recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Hakusana "La Favorita" ohjaa tänne. Gaetano Donizettin oopperaa käsittelee artikkeli La favorite.*

**Stadio Renzo Barbera** on jalkapallostadion, joka sijaitsee Italian Palermossa. Se on Serie B:ssä pelaavan Palermon kotistadion, ja sinne mahtuu hieman yli 36 000 katsojaa. Stadion avattiin vuonna 1932 ja se nimettiin **Stadio Littorio**ksi, kunnianosoituksena fasismia kohtaan. Vuonna 1936 se nimettiin ensimmäistä kertaa uudelleen Espanjan sisällissodassa kuolleen sotilaan muistoa kunnioittaen **Stadio Michele Marrone**ksi. Toisen maailmansodan jälkeen stadionin nimi muutettiin, ja tällä kertaa se sai nimen **Stadio La Favorita**, lähellä stadionia sijaitsevaan Palermon katedraaliin haudatun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan entisen keisarin Fredrik II:n mukaan. Kyseistä nimitystä käytetään edelleen varsin yleisesti.

Vuonna 1948 kenttää kiertänyt juoksurata poistettiin ja maalien taakse rakennettiin katsomot. 1984 tapahtui toinen suuri muutos, kun katsomoa laajennettiin toisella kerroksella, jolloin sen katsojavetoisuus nousi 50 000:een. Silloinen katsomo saatiin täyteen kuitenkin vain kahdesti, sillä vuosina 1989–1990 toteutettiin suurempi remontti, joka tehtiin vuoden 1990 MM-kisoja varten. Tämä kunnostus laski katsomon kapasiteettia ja vakiinnutti sen lukuun 36 349. Vuonna 2002 stadion sai nykyisen nimensä US Città di Palermon pitkäaikaisen puheenjohtajan Renzo Barberan kuoltua aiemmin samana vuonna.

Palermon nykyinen puheenjohtaja Maurizio Zamparini julkaisi kesäkuussa 2012 suunnitelmia, joiden mukaan kaupunkiin oltaisiin rakentamassa uutta stadionia, joka olisi täysin seuran omistuksessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Addio a Barbera presidente della A *La Repubblica*.  20.5.2002. Viitattu 29.7.2013. (italiaksi)
2. ↑  Stadio Renzo Barbera Forza Italian Football. Viitattu 29.7.2013. (englanniksi)
3. ↑  Dove costruire il nuovo stadio del Palermo?  18.6.2012. Libero.it. Viitattu 29.7.2013. (italiaksi)

Serie A:n stadionit kaudella 2015–2016
Azzurri d’Italia (Bergamo) • Bentegodi (Verona) • Braglia (Modena) • Castellani (Empoli) • Dall’Ara (Bologna) • Ferraris (Genova) • Franchi (Firenze) • Friuli (Udine) • Juventus Stadium (Torino) • Mapei Stadium (Reggio nell’Emilia) • Matusa (Frosinone) • Olimpico (Rooma) • Olimpico (Torino) • Renzo Barbera (Palermo) • San Paolo (Napoli) • San Siro (Milano)
**Mustapilkkuahven** (*Pomoxis nigromaculatus*) on aurinkoahventen (Centrarchidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on tärkeä laji sekä kaupallisesti että virkistys- ja urheilukalastuksessa. Mustapilkkuahvenet ovat myös yleisiä julkisissa akvaarioissa.

Mustapilkkuahvenen tavallinen pituus on 27,5 senttimetrin luokkaa. Sen on havaittu voivan kasvaa maksimissaan 49 senttimetrin mittaiseksi. Suurin tavattu paino on 2,7 kilogrammaa ja pisin elinikä 15 vuotta.

Mustapilkkuahventa tavataan endeemisenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä vieraslajina Panamassa ja Meksikossa.

Mustapilkkuahvenet ovat urheilukalastuksessa korkealle arvostettuja. Niitä voidaan kalastaa keinotekoisilla vieheillä tai elävillä syöteillä. Pienet, vaaleista höyhenistä valmistetut jigit ovat mustapilkkuahventen kalastuksessa suosittuja. Elävistä syöteistä mutu on suosituin. Kummassakin menetelmässä on varottava laittamasta liian vahvaa tai jäykkää koukkua, joka voisi repiä mustapilkkuahvenen herkät suupielet.

Mustapilkkuahven on kaikkiruokainen. Alle 16 senttimetrin pituiset yksilöt syövät planktonisia äyriäisiä ja hyönteisten toukkia, kun taas suuremmat yksilöt saalistavat pieniä kaloja, kuten sillejä ja mutuja. Se tulee sukukypsäksi 2–4 vuoden iässä. Mustapilkkuahvenet kutevat maalis-heinäkuussa veden lämpötilasta ja leveyspiiristä riippuen. Naaraalla on yleensä keskimäärin 40 000, joskus 188 000 munaa. Munat ovat halkaisijaltaan alle millimetrin.

Lähteet
-------

1. ↑  NatureServe: *Pomoxis nigromaculatus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2013. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 10.12.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3  Pomoxis nigromaculatus *Florida Museum*.  8.5.2017. Viitattu 10.12.2019. (englanniksi)
3. 1 2  *Pomoxis nigromaculatus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 10.12.2019. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3006347
* Wikispecies: Pomoxis nigromaculatus
* ADW: Pomoxis\_nigromaculatus
* BOLD: 50233
* CoL: 4LR4Q
* EoL: 225242
* EPPO: POMONI
* FishBase: 3388
* GBIF: 2394526
* iNaturalist: 49594
* IRMNG: 11009147
* ISC: 68536
* ITIS: 168167
* IUCN: 202603
* NAS: 409
* NatureServe: 2.103134
* NCBI: 8182
* ODNR: black-crappie
* WoRMS: 592856

 |

 |
**Elmeri** (engl. *Elmer J. Fudd*) on Warner Bros. -yhtiön fiktiivinen animaatiohahmo ja yksi tunnetuimmista Looney Tunes -hahmoista. Elmeri on metsästäjä, jonka pääasiallisena tavoitteena on ampua Väiski Vemmelsääri. Elmeri esiintyi ensimmäisen kerran animaatiossa *Elmer's Candid Camera* 2. maaliskuuta 1940.

Historia
--------

Tex Avery kehitti vuonna 1937 animaatioon *Egghead Rides Again* uuden hahmon, jolla oli sipulin muotoinen nenä, omalaatuiset vaatteet ja kananmunan muotoinen pää. Hahmon nimi oli *Egghead*, ja sitä pidetäänkin nykyään tunnetun Elmerin esikuvana. Vuonna 1940 Elmerin ulkonäköä muokattiinkin nykyisen Elmerin ulkonäön suuntaan, ja samana vuonna tapahtui myös varsinaisen Elmerin ensimmäinen esiintyminen piirretyssä *Elmer's Candid Camera*.

Vuosina 1941–1942 Elmerin ulkonäkö muotoiltiin uudelleen viiteen piirrettyyn; hänestä tuli tukeva ja kaljamahainen. Yleisö ei kuitenkaan hyväksynyt uutta Elmeriä, joten tilalle palautettiin laihempi versio Elmeristä, joka oli ainoastaan päästä hieman pyöreämpi. Tästä ulkonäöstä Elmeri tunnetaan nykypäivänä, sillä se jäi Elmerin viimeiseksi ja hyväksi todetuksi ulkonäöksi.

Ääninäyttelijät
---------------

Elmerin äänenä toimi alun perin ääninäyttelijä Arthur Q. Bryan, mutta hänen ohellaan Elmeriä ovat äänittäneet myös Mel Blanc, Hal Smith, Jeff Bergman, Greg Burson, Billy West ja Tom Kenny. Suomeksi Elmeriä on äänittänyt ärrävikainen Rauno Ahonen ja muun muassa Pekka Autiovuori.

Monilla Looney Tunes -hahmoilla on jokin puhevika. Elmerillä se on ärrävika eli hänen puheessaan r muuttuu w:ksi. Esimerkiksi "*Be very, very quiet. I'm hunting rabbits.*" ("Olkaa hyvin hyvin hiljaa, metsästän kaneja") kuulostaa hänen lausumanaan "*Be vewy, vewy quiet. I'm hunting wabbits.*" ("Ovkaa oikein hivjaa, vahtaan vusakoita")
**Nombre de Dios** on kunta (*corregimiento*) ja kalastajakylä Panamassa Colónin maakunnassa Karibianmeren rannikolla. 1500-luvulla se oli huomattava espanjalainen hopea- ja kultakaupan keskus. Se kuitenkin hylättiin käytännössä kokonaan Francis Draken merirosvojen hyökkäyksen jälkeen vuonna 1571. Vuonna 2010 kunnan asukasluku oli 1 130.

Maantiede
---------

Nombre de Dios kuvattuna teoksessa vuodelta 1672.
Nombre de Dios sijaitsee Panaman Colónin maakunnassa Karibianmeren rannikolla Santa Isabelin piirikunnassa. Nombre de Diosin kunnan (*corregimiento*) pinta-ala on 143,5 km².

Historia
--------

Paikallisia valokuvassa vuoden 1916 paikkeilta.
Espanjalainen konkistadori Diego de Nicuesa perusti Nombre de Diosin vuonna 1510. Sen nimi tarkoittaa suomeksi vapaasti kääntäen "Jumalan nimeä". Espanjalainen siirtokunta paikalla ei kasvanut vielä ensimmäisinä vuosinaan.

Nicuesan hävittyä kilpailijalleen Vasco Nuñez de Balboalle Martín Fernández de Enciso perusti sen viereen Santa Maria la Antigua del Dariénin siirtokunnan. Kun vuonna 1519 valmistui päällystetty tie Panama Viejoon Nombre de Diosista ja Santa Maria la Antigua del Dariénista tuli merkittäviä hopea- ja kultakaupan keskuksia. Hopeaa ja kultaa tuotiin Tyyneltämereltä Panama Viejoon Perusta ja niitä vietiin kahdesta Karibianmeren rannikon kaupungista Espanjaan. Tuottoisa kaupankäynti päättyi kuitenkin englantilaisen merirosvo Francis Draken hyökkäykseen vuonna 1571. Espanjalaiset päättivät hyökkäyksen jälkeen hylätä Nombre de Diosin käytännössä kokonaan. Sen sijaan he perustivat Portobelon sataman noin 15 kilometriä Nombre de Diosista pohjoiseen. Nombre de Dios on nykyisin lähinnä pieni kalastajakylä.

Väestö
------

Paikallisia koululaisia ja yhdysvaltalaiskenraali Colin Powell.
Nombre de Diosin kunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 130. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 1 053 ja vuonna 1990 1 028. Asukastiheys oli vuonna 2010 7,9 as./km².

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Thomas M. Leonard: *Historical dictionary of Panama*, s. 88, 146, 203-204. Rowman & Littlefield, 2015. ISBN 978-0-8108-7835-8. (englanniksi)
2. 1 2  Censos de 1990 a 2010 (xls) Instituto Nacional de Estadística y Censo - Panamá. Viitattu 12.2.2022. (espanjaksi)
**Arnulf Louvainilainen** (n. 1200–1250) oli belgialainen sisterssiläisluostarin apotti ja kirjailija. 

Hän eli ja toimi Louvainin Villersin sisterssiläisluostarissa, jossa hänet valittiin apotiksi noin 1240. Oltuaan tehtävässä kymmenen vuotta hän luopui siitä toivoen voivansa elää opiskelulle ja askeettisuudelle omistettua elämää, mutta hän kuoli vuoden sisällä.

Hänet tunnetaan tyypillisenä oman aikakautensa edustajana, jolloin eri taiteet kuten maalaustaide, veistotaide ja runous sekä jumalanpalveluselämä painottivat kärsivän Kristuksen orjantappurakruunulla kruunattua ja ristiinnaulittua olemusta.

Arnulf Louvainilainen on kirjoittanut pitkän seitsemän osaa käsittävän hymnisarjan *Salve Mundi salutare* (*Rhythmica oratio)* jonka eri osat kuvaavat ja ylistävät kärsivän Jeesuksen jalkoja (*Salve meum salutare / Ad Pede*s), polvia (*Salve, salve rex sanctorum / Ad Genua*), käsiä (*Salve, salve Iesu bone / Ad Manus*), kylkeä (*Salve, salve summe bonus / Ad Latu*s), rintaa (*Salve mea salus Deus / Ad Pectus)*, sydäntä (*Salve regis cor aveto / Ad Cor)*, sekä kasvoja ja päätä (*Salve Iesu reverende/ Ad Vultum, Ad Faciam, Ad caput: Salve caput cruentatun)*. Hymnisarjaa pidettiin kauan Bernhard Clairvaux'laisen kirjoittamana, kunnes 1882 voitiin osoittaa toisin. Myöhemmin löydettiin Brysselissä käsikirjoitus vuodelta 1320, jonka mukaan Arnulf on kirjoittanut hymnisarjan.

Hänen runojensa pohjalta saksalainen virsirunoilja Paul Gerhardt kirjoitti 1656 kustakin runosta virren. Käytössä niistä on säilynyt viimeinen virsi, joka kuvaa Kristuksen päätä, "An das Angeschit; O Haupt voll But und Wunden". Suomeksi tämä virsi on käännetty alkusanoin "Oi rakkain Jeesukseni" (suom. Julius Krohn 1880, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 63).

Arnulf Louvainilaisen runoelman pohjalta on tanskalainen Nikolai Frederik Severin Grundtvig kirjoittanut virren "Hil dig, Frelser og Forsoner", joka seuraa myös Louvainilaisen käyttämää runomittaa. Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 73 "Sinulle, oi Vapahtaja" Lauri Pohjanpään 1923 tekemänä suomennoksena.

Lähteet
-------

1. ↑  Arnulf of Leuven – Salve Mundi Salutare *medieval.eu*. Viitattu 1. 3. 2022. (englanniksi)
2. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 30. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
3. ↑  Membra Jesu Nostri *hymnologyarchive.com*. Viitattu 1. 3. 2022. (englanniksi)
4. ↑  63 Oi rakkain Jeesukseni *virsikirja.fi*. Viitattu 1. 3. 2022.
5. ↑  73 Sinulle, oi Vapahtaja *virsikirja.fi*. Viitattu 1. 3. 2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Forza Motorsport 4** on Turn 10 Studiosin kehittämä ajopeli, joka on neljäs osa *Forza Motorsport* -pelisarjassa. Microsoft Game Studios julkaisi pelin Xbox 360:lle lokakuussa 2011. Peli on sarjan ensimmäinen peli, joka tukee tavallisen ohjaimen ohella Kinect-sensoria.

Uutena pelissä on Autovista-ominaisuus, joka antaa pelaajalle mahdollisuuden tarkastella auton erilaisia ominaisuuksia, esimerkiksi moottoria ja auton sisustuksia lähempää. Pelillä on kumppanuus *Top Gearin* kanssa. Jeremy Clarkson on tehnyt kommentoinnit Autovistassa esillä oleviin autoihin. Pelillä on myös kahden vuoden sopimus ALMS:n kanssa. Pelissä on yli 500 autoa ja 26 rataa.

Pelaaminen
----------

*Forza Motorsport 4* on ajosimulaattoripeli, ja siinä on pyritty realistisuuteen. Pelin 500 autoa vaihtelevat massatuotantoautoista kilpa-autoihin.

Pelaaja voi käyttää Kinectiä katsoakseen kulman taakse käyttäen uutta pääntunnistusominaisuutta. Peliohjainta tai rattia käytetään ohjaamaan autoa, ja Kinectiä käytetään katsomaan pelaajan ympärille. Kinectiä voi myös käyttää myös peliohjaimena. Autoa ohjataan pitämällä käsiä edessä ikään kuin ohjaten näkymätöntä rattia.

Aivan kuin sarjan aiemmissa peleissä, myös Forza 4:ssä on ura-pelimuoto joka on nimetty maailmankiertueeksi (engl. *World Tour Mode*). Aiempiin osiin nähden kehittyneempi tekoäly mukauttaa peliä ja kilpailijoita pelaajan taitojen mukaan. 

Pelissä on 26 rataa, joista 17 perustuu todellisiin ratoihin. Jokaisella radalla on myös erilaisia päivänaikoja ja käänteinen rata.

Kehitys, markkinointi ja julkaisu
---------------------------------

Demo pelistä esiteltiin vuoden 2010 E3:ssa. Demossa ajettiin vuoden 2010 Ferrari 458 Italialla. Demossa käytettiin Kinectiä. Forza 4 esiteltiin virallisesti vuoden 2010 Spike Video Game Awardseissa. 

Tesla Roadsteria käytettiin pelin renkaan äänien nauhoittamiseen, sillä sen hiljainen sähkömoottori mahdollisti äänien nauhoittamisen ilman moottorin ääniä.
Tesla Roadsteria käytettiin nauhoittamaan pelin renkaan äänet. Auto valittiin, koska sen sähkömoottori oli tarpeeksi hiljainen mahdollistamaan renkaiden äänien nauhoituksen. Kaksi mikrofonia kiinnitettiin autoon. Säveltäjä Lance Hayes palasi tekemään pelin ääniraidan, joka sisälsi hänen omia teoksiaan ja muita lisensoituja artisteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Forza Motorsport 4 *Gamereactor*.  6.10.2011. Viitattu 31.7.2021.
Fosfiitti-ionin rakenne
**Fosfiitti-ioni** eli **fosfonaatti-ioni** (HPO32−) on fosforihapokkeesta muodostuva anioni. Epäorgaanisia suoloja, jotka sisältävät fosfiitti-ionin, kutsutaan fosfiiteiksi.

Fosforihapoke on kahdenarvoinen eli diproottinen happo ja siitä voi muodostua kahdenlaisia anioneja, fosfiitteja (HPO32−) ja vetyfosfiitteja (H2PO3−). Molemmille ioneille on tyypillistä, että ne ja niitä sisältävät suolat ovat voimakkaita pelkistimiä. Alkalimetalli- ja kalsiumfosfiitti liukenevat hyvin veteen, kun muut metallifosfiitit ovat veteen niukkaliukoisia tai eivät liukene lainkaan. Lämmitettäessä fosfiitteja alennetussa paineessa ne kondensoituvat pyrofosfiiteiksi. Kuumennettaessa fosfiitteja normaalissa ilmanpaineessa tapahtuu noin 200 °C:n lämpötilassa disproportioituminen fosfiiniksi, fosfaatti-ioniksi ja vedeksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 342–343. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. ↑  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 514. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. ↑  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 818. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 1.7.2014). (englanniksi)
Fosfiittien yleinen rakenne
**Fosfiitit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on P(OR)3, missä R on orgaaninen ryhmä. Ne ovat siis fosforihapokkeen estereitä. Fosfiittejä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, palonestoaineina ja hapettumisenestoaineina.

Ominaisuudet ja valmistus
-------------------------

Huoneenlämpötilassa fosfiitit ovat useimmiten nesteitä tai kiinteitä aineita. Yhdisteet hydrolysoituvat happamissa tai emäksisissä olosuhteissa dialkyylifosfiiteiksi tai fosfonaateiksi. Ne myös hapettuvat suhteellisen helposti. Fosfiiteille tyypillinen reaktio on Michaelis–Arbuzov-reaktio, jossa muodostuu fosfonaatteja.

Fosfiitteja valmistetaan alkoholeista tai fenoleista ja fosforitrikloridista. Käytettäessä alkoholeja on mukana oltava myös amiineja emäksinä. Triaryylifosfiitit reagoivat alkoholien kanssa aryylidialkyylifosfiiteiksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rodney Gilmour: *Phosphorus Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2019.
2. 1 2 3  Jürgen Svara, Norbert Weferling, Thomas Hofmann: *Phosphorus Compounds, Organic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2006.
3. 1 2  D.E.C. Corbridge: *Phosphorus*, s. 377, 1178. CRC Press, 2013. ISBN 978-1-4398-4089-4. Teoksen verkkoversio (viitattu 12.12.2021). (englanniksi)
4. ↑  F. H. Westheimer, Shaw Huang & Frank Covitz: Rates and mechanisms of hydrolysis of esters of phosphorous acid.  *Journal of the American Chemical Society*, 1988, 110. vsk, nro 1, s. 181–185. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.12.2021.  (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-aluksesta. HMS Ledbury oli myös Hunt-luokan saattuehävittäjä.*

**HMS Ledbury** (viirinumero M30) on Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Hunt-luokka (miinantorjunta-alus)*
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1977 Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 1978 kumminaan Lady Elizabeth Berthan ja valmistui 11. kesäkuuta 1981.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Portsmouthin laivastotukikohtaan sijoitettuun 2. miinantorjuntalaivueeseen (engl. *Second Mine Countermeasures Squadron, MCM2*). Se raivasi Falklandin sodan päätyttyä *HMS Breconin* kanssa kaksi Port Stanleyn edustalla ollutta miinakenttää. Samoin alus paikansi ja raivasi 1985-1991 sisaralustensa mukana Suezin kanavan ja Persianlahden alueen miinoituksia. 

Alus oli telakalla kesäkuussa 2009, jolloin sille asennettiin uusi Sea Fox -miinantorjuntajärjestelmä korvaamaan ranskalainen PAP RCMDS.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Ledbury (M30)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Royal Navy viralliset sivut - HMS Ledbury (englanniksi)
2. ↑  Naval-Technology.com. Viitattu 4.5.2012.
3. ↑  RN News. Viitattu 4.5.2012.

  

*Hunt*-luokan miinantorjunta-alukset

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Atherstone* - *HMS Berkeley* - *HMS Bicester* - *HMS Brecon* - *HMS Brocklesby* - *HMS Cattistock* - *HMS Chiddingfold* - *HMS Cottesmore* - *HMS Dulverton* - *HMS Hurworth* - *HMS Ledbury* - *HMS Middleton* - *HMS Quorn* |
| Kreikan laivasto | *Europa* - *Kallisto* |
| Liettuan merivoimat | *Skalvis* - *Selis* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: ei edeltäjää – Seuraaja: *Sandown*-luokka |
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Dublin-luokan 74-tykkisestä linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Lenox** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1758 vesillelaskettu Dublin-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dublin-luokka*
Alus tilattiin 17. marraskuuta 1755 70-tykkisenä kolmannen luokan linjalaivana Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 8. huhtikuuta 1756. Alus laskettiin vesille 25. helmikuuta 1758 ja valmistui 26. toukokuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 39 295 puntaa 4 shillinkiä ja 5 pennyä, mikä sisälsi varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1758 päällikkönään Francis Geary liitettynä Ansonin laivasto-osastoon. Helmikuussa 1759 aluksen päällikkönä oli Robert Jocelyn ja se oli kontra-amiraali Samuel Cornishin lippulaivana. Alus lähti 14. huhtikuuta Itä-Intiaan.

Alus poistettiin palveluksesta maaliskuussa 1783 ja on mahdollista, että se upotettiin aallonmurtajaksi 1784 ja nostettiin myöhemmin. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä. Amiraliteetti määräsi aluksen romutettavaksi 2. huhtikuuta 1789 ja se romutettiin toukokuussa Plymouthissa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield 2007 s. 58
2. ↑  Winfield 2007 s. 59

*Dublin*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Dublin* – *HMS Norfolk* – *HMS Shrewsbury* – *HMS Lenox* – *HMS Mars* – *HMS Warspite* – *HMS Resolution* |
| Edeltäjä: Burford-luokka – Seuraaja: *HMS Fame* |
John Lomax (vas.) kättelemässä muusikko "Uncle" Rich Brownin kanssa Alabaman Sumtervillessä vuonna 1940.
**John Avery Lomax** (23. syyskuuta 1867 Goodman, Mississippi – 26. tammikuuta 1948) oli yhdysvaltalainen uraauurtava musiikkitieteilijä ja folkloristi.

Lomax varttui maatilalla Texasissa ja opiskeli englantia Texasin yliopistossa Austinissa. Myöhemmin hän suoritti loppututkinnon Harvardin yliopistossa. Tämän jälkeen Lomax sai apurahan cowboy-laulujen tutkimiseen, minkä tuloksena syntyi vuonna 1910 antologia *Cowboy Songs and Other Frontier Ballads*.

John Lomax oli perustamassa Texas Folklore Societya ja arkistoi tuhansia äänitteitä Yhdysvaltain kongressin kirjaston Amerikan kansanlauluarkistoon yhdessä poikansa Alan Lomaxin kanssa.

Vuonna 1933 John Lomax aloitti yhdessä poikansa kanssa afroamerikkalaisen kansanmusiikin kenttätutkimukset. He aloittivat vankiloista aluksi Texasissa ja myöhemmin Louisianassa. Louisianassa he löysivät muun muassa Huddie "Lead Belly" Ledbetterin.

Lähteet
-------

* Kim Ruehl: John Lomax About.com: Folk Music.  Arkistoitu 1.5.2009. Viitattu 6.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Lomax** Wikimedia Commonsissa

* Biografia Kongressin kirjaston sivuilla

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**John Daniel Fürstenberg Lyng** (22. elokuuta 1905 – 18. tammikuuta 1978) oli norjalainen konservatiivipuolueen poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä vajaan kuukauden elo–syyskuussa 1963 neljän puolueen kokoomushallituksessa. Se oli Norjan ensimmäinen hallitus 28 vuoteen, jota ei johtanut työväenpuolueen edustaja. Vuosina 1965–1970 Lyng toimi ulkoministerinä.

Lakimieheksi opiskellut Lyng suoritti jatko-opintoja Kööpenhaminassa ja Heidelbergissä. Hän aloitti poliittisen uransa jyrkän vasemmistolaisissa opiskelijajärjestöissä, mutta siirtyi pian konservatiivien riveihin. Ennen toista maailmansotaa Lyng toimi muun muassa tuomarina Trondheimissa ja Agderissa. Sodan aikana hän toimi aktiivisesti vastarintaliikkeessä. Vuonna 1945 hänet valittiin Norjan suurkäräjien jäseneksi, ja uudelleen 1953, 1958 ja 1961.

Vuosina 1965–1970 Lyng toimi ulkoministerinä Per Bortenin hallituksessa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lyng, John ( 1905-1978 ), Stortinget. Viitattu 2.11.2014.
2. 1 2 3  Laine, Olavi: "Lyng, John (1905)", teoksessa Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 117. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav

 |

 |
**Pattistenpellon puisto** (ruots. *Battisåkern*) on Maj-Lis Rosenbröijerin suunnittelema puisto Haukilahden keskiosassa kaakkoisessa Espoossa. Sen rinnakkaisnimiä ovat Pattistenpuisto ja Pattistenpelto. Se rajautuu lännessä Haukilahdenrantaan ja pohjoisessa Haukilahdenkatuun. Idässä ja etelässä on asuinrakennuksia.

Pattistenpuisto on saanut nimensä 1985. Taustalla on ostoskeskus Länsiviitan paikkeilla sijainnut asumus, joka tunnettiin nimillä Battis ja Pattis. Länsiviitta ja Haukilahden palvelukeskus sijaitsevat puiston pohjoispuolella. Noin 300 metriä itään sijaitsee Haukilahden kirjasto ja noin 300 metriä etelään sijaitsee Haukilahden venesatama. Puiston koillisosassa sijaitsee leikkipuisto. Pattistenpuistossa on myös muutamia ulkokuntoiluvälineitä. Lähin metroasema on Niittykummun metroasema, joka sijaitsee runsaan kilometrin luoteeseen.

Kuvia
-----

* Puisto talviasussaan.Puisto talviasussaan.
* Puiston leikkipaikka.Puiston leikkipaikka.
* Osa puistosta on kivetty.Osa puistosta on kivetty.

Lähteet
-------

1. ↑  Maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer : 2.5 Puistot, s. 11 *gardenartsociety.fi*. Viitattu 10.7.2023.
2. 1 2  Haukilahden nimistö : Pattistenpelto *espoo.fi*. Viitattu 10.7.2023.
3. 1 2  Espoon karttapalvelu : Pattistenpelto *kartat.espoo.fi*. Viitattu 10.7.2023.
4. ↑  Pattistenpellon puisto *espoo.fi*. Viitattu 10.7.2023.
5. ↑  Pattistenpelto / Ulkokuntoiluvälineet *espoo.fi*. Viitattu 10.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin Sanomat: Pattistenpellossa saa pään pyörälle
**Malcolm Frager** (15. tammikuuta 1935 Saint Louis, Missouri – 20. kesäkuuta 1991 Pittsfield, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen pianisti.

Frager aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana ja esiintyi St. Louisin sinfoniaorkesterin kanssa ensimmäisen kerran kymmenen vuoden iässä. 14-vuotiaana hän muutti New Yorkiin ja aloitti opiskelun Carl Friedbergin johdolla. Hän suoritti myös venäjän kielen opinnot Columbian yliopistossa ja valmistui vuonna 1957. Frager sai kansainvälistä tunnustusta voitettuaan Leventritt-palkinnon vuonna 1959 ja Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun ensipalkinnon 1960. Hän teki konsertoinnin ohella historiallista tutkimustyötä piano-ohjelmistosta, erityisesti Robert Schumannin musiikista. Vuonna 1967 hän löysi uudelleen Schumannin pianokonserton alkuperäisversion käsikirjoituksen ja vuonna 1978 toisessa maailmansodassa kadonneeksi luullun 1700–1800-lukujen säveltäjien teosten käsikirjoituskokoelman.

Frager piti ensimmäisen konserttikiertueensa vuonna 1959. Ensimmäisen kerran hän esiintyi Neuvostoliitossa vuonna 1963. Hän tuli erityisen suosituksi siellä ja Euroopassa. Frager teki esiintymisiä myös Latinalaisessa Amerikassa, Kaukoidässä ja Australiassa. Schumannin ohella hänen ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin, Frédéric Chopinin, Sergei Prokofjevin ja Béla Bartókin musiikkia. Hän tunsi kiinnostusta 1700-luvun fortepianoja kohtaan ja levytti niillä Haydnin sekä Mozartin sävellyksiä. Frager oli usein tuomarina musiikkikilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Malcolm Frager Oxford Reference
2. 1 2 3 4 5  MALCOLM FRAGER COLLECTION Eastman School of Music
3. 1 2 3  Malcolm Frager Queen Elisabeth Competition


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
**Karakteristinen polynomi** on neliömatriiseihin liittyvä käsite. Tämä polynomi sisältää useita matriisiin liittyviä ominaisuuksia, huomattavampina matriisin ominaisarvot, determinantti sekä jälki.

Lähtökohta
----------

Annetulle neliömatriisille A on löydettävä polynomi, jonka juuret ovat A:n ominaisarvot.

Päädiagonaalimatriisi
---------------------

Päädiagonaalimatriisille eli lävistäjämatriisille A karakteristinen polynomi on helppo määritellä: jos lävistäjäalkiot ovat muotoa a\_{i}, missä i=1,...n, niin karakteristinen polynomi on muotoa 

p\_A(t)=(t - a\_1)(t - a\_2)(t - a\_3)...(t - a\_n)\,
Tämä siksi, että lävistäjäalkiot ovat matriisin ominaisarvot.

Yleinen tapaus
--------------

Yleisen n\times n-neliömatriisin A tapauksessa voidaan menetellä seuraavasti. Kerroinkunnan alkio (luku) \lambda  on matriisin A ominaisarvo, jos ja vain jos on olemassa sellainen vektori (ominaisvektori) \vec{v}\ne\vec{0}, että

A\vec{v} = \lambda\vec{v},
eli

(\lambda I-A)\vec{v} = \vec{0},
missä I on yksikkömatriisi. Koska vektori {\vec {v}} on nollasta eroava, on matriisin (A - \lambda I) oltava singulaarinen, jolloin sen determinantti on {\displaystyle 0}. Tämän determinantista saadun polynomin \det(tI - A) juuret ovat A:n ominaisarvoja.

Ominaisarvot löydetään siis polynomiyhtälön

\det(tI - A) = 0\,
ratkaisuina.

Koska funktio on polynomifunktio, on vaadittu karakteristinen polynomi löydetty.

Formaali määritelmä
-------------------

Olkoon K kunta ja A K-kertoiminen n\times n -matriisi. 
Matriisin A karakteristinen polynomi p\_A(t) on määritelmän mukaan

p\_A(t) = \det(tI-A)\,,
missä I on n\times n yksikkömatriisi. Tämä on todellakin polynomi, sillä determinantti on määritelty summaksi matriisin alkioiden tuloista. Toisinaan määritellään karakteristinen polynomi kaavalla \det(A-tI). Tästä saadaan alkuperäinen määritelmä kertomalla polynomi luvulla \pm 1.

Esimerkki
---------

Lasketaan matriisin

A=\begin{pmatrix}
2 & 1\\
-1& 0
\end{pmatrix}.

karakteristinen polynomi. Tällöin on laskettava seuraavan matriisin determinantti:

\det(t I-A) = \det \begin{pmatrix}
t-2&-1\\
1&t
\end{pmatrix}.

Tämä determinantti on 

(t-2)t - 1\cdot(-1) = t^2-2t+1.\,\!
Tämä on A:n karakteristinen polynomi, missä t on matriisin ominaisarvo.

Kirjallisuutta
--------------

* Kivelä, Simo K.: *Matriisilasku ja lineaarialgebra*. Helsinki: Otatieto, 1984. ISBN 951-671-368-8.
* Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-6 (pdf). Viitattu 8.7.2019.
Ust-Karan vankila vuonna 1891. Aleksei Kuznetsovin valokuva
**Karan pakkotyövankila** (ven. Карийская каторга, *Karijskaja katorga*) on Venäjällä nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä Šilkan sivujoen Karan varrella sijainneista rangaistuslaitoksista käytetty nimitys. Ne kuuluivat Nertšinskin pakkotyövankilan alaisuuteen.

Karan pakkotyövankila toimi 1830-luvulta aina vuoteen 1898 saakka. Aluksi sinne lähetettiin vain tavallisia rikollisia. Vankilat sijaitsivat Kara-joen varrella 35 kilometrin matkalla. Vangit työskentelivät seudun kultakaivoksilla.

Vuonna 1873 Karan pakkotyövankilaan alettiin lähettää poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat ns. Netšajevin jutussa tuomitut Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Nikolajev. Heitä seurasivat Nikolai Išutin, Pjotr Uspenski sekä ns. 50:n ja 193:n oikeudenkäynneissä ja Kazanin katedraalin mielenosoituksen yhteydessä tuomitut. 1880-luvulla pakkotyövankilaan lähetettiin Narodnaja voljan ja puolalaisen Proletariaatti-puolueen jäseniä. Vankien joukossa oli tunnettuja narodnikkeja kuten Ippolit Myškin, Dmitri Rogatšov, Porfiri Voinaralski, Sergei Kovalik, Lev Deitš, Aleksandr Pribyljov, Feliks Kon, sosialistivallankumouksellisten myöhempi johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja sekä ensimmäiset työläisvallankumoukselliset Pjotr Aleksejev ja Viktor Obnorski. Karassa kärsi tuomiotaan ja teki itsemurhan suomalaissyntyinen Karl Ivanainen.

Syyskuussa 1880 Nertšinskin vankiloihin alettiin siirtää kaikkia pakkotyöhön tuomittuja poliittisia vankeja. Marraskuussa 1881 Nižnjaja Karaan avattiin poliittisille vangeille tarkoitettu miesvankila. Naiset sijoitettiin Ust-Karaan. Kaikkiaan Karan pakkotyövankilan läpi kulki noin 300 poliittista vankia, joista 32 oli naisia.

Toukokuussa 1882 leiriltä karkasi kahdeksan poliittista vankia, jotka kaikki saatiin kiinni. Karkureita rangaistiin fyysisesti ja Taka-Baikalian kuvernöörin Luka Iljaševitšin aloitteesta Karan vankilaoloja kovennettiin. Tämän seurauksena entinen poliittinen vanki Marija Kutitonskaja yritti murhata Iljaševitšin.

Vuonna 1886 Karan pakkotyövankilassa vieraili amerikkalainen tutkimusmatkailija George Kennan, joka arvosteli kirjassaan sen epäinhimillisiä oloja. Vuosina 1888–1889 vankilassa tapahtui ns. Karan tragedia, joka päättyi vankien joukkoitsemurhaan. Karan tragedian jälkeen poliittiset vangit siirrettiin muihin vankiloihin. Karan kultakaivoksille jäi rikollisia ja palkattua vapaata työvoimaa. Toukokuussa 1898 Amurin kenraalikuvernööri määräsi Karan pakkotyövankilan suljettavaksi.

Nykyään Karan kultaesiintymiä hyödyntää OAO Priisk Ust-Kara. Joen suussa sijaitsee Ust-Karskin taajama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Entsiklopedija Zabaikalja: Karijskaja katorga *ez.chita.ru*. Viitattu 20.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Dejateli revoljutsionnogo dviženija v Rossii: Biobibliografitšeski slovar  1927–1934. Moskva:  Izdatelstvo Vsesojuznogo obštšestva polititšeskih katoržan i ssylno-poselentsev. Viitattu 20.12.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  Entsiklopedija Zabaikalja: Ust-Karsk *encycl.chita.ru*. Viitattu 20.12.2009. (venäjäksi)
**Pohjois-Kyproksen presidentinvaali 2010** järjestettiin 18. huhtikuuta 2010. Derviş Eroğlu sai jo ensimmäisellä kierroksella yli 50 prosenttia äänistä, ja hänet valittiin Pohjois-Kyproksen presidentiksi. Toiseksi eniten ääniä annettiin istuneelle presidentille Mehmet Ali Talatille.

Vaalissa oli yhteensä seitsemän ehdokasta. Kansallisen yhtenäisyyspuolueen Derviş Eroğlu sai lopulta 50,38 prosenttia kaikista äänistä, kun toiseksi eniten ääniä kerännyt Mehmet Ali Talat jäi 42,85 prosenttiin.

Oikeistolainen Eroğlu on kannattanut Pohjois-Kyproksen itsenäisyyttä, kun entinen presidentti Talat oli aloittamassa saaren yhdistämisneuvotteluita edellisenä vuonna. Vaalituloksen jälkeen epäiltiin, että Eroğlu asettaa yhdistymiselle ankarammat ehdot. Hän ehti kuitenkin voittonsa jälkeen sanoa, että hän jatkaa yhdistymisneuvotteluita. Turkin pääministeri Recep Tayyip Erdoğan ilmoitti tuloksen ratkaisun jälkeen, että hän haluaa saaren tärkeiden yhdistämisneuvottelujen tulevan päätökseen vuoden 2010 loppuun mennessä. Kyproksen tilanne on yksi este Turkin mahdollisella EU-jäsenyydellä. Kyproksen tasavalta on EU:n jäsen, mutta Turkki ei ole tunnustanut valtiota.

Tulokset
--------

| ehdokas | puolue | äänet |
| --- | --- | --- |
| lukumäärä | osuus |
| **Derviş Eroğlu** | **Kansallinen yhtenäisyyspuolue** (UBP) | 61 491 | 50,38 % |
| Mehmet Ali Talat | Tasavaltalainen turkkilaispuolue (CTP) | 52 302 | 42,85 |
| Tahsin Ertuğruloğlu | itsenäinen | 4 648 | 3,81 |
| Zeki Beşiktepeli | itsenäinen | 1 986 | 1,61 |
| Mustafa Kemal Tümkan | itsenäinen | 964 | 0,79 |
| Arif Salih Kırdağ | itsenäinen | 521 | 0,43 |
| Ayhan Kaymak | itsenäinen | 168 | 0,14 |
| Lähde:  |

Lähteet
-------

1. ↑  Associaited Press: Hardliner wins Turkish Cypriot leadership election *guardian.co.uk*.  18.4.2010. Guardian News and Media Limited. Viitattu 19.4.2010. (englanniksi)
2. ↑  Yhdistymisen epäilijä voitti Pohjois-Kyproksen presidentinvaalit *YLE Uutiset*.  18.10.2010. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 18.10.2010.
3. ↑  Kyproksen pohjoisosan vaalitulos mutkistaa Turkin EU-tietä *YLE Uutiset*.  19.10.2010. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 19.10.2010.
4. ↑  mahkemeler.net[vanhentunut linkki]
**Pohjois-Kosovo** (Serbiaksi: Северно Косовo, Albaniaksi: Kosova Veriore) on Kosovossa sijaitseva neljästä serbien asuttamasta kunnasta koostuva alue. Kunnat ovat Pohjois-Mitrovica, Leposavić, Zvečan ja Zubin Potok.

Väestö
------

Pohjois-Kosovo koostuu neljästä kunnasta ja sen pinta ala on 1 007 neliökilometriä. 

Ennen Kosovon sotaa serbit olivat alueen enemmistö ja vähemmistöjä olivat albaanit, bosniakit ja romanit. Vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan Zvečanissa, Leposavićissa ja Zubin Potokissa asui yhteensä n. 50 000 ihmistä, joista enemmistö oli serbejä. Mitrovicassa asui pääasiassa albaaneja etnisesti sekoittuneita. 

Vuoden 2015 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö arvion mukaan Pohjois-Kosovon alueella asuu yhteensä n. 79 910 ihmistä, joista 88% on serbejä, 8% albaaneja ja 2% bosniakkeja ja muita.

Pohjois-Kosovon etnisten ryhmien kartta (serbit sinisellä, albaanit punaisella).

Maantiede
---------

Pohjois-Kosovossa on paljon mineraaleja ja siellä sijaitsi ennen Trepčan kaivoskompleksi. Alueen pohjoisosassa on Kopaonik-vuoren harjanne.

Talous
------

Sota*selvennä* heikensi alueen taloutta. Vuonna 2006 77% Mitrovican väestöstä oli työttömiä. Suurin työllistäjä oli Trepčan kaivoskompleksi, joka työllisti 4 000 ihmistä. Kaivos kuitenkin saastutti ympäristöä vakavasti ja se lakkautettiin elokuussa 2000. Alueella käytetään enemmän Serbian dinaaria kuin euroa. Nautintoaineiden kuten alkoholin salakuljettamisesta on tullut yleinen liiketoiminta Pohjois-Kosovossa. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:North Kosovo
**Jorma Veli Mies Metsävainio** (alk. Gutzén, 29. elokuuta 1919 Viipuri – 13. marraskuuta 1975) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän näytteli muun muassa Ventti-Villen roolin komediassa *Omena putoaa* ja teki operettien sankari- ja bufforooleja.

Ura
---

Metsävainion vanhemmat olivat poliisitarkastaja M. Sven Elis Gunnar Gutzén ja toimittaja Helmi Jutinen. Hän suoritti säveltaiteellisia opintoja 1940-luvulla ja antoi ensikonserttinsa 1943. Metsävainiolla oli näyttelijänkiinnitys Turun Työväen Teatteriin 1944–1945, mitä seurasi Joensuun Teatteri 1945–1946, Kymin Työväen Teatteri 1946–1947, Rauman Kaupunginteatteri 1947–1949 ja kuuluisa Punainen Mylly vuodesta 1949.

Metsävainion roolitehtäviä olivat muun muassa Ventti-Villen osa Mika Waltarin komediassa *Omena putoaa*, Martti Modigin osa Jalmari Finnen komediassa *Pitkäjärveläiset* ja Fredin osa Jean-Paul Sartren näytelmässä *Kunniallinen portto*.

Jorma Metsävainiolta julkaistiin tanssimusiikkia edustava savikiekko "Hurmalan häät elokuvasta Savotan Sanni" vuonna 1951. Sen b-puolena on "Laulajan tie". Metsävainio käytti säveltaiteessa pseudonyymiä Jorma Metsi.

Metsävainio näytteli sivuroolin kahdessa suomalaisessa komediaelokuvassa: *Helunan häämatka* (1955) ja *Tyttö tuli taloon* (1956).

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Teatterin maailma 1950, s. 201
2. ↑  Jorma Metsävainio Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
3. ↑  Kappaleen tiedot : Laulajan tie *Fono.fi*. Viitattu 5.4.2021.
4. ↑  Musiikin salanimiä ja nimimerkkejä *Hypermedia.fi*.  Arkistoitu 26.2.2021. Viitattu 5.4.2021.
5. ↑  Jorma Metsävainio Elonetissä.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Korkeimman oikeuden rakennus Tokiossa.
**Japanin korkein oikeus** (jap. 最高裁判所, *Saikō-Saibansho*) on Japanin tuomioistuinjärjestelmän korkein oikeusaste. Se sijaitsee Tokion Chiyodassa Hayabusachōn kaupunginosassa. Sillä on ylin valta tulkita Japanin perustuslakia ja muun muassa lakien perustuslaillisuutta.

Japanin korkein oikeus luotiin vuonna 1947 maan perustuslain 81. artiklan nojalla vuonna 1947, jonka mukaan sillä olisi rajaton valta arvioida minkä tahansa säädöksen perustuslaillisuutta. Vuonna 1948 oikeus selvensi tämän tarkoittavan samanlaista laillisuusvalvontaa (engl. *judicial review*) kuin mitä Yhdysvaltain korkein oikeus tekee, ja vuonna 1952 se rajoitti tämän vallan asioihin, joissa oli konkreettinen juttu.

Oikeus koostuu päätuomarista ja 14 muusta tuomarista. Nykyinen päätuomari on Naoto Ōtani.

Lähteet
-------

1. ↑  Yasuhiro Okudaira: Forty Years of the Constitution and Its Various Influences: Japanese, American, and European.  *Law and Contemporary Problems*, 1990, 53. vsk, nro 1, s. 17–49. doi:10.2307/1191824. ISSN 0023-9186. JSTOR 1191824. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 28.7.2021.  (englanniksi)
2. ↑  Masahito Tadano: The Role of the Judicial Branch in the Protection of Fundamental Rights in Japan.  *Yumiko Nakanishi: Contemporary Issues in Human Rights Law: Europe and Asia*, 2015, s. 73–90.  Springer. doi:10.1007/978-981-10-6129-5\_4.   (englanniksi)
**Japanin bobtail** on kissarotu, joka on kotoisin Japanista.

Historia
--------

Japanin bobtail on esiintynyt japanilaisissa maalauksissa ja seinätöissä jo ainakin tuhat vuotta sitten. Maneki neko eli onnen kissa on Japanissa erittäin suosittu lahja- ja koriste-esine, joka kuvaa tassua nostavaa Japanin bobtail-kissaa. Yhdysvalloissa rotuun kuuluvia kissoja nähtiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968, jolloin Elisabeth Freret toi Japanista 3 yksilöä, ja sitä kautta rotu siirtyi myös Eurooppaan, vaikka ei olekaan kovin suosittu täällä. Myös Suomessa rotu on harvinainen. Helena Linnanvirta toi Suomeen bobtailin Sayesinde's Ichi-Ban 1990 Hollannista ja myöhemmin uroksen Bassetti's Sashitaru Yhdysvalloista.

Luonteenpiirteet ja muut ominaisuudet
-------------------------------------

Japanin bobtail on melko hiljainen ja rauhallinen lemmikki, paitsi kiimassa oleva narttu. Se antaa hyvin japanilaisen kuvan itsestään joidenkin eleidensä perusteella. Sen takajalat ovat hieman etujalkoja korkeammat, mikä antaa sille hiukan jänismäisen ulkonäön. Kooltaan se on keskikokoinen tai pieni kissa ja painaa 2,5–4 kg. Luonteeltaan se soveltuu perheille kissaksi hyvin. Sitä voi kasvattaa eri rotuisten kissojen seurassa ja se sopeutuu paremmin, jos sillä on seuranaan toinen samanrotuinen kissa.

Rodulla on erityispiirteenä lyhyt töpöhäntä, joka on seurausta häntänikamien mutkaisuudesta eli sen häntä on yhtä häntämutkaa. Ominaisuus on perinnöllinen ja resessiivinen, eli jos Japanin bobtailit saavat yhteisiä jälkeläisiä, on niillä kaikilla perinnöllisesti töpöhäntä. Se ei siis ole hännänkasvussa tapahtunut vika tai mutaatio kuten Manx - kissalla, ja Japanin bobtail on täysin terve kissarotu.

Sen turkki on lyhyt eikä sillä ole juurikaan aluskarvaa. Yhdysvalloissa kasvatetaan myös pitkäkarvaisia bobtaileja.

Tarina
------

Tarina kertoo, kuinka Japanin bobtail sai töpöhäntänsä. Se asettui nukkumaan liian lähelle avotulta ja sen pitkä häntä syttyi palamaan. Kauhuissaan kissa juoksi kaupungin läpi ja sen palava häntä sytytti monta rakennusta tuleen. Rangaistukseksi keisari määräsi, että kaikilta kissoilta leikataan häntä.

Katso myös
----------

* Luettelo kissaroduista

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Japanin bobtail**.
* Suomen Kissaliiton kotisivut
* JBT Interest Groups (englanniksi
**Agustinia** on sukupuuttoon kuollut sauropodien suku, joka eli varhaisen liitukauden Apt-vaiheelta Alba-vaiheelle.

Piirteet
--------

Tämän keskikokoisen sauropodin hämmästyttävin piirre oli sen selässä sijainnut luulevyjen asetelma. Ne olivat stegosaurien laattojen tapaan kääntyneet sivuttain. Ne olivat suorakulmaisia, vaikka jotkut olivat vetäytyneet ulos sivuttain sojottaviksi piikeiksi. Miten loppuun ruumiista tulee, jotkut piirteet viittavat sen olleen diplodocidi, kun taas toiset ovat epäilyksettä titanosauri. Tällä hetkellä luokittelu on epäselvä. *Agustinian* pituus oli arviolta 15 metriä.

Fossiilit
---------

Monien muiden sauropodien tapaan myös *Agustinia* tunnetaan epätäydellisistä fossiileista. Ne löydettiin Patagoniasta, Argentiinasta, Neuquénin maakunnasta 1990-luvun lopulla. *Agustinialla* oli hämmästyttäviä suojalevyjä hännästä kaulaan, hieman kuten *Stegosauruksella*. Jos panssari olisi olisi löydetty erillään, sitä tuskin olisi tunnistettu sauropodiksi, sillä vastaavanlaista ei ole tavattu millään muulla sauropodilla. Myöhemmissä tutkimuksissa on ilmennyt, että *Agustiniasta* löydetyt fossiloituneet suojalevyt saattavatkin olla oikeasti kylki- ja lonkkaluiden osia. Asiasta ei kuitenkaan ole varmuutta. *Agustinian* nimi oli alun perin *Augustia*, mutta tämä nimi oli jo käytössä toisella eläimellä, joten nimeksi vaihdettiin *Agustinia*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Agustinia *Prehistoric Wildlife*. Viitattu 13.7.2016. (englanniksi)
2. 1 2 3  Dixon, Dougal: *The illustrated encyclopedia of dinosaurs*, s. 64. Lontoo: Hermes House, 2010. ISBN 978-1-84681-853-0. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131756
* Wikispecies: Agustinia
* Fossilworks: 66565
* GBIF: 4821450
* IRMNG: 1446290

 |

 |
**Chalá Agustín Javier Delgado** (s. 23. joulukuuta 1974 pieni kylä Chota-joen laaksossa Imbaburan provinssissa) on ecuadorilainen jalkapalloilija. Ecuadorissa Delgado tunnetaan yleisesti myös lempinimellä "el Tin".

Delgado aloitti ammattilaisuransa Barcelona SC:ssä, jossa hän pelasi vuoteen 1996 saakka, jolloin hän siirtyi yhdeksi kaudeksi quitolaiseen Nacionaliin, palaten kuitenkin vanhaan seuraansa vielä kahdeksi kaudeksi. Tämän jälkeen Delgado siirtyi kahdeksi kaudeksi Meksikon liigaan ensin lyhyesti méxicolaisen Cruz Azulin riveihin, ja sen jälkeen saman kaupungin Necaxaan. Vuosina 2001-2004 hän pelasi Englannin Valioliigassa Southamptonin joukkueessa, joskin suurimman osan ajastaan hän vietti sairasvuoteella. Delgado halusi välttämättä pelata loukkaantuneena vuoden 2002 MM-kilpailussa, mikä koitui hänen Southampton-uransa turmioksi. Tästä syystä hän ei pystynyt kunnolla pelaamaan vuosien 2002-2004 välillä.

Euroopan vierailun jälkeen hän palasi vuonna 2004 lyhyesti kotimaahansa Aucas-seuraan ja jatkoi pian takaisin Meksikoon, jossa méxicolaisessa UNAM Pumasissa hän voitti maan mestaruuden. Vuonna 2005 hän palasi Ecuadoriin kasvattajaseuraansa Barcelona SC:hen, jossa häneltä ja aikaisemmin yhdellä kaudella 43 maalia tehneeltä Iván Kaviedesilta odotettiin paljon. Kausi päättyi kuitenkin liigan toiseen sijaan, joka oli suuri pettymys. Vuodesta 2006 eteenpäin ura jatkuukin Quiton Universitaria-seurassa.

Delgado kuului Ecuadorin maajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2002 ja 2006, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa ensin mainituissa kisoissa kaikissa Ecuadorin kolmessa ottelussa sekä jälkimmäisissä kisoissa kolmessa Ecuadorin neljästä ottelusta ja teki Ecuadorin toisen maalin sekä Puolaa että Costa Ricaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 72 maaottelua ja oli vuosina 1994–2011 Ecuadorin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 31 maalilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 87. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
2. ↑  Kuusela, Martti, ym.: *Jalkapallon MM-kisat Saksa 2006*, s. 20–21, 85, 87. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2006. ISBN 952-99551-1-1.
3. ↑  Ecuador - International Appearances by Player rsssf. Viitattu 23.12.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Agustín Delgado** Wikimedia Commonsissa

  

Ecuadorin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1  Villafuerte |
2 Guagua |
3 Hurtado |
4 de la Cruz |
5 Perlaza |
6 Urrutia |
7 Lara |
8 Méndez |
9 Borja |
10 Kaviedes |
11 Delgado |
12 Mora |
13 Ambrossi |
14 Castillo |
15 Ayoví |
16 Valencia |
17 Espinoza |
18 Reasco |
19 Saritama |
20 E. Tenório |
21 C. Tenório |
22 Lanza |
23 Benítez |
Valmentaja Suárez



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* RKD Artists

 |

 |