recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Larysa Berežna** (ukr. Лариса Бережна, ven. Лариса Бережная, *Larisa Berežnaja*, s. 28. helmikuuta 1961 Kiova) on ukrainalainen pituushyppääjä, joka edusti aktiiviurallaan myös Neuvostoliittoa ja Itsenäisten valtioiden yhteisöä.

Berežna sai pronssia Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 1989 tuloksella 682. Hän sijoittui neljänneksi Splitin EM-kilpailuissa 1990 jääden tuloksella 693 vain sentin pronssimitalista. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Sevillassa 1991 hypättyään 684. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 711.

Berežna voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Genovassa 1992 tasan seitsemän metrin hypyllä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän kilpaili loukkaantuneena ja jäi karsinnassa ilman tulosta. Vuonna 1993 hän sijoittui viidenneksi Toronton MM-hallikisoissa ja sai hopeaa Stuttgartin MM-kilpailuissa tuloksella 698.

Berežna voitti pituushypyn Neuvostoliiton-mestaruuden vuonna 1989 sekä ulko- että sisäradoilla. Ulkoratojen Ukrainan-mestaruuden hän voitti 1993. Hän hyppäsi ennätyksensä 724 cm Granadassa 25. toukokuuta 1991. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 720 Homelissa 4. helmikuuta 1989. Kolmiloikkaennätyksensä 13,22 hän hyppäsi Tukholmassa 5. heinäkuuta 1993..

Lähteet
-------

1. 1 2  Larysa Berezhna *sports-reference.com*.  Arkistoitu 14.12.2012. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Larysa Berežna Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
3. ↑  Results output (search by Women Long Jump) *european-athletics.org*. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
4. ↑  European indoor championships (women) *gbrathletics.com*. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
5. ↑  Soviet championships *gbrathletics.com*. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
6. ↑  Soviet indoor championships *gbrathletics.com*. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)
7. ↑  Ukrainian championships *gbrathletics.com*. Viitattu 13.7.2011. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Louisiana State Penitentiary -vankila.
**Louisiana State Penitentiary** (**LSP**) tai **Angola**, lempinimet "**Etelän Alcatraz**", "**Farmi**" ja "**Angolan plantaasi**" on Louisianassa sijaitseva vankila-alue, jota operoi Louisiana Department of Public Safety & Corrections. Laitoksen henkilökuntaan kuuluu 1 800 työntekijää ja on 5 000 vangillaan Yhdysvaltain suurin korkean turvatason vankila. LSP sijaitsee West Felicianan piirikunnassa ja kattaa 73 neliökilometrin alueen, joka oli ennen vankilan valmistumista plantaasi. Louisianassa vankilaa kutsutaan "Louisiana State Penitentiaryksi" ja "Angolaksi". LSP:ssä sijaitsee teloituskammio ja kuolemaan tuomittujen sellit.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Oshinsky, David. "The View From Inside." *The New York Times*. 11.6.2010. Luettu 11.7.2019.
2. ↑  Leeper, Clare d'Artois. Angola." *Louisiana Places: a Collection of the Columns from the Baton Rouge Sunday Advocate, 1960-1974*. Legacy Publishing Company, 1976. Luettu 11.7.2019. "Angola (West Feliciana) on vakilan postikonttorin nimi."

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Louisiana State Penitentiary

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Louisiana State Penitentiary** Wikimedia Commonsissa
**Tuomas Henrik Tarino** (s. 16. toukokuuta 1989 Janakkala) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. 84 kilogramman painoluokassa painiva Tarino edustaa Korson Vetoa, ja häntä valmentaa isä Aki Tarino. Hän on edustanut urallaan myös Järvenpään Voimailijoita. Tarino voitti sotilaiden MM-pronssia vuonna 2010 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2009. Hän on edustanut Suomea myös Euroopan-mestaruuskilpailuissa.

Elämä ja urheilu-ura
--------------------

### Edustus nuorten sarjoissa

Tarinon isoisä vei tämän ensimmäisen kerran painisalille vuonna 1996. Ensimmäiseen kansainväliseen arvoturnaukseensa hän osallistui vuonna 2006, jolloin hän voitti kadettien (alle 17-vuotiaiden) Pohjoismaiden mestaruuden 76 kg:n sarjassa. Samana vuonna hän sijoittui kadettien EM-kilpailuissa samassa painoluokassa kymmenenneksi. Vuonna 2007 Tarino sijoittui juniorien (alle 20-vuotiaiden) MM-kilpailuissa 74 kilogramman sarjassa 11:nneksi, ja seuraavana vuonna hän oli saman kilpailun ja sarjan 14:s.

Vuonna 2009 Tarino siirtyi 84 kilogramman painoluokkaan. Hän osallistui kesäkuussa juniorien EM-kilpailuihin, joissa sijoittui 11:nneksi. Elokuussa Tarino kilpaili juniorien MM-kilpailuissa Ankarassa. Hän voitti kaksi ensimmäistä vastustajaansa antamatta pistettäkään, mutta hävisi kolmannen kierroksen ottelunsa Venäjän Alan Khugajeville jaksoin 1–2. Khugajevin selviydyttyä loppuotteluun pääsi Tarino keräilyotteluihin, joista hän voitti ensimmäisen ja selviytyi pronssiotteluun. Siinä Tarino voitti azerbaidžanilaisvastustajansa jaksoin 2–0 ja voitti MM-pronssia.

### Yleinen sarja

Yleisessä sarjassa Tarino kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2010, jolloin hän oli Saksan Grand Prix'n 21:s. Samana vuonna hän kilpaili myös sotilaiden MM-kilpailuissa Lahdessa, joista hän voitti pronssimitalin. Vuonna 2011 Tarino kilpaili ensimmäisen kerran EM-kilpailuissa, missä hän hävisi ensimmäisellä kierroksella unkarilaiselle Pekingin kesäolympialaisten hopeamitalistille Zoltán Fodorille jaksoin 1–2. Tarinon lopullinen EM-sijoitus oli 22:s. Kuukausi EM-kilpailujen jälkeen Tarino sijoittui Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi.

### Yksityiselämä

Tarino on suorittanut Pajulahden urheiluopistolla liikunnanohjauksen perustutkinnon. Tarinon Aki-isä toimii tämän valmentajana. Myös hänen pikkuveljensä Akseli on painija. Painiliiton profiilissaan Tarino nimeää harrastuksekseen elokuvat. Hän on harrastanut myös jalkapalloa.

Saavutukset
-----------

* Sotilaiden MM-pronssia 2010 (sarja 84 kg)
* Juniorien (alle 20-vuotiaiden) MM-pronssia 2009 (84 kg)
* Kadettien (alle 17-vuotiaiden) Pohjoismaiden mestari 2006 (74 kg)
* Suomen mestari 2011 (84 kg), SM-hopeaa 2007 (74 kg) ja 2009 (84 kg)

Lähteet
-------

* Profiili (englanniksi)
* Profiili Painiliiton sivustolla

### Viitteet

1. 1 2 3
2. 1 2 3
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Tarino, Akseli (FIN)
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili FILA:n sivustolla (englanniksi)
Aerodium-tuulitunneli World EXPO 2010:ssä, Shanghaissa
**Aerodium** on pystysuuntainen eli vertikaalinen tuulitunneli, jota käytetään esimerkiksi laskuvarjohyppääjien koulutuksessa. 
Pienemmässä muodossa sitä käytetään huvilaitteena, esimerkiksi huvipuistoissa tai messuilla.

Vertikaalinen tuulitunneli kehitettiin Kanadassa vuonna 1979 lähinnä laskuvarjohyppääjien ja armeijan koulutustarkoitukseen, mutta sen huvikäyttöön tarkoitettu versio on tullut sittemmin tunnetuksi mm. Torinon vuoden 2006 talviolympialaisten päätösjuhlallisuuksissa, joissa sitä käytettiin osana loppunäytöstä.

Huvikäyttöön tarkoitetun laitteen moottori tuottaa ilmavirran, joka puhaltaa 180–220 km:n tuntivauhdilla ja siinä on tehoa 570–930 kilowattia. Voimalähteenä toimii joko diesel- tai sähkömoottori.

Laitteesta on olemassa erikokoisia versioita, joko kiinteään tai liikuteltavaan laitteistoon. Pienimmissä voi 1-2 henkilöä lentää kerrallaan, kun taas isommissa, jopa halkaisijaltaan 4 metrin levyisissä, voi olla yhdessä neljäkin henkilöä.

Lentokorkeus riippuu lentäjästä sekä moottorin tehokkuudesta, mutta pienimmilläkin voidaan saavuttaa jopa 10 metrin lentokorkeus. Isommilla, tehokkaammilla laitteilla voidaan nousta 20 metriin saakka.

Aiheesta muualla
----------------

* Aerodium.fi
* Aerodium Canada
**Louisianan territorio** oli laaja Pohjois-Amerikan maa-alue, jonka Yhdysvallat osti Ranskalta vuonna 1803. Aiemmin Ranskan Louisianan nimellä tunnettu alue alkoi Meksikonlahdelta, ylettyi pohjoisessa Mississippin ja Missourin latvavesiin ja jatkui lännessä Kalliovuorille asti. Territorion pinta-ala oli 2 144 000 neliökilometriä. 4. kesäkuuta 1812 alue nimettiin uudelleen Missourin territorioksi.

Historia
--------

George Washingtonin esimerkkiä seuraten kaikki Yhdysvaltain presidentit pyrkivät laajentamaan maansa rajoja. Tämän päämäärän toteuttamiseksi intiaaneilta sekä ostettiin että valloitettiin maata. Suurin alueellinen laajennus tapahtui Thomas Jeffersonin virkakaudella, kun hän osti ilman kongressin lupaa Ranskan Louisianan Napoleon Bonapartelta vuonna 1803. Jeffersonin tarkoitus oli alun perin ostaa vain New Orleans, mutta Napoleon ei suostunut kauppaan. Hieman myöhemmin hän muutti mieltään ja oli valmis myymään koko Ranskan Louisianan. Kauppahinnaksi sovittiin 15 000 000 dollaria.

Benjamin Howard oli järjestyksessä kolmas Louisianan territorion kuvernööri.
Louisianan osto lähes kaksinkertaisti Yhdysvaltojen koon. Suuri maanluovutus sisälsi nykyiset Arkansasin, Oklahoman, Missourin, Kansasin, Nebraskan ja Iowan, suurimman osan Coloradosta, Etelä-Dakotasta, Montanasta ja Wyomingista, sekä Pohjois-Dakotan, Minnesotan, Texasin ja Louisianan merkittävät osat.

Kauppa mahdollisti Yhdysvaltojen kehittymisen varteenotettavaksi tekijäksi maailmanpolitiikassa. Samalla Louisianan osto on kuitenkin edelleen maailman suurin laiton maakauppa, sillä tosiasioihin nojaten koko tämä alue kuului Pohjois-Amerikan alkuperäisille asukkaille eli intiaaneille.

Louisianan territorion kuvernööreinä toimivat James Wilkinson (1805–1807), Meriwether Lewis (1807–1809) ja Benjamin Howard (1809–1812). 4. kesäkuuta 1812 Yhdysvaltain kahdestoista kongressi sääti lainsäädännön, joka nimesi Louisianan territorion uudelleen Missourin territorioksi välttääkseen sekaannusta Louisianan hiljattain tunnustetun osavaltion kanssa.

Lähteet
-------

* Anderson, Rani-Henrik ja Henriksson, Markku: *Intiaanit (Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen historia)* Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-162-3
* Golay, Michael & Bowman, John S: *North American Exploration* Wiley, 2003. ISBN 978-0471391487 (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Golay & Bowman 2003 s. 361.
2. 1 2  Anderson & Henriksson 2011 s. 181.
3. 1 2  Louisiana Purchase *worldatlas.com*. Viitattu 14.11.2012. (englanniksi)
4. ↑  Path to Statehood *pccua.edu*.  Arkistoitu 24.10.2012. Viitattu 14.11.2012. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee sarjakuvahahmoa. Havok on myös fysiikkaohjelmisto ja thrash metal -yhtye.*
**Havok** eli Alexander Summers on Marvelin sarjakuvahahmo, joka seikkailee Ryhmä-X:n joukoissa.

**Voimat:** Havokilla on mutanttikyky imeä kosmista energiaa kehoonsa ja vapauttaa sitä voima-aaltona. Nämä aallot etenevät hänen kehostaan kaikkiin suuntiin, jollei hän tietoisesti suuntaa energiaa esimerkiksi käsiensä kautta. Näiden shokkiaaltojen teho vastaa vähimmillään muutamaa ja enimmillään sataa TNT-kiloa ja voi tuhota kokonaisen korttelin.

Alexander Summers oli nuorempi ilmavoimien majurin ja hänen vaimonsa kahdesta pojasta. Ollessaan vielä lapsi, matkusti Alexander äitinsä ja veljensä kanssa isänsä ohjaamassa lentokoneessa, jonka muukalaisrotu Shi´arin partioalus ampui alas. Ennen koneen tuhoa Scott (Kyklooppi) ja Alexander työnnettiin ulos koneesta laskuvarjon varassa. Pojat joutuivat sairaalaan.

Alexander pääsi sairaalasta parin viikon päästä ja hänet sijoitettiin omahalaiseen orpokotiin Nebraskassa. Alexander pääsi pian ottolapseksi perheeseen. Lopetettuaan opintonsa Alexander tuli myös ensi kertaa tietoiseksi omista voimistaan.

Alkeologian professori nimeltään Ahmed Abdol, mutantti hänkin, vangitsi Alexanderin ja vei hänet laboratorioonsa Egyptiin, missä hän yritti tukkia kosmisen säteilyn pääsyn Alexanderin kehoon, jotta hänen oma voimansa pääsisi toimimaan kunnolla. Abdol muuttui 10 metriä korkeaksi valtaisan voimakkaaksi Eläväksi Monoliitiksi.

Taistelussa Ryhmä-X:ää vastaan Monoliitti kohtasi tappionsa Alexanderin piilevien mutanttivoimien tullessa esiin hänen vankeutensa ahdistuksesta. Kykenemättömänä hallitsemaan ruumiistaan lähteviä kosmisia aaltoja Alexander pakeni Egyptin aavikolle Ryhmä-X:n palatessa Yhdysvaltoihin.

Siellä hänet vangitsi mutantteja metsästävä Vahti, joka toimitti hänet Larry Traskin, Vahtien keksijän pojan, luokse. Trask antoi Summersille puvun, jonka kuvio esitti kosmisia aaltoja ja nimesi hänet Havokiksi. Ryhmä-X vapautti tuolloin Havokin, joka liittyi hetkeksi ryhmään, mutta eli sittemmin rauhassa vaimonsa Lorna Danen (Polaris) kanssa. Myöhemmin hän kuitenkin liittyi uudestaan Ryhmä-X:ään.
**Uskonnollinen taide**. Uskonto vaikuttaa hyvin paljon taiteeseen. Mutta myös uskonnoissa taide näkyy, esim. rituaaleissa käytetään taiteen eri muotoja apuna. Kirkoissa näkyy paljon taideteoksia, joissa kuvataan juuri uskontoon liittyviä aiheita. Graffiti maalaukset esittävät usein uskontoon liittyviä aiheita, esim. ristit ja paholaiseen liittyvät asiat.*kenen mukaan?*

 Buddha laskeutuu Tavatimsasta
Madonna ja lapsi - ikoni 900-luvulta
 *Bernini*: Pyhä Henki Kyyhkysenä
Antiikin roomalaiset käyttivät taidetta osoittamaan kunnioitusta sankareilleen ja kertomaan sankarien uroteoista. Nämä taiteen tarkoitukset: kunnioitus ja kertominen, levisivät myös uskonnolliseen taiteeseen monissa kulttuureissa, jotka olivat roomalaisten kanssa kosketuksissa ajanlaskun alussa. Hellenistisen ja roomalaisen taiteen vaikutukseksi lasketaan, että egyptiläiset alkoivat koristaa hautamuistomerkkejä muotokuvilla, intialaiset tekivät kuvia Buddhan elämästä ja jopa juutalaiset, joiden perinne kielsi jumalankuvien tekemisen, alkoivat maalata kuvia Vanhan testamentin kertomuksista synagogiin.

Kristillisessä kirkossa kehittyi varhain kuvallista symboliikkaa, jonka tarkoituksena oli merkitä Raamatun kertomuksista tutut hahmot ja pyhät niin, että lukutaidottomatkin osaavat tunnistaa heidät. Pietarin ulkonäköä ei tunneta, mutta veistoksista hänet voi tunnistaa mukana kulkevista avaimista. Samoin kyyhky kuvaa pyhää henkeä.

Tyypillisiä kristillisen kirkon kuva-aiheita ovat Madonna ja lapsi ja Kristus ristillä. Lukemattomat taiteilijat ovat maalanneet näistä toisintoja, sekä tunnetut taiteilijat että anonyymit kirkkojen koristelijat.

Katso myös
----------

* Kirkkotaide
* Kristillinen taide

Lähteet
-------

1. ↑  Gombrich E.H.: *Maailman taiteen historia*, s. 85–89. Suomentanut Saarikivi S. WSOY, 1980 (alkuteos 1972). ISBN 951-0-10033-1.
2. ↑  Kristilliset symbolit (Arkistoitu – Internet Archive) Kirkkopalvelut

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uskonnollinen taide**.
* Miltä näyttää usko. *Suomen kuvalehti* 2006. (PDF)[vanhentunut linkki]
Aero 662.
**Aero** oli vuosina 1929–1951 Tšekkoslovakiassa valmistettu automerkki. Ensimmäinen malli oli *Aero 10 Enka Bretislavova Novotný*. Vuoteen 1931 mennessä Aero oli valmistanut 1245 autoa. Niissä kaikissa oli kaksitahtimoottori, aluksi yksisylinterinen moottori, jonka tilavuus oli 500 cm³ ja teho 10 hv eli 7 kilowattia.

Vuodesta 1931 Aero valmisti malleja *Aero 18*, *Aero 750* ja *Aero 20*. Näissä oli 662 cm³ moottori (13 kW/18 hv) tai 1000 cm³ (18 kW/24 hv) sekä takaveto. Vuosina 1931-1934 ajoneuvoja tuotettiin 2692. Vuoteen 1932 asti Aeroissa oli vain yksi ovi oikealla, sitten kaksi ovea.

Aero-autolla tehtiin kuuluisa Saharan ylitys edestakaisin: väli Cotonou (Benin) - Alger (426 km) yhdessä päivässä.

Vuonna 1934 Aero esitteli urheilullisen etuvetoauton *Aero 30* (1000 cm³, 22 kW/30 hv) ja vuonna 1936 nelisylinterisen *Aero 50*:n (2000 cm³, 37 kW/50 hv). Näissä oli hydraulinen jarrujärjestelmä. Tyyppiä *Aero 30* yksikköä rakennettiin 1934–1947 yhteensä 7964, ja *Aero 50* 1205 kappaletta vuosina 1936–1941. Nämä olivat enimmäkseen kaksipaikkaisia roadster-autoja, lisäksi tehdas valmisti nelipaikkaisia avoautoja tai katettuja autoja.

Aero Minor
Sodan aikana Aero teki kaksi prototyyppiä, *Aero P 750 Pony* ja *Aero R 1500 Rekord*. Sodan jälkeen syksyllä 1945 hallitus päätti kansallistaa autoteollisuuden ja Aero lopetti autojen valmistuksen.

Tehtaan viimeiseksi automalliksi jäi Aero Minor, jonka suunnittelu alkoi 1940-luvun alussa. [1]. Minoria tuotiin Suomeen vain kaksi esittelykäytössä ollutta autoa.[2]

Lähteet
-------

1. ↑  Mobilisti 7/2008, sivu 23
2. ↑  Olli J. Ojanen: Skoda - Idänautoista arvostetuin, Alfamer, 1991, s. 12

* Autowiki

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aero (auto)** Wikimedia Commonsissa
Loujain al-Hathloul.
**Loujain al-Hathloul** (arabiaksi لجين الهذلول‎ *Lujjayn al-Hadhlūl*; s. 31. heinäkuuta 1989 Jedda, Saudi-Arabia) on saudiarabialainen naisten oikeuksien aktivisti, sosiaalisen median vaikuttaja ja entinen poliittinen vanki. Hän valmistui Brittiläisen Kolumbian yliopistosta. Al-Hathloul on vangittu ja vapautettu useita kertoja, sillä hän vastusti kieltoa, joka esti naisia ajamasta autoa Saudi-Arabiassa. Toukokuussa 2018 hänet vangittiin usean muun naisten oikeuksien aktivistien kanssa syytettynä "yrityksestä horjuttaa kuningaskuntaa", kun hänet kaapattiin Yhdistyneistä arabiemiirikunnista. Lokakuuhun 2018 mennessä hänen aviomiehensä, saudiarabialainen stand-up -koomikko Fahad al-Butairi, oli myös pakotettu palaamaan Jordaniasta Saudi-Arabiaan, ja hänet pidätettiin.

Al-Hathloul, Nouf Abdulaziz ja Eman al-Nafjan saivat vuoden 2019 PEN America/Barbey Freedom to Write -palkinnon. *Time*-lehdessä al-Hathloul pääsi sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle vuonna 2019. Al-Hathloul on ollut ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuosina 2019 ja 2020. Hän voitti vuoden 2020 Václav Hamen Human Rights Prize -ihmisoikeuspalkinnon. Hänet vapautettiin vankilasta 10. helmikuuta 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Ghoussoub, Michelle: "Concern grows for UBC grad after report Saudi Arabia tortured activists". *CBC News*. 22. marraskuuta 2018.
2. ↑  Hubbard, Ben: "'Our Hands Can Reach You': Khashoggi Case Shakes Saudi Dissidents Abroad". *The New York Times*. 8. lokakuuta 2018.
3. ↑  "Saudi Arabia: Reveal Fate of Jamal Khashoggi". *Human Rights Watch*. 11. lokakuuta 2018.
4. ↑  Kristof, Nicholas: "She Wanted to Drive, So Saudi Arabia's Ruler Imprisoned and Tortured Her". *The New York Times*. 26. tammikuuta 2019.
5. ↑  "Nouf Abdulaziz, Loujain Al-Hathloul, Eman Al-Nafjan". *PEN America*. 12. syyskuuta 2019.
6. ↑  "The 100 Most Influential People of 2019". *TIME*.
7. ↑  "Saudi Arabia jails women's rights activist Loujain al-Hathloul". *Deutsche Welle*. 28. joulukuuta 2020.
8. ↑  Václav Havel Human Rights Prize. 2020 Václav Havel Prize awarded to Saudi women’s rights activist Loujain Alhathloul.
9. ↑  Smith, Saphora: "Loujain al-Hathloul, Saudi women's rights activist, released from prison, her family says". *NBC News*. 10. helmikuuta 2021.
10. ↑  "Loujain al-Hathloul: Saudi women's rights activist released from prison". *BBC News*. 10.helmikuuta 2021.



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Aermacchi SF.260** on italialainen koulutuslentokone, jonka ensilento tehtiin 15. heinäkuuta 1964. Koneen suunnitteli Stelio Frati alun perin Aviamilano-yhtiölle, jolta SIAI Marchetti osti valmistusluvan ja valmisti koneita kunnes Aermacchi osti yhtiön vuonna 1997. Koneita on tehty 860 kappaletta. 

Italian ilmavoimat on tilannut koneita vielä vuonna 2005 ja vuonna 2010 Alenia on aikonut koota koneita Argentiinassa Fábrica de Aviones Córdoba -tehtaalla.

Koneita on myyty mm. Sri Lankaan, jossa niitä on käytetty sisällissodassa, ja Libyaan, joka on toimittanut niitä Tšadiin. Libya osti 240 SF.360-konetta 1970-luvulla. Italia toimitti 31 konetta Rhodesian valkoiselle rotusortohallitukselle vuonna 1977. 1970-luvulla Filippiinit hankki 48 konetta korvaamaan Beech T-34A Mentor -koulukoneet. Filippiineille toimitettaneen vuonna 2010 18 uutta Alenia Aermacchi F.260E -konetta.

Lähteet
-------

1. ↑  Argentina poderá montar treinadores Aermacchi SF260 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aermacchi SF.260**.
* Arys, Marc & Heerthum, Serge van. **SIAI Marchetti**, Agile Penguins in Belgian Skies, 'Flash Aviation', 2009, 978-9-0715-5322-6.
* Green, William. *The Observer's Book of Aircraft*. London. Frederick Warne & Co. Ltd. 1968.
* Aermacchi product info (Arkistoitu – Internet Archive)
* SIAI-MARCHETTI SF-260 Owner's Association (Arkistoitu – Internet Archive)
* SF-260 Information and Production History
*Tämä artikkeli käsittelee Viipurin kaupunginosaa. Havi-nimisestä teollisuusyrityksestä on eri artikkeli.*
Havin teollisuusaluetta 1920-luvulla.
**Havi** oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se sijaitsi vanhan kaupunkikeskustan kaakkoispuolella Viipurinlahden rannalla. Havi tunnettiin erityisesti teollisuusalueena, joka antoi nimensä myös samannimiselle yritykselle. Lisäksi Havissa sijaitsi Suomen suurin kesäteatteri.

Havin kaupunginosa sai alkunsa vuonna 1849 kun parikymmentä vuotta aikaisemmin perustettu Havin kynttilä­tehdas siirtyi paikalle Johanneksen pitäjästä. 1930-luvulle tultaessa se oli kasvanut 175 henkeä työllistäneeksi yritykseksi, jonka työntekijät asuivat suurimmaksi osaksi yhtiön rakentamissa asunnoissa Havin teollisuusalueen pohjoispuolella. Ensimmäinen asemakaava Haviin laadittiin vuonna 1926 ja talvisotaan mennessä kaupunginosa oli jo käytännössä täyteen rakennettu. Kynttilätehtaan lisäksi Havissa toimi myös lukuisia muita yrityksiä. Viipurin sataman tuntumassa alueen länsiosassa sijaitsivat Shellin, Gulfin, Nobel-Standardin sekä Suomen Petroolin varastot ja öljysäiliöt. Havissa olivat myös muun muassa Oy Puuteollisuus Ltd:n tehdas sekä Hankkijan Viipurin konttori.

Arkkitehti Uno Ullbergin suunnittelema Viipurin kesäteatteri sijaitsee 1500-luvulla rakennetun Sarvilinnoituksen suojissa. Vuonna 1934 valmistuneessa kesäteatterissa on istumapaikkoja 2 000:lle katsojalle, sekä tuhansia paikkoja rinnekatsomoissa. Siellä järjestettiin muun muassa Viipurin laulujuhlien konsertteja vuonna 1935. Kesäteatteri toimii nykyäänkin erilaisten tapahtumien näyttämönä.

Vuoden 1930 väestönlaskennassa Havissa oli 1 387 asukasta, joista 1 321 oli suomenkielisiä, 38 ruotsinkielisiä ja 28 muunkielisiä.

Lähteet
-------

1. ↑  Havin kaupunginosa VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 30.10.2014.
2. ↑  Viipurin kaupungin tiivistetty historia VirtuaaliViipuri 1939. Viitattu 30.10.2014.
3. ↑  Певческое поле (Arkistoitu – Internet Archive) Viipurin alueen kotisivut. Viitattu 30.10.2014. (venäjäksi)
4. ↑  Viipurin väestölaskenta marraskuun 27 p. 1930: Taululiitteitä (PDF) (sivut 26–27) *Suomen virallinen tilasto 6: Väestötilastoa 71:3*. Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doria:  Tilastollinen päätoimisto. Viitattu 2.11.2014.
**Lars Johan Wiik** (23. elokuuta 1876 – 7. kesäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja ratapyöräilijä.

Lars Wiik tuli 1890-luvulla tunnetuksi luistelijana ja ratapyöräilijänä. Vuonna 1896 rakennettiin Helsinkiin Eläintarhan urheilukentän paikalla puinen polkupyöräkilparata, joka oli käytössä viiden vuoden ajan. Radalla pidettiin ensimmäiset kilpailut heinäkuussa 1897 kolmella eri matkalla ja Wiik voitti jokaisen kilpailun uusilla ennätysajoilla. Syyskuussa 1897 hän kilpaili Tukholmassa ja voitti siellä yhden kilpailun. Vuonna 1898 Wiik ajoi Viipurissa yhden kilometrin matkan aikaan 1 minuutti 21,1 sekuntia, mikä oli silloinen maailmanennätys ja luultavasti ainoa suomalaisen saavuttama pyöräilyn maailmanennätys. Wiikillä oli kaikkiaan 8 Suomen mestaruutta pyöräilyssä.

Wiik oli aluksi Ab Systeman palveluksessa ja vuonna 1919 hän perusti konttoritarvikkeita, toimistokalusteita ja autoja maahantuoneen osakeyhtiö Novan. Yhtiö edusti Continental-merkkisiä kirjoituskoneita ja Wanderer-merkkisiä autoja. Toimipaikkana oli aluksi Viipuri, mutta yhtiön toiminta siirtyi sitten Helsinkiin. Myöhemmin Wiik oli mukana Kontinental Depot- ja Amko-nimisissä konttoritarvikealan yrityksissä. Vuonna 1921 Wiik osallistui 500 kilon painoisella Wanderer-autolla Hanko-Helsinki ajoihin. Vuonna 1922 Wiikin Nova-yhtiö alkoi maahantuoda saksalaisia Stoewer-merkkisiä autoja. Wiik osallistui Suomen Automobiili Klubin Lauttasaarenselällä helmikuussa 1923 järjestämiin talviajoihin sikarinmuotoisella Stoewer-kilpa-autolla, jonka moottorin iskutilavuus oli 2,48 -litraa ja teho 90 hevosvoimaa. Wiikin auto voitti kilpailussa oman luokkansa.

Wiik osallistui Suomen Automobiili Klubin toimintaan sen matkailujaoston jäsenenä ja toimi klubin tilintarkastajana. Hän oli myös klubin julkaiseman Moottori-lehden avustaja.

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Wiikin kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 09.06.1936, nro 153, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Johtaja Lars Wiik, Moottori : Autoliiton äänenkannattaja, 01.06.1936, nro 6, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2 3  Dödsfall, Hufvudstadsbladet, 10.06.1936, nro 154 (2. painos), s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  "Snabbarit" pikaluistelijoittemme poikavuosien ihanne vuosisatamme alussa, Suomen Kuvalehti, 03.02.1934, nro 6, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  Katsaus pyöräilyn kehitykseen Suomessa, Helsingin Sanomat, 19.09.1926, nro 253, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Ketkä Suomen pyöräilymestareiksi ja ketkä pohjoismaisiin edustajiksemme?, Helsingin Sanomat, 05.08.1939, nro 207, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Raul Walkila : Lars Wiikin sikariauto, Kampiveivi-sivusto 14.5.2021
8. ↑  Idrottsbladet, 22.01.1923, nro 3, s. 10
**Aeroekologia** (engl. *Aeroecology*) on monitieteellinen tutkimusala, jossa analysoidaan ekologian, meteorologian, fysiikan sekä tietokonemallinnuksen avulla lintujen, hyönteisten, lepakoiden, siitepölyn ja mikrobien riippuvaisuutta alimmista ilmakehän kerroksista. Aeroekologia eli ilmakehän ekologia on uusi tapa tutkia eri lajien liikkeitä ja muuttoa sekä sairauksien leviämistä. Samalla voidaan analysoida ja mallintaa itse ilmakehääkin.

Käsitteen on tehnyt tunnetuksi Bostonin yliopiston biologian professori Thomas H. Kuntz. Tutkijat hyödyntävät säätutkaverkostoja ja yksittäisiä tutkia paikantaakseen lintu- ja lepakkoparvet. Myös infrapunakameroita käytetään ja yksittäisiin lepakoihin voidaan kiinniittää radiovastaanottimia. Esimerkiksi lepakoiden liikkeistä saadulla tiedolla analysoidaan viljelysmaiden vuodenaikaista ja vuosittaista muuttumista ilmastonmuutoksen edetessä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aeroekologia selvittää lintujen ja lepakoiden liikkeet  22.2.2011. Turun Sanomat. Viitattu 24.2.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Wallenius, Jarmo: Aeroekologia luotaa ilmojen taitureita *ts.fi*.  3.5.2011. TS-Yhtymä Oy. Viitattu 18.12.2012.
* Hyönteisten reitit ja pisaroiden määrä selville *ts.fi*.  3.5.2011. TS-Yhtymä Oy. Viitattu 18.12.2012.
* Aeroecology *Center for Ecology and Conservation Biology*. Boston University. Viitattu 25.2.2011. (englanniksi)
* Emerging Scientific Discipline Of Aeroecology (Boston University)  3.8.2008. ScienceDaily. Viitattu 25.2.2011. (englanniksi)
* Aeroecology: Probing and Modeling the Aerosphere–The Next Frontier (Online ISSN 1557-7023) *Oxford Journals*.  8/2008. The Society for Integrative and Comparative Biology. Viitattu 25.2.2011. (englanniksi)
* Palmer, Jason: 'Aeroecology' uses radar to track flying animals  18.2.2011. BBC News. Viitattu 25.2.2011. (englanniksi)
**Louisville Grays** oli yhdysvaltalainen baseballjoukkue ja 1876 perustetun National Leaguen perustajajäseniä. Joukkue toimi Louisvillessä, Kentuckyssa kausina 1876-1877. Seuran omisti liikemies Walter N. Haldeman, joka oli myös Louisville Courier-Journal -sanomalehden omistaja ja julkaisija.

Joukkueen tarina päättyi major leaguen ensimmäiseen sopupeliskandaaliin. Joukkue johti sarjaa elokuussa 1877, kunnes se yllättäin hävisi seitsemän ja pelasi yhden ottelun tasan vastustajinaan Boston Red Stockings ja Hartford Dark Blues. Lopulta Boston voitti liigamestaruuden, ja toiseksi sijoittunut Grays jäi siitä seitsemän voiton päähän. Courier-Journal -sanomalehden tarinan joukkueen kyseenalaisesta käyttäytymisestä kirjoitti John Haldeman, joukkueen omistajan poika.

Tutkimusten jälkeen kolmen pelaajan todettiin hävinneen pelejä tahallaan rahallista korvausta vastaan. Kaikki nämä ja neljäs pelaaja, joka kieltäytyi osallistumasta tutkimuksiin, suljettiin eliniäksi baseballin parista.

Aiheesta muualla
----------------

*
Mario Guaita-Ausonia elokuvassa *Salambò* (1914).
**Mario Guaita** (taiteilijanimeltään *Mario Ausonia*, 1881 Milano – 1956 Marseille) oli italialainen elokuvanäyttelijä ja -ohjaaja.

Lääketiedettä opiskellut Guaita keskeytti opintonsa voimailu- ja teatteriharrastuksensa takia ja ryhtyi esiintymään sirkus- ja vaudevillenäytöksissä Euroopassa ja Amerikassa. Hänen elokuvaläpimurtonsa tapahtui Enrico Vidalin *Spartacuksen* pääosassa vuonna 1913. Guaita esitti voimamies- ja akrobaatinrooleja Pasquali Filmin elokuvissa kuten *Salambò* (1914), työskenteli sen jälkeen Gloria Filmillä ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan.

Guaita saavutti suurimman menestyksensä De Giglio Filmin voimamies- ja seikkailuelokuvissa kuten *L’atleta fantasma* (1919), *Lotte di giganti* (1919), *Atlas* (1920), *La cintura delle Amazzoni* (1920), *La nave dei miliardi* (1922) ja *Il pescatore di perle* (1923), joista eräissä hän toimi myös ohjaajana. Hän teki käsikirjoittajavaimonsa Renée De Liot’n kanssa viitisentoista elokuvaa Italiassa sekä Ranskassa, jonne he muuttivat Italian elokuvateollisuuden lamavuosina 1920-luvun alussa. Guaitan viimeinen elokuva oli western *La donna carnefice nel paese dell’oro* vuonna 1926. Sen jälkeen hän piti elokuvateatteria Marseillessa.

Lähteet
-------

1. ↑    *Al Cinema*, 2.12.1922. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 18.3.2015.  (italiaksi)
2. 1 2 3  European Film Star Postcards: Mario Guaita-Ausonia *filmstarpostcards.blogspot.fi*. Viitattu 18.3.2015. (englanniksi)
3. ↑  Non solo dive: pioniere del cinema italiano *academia.edu*. Viitattu 18.3.2015. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Mario Guaita-Ausonia (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* ISNI

 |

 |
**Auditorio de Tenerife "Adán Martín"** on oopperatalo Santa Cruz de Tenerifen kaupungissa Teneriffalla Kanariansaarilla. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Santiago Calatrava, ja se rakennettiin vuosien 1997–2003 aikana. Sen vihki käyttöön prinssi Felipe de Borbón 26. syyskuuta 2003.

Sijainti
--------

Oopperatalo sijaitsee Santa Cruzin keskustassa. Lähistöllä on raitiovaunuasema. Rakennuksen vieressä on Torres de Santa Cruz, jotka ovat korkeimmat pilvenpiirtäjät Kanariansaarilla ja korkeimmat kaksoistornit Espanjassa.

Historia
--------

Oopperatalohanke sai alkunsa vuonna 1970. Projekti hyväksyttiin, mutta talon sijainnin ja arkkitehdin valinta oli vaikeaa. Vuonna 1996 Santiago Calatrava nimettiin rakennuksen arkkitehdiksi.

Oopperatalo rakennettiin vuosien 1997–2003 aikana. Rakennuksen avasi virallisesti 26. syyskuuta 2003 Espanjan kruununprinssi Felipe de Borbón. Vuonna 2011 rakennus nimettiin nykyiselle nimelleen *Auditorio de Tenerife Adán Martín* Kanariansaarten presidentin Adán Martín Menisin muistoksi. Arkikielessä talo tunnetaan yksinkertaisesti nimellä *Auditorio de Tenerife*. Vuonna 2011 talo oli mukana viiden euron juhlarahoissa, joissa näkyy Espanjan kaupunkien tunnetuimpia symboleita.

Lähteet
-------

1. ↑  Ricardo Melchior y el Auditorio de Tenerife (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  La construcción del Auditorio de Tenerife, año a año y paso a paso (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  El Cabildo inicia los trámites para denominar al Auditorio de Tenerife "Auditorio de Tenerife Adán Martín"

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Auditorio de Tenerife**.
* Auditorio de Tenerife. Virallinen sivusto
**Louise Reichardt** (11. huhtikuuta 1779 Berliini – 17. marraskuuta 1826 Hampuri) oli saksalainen säveltäjä.

Reichardtin isä Johann Friedrich Reichardt ja äiti Juliane Benda olivat säveltäjiä. Äiti kuitenkin kuoli tytön ollessa 4-vuotias, eikä isällä ollut aikaa tai halua opettaa tytärtään. Hän opettelikin säveltämistä pitkälti itsenäisesti. Perheen koti veti puoleensa monia ajan johtavista runoilijoista, joihin kuuluivat Johann Wolfgang von Goethe, Ludwig Tieck, Novalis, Friedrich ja August Wilhelm von Schlegel, Joseph von Eichendorff, Clemens Brentano sekä Bettina von Arnim. Näistä henkilöistä tuli Reichardtin ystäviä ja innoittajia.

Reichardt muutti Hampuriin, aloitti opiskelun Johann Friedrich Clasingin johdolla ja kiinnostui syvästi Georg Friedrich Händelin kuoroteoksista. Hän oli aktiivinen vaikuttaja Hampurin kuoropiireissä, teki opetustyötä ja sai osakseen huomiota sävellystensä lyyrisillä melodioilla. Reichardtin tuotantoon kuuluu yli sata laulua, joista suurin osa julkaistiin ja esitettiin Hampurissa hänen elinaikanaan. Sanoitukset ovat saksaksi ja italiaksi, usein aikansa huomattavimpien runoilijoiden laatimia. Osassa Reichardtin sävellyksistä säestetään pianolla laulajaa, osa esitetään ilman soitinsäestystä.

Reichardt oli ensin kihloissa runoilijan kanssa, mutta tämä kuoli ennen häitä; samoin hänen toinen kihlattunsa, taidemaalari, ennätti kuolla ennen avioitumista. Tämän jälkeen Reichardt vältti romanttisia suhteita ja omistautui työlleen oppilaidensa ja säveltämisen parissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Louise Reichardt A Modern Reveal

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Audun Boysen** (10. toukokuuta 1929 Bjarkøy – 2. maaliskuuta 2000) oli norjalainen keskimatkojen juoksija ja 800 metrin olympia- ja EM-mitalisti. Boysen eli nuoruutensa Rissassa ja edusti paikkakunnan Rissa IL -seuraa ja myöhemmin oslolaista IK Tjalve -seuraa.

Boysen nousi kansalliseen kärkeen vuonna 1948 ja osallistui vuonna 1950 Brysselin EM-kisoihin 800 metrille sijoittuen viidenneksi. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ei tullut vielä menestystä. Hän pääsi 1 500 metrillä loppukilpailuun sijoittuen 11:ksi ja 800 metrillä välieriin. Seuraavana vuonna syyskuussa 1953 Boysen teki Oslon Bisletillä uuden 1 000 metrin ME:n 2.20,4. Tästä suorituksesta hänelle myönnettiin Aftenpostenin vuotuinen palkinto. Hän paransi 1 000 metrin ME:tä vielä kahteen otteeseen eli elokuussa 1954 aikaan 2.19,5 ja elokuussa 1955 aikaan 2.10,0.

Boysen saavutti vuoden 1954 EM-kisoissa Bernissä ensimmäisen mitalinsa sijoittuessaan kolmanneksi 800 metrillä. Boysen teki kesällä 1955 Oslon Bisletillä uuden Norjan ennätyksen 1.45,9 belgialaisen Roger Moensin vanavedessä, joka teki samassa juoksussa uuden ME:n. Boysenin Norjan ennätyksestä tuli pitkäikäinen, sillä vasta vuonna 1992 eli 37 vuoden jälkeen Atle Douglas alitti Boysenin ajan. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 Boysenista tuli olympiamitalisti hänen sijoittuessa 800 metrillä pronssille. Boysen saavutti "melkein kultamitalin" Tukholman EM-kisoissa 1958, kun kisassa ensimmäisenä maaliin tullut Britannian Mike Rawson diskvalifioitiin ensin ja toiseksi tullut Audun Boysen julistettiin Euroopan mestariksi ja hän oli mitaliseremonioissa voittajan korkeimmalla korokkeella. Myöhemmin britit tekivät protestin hylkäämisestä, ja Rawson nostettiinkin Euroopan mestariksi Boysenin tullessa näin EM-hopeamitalistiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  1958 EUROPEAN ATHLETICS CHAMPIONSHIPS - 800 *racingpast.ca*. Viitattu 21.4.2014.

Asiasta muualla
---------------

* Norsk biografisk lexikon - Audun Boysen
* Boysen ja olympiamenestys (Arkistoitu – Internet Archive)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Mal Whitfield Yhdysvallat** | **Miesten 1 000 metrin maailmanennätyksen haltija**17. syyskuuta 1953 – 19. syyskuuta 1958 | Seuraaja:**Dan Waern, Ruotsi** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Carmen Douma-Hussar** (s. 12. maaliskuuta 1977 Cambridge, Kanada) on kanadalainen maasto- ja keskimatkojen juoksija.

Douma-Hussar sijoittui 2001 Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kuudenneksikymmenenneksiyhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla viideskymmeneskolmas. Vuonna 2003 hän juoksi Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kolmanneksikymmenenneksiseitsemänneksi ja voitti Kanadan mestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti MM-hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.08,18. Saman vuoden Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kolmastoista. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 1 500 metrillä Ateenan olympialaisissa yhdeksänneksi ajalla 4.02,31 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi.

Douma-Hussar juoksi St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksiviidenneksi. Samana vuonna hän oli Helsingin MM-kisoissa 1 500 metrillä yhdeksäs ja kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa 1 500 metrillä seitsemäs ja 3 000 metrin juoksussa yhdeksäs ajalla 8.53,83. Vuonna 2006 hän sijoittui Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 1 500 metrillä viidenneksi ja Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksitoiseksi. Kauden lopussa hän oli 1 500 metrillä IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemäs ja yleisurheilun maailmancupissa kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Osakan MM-kisoissa 1 500 metrin alkuerissä, mutta sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa samalla matkalla yhdeksänneksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 metrin juoksu: 2.02,43 (2004)
* 1 000 metrin juoksu: 2.36,26 (2005)
* 1 500 metrin juoksu: 4.02,29 (2005)
* Mailin juoksu: 4.26,76 (2007)
* 3 000 metrin juoksu: 8.53,83 (2005)

Lähteet
-------

* Carmen Douma-Hussar Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Matti Juhani Havulinna** (3. toukokuuta 1931 Tampere – 29. kesäkuuta 2012) oli suomalainen meloja, joka kilpaili kanadalaiskanootilla.

Havulinna edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa. Yhdessä Tuomo Tuormaan kanssa hän karsiutui kanadalaiskaksikoiden 1 000 metrin alkuerissä Suomen-ennätysajalla 4.54,0.

Seuratasolla 182-senttinen Havulinna edusti Kangasalan Melojia ja Pirkka-Melojia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kanadalaiskaksikoiden 1 000 metrillä vuonna 1950 ja 10 000 metrillä vuonna 1952 sekä kanadalaisyksiköiden 4 × 500 metrillä vuosina 1954, 1955 ja 1956.

Havulinna kilpaili myös keilailussa ja voitti juniorimestaruuksia jääkiekossa. Hän toimi 1970-luvulla Kangasalan Voiton pikaluistelujaoston puheenjohtajana.

Matti Havulinnan isoveli Kalle Havulinna oli jääkiekossa moninkertainen maajoukkuemies ja Suomen-mestari, ja pikkuveli Jukka Havulinna voitti jääkiekossa nuorten Suomen-mestaruuden vuonna 1953.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 56. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.

### Viitteet

1. ↑  Siukonen, Markku & Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 2013*, s. 333. Minerva Kustannus Oy, 2013. ISBN 978-952-492-735-2.
**Carmen Maria de Araújo Pereira** (22. syyskuuta 1936 Bissau – 4. kesäkuuta 2016 Bissau) oli guineabissaulainen poliitikko. Hän toimi maansa virkaa tekevänä presidenttinä kolmen päivän ajan toukokuussa 1984 ja oli näin Afrikan ensimmäinen naispuolinen valtionjohtaja.

Carmen Pereira syntyi afrikkalaisen lakimiehen perheeseen. Hän liittyi Guinean ja Kap Verden afrikkalaiseen itsenäisyyspuolueeseen (PAIGC) vuonna 1962 ja osallistui miehensä kanssa sen maanalaiseen toimintaan. Vuonna 1964 hän siirtyi Guinean Conakryyn osallistuakseen Guinea-Bissaun itsenäisyyssotaan. PAIGC lähetti keskikoulun käyneen Pereiran saamaan poliittista koulutusta Neuvostoliittoon, jossa hän opiskeli myös sairaanhoitajaksi.

Palattuaan Conakryyn vuonna 1966 Pereira työskenteli eteläisen rintaman terveydenhoitopäällikkönä ja poliittisena komissaarina João Bernardo Vieiran johdolla. Hän oli ainoa nainen PAIGC:n johdossa ja toimi Guinea-Bissaun itsenäisyyden syyskuussa 1973 julistaneen kansalliskokouksen varapuheenjohtajana.

Pereira työskenteli kansalliskokouksen varapuheenjohtajana vuosina 1973–1984 ja puheenjohtajana vuosina 1984–1989, Guinea-Bissaun ja Kap Verden naistoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1975–1981 ja maansa terveys- ja sosiaaliministerinä vuosina 1981–1983. Hän oli Guinea-Bissaun virkaa tekevä presidentti 14. toukokuuta – 16. toukokuuta 1984, mikä teki hänestä Afrikan ensimmäisen naispuolisen valtionjohtajan. Pereira oli valtioneuvoston jäsen vuosina 1989–1994 ja sosiaaliasioiden valtionministeri vuosina 1990–1992. Hän oli myöhempinä vuosinaan yksi PAIGC:n keskuskomitean ja politbyroon vanhimmista aktiivijäsenistä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Faleceu Carmen Pereira a mulher de todas as frentes *UCCLA – União das Cidades Capitais de Língua Portuguesa*. Viitattu 13.2.2022.
2. 1 2 3 4  Mendy, Peter Karibe & Lobban, Richard A. Jr.: *Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, fourth edition*, s. 332–333. Landam: The Scarecrow Press, 2013. ISBN 978-0-8108-5310-2.

Guinea-Bissaun lippuGuinea-Bissaun presidentit

* Luís de Almeida Cabral
* João Bernardo Vieira
* Carmen Pereira
* João Bernardo Vieira
* Ansumané Mané
* Malam Bacai Sanhá
* Kumba Ialá
* Veríssimo Correia Seabra
* Henrique Rosa
* João Bernardo Vieira
* Raimundo Pereira
* Malam Bacai Sanhá
* Raimundo Pereira
* Mamadu Ture Kuruma
* Manuel Serifo Nhamadjo
* José Mário Vaz
* Umaro Sissoco Embaló


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Carmen Du Sautoy** on palkittu pääosaesittäjä, joka on näytellyt brittiläisissä teattereissa vuodesta 1972 lähtien. Hän on näytellyt Royal Shakespeare Companyssä, Royal National Theatressä ja Lontoon West Endissä. Hän on esiintynyt myös Berliinissä, Madridissa, New Yorkissa, Sydneyssä ja Tokiossa sekä muualla.

Du Sautoy on näytellyt muun muassa Maria I Gwendolenia Lucy Baileyn ohjaamassa näytelmässä *The Importance of Being Earnest*, Herodiasta Steven Berkoffin ohjaamassa *Salomessa*, kreivitär Ireneä Peter Hallin ohjaamassa näytelmässä *Mind Millie for Me*, Kleopatraa Bernand Milesin ja Ron Pemberin ohjaamassa *Antoniuksessa ja Kleopatrassa*, Miss Leightonia Trevor Nunnin ohjaamassa *Once in a Lifetimessä*, Myraa Alan Strachanin ohjaamassa *Hayfeverissä*, Abbieta Patrick Masonin ohjaamassa näytelmässä *Intohimot jalavien varjossa*, Ranskan prinsessaa John Bartonin ohjaamassa näytelmässä *Turhaa lemmen touhua*, Robin Lefevren ohjaamassa näytelmässä *Candy Kisses*, Elienaa Terry Handsin ohjaamassa *Auringon lapsissa*, Mrs Fainallia John Bartonin ohjaamassa *The Way of the Worldissä*, kurtisaania Trevor Nunnin ohjaamassa *Erehdysten komediassa* ja Lyia Viviania Wynn Jonesin ohjaamassa *Peace in our Timessä*.

Du Sautoy on näytellyt myös lukuisissa brittiläisissä, eurooppalaisissa ja amerikkalaisissa elokuvissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Theatre Carmen Du Sautoy. Viitattu 7.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Filmography Carmen Du Sautoy. Viitattu 7.1.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Carmen Du Sautoy *Internet Movie Database*. Seattle:  Amazon.com.  (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
Tyhjiä taulunkehyksiä
**Kehys** on maalauksen, piirustuksen, valokuvan tai muun kuvan reunus. Kehyksen tarkoitus on yleensä tuoda kuva paremmin esille tai suojata sitä. Kehys voi olla yksinkertainen puulista, mutta jotkin kehykset tehdään hyvin näyttäviksi esimerkiksi koristelulla tai kultauksella.

Suorakulmainen kuvakehys koostuu neljästä puisesta listasta, joiden päät on viistetty 45 asteen kulmaan ja liimattu ja naulattu yhteen. Huulloksen sisäreuna pehmustetaan maalauksen pinnan suojaamiseksi. Piirustukset, grafiikanlehdet ja paperille tehdyt maalaukset suojataan lasilla, joka sijoitetaan paperin ja kehyksen väliin. Lasin ja paperin väliin sijoitetaan myös yleensä lisäksi kartongista tehty paspatuuri (passepartout), joka estää työn pintaa hankautumasta lasiin. Jos lasia tai paspatuuria ei käytetä, maalauksen pysyminen kehyksessä varmistetaan yleensä korkin tai balsapuun palasilla, joilla maalaus kiilataan kehykseen tiukasti. Kehyksen taustaan voidaan maalauksen kiinnittämiseksi myös lyödä listanauloja tai ruuvata kulmakannattimet tai ripustusrenkaat. Maalauskankaan taakse sijoitetaan taustalevy, joka on tehty kovalevystä, vanerista tai kartongista. Taulu voidaan ripustaa seinälle kehyksen taakse asennetuista ripustusrenkaista tai ripustusruuvien väliin kiinnitetystä metallilangasta tai nailonsiimasta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, Ray: *Taiteilijan käsikirja*, s. 316–319. Otava, 1997 (alkuteos 1987). ISBN 951-1-111191-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Taulunkehyksiä** Wikimedia Commonsissa
"Sota-ajelu" on useasti epäilyttävää toimintaa. Kuvassa näkyykin vain auton katolla olevan pitkän kantaman tutka-antennin varjo
**Wardriving** eli loiskäyttö tarkoittaa avoimien Wi-Fi-tukiasemien etsimistä esimerkiksi ajoneuvolla liikkuen. "Sota-ajelussa" avoimia ja mahdollisesti suojaamattomia langattomia verkkoja etsitään henkilö- tai pakettiautolla liikkuessa kannettavan tietokoneen, kämmentietokoneen tai älypuhelimen avulla. 

Monet "sota-autoilijat" käyttävät GPS-satelliittipaikannusjärjestelmää etsiessään verkkoja ja tietokoneohjelmistojen avulla lisäävät automaattisesti tai käsin kohteen koordinaatit johonkin yleiseen Internetissä sijaitsevaan tietokantaan muiden nähtäväksi.

Sana *wardriving* on ilmeisesti viite vuonna 1983 julkaistuun elokuvaan *Sotaleikit*. Elokuvassa oli krakkereita, jotka käyttivät ohjelmaa soittaakseen sattumanvaraisiin numeroihin ja toivoivat löytävänsä modeemin.
Tämä tekniikka tuli tunnetuksi nimellä *wargames dialing* (joskus väärinkirjoitettu *wardialing*), josta *wardriving* myöhemmin johdettiin.

Vuonna 2010 paljastui että Google oli katunäkymiä Street View -palveluunsa kuvatessaan kerännyt samanaikaisesti tietoja WLAN-tukiasemien sijainneista. Samassa yhteydessä järjestelmä oli tallentanut näytteitä langattomissa verkoissa liikkuneesta dataliikenteestä.

Nykyään älypuhelimen käyttäjä saattaa tietämättään tulla keränneeksi tietoja langattomista verkoista ja niiden sijainneista, sillä käyttäjän kerran yhdistettyä älypuhelimensa langattoman verkon tukiasemaan, tallentuu samalla myös tieto sen SSID-tunnuksesta, MAC-osoitteesta ja sijainnista. Sijaintinsa älypuhelin paikantaa karkeasti matkapuhelinverkon tukiasemien avulla, mikäli laitteen GPS-vastaanotin ei ole päällä tai ollaan sisätiloissa. Tiedot välittyvät esimerkiksi Android-käyttöjärjestelmän tapauksessa Googlelle. Tietokantaa langattomien tukiasemien sijainnista ja niiden MAC-osoitteista voidaan hyödyntää esimerkiksi paikannukseen. Oman WLAN-verkon tunnuksen ja sijainnin päätyminen julkiseen tietoon ei ole turvallisuusuhka, mikäli tukiasema on suojattu jollain kyllin tehokkaalla menetelmällä.

Katso myös
----------

* Warchalking

Lähteet
-------

1. ↑  Jeff Duntemann's Wardriving FAQ (Arkistoitu – Internet Archive) Wardrive.net (englanniksi)
2. ↑  Wlan-verkot altistuivat Googlen vakoilulle *IT-viikko*.  17.5.2010. Viitattu 13.6.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Wardriving.com
* WiGLE.net - Maailmanlaajuinen tietokanta avoimista verkoista
* Chronicles of a Wardriver (Arkistoitu – Internet Archive)