessa seuran kakkosjoukkuessa ja onnistui maalinteossa HIFK:n 5–2-voittoon päättyneessä päätöskierroksen vierasottelussa Tikkurilan Palloseuraa vastaan. Mikkelsson teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 28. lokakuuta 2–1 päättyneessä vierasottelussa Fc Lahtea vastaan. Ottelu oli hänen kauden ainoansa Veikkausliigassa. HIFK putosi kauden päätteeksi Ykköseen. Mikkelsson edusti kaudella 2017 myös HIFK:n A-junioreita seitsemässä SM-sarjan ottelussa. A-nuorten kanssa Mikkelsson saavutti SM-pronssia.

Mikkelsson palasi MuSaan kaudeksi 2018.

Suomen poikamaajoukkueissa Mikkelsson on pelannut 14 ottelua.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tomi Mikkelsson Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Tomi Mikkelsson Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Tomi Mikkelsson vahvistamaan Musan Salaman maalivahtiosastoa  4.12.2017. Musan Salama.  Arkistoitu 23.12.2017. Viitattu 23.12.2017.
4. ↑  ASM: HIFK:lle SM-pronssia  24.9.2017. HIFK Fotboll. Viitattu 23.12.2017.
**Tomi Maanoja** (s. 12. syyskuuta 1986 Espoo) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Veikkausliigassa kuutta eri seuraa ja pelasi myös Ruotsin ja Norjan pääsarjoissa. Viimeisinä pelivuosinaan hän edusti Kakkosessa pelaavaa Vantaan Jalkapalloseuraa.

Maanoja aloitti uransa pääsarjatasolla Vantaan AC Allianssissa, jonka riveissä hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2005. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi espoolaiseen FC Honkaan, jonka riveissä hän pelasi kaudella 2006 kakkosmaalivahtina kolme ottelua Tuomas Peltosen loukkaannuttua. Kauden 2007 Maanoja aloitti ykkösmaalivahtina, mutta Maanojan kausi keskeytyi hänen murrettua kätensä. Kuntouduttuaan Maanoja sai loppukaudesta jälleen vastuuta ja tilille kertyi Veikkausliigassa lopulta 14 ottelua, joista Honka ei hävinnyt yhtään.

Maanoja siirtyi Allsvenskaniin AIK:n riveihin kaudella 2008. Debyyttinsä solnalaisten riveissä hän teki 14. elokuuta 2008 GIF Sundsvallin vieraana ottelussa joka päättyi 1–1-tasapeliin. Helmikuussa 2009 pelatussa AIK:n harjoitusottelussa Maanojalta katkesi sääriluu, minkä vuoksi hän joutui olemaan poissa pelikentiltä koko kauden ja jäämään pois alle 21-vuotiaiden EM-lopputurnauksesta. Tammikuussa 2011 Maanoja teki sopimuksen vanhan seuransa FC Hongan kanssa.

Maanoja teki helmikuussa 2012 alkavan kauden kattavan sopimuksen Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Adeccoligaenissa pelaavan Sandefjordin kanssa. Yhden ulkomailla vietetyn kauden jälkeen hän solmi vuoden sopimuksen Rovaniemen Palloseuran kanssa helmikuussa 2013. Sittemmin hän edusti Kuopion Palloseuraa, FC Lahtea ja Helsingin IFK:ta.

Maanoja kuului myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Itävaltaa vastaan pelattu ratkaiseva karsintaottelu ikäluokan vuoden 2009 EM-kilpailuihin ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Maanoja torjui kaksi itävaltalaisten yritystä. Ainoan ottelunsa A-maajoukkueessa hän pelasi 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.

Saavutukset
-----------

  

**AIK**

* Allsvenskan: 2009
* Ruotsin cup: 2009
* Ruotsin supercup: 2010

**Honka**

* Liigacup: 2011

**RoPS**

* Suomen Cup: 2013

**FC Lahti**

* Liigacup: 2016

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tomi Maanoja Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Tomi Maanoja Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  Pahasti loukkaantuneen Maanojan jalasta poistettiin ruuveja *Helsingin Sanomat*.  15.10.2009.  Arkistoitu 22.10.2009. Viitattu 2.3.2010.
4. ↑  Maanoja vahvistamaan Hongan maalivahtiosastoa  13.1.2011. FC Honka. Viitattu 15.1.2011. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Maanoja RoPS:n tolppien väliin  4.2.2013. Yle. Viitattu 5.2.2013.
6. 1 2 3  Tomi Maanojasta piti tulla Suomen ykkösmaalivahti, mutta katkennut sääri suisti uran raiteiltaan  18.6.2021. Yle. Viitattu 18.6.2021.
7. ↑  Huuhkajille selvä tappio Japanissa  4.2.2009. Suomen Palloliitto.  Arkistoitu 15.3.2012. Viitattu 5.2.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tomi Maanoja** Wikimedia Commonsissa
**Volkswagen Passat B4** on Volkswagenin Passat-mallin kolmannesta sukupolvesta uudistettu versio, jota valmistettiin vuosina 1993–1997. Vaikka mallia kutsutaankin B4:ksi, se ei kuitenkaan ollut täysin uusi auto, sillä se perustui yhä samalle pohjalevylle kuin aiempi malli.

Volkswagen Passat (1993–1997)
-----------------------------

Volkswagen Passat koki syksyllä 1993 merkittäviä uudistuksia. Keulassa oli nyt umpinaisen maskin sijasta perinteinen etusäleikkö, kyljistä poistettiin aiempi prässäys ja perä oli muotoiltu uudelleen. Myös koria oli jäykistetty, mikä takasi paremman turvallisuuden. Sisustuksen ja tekniikan uudistukset olivat vähäisempiä. Aiemmin lisävarusteina saatavina olleet kuljettajan ja etumatkustajan turvatyynyt sekä turvavöiden esikiristimet olivat nyt vakiona.

Volkswagen Passat B4 Variant
Volkswagen Passat VR6
Moottorivalikoima pysyi pitkälti muuttumattomana. Bensiinimoottoreina olivat 1,8-litrainen (90 hv) yksipistesuihku, 2,0-litrainen (115 hv) monipistesuihku sekä 150-hevosvoimaiseksi kasvanut monipistesuihkutteinen 2,0 16V. Malliston huipulla oli 2,8-litrainen VR6 (174 hv). Dieselvaihtoehdot olivat 1,9 TD (75 hv) ja täysin uusi 1,9 TDI (90 hv). Joillain markkinoilla oli myös saatavana 2,9 VR6 (184 hv).

Aivan malliston loppumetreillä vuonna 1996 tarjolle tuli myös TDI-moottorin 110-hevosvoimainen versio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Volkswagen Passat (1988–1996) Ajovalo.net. Viitattu 2.4.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Passat (B4)** Wikimedia Commonsissa
**Volkswagen Passat B1** (Typ 32) on Volkswagenin Passat-mallin ensimmäinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1973–1980. Se korvasi edeltäneet Volkswagen Typ 3- ja Typ 4 -mallit. Pohjois-Amerikassa autoa myytiin **Volkswagen Dasher** -nimisenä.

Volkswagen Passat B1 (1973–1980)
--------------------------------

Ensimmäisen sukupolven Passat esiteltiin vuonna 1973 viistoperäisinä kaksi- ja neliovisina malleina, joissa takaluukku aukeni vain takalasin alareunaan saakka. Vuonna 1974 mallisto täydentyi viisiovisella Variant-farmarimallilla ja viistoperämalleista tuli seuraavana vuonna saataville monikäyttöversiot, joissa takaluukku aukeni ylös saakka. Auto perustuu samalle pohjalevylle kuin edellisenä vuonna esitelty Audi 80 (B1).

Neliovinen Volkswagen Passat B1.
Vuonna 1977 malli koki kasvojenkohotuksen. Vilkut siirtyivät ajovalojen yhteyteen, joita oli nyt kaksi neliskulmaista tai neljä pyöreää mallista riippuen. Lisäksi puskureista tuli aiempaa suuremmat ja kojelautaa uudistettiin.

Volkswagen Passat B1 Variant
Facelift-mallin viisiovinen Volkswagen Passat B1.

Lähteet
-------

1. 1 2  Volkswagen Passat (1973–1980) Ajovalo.net. Viitattu 9.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Passat (B1)** Wikimedia Commonsissa
**Wilhelm Meisterin oppivuodet** (alkuteos: *Wilhelm Meisters Lehrjahre*, 1795-96) on Johann Wolfgang von Goethen romaani, jota pidetään yleisesti ensimmäisenä kehitysromaanina.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Romaani kuvaa nuoren Wilhelm Meisterin kasvua aikuiseksi ja sopeutumisvaikeuksia aikakauden saksalaiseen yhteiskuntaan. Wilhelm ei viihdy kauppiaan uralla, mutta myöskään hänen yrityksensä teatterin alueella eivät tuota tulosta. Lopussa hän vihkiytyy mystiseen torniseuraan.

Vastaanotto
-----------

Goethen teos vaikutti merkittävällä tavalla saksalaisen varhaisromantiikan kirjallisuusteoriaan. Friedrich Schlegel julkaisi *Wilhelm Meisterin oppivuosista* romantikkojen Athenäum-lehdessä esseen "Über Goethes Meister" (1798). Lisäksi Schlegel väitti lehden sivuilla, että tämä romaani oli yhtä merkittävä aikakauden tendenssi kuin Ranskan vallankumous ja Fichten *Tiedeopin perusta* (1794) -teos. Teoksen "vallankumouksellisuus" liittyi ennen kaikkea sen tapaan esittää ensimmäistä kertaa kirjan päähenkilö historiallisesti muuttuvana ja ympäröivien yhteiskuntaolosuhteiden tuottamana. Fichten idealistiseen filosofiaan sitä puolestaan yhdisti ajatus siitä, että ulkomaailma on aina voimakkaasti havainnoijan itsensä muokkaama.*lähde?*

Teokseen sisään on myös kirjoitettu kirjallisuusteoreettisia pohdintoja, jotka käsittelevät Shakespearen Hamlet-näytelmän tulkintaan. Myös James Joyce viittasi Goethen Shakespeare-tulkintoihin Ulysses-romaanissaan.

Lähteet
-------


* Saariluoma, Liisa: *Modernin minän synty 1700-luvun romaanissa: Valistuksesta Wilhelm Meisteriin*. Helsinki: SKS, 1999.

Aiheesta muualla
----------------

* Kehitysromaani ja Goethe

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |

 |
**Wilhelm (Vilho) Pasi** (1. lokakuuta 1839 Karijoki – 12. elokuuta 1894 Vaasa) oli suomalainen liikemies ja sanomalehtien kustantaja.

Viinatehtailijana toiminut Pasi perusti vuonna 1878 kauppias Vilho Parmasen kanssa Kristiinankaupungin ensimmäisen kirjapainon, jossa julkaistiin suomenmielistä *Ahti*-lehteä. Vuonna 1881 Pasi osti kirjapainon ja lehden itselleen ja siirsi ne Vaasaan. *Ahdin* lakattua hän perusti lyhytikäiseksi jääneen *Wasa Framåt* -lehden. Vuoden 1881 lopussa Pasi myi kirjapainonsa kanttori J. W. Nesslerille Uuteenkaarlepyyhyn.

Pasi oli kiivas fennomaani, vaikka osasi heikosti suomea. Hän oli perustamassa Vaasan työväenyhdistystä ja ryhtyi vuonna 1883 julkaisemaan wrightiläishenkistä *Suupohjan Työmiestä*. Vuonna 1886 hän oli perustamassa vaasalaista *Kansan Lehteä*.

Pasi teki konkurssin vuonna 1887. Hän kuoli rutiköyhänä kunnalliskodissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita.  *Pohjalainen*, 14.8.1894, s. 3. Artikkelin verkkoversio.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 329–330. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-220-0.
3. 1 2  Peku Haapalinna: Wilhelm Pasi – unohdettu merkkimies *Vaasalaisia.info*. Viitattu 21.2.2020.
4. ↑  Proklama-, konkurssi- ja velkomisasioita.  *Suomen Virallinen Lehti*, 11.11.1887, s. 4. Artikkelin verkkoversio.
**Maakesken työväentalo** on Padasjoen kunnan Maakesken kylässä sijaitseva työväentalo.

Historiaa
---------

Maakesken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Mukaan liittyi perustavassa kokouksessa 47 henkilöä. Pian yhdistys osti oman tontin, ja talo valmistui vuonna 1910. Rakennustyöt tehtiin suurimmaksi osaksi talkoilla. Taloa laajennettiin vuosina 1917, 1921 ja 1935. Yhdistyksen jäsenluku vaihteli 1900-luvun alkupuolella 25–30 välillä.

Sisällissodassa yhdistys menetti useita toimihenkilöitään ja talo oli takavarikossa. 1930-luvun alussa yhdistyksen iltama- ja kokousilmoituksia revittiin ja sotkettiin toistuvasti. Yhdistys hankki lukittavan ilmoituskaapin, mutta joku rikkoi sen.

Talo on ilmeisesti edelleen (vuonna 2023) pystyssä, mutta sen omistuksesta tai käytöstä ei ole tietoa.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin 1930–1960-lukujen aikana muun muassa vaali- ja kesäjuhlia sekä vappujuhla, jossa oli noin 300 osallistujaa. Vuonna 1935 juhlittiin yhdistyksen 30-vuotissyntymäpäiviä. Ohjelmassa oli muun muassa lausuntaa, juhlapuheita, näytelmä sekä kilpailuja, suurimpana 25 kilometrin pyöräily. Juhlapuhujana oli kansanedustaja Väinö Kivisalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  9.7.1935, no 81. Viitattu 25.1.2023.
2. ↑  Hämeen Kansa *digi.kansalliskirjasto.fi*.  10.2.1933, no 28. Viitattu 25.1.2023.
3. ↑  Suomaa, Leo: Kartanon mäeltä pappilan tienhaaraan *maakeski.fi*.  2022. Viitattu 25.1.2023.
4. ↑  Suomen Sosialidemokraatti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  29.6.1939, no 171. Viitattu 25.1.2023.
5. ↑  Kansan Uutiset *digi.kansalliskirjasto.fi*.  3.5.1963, no 119. Viitattu 25.1.2023.
**Volkswagen Passat NMS** (*New Midsize Sedan*) on Volkswagenin vuodesta 2011 lähtien Yhdysvaltojen, Kiinan ja Etelä-Korean markkinoille valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin vuosina 2005–2014 valmistettu eurooppalainen Passat. Kiinassa mallin rinnalla myytiin myös eurooppalaista Passatia nimellä Volkswagen Magotan. Vuonna 2019 esiteltyä toista NMS-sukupolvea myydään ainoastaan Pohjois-Amerikassa. Kiinan markkinoille esiteltiin täysin oma Passat-mallinsa, joka perustuu samalle MQB-pohjalevylle kuin uusin eurooppalainen Passat.

Ensimmäinen sukupolvi (2011–2019)
---------------------------------

Ensimmäisen sukupolven malli esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2011.

Yhdysvaltain markkinoilla moottoreina olivat aluksi viisisylinterinen 2,5-litrainen (170 hv) bensiinimoottori, 3,6-litrainen VR6 (280 hv) ja 2,0-litrainen (140 hv) TDI-dieselmoottori. 2,5-litrainen korvattiin vuonna 2014 samantehoisella, mutta paremmin vääntävällä ja taloudellisemmalla 1,8 TSI -moottorilla. Dieselmoottori poistui valikoimasta vuonna 2015 Volkswagenin päästöhuijausskandaalin seurauksena. 3,6 VR6 puolestaan poistui vuonna 2018.

Facelift-mallin Volkswagen Passat GT.
Kiinassa moottorit olivat 1,4 TSI (131/150 hv), 1,8 TSI (160/179 hv), 2,0 TSI (200/220 hv) ja 3,0 VR6 (250 hv). Etelä-Koreassa myytiin ainoastaan 1,8-litraista 170-hevosvoimaisena.

Syksyllä 2015 Passat koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai aiempaa kapeammat ajovalot sekä uudet puskurit ja etusäleikön.

Toinen sukupolvi (2019–)
------------------------

Toinen sukupolvi esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2019. Se perustuu edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, mutta autoa on kuitenkin päällisin puolin nykyaikaistettu.

Ainoa moottorivaihtoehto on 2,0-litrainen (174 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on kuusiportainen automaattivaihteisto.

Lähteet
-------

1. ↑  VW Passat (US-Version): Detroit Auto Show 2011 – Neue Größe für die USA *Auto Bild*.  10.11.2011. Viitattu 15.12.2021. (saksaksi)
2. ↑  2016 VW Passat Is Not The Major Facelift We Were Expecting *Carscoops*.  22.9.2015. Viitattu 18.4.2018. (englanniksi)
3. 1 2  VW Passat (2019): Neue US-Limousine auf alter Plattform *Auto, Motor und Sport*.  14.1.2019. Viitattu 15.12.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Volkswagen Passat (NMS)** Wikimedia Commonsissa
**Luis Herrera Campins** (4. toukokuuta 1925 – 9. marraskuuta 2007 Caracas) oli venezuelalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1979–1984. Herrera kuului kristillisdemokraattisen puolueen perustajiin. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli maan toiseksi suurin puolue.

Lähteet
-------

1. ↑  Luis Herrera Campins *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 14.2.2019.

Venezuelan presidentin lippuVenezuelan presidentit
Páez | Vargas | Navarte | Carreño | Soublette | Páez | Soublette | J. T. Monagas | J. G. Monagas | J. T. Monagas | Gual | J. Castro | Gual | Tovar | Gual | Páez | Falcón | Bruzual | Villegas | J. R. Monagas | Villegas | Guzmán | Linares | Varela | Guzmán | Crespo | Guzmán | H. López | Rojas | Andueza | Villegas | Crespo | Andrade | C. Castro | Gómez | Márques | Gómez | J. Pérez | Gómez | E. López | Medina | Betancourt | Gallegos | Delgado Chalbaud | Suárez Flamerich | Pérez Jiménez | Larrazábal | Sanabria | Betancourt | Leoni | Caldera | C. Pérez | Herrera | Lusinchi | C. Pérez | Velásquez | Caldera | Chávez | Carmona | Cabello | Chávez | Maduro



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pekka Ketonen** (5. tammikuuta 1928 Kotka – 26. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja pitkäaikainen Suomen Kennelliton toiminnanjohtaja. Kuvanveistoa harrastanut Ketonen on muotoillut kaikkien viiden suomalaisen koirarodun patsaat.

Ura
---

Ketonen osallistui jatkosotaan sotilaspoikana. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1948 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1954. Metsäalalla hän toimi tilintarkastajana, apulaismetsänhoitajana ja piirimetsänhoitajana.

Ketonen tuli Suomen Kennelliittoon toiminnanjohtajaksi vuonna 1967, ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1988. Yli 20 vuoden työuraan mahtuu muun muassa koiratietojen siirto paperirekisteristä tietokoneelle.

Kuvanveisto
-----------

Ketonen oli taiteellinen, hän harrasti maalausta ja teki reliefejä muun muassa Kennelliiton ja koiraharrastajien tarpeisiin. Näkyvä osoitus taiteellisuudesta ovat Ketosen tekemät patsaat viidestä suomalaisesta koirarodusta. Patsaat on sijoitettu eri puolille maata.

* *Suomenpystykorvapatsas*, 1989, Espoo, Kamreerintie 8:n pihalla
* *Suomenajokoirapatsas*, 1993, Janakkala, Turenki.
* *Karjalankarhukoirapatsas*, 1996, Ilomantsi, Soihtulantien varrella
* *Sotakoirapatsas*, 2003, Mikkeli, Jalkaväkimuseo,
* *Lapinporokoirapatsas*, 2003, Inari, Siida
* *Suomenlapinkoirapatsas*, 2007, Enontekiö, Hetta, Tunturi-Lapin luontokeskus

Kuvia julkisista teoksista
--------------------------

* Suomenpystykorva, 1989, Espoo.*Suomenpystykorva*, 1989, Espoo.
* Suomenajokoira, 1993, Janakkala.*Suomenajokoira*, 1993, Janakkala.
* Karjalankarhukoira, 1996, Ilomantsi*Karjalankarhukoira*, 1996, Ilomantsi
* Sotakoirapatsas, 2003, Mikkeli.*Sotakoirapatsas*, 2003, Mikkeli.
* Lapinporokoira, 2003, Inari.*Lapinporokoira*, 2003, Inari.
* Suomenlapinkoira, 2007, Enontekiö.*Suomenlapinkoira*, 2007, Enontekiö.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arkiomaa, Tuula: Pekka Ketonen *HS Muistot*.  28.5.2011. Viitattu 20.8.2017.
2. ↑  Kennelliiton entinen toiminnanjohtaja Pekka Ketonen on kuollut  27.2.2009. Suomen Kennelliitto. Viitattu 20.8.2017. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Suomenpystykorva Emma – Espoon modernin taiteen museo. Viitattu 20.8.2017.
4. 1 2 3 4  Patsaat Lappalaiskoirat ry. Viitattu 20.8.2017.
5. ↑  Sotakoirapatsas *seutuhaku.fi*.
**Strikeforce: Revenge** oli toinen Strikeforcen vapaaottelutapahtuma. Se pidettiin San Joséssa HP Pavilion at San Jose -urheiluhallissa 9. kesäkuuta 2006. Alistair Overeem otteli ensimmäistä kertaa Pohjois-Amerikassa.

Tulokset
--------

* **Keskisarja: Yhdysvallat Luke Stewart vs. Yhdysvallat Bill Duvall**

Stewart voitti luovutuksella (Armbar) ajassa 1:15 erässä 1.
* **Kevyt raskassarja: Yhdysvallat Jared Hamman vs. Yhdysvallat Scott Graham**

Hamman voitti teknisellä tyrmäyksellä (Lyönnit) ajassa 1:36 erässä 2.
* **Raskassarja: Yhdysvallat Daniel Puder vs. Yhdysvallat Tom Tuggle**

Puder voitti luovutuksella (Armbar) ajassa 0:28 erässä 1.
* **Keskisarja: Meksiko Mike Seal vs. Yhdysvallat Eugene Jackson**

voitti teknisellä tyrmäyksellä (Lyönnit) ajassa 2:49 erässä 2.
* **Kevytsarja: Yhdysvallat Clay Guida vs. Yhdysvallat Gilbert Melendez**

Melendez voitti pisteillä (50–45, 46–48, 50–45). Melendez voitti Strikeforcen kevyensarjan mestaruuden.
* **Keskisarja: Etelä-Vietnam Cung Le vs. Yhdysvallat Brian Warren**

Le voitti teknisellä tyrmäyksellä (Lyönnit) ajassa 4:19 erässä 1.
* **Kevytsarja: Yhdysvallat Josh Thomson vs. Yhdysvallat Harris Sarmiento**

Thomson voitti luovutuksella (Arm-Triangle Choke) ajassa 3:19 erässä 3.
* **Kevyt raskassarja: Yhdysvallat Bobby Southworth vs. Yhdysvallat James Irvin**

Ottelu lopetettiin kilpailijoiden poistuessa häkistä ajassa 0:17 erässä 1.
* **Kevyt raskassarja: Alankomaat Alistair Overeem vs. Brasilia Vitor Belfort**

Overeem voitti pisteillä (30–27, 29–28, 29–28).
* **Keskisarja: Chris Amarante vs. Sean Bassett**

Amarante voitti luovutuksella (Armbar) ajassa 4:37 erässä 1.
* **Kevytsarja: Juan Miranda vs. Clint Coronel**

Coronel voitti luovutuksella (Anaconda Choke) ajassa 1:43 erässä 2.
* **Kevytsarja: Yhdysvallat Tyson Griffin vs. Yhdysvallat Duane Ludwig**

Griffin voitti teknisellä tyrmäyksellä (Lyönnit) ajassa 3:57 erässä 1.

Katso myös
----------

* Strikeforce

Lähteet
-------

1. ↑  Strikeforce Revenge results  9.6.2006. Sherdog. Viitattu 15.6.2011.
**Porto-Novon kuninkaallinen palatsi** tai **Musée Honmè de Porto-Novo** on Porto-Novon Beninin pääkaupungin Avassa-alueella sijaitseva museo. Museo sijaitsee muurien ympäröimässä entisessä kuninkaan palatsissa. Sana *honmè* tarkoittaa "oven sisällä" ja se tarkoittaa laajemmin "palatsiin". 

Museon kokoelmiin kuuluu uskonnollisia esineitä, soittimia, keramiikkaa, kannettavia alttareita, aseneita, huonekaluja, arkiesineitä, valtakuntien jäsenten valokuvia ja Toffa-kuninkaan pronssiveistoksia.

Museossa on myös väliaikaisia näyttelyitä. Osa palatsista on säilytetty pyhänä paikkana, jossa järjestetään seremonioita.

Kuvaus
------

Museo sijaitsee muurien ympäröimässä kuningas Toffan palatsissa. Toffa hyväksyi ensimmäisen rauhansopimuksen Ranskan kanssa vuonna 1863. 

Museon soittimista on keskeinen *alounloun* instrumentti, joka on pitkä esine jossa on liukuva metallirengas. Se on keskeinen osa paikallista Porto-Novon musiikkitraditiota, adjogan -musiikkia. Museossa jäljitetään instrumentin symbolismia äänenä, joka kuvasti kuninkaan valtaa.

Museossa saa käsityksen siitä, miten afrikkalaiset kuninkaalliset elivät. Siellä voi myös tutkia Jorubien naamioita, vaatteita ja instrumentteja. Museossa on myös alkuperäisiä valokuvia Porto-Novon kuninkaallisten sukujen dynastioista ja heidän kuninkaallisista vaunuistaan.

Palatsi ja sitä ympäröivät rakennukset lisättiin Unescon maailmanperinnön ehdokasluetteloon vuonna 1996.

Kuvia
-----

* Kuningas Toffa, 1892.Kuningas Toffa, 1892.
* Palatsin ovia.Palatsin ovia.
* Kylpylä.Kylpylä.
* Museoalueen etupiha.Museoalueen etupiha.
* Palatsin sisäpiha, jossa vodoun-alttari.Palatsin sisäpiha, jossa vodoun-alttari.

Lähteet
-------

1. ↑  Eked, Teclaire Dina: Musée Honmè de Porto-Novo *Music In Africa*.  31.8.2015. Music In Africa Foundation. Viitattu 22.1.2019. (ranskaksi)
2. ↑  Marie-José: The Alounloun *chin.cg.ca*.  Arkistoitu 23.1.2019. Viitattu 22.1.2019. (englanniksi)
3. ↑  Musée Honmé *Lonely Planet*. Viitattu 22.1.2019. (englanniksi)
4. ↑  The Honmé Museum – Royal Palace of King Toffa *Unseen Benin*. Viitattu 22.1.2019. (englanniksi)
5. ↑  Tentative lists *Unesco*. UNESCO World Heritage Centre. Viitattu 23.1.2019. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Porto-Novon kuninkaallinen palatsi** Wikimedia Commonsissa

* Aubin, Hounsinou: The Musée Honmè, Porto Novo *Museums & History in West Africa*.  2000. James Currey Publishers. Viitattu 22.1.2019. (englanniksi)
* 6. East of Cotonou, Museums, The Musée Honmè *Benin: The Bradt Travel Guide*.  2006. s. 140, 141:  Bradt Travel Guides. Viitattu 22.1.2019. (englanniksi)
Norrmalmin kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
**Norrmalm** on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman 14 kaupunginosa-alueesta. Se rajoittuu etelässä Strömmeniin ja pohjoisessa Brunnsvikeniin. Siihen kuuluvat Norrmalmin, Vasastanin ja Skeppsholmenin kaupunginosat ja se käsittää sisäkaupungin (*innerstaden*) pohjoisosat. Norrmalmilla asuu yli 62 000 asukasta, alueella on 123 000 työpaikkaa ja sen pinta-ala on 4,95 neliökilometriä. Norrmalmin rajanaapurina on pohjoisessa Solnan kunta. 

Nykyään Norrmalmin eteläosaa pidetään kaupungin keskustana, jota kutsutaan nimellä *Stockholms city*. Historiallisesti Brunkebergsåsen-kukkula jakoi kaupunginosan kahtia, mutta ajan myötä maasto on tasaantunut, kun maata on viety alueelta pois. Vuosina 1602–1635 Norrmalm oli jopa oma kaupunkinsa omine pormestareineen, ennen kuin se liitettiin takaisin Tukholmaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Norrmalm Tukholman kaupunki. Viitattu 2. marraskuuta 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Norrmalm (kaupunginosa-alue)** Wikimedia Commonsissa

Tukholman kaupunginosa-alueet

|  |
| --- |
| Bromma • Enskede-Årsta-Vantör • Farsta • Hägersten-Liljeholmen • Hässelby-Vällingby • Kungsholmen • Norrmalm • Rinkeby-Kista • Skarpnäck • Skärholmen • Spånga-Tensta • Södermalm • Älvsjö • Östermalm |
| Lakkautetut kaupunginosa-alueet: Enskede-Årsta • Hägersten • Katarina-Sofia • Kista • Liljeholmen • Maria-Gamla stan • Rinkeby • Vantör |
| Katso myös: Luettelo Tukholman kaupunginosista |
**Tomi Pekka Mäkelä** (s. 19. joulukuuta 1963 Lontoo) on suomalainen lääkäri ja professori.

Tomi Mäkelän vanhemmat ovat professorit Olli Mäkelä ja Pirjo Mäkelä. Tomi Mäkelä opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui lisensiaatiksi vuonna 1989 ja tohtoriksi 1992; hän sai tutkimuksestaan Helsingin yliopiston väitöskirjapalkinnon. Hän työskenteli tutkijatohtorina Whitehead-instituutissa Yhdysvalloissa 1993–1996 ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1995–1998, Suomen Syöpäinstituutin tutkijaprofessorina 1998–2001, Helsingin yliopiston lääketieteellisen solubiologian professorina 2001–2003 ja on hoitanut yliopiston biokemian ja molekyylibiologian professuuria vuodesta 2003.

Mäkelä on hoitanut useita luottamustehtäviä, ja hän on muun muassa Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.

Lähteet
-------

* Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 459. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
* Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 583. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* ORCID
* Publons
* ResearcherID

 |

 |
**Marbod** (lat. *Maroboduus*, k. 37 Ravennassa) oli sveebeihin kuuluneiden markomannien kuningas. Marbod syntyi ylimyssukuun ja vietti nuoruutensa Italiassa, jossa sai roomalaisen koulutuksen. Palattuaan Germaniaan hän nousi markomannien päälliköksi.Roomalainen sotapäällikkö Drusus pakotti 9 eaa. markomannit vetäytymään nykyisen Böömin alueelle. Marbod perusti sinne vahvan kuningaskunnan ja pyrki liittoutumaan naapuriheimojen kanssa.

Roomalaiset pitivät markomannien valtakuntaa uhkana, ja vuonna 6 Augustus lähetti useita legioonia markomanneja vastaan. Illyriassa puhjennut sota kuitenkin esti laajamittaisemmat sotatoimet.

Marbod hylkäsi Teutoburgissa roomalaiset lyöneen Arminiuksen yhteistyötarjouksen, ja vuonna 17 markomannit sotivat Arminiuksen keruskeja vastaan. Arminiuksen joukot voittivat lopulta Marbodin. Sota Arminiusta vastaan sekä markomannien ylimystön kasvava tyytymättömyys johtivat Marbodin kukistumiseen vuonna 19, jolloin gootteihin kuulunut Catualda syrjäytti hänet. Marbod pakeni Ravennaan, jossa hän kuoli vuonna 37.

Lähteet
-------

* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet

1. ↑  Pietilä & Pietilä-Castrén 2000, s. 328
2. 1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Maroboduus *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, inc.. Viitattu 23.6.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Radeon HD 5000 -sarja** on AMD:n grafiikkasuoritinsarja. Sarjan suorittimet käyttävät TeraScale 2 -mikroarkkitehtuuria ja *Evergreen-*koodinimellä valmistettuja suorittimia.

Sarjassa on ensimmäisen sukupolven DX11 yhteensopivat näytönohjaimet. Mallisarjan huippunäytönohjaimista käytetään koodinimeä Cypress. R800-näytönohjain on edellisen sukupolven huippunäytönohjaimen tapaan kaksiytimellinen näytönohjain, joka on asennettu yhdelle piirille. Yksipiirinen näytönohjain on RV870. R800 perustuu arkkitehtuurisesti R600-piiriin, sisältäen pienimuotoisia parannuksia edellisestä sukupolvesta. 5000-sarjan näytönohjaimet valmistetaan 40 nanometrin valmistusprosessilla. HD5870-näytönohjaimessa on 1600 Stream-suoritinta, jotka on jaettu 32 ROPSiksi. Tekstuuriyksiköitä näytönohjaimessa on 80. Halvemmassa HD5850-näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 1440, jotka on jaettu 32 ROPSiksi tekstuuriyksiköiden määrän ollessa 72. Molemmissa näytönohjaimissa on 256-bittinen muistiväylä. R800 on DirectX 11 -yhteensopiva. Radeon 5000 -sarjan ensimmäiset näytönohjaimet HD5850 ja HD5870 julkaistiin 23.9.2009. Näytönohjaimessa on 1024 MB GDDR5-muistia.*lähde?*

Mallit
------

5870-näytönohjain sisältää 200 itsenäistä suoritinta (SIMD-prosessoria) jotka vaativat rakenteensa vuoksi rinnakkaisuutta ajettavalta ohjelmakoodilta. R800-piirisarjan näytönohjaimet käyttävät SIMD:n ALU:ja laskentaansa. 5870-näytönohjaimessa lasketaan rinnakkain 3200 pikseliä (johtuen siitä että pikseliä kohden tarvitaan huomattavasti rinnakkaislaskentaa). Itse stream-suorittimet eivät ole täydellsiiä laskentayksiköitä, vain SIMD-prosessorien laskentayksiköitä.

**Juniper** on Radeon **5770** ja **5750** -näytönohjainten koodinimi. Näytönohjaimet julkaistiin 13. lokakuuta 2009. 5770-Näytönohjaimessa on 800 Stream-prosessoria. Tekstuuriyksikköjä näytönohjaimessa on 40 ja SIMD-yksikköjä näytönohjaimessa on 10. Muistiväylä on 128-bittinen. Grafiikkapiirissä on 1,04 miljardia transistoria.

**5750-**näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 720. Tekstuuriyksiköitä on 36 kpl.

**Redwood** on Radeon **5670** näytönohjaimen koodinimi. Näytönohjain julkaistiin 14. tammikuuta 2010. Näytönohjaimet valmistetaan 40 nm -prosessilla. Grafiikkapiirissä on 627 milj. transistoria. Stream-prosessoreita näytönohjaimessa on 400 ja tekstuuriyksiköitä 20. Rasterointioperaatioita näytönohjain kykenee suorittamaan kahdeksan kappaletta yhden kellojakson aikana. SIMD-yksiköitä 5670 näytönohjaimessa on 5 kpl ja näytönohjaimen muistiohjain on 128-bittinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Nyt se on virallista - ATI Radeon HD 5800:t julkaistu! *plaza.fi*.  Arkistoitu 24.9.2009.
2. 1 2  ATI Radeon HD 5770 & 5750 (Juniper) *plaza.fi*.  Arkistoitu 6.4.2016.
3. ↑  ATI Radeon HD 5670 (Redwood) *plaza.fi*.  Arkistoitu 14.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Radeon HD 5000 -sarja** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Radeon R800
Meltemin synty.
**Meltemi** (kreik. Μελτέμι, *Meltémi*) on Välimereen kuuluvalla Egeanmeren alueella, erityisesti Kreikan Kykladeilla, Dodekanesiassa ja Kreetan rannikolla, kesäaikaan esiintyvä kuiva, puuskainen ja raikas tuuli. Se kuuluu Välimeren eteesisiin tuuliin. Meltemi-tuuli puhaltaa aina pohjoisen suunnasta. Se viilentää hellettä, mutta aiheuttaa joskus häiriöitä lauttaliikenteeseen.

Meltemi syntyy, kun Lähi-idässä ja Välimeren yllä olevan matalapaineen ja laajalle alueelle Balkanilla levinneen Azoreiden korkeapaineen ilmanpaineiden välillä on suuria eroavaisuuksia. Meltemi syntyy enimmäkseen kahtena ajanjaksona. Ensimmäinen jakso alkaa toukokuun lopussa ja päättyy heinäkuun alussa. Toinen jakso alkaa puolestaan heinäkuun lopussa ja päättyy lokakuun lopulla. Tuulen saattaa havaita koko kesänkin ajan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dubin, Marc: *Kreikan saaret*, s. 47. Engl. alkuteos: Eyewitness Travel Guides The Greek Islands, suom. Rekiaro, Ilkka. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27504-2.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Andersson, Per J.: *Ateena ja Kreikan saaret*, s. 212. Ruots. alkuteos: Greklands öar och Aten, suom. Färm, Anna; Söderholm, Linda. Image Kustannus Oy, 2005. ISBN 952-99247-3-9.
3. ↑  Dubin, Marc: *Kreikan saaret*, s. 44. Engl. alkuteos: Eyewitness Travel Guides The Greek Islands, suom. Rekiaro, Ilkka. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27504-2.
Pino Palladino
**Giuseppe Henry "Pino" Palladino** (s. 17. lokakuuta 1957 Cardiff) on walesilainen basisti. Hän on soittanut muun muassa The Whon 2000-luvun livekokoonpanoissa John Entwistlen kuoltua sekä Nine Inch Nailsin 2013 ilmestyneellä *Hesitation Marks* -levyllä. Hän on tunnettu erityisesti nauhattoman bassokitaran käyttämisestä. Discogs:n henkilöhaun mukaan hän on ollut mukana 620 äänitteellä (29.9.2020 mennessä).

Lähteet
-------

1. ↑  AllMusic.com Pino Palladino *allmusic.com*. Viitattu 29.9.2020.
2. ↑  Discogs.com: Pino Palladino credits *discogs.com*. Viitattu 29.9.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Marble Arch
**Marble Arch** on Carraran marmorista rakennettu riemukaari Westminsterin alueella Lontoossa, Ison-Britannian pääkaupungissa. Monumentti sijaitsee Oxford Streetin, Park Lanen ja Edgware Roadin risteyksessä lähellä Hyde Parkin Speakers’ Corneria.

John Nashin suunnittelema Marble Arch rakennettiin alun perin vuonna 1833 Buckinghamin palatsin sisäänkäynniksi. Monumentin esikuvina toimivat muun muassa Konstantinuksen riemukaari Roomassa ja Arc de Triomphe du Carrousel Pariisissa. Alun perin Nash oli suunnitellut vielä suuremman ja loistokkaamman riemukaaren. Hänen alkuperäisen suunnitelmansa mukainen pienoismalli on nähtävissä Victoria and Albert Museumissa. Toteutuneen riemukaaren huipulle oli myös tarkoitus sijoittaa kuningas Yrjö IV:n patsas, mutta tämän seuraajan Vilhelm IV:n mielestä riemukaaren kustannukset olivat nousseet jo liian korkeiksi.

Riemukaari siirrettiin vuonna 1851 Buckinghamin palatsin laajennustöiden tieltä nykyiselle paikalleen, missä se toimi Lontoon maailmannäyttelyn sisäänkäyntinä samana vuonna. Se toimi myös alun perin sisäänkäyntinä Hyde Parkiin.

Marble Archiin kuului alun perin myös erinäisiä kaiverruksia ja patsaita, jotka siitä on sittemmin irrotettu. Sen yläosassa on kolme pientä huonetta, joita Lontoon poliisi käytti toimipisteenään ja tarkkailuasemanaan ainakin vuoteen 1968 asti.

Marble Archia ympäröivää aluetta kutsutaan usein kokonaisuudessaan Marble Archiksi. Myös läheinen Lontoon metron asema on nimetty sen mukaan. Marble Archin risteys valittiin vuonna 2007 Highway Insurance -vakuutusyhtiön kyselyssä maan kolmanneksi eniten autoilijoissa pelkoa herättäväksi risteykseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marble Arch *AboutBritain.com*. Viitattu 15.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  The History of Marble Arch *Park Grand Kensington*.  12.4.2018. Viitattu 7.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Marble Arch *London Remembers*. Viitattu 9.4.2018. (englanniksi)
4. ↑  Revealed: Britain's most terrifying road junction *London Evening Standard*.  13.12.2007. Viitattu 23.9.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marble Arch** Wikimedia Commonsissa
**Oikeustutkinto** oli 1895–1921 käytössä ollut korkeakoulututkinto, joka suoritettiin Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Se tuotti pätevyyden tuomarinvirkoihin, joihin aiemmin oli pätevyysvaatimuksena tuomarintutkinto. Se oikeutti esimerkiksi palvelemaan senaatin talousosastossa ja tuomiokapituleissa.

Ylempi ja alempi oikeustutkinto syrjäyttivät oikeustutkinnon. Ylempi oikeustutkinto oli käytössä 1922–1948 ja sen syrjäytti lainopin kandidaatin tutkinto, joka oli käytössä 1948–1962. Vuodesta 1963 lähtien tutkinnon nimenä oli oikeustieteen kandidaatin tutkinto. Vuodesta 2005 alkaen oikeustieteellinen ylempi korkeakoulututkinto on ollut oikeustieteen maisterin tutkinto. Ennen vuotta 2005 opintonsa aloittaneet saattoivat kuitenkin valmistua oikeustieteen kandidaateiksi myös vuoden 2005 jälkeen.

Alempi oikeustutkinto oli käytössä 1922–1976. Sen korvasi vuodesta 1977 lähtien varanotaarin tutkinto. Alempi oikeustutkinto tuotti pätevyyden alempiin hallinnollisiin toimiin ja sen suorittanut saattoi saada oikeuden käyttää varanotaari-nimitystä, joka otettiin käyttöön 1948. Varanotaarin tutkinnon korvasi 1996 oikeusnotaarin tutkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Facta 2001*, WSOY 1981–1987
2. ↑  *Tietosanakirja*, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919
3. ↑  *Otavan iso tietosanakirja*, Otava 1960–1965, hakusana alempi oikeustutkinto
4. ↑  *Factum*, Weilin+Göös 2003–2005
**Pinnankarheus** on kappaleen pinnan ominaisuus joka kuvaa pinnan pieniä epätasaisuuksia. Kooltaan pinnankarheutta suurempia epätasaisuuksia ovat aaltomaisuus, kolhut ja naarmut, sekä muotovirheet.

Pinnankarheutta kuvataan yleisimmin Ra-arvolla. Ra-arvoa määritettäessä mitataan pinnan muoto sopivalla mittalaitteella. Mittalaite tuottaa pinnasta primääriprofiilin. Primääriprofiili syntyy kun mitataan pallomaisen mittapään pinnan normaalin suuntaista liikettä, kun sitä liutetaan pintaa pitkin. Primääriprofiilista suodatetaan pois aaltomaisuus. Tästä jäljelle jäävästä R-profiilista voidaan laskea Ra arvo. Ra arvo lasketaan summaamalla pinnan huippujen korkeuksien ja laaksojen syvyyksien aritmeettiset keskiarvot.

Pinnankarheutta voidaan arvioida aistinvaraisesti vertaamalla tutkittavan kappaleen pintaa näytekappaleisiin joiden pinnankarheus tunnetaan.

Standardi ISO 21920-1:2022 käsittelee pinnanlaatuvaatimusten esittämistä teknisessä dokumentaatiossa.

Standardi ISO 4287 käsittelee pintojen muotojen profiilien mittausta.

Standardi ISO 8785 käsittelee naarmuja, huokoisuutta ja muita pinnan virheitä.

Pinnankarheus vaikuttaa kappaleen ulkonäköön, kulumiseen ja kitkaan kappaleen pinnalla. Pinnankarheudella voi olla huomattava vaikutus sovitteiden toimintaan. Pinnankarheudella on myös vaikutusta korroosioon. Pinnankarheus vaikuttaa myös pintakäsittelyiden tarttuvuuteen ja kappaleen likaantumiseen.
Henri Rousseau: *Nukkuva mustalaisnainen* (1897).
**Nukkuva mustalaisnainen** (ransk.  *La Bohémienne endormie*) on ranskalaisen naivistisen taidemaalarin Henri Rousseaun maalaus vuodelta 1897. Se on yksi hänen päätöistään.[1]

Rousseau itse kuvaili maalaustaan näin: "*Mustaihoinen kulkuri, mandoliininsoittaja, nukkuu lopen uupuneena kannun vieressä. Leijona kulkee sattumalta hänen ohitseen, nuuhkii muttei syö häntä*".[2] Tapahtumapaikkana on kuun valaisema aavikko. Maalauksessa vallitsee samantapainen taianomainen tunnelma kuin monissa muissakin Rousseaun töissä. Kirkas valaistus nostaa esiin sekä sinisen taivaan että naisen puvun eloisat raidat. Kaikki maalauksen osat ovat selkein ääriviivoin rajattuja.[3] Sekä puvun raidat että leijonan harjan karvat on kuvattu yksitellen, naiivilla mutta koristeellisella tavalla. Roussaeu käytti tässä hyvin alkukantaista tekniikkaa.[1]

Kun maalaus oli ollut esillä näyttelyssä, Rousseau yritti huonolla menestyksellä myydä sen syntymäkaupunkinsa Lavalin pormestarille ilmoittaen, että se oli tarkoitettu kunnianosoitukseksi kaupungille. Pormestari oli lähinnä huvittunut tarjouksesta.[1] Nykyään maalauksen omistaa New Yorkissa toimiva Museum of Modern Art, joka sai sen lahjana liikemies Simon Guggenheimilta.[4]

Maalauksen leveys on 200,7 senttimetriä ja korkeus 129,5 senttimetriä.[4]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dora Vallier: Henri Roussaeau (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 17.7.2014.
2. ↑  *Pinx. Maalaustaiteen mestareita: osa 3, Todellisuus ylittää ihanteet*, s. 326. WSOY 2004.
3. ↑  Marina Vaizey: *100 kuuluisaa maalausta* (suom. Ritva Lassila), s. 92. Gummerus 1996. Alkuteos *100 Famous Paintings* (1979).
4. 1 2  The Sleeping Gypsy (englanniksi) Museum of Modern Art. Viitattu 17.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nukkuva mustalaisnainen** Wikimedia Commonsissa
Yleinen esimerkki Pinner-reaktiosta
**Pinner-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa nitriili reagoi alkoholin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen iminoestereitä eli alkyyli-imidaatteja. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Adolf Pinner vuonna 1877 ja reaktio on nimetty hänen mukaansa. Pinner-reaktion hyödyllisyys on siinä, että muodostuvasta iminoesteristä voidaan syntetisoida muita yhdisteitä.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Pinner-reaktio tapahtuu lähes kaikille nitriileille ja kaikille alkoholeille. Happona käytetään tyypillisimmin kuivaa vetykloridikaasua. Pinner-reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa vetykloridi protonoi nitriilin typpiatomin jolloin muodostuu nitriliumioni. Nukleofiilinen alkoholi reagoi nitriliumionin elektrofiilisen hiiliatomin kanssa additioreaktiolla. Viimeisessä vaiheessa tapahtuu molekyylinsisäisiä protoninsiirtoja ja muodostuu iminoesterin vetykloridisuola. Eräissä lähteissa nitriliumionin esitetään tautomerisoituvan iminiumioniksi, joka reagoi vetykloridin kanssa iminohalidiksi. Tästä iminohalidista muodostuu eliminaation jälkeen reaktiivinen karbokationijohdannainen, joka reagoi alkoholin kanssa iminoesteriksi.

Mikäli reaktiossa alkoholia on ylimäärin, reagoi iminoesteri alkoholien kanssa ortoesteriksi. Ammoniakin tai amiinien lisääminen johtaa amidiinin muodostumiseen. Jos reaktiossa käytetään kuivan vetykloridin sijaan vetykloridin vesiliuosta muodostuu lopputuotteiksi estereitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-72. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 1085–1086. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
3. 1 2 3  Reinhard Bruckner: *Organic Mechanisms*, s. 333–334. Springer, 2010. ISBN 978-3-642-03650-7. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.8.2016). (englanniksi)
4. 1 2 3  László Kürti, Barbara Czakó: *Strategic applications of named reactions in organic synthesis*, s. 352. Elsevier, 2005. ISBN 978-0124297852. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.8.2016). (englanniksi)