recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tomáš Vaclík** (s. 29. maaliskuuta 1989 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapallomaalivahti. Hän on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut sveitsiläistä Baselia kausina 2014–2018 ja espanjalaista Sevillaa kausina 2018–2021. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2012.

Seurajoukkueura
---------------

Toukokuussa 2014 Vaclík siirtyi nelivuotisella sopimuksella sveitsiläisseura Baseliin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 19. heinäkuuta 2014 Aarauta vastaan. Hän pelasi Sveitsin Superliigassa neljän kauden aikana yhteensä 132 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi 22 ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua.

Vaclík teki 9. heinäkuuta 2018 sopimuksen espanjalaisseura Sevillan kanssa. Hän pelasi kahdella ensimmäisellä kaudellaan Primera Divisiónissa 33 ottelua kummallakin mutta kolmannella kaudella enää viisi ottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2018–2019 karsintavaiheessa viisi ja varsinaisessa liigassa kymmenen ottelua mutta Sevillan mestaruuteen päättyneellä kaudella 2019–2020 vain kaksi ottelua. Kauden 2020–2021 Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua.

Maajoukkueura
-------------

Vaclík pelasi Tšekin maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2012 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän oli mukana varamaalivahtina, mutta Petr Čechin lopetettua maajoukkueuransa noihin kisoihin Vaclík nousi maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 42 maaottelua, joihin kuuluu kymmenen MM-karsinta- ja seitsemän EM-karsintaottelua sekä kesän 2021 EM-kilpailujen viisi ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Sparta Prague goalkeeper Vaclik moves to Basel The Kansas City Star. Viitattu 11.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  Gelungene Premiere auf dem Brügglifeld (Arkistoitu – Internet Archive) FC Basel 1893. Viitattu 11.8.2018. (saksaksi)
3. 1 2 3  Tomáš Vaclík Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
4. ↑  El portero checo Vaclik ficha por el Sevilla hasta 2021 AS. Viitattu 11.8.2018. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tomáš Vaclíkin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)

  

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Čech |
2 Kadeřábek |
3 Kadlec |
4 Gebre Selassie |
5 Hubník |
6 Sivok |
7 Necid |
8 Limberský |
9 Dočkal |
10 Rosický |
11 Pudil |
12 Škoda |
13 Plašil |
14 Kolář |
15 Pavelka |
16 Vaclík |
17 Suchý |
18 Šural |
19 Krejčí |
20 Skalák |
21 Lafata |
22 Darida |
23 Koubek |
Valmentaja Vrba

Tšekin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Vaclík |
2 Kadeřábek |
3 Čelůstka |
4 Brabec |
5 Coufal |
6 Kalas |
7 Barák |
8 Darida |
9 Holeš |
10 Schick |
11 Krmenčík |
12 Masopust |
13 Ševčík |
14 Jankto |
15 Souček |
16 Mandous |
17 Zima |
18 Bořil |
19 Hložek |
20 Vydra |
21 Král |
22 Matějů |
23 Koubek |
24 Pekhart |
25 Pešek |
26 Sadílek |
Valmentaja Šilhavý



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
**Tomáš Pöpperle** (s. 10. lokakuuta 1984 Broumov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti.

Ura
---

### Seurajoukkueissa

Pöpperle on HC Sparta Prahan kasvatti. Hän debytoi sen edustusjoukkueessa kaudella 2003–2004, jolla pelasi yhdessä Tšekin Extraligan pudotuspeliottelussa. Hän pelasi kauden aikana myös toiseksi korkeimman sarjatason HC Berounští Medvědissä sekä 
kolmanneksi korkeimman sarjatason HC Příbramissa. Kaudella 2004–2005 hän pelasi 25 runkosarja- ja kaksi pudotuspeliottelua Sparta Prahassa sekä 16 runkosarja- ja kaksi pudotuspeliottelua Berounští Medvědissä. Hänellä oli tuolla kaudella Extraligan paras torjuntaprosentti (94,8) sekä päästettyjen maalien keskiarvo (1,58), ja kauden jälkeen hänet valittiin liigan vuoden tulokkaaksi.

Vuonna 2005 Pöpperle siirtyi Saksan DEL-liigan Eisbären Berliniin. Hän oli voittamassa kauden päätteeksi Saksan mestaruutta joukkueensa ykkösmaalivahtina. Vuonna 2006 hän siirtyi hänet vuoden 2005 NHL:n varaustilaisuuden viidennellä kierroksella varanneeseen Columbus Blue Jacketsiin. Pöpperle pelasi kaudella 2006–2007 kaksi NHL:n runkosarjaottelua, ensimmäisen 2. helmikuuta 2007, jolloin Blue Jackets kohtasi vierasottelussa Calgary Flamesin. Hänet vaihdettiin maalille kesken ottelun toisen erän Ty Conklinin tilalle. Suurimman osan kaudesta hän pelasi AHL:n Syracuse Crunchissa. Kaudella 2007–2008 hän ei pelannut yhtään ottelua NHL:ssä, vaan pelkästään AHL:ssä.

Vuonna 2008 Pöpperle palasi Tšekin liigaan. Hän pelasi kaudet 2008–2009, 2010–2011 ja 2011–2012 Sparta Prahassa sekä kauden 2009–2010 HC Plzeňissä. Hänellä oli kausina 2009–2010 ja 2011–2012 Extraligan paras päästettyjen maalien keskiarvo sekä kausista jälkimmäisellä myös paras torjuntaprosentti. Kaudeksi 2012–2013 Pöpperle siirtyi vastaperustettuun tšekkiläiseen KHL-seuraan Lev Prahaan.

### Maajoukkueessa

Pöpperle on kuulunut Tšekin joukkueeseen yksissä aikuisten arvokisoissa, MM-kisoissa 2006, joissa maa voitti hopeaa. Hän ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua. Pöpperle on edustanut Tšekkiä myös Euro Hockey Tourilla sekä juniorimaajoukkueissa, muun muassa nuorten MM-kisoissa 2004.

Lähteet
-------

* Tomáš Pöpperle *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Elite Prospects
2. ↑  2005–06 Berlin Polar Bears roster and statistics *hockeydb.com*. Viitattu 5.10.2012. (englanniksi)
3. ↑  Jackets Assign Goaltender Tomas Popperle to AHL's Syracuse Crunch *Columbusbluejackets.com*.  3.2.2007. Viitattu 5.10.2012. (englanniksi)
4. ↑  Richter, Jan & Martin, Lothar: New KHL club Lev Praha takes root in Czech capital *radio.cz*.  11.9.2012. Viitattu 5.10.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tomáš Pöpperle The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
**Triin Ruubel** (s. 1988 Tallinna) on virolainen viulisti.[1]

Ruubel aloitti viulutunneilla käymisen 6-vuotiaana ja pääsi Tallinnan musiikkilukioon. Hän sai taiteilijadiplominsa Rostockin musiikki- ja teatteriyliopistosta, jossa opiskeli Petru Munteanun johdolla. Ruubel on tullut palkituksi useissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten Romanian *Remember Enescu* -kilpailussa *Grand Prixillä* (2007).[1]

Ruubel on soittanut Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja monien muiden orkestereiden solistina sellaisten kapellimestarien kuin Neeme Järven, Arvo Volmerin ja Justus Frantzin johdolla. Ruubelin solistisessa ohjelmistossa nykymusiikki on ollut keskeisellä sijalla. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneisiin säveltäjiin ovat kuuluneet Wolfgang Rihm, Peter Ruzicka ja Jörg Widmann. Ruubel on vieraillut säännöllisesti Pärnun musiikkifestivaalilla ja esiintynyt muillakin festivaaleilla, kuten Helsingin Bach-viikolla. Pärnun musiikkifestivaalilla hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Ivri Gitlis ja Paavo Järvi.[1]

Huhtikuussa 2015 Ruubel sai nimityksen Viron kansallisen sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Hän on myös vieraillut Deutsche Kammerphilharmonie Bremenin konserttimestarina. Hän liittyi Viron musiikki- ja teatteriakatemian henkilökuntaan syyskuussa 2015. Hänen instrumenttinsa on François Piquen viulu (Pariisi, 1820), jonka hänen käyttöönsä on lainannut Thomas J.C. & Angelika Matzen Stiftung.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Triin Ruubel Pärnu Music Festival

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)
**Ilpo Erkki Tapani Kokkila** (s. 8. joulukuuta 1947 Saarijärvi) on suomalainen talouselämän vaikuttaja. Hän on SRV-yhtiöiden pääomistaja ja vuorineuvos vuodesta 2004. Kokkila toimi Elinkeinoelämän keskusliiton hallituksen puheenjohtajana kaksi kautta vuosina 2013–2014.

Kokkila oli SRV-yhtiöiden hallituksen puheenjohtaja vuosina 1987–2020. Hän oli myös Keskon hallituksen jäsen 2006–2015. Vuosina 1999–2012 Kokkila oli Johtamistaidon Opiston hallituksen jäsen.*lähde?*

Elämä ja ura
------------

Kokkila valmistui rakennustekniikan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1974. Valmistuttuaan hän oli töissä Perusyhtymässä idänviennissä. Vuonna 1987 hän perusti Viitoset-rakennusyhtiön, jonka tunnetaan nykyään SRV-yhtiöinä.

Kokkila promovoitiin kauppatieteiden kunniatohtoriksi Jyväskylän yliopiston informaatioteknologian tiedekunnassa vuonna 2013. Hän on ollut vapaamuurarien jäsen.

Kokkilalla on kolme poikaa, joista vanhin on tuotantotalouden diplomi-insinööri ja töissä SRV:llä.*lähde?*

SRV Yhtiöt Oyj
--------------

SRV Yhtiöt Oyj on vuonna 2007 Helsingin pörssiin listautunut yhtiö. SRV rakensi Kampin kauppakeskuksen, joka myytiin brittiläisille kiinteistösijoittajille. SRV oli vuonna 2007 Helsingin Musiikkitalon rakentamisesta järjestetyn urakkakilpailun toisella kierroksella ainoa tarjouksen jättäjä. SRV:ssä toimitusjohtajat ovat vaihtuneet tiuhaan. Kokkilan mukaan Heikki Allonen siirtyi Fiskarsiin ja Hannu Mikkosella oli kokemusta enemmän muilta aloilta. Eero Heliövaara tuli pankki- ja vakuutusmaailmasta.*lähde?*

Omaisuus
--------

Kokkila omistaa Pontos Oy:n, joka omistaa Tallinnan Sokos Hotel Virun kiinteistön ja viereisen kauppakeskuksen, sekä 39 prosenttia Valmet Automotivesta. Lisäksi hän omistaa Portugalin Algarvessa maa-alueen, jonne on rakenteilla*milloin?* viiden tähden kylpylähotelli, golfkenttä ja loma-asuntoja.

Vuonna 2011 Kokkiloiden suku sijoittui 25. sijalle Arvopaperilehden Pörssirikkaat-selvityksessä 116 miljoonan euron osakeomistuksillaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vesikansa, Jyrki: Vuorineuvos Ilpo Kokkila (1947–) *Suomen talouselämän vaikuttajat*.  5.9.2008 (päivitetty 17.11.2017). SKS. Viitattu 11.5.2022.
2. ↑  Luukka, Teemu: Ilpo Kokkila lähtee EK:n johdosta: "Tämä aselvelvollisuus on suoritettu" *HS.fi*.  23.10.2014. Viitattu 11.5.2022.
3. ↑  SRV:n perustaja Ilpo Kokkila jättää rakennusyhtiön hallituksen puheenjohtajapestin *Yle Uutiset*.  5.3.2020. Viitattu 6.3.2020.
4. ↑  Niinistöstä ja Kokkilasta kunniatohtoreita Jyväskylän yliopistoon  13.3.2013. Keskisuomalainen. Viitattu 2.7.2020.
5. ↑  Iivonen, Jyrki: Vapaamuurareiden jäseninä amiraali ja muutama vuorineuvos *HS.fi*.  26.8.2013. Viitattu 7.8.2015.
6. ↑  Kause, Pilvikki: Suomalainen golfkeidas nousee pitkien kiistojen jälkeen Portugaliin  3.1.2013. HS. Viitattu 2.10.2013.
7. ↑  Arvopaperi-lehti listasi Suomen pörssirikkaat  22.6.2011. Iltasanomat.  Arkistoitu 5.10.2013. Viitattu 2.10.2013.

Kirjallisuutta
--------------

* Saastamoinen, Jukka: *Rakentajan jälki — Ilpo Kokkila Kalmarin kylätieltä Kauppatorille*. Jyväskylä: Docendo, 2017. ISBN 978-952-29139-9-9.
**Ilppo Vuorinen** (s. 1953) on Turun yliopiston ympäristöntutkimuksen professori emeritus ja Saaristomeren tutkimuslaitoksen entinen johtaja. Vuorinen jäi eläkkeelle vuonna 2016.

Vuorinen opiskeli pääaineenaan ekologiaa 1970-luvulla. Opiskelujen päätyttyä hän oli kaksi vuotta Jyväskylän yliopiston hydrobiologian laitoksella. Väitöskirjan Vuorinen teki Merentutkimuslaitoksen palveluksessa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1986. Vuorinen johti Paraisten Nauvossa Seilin saarella toimivaa Saaristomeren tutkimuslaitosta vuosina 1993–2016. Lisäksi hän oli Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskuksen johtaja. Uransa suurimpana saavutuksena Vuorela pitää puutiastutkimuksen käynnistämistä vuonna 1996 ja uudelleen 2011, sekä sen myötä perustetun *Puutiaispankki Suomi* -projektin keräämää aineistoa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Leppänen, Jenni: Seilin monimuotoisuus tuottaa huippututkimusta.  *Turun Sanomat*, 9.5.2016, 112. vsk, nro 126, s. 4. Turku:  Turun Sanomat Oy. ISSN 0356-133X.
3. 1 2  Hyytiäinen, Erja: Eläköitynyt Ilppo Vuorinen peri silakka-aikasarjat ja jätti perinnökseen puutiaisaikasarjan *utu.fi*.  26.9.2016. Turun yliopisto.  Arkistoitu 24.8.2019. Viitattu 24.8.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Ilpo Juhani Nieminen** (s. 12. syyskuuta 1961 Lempäälä) on suomalainen meloja.

Nieminen edusti Suomea Los Angelesin 1984 olympialaisissa. Hän karsiutui välierissä sekä kajakkikaksikoiden 500 metrillä, jossa hänen parinaan oli Mika Savilahti, että kajakkinelosten 1 000 metrillä, jossa hänen ja Savilahden lisäksi meloivat Veli-Pekka Harjola ja Mikko Kolehmainen. MM-kilpailuissa Nieminen edusti Suomea vuosina 1979, 1982, 1983, 1985, 1989 ja 1991; ainoan kerran hän selviytyi loppukilpailuun kaksikoiden 10 000 metrillä vuonna 1985.

Seuratasolla 187-senttinen Nieminen edusti Pirkka-Melojia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kajakkiyksiköiden 500 metrillä vuosina 1985 ja 1991. Kajakkikaksikoissa hän voitti yhteensä 13 Suomen-mestaruutta, joista yhden mestaruuden 32 kilometrin ratamaratonilla.

Ilpo Niemisen veli Ismo Nieminen, puoliso Terhi Nieminen (o.s. Hännikäinen) ja setä Jarmo Nieminen ovat myös melonnan Suomen-mestareita.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 218. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
**Capsicum chacoënse** on yksi useista paprikoiden sukuun kuuluvista, "villichileinä" tunnetuista lajeista. Fylogenisten tutkimusten mukaan se on paprikoiden sukupuussa nykyisin elävistä lajeista alkukantaisin, minkä vuoksi sitä on tutkittu verraten paljon.

Piirteitä
---------

*C. chacoënse*n versot ovat pitkiä ja ohuutensa vuoksi hieman köynnösmäisiä, ja pensas kasvaa noin 60–90 cm:n korkuiseksi. Lehdet ovat mattapintaisen vihreät ja herttamaiset. Muodoltaan kellomaiset kukat kasvavat yksittäin, ovat väriltään puhtaan valkeita ja paprikoille epätavallisen pieniä teriön läpimitan ollessa vain noin 3–4 mm. Kukintakausi on pitkä, ja laji tuottaa runsaasti marjoja. Marjat ovat suippoja tai soikeita, 8–14 mm:n pituisia, kasvavat kärki ylöspäin ja ovat raakoina tumman vihreitä, kypsinä oranssinpunaisia. Siemeniä kussakin marjassa on 8–16, ja niiden itävyysprosentti on noin 55.

Lajista on useita muotoja, minkä vuoksi kasviyksilöiden tuottamien marjojen tulisuus vaihtelee huomattavasti myös saman populaation sisällä. Tämä piirre on yhteinen ainakin joidenkin muiden luonnonvaraisten chililajien kanssa.

Lajin kromosomiluku on useimpien suvun lajien tapaan 2n = 24.

Levinneisyys
------------

*C. chacoënse* on peräisin Bolivian, Paraguayn ja Argentinan alueilta, ja se on levinneisyydeltään luonnonvaraisista paprikalajeista eteläisin. Lajia on luonnonvaraisen kannan lisäksi myös jalostettu hyötykäyttöön.

Risteymät
---------

Useissa lajienvälisissä risteytyskokeissa *C. chacoënse* risteytyy tiettävästi vain ruokapaprikan (*C. annuum*) kanssa. Risteymä on heikkokasvuinen, vähäsatoinen ja muistuttaa useimpien ominaisuuksiensa osalta lajia *C. chacoënse*. Risteymän tuottamat harvat siemenet eivät idä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Evolution of Chili Peppers (Capsicum - Solanaceae): a Cytogenetic Perspective (englanniksi)
2. ↑  Chemical study and anti-inflammatory activity of *Capsicum chacoense* and *C. baccatum* (englanniksi)
3. 1 2  Cytogenetic Studies of F1 Hybrid *Capsicum annuum* L. x *Capsicum chacoense* (Hunz). (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
4. 1 2  Evolutionary ecology of pungency in wild chilies (englanniksi)
5. ↑  Westcott, Green, Dennis & Green: *Seed Dispersal: Theory and Its Application in a Changing World*. CABI Publishing, 2007. ISBN 978-1845931650.  s. 41


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1035043
* Wikispecies: Capsicum chacoense
* CoL: QT5G
* EoL: 5701469
* EPPO: CPSCC
* GBIF: 7299506
* GRIN: 8909
* iNaturalist: 564992
* IPNI: 44867-2
* NCBI: 107817
* Open Tree of Life: 754480
* Plant List: kew-2698472
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:44867-2
* Tropicos: 29603423
* WFO: wfo-0001020042

 |

 |
Capsan kulttuurin asuinpaikat kartalla. 1 Cap Rhir; 2 El Khenzira; 3 Contrebandiers; 4 El Harhoura II; 5 Dar es-Soltan I; 6 Ghar Cahal; 7 Kehf El Hammar; 8 Hattab II; 9 Ifri El Baroud; 10 Ifri n'Ammar; 11 Kifan Bel Ghomari; 12 Taforalt; 13 Le Mouillah; 14 Rachgoun; 15 Columnata; 16 Rassel; 17 El Hammel; 18 El-Onçor; 19 Afalou; 20 Tamar Hat; 21 Taza; 22 Ouchtata; 23 Medjez II; 24 Dakhlat es-Saâdane; 25 Aïn Naga; 26 Khanguet El-Mouhaâd; 27 Aïn Misteheyia; 28 Relilaï; 29 Kef Zoura D; 30 ElMekta.
**Capsan kulttuuri** vallitsi noin 10000–6000 eaa. läntisessä Pohjois-Afrikassa pääosin Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa mutta jossain määrin myös Kyrenaikassa Libyassa. Kulttuuriin liittyy kalliotaidetta. Capsan ihmiset olivat metsästäjä-keräilijoitä. Varhaisella Capsan kaudella alueelle ilmestyi lampaan kasvatus. 

Capsan kulttuurin alue oli silloin savannimaista. Korkeilla vuorilla oli metsäistä Välimeren kasvillisuutta. 

Capsan kulttuurin ihmisten kieltä pidetään afroaasialaisten kielten tai berberikielten edeltäjänä. Etelämpänä oli Itä-Afrikan Eburran kulttuuri noin 13000–7000 eaa. Se liitetään joskus Capsan kulttuuriin kiviterien samankaltaisuuden vuoksi, muttei tiedetä olivatko näiden kahden kulttuurin luojat samoja ihmisiä. Capsan kulttuuria edelsivät Aterin ja Ibero-Maurusian (Oranin, Oranian) kulttuurit. Ajan myötä Capsan kulttuuri sulautti Oranin kulttuurin itseensä.

Capsan kulttuurin edeltäjiä ja aikalaisia Pohjois-Afrikassa
-----------------------------------------------------------

* Oranin/Oranian/Ibero-Maurusian 22000 – 9000 Marokosta Tunisiaan.
* Aterin kulttuuri keskipaleoliittisella ajalla Atlasvuorten tienoilla Pohjois-Afrikassa

Lähteet
-------

1. ↑  David Lubell (J. D. Clark, S. A. Brandt): Paleoenviroment and Epi-Paleolithic Economies in the Manghreb *From Hunters to Farmers the Causes and Consequescens of Food Production in Africa*.  1984. University of California Press. Viitattu 11.1.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Göran Burenhult: "Afrikka 12000 vuotta sitten", *Ihmisen Suku, Kivikauden ihmiset*, s. 40–41. Suomentanut Jukka Jääskeläinen, Jyri Kokkonen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1994. ISBN 951-0-18778-1.
3. ↑  Ibero-Maurusian industry *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 4.8.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Cartes de l'Afrique au mesolithique et neolithique
**Le Hardi** oli Ranskan laivaston 1938 vesille laskettu Hardi-luokan hävittäjä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hardi-luokka*
Alus tilattiin Nantesista Atelier et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin 20. toukokuuta 1936. Alus laskettiin vesille 4. toukokuuta 1938. Se oli koeajoissa heinäkuussa ja marraskuussa 1939, mutta alusta ei liitetty laivastoon ennen Ranskan antautumista kesäkuussa 1940. Sotatoimien päätyttyä Ranskassa alus siirrettiin Touloniin.

Palvelus
--------

Marraskuussa 1942 Saksan miehitettyä Vichyn Ranskan *Le Hardin* miehistö upotti aluksensa Toulonissa laivaston mukana. Regia Marina nosti hylyn korjattavaksi. Se liitettiin Italian laivastoon nimellä *FR 37*, mutta korjaustyöt olivat edelleen kesken Italian antautuessa liittoutuneille syyskuussa 1943. Saksa miehitti aluksen Savonassa ja sen miehistö upotti aluksensa Genovassa huhtikuussa 1945.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Destroyers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1988. ISBN 0-85368-910-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Whitley, M. J. s. 50
**Liberté** oli 1908 valmistunut Ranskan laivaston Liberté-luokan predreadnought-taistelulaiva ollen samalla luokkansa nimikkoalus. Alus palveli vuodesta 1908 alkaen kolme ja puoli vuotta Ranskan Välimeren laivueessa, kunnes se tuhoutui ammusvaraston räjähtäessä syyskuussa 1911 ollessaan ankkurissa Toulonissa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Liberté-luokka*
Alus tilattiin Saint Nazairesta Ateliers et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin joulukuussa 1902. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1905 ja otettiin palvelukseen maaliskuussa 1908.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston aktiivipalveluksessa olevaan osaan. Syyskuussa 1909 alus vieraili sisaraluksineen Yhdysvalloissa ottaen osaa Hudson-Fulton juhlallisuuksiin.

Aluksen räjähdys.
Aluksen etummainen apuaseiden kartussivarastossa syttyi tulipalo 25. syyskuuta 1911 sen ollessa ankkurissa Toulonissa. Pääaseiden varastoja ei saatu täytettyä vedellä ja niiden räjähtäessä alus tuhoutui, jolloin sai surmansa 250 miestä. Onnettomuuden syynä oli epävakaa Poudre B eli nitroselluloosasta tehty ajopanos. Aluksen hylky oli Toulonissa aina vuoteen 1925 saakka, jolloin se nostettiin ja romutettiin.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French battleship Liberté

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Liberté (1905)**.
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert 1860-1905 s. 297

*Liberté*-luokan taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Liberté* – *Justice* – *Vérité* – *Démocratie* |
| Edeltäjä: République-luokka – Seuraaja: Danton-luokka |
**Emelie Öhrstig** (s. 27. helmikuuta 1978 Borås) on entinen ruotsalainen maastohiihtäjä sekä maantie- ja maastopyöräilijä. Hän lopetti uransa elokuussa 2006.

Öhrstig voitti perinteisellä hiihtotavalla käydyn sprinttikilpailun maailmanmestaruuden Oberstdorfissa 2005 ennen maannaistaan Lina Anderssonia. Hän oli lisäksi Anna Dahlbergin kanssa pariviestissä yhdeksäs. Val di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli sprintissä 21. ja Torinon olympialaisissa sijalla 22.

Maailmancupin henkilökohtaisissa sprinteissä Öhrstig sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Asiagossa joulukuussa 2004 ja Borlängessä maaliskuussa 2006. Parisprintissä hän oli Dahlbergin kanssa toinen Pragelatossa tammikuussa 2005. Kausilla 2004–2005 ja 2005–2006 hän sijoittui sprintticupin loppupisteissä yhdeksänneksi. Lisäksi hän voitti Ruotsin mestaruuden sprintissä ja 15 kilometrillä 2005.

Öhrstig saavutti hopeaa sekä junioreiden maastopyöräilyn EM-kilpailuissa 1995 että junioreiden MM-kisoissa 1996. Lisäksi hän voitti niin maasto- kuin maantiepyöräilynkin Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1999.

Lähteet
-------

* Emelie Öhrstig Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi, englanniksi)

Naisten sprinttihiihdon maailmanmestarit

|  |
| --- |
| 2001: Pirjo Manninen |
2003: Marit Bjørgen |
2005: Emelie Öhrstig |
2007: Astrid Uhrenholdt Jacobsen |
2009: Arianna Follis |
2011: Marit Bjørgen |
2013: Marit Bjørgen |
2015: Marit Bjørgen |
2017: Maiken Caspersen Falla |
2019: Maiken Caspersen Falla |
2021: Jonna Sundling |
2023: Jonna Sundling |
| "Emergency"Paramore |
| --- |
| Singlen "Emergency" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *All We Know Is Falling* |
|  Julkaistu | 16. lokakuuta 2005 (US)  21. elokuuta 2006 (UK) |
|  Tyylilaji | vaihtoehtorock |
|  Kesto | 04.00 |
|  Levy-yhtiö | Fueled by Ramen |
| Paramoren muut singlet |
| "Pressure"2005 | "Emergency"2005 | "All We Know"2006 |

**Emergency** on Paramoren toinen single heidän ensimmäiseltä studioalbumiltaan *All We Know Is Falling*. Se julkaistiin 21. elokuuta 2006 Isossa-Britanniassa ja 16. lokakuuta 2005 Yhdysvalloissa. Singlen kirjoitti Hayley Williams. Single kertoo rakkaudesta ja sen vaikeuksista ja sen merkityksestä. Williams kirjoitti kappaleen, kun hänen vanhempansa olivat jo lähellä avioeroa. Lopulta hänen vanhempansa erosivat. Helmikuussa 2008 Williams kertoi haastattelussa vahempiensa riitelystä seuraavanlaisesti: "Muistan, miten kävelin sinä yönä ulos ovesta äitini kanssa ja seisoin heidän välissään huutaen ’Olkaa hiljaa! Olkaa hiljaa! Olkaa hiljaa!’".

Musiikkivideo
-------------

Musiikkivideon on ohjannut Shane Drake, joka ohjasi myös Paramoren aikaisemman musiikkivideon "Pressure". Myöhemmin Drake on ohjannut musiikkivideot myös yhtyeen singleille "Misery Business", "Crushcrushcrush" ja "Decode".

Musiikkivideo alkaa kohtauksella, jossa Hayley Williams ja Jeremy Davis istuvat tyhjässä ja hylätyssä huoneessa. Muut bändin jäsenet kävelevät sisään viiltoja ja haavoja käsissään ja sitovat heidän haavansa. Ohjaaja kävelee sisään heittäen Williamsille jonkinlaisia neilikoita ja ohjaa koko bändin ulos huoneesta. Ulkona heitä odottaa kamerat ja valaistus ja yhtyeen jäsenet meikataan verellä. Ohjaaja huutaa "Action!" ja yhtye alkaa soittaa.

Paramore

| 
* Hayley Williams
* Taylor York
* Zac Farro

 |
| --- |
| 
* Jeremy Davis
* Josh Farro
* Jason Bynum
* John Hembree
* William Lamb

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Studioalbumit: | 
* *All We Know Is Falling*
* *Riot!*
* *Brand New Eyes*
* *Paramore*
* *After Laughter*
* *This Is Why*

 |
| Livealbumit: | 
* *Live in the UK 2008*
* *The Final Riot!*

 |
| EP:t: | 
* *The Summer Tic EP*
* *2010 Summer Tour EP*
* *The Only Exception EP*
* *Singles Club*
* *The Holiday Sessions*

 |
| Singlet: | 
* "Pressure"
* "Emergency"
* "All We Know"
* "Misery Business"
* "Hallelujah"
* "Crushcrushcrush"
* "That’s What You Get"
* "Decode"
* "Ignorance"
* "Brick by Boring Brick"
* "The Only Exception"
* "Careful"
* "Playing God"
* "Monster"
* "Now"
* "Still Into You"
* "Daydreaming"
* "Ain’t It Fun"
* "Hard Times"
* "Told You So"
* "Fake Happy"
* "Rose-Colored Boy"
* "Caught in the Middle"
* "This Is Why"
* "The News"
* "C’est Comme Ça"

 |
| Muuta: | Paramoren diskografia |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Emergency (Paramore song)
**Erkki Jaakko Uitti** (30. maaliskuuta 1956 Jalasjärvi – 28. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen Rajavartiolaitoksen lippueamiraali.

Uitti syntyi kapteeni Erkki Uitin ja Elmi Viitalan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1979 oli toimitusjohtaja Tarja Uitti. Erkki Uitti tuli ylioppilaaksi 1975, Kadettikoulusta hän valmistui 1979 ja Sotakorkeakoulusta 1989. Uitti toimi Suomenlahden merivartioston vartiolaivan perämiehenä ja päällikkönä 1979–1984. Merivartiokoulun kurssinjohtaja hän oli 1984–1989, Pohjanlahden merivartioston apulaiskomentaja 1990–1994, Rajavartiolaitoksen esikunnan esiupseeri 1994–1999 ja Vartiolentolaivueen komentaja 2000–2005. Uitti toimi Suomenlahden merivartioston komentajana 2005–2007, Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston päälliköksi hänet nimitettiin 2007. Lippueamiraaliksi Uitti ylennettiin 2007.

Lähteet
-------

1. ↑  HS. Muistot. 6.5.2018.
2. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 1054. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
3. ↑  Kommodori Erkki Uitti Rajavartiolaitoksen amiraalin virkaan  22.12.2006. Rajavartiolaitos. Viitattu 1.1.2018. [vanhentunut linkki]
**Glückstadt** (tansk. *Lykstad*) on kaupunki Hampurin metropolialueella Schleswig-Holsteinin osavaltion eteläosassa Saksassa. Se sijaitsee Elben pohjoisrannalla 16 kilometriä lounaaseen Itzehoen kaupungista.

Historia ja nähtävyyksiä
------------------------

Glückstadtin eli "onnen kaupungin" perusti Kristian IV vuonna 1617 vastapainoksi kasvavalle Hampurille. Kuningas alkoi houkutella kaupunkiin asukkaita lupauksella uskonnonvapaudesta. Ensimmäiset asukkaat olivat Hollannista paenneita sefardijuutalaisia ja reformisteja. Talouselämä alkoi kehittyä 1640-luvulla. Glückstadt menetti 1700-luvun kuluessa kauppakaupungin asemaansa Hampurille ja Altonalle ja alkoi kehittyä sotilas- ja hallintokaupungiksi. Toisen maailmansodan jälkeen pakolaisten muutto kaksinkertaisti kaupungin asukasluvun.

Glückstadtin sataman vanhat talorivistöt ovat suojelukohteita. Nykyisen sataman alueella oli vuosina 1630–1710 Kristian IV:n rakennuttama linna, joka kuitenkin purettiin ränsistymisen vuoksi. Glückstadtin kirkko (*Die Glückstädter Kirche*) rakennettiin 1618–1623 ja se edustaa renessanssin ja varhaisbarokin ylimenokautta. Vanhankaupungin pohjoisreunalla Venuskummulla (*Venusberg*) sijaitsee vesitorni, johon on rakennettu näköalaravintola. Keskustan koillispuolella avautuu laaja puistoalue, *Stadtpark*.

Vuonna 1632 valmistuneessa Brockdorff-Palais’ssa sijaitsee Detlefsen-Museum, jossa esitellään Glückstadtin historiaa ja elämänmenoa noin vuodesta 1700 alkaen. Museo itsessään on eräs kaupungin vanhimpia säilyneitä rakennuksia.

Liikenne
--------

Glückstadtin rautatieasema sijaitsee Marschbahn-radan varrella. Kaupungista on junayhteys Hampuriin Elmshornin kautta. Lossiyhteys Wischhafeniin (*Elbfähre Glückstadt–Wischhafen*) kuljettaa vuosittain satoja tuhansia ajoneuvoja. Glückstadtin halki kulkee valtatie B 431 (*Bundesstraße 431*) ja kaupunki sijaitsee maisemateiden *Deutsche Fährstraße*, *Grüne Küstenstraße* sekä *Elberadweg* varrella. Moottoritie A 23 kulkee kaupungin läheisyydessä.

Muuta
-----

Glückstadtin paikallislehti on Norddeutsche Rundschau. Lehti jatkaa vuonna 1740 perustetun Glückstädter Fortunan perinteitä.

Suomessakin aikoinaan kierrellyt muusikko Conrad Greve oli syntyään glückstadtilaisia.

Lähteet
-------

* Koehn-soest

### Viitteet

1. ↑  Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein am 31.12.2011 (pdf)  19.7.2012. Hampurin ja Schleswig-Holsteinin tilastotoimisto. Viitattu 18.10.2021. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Glückstadt** Wikimedia Commonsissa
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Hämäläinen** oli Hämeenlinnassa vuosina 1858–1901 ilmestynyt kaupungin ensimmäinen sanomalehti.

Gustaf Erik Eurénin perustama *Hämäläinen* oli pitkään niin sanottujen "vanhojen rehellisten fennomaanien" lehti. Se oli kielikysymyksessä maltillinen ja keskittyi paikallisiin asioihin. *Hämäläistä* lukivat myös Hämeenlinnan ruotsinkieliset, joilla ei ollut omaa lehteä. Vuonna 1879 sen kilpailijaksi perustettiin nuorfennomaaninen *Hämeen Sanomat*. Tyko Hagmanin tultua päätoimittajaksi vuonna 1898 *Hämäläinen* siirtyi nuorsuomalaisten linjalle ja sortovuosina se oli voimakkaan perustuslaillinen. Vuonna 1900 lehti oli ensin kaksi kuukautta lakkautettuna ja seuraavana vuonna viranomaiset lakkauttivat sen lopullisesti. Sen seuraajaksi perustettiin *Hämetär*.

*Hämäläinen* ilmestyi aluksi kerran ja vuodesta 1879 lähtien kahdesti viikossa. Sen levikki oli aluksi 400–600 kappaletta, nousi 1870-luvun lopulla yli tuhannen ja oli vuonna 1900 3 700 kappaletta. Päätoimittajina työskentelivät Gustaf Erik Eurén (1858–1860 ja 1862–1872), A. W. Lindgren (1861 ja 1874–1897), Adolf Malin (1872–1873) ja Tyko Hagman (1898–1901).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 166–167. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-239-1.
2. ↑  *Suomen lehdistön historia 1: Sanomalehdistön vaiheet vuoteen 1905*, s. 191. Kuopio: Kustannuskiila Oy, 1988. ISBN 951-657-220-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hämäläinen* digitoituna kansalliskirjastossa
**Karl Gustaf (Gösta) Enckell** (23. tammikuuta 1866 Suomenlinna – 24. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, hammaslääkäri ja taidemaalari.

Gösta Enckellin vanhemmat olivat kenraalimajuri Nikolai Enckell (1833–1916) ja Emilia Henrica Enckell (1847–1924). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887, lääketieteen kandidaatiksi 1891, lääketieteen lisensiaatiksi 1896 ja odontologian lisensiaatiksi 1905.

Enckell toimi kunnanlääkärinä Hausjärvellä 1896–1903 ja sen jälkeen yksityisenä hammaslääkärinä Helsingissä. Enckell rakennutti vuonna 1904 arkkitehti Lars Sonckin suunnitteleman jugendtyylisen *Villa Enckell* (tai *Villa Vårbacka*) nimisen hirsihuvilan Tuusulanjärven lähelle. Hän myi huvilan 1918 Järvenpään kartanolle ja kartanon omistaja Bjarne Westermarck siirrätti huvilarakennuksen uuteen paikkaan kartanon työntekijöiden ruokala- ja asuntolarakennukseksi. Rakennus sai myöhemmin nimen Villa Cooper sen vuodesta 1931 omistaneen insinööri, mattotehtailija Edvard Cooperin mukaan. Huvila siirtyi testamenttilahjoituksena Järvenpään kaupungille 1973 ja viimeksi siinä on sijainnut vuodesta 2008 alkaen Järvenpään Käsintekijät ry:n myyntinäyttelytila.

Taideopintoja Gösta Enckell harjoitti Helsingin yliopiston piirustussalissa 1884–1887, yksityisesti Hjalmar Munsterhjelmin ja Eero Järnefeltin johdolla ja Pariisissa Académie Colarossissa 1922. Enckell osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1925 ja 1928. Hän toimi anatomian opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1880–1894.

Gösta Enckell oli naimisissa vuodesta 1891 Sigrid Alexandra Ehrströmin (1870–1938) kanssa.

Teoksia
-------

* *Omakuva* : öljymaalaus. 1936

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Gösta Enckell
2. 1 2 3 4  Gösta Enckell. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. 1 2  Geni.com : Karl Gusfaf Enckell
4. ↑  Järvenpään Käsintekijät : Villa Cooper

Aiheesta muualla
----------------

* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Gösta Enckell

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Gustav Teofil (Gösta) Björklund** (20. syyskuuta 1891 Oulu – 7. maaliskuuta 1967 Turku) oli suomalainen yrittäjä, kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Björklundin vanhemmat olivat rovasti Isak August Björklund ja Fredrika Mathilda Wichmann ja puoliso vuodesta 1919 Mary Wisén. Arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visanti ja kenttäpiispa Johannes Björklund olivat hänen veljiään. Gösta Björklund kävi keskikoulun ja Turun kauppaopiston 1911. Hän oli Paraisten Kalkkivuori Oy:n konttoristi ja kirjeenvaihtaja 1911–1912, Toiminimi Tuomas Laurellin maanviljelyskoneliikkeen tukkuosastonhoitaja Vaasassa 1912–1917, Oy A. Wisén Ab:n konttoripäällikkö, tukkuosaston johtaja, kirjeenvaihtaja ja prokuristi 1917–1925, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan Kokkolan konttorin rautaosaston hoitaja 1925–1931 ja Turun Rautakauppa Oy:n toimitusjohtaja 1931–1957, johtokunnan jäsen vuodesta 1932 ja omistaja vuodesta 1934. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Björklund sai 1954. Björklund muistetaan myös hänen tekemistään huomattavista lahjoituksista hyväntekeväisyyteen, koulutukseen ja tutkimukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gösta Björklund *Biografiasampo*. Viitattu 16.9.2022.
2. ↑  Födelsedagar i dag.  *Hufvudstadsbladet*, 20.9.1961, nro 254, s. 9. Kansalliskirjasto. Viitattu 16.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Teollisuusneuvos Orvo Kiesi (1990)
**Orvo Voitti Uolevi Kiesi** (14. helmikuuta 1930 Karjaa – 13. helmikuuta 2012 Espoo) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Kiesin vanhemmat olivat isäpuoli, maalarimestari Eemeli Saario ja Hilma Kiesi ja puoliso vuodesta 1952 konttoripäällikkö Liisa Helmi Paula Alppivuori. Kiesi kävi kansakoulun ja toimi pankin apulaisvahtimestarina. Opiskeltuaan ensin kauppakoulussa hän siirtyi kirjapano-oppilaaksi, meni sitten kirjapainokouluun ja opiskeli vielä kirjapainon työnjohtajan työnsä ohessa faktoriksi. Risto Orkon Ris-Ko-yrityksen palvelukseen Kiesi siirtyi 1960, graafisen alan koneiden ja laitteiden maahantuonnin pariin.

Vuonna 1964 Kiesi perusti Nils Fredrikssonin kanssa kirjapainoyhtiön, joka siirtyi myöhemmin kokonaan hänen omistukseensa. Hän perusti myös Kansiopalvelu-yhtiön, jonka tuotteita olivat kotelot, salkut, pakkaukset, kassit ja erilaiset vähittäiskauppatuotteet. Kiesin kirjapainoyhtiö joutui konkurssiin 1990-luvun alussa, mutta hänen poikansa jatkoi sitä myöhemmin. Kansiopalvelu-yhtiö päätyi puolestaan Kiesin tyttären johdettavaksi. Kiesin omistama kustannusyhtiö Käännöskirjat julkaisi aikanaan sekä Pienen punaisen kirjan että Mannerheimin päiväkäskyt.

Teollisuusneuvoksen arvonimen Kiesi sai 1983. Hän oli erittäin näkyvästi mukana etenkin pienen ja keskisuuren teollisuuden kehittämisessä, mutta myös useissa muissa järjestöissä, ja osallistui esimerkiksi Keran toimintaan. Yritystoiminnasta Kiesi jäi eläkkeelle vuonna 2000.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Orvo Kiesi *Biografiasampo*. Viitattu 18.1.2022.
2. ↑  Muistot. Orvo Kiesi. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  24.4.2012. Viitattu 18.1.2022.

Kirjallisuutta
--------------

* *PKT:n puolesta: neljännesvuosisata Orvo Kiesin matkassa*, 2000, Juhani Ristimäki
*ORP Orzel*
Orzelin tapauksen muistomerkki Tallinnassa.
**Orzełin tapaus** oli toisen maailmansodan alkuvaiheissa Itämerellä sattunut selkkaus, jossa Puolan laivaston sukellusvene ORP *Orzeł* joutui Puolan miehityksen takia menemään satamaan Tallinnassa. Neuvostoliitto käytti tätä tekosyynä Viron valloittamiseen.

Tapahtumat
----------

*Orzeł* oli Itämerellä, kun Saksa hyökkäsi Puolaan aloittaen toisen maailmansodan. Tällöin alus ei päässyt palaamaan kotisatamaansa. Aluksen kapteeni Henryk Kłoczkowski oli sairastunut ja tarvitsi välitöntä hoitoa, joten alus joutui menemään lähimpään satamaan Tallinnaan 14. syyskuuta 1939. Alus otettiin vastaan Haagin sopimuksen mukaisesti ja kapteeni pääsi hoitoon. Aluksen uudeksi kapteeniksi valittiin Jan Grudzinski.

*Orzełin* moottorit käynnistettiin yöllä 17.-18. syyskuuta ja vartiossa olleet kaksi virolaista merisotilasta vangittiin. Alus suuntasi kulkunsa merelle. Aegnan merilinnoituksesta avattiin tuli, minkä seurauksena alus sukelsi.

Pravda julkaisi 19. syyskuuta Tassin tiedonannon, jossa arveltiin Viron johdon päästäneen sukellusveneen pakenemaan ja ilmoitettiin Itämeren laivaston ryhtyvän tarvittaviin toimenpiteisiin Itämerellä olevien sukellusveneiden mahdollista toimintaa vastaan. Neuvostoliitto katsoi sukellusveneen saapumisen "kyseenalaistavan Viron neutraaliuden", mikä oli yksi Viron valloituksen tekosyistä.

*Orzeł* nousi pintaan yöllä 20.–21. syyskuuta Gotlannin edustalla, missä virolaiset merisotilaat lähetettiin veneellä maihin. Sukellusvene jatkoi Britanniaan, missä se liitettiin Kuninkaalliseen laivastoon. Tapauksen johdosta Viron merivoimien komentaja V. Meri ja esikuntapäällikkö R. Linnuste vapautettiin tehtävistään. Suoritetuissa tutkimuksissa ei voitu osoittaa *Orzełia* suorastaan autetun pakenemaan.

Lähteet
-------

1. ↑  His Majesty's Submarines; s. 19
2. 1 2 3  Hyytiä, Osmo: *Viron kohtalontie 1933...1939...1940*, s. 122-125. Yliopistopaino, 1992. ISBN 951-570-143-0.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Orvokkikirva** (*Myzus ornatus*) on kirvoihin kuuluva hyönteislaji, jolla on merkitystä kasvien tuholaisena. Laji on Suomessa luokiteltu tarkkailtavaksi tai paikallisesti haitalliseksi vieraslajiksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Orvokkikirva on varsin pienikokoinen laji, jonka ruumiin pituus on vain 1,0–1,7 mm. Siivettömät yksilöt ovat kiiltäväpintaisia, litteitä, melko soikeita ja väriltään likaisen kellertävästä kellanvihreään. Selkäpuolella on pienistä pisteistä muodostuvia tummanvihreitä tai ruskeita poikkijuovia, jotka katkeavat keskeltä. Vaharauhasputket ovat melko pitkät ja takaruumiin kärjen cauda on terävän kolmiomainen.
­
Kromosomiluku 2n=12.

Levinneisyys
------------

Laji lienee peräisin Intian seudulta, mutta on levinnyt vieraslajina ihmisen mukana ja on nykyisin kosmopoliitti. Suomessa lajia on tavattu ainoastaan sisätiloissa.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Orvokkikirvat elävät yksittäin ravintokasvien lehtien ylä- tai alapinnoilla, yleensä kaukana lehtisuonista. Intiasta on löydetty orvokkikirvoja *Spiraea lindleyana* -pensasangervolta sekä siivekkäitä koiraita, mikä saattaa viitata suvulliseen lisääntymiseen pensasangervon toimiessa primääri-isäntänä. Munivia naaraita lajilta ei kuitenkaan tunneta. Muualla maailmassa laji lisääntyy ainoastaan neitseellisesti. Orvokkikirvan ravintokasveja ovat varsin monet kasvit, etenkin asteri-, huulikukkais-, tatar-, esikko-, ruusu- ja orvokkikasvit. Merkittävä viljelystuholainen se on muun muassa ristikukkaisille, kurkkukasveille, sipuleille ja mansikoille.

Lajin arvellaan levittävän lähes 20 kasvien virustautia. Suomessa orvokkikirva on luokiteltu tarkkailtavaksi tai paikallisesti haitalliseksi viraslajiksi.

Ravintokasvit
-------------

Orvokkikirva on polyfagi, joka on tavattu lähes 80 eri heimoon kuuluvilta kasvilajeilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Aphids on Worlds Plants (englanniksi)
2. 1 2  Aphid identification (englanniksi)
3. ↑  Suomen kirva-atlas
4. 1 2  AphID
5. ↑  Vieraslajit.fi: Orvokkikirva (*Myzus ornatus*)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Orvokkikirva (*Myzus ornatus*)
* Aphid Species File
* ITIS: Myzus ornatus (englanniksi)
* Influentialpoints: Myzus ornatus Ornate aphid, Violet aphid (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q10593097
* AFD: Myzus\_(Myzus)\_ornatus
* BOLD: 22438
* CoL: 45J7Y
* EoL: 588676
* EPPO: MYZUPO
* EUNIS: 67672
* Fauna Europaea: 55670
* Fauna Europaea (new): 9340cda1-3d26-4817-af0f-9bcecd30d2ae
* GBIF: 2076228
* iNaturalist: 393056
* IRMNG: 11251682
* ITIS: 200634
* NatureServe: 2.908589
* NCBI: 44658
* NZOR: 4dd528a4-e5b8-4b25-be45-24c8baa6056d
* PPE: myzus-ornatus
* WoRMS: 990732

 |

 |
**Hiidenlinna** on somerolaisen taiteilija Reino Koivuniemen työskentely- ja näyttelytilakseen rakentama matkailukohde Somerniemellä Somerolla. Luonnonkivestä ja betonista Somerniemen Keltiäisten kylässä sijaitsevan Särkijärven rannalle 1992 valmistuneessa "linnassa" on esillä Koivuniemen omia teoksia, ja siellä on järjestetty vaihtuvia näyttelyitä.

Vuonna 2006 Hiidenlinna oli Varsinais-Suomen yhdenneksitoista suosituin matkailukohde.

Vuodesta 2008 jo eläkeikään tullut Reino Koivuniemi etsi Hiidenlinnalle ostajaa, joka olisi jatkanut näyttelytoimintaa. Vuonna 2013 Hiidenlinnan osti vihtiläisessä Vihti Ski Centerissä rinnekeskusyrittäjänä toimiva Sami Uotila. Hän ilmoitti aikovansa jatkaa linnan toimintaa likimain aiemman konseptin mukaisesti.

Vuonna 2015 Hiidenlinnasta tuli kesäisin toimiva elämyspuisto, johon kuuluu seikkailupuisto, K.i.t.t. Ritari Ässän auto, eläinpuisto ja muita huvittelualueita. Myös Reino Koivuniemen rakentama Hiidenlinna on vierailijoille avoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Hiidenlinnan sivusto
2. ↑  Sanna Sevänen: Turku houkutellut aiempaa enemmän matkailijoita. Turun Sanomat, 2007, nro 194, s. 20.
3. ↑  Päivi Palm: Valtias on valmis väistymään (Extra-liite) *Turun Sanomat*.  23.8.2008.  Arkistoitu 1.1.2014. Viitattu 30.8.2013.
4. ↑  Hanna Syrjälä: Linnanherra etsii seuraajaa *Helsingin Sanomat*.  12.5.2012. Viitattu 30.8.2013.
5. ↑  Sari Merilä: Hiidenlinna sai uuden isännän..  *Somero*, 31.12.2013, 88. vsk, nro 102, s. 3. Artikkelin tiivistelmä lehden verkkosivuilla. Viitattu 31.12.2013.  (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee latinankielistä termiä. Samannimisestä yhtyeestä katso artikkeli Status Quo (yhtye).*
**Status quo** on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ’tila jossa’. Kuvaannollisesti se tarkoittaa asioiden vallitsevaa tilaa, jossa totuttuja toimintatapoja ei tarvitse muuttaa. Sitä voidaan pitää vastakohtana suurille, radikaaleille muutoksille. Vallankäytössä status quo merkitsee tilaa, jossa alkuperäinen tila tai asema pysyy muuttumattomana painostuksesta huolimatta.

Sanonta tulee diplomaattisesta lauseesta *status quo ante (bellum)*, joka tarkoittaa ’tila jossa ennen (sotaa)’. Viitattaessa sotaa edeltäneeseen status quohon voidaan käyttää nimitystä *status quo ex ante* eli aikaisempi status quo. Näin saatetaan sanoa tilanteessa, jossa sota on jo alkanut ja alkuvaiheessa tappiolle jäänyt osapuoli haluaa aikaisemman, sotaa edeltäneen status quon palauttamista. Niinpä kun vuonna 1812 Ranska hyökkäsi Venäjälle, ehdotti keisari Aleksanteri I ennakkoehtona neuvotteluille, että Ranska vetäisi sotajoukkonsa vanhan rajan taakse. Keisari Napoleon I ei suostunut tähän eikä rauhanneuvotteluja aloitettu.

Katso myös
----------

* Konservatiivisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Definition of status quo *merriam-webster.com*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  status quo *vocabulary.com*. Viitattu 29.7.2019. (englanniksi)
**StatusNet** (aiemmin **Laconica**) on Vapaan ja avoimen lähdekoodin mikroblogauspalvelin, joka on ohjelmoitu PHP-ohjelmointikielellä. Se käyttää OStatus-standardia eri asennusten väliseen yhteistoimintaan. Vaikka se tarjoaa samanlaisen toiminnallisuuden kuin Twitter, StatusNet pyrkii tarjoamaan mahdollisuuden avoimeen, palveluiden väliseen ja jaettuun viestintään mikroblogausyhteisöjen välillä. Yritykset ja yhtiöt voivat asentaa ja hallita omia palveluitaan ja tietojaan.

### Identi.ca

Identi.ca on ensimmäinen StatusNetin asennus. Sen ylläpitäjä on StatusNetin kehittänyt StatusNet Inc. Identi.ca tarjoaa ilmaiset käyttäjätilit yleisölle ja toimii StatusNetin itse asennettavan version lippulaivana.

Lähteet
-------

1. ↑  StatusNet 1.0.1 README
2. ↑  Laconica is now StatusNet  (Arkistoitu – Internet Archive), haettu 2009-10-04
3. ↑  Terdiman, Daniel (2008-10-6) Taking on Twitter with open-source software (Arkistoitu – Internet Archive), CNet. Haettu 2009-1-3.
4. ↑  Bastien, Malcolm (2008-8-28) Why Laconica Means Big Things For Corporate Micro Blogging (Arkistoitu – Internet Archive). Haettu 2009-1-3.
**Platyhystrix** on sukupuuttoon kuolleiden panssarisammakoiden suku, joka eli kivihiilikauden lopulla ja permikauden alussa Texasissa, noin 300 miljoonaa vuotta sitten. *Platyhystrix* oli noin metrin pitkä.

*Platyhystrix* oli raskaammin panssaroitu kuin sen läheinen sukulainen *Cacops*. Sillä oli selvempi panssarilevyjen peite selässään suojautuakseen petoja vastaan. Eräät lihaa syöneet synapsidit, kuten sphenacodontti *Dimetrodon*, elivät samalla alueella, ja ovat voineet saalistaa *Platyhystrixiä* ja sen maalla eläneitä sukulaisia.

*Platyhystrix* (pieni eläin etualassa) ja *Edaphosaurus*
*Platyhystrixillä* oli myös erikoinen "purje" selässään, joka koostui pitkistä piikeistä jotka kasvoivat sen selkärangasta. Veririkas nahka on voinut peittää koko rakennelmaa. Sen aikalaisilla synapsideilla, *Dimetrodonilla* ja *Edaphosauruksella*, oli myös suuret purjeet, joiden on uskottu auttaneen niitä lämmönsäätelyssä. Tällainen järjestelmä voisi osoittautua hyödylliseksi kylmäveriselle sammakkoeläimelle, kuten *Platyhystrixille*.

Lähteet
-------

* Dixon, Dougal & Cox, Barry & Savage, R.J.G & Gardiner, Brian: *The Macmillan illustrated encyclopedia of dinosaurs and prehistoric animals*. New York: Collier Books, Macmillan Publishing Company, 1992. ISBN 0-02-042981-9. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Dixon et al. 1992 s. 53


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q135586
* Wikispecies: Platyhystrix
* Fossilworks: 37034
* GBIF: 4815812
* IRMNG: 1287605

 |

 |