recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kyösti Veli Samuli Rousti** (29. helmikuuta 1936 Helsinki – 25. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija ja urheilujohtaja. Torpan Poikia edustanut Rousti voitti seurassa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja yhteensä kuusi SM-mitalia. Hän pelasi myös Suomen miesten maajoukkueessa jota edusti Turkin EM-kilpailuissa 1959. Rousti toimi Suomen Koripalloliiton toiminnanjohtajana vuosina 1965–1968 ja Helsingin Golfklubin toiminnanjohtajana vuodet 1969–2000.

Elämä ja ura
------------

### Pelaajaura

Torpan Poikien kasvatti Rousti kuului ToPon koripallojaoston perustajajäseniin. Hän edusti ToPoa miesten SM-sarjassa vuosina 1956–1964 ja vielä kaudella 1970–1971 voittaen Suomen mestaruuden vuonna 1960, viisi  SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.

Suomen miesten maajoukkueessa Rousti pelasi vuosina 1957–1961 26 ottelua 1,0 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen kokoonpanoon Turkin EM-kilpailuissa 1959, missä Suomi sijoittui 13:nneksi.

### Urheilujohtajana

Rousti toimi aikoinaan upseerina rauhanturvatehtävissä Kyproksella. Hän toimi Suomen Koripalloliiton toiminnanjohtajana vuosina 1965–1968 ja Helsingin Golfklubin toiminnanjohtajana vuodet 1969–2000. Hän oli Suomen ensimmäinen päätoiminen toiminnanjohtaja golfseurassa. Rousti ei kuitenkaan ollut pelannut golfia eläköityessään vuonna 2000. Vuonna 2016 hänet valittiin ToPon Hall of Fameen. Rousti kuoli 85-vuotiaana juhannuksena 2021.

### Saavutukset

* ToPo:n Hall of Famen jäsen vuodesta 2016
* EM-kilpailut: 13:s 1959
* Suomen mestaruus 1960
	+ SM-hopeaa 1957, 1959, 1962, 1963 ja 1964
	+ SM-pronssia 1961

Pelityyli ja ominaisuudet
-------------------------

Rousti tunnettiin hyvänä puolustajana ja syöttäjänä, joka hyökkäyksessä kykeni heittämään tuloksekkaasti kaukaa korista aikana, jolloin kolmen pisteen heittoa ei tunnettu.

Lähteet
-------

* Kyösti Rousti Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. 1 2  Peltola, Vesa-Matti: Koripallon arvokisoissa pelanneet suomalaismiehet *www.saunalahti.fi*. Suomen Urheilutietäjät ry. Viitattu 26.8.2021.
2. 1 2 3 4  Kyösti Rousti (1936-2021) IN MEMORIAM  28.6.2021. ToPo Juniorit ry. Viitattu 26.8.2021.
3. ↑  
Muistokirjoitus: Kyösti Rousti 1936–2021 *Helsingin Sanomat*.  26.8.2021. Viitattu 26.8.2021.
4. ↑  Kyösti Rousti – Suomen Koripalloliitto
5. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto
6. ↑  Kyösti Rousti siirtyy eläkkeelle  15.12.2000. Golfpiste.com. Viitattu 26.8.2021.
7. ↑  Talin ensimmäinen toiminnanjohtaja Kyösti Rousti on poissa *www.helsingingolfklubi.fi*.  28.6.2021. Helsingin Golfklubi.  Arkistoitu 26.8.2021. Viitattu 26.8.2021.
8. ↑  Maajoukkuepelaaja Kyösti Rousti on poissa *www.basket.fi*.  29.6.2021. Viitattu 26.8.2021.

  

Suomen joukkue – Koripallon EM-kilpailut 1959
3 Köli |
4 Lampén |
5 Palkoaho |
6 Nenonen |
7 Nuutinen |
8 Lindholm |
9 Jantunen |
10 Rousti |
11 Kala |
12 Kuusela |
13 Salonen |
14 Vartia |
Valmentaja Tuominen
**Aleksei Mitro** (joskus muodossa **Aleksi Mitro**), vuoteen 1918 **Mitrofanoff** (1. kesäkuuta 1871 Laihia – 6. helmikuuta 1952 Jyväskylä) oli suomalainen kauppaneuvos, liikemies ja tehtailija.

Liikemiehet Benjam ja Aleksei Mitro Hampurissa 1922. Aleksei Mitro kuvan keskellä. Kuvassa oleva teksti: *Ratsweinkeller Hamburg, Juni 22.*

Perhe
-----

Aleksei Mitron sukujuuret ovat Vienan Karjalassa, Uhtuan pitäjän Enonsuussa. Mitron isoisän isä oli rikkaudestaan kuuluisa Enonsuun Dmitrei, jonka mainitsi mm. Elias Lönnrot. Mitron isä oli entinen laukkukauppias Ivan Mitrofanoff, jolla oli kauppaliikkeitä ympäri Pohjoismaita, ja äiti laihialainen Maria o.s. Hukka. Mitron sisaruksia olivat tohtori-insinööri Benjam Mitro ja sairaanhoitaja Maria von Pfaler.

Ura
---

Mitro opiskeli Laihian Isonkylän kansakoulussa, Vaasan ruotsalaisessa koulussa ja Pietarin yksityisessä kauppakoulussa. Hän aloitti uransa hoitamalla isänsä sekatavarakauppoja. Aleksei Mitro harjoitti myös laajaa 
turkiskauppaa. Hänen kauppapalvelijansa olivat pääosin vienankarjalaisia. Vuonna 1903 Mitro muutti Jyväskylään, 
missä perusti ison kankaiden tukku- ja vähittäisliikkeen. Myöhemmin hän perusti Jyväskylään pukutehtaan ja ompelimon. Mitro omisti kumppaneineen Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy:n, josta tuli sittemmin Oy Tikkakoski Ab. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1942.

Yhteiskunnallinen ja poliittinen toiminta
-----------------------------------------

Aleksei Mitro oli Laihian nuorisoseuran ja Vienan Karjalaisten liiton yksi perustajajäsenistä. Vuoteen 1936 saakka 
hän oli liiton seuraajan, Karjalan Sivistysseuran, puheenjohtaja, ja vuodesta 1936 sen kunniajäsen.

Lähteet
-------

Lehes, Pertti. *Aleksei Mitro, karjalainen kauppias ja yhdistysmies*. KSS, 1986.

Aiheesta muualla
----------------

Paju, Petri. (2023). Benjamin Mitro – kansainvälinen kemisti Tampereelta. Tekniikan Waiheita, 41(2), 7–32. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Vettiusten talon ennallistettu peristyyli Pompejissa.
**Peristyyli** (m.kreik. περίστυλον, *peristylon* < περίστῡλος, *peristylos*, ’pylväiden ympäröimä’; lat. *peristylium*) on kreikkalaisessa ja roomalaisessa arkkitehtuurissa rakennuksen sisäpihaa ympäröivä pylväikkö ja pylväikkökäytävä, ja laajemmassa merkityksessä koko kyseisen kaltainen sisäpiha. Arkaaisempi nimitys peristyylille on **tetrastoon** (τετράστοον/τετράστῳον). Kreikkalaista peripteraalitemppeliä reunustava peristyyli on oikeammin *peristasis*.

Peristyylin ympäröimä peristyylipiha on reunoilta katettu, mutta keskeltä avoin sisäpiha, jossa voi olla puutarha tai vesiallas. Roomalaisessa yksityistalossa, domuksessa, peristyyli sijaitsi talon takaosassa *atriumin* ja *tablinumin* takana. Sanaa käytetään myös puhuttaessa käsitteen syntymistä varhaisempien kulttuurien vastaavista, kuten egyptiläisen temppelin pylväshalleista.

Peristyyli on laajentunut tarkoittamaan myös pylväiden ympäröimää osaa mistä tahansa huoneesta tai rakennuksesta. Keskiajalla peristyylistä kehittyi *luostari* (lat. *claustrum*, ’suljettu’) eli *luostaripiha*, joista luostarit ovat saaneet nimensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liddell, Henry George & Scott, Robert: περίστυλος / περίστυλον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Peristyyli", *Antiikin käsikirja*, s. 420. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: τετράστοον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
4. ↑  Dinsmoor, William Bell: *The Architecture of Ancient Greece*, s. 394. W. W. Norton & Company, Inc. 1975. ISBN 0-393-04412-2.
5. ↑  McManus, Barbara F.: Sample Plan of A Roman House – Peristylium College of New Rochelle. Viitattu 19.8.2009.
6. ↑  About Roman Houses *Roman Sims*.  Arkistoitu 15.9.2008. Viitattu 19.8.2009.
7. ↑  Valkeapää, Salmela, Bonelius: Taidehistorian sanasto Jyväskylän yliopisto. Viitattu 19.8.2009.
8. ↑  Sullivan, Chip & Treib, Marc: *Garden and Climate*, s. 102–103. New York: McGraw-Hill, 2002. ISBN 0070271038.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **peristyyli** Wikimedia Commonsissa
**Kai Paananen** (s. 1954 Lappeenranta) on suomalainen liikemies, joka omistaa SET Group yritysryppään, johon kuuluu Petrochemicals -öljynvälitysyhtiö sekä Southeast Trading -konsulttiyhtiö. Tätä ennen Kai Paananen on toiminut mm. Karelia Trade Oy - nimisessä yrityksessä. Karelia Trade Oy oli perustettu 1978, Karelia Trade Oy:n omistivat Kai Paanasen isä Yrjö Paananen, Martella Oy, Teräs Oy, Lakan Betoni Oy ja Lappeenrannan ja Imatran kaupungit. Vasta myöhemmin omistajaksi tuli Kai Paananen. 

Kauppahuone Karelia Trade oli yksi aikansa suurimpia rakennuttajia ja mekaanisen metsäteollisuuden laitetoimittaja Venäjän kaupan osalta ja sen liikevaihto oli yli 200 miljoonaa markkaa. Karelia Trade Oy toimitti 1990-luvulla mm. puunjalostuslaitoksia (28 kappaletta) eri puolille Venäjää, näiden lisäksi Karelia Trade rakensi urheilukomplekseja ja mm. poliklinikan SPR:n rahoittamana Spitakiin 1999 maanjäristyksen jälkeen. Sittemmin Karelia Trade yhtiön toiminta ajautui konkurssiin. Kai Paananen on toiminut merkittävällä tavalla myös Airfix Aviation Oy:n toiminnassa, yksityisessä liikelentoyhtiössä, joka oli aikansa yksi suurimpia toimijoita.

Molemmat yhtiöt (Petrochemicals ja Southeast Trading) ovat Yhdysvaltain pakotelistalla, jonka tarkoitus on rajoittaa presidentti Vladimir Putinin lähipiiriin kuuluvien henkilöiden ja yhtiöiden toimintamahdollisuuksia. Myös Paananen itse on ollut kyseisellä listalla tiettävästi ainoana syntyperäisenä suomalaisena vuodesta 2015.

Paananen tutustui liikemies Gennadi Timtšenkoon 1980-luvulla. Hän edustaa Timtšenkoa Hartwall Arenan omistajayhtiön hallituksessa. SET Petrochemicals on rahoittanut Suomen Keskustan toimintaa ja Sauli Niinistön presidentinvaalikampanjaa. SET Petrochemicals on myös tilauslentoyhtiö Airfix Aviationin suurin omistaja. Airfix Aviation on Yhdysvaltain pakotelistalla.

2000-luvun alussa Southeast Trading konsultoi venäläistä Kinex Holding -yritystä Suursaareen kaavaillun turistikylän perustamisessa. Paananen on ollut omistajana myös vuosina 1978–1998 toiminnassa olleessa Karelia Trade -kauppahuoneessa, joka työllisti parhaimmillaan yli 500 ihmistä Suomessa ja Venäjällä. Paananen on ollut lisäksi toimitusjohtajana Uukuniemellä vuosina 1993–2007 toimineessa yksityisessä rajanylityspaikassa, joka on ainoa Venäjän ja Suomen rajalla toiminut yksityinen rajanylityspaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Salovaara, Outi: Idän uskottu mies.  *Suomen Kuvalehti*, 18.12.2020, nro 51-52, s. 24-30.
2. 1 2  Pihlaja Jaakko: Karelia Trade hakeutui konkurssiin *Helsingin Sanomat*.  9.5.1998. Viitattu 1.2.2023.
3. ↑  Jyri Raivio: Pakotteet uhkaavat Suomen suurinta liikelentoyhtiötä – koneilla lentäminen mahdotonta *Suomenkuvalehti.fi*.  31.7.2015. Viitattu 1.2.2023.
4. 1 2 3  Hänninen, Jyri: Verkko Timtšenkon ympärillä kiristyy – pakotteet painavat Jokereitakin *Yle Uutiset*.  23.12.2015. Viitattu 27.12.2015.
5. ↑  Länsi-Savo 8.6.2002 s. 15. Viitattu 8.2.2016.
**Tenho Valfrid (Teppo) Hakala** (24. kesäkuuta 1906 Laihia – 10. lokakuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen rautakauppa-alan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hakalan vanhemmat olivat rautakauppias Sameli Erland Hakala ja Hilda Elisabet Manni ja puoliso vuodesta 1931 Maisu Lainio. Hakala kävi kansakoulun ja suoritti Vaasan kauppakoulun 1926. Hän oli Koiviston Kauppa Oy:n palveluksessa Kurikassa 1919–1922 ja 1923–1924, Kankaan Kauppa Oy:n palveluksessa Kurikassa 1922–1923, Rautakauppa Oy Teräksen, vuodesta 1938 Teräs Oy, konttoristi Vaasassa 1926–1930 ja kauppaedustaja 1930–1939 ja Rautakauppa Hakan, vuodesta 1943 Rautakauppa Haka Oy, perustaja 1939 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Kokkolassa 1943–1968. Hakala oli myös Seinäjoella sijainneen Lakeuden Rautahaka Oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1958 ja toimitusjohtaja vuodesta 1963. Hän oli Kokkolan kaupunginvaltuuston jäsen 1956–1968 ja valtuuston puheenjohtaja 1959–1964. Hakalalla oli myös useita muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1966.

Lähteet
-------

1. 1 2  Teppo Hakala *Biografiasampo*. Viitattu 18.10.2022.
**St1 Group Oy** oli osa St1-konsernia ja se keskittyi nestemäisten polttoaineiden valmistamiseen, kehittämiseen, jalostamiseen ja myymiseen Ruotsissa. Sen sisarkonserni St1 Nordic Oy keskittyi polttonesteiden markkinointiin Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa sekä uusiutuvan energian ratkaisuihin.  31.12.2017 St1 Group Oy fuusioitiin St1 Nordic Oy:öön.

St1 Groupilla oli öljynjalostamo Göteborgissa, jossa se työllisti noin 200 työntekijää. Kyseinen öljynjalostamo tuottaa bensiiniä, rikitöntä MK-1-dieseliä ja muita keskitisleitä sekä nestekaasua. Sen vuosittainen jalostuskapasiteetti on noin 30 miljoonaa barrelia raakaöljyä. Tuotteita myydään pääosin St1 Nordic-konserniin kuuluvan St1 Sverige AB:n jakeluasemaverkostossa sekä North European Oil Traden toimintoihin. Jalostamon yhteydessä toimii St1:n itse kehittämään teknologiaan perustuva Etanolix®- laitos, jossa tehdään liikennekäyttöön bioetanolia muun muassa alueella sijaitsevien leipomoiden jätteistä. Laitoksen toimitti St1 Biofuels ja sitä hallinnoi St1:n ja SOK:n omistama North European Bio Tech Oy (NEB).

Organisaatio
------------

Vuonna 2015 St1 Group Oy -konserniin kuuluivat 

* St1 Sweden Holding AB,
* St1 Supply AB
* St1 Refinery AB.

St1 Group Oy omisti 50 % lentokoneiden tankkausliiketoimintaa Norjassa harjoittavasta Aviation Fuelling Services Norway AS:sta. Toisen puolikkaan omisti Shell Exploration and Production Holdings B.V.

St1 Group Oy:n toimitusjohtaja Kim Wiio oli toimitusjohtaja myös St1 Nordic Oy:ssä. Hallituksen puheenjohtaja Mika Anttonen on myös hallituksen ainoa jäsen, hänen varasijallaan on Kim Wiio.

Historia
--------

*Pääartikkeli: St1:n historia*
Joulukuussa 2014 kerrottiin, että St1 Group Oy aloittaa lentopolttoaineiden yhteisyrityksen Shellin kanssa Norjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Öljyparoni Mika Anttosen St1 selkeytti rakennettaan – yhtiön liiketulos kasvoi viime vuonna 177 miljoonaan euroon *Talentum Summa*. Viitattu 4.6.2018. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Vuosikertomus 2015 St1.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 1.08.2016.
3. 1 2 3  St1 is composed of two legal entities  01.01.2014. St1.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 4.07.2016.
4. ↑  Vuosikertomus 2015 St1.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 04.07.2016.
5. ↑  Ajankohtaiset projektit - Sahanpurusta liikenteen polttoainetta -Cellunolix® Kajaaniin NEOT.  Arkistoitu 17.8.2016. Viitattu 02.08.2016.
6. ↑  Mitäs nyt? St1 Nordic ostaa Shellin Norjan markkinointiyhtiön  18.12.2014. Talouselämä. Viitattu 28.1.2015. [vanhentunut linkki]
Olli Vuola (s. 17. huhtikuuta 1969 Turku) on suomalainen kauppatieteiden tohtori ja diplomi-insinööri.

Vuola on toiminut kasvuyritys NEAPO Oy:n toimitusjohtajana. NEAPO kehitti, markkinoi ja toimitti innovatiivisia rakennusratkaisuja modulaariseen uudis- ja korjausrakentamiseen ja yritystä rahoittivat mm. Ahlström Capital ja Sitra[1]. NEAPO palkittiin mm. Teknologiasta Tuotteiksi -säätiön tunnustuspalkinnolla[2]. Vuola jätti toimitusjohtajan tehtävät toukokuussa 2012[3].

Sittemmin hän on johtanut Aalto-yliopiston kasvuyrittäjyysohjelma Aalto Ventures Programia (AVP), jonka edistykselliset opetustavat ja saavutukset saivat tunnustusta ympäri maailman[4][5]. Opettajina AVP:ssä toimi arvostettuja ammattilaisia, kuten juristi, kiinteistösijoittaja ja Yhdysvaltojen entinen suurlähettiläs Bruce Oreck[6].

Vuola väitteli Lausannen yliopiston kauppakorkeakoulussa vuonna 2006. Väitöskirjan aiheena oli *Innovation and New Business through Mutually Beneficial Collaboration and Proactive Procurement*[7]*.* Vuola on ollut vierailevana tutkijana UC Berkeleyssä, Kaliforniassa, ja professori Barry Bozemanin tutkimusryhmässä GeorgiaTechissä, Atlantassa. Korealaisen Yonsei Business School Global Advisory Boardin jäsenenä hän on ollut vuodesta 2020[8].

Innovaatiopolitiikkaa sivuavan väitöskirjatutkimuksen lisäksi Vuola on muutenkin toiminut innovaatiopolitiikan saralla mm. Suomen kansallisen innovaatiojärjestelmän kehittämiseksi sekä valtioneuvoston tulevaisuusselontekotyöryhmässä.[9][10].

Ennen väitöskirjatutkimusta Vuola oli työskennellyt mm. johtajana TeliaSonerassa ja Cerntech-ohjelman vetäjänä CERNissä. Cerntech-teollisuusyhteistyöohjelman tuloksena Suomen teollisuuspalaute CERNistä oli vuosien ajan yksi jäsenmaiden parhaista[11].

Viime vuosina Vuola on toiminut etenkin Lähi-idän hyväksi, edistämällä ja rakentamalla yli rajojen tapahtumaa innovatiivista yhteistyötä Lähi-idän kansojen parissa. Tätä työtä on tehty etenkin chicagolaisen Malta Conferences Foundationin kautta, jonka hallituksessa hän on myös ollut[12][13][14][15].

Vuola on saanut International Council for Small Business Presidential Award -palkinnon New Yorkissa vuonna 2016[16].

---

[1] 

[2] 

[3] 

[4] Aalto Model for Entrepreneurship Education. In C. Matthews and E. Liguori (Eds), Annals of Entrepreneurship Education Research & Pedagogy (Vol. 3), Edward Elgar Publishing, 2018

[5] AVP Storybook. Aalto Ventures Program, Aalto University, Espoo, 2018

[6] 

[7] 

[8] 

[9] 

[10] 

[11] 

[12] Lerman, Zafra and Shevah, Yehuda. "MALTA IX Conference on Chemistry and Peace in the Middle East, Malta, December 2019" *Chemistry International*, vol. 42, no. 2, 2020, pp. 36-40. 

[13] 

[14] 

[15] 

[16]
Mesimarjantie.
**Marjaniemen siirtolapuutarha** on siirtolapuutarha Helsingin Vartiokylän kaupunginosassa Itäkeskuksen osa-alueella Roihuvuoren itäpuolella. Palstoja on 320 kappaletta. Ensimmäiset vuokrasopimukset ovat vuodelta 1943. Marjaniemen siirtolapuutarhayhdistys ry. perustettiin 24. huhtikuuta 1946. 

Alueen käytävät ovat avointa puistoaluetta kaikille toukokuusta syyskuun loppuun, mutta tontit ovat yksityisaluetta ja niillä olevat kasvit yksityisomaisuutta.

Sisäänkäynnit
-------------

Sisäänkäyntejä alueelle on neljä, joista pääportti on näkövammaisten Iiris-keskuksen vieressä osoitteessa Virvakuja 6. Toinen osoitteellinen sisäänkäynti on Siltaportin kautta osoitteessa Tulisuontien 10. Lisäksi on vielä kaksi sisäänkäyntiä ulkopuolisten puistoalueiden kautta.

Palstat
-------

Aluetta hallinnoiva yhdistys vuokraa palstat jäsenilleen. Vuokrasopimuksen voi tehdä vain Helsingissä vakituisesti asuva henkilö. Palstoista maksetaan vuosittainen maanvuokra Helsingin kaupungille sekä lisäksi jäsen- ja muita hoitomaksuja yhdistykselle.

Tapahtumia
----------

Yhdistys järjestää kasvukauden aikana yleisölle avoimia tapahtumia, kuten juhannustapahtuma lastenkokkoineen sekä sadonkorjuujuhla.

Alueella on julkinen, kertalämmitteinen sauna, joka lämmitetään koko kasvukauden ajan lauantaisin ja keskikesällä myös keskiviikkoisin. Lisäksi sunnuntaisin alueella on avoinna kaikelle yleisölle kerhotalon kioski terasseineen.

Tunnettuja henkilöitä
---------------------

Tunnetuin alueen siirtolapuutarhalainen on entinen Suomen presidentti Tarja Halonen.

Lähteet
-------

1. ↑  Presidentti Tarja Halonen harrastaa pienellä mökillään Marjaniemessä puutarhanhoitoa. *Meidän Nökki*. Viitattu 2.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Marjaniemen siirtolapuutarhan kotisivut

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marjaniemen siirtolapuutarha**.
**Leena Kaskela** (ent. *Rousek*, 25. joulukuuta 1939 Turku – 2. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen uutisankkuri. Hän jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 2004 MTV3:sta.

Kaskela aloitti uransa Oy Mainos-TV-Reklam Ab:n työntekijänä vuonna 1965. Aluksi hän työskenteli televisiokuuluttajana. Mainostelevision ohjelmat lähetettiin tuolloin Yleisradion tv-kanavilla Ylen omien ohjelmien välissä. Vuonna 1981 Kaskela siirtyi Kymmenen uutisiin. Hän muodosti Urpo Martikaisen kanssa uutisankkuriparin, joka huomioitiin lukuisissa mielipidekirjoituksissa ja lehtiartikkeleissa. Suomen kansalle tuli tutuksi parivaljakon keskinäinen sanailu ja huulenheitto Kymmenen Uutisten loppukevennysten jälkeen. Kaskelan viimeistä Kymmenen uutisten lähetystä seurasi yli miljoona katsojaa.

Kaskela juonsi myös ajankohtais- ja haastatteluohjelmia. Tunnetuin Kaskelan juontamista ohjelmista lienee *45 minuuttia* -ajankohtaisohjelman edeltäjä, *Kolmas aste*. Kaskela esiintyy uutisankkurina eli omana itsenään Ere Kokkosen elokuvissa *Liian iso keikka* (1986) ja *Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti* (1992).

Kaskela oli kutsuvieraana Kymmenen Uutisten 25-vuotisjuhlaohjelmassa vuonna 2006. MTV3:n haastattelussa hän on todennut muun muassa, että "uutisankkuri voi näyttää tunteensa", mutta toisaalta "lähetyksen tiimellyksessä ei liikutu helposti". Kaskela korosti julkisessa ammatissa olevan ihmisen oikeutta yksityisyyteen.*lähde?* Hän itse piti yksityiselämänsä ja työnsä erillään.

Kaskelalle myönnettiin Televisioakatemia ry:n elämäntyöpalkinto vuonna 2014.

Kaskelan isä oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo Akseli Kaskela. Kaskelan puoliso oli Jouko Blomberg.

Kaskela kuoli 2. joulukuuta 2017 Helsingissä pitkäaikaiseen vakavaan sairauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  MTV:n rakastettu uutisankkuri Leena Kaskela on kuollut  3.12.2017. MTV Oy.  Arkistoitu 3.12.2017. Viitattu 3.12.2017.
2. ↑  Leena Kaskelan ikimuistoiset jäähyväiset *Ilta-Sanomat*.  10.11.2004.  Arkistoitu 4.12.2017. Viitattu 25.11.2014.
3. 1 2  Lehmusvesi, Jussi & Lohilahti, Oona: MTV: Uutisankkuri Leena Kaskela on kuollut – työpari Urpo Martikainen: "Parempaa työkaveria ei olisi voinut olla" *Helsingin Sanomat*.  3.12.2017. Viitattu 2.1.2018.
4. ↑  Leena Kaskela Elonetissä.
5. ↑  Voittajat 2014 Televisioakatemia. Viitattu 15.11.2020.
6. ↑  Klemola, Heikki: / Kaskela, Akseli (1900̣–1979) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  25.8.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 25.11.2014.
7. ↑  Houni, Pirjo: Leena Kaskela ja 3. elämä. *Eeva.fi*.  25.5.2009.  Arkistoitu 19.6.2010. Viitattu 25.11.2014.
8. ↑  Uutisankkuri Leena Kaskela on kuollut *iltalehti.fi*. Viitattu 3.12.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet
* Yle

 |

 |
Valkolan koulu
**Valkola** on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. 
Valkolan kylä sijaitsee Vatianjärven ja Peurunkajärven välisellä alueella, lähellä Peurungan kuntoutuslaitosta, noin 35 kilometrin päässä Jyväskylästä. 

Valkolassa on voimakkaasti laajentunut kalanviljelylaitos.

Kylän tunnetuin nähtävyys on rotkolaakso Hitonhauta. 

Kylässä on yli 110-vuotias kyläkoulu, jossa on oppilaita esikoululaisista kuudesluokkalaisiin. Koulu lakkautetaan kevätlukukauden 2025 jälkeen.

Kylässä toimii Valkolan kyläyhdistys, joka järjestää erilaisia ulkoilmatapahtumia sekä kunnostaa kylän ulkoilu- ja vapaa-ajan paikkoja. 

Kylältä löytyy myös melkein 100-vuotias nuorisoseura. Nuorisoseurantaloa käytetään erilaisiin virkistystapahtumiin, juhliin ja kokoontumisiin.

Kuvia
-----

* HitonhautaHitonhauta
* Valkolalaista maisemaaValkolalaista maisemaa

Lähteet
-------

1. ↑  Kunnanhallituksen päätöksiä 27.11.2023 *Laukaa.fi*.  28.11.2023. Viitattu 29.11.2023.
2. ↑  Valkolan kyläyhdistys ry Kotisivu *sites.google.com*.
3. ↑  Valkolan nuorisoseurantalo *sites.google.com*.

Aiheesta muualla
----------------

* Valkolan kyläyhdistys
**Victor Okoh Boniface** (s. 23. joulukuuta 2000 Akure) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia ja kuuluu myös Nigerian jalkapallomaajoukkueeseen.

Boniface siirtyi nigerialaisen Real Sapphiren juniorijoukkueesta norjalaiseen Bodø/Glimtiin maaliskuussa 2019. Hän sai myöhemmin samassa kuussa eturistisidevamman, jonka vuoksi oli sivussa otteluista syyskuulle saakka. Hän pelasi avauskaudellaan lopulta kahdeksan Eliteserien-ottelua ja teki yhden maalin. Kesällä 2020 hän teki 24 liigaottelussa kuusi maalia Bodø/Glimtiin voittaessa Norjan-mestaruuden. Eurooppa-liigan karsinnoissa hän teki kolmessa ottelussa kaksi maalia.

Boniface oli vuoden kentiltä sivussa saatuaan uudelleen eturistisidevamman marraskuussa 2020. Hän ehti pelata yhden liigaottelun Bodø/Glimtin uusiessa Norjan-mestaruuden 2021. Hän pelasi kuusi ottelua Konferenssiliigassa kaudella 2021–2022. Hän pelasi kesällä 2022 Eliteserienissä 15 ottelua ja teki kuusi maalia. Mestarien liigan 2022–2023 karsinnoissa hän teki viisi maalia pelaamissaan neljässä ottelussa.

Boniface siirtyi belgialaiseen Union SG:hen 6,1 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2022. Hän pelasi Jupiler Pro Leaguessa kaudella 2022–2023 pudotuspelit mukaan lukien 37 ottelua, joissa teki yhdeksän ja syötti niin ikään yhdeksän maalia. Eurooppa-liigan kymmenessä ottelussa hän teki kuusi maalia, millä voitti maalintekijätilaston. Hän teki kaksi maalia alkulohko-ottelussa Bragaa ja neljännesvälierässä Union Berliniä vastaan.

Boniface siirtyi Bundesliigan Bayer Leverkuseniin 20,5 miljoonalla eurolla heinäkuussa 2023. Hän teki viiden ensimmäisen sarjakierroksen aikana kaksi maalia kolmessa ottelussa: elokuussa Borussia Mönchengladbachia sekä syyskuussa Darmstadtia ja Heidenheimia vastaan. Kaikkiaan hän oli talvitaukoon mennessä tehnyt 16 ottelussa kymmenen maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä. Viidessä Eurooppa-liigan alkulohko-ottelussaan hän teki neljä maalia ja syötti yhden maalin.

Boniface pelasi ensimmäisen ottelunsa Nigerian jalkapallomaajoukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa São Tomé ja Príncipeä vastaan syyskuussa 2023. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ytävyysottelussa Saudi-Arabiaa vastaan saman vuoden lokakuussa. Kaikkian hän on vuoden 2023 loppuun mennessä pelannut viisi maaottelua. Otteluista kaksi on ollut MM-karsintaotteluita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Victor Boniface Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Bayer 04 Leverkusen – Saksan Bundesliiga
1 Hradecký |
2 Stanišić |
3 Hincapié |
4 Tah |
6 Kossounou |
7 Hofmann |
8 Andrich |
10 Wirtz |
11 Amiri |
12 Tapsoba |
13 Arthur |
14 Schick |
17 Kovář |
18 Mbamba |
19 Tella |
20 Grimaldo |
21 Adli |
22 Boniface |
23 Hložek |
24 Fosu-Mensah |
25 Palacios |
30 Frimpong |
32 Puerta |
34 Xhaka |
36 Lomb |
Valmentaja Alonso



9
**Vanja Milinković-Savić** (serb. Вања Милинковић-Савић, s. 20. helmikuuta 1997 Ourense, Espanja) on Espanjassa syntynyt serbialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa belgialaista Standard Liègea lainalla italialaisseura Torinosta.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Milinković-Savić on FK Vojvodinan kasvatti. Hän siirtyi seurasta Englannin valioliigan Manchester Unitediin heinäkuussa 2014. Hänet lähetettiin kuitenkin seuraavana päivänä lainasopimuksella takaisin vanhaan seuraansa. Kaudella 2014–2015 Milinković-Savić pelasi Serbian superliigassa 17 ottelua. Kesäkuussa 2015 hän palasi takaisin manchesterilaisseuraan.

Kaudella 2016–2017 Milinković-Savić edusti puolalaista Lechia Gdańskia. Italialaisseura Torino osti hänet vuonna 2017 mutta hän on pelannut seuran edustusjoukkueessa vain yhden Serie A -ottelun ja kolme Italian cupin ottelua. Hän on ollut Torinosta lainalla Italian SPAL:issa ja Ascolissa sekä kaudella 2019–2020 Belgian Standard Liègessa, jossa hän on pelannut kolme Eurooppa-liigan ottelua.

### Maajoukkueura

Milinković-Savić on edustanut Serbiaa monissa eri nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2014 hän toimi alle 19-vuotiaissa Predrag Rajkovićin varamaalivahtina ikäluokan EM-kilpailuissa, joissa Serbia selvisi välieriin. Myös vuoden 2015 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Serbia saavutti kultaa, Milinković-Savić toimi Rajkovićin varamaalivahtina. Milinković-Savić voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Serbiaa, synnyinmaataan Espanjaa tai isänsä synnyinmaata Bosniaa ja Hertsegovinaa.

Muuta
-----

Milinković-Savić syntyi Espanjassa, jossa hänen isänsä, bosniahertsegovinalaissyntyinen Nikola Milinković pelasi tuolloin jalkapalloa. Myös Milinković-Savićin isoveli, Sergej Milinković-Savić on ammattilaisjalkapalloilija, joka edustaa italialaista SS Laziota ja on myös alle 20-vuotiaiden maailmanmestari.

Saavutukset
-----------

**Serbia**

* Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut: kultaa (2015)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vanja Milinković-Savić Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Dmitrović |
2 Pavlović |
3 Eraković |
4 Milenković |
5 Veljković |
6 Maksimović |
7 Radonjić |
8 Gudelj |
9 A. Mitrović |
10 Tadić |
11 Jović |
12 Rajković |
13 S. Mitrović |
14 Živković |
15 Babić |
16 Lukić |
17 Kostić |
18 Vlahović |
19 Račić |
20 S. Milinković-Savić |
21 Đuričić |
22 Lazović |
23 V. Milinković-Savić |
24 Ilić |
25 Mladenović |
26 Grujić |
Valmentaja Stojković
**Rally-Sport** on suomalaisen Jukka Jäkälän kehittämä ajopeli, joka julkaistiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle vuonna 1996 shareware-julkaisuna. Pelistä on saatavilla rajoitettu demoversio. Kokoversio sisältää kahdeksan eri autoa, 15 kenttää, lukuisia bugikorjauksia sekä mahdollisuuden pelata peliä myös moninpelinä. Alkuperäisessä demoversiossa on ainoastaan yksinpeli, jossa voi harjoitteluajon lisäksi kisata tekoälyä vastaan.

Rally-Sport on grafiikoiltaan kolmiulotteinen ja kuvattu vaakatasossa yläviistosta. Kamera seuraa pelaajan autoa ikään kuin katsomosta kiinteästä kuvakulmasta. Radasta näkyy kerrallaan vain pieni osa: taivallettu rata pimenee ja edessä avautuva rata tulee pimeydestä esiin. Ajomallinnuksen osalta peli on realistinen ja autot reagoivat erilaisiin tienpintoihin sekä radan korkeuseroihin.

Pelin mukana ei tule työkaluja uuden sisällön luomiseen, mutta kolmas osapuoli on sittemmin julkaissut peliin rataeditorin.

Katso myös
----------

* Luettelo suomalaisista shareware- ja freewarepeleistä

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuorikoski, Juho: Wiikon wanha: Rally-Sport -- tiukkaa retrorallia Suomesta *Dome.fi*.  2.10.2015. Viitattu 20.7.2016.
2. ↑  Tiainen, Tali: RallySportED *personal.inet.fi*. Viitattu 17.11.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Pelin arvostelu Suomipelit.fi sivustolla (The Internet Archive)
**Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää** on sanonta, jota käytettiin Suomessa toisen maailmansodan aikana ja osittain sitä ennenkin.

Sanonnan alkuperä on joko vuodelta 1889, 1890 tai 1891 Lappeenrannan varuskunnasta, jolloin harjoituksilla oli ollut Suomen kaartin sotilaita ja venäläisiä sotilaita. Vilho Manninen kertoo sanonnan alkuperän olevan lähtöisin siitä, että suomalainen sotilas oli kehunut lyövänsä kymmenen venäläistä ("ryssää"), mistä oli kantautunut tieto venäläiselle kenraalille. Kun suomalaisen eteen oli tullut kymmenen venäläistä, hän oli lyönyt heidät maahan ja huitonut lopuksi ilmaa sekä pyytänyt kymmenen lisää. Lisää venäläisiä ei tullut, mutta venäläinen kenraali oli tarjonnut suomalaiselle suuren tupakka-annoksen palkinnoksi.

Historian dosentti Ali Pylkkäsen mukaan "Yksi suomalainen vastaa kymmentä ryssää" -asennetta ruokittiin Suojeluskunnissa. Suojeluskuntien opetuksessa käytettiin esimerkkinä Joutselän taistelua vuodelta 1555. Taistelun jälkeen Ruotsin joukkojen päällikkö Henrik Klaunpoika Horn kirjoitti kuningas Kustaa Vaasalle, että taistelussa sata suomalaista vastasi tuhatta venäläistä.

Sanonta laajeni sittemmin nyrkkeilemisestä, painista tai tappelusta tarkoittamaan suomalaisten taistelukykyä sodassa. Se esiintyy myös Väinö Linnan romaanissa *Tuntematon sotilas*. Vanhalan todetessa "Suomen sotilas vastaa kymmentä ryssää" Lahtinen vastaa "Kyllä kai. Mutta mitäs sitten tehdään, kun tulee se yhdestoista?" 

Sana "ryssä" on ollut Suomen suuriruhtinaskunnan alkuaikoina myös neutraali ja se on muun muassa Aleksanteri I:n hallitsijanvakuutuksen suomenkielisessä käännöksessä käytössä sanassa Ryssänmaa tarkoittaen Venäjän keisarikuntaa. Sana muuttui kielteiseksi tai erityisen kielteiseksi vasta niin kutsuttuina sortovuosina postimanifestin ja erityisesti helmikuun manifestin jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Manninen, Vilho: *Rajajoki 30.11.1939 - 1969*, s. 119 – 120. Akateeminen Kustannusliike, 1969.
2. ↑  Ali Pylkkänen: "Konepistoooolimiees -- tännepääin!" Agricola - Suomen historiaverkko & Ylen historiasivut -yhteistuotanto (Turun yliopisto) 30.11.2006. Viitattu 24.7.2009.
Petra Manner
Petra Manner haastattelee sulkapalloilija Ville Långia.
**Petra Elina Manner** (s. 20. tammikuuta 1985) on suomalainen urheilutoimittaja. Hän työskentelee uutistenlukijana Yleisradion *Urheiluruudussa*. Jalkapallon Brasilian MM-kilpailuissa 2014 Manner oli yksi Ylen studio-osuuksien juontajista. Hän toimi juontajana myös jalkapallon MM-kisojen 2018 kisalähetyksissä.

Manner valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta ja aloitti sen jälkeen historian opinnot Helsingin yliopistossa. Samoihin aikoihin hän harrasti aktiivisesti tanssia ja oli muun muassa Antti Tuiskun ja Daruden taustatanssijana. Vietettyään vuoden opiskelijavaihdossa Sorbonnen yliopistossa Ranskassa hän opiskeli urheilujournalismia Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa.

Hän toimi nuorempana Ylen lähettämän *Iines*-ohjelman juontajana, joita haettiin kouluihin lähetettyjen ilmoitusten kautta. Manner on osallistunut maratoneille ja juossut matkan parhaimmillaan aikaan 3.18.48. Hän oli naimisissa Ylen urheilutoimittajan ja -selostajan Antti Ennekarin kanssa, mutta tämä jätti avioerohakemuksen marraskuussa 2020. Heillä on kaksi lasta.

Manner seurustelee yleisurheiluvalmentaja Janne Ukonmaanahon kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Petra Manner Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑   Tässä ovat Ylen pääselostajat jalkapallon MM-kisoissa - edessä lähes 200 tuntia huippufutista!
6. ↑  Kanerva, Juha: Tv-kasvo Petra Manner päätyi nuorena Antti Tuiskun taustatanssijaksi – "Meno oli välillä villiä"  12.8.2023. Ilta-Sanomat.
7. ↑  Kotilainen, Vesa: Tahdotko julkkikseksi?.  *TS-Extra*, 29.9.2001.  Turun Sanomat.
8. ↑
9. ↑  Siiri Siikarla: Ylen suosikkikasvo Petra Manner seurustelee huippuvalmentajan kanssa – näin hän kommentoi parisuhteen vaikutusta työnkuvaan *Ilta-Sanomat*.  12.1.2023. Viitattu 12.1.2023.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva

 |

 |
Janne Uusitalo

**Janne Uusitalo** (s. 1968 Kauhajoki) on suomalainen harmonikkataiteilija, Suomen harmonikkamestari ja konserttijuontaja. Hänen instrumenttinaan on viisirivinen harmonikka.

Uusitalo opiskeli Kauhajoen musiikkiopistossa opettajanaan Kalevi Hautamäki vuoteen 1986 saakka. Vuonna 1986 Uusitalo aloitti sivutoimisen harmonikansoiton opettajan työt Kauhajoen musiikkiopistossa ja jatkoi opetustyötään myös Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Janne Uusitalon muita opettajia ovat olleet muun muassa Veikko Ahvenainen, Risto Ala-Ikkelä, Tapio Turja ja Raine Koivisto. Tamperelainen Mauri Lehtinen perusti harmonikkaorkesterin, jossa Uusitalo oli mukana viisi vuotta. Orkesteri menestyi valtakunnallisissa harmonikkaorkestereiden suomenmestaruuskilpailuissa aina mitalisijoille. Uusitalo on esiintynyt erilaisissa tilaisuuksissa ja tapahtumissa sekä konserteissa 50 vuoden aikana useissa sadoissa eri paikoissa ja noin 200 paikkakunnalla. Usein konserteissa mukana oli Uusitalon isä roolihahmollaan Pölli-Ville sekä myös mestaripelimanni Teppo Välimäki. 

Uusitalo on musiikkiuran ohella toiminut yrittäjänä myyntialalla sekä autokoulualalla.

Kilpailutoiminta
----------------

Vesaisten valtakunnallisessa taidetapahtumassa 1984 Uusitalo voitti nuorten sarjan mestaruuden. Vuosina 1985 ja 1986 Uusitalo osallistui Viljo Vesterinen -kilpailuun, joissa paras sijoitus oli 5. Vuosina 1978–1987 Janne Uusitalo osallistui Ikaalisissa järjestettäville Sata-Häme Soi -juhlille, jonka jälkeisen leirin Suomen Pelimannimestaruuskilpailuun Uusitalo osallistui joka vuosi. Vuonna 1987 Uusitalo voitti yleisen sarjan Suomen-mestaruuden viisirivisten sarjassa. Seuraavana vuonna 1988 Uusitalo osallistui Kultainen Harmonikka -kilpailuun, jossa sijoitus oli 4. Vuosina 1989 ja 1991 Uusitalon sijoitukset samassa kilpailussa olivat 3. ja 2.

Äänitteet
---------

* Janne Uusitalo (1991)
* Long live Accordion (1999)
* Harmonikkamusiikkia käsityönä (2004) (yhdessä Erkki Uusitalon kanssa)
* Viipurin peli (2014)
* Eläköön Paul Norrback (2018)

Lähteet
-------

1. ↑  Harmonikkamusiikin kesähelmiä Lautsiassa, Sydän-Hämeen Lehti 22.7.2013, viitattu 11.7.2019
2. ↑  Harmonikkamusiikin ystäviä hellitään Jalasjärvellä. Ilkka.fi 1.8.2011, viitattu 11.7.2019
Ellen MacArthur
**Ellen Patricia MacArthur** (s. 8. heinäkuuta 1976 Whatstandwell) on brittiläinen kilpapurjehtija, joka on nopeimmin yksin maailman ympäri purjehtinut nainen.

Hän tuli kuuluisaksi vuonna 2001 purjehdittuaan toiseksi *Kingfisher*-veneellään Vendée Globe -maailmanympäriyksinpurjehduskilpailussa ja sai MBE-kunniamerkin. 

Erityisesti yksinpurjehdusennätyksiä varten rakennettu *B&Q/Castorama*-trimaraani valmistui tammikuussa 2004. Se on 23 metriä pitkä ja suunniteltu erityisesti MacArthuria varten esimerkiksi ottaen huomioon hänen pituutensa 157 cm.

MacArthur yritti ensin rikkoa Atlantin ylittämisen yksinpurjehdusennätystä vuonna 2004, mutta epäonnistui. Sen jälkeen hän otti tavoitteekseen rikkoa maailmanympäriyksinpurjehduksen ennätyksen ja lähti matkaan 28. marraskuuta 2004. Tämä maailmanennätyspurjehdus päättyi 7. helmikuuta 2005. Ennätysaika oli 71 päivää, 14 tuntia, 18 minuuttia ja 33 sekuntia, ja siinä ajassa hän purjehti 27 354 meripeninkulmaa 15,9 solmun keskinopeudella, lyöden Francis Joyonin ennätyksen vajaalla puolellatoista vuorokaudella. Joyon otti kuitenkin ennätyksen takaisin nimiinsä tammikuussa 2008, tällä kertaa noin kaksi viikkoa paremmalla ajalla. Ennätyksestään MacArthur sai DBE-ritariarvon, ja poikkeuksellisena huomionosoituksena hän sai tämän arvon saapuessaan satamaan eikä vasta myöhemmin. Hän lienee nuorin tämän arvon saanut henkilö. Maaliskuussa 2008 hän sai ranskalaisen kunnialegioonan merkin.

Aiheesta muualla
----------------

* Ellen MacArthurin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Paavo Leontjev** (ven. Павел Романович Леонтьев, *Pavel Romanovitš Leontjev*, 22. heinäkuuta 1938 Röhö, Kalevalan piiri – 27. heinäkuuta 2015) oli karjalaissyntyinen toimittaja ja kirjailija.

Paavo Leontjev syntyi karjalaisen poronhoitajan perheeseen. Hän jäi toisen maailmansodan aikana orvoksi, kävi Uhtuan keskikoulun ja valmistui Petroskoin metsäteknisestä opistosta. Leontjev työskenteli eri ammateissa ja toimitti vuodesta 1973 lähtien kahdeksan vuotta Kalevalan piirilehteä. Työskenneltyään vuodesta 1981 lähtien Kostamuksen vuoriteollisuuskombinaatissa Leontjev palasi vuonna 1985 toimittajan ammattiin. Hän työskenteli osastonhoitajana kirjallisuuslehti *Severissä* ja siirtyi sitten karjalaiseen *Oma Mua* -lehteen.

Leontjev aloitti kirjailijanuransa palvellessaan armeijassa ja perusti vuonna 1982 Jaakko Rugojevin kanssa suomenkielisen kirjailijaryhmän Kostamukseen. Vuonna 1987 hän toimitti paikallisten kirjailijoiden yhteisjulkaisun ja julkaisi ensimmäisen venäjänkielisen kertomus- ja kuvauskokoelmansa *Zakon vybora*. Vuonna 1989 ilmestyi suomennoskokoelma *Kotoisilla kulmilla*. Leontjev kuvaa teoksissaan Vienan Karjalan historiaa, kulttuuria ja nykypäivää. Hänen viimeinen kirjansa *Rjadovyje partizanskoi razvedki* (2012) kertoo toisen maailmansodan karjalaisista partisaaneista ja tiedustelijoista. Leontjev on myös kääntänyt useita teoksia suomesta venäjäksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Djužev, Ju.I.: *Pisateli Karelii: Biobibliografitšeski slovar*, s. 34–35. Petrozavodsk: Ostrova, 2006. ISBN 5-98686-006-3.
2. ↑  Personalii: Pavel Leontjev *Literaturnaja karta Karelii*. Viitattu 28.12.2023.
3. ↑  Paavo Leontjevin Kotimua *Omamedia*. Viitattu 28.12.2023.
4. ↑  Umer pisatel Pavel Romanovitš Leontjev *Bezformata*. Viitattu 28.12.2023.

Suomenkielisiä teoksia
----------------------

* *Kostamus: runoa ja proosaa*. Koonneet Jaakko Rugojev, Pauli Leontjev. Petroskoi: Karjala, 1987.
* *Kotoisilla kulmilla: kuvauksia* (*Na rodnoi zemle*). Suom. Kerttu Juntunen. Petroskoi: Karjala, 1989.
* *Ei kotiin menemistä: kuunnelma* (*Nikak ne doiti do domu*). Suom. Marja Koskinen. Helsinki: Yleisradio, 1992.
JPP Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 2015
**JPP** on suomalainen Kaustisella vuonna 1982 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Se toimi vuoteen 1988 nimellä **Järvelän Pikkupelimannit**.

Kokoonpano
----------

Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Arto Järvelä (viulu), Juha Varila (viulu), Jarmo Varila (viulu), Jouni Järvelä (basso) ja Timo Alakotila (harmoni). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Kankaan pelimanneissa soittanut Mauno Järvelä (viulu). Nykykokoonpanossa*milloin?* soittavat Tommi Pyykönen (viulu), Arto Järvelä, Mauno Järvelä, Antti Järvelä (basso), Matti Mäkelä (viulu) ja Timo Alakotila.

Diskografia
-----------

* *Järvelän Pikkupelimannit* (EP, 1983)
* *Laitisen mankeliska* (1986)
* *JPP* (tuplalevy, 1988)
* *I've Found a New Tango* (1990)
* *Pirun polska* (1992)
* *Devil's Polska* (1993)
* *Kaustinen Rhapsody* (1994)
* *String Tease* (1998)
* *History* (kokoelma, 1999)
* *Huutokatrilli!* (30 minuutin CD)
* *Artology* (2006)
* *Live in Duluth* (2011)
* *On maailma hiljaa* (2017)

Aiheesta muualla
----------------

* Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (vanhentunut linkki)
* Facebook-sivu
* JPP Kansanmusiikki-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Vesa Jarmo Tuomi** (s. 24. lokakuuta 1946) on suomalainen muusikko, jonka pääinstrumentteja ovat harmonikka ja kosketinsoittimet. Hän valmistui musiikin teorian ja säveltapailun opettajaksi Sibelius-Akatemiasta ja työskenteli Tampereen konservatoriossa 39 vuotta. Vuonna 1989 Tuomi voitti Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun teoksellaan "Rannalla", joka on julkaistu Arja Korisevan tuplaplatinaa myyneellä esikoisalbumilla *Arja Koriseva*. Kappale julkaistiin myös tangomarkkinoiden omalla platinalevyrajan ylittäneellä julkaisulla *Tangokuningatar ja kuningas*, jolla sen esittää niin ikään Arja Koriseva. Sanoitus on Tuula Heikkilän tekemä.

Lähteet
-------

1. ↑  Konkarimuusikko Vesa Tuomi: "Mestari-kisälli-perinne on edelleen ainoa oikea tapa tehdä muusikkoja" *Aamulehti*.  22.10.2016.  Arkistoitu 17.9.2018. Viitattu 7.8.2018.
2. ↑  Tilastot *Musiikkituottajat*.  Arkistoitu 7.8.2018. Viitattu 7.8.2018.
3. ↑  Tilastot *Musiikkituottajat*.  Arkistoitu 7.8.2018. Viitattu 7.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesa Tuomen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
**Janne Rättyä** (s. 1974) on suomalainen harmonikkataiteilija, joka on vuodesta 2003 toiminut harmonikansoiton professorina Grazin musiikkiyliopistossa Itävallassa.

Rättyä aloitti harmonikkaopinnot 11 vuoden iässä Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa ensin Heidi Velamon ja sitten Matti Rantasen oppilaana. Hän jatkoi opintojaan esittävän säveltaiteen koulutusohjelmassa ja valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1998. Solistisen jatkotutkinnon hän suoritti Mie Mikin johdolla Essenin Folkwang-korkeakoulussa, jossa hän on toiminut myös opettajana.

Janne Rättyä on palkittu useissa alan kilpailuissa. Hän voitti kansainvälisen Arrasate Hiria -kilpailun Espanjassa vuonna 1996. Hän on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla Eurooppaa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Rättyä oli ensimmäinen harmonikkataiteilija, joka soitti resitaalin Berliinin filharmonian kamarimusiikkisalissa, Deutschland Radio Berlinin debyyttisarjassa vuonna 2002.

Janne Rättyä on kantaesittänyt muun muassa Aldo Clementin, Dieter Schnebelin, Gerhard Stäblerin, Uljas Pulkkisin ja Iris ter Schiphorstin sävellyksiä. Hän on levyttänyt muun muassa Bachin Goldberg-muunnelmat Ondine-levymerkille vuonna 2012. Vuonna 2014 Ondine julkaisi hänen levytyksensä Domenico Scarlattin sonaateista, joka sai Yleisradion vuoden levy -palkinnon. Rättyä on levyttänyt myös Castigo-, VMS- ja Octavia-levymerkeille.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanuristi Janne Rättyän debyytti New Yorkissa  24.3.2005. Washington:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 1.4.2018.
2. 1 2 3  Janne Rättyä Fazerin konserttitoimisto.  Arkistoitu 1.4.2018. Viitattu 1.4.2018.
3. ↑  Satu Nurmio: Yleisradion vuoden levy -palkinto barokkimusiikille *Ylen uutiset*.  11.2.2015. Viitattu 1.4.2018.
4. ↑  Aryeh Oron: Janne Rättyä, Discography *Allmusic*. Viitattu 1.4.2018. (englanniksi)
5. ↑  Janne Rättyä (Accordion) *Bach Cantatas Website*.  syyskuu 2012. Viitattu 1.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Janne Rättyän verkkosivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
M-Sportin Bentley Continental GT3.
**M-Sport** on vuonna 1979 perustettu brittiläinen moottoriurheiluun ja erityisesti ralliautoiluun erikoistunut yritys. Yrityksen perustaja ja johtaja on entinen ralliautoilija Malcolm Wilson. M-Sportin päämaja sijaitsee Cockermouthissa, Cumbrian kreivikunnassa Luoteis-Englannissa.

M-Sport vastasi vuosina 1997–2012 Fordin virallisen tehdastallin toiminnasta rallin MM-sarjassa. Vuonna 2006 talli voitti valmistajien mestaruuden ensimmäistä kertaa 25 vuoteen. Sittemmin M-Sport on ajattanut Ford Fiesta RS WRC -autoja yksityistallina tehtaan osittaisella tuella *M-Sport World Rally Team* -nimellä.

Vuosina 2014-2019 talli toimi Bentley Motorsportin kanssa GT World Challenge Europe Endurance Cup -sarjassa (ent. Blancpain Endurance Series). Bentleyn aikomuksena oli osallistua Intercontinental GT Challenge -sarjaan M-Sportin kanssa, mutta perui aikomuksensa joulukuussa 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  Gary Watkins: Bentley to end factory programme with Continental GT3 *motorsport.com*.  3.12.2020. Viitattu 28.12.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Ashprihanal Pekka Aalto** (s. 27. elokuuta 1970 Tukholma) on suomalainen ultrapitkien matkojen kestävyysjuoksija. Aalto on voittanut New Yorkissa juostavan 3 100 mailin (4 988 kilometrin) juoksukilpailun yhdeksän kertaa, enemmän kuin kukaan muu, ja hänellä on hallussaan kilpailun maailmanennätysaika. Ultrajuoksu.fi:n mukaan Aalto on yksi maailman kovimmista ultrajuoksijoista.

Elämäkerta
----------

Vaikka Aalto on syntynyt Tukholmassa, hän on asunut Helsingissä yhdeksänkuukautisesta lähtien.  Hän aloitti juoksuharrastuksensa 25-vuotiaana, juosten ensimmäisen monipäiväisen kisansa vuonna 1999, jolloin hän oli harrastanut jo pari vuotta pitkiä vaelluksia.  3 100 mailin ultrajuoksukisan, maailman pisimmän säännöllisesti järjestettävän juoksukilpailun, hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 2000.  Kahdeksannen voittonsa ja samalla ennätysjuoksun hän juoksi vuoden 2015 heinäkuussa ajalla 40 vuorokautta, 9 tuntia, 6 minuuttia ja 21 sekuntia, mikä paransi aiempaa ennätystä yli 23 tuntia.  Voittaessaan hän oli ensimmäinen ihminen kilpailun 19-vuotisen historian aikana joka selvitti matkan alle 41:n vuorokauden.  Vuonna 2019 Aalto voitti kilpailun yhdeksännen kerran. Niin ikään New Yorkissa juostavan vuosittaisen Kuuden päivän juoksun Aalto on voittanut kolme kertaa. 

Ultrajuoksun lisäksi Aalto harrastaa kallio- ja vuorikiipeilyä. Aalto on Sri Chinmoy Marathon Teamin jäsen, ja Ashprihanal on hänen Sri Chinmoyltä saamansa lisänimi, joka tarkoittaa "Tavoitteen tuli sydämessä".  Ammatiltaan hän on lehdenjakaja. 

Pekka Aallon suorituksesta vuoden 2012 Kuuden päivän juoksu -kilpailussa on Mika Taanila tehnyt dokumentin *Kuuden päivän juoksu*. 

Pekka Aalto on maininnut noudattavansa kasvisruokavaliota. Hän ei syö lihaa eikä kalaa, mutta käyttää kananmunia ja maitotuotteita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lehdenjakaja Pekka Aallolle 5 000 kilometrin juoksukilpailut ovat meditaatiota *hs.fi*.  14.11.2013. Viitattu 25.7.2015.
2. 1 2 3  Helsinkiläinen lehdenjakaja teki ME:n maailman pisimmässä juoksukisassa *hs.fi*.  25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
3. 1 2 3 4 5 6  Pekka Aalto teki suomalaista urheiluhistoriaa! *ultrajuoksu.fi*.  24.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
4. 1 2  Suomalainen ultrajuoksija Ashprihanal Aalto voitti 5 000 kilometrin juoksukisan yhdeksännen kerran – "Tuntuu tosi mukavalta" *Yle Uutiset*.  2.8.2019. Viitattu 16.12.2022.
5. ↑  Helsinkiläinen lehdenjakaja teki käsittämättömän ME:n maailman pisimmässä juoksukilpailussa – "Annoin vain mennä" *iltasanomat.fi*.  25.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
6. ↑  The nineteenth annual self-transcendence 3100 mile race - Results 2015 *3100.srichinmoyraces.org*.  23.7.2015. Viitattu 25.7.2015.
7. ↑  Pekka Aalto jälleen sitkein 3100 mailin juoksussa (Helsingin Sanomat 4.8.2009 s. A 19)
8. ↑
9. ↑  Pekka Ashprihanal Aalto – Interview *ultrajuoksu.fi*.  1.3.2016. Viitattu 16.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Video: Yle Uutiset (Arkistoitu – Internet Archive), 2015
* Video: Fox, 2015 (englanniksi)
* Video: SCMT, 2015  (englanniksi)
* Video: Finish 3100 Mile Race, 2011 (englanniksi)
* Ashprihanal Pekka Aalto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)