recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trance Metalli** on eräs metallimusiikin alalajeista. Termillä tarkoitetaan musiikkia, jossa raskaaseen rock musiikkiin sekoitetaan konemusiikin elementtejä, erityisesti melodisia nousevia ja laskevia kosketinääniä, sekä usein toistuvia syntetisaattoriääniä luomaan ambienssia. Yleinen tempo kappaleissa on 130bpm ja 160bpm välillä. Laulu koostuu usein death metal tyyppisestä örinästä ja puhtaan laulun sekoituksesta. Usein myös naislauluääntä samplataan kappaleisiin. 

Tyylilaji tuli tunnetuksi Blood Stain Child nimisen yhtyeen myötä 2000 luvun alussa, kun he siirtyivät Idolator-albumillaan melodisesta death metalista elektronisempaan suuntaan. Kuitenkin vasta heidän Mozaiq-albumillaan trance metal genre oli syntynyt sen tunnettuun muotoon ja hyvä esimerkki genrestä on FREEDOM-kappale, josta on myös tehty musiikkivideo. Myös yhtyeet kuten Silent Descent, Crossfaith ja Lost Eden ovat vaikuttaneet suuresti genren syntymiseen.

Vaikutteet
----------

Yhtyeet, joita luokitellaan trance metalli genreen, ottavat yleensä vaikutteita trancesta, eurodancesta, dark ambientista ja industrial metalli tyylisestä musiikista. Usein vaikutteina on myös pohjoismaiset melodista death metallia soittavat yhtyeet, kuten Eternal Tears Of Sorrow, In Flames, Soilwork sekä Norther, mutta paljon poikkeuksiakin on.

Trance-vaikutteisia yhtyeitä
----------------------------

Trance-vaikutteisia metalliyhtyeitä on ajan saatossa ollut lukuisia, mutta huomattavimpia trance musiikin elementtejä voi huomata Pain-yhtyeen sekä Infected Mushroom -yhtyeiden musiikissa. Muita trance elementtejä sisältäviä yhtyeitä on mm. Project Silence, Crossfaith, ＮＥＷ ＢＲＥＥＤ, FEAR FROM THE HATE, Escape the Day, Upon This Dawning, Silent Descent, Noosphera, Lost Eden, Celldweller, 2 Times Terror, T3CHN0PH0B1A sekä Black Light Discipline, Punto Omega, Timecry sekä Korean ARES. 

Viime vuosina moni artisti on ottanut musiikkiinsa pieniä elementtejä Trance metal -genren viitoittamasta suunnasta.

Tunnetuimpia Trance metal -yhtyeitä
-----------------------------------

* Blood Stain Child
* Crossfaith
* Escape the Day
* Noosphera
* Silent Descent

Suomalaisia Trance metal -yhtyeitä
----------------------------------

* Project Silence
* 2 Times Terror
* Black Light Discipline

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   FREEDOM-Video.

Metallimusiikin tyylilajit

* Alternative metal
* Avantgardemetalli
* Djent
* Black metal
* Death metal
* Doom metal
* Extreme metal
* Folk metal
* Funk metal
* Glam metal
* Goottimetalli
* Grindcore
* Hard rock
* Heavy metal
* Industrial metal
* Kristillinen metallimusiikki
* Metalcore
* Neoklassinen metalli
* Power metal
* Progressiivinen metalli
* Rapcore
* Sinfoninen metalli
* Stoner rock
* Thrash metal
* Viikinkimetalli
**AC Estudiantes** (**ACE**) on futsalseura Tampereen teknillisestä yliopistosta. Seura on perustettu 1995. ACE eli Tampereen teekkareiden futsal- ja jalkapallokerho on TUrVoKe ry:n lajijaosto, jonka tarkoituksena on kehittää ja ylläpitää lajia TTY:llä. Seurassa on neljä miesten joukkuetta ja yksi naisten joukkue. Virallisesti seuran listoilla on noin 150 jäsentä.

Futsal
------

Futsalissa ACE:n edustusjoukkue pelaa futsal-kakkosessa, maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.  ACE:n edustusjoukkue nousi syksyllä 2011 ensimmäistä kertaa Futsal-liigaan voitettuaan Futsal-Ykkösen kaudella 2010 - 2011. Futsal-Ykkösessä ACE ehti pelata yhteensä viisi kautta ennen nousua Futsal-Liigaan. Visiitti Futsal-Liigaan jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi.

Joukkue koostuu pääasiassa Tampereen teknillisessä yliopistossa opiskelevista tai sieltä valmistuneista pelaajista, joille monille futsal nousee perinteisen kesäjalkapallon edelle. Kotiottelunsa ACE pelaa Tampereen teknillisen yliopiston Tamppi Areenalla.

Lähteet
-------

1. ↑  AC Estudiantes *acestudiantes.fi*. Viitattu 16.2.2019.
2. ↑
3. ↑  Joukkue – AC Estudiantes *acestudiantes.fi*. Viitattu 16.2.2019.
4. ↑  ACE *www.palloliitto.fi*.  Arkistoitu 17.2.2019. Viitattu 16.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* ACE palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Joukkueen kotisivut (Futsal)
**Ihmisyydenpuolue** (ruots. *Mänsklighetspartiet*, lyhenne **IPU**) oli suomalainen 1990-luvulla toiminut puolue, jota johti taiteilija ja ihmissuhdekonsultti Lauri Kojo. IPU osallistui kerran eduskunta- ja kunnallisvaaleihin, mutta sen listoilta ei valittu edustajia. Järjestö oli puoluerekisterissä vuosina 1991–1995.

Historia
--------

Ihmisyydenpuolue perustettiin alkuvuonna 1990. Kesäisin puolue järjesti muun muassa yli tuhat osanottajaa keränneitä Beach party -juhlia Hietarannassa. Syyskuussa 1990 IPU järjesti Isolla Roobertinkadulla katukarnevaalin. Lokakuussa 1992 IPU järjesti ravintola Piikkisiassa näyttelyn puolueen perustamisen vaikeudesta.

Tammikuussa 1995 IPU liittyi Vapaan Suomen Liiton kannatusjäseneksi, eikä IPU asettanut omia listojaan vuoden 1995 eduskuntavaaleihin. Puheenjohtaja Kojo oli VSL:n ehdokkaana Uudellamaalla. Puolueita yhdisti vaatimus Suomen EU-jäsenyyden mitätöimisestä.

Vaalimenestys
-------------

Eduskuntavaaleissa 1991 IPU sai 2 831 ääntä (0,10%). Puolue osallistui vaaleihin kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä. Kannatus oli suurinta Helsingissä ja Uudellamaalla, joissa IPU sai 0,2 prosenttia äänistä. Puolue ei solminut yhtään vaaliliittoa. IPU osallistui vuoden 1992 kunnallisvaaleihin neljässä kunnassa (Helsinki, Espoo, Vantaa, Suomussalmi). Puolueen listat saivat yhteensä 732 ääntä (0,03%).

Lähteet
-------

1. 1 2  Maija-Liisa Peltonen: Ihmisyys antaa elämälle oikean perusmitan (Helsingin Sanomat 3.8.1990)
2. ↑  Puoluerekisteriin merkityt ja siitä poistetut puolueet (Arkistoitu – Internet Archive) (Oikeusministeriö 13.8.2009)
3. ↑  Maija-Liisa Peltonen: Isoroban syysrieha uhmaa byrokratiaa (Helsingin Sanomat 10.9.1990)
4. ↑  Pienillä on vaikeaa (Helsingin Sanomat 9.10.1992)
5. 1 2  Ipu liittyy Vapaan Suomen liittoon (Helsingin Sanomat 23.1.1995)
6. ↑  Pekka Väisänen: Poliitikot ja julkkikset käyvät kilpaan edustajanpaikoista (Helsingin Sanomat 28.1.1995)
7. ↑  Tilastokeskuksen PX-Web-tietokannat: Eduskuntavaalit 1983-2015 (Tilastokeskus 2015)
8. ↑  Pikkupuolueiden kirjo värittää vaaliliittoja (Helsingin Sanomat 26.1.1991)
9. ↑  Tilastokeskuksen PX-Web-tietokannat: Kunnallisvaalit 1976–2017 (Tilastokeskus 2017)

Aiheesta muualla
----------------

* Puolueohjelma 1992 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
**Buleuterion** (m.kreik. Βουλευτήριον, *Būleutērion* tai *Bouleutērion*) oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka Ilionin kaupungissa Vähässä-Aasiassa. Sen rauniot ovat osa muinaisen Troijan arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.

Buleuterion sijaitsi Ilionin ja Troijan kaupunkikukkulan kaakkoisosassa etelään Athene Iliaan temppelistä ja noin 70 metriä itään Odeionista. Se rakennettiin alun perin Troija VIII -vaiheessa eli kaupungin kreikkalaisaikana ja kunnostettiin tai rakennettiin uudelleen roomalaisella kaudella eli Troija IX -vaiheessa keisari Augustuksen toimeksiannosta.

Rakennuksessa oli useita rivejä neuvosmiesten penkkejä puoliympyrän muodossa, ja se oli suljettu seinillä kaikilta sivuilta. Osa rakennuksesta oli tehty Troija VI:n muurien päälle.

Buleuterion ja sen ympäristö panoraamakuvassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Odeion And The Bouleuterion *Troy – World Heritage Site*.  Arkistoitu 26.3.2023. Viitattu 3.10.2022.
2. 1 2 3  Freely, John: *A Travel Guide to Homer: On the Trail of Odysseus Through Turkey and the Mediterranean*, s. 125. Bloomsbury Publishing, 2014. ISBN 9780857734945. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Plan of Troy *The Museum of the Goddess Athena*. Viitattu 3.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ilionin buleuterion** Wikimedia Commonsissa
**Jämsän ravirata** (myös nimellä **Kilpakorven ravirata**) on ravirata, joka sijaitsee Jämsän Kilpakorvessa noin neljä kilometriä Jämsän keskustasta. Jämsän ravirata kuuluu kesäratoihin, joten siellä ei ole ympärivuotista kilpailutoimintaa. Jämsän Ravi ry järjestää raviradalla joka vuosi Jämsän kaksipäiväiset kesäravit, jotka ajetaan heinäkuussa. Ravit järjestetään lähes kokonaan talkootyönä. Seura pitää myös harjoitusalueita kunnossa ympärivuotisesti talkoovoimin.

Jämsän raviradalla kilpaillaan vuosittain Jämsän Äijän Ajot, jotka ajettiin suurkilpailustatuksella vuosina 1974–1983. Kilpailu herätettiin henkiin lämminverisille hevosille vuonna 2011 ja suomenhevosille vuonna 2016. Vuodesta 2017 lähtien on kilpailtu myös suomenhevostammoille tarkoitettu Jämsän Ämmän Ajo. Vuonna 2022 Jämsä sai myös oman ensimmäisen suurkilpailunsa, kun A-ponit kilpailivat Mini Äijän Ajon voitosta.

Jämsän Ravien lisäksi Jämsän Ravi ry tarjoaa ympärivuotiset mahdollisuudet alueen harrastajille ja tekee yhteistyötä muun muassa Jämsän seudun urheiluratsastajien, Jämsän 4H-yhdistyksen, Suomen Hippoksen, Etelä-Suomen hevosjalostusliiton ja muiden seurojen kanssa. Alueella järjestetään myös muita tapahtumia kuten koiranäyttely, tamma- ja varsanäyttely, ratsastuskilpailuja, hevosaiheisia lasten ja nuorten teemapäiviä.

Lähteet
-------

1. ↑  Jämsän Ravi ry Jämsän Ravi ry. Viitattu 28.2.2022.
2. ↑  jamsanravit: Talkoolaisten tarinoita: Raveja linssin läpi *Jämsän Ravit - aina heinäkuussa*.  5.2.2022. Viitattu 3.4.2022.
3. ↑  Runsten, Kaijaleena: Jämsän äijän rinnalla tietenkin myös ämmä - "tammoille sopivia lähtöjä haluttu luoda" *MT Ravinetti*. Viitattu 3.4.2022.
4. ↑  Jämsän Ravi ry: Mini Äijän Ajo tuo Jämsään suurkilpailun  21.2.2022. Jämsän Ravi ry. Viitattu 4.4.2022.
5. ↑  Tapahtumat *Jämsän Ravit*.  6.7.2016. Viitattu 3.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Jämsän Ravi ry:n kotisivut
**Heikki Antero Väänänen** (3. huhtikuuta 1944 Maaninka – 29. elokuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen lattiapäällystealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Väänänen syntyi kirvesmies Pekka Väänäsen ja Anni Väänäsen perheeseen ja avioitui erikoissairaanhoitaja Aino Jalkasen kanssa. Hän kävi Kuopiossa kansakoulun ja kauppakoulun. Väänänen työskenteli uransa alussa Kauko Väänäsen autoliikkeen, Olavi Väänäsen kuljetusliikkeen ja Pentti Väänäsen rakennusliikkeen palveluksessa ja oli töissä Ruotsissa ja teollisuusneuvos Olavi Räsäsen yhtiön Olavi Räsänen Oy:n palveluksessa Mikkelissä vuodesta 1970.

Parkettiliike Väänänen Ky:n, vuodesta 1990 Parkettiliike Väänänen Oy, vuodesta 1996 Oy Karelia Finland Ltd ja vuodesta 1998 Karelia Finland Oy, perustaja hän oli 1981 ja yhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Väänänen oli myös Oy Karelia Parketti Ltd:n perustaja 1992, toimitusjohtaja 1992–2000 ja hallituksen puheenjohtaja sekä Karelia Yhtymä Oyj:n, vuodesta 2007 Karelia-Upofloor -osakeyhtiö, osakas 2000–2008, hallituksen puheenjohtaja 2000–2008 ja hallituksen jäsen 2008–2010. Kalpa Hockey Oy:n osakas hän oli vuodesta 2004 ja Upofloor Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2000. Väänäsellä oli myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustoimia. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen 2001 ja maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon 2015, samoin kuin useita tunnustuksia ja palkintoja yrittäjänä. Aino ja Heikki Väänäsen säätiö perustettiin Kuopiossa 2014 ja teollisuusneuvos Heikki Väänäsen rahasto samana vuonna Itä-Suomen yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Heikki Väänänen (1944–2023). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 31.8.2023. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 2.11.2023.
2. ↑  Hartwall osti Karelian kaikki osakkeet.  *Länsi-Savo*, 10.4.2008, nro 98, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 2.11.2023.  (ei-vapaa)
**Bykovo** (ven. Быково) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Pestovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin itäosassa 35 kilometrin päässä Pestovosta. Kylässä on reilut 400 ja kunnassa 1 100 asukasta (vuonna 2009).

Bykovon kunnan pinta-ala on 288,63 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Vologdan alueeseen, kaakossa Tverin alueeseen sekä etelässä ja lännessä Pestovon maalaiskuntaan. Pinta-alasta 66,7 % on metsää ja 30,3 % maatalousmaata. Seudulla virtaa Mologan sivujoki Kat.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Pridanihan asemanseutu sekä 36 kylää: Anisimtsevo, Berjozovik, Bibikovo, Dedovo, Habtsy, Hmelevitši, Ivanikovo, Iskriha, Jelnitšnoje, Jolkino, Kadnitsa, Karpelovo, Kateševo, Knjažovo, Košeliha, Krasnaja Gorka, Kuznetsovo, Lesnaja Poljana, Malyševo, Nikulkino, Niva, Novoje Ramenje, Petrovskoje, Pirovo, Ploskoje, Podkolotikovo, Pogorelovo, Pridaniha, Šaimy, Staroje Ramenje, Stroitel, Tokarjovo, Vasilkovo, Voskresenskoje, Vysokije ja Znamenskoje. Bykovon jälkeen suurimmat kylät ovat noin 150 hengen Pogorelovo ja sadan asukkaan Karpelovo. Viidessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Kylistä on linja-autoyhteydet Pestovoon. Moskovan ja Pietarin välisellä ohitusradalla sijaitsee Pridanihan asema. Työvoimasta 78 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat kauppa (27,6 %), maa- ja metsätalous (19,7 %) sekä terveydenhuolto ja sosiaalipalvelut (19,7 %). Kunnassa toimii kaksi maito- ja karjatilaa sekä kaksi Itämeren öljyputkijärjestelmän pumppuasemaa.

Palveluihin kuuluvat Bykovon keskikoulu ja Pogorelovon alakoulu lastentarhoineen, Bykovon, Pogorelovon ja Karpelovon kulttuuritalot ja kirjastot sekä kolme postikonttoria ja lääkintäasemaa. Nähtävyyksiä ovat Jolkinon ja Karpelovon kirkot, Bykovon, Voskresenskojen, Dedovon, Zaretšjen ja Petrovskojen kartanoalueet sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Bykovskoje selskoje poselenije, Pestovski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt.  Arkistoitu 5.6.2023. Viitattu 29.6.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Bykovon kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Kolmikolkkahattu** (esp. *El sombrero de tres picos*, ransk. *Le Tricorne)* on Manuel de Fallan balettiteos, jonka ensiesitys oli vuonna 1919. Sen tilasi säveltäjältä Ballets russes'n johtaja Sergei Djagilev.

*Kolmikolkkahatun* balettiesitys 1960-luvulla. Tanssijat Chris van Niekerk, Maxine Denys ja Harold King, Alhambra, Kapkaupunki.
De Falla sävelsi ensimmäisen maailmansodan aikana kaksinäytöksisen pantomiimibaletin *El corregidor y la molinera*. Pienelle kamariorkesterille sovitettu teos ensiesitettiin vuonna 1917. Sergei Djagilev istui ensi-iltayleisön joukossa ja pyysi näytöksen jälkeen de Fallaa kirjoittamaan baletin uudelleen isolle orkesterille, minkä tuloksena syntyi *Kolmikolkkahattu*. 

Baletin tarina perustuu Granadassa syntyneen Pedro Antonio de Alarcón pienoisromaaniin, jonka pohjalta Martinez Sierra kirjoitti libreton. Se kertoo kaupungin pormestarista, joka ihastuu naimisissa olevaan myllärin vaimoon. Vaimoa ahdistellessaan hän putoaa virtaan ja joutuu riisumaan märät vaatteensa. Mylläri löytää pormestarin viitan ja kolmikolkkahatun ja jättää viestin että hän menee tapaamaan pormestarin vaimoa.

Ballets russes ensiesitti *Kolmikolkkahatun* 22. heinäkuuta 1919 Lontoossa Alhambra Theatressa. Menestyksekäs esitys teki de Fallasta maailmankuulun. Lavastuksen ja puvustuksen suunnitteli Pablo Picasso ja koreografian laati Léonide Massine. Djagilev olisi halunnut de Fallan johtavan ensi-illan orkesteria, mutta tämä ei katsonut taitojensa riittävän niin ison orkesterin kapellimestariksi. Niinpä yhden harjoituksen jälkeen de Falla siirsi tehtävän Ernest Ansermet’lle.

Pääosissa tanssivat Tamara Karsavina, Léonide Massine ja Leon Woizikovsky.

Teoksen osat
------------

* *Introducción y escena* – Johdanto ja kohtaus
* *La tarde* – Iltapäivä
* *Danza de la molinera* (Fandango) – Myllärinvaimon tanssi
* *Las uvas* – Viinirypäleet
* *Danza de los vecinos* (Seguidillas) – Naapurien tanssi
* *Danza del molinero* (Farruca) – Myllärin tanssi
* *Danza del corregidor* – Pormestarin tanssi
* *Danza final* (Jota) – Lopputanssi

Teoksesta on tehty orkesterisarja, jonka osat ovat:

1. Johdanto ja Myllärin vaimon tanssi
2. Pormestarin tanssi
3. Naapureiden tanssi
4. Myllärin tanssi
5. Finaali

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Suuri Musiikkikirja. Otava 1959 s. 593
2. 1 2  Garafola, Lynn: *Diaghilev´s Ballets Russes.* Oxford University Press, UK, 1989. s. 407. ISBN 10: 0195076044. Kirjastoluokka 775.1 Gar, Helsingin kaupunginkirjasto.
3. ↑  History of the Ballets Russes *ballets-russes.com*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:The Three-Cornered Hat
Émile Brugsch
Ramses II Émile Brugschin kuvaamana.
**Émile Charles Adalbert Brugsch** tai **Emil Karl Albert Brugsch** (24. helmikuuta 1842, Berliini – 14. tammikuuta 1930, Nizza) oli saksalainen egyptologi. Egyptin valtio palkitsi Brugschin tämän ansioista egyptologian ja Kairon egyptiläisen museon hyväksi beyn ja paššan arvonimillä.

Kairon egyptiläisen museon konservaattorina
-------------------------------------------

Émilellä oli vanhempi veli, Heinrich Karl Brugsch, jonka jalanjälkiä hän seurasi liittyessään apulaiseksi tämän kaivauksille Egyptissä 1870. Myöhemmin Émile Brugsch työskenteli Marietten ja Masperon alaisuudessa ensin Bulaqin museon, sittemmin sen seuraajan Kairon uuden Egyptiläisen museon konservaattorina yli neljäkymmentä vuotta jääden eläkkeelle 72-vuotiaana 1. tammikuuta 1914.

Deir el Bahrin hautalöytö
-------------------------

Émile Brugschin uran huippuhetki osui vuoteen 1881, jolloin hän Egyptin muinaismuistojen viraston edustajana pelasti yli neljäkymmentä uuden valtakunnan aikaista kuninkaallista muumiota Deir el Bahrin läheltä Luxorista löytyneestä kätköstä (hauta DB320), jonne hänet vei paikallinen haudanryöstäjä Mohammed Abd el Rassul. Löydettyjen kuningasvainajien joukossa oli Ramses II:n muumio. Brugsch harrasti valokuvausta, ja Gaston Masperon hautalöydöstä 1881 julkaisemassa kirjassa *La Trouvaille de Deir-el- Bahari* olevat muumiokuvat ovat hänen käsialaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  KMT Magazine Vol 7, No 3 (1996) - Giants of Egyptology: The Brothers Brugsch, haettu 6.6.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* Te Papa (New Zealand)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Jynkyttäjät** (JNK) on suomalainen e-urheiluorganisaatio, joka aloitti toimintansa marraskuussa 2018. Jynkyttäjiltä löytyy amatööritason joukkueet: FIFA 22, Paladins, Apex Legends, Overwatch 2 ja Rocket League videopeleistä. Organisaation tunnetuin joukkue löytyy kuitenkin Warface-pelistä, jossa organisaatio on ollut Suomenranking listalla ensimmäisellä sijalla kesäkuusta 2019 asti. Vuoden 2022 alussa tehdyssä listauksessa Jynkyttäjät sijoittui Warface-pelin maailmanrankingin neljännelle sijalle. Organisaatio onkin tunnettu parhaana, vain peliohjainta käyttävänä joukkueena kyseisessä videopelissä. 

Nimi Jynkyttäjät pohjautuu Varsinais-Suomen slangiin.

### Historiaa

Jynkyttäjät aloitti toimintansa e-urheiluorganisaationa marraskuun 18. päivä 2018. Perustavina jäseninä aloittivat ensin vain entuudesta toisensa tunteneet: Kertsi "osuja" Vasara, sekä Dimitri "kyrtsii" Cheromuskin. Pian organisaation toimintaan liittyi mukaan monia suomalaisia Warface pelin pelaajia. Heidän joukossaan olivat tulevista joukkueen tähtipelaajista: Aaro "Aartsii" Malmgård, Elias "Elgucci" Bergkamp ja Simo "nodsmo" Norppa. Pian organisaatio alkoi löytämään menestystä Warfacen alatasoilta, ja perustettiin Jynkyttäjien virallinen e-urheilujoukkue. Ensimmäisenä vuotena virallisena joukkueena organisaatio onnistui voittamaan hopeaa Nordic Europe invitational turnauksen syyskuussa 2019. Finaalissa Jynkyttäjät kärsi niukan tappion Ruotsalaiselle SIlent Heroes joukkueelle. Organisaatio sai lisävoimaa Warface joukkueeseen vuoden 2020 alussa hankkimalla Vihtori "Vilekti" Laineen ja Tomas "Turska" Säkkisen riveihinsä. Tämän jälkeen joukkueen menestys Warfacen parissa on ollut erinomaista. Joukkue on voittanut kolmena vuotena putkeen (2020-2022) FIN Summer league turnauksen, kaatamalla jokaisessa finaalissa pahimman vihollisensa KMiehet. 

Vuonna 2021 organisaatio laajensi toimintaansa elektronisen urheilun parissa perustamalla viralliset joukkueet: Paladins, Rocket League, Apex Legends ja myöhemmin myös FIFA 22 peleihin. Kyseisissä peleissä organisaatiolla ei ole ollut mainittavia onnistumisia, ellei ota huomioon Apex Legends joukkueen tähtipelaaja Metu "Kissamies" Valkoisen nimitystä "100 lupaavimman nuoren e-urheilijan 2022" joukkoon. 

  


Warface joukkue 2022| Kansallisuus | Pelaajan nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Suomi | nodsmo | Tarkka-ampuja |
| Suomi | osuja | Insinööri |
| Suomi | Vilekti | Kivääripelaaja |
| Suomi/Alankomaat | Elgucci | Lääkintämies |
| Suomi/Ruotsi | Aartsii | Pelinsisäinen johtaja |
| Suomi | Cyzzed | (Vaihtopelaaja) Kivääripelaaja |
| Venäjä | Kyrtsii | (Vaihtopelaaja) Lääkintämies |
Scribusin julkaisuohjelma

**Työpöytäjulkaiseminen** (engl. *Desktop publishing*, DTP) on erilaisien yleensä paperille painettavien kirjojen, lehtien, mainoksien ja muiden julkaisujen taittoa tietokoneohjelmalla. 
Taittoa tehdään **julkaisuohjelmalla** tai **taitto-ohjelmalla**, ja ne voidaan nykyisin lukea osaksi kirjapainotaitoa.

Ohjelmia käyttää yleensä taittaja, joka asettelee sivun elementit tavoittelemansa sivuasemoinnin (*layout*) mukaiseksi hiirtä ja näppäimistöä käyttäen. Elementit ovat tekstiä ja erilaisia kuvia. Tekstit tuodaan taittoon tekstinkäsittelytiedostoina ja kuvat kuvankäsittelyohjelmalla painettavaksi käsiteltyinä tiedostoina. Tyypillisiä tiedostomuotoja ovat TIFF, EPS ja 1990-luvulta alkaen varsinkin sanomalehtipainoa käytettäessä yleistynyt JPEG.

Julkaisut tallennetaan työtä tehtäessä yleensä ohjelman omaan tiedostomuotoon, jossa se monesti voidaan lähettää painettavaksikin. Yleisesti käytetään myös PDF- ja PostScript-tiedostoja julkaisujen välittämiseen niin kirjapainoon kuin yleisön käyttöön.

Julkaisuohjelmien tulo markkinoille ravisteli rajusti kirjapainoalaa, jolta katosi kokonaisia ammatteja. Aiemmin julkaisut taitettiin ns. saksitaittona leikkaamalla ja liimaamalla kirjapainosta saatuja ladelmia sivuiksi, ja kirjapaino valmisteli julkaisun painokuntoon. Nykyään kirjapainon tehtäväksi jää usein vain painolevyjen tulostaminen ja julkaisun painaminen sekä jälkikäsittely.

Historia
--------

Macintoshille heinäkuussa 1985 julkaistu PageMaker oli alustan läpimurtosovellus ja sanotaan aloittaneen työpöytäjulkaisemisen alan.

Ohjelmatyypit
-------------

WYSIWYG-tyyppisten ohjelmien lisäksi julkaisuun käytetään tekniseen ja matemaattiseen tarkoitukseen soveltuvia ohjelmia kuten LaTeX.
TeX-muotoa käytetään sähköisissä tieteellisissä julkaisuissa kuten arXiv-palvelussa.

Julkaisuohjelmia
----------------

* Adobe FrameMaker (yksityinen omistusoikeus, maksullinen)
* Adobe PageMaker (yksityinen omistusoikeus, maksullinen)
* QuarkXPress (yksityinen omistusoikeus, maksullinen)
* Adobe InDesign (yksityinen omistusoikeus, maksullinen)
* Scribus (vapaa ohjelmisto, ilmainen)
* LaTeX (vapaa ohjelmisto, ilmainen)
* LyX (vapaa ohjelmisto, ilmainen)

Lähteet
-------

1. ↑  Jeremy Reimer: Total share: 30 years of personal computer market share figures  15.12.2005. Ars Technica. Viitattu 3.2.2020. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑  Heath B. O'Connell: Physicists Thriving with Paperless Publishing (PDF) *core.ac.uk*.  14.1.2002. Viitattu 3.10.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Työpöytäjulkaiseminen** Wikimedia Commonsissa
**Golden Goose -pesimäalue** on taideteos, joka paljastettiin vuonna 2018 Lahdessa. Sen tekijöitä ovat paikalliset kuvataiteilijat Miss Kompro (Eili Ikonen) ja Ihana Havo (Juhani Havo).

Teos on moniosainen installaatio, joka sijoittuu Rautatienkatu 18:n rakennukseen sekä viereiseen lyhtypylvääseen. Teokseen kuuluu värikäs valaisinpylväs, hanhenpesiä ja kultamunia. Pylväs on nimeltään tulevaisuuteen tähystyspylväs.

Taiteilijat kertovat teoksen viittaavaan arvokkaisiin paikallisiin yrittäjiin sekä taruun kultamunia munivasta hanhesta.

Teos valikoitui toteutettavaksi suunnittelukilpailun kautta, joka järjestettiin osana Taideakseli-hanketta vuonna 2017. Golden Goose -pesimäalue sai kilpailussa korkeimmat pisteet.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lahden kaupunki: Taideakseli - nauti taiteesta Rautatienkadulla *Verkossa julkaistu esite*. Lahden kaupunki. Viitattu 3.8.2020. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Kuosmanen, Ilkka: Rautsikalle tarjolla hanhia, kultamunia, teeriä ja teräsmummoja *Etelä-Suomen Sanomat*.  12.12.2017. Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 3.8.2020.
3. ↑  Taideakseli *Lahti.fi*. Lahden kaupunki. Viitattu 3.8.2020.
**Rostislav Holthoer** (29. heinäkuuta 1937 Helsinki – 28. huhtikuuta 1997) oli suomalainen egyptologi.

Holthoer oli Helsingin yliopiston egyptologian dosentti vuodesta 1979 ja Uppsalan yliopiston egyptologian varsinainen professori vuodesta 1980. Holthoer oli Suomen ensimmäinen egyptologi. Hän tuli tunnetuksi taitavana tieteen popularisoijana. Monet muinaista Egyptiä käsittelevät lehtiartikkelit ja radioesitelmät ovat hänen tekemiään. Hän osallistui monen televisio-ohjelman tekemiseen ja kokosi alan näyttelyitä Suomessa.

Holthoerin erikoisalana oli muinaisen Egyptin arkikulttuuri. Hänen vuonna 1977 ilmestynyt väitöskirjansa käsitteli egyptiläistä keramiikkaa ja sen valmistusta. Vuosina 1961–1966 hän oli arkeologijäsenenä mukana Pohjoismaiden ja Suomen Nubian-retkikunnissa.

Holthoer oli Suomen Egyptologisen Seuran perustaja ja sen puheenjohtaja vuodesta 1969. Hän osallistui muun muassa Kairon Egyptiläisen museon uudistusprojektiin ICOM:in johdolla vuonna 1979 ja faarao Tutankhamonin haudan esineistöä käsittelevään julkaisutoimintaan.

Vuonna 1978 Holthoer oli ensimmäisen Suomesta Egyptiin suuntautuneen arkeologiretkikunnan johtaja. Holthoerille myönnettiin 1982 valtion tiedonjulkistamispalkinto yhteistyöstä ohjaaja Heikki Partasen kanssa *Ramses ja unet* -elokuvan teossa. Vuonna 1991 Holthoer nimitettiin Suomen edustajaksi Nubian muinaismuistomerkkien pelastamista käsittelevään Unescon toimeenpanevaan komiteaan.

Holthoerin isoisä oli kenraaliluutnantti Konstantin Aleksandrovitš Holthoer, joka asettui Venäjän vallankumouksen aikana perheineen Suomeen. Molemmat on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Holthoer, Rostislav: *Muinaisen Egyptin kulttuuri*, s. Esipuhe. Helsinki: Otava, 2005 (neljäs painos, alkuteos 1994). ISBN 951-1-11069-1.
2. ↑  Hietaniemen hautausmaa. Kuva hautakivestä Lähteen tekstit pdf:nä

Aiheesta muualla
----------------

* Hietaniemen kivet kertovat
* Kulttuurimatkalla muinaiseen Egyptiin. *Podcast Yle Areena*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ambient** on musiikin tyylilaji, jossa keskitytään selvien melodiaosuuksien sijasta tunnelman luomiseen. Ambient on yleensä syntetisaattoreilla tehtyä elektronista musiikkia, mutta se sisältää toisinaan myös akustisia soittimia ja klassisesta musiikista lainattuja elementtejä. Vastakohtana teknolle ja useimmille muille konemusiikin tyyleille ambient on yleensä korostetun rauhallista ja seesteistä, usein rytmisoittimia ja komppeja ei ole lainkaan.

Sana "ambient" tuli tunnetuksi Brian Enon vuonna 1978 julkaistusta levystä *Music for Airports*, jonka kanteen sana oli painettu. Levyn neljä raitaa sisälsivät yksinkertaisista nauhaloopeista koostettuja pelkistettyjä ja rauhallisia äänimaisemia. Enon mukaan levyn musiikin oli tarkoitus muistuttaa kuvataidetta siinä mielessä, että kuuntelijan ei ole tarkoitus keskittyä levyn musiikkiin jatkuvasti, vaan levyn musiikki on ikään kuin osa sitä tilaa, missä se soi.

Ambient-musiikin juuret ovat toisaalta minimalismissa, akusmaattisessa musiikissa, jotka molemmat myös voivat toisinaan kuulostaa hyvin ambientmaiselta, ja progressiivisessa ja kokeellisessa populaarimusiikissa, toisaalta siinä on vaikutteita muzakista ja sisustusmusiikista. Brian Enoa edeltäviä, myöhemmin ambientin edelläkävijöinä pidettyjä levyjä ovat esimerkiksi Tangerine Dreamin levyt *Zeit* (1972) ja *Phaedra* (1974) sekä Wendy Carlosin levy *Sonic Seasonings* (1972).

Suomessa ambient-musiikkia on esitetty jo pitkään Ylen radiokanavilla lähetettävässä *Avaruusromua*-ohjelmassa. Ehkä tunnetuin suomalainen ambient-musiikille läheistä sukua oleva levy on Esa Kotilaisen (k. 2023) vuonna 1977 julkaisema *Ajatuslapsi*.

Artisteja
---------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* Alio Die
* Ambeon
* Angelo Badalamenti
* Aphex Twin
* Anthoni Jones
* Ashera
* ATB
* Bill Laswell
* Biosphere
* Blueneck
* Boards of Canada
* Brian Eno
* Burial
* Cajaste
* Carbon Based Lifeforms
* Children Of The Bong
* Chu Ishikawa
* Deep Forest
* Enigma
* The Future Sound of London
* Gas
* Gossamer dread
* H.U.V.A. Network
* Isao Tomita
* Jean Michel Jarre
* Jean Ven Robert Hal
* Jääportit

 | 
* Karl Sanders
* Klaus Schulze
* Kunst Grand
* Mac Mavis
* Marko Laiho
* Michael Stearns
* Moby
* Mortiis
* Múm
* Nemesis
* Pete Namlook
* Port Blue
* The Orb
* Raison d'être
* Robert Rich
* Ruumisto
* Sigur Rós
* Solar Fields
* Somnam
* Steve Roach
* Strië
* Tangerine Dream
* Ulver
* Uttu
* Vangelis
* Vesikukka
* Vidna Obmana
* Vir Unis
* Walter Holland

 |

Tapahtumia
----------

* Pauanne-festivaali ()

Katso myös
----------

* Dark Ambient
* New Age -musiikki
* Psybient

Lähteet
-------

1. ↑  Mikkola, Jukka: Musiikkia lentokentille ja kylpyhuoneisiin  4.5.2016. Yle. Viitattu 1.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ambient** Wikimedia Commonsissa
Felix Manzin muistokivi Zürichissä.
**Felix Manz** oli 1500-luvun anabaptisti-liikkeen alkuvaiheen johtajia. Hänet surmattiin hukuttamalla 1527.

Felix Manz oli arvostettuun sukuun kuuluvan kaniikin avioton poika. Hän oli saanut opillista sivistystä. Hän oli vuoden 1523 lopulla yhdessä Konrad Grebelin kanssa Zürichin kaupungin reformaatioliikkeen radikaalin siiven johtohahmoja. Manz, Grebel ja joukko muita yritti taivutella myös Ulrich Zwingliä kannalleen, mutta tämä kieltäytyi. Niinpä joukko alkoi pitää omia kokouksiaan.

Vuonna 1524 Manz johti liikettä, joka oli alkanut kieltäytyä viemästä lapsia kastettavaksi. Hän oli myös yhdessä muiden kanssa kirjoittamassa syyskuun alussa 1524 Thomas Müntzerille kirjettä, jossa he kiittelivät tämän näkemyksiä muun muassa kasteesta mutta kehottivat hartaasti tätä näkemyksiään ajaessaan välttämään väkivallan käyttöä.

Tammikuussa 1525 Zürichin kaupungin raati uhkasi maastakarkotuksella niitä, jotka kieltäytyivät kastamasta lapsiaan ja määräsi karkotettaviksi kaikki ne radikaaleihin kuuluvat, jotka eivät olleet kotoisin Zürichistä ja velvoittivat Zürichin kansalaisia, kuten Manzia ja Grebeliä, alistumaan ja lopettamaan keskustelun aiheesta. Tällöin kuitenkin radikaalit tekivät selvän irtautumisen muusta kirkosta, kun Grebel kastoi entisen munkin Georg Blaurockin uskovien kasteella ja tämä kastoi sen jälkeen 15 muuta. Näin sai alkunsa anabaptisminakin tunnettu kastajaliike.

Liike alkoi nopeasti levitä, mutta Zürichissä sitä alettiin niin ikään nopeasti nujertaa: maaliskuussa 1526 raati tuomitsi Grebelin, Manzin ja Blaurockin vangittaviksi torniin vedelle ja leivälle ja kielsi kaikkia vierailemasta heidän luonaan, myös sairauden sattuessa. Tarkoitus oli antaa heidän kuolla sinne. Kastajaliikkeen kuitenkin levitessä voimakkaasti Pohjois-Sveitsissä Balthasar Hubmaierin vaikutuksesta Felix Manz hukutettiin Zürichin läpi virtaavaan Limmatjokeen. Samalla Blaurock tuomittiin kujanjuoksuun, mutta hän selvisi tämän jälkeen muukalaisena karkotuksella. Paluusta olisi seurauksena kuolemantuomio. Grebel oli kuollut ruttoon jo kesällä 1526.

Lähteet
-------

* Westin, Gunnar: *Vapaan kristillisyyden historia*. Suomentanut Toivo Koilo. Tikkurila: Ristin Voitto, 1975. ISBN 951-605-288-6.

### Viitteet

1. ↑  Arffman, Kaarlo: "Reformaatio vai restituutio?", sivut 22–23. Suomen Kirkkohistoriallinen Seura, 1994
2. ↑  Westin, sivu 75
3. ↑  Westin, sivut 79–80
4. ↑  Westin, sivu 81
5. ↑  Westin, sivu 85


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland

 |

 |
**Gong Runbo** (kiin. 宫润伯) oli sarjamurhaaja, joka murhasi kuusi lasta Heilongjiangin maakunnassa Kiinassa tehtyään heille seksuaalista väkivaltaa. Uhrit olivat 9–16-vuotiaita. Gong vei surmaamansa lapset kadulta ja Internet-kahvilasta vuokra-asunnolleen Jiamusissa maaliskuun 2005 ja helmikuun 2006 välisenä aikana; lisäksi hän hyväksikäytti viittä muuta 12–13-vuotiasta.

Gong joutui pidätetyksi 28. helmikuuta. Kiinnisaamiseen johti hänen asunnostaan paenneen pojan poliisille tekemä ilmoitus. Gong tavoitettiin nettikahvilasta, ja hänen kotoaan löydettiin mätäneviä ruumiita sekä lasten vaatteita. Hän myönsi syyllisyytensä ja sai kuolemantuomion. 33-vuotias Gong teloitettiin 31. joulukuuta 2006.

Gong oli jo ennen murhia syyllistynyt raiskaukseen ja istunut vankeudessa kahdeksan vuotta lokakuusta 1996 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Notorious serial killer sentenced to death in NE. China *ChinaDaily*.  14.7.2006.  (englanniksi)
2. ↑  2006: Gong Runbo, serial killer *ExecutedToday.com*.  31.12.2016. Viitattu 4.11.2023. (englanniksi)
**Zak O’Sullivan** (s. 6. helmikuuta 2005 Cheltenham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija.

Hän kuuluu Williams Driver Academy -ohjelmaan. Vuonna 2019 hän voitti Aston Martin Autosport BRDC Award -palkinnon.

Ura
---

O’Sullivan aloitti uransa karting-luokista ollessaan yhdeksän vuotias. Saavutuksia häneltä on muun muassa MSA Kartmasters British Grand Prix — IAME Cadet -luokan voitto vuodelta 2016 ja Saksan Karting Championship — OKJ -luokan toinen sija vuodelta 2018.

Vuonna 2019 O’Sullivan aloitti kilpauransa Ginetta Junior Championship -sarjassa, jossa hän sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2020 O’Sullivan ajoi Britannian Formula 4 -sarjassa saavuttaen yhdeksän voittoa, kolme paalupaikkaa ja 14 palkintosijoitusta ja sijoittui toiseksi.

Vuonna 2021 O’Sullivan kilpaili GB3 Championship -sarjassa voittaen mestaruuden. Vuonna 2022 O’Sullivan siirtyi FIA Formula 3 Championship -sarjaan Carlin -tallin kuljettajana. Hän saavutti yhden paalupaikan ja kaksi palkintokorokesijaa kauden aikana sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjassa 11:ksi. Vuonna 2023 O’Sullivan jatkoi F3-sarjassa ja siirtyi Prema Racing -talliin. Hän saavutti neljä voittoa, yhden paalupaikan ja viisi palkintokorokesijoitusta sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi.

Vuonna 2024 O’Sullivan siirtyy FIA Formula 2 Championship -sarjaan ajaen ART Grand Prix -tallissa.

Formula 1 -ura
--------------

O’Sullivan liittyi Williams Driver Academy -ohjelmaan helmikuussa 2022. Ensitestinsä F1-autolla hän on ajanut Aston Martin AMR21 -autolla. Hän osallistui Williamsin autolla Abu Dhabin GP:n 2023 vapaisiin harjoituksiin.

Formula 1 -tulokset
-------------------

**Lihavointi** tarkoittaa paalupaikkaa, *kursivointi* kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.


| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Williams | BHR  | SAU  | AUS  | AZE  | MIA  | MON  | ESP  | CAN  | AUT  | GBR  | HUN  | BEL  | NED  | ITA  | SIN  | JPN  | QAT  | USA  | MXC  | SÃP  | LVG  | ABUTD | – | – |

Yksityiselämä
-------------

O’Sullivan on syntynyt ja kasvanut Cheltenhamissa Englannissa. Hänen kuljettaja-idolinsa on seitsenkertainen Formula 1 -maailmanmestari Michael Schumacher.

Lähteet
-------

* Zak O’Sullivan Driver Databasessa

### Viitteet

1. ↑  British teen racer Zak O'Sullivan joins Williams Driver Academy
2. ↑  Zak O’Sullivan claims Aston Martin Autosport BRDC Young Driver of the Year
3. ↑  F3 star O’Sullivan to drive for Williams in F1 Abu Dhabi FP1
**HyperCard** on Macintoshille julkaistu kortteihin, hypertekstiin ja HyperTalk-kieleen perustuva hypermediasovellus ja sovelluskehitysympäristö. Se julkaistiin vuonna 1987 System Software 6:lle. HyperCard toimii Mac OS 9:ssä ja aikaisemmissa versioissa, mutta sen käyttö on mahdollista myös Mac OS X:ssä, Classicin avulla. 

Ohjelman on kehittänyt Bill Atkinson, joka on jälkikäteen harmitellut ettei keksinyt "pinojen" linkittämistä tietokoneverkkojen kautta.

Apple poisti ohjelman myynnistä maaliskuussa 2004.

Toimintaperiaate
----------------

HyperCardin toiminta perustuu kortteihin, joiden välillä voidaan liikkua, sekä objekteihin. Objektit ovat painikkeita (*button, btn*) tai tekstikenttiä (*field, fld*). Painikkeille ja kentille määrätään HyperTalk-kielen avulla tapahtumia (esim. *on mouseUp*, joka suoritetaan klikattaessa), joita kutsuttaessa suoritetaan haluttu skripti. Tapahtumia kutsutaan automaattisesti, käyttäjän toimesta johtuen tai ohjelmakoodista käsin*selvennä*. Myös itse kortti, sekä koko pino (ohjelma) voi sisältää omia tapahtumia.

Lisäksi uusimmissa versioissa (2.0 ja uudemmat) painikkeille voidaan luoda ikoneita. Ikonit eivät ole objekteja.

Korteille voidaan määrittää myös pohja, joka voi sisältää samoja elementtejä, kuin kortitkin. Pohjan elementit sijoittuvat kortin elementtien alle. Kortit ja pohjat voivat sisältää myös grafiikkaa.

HyperTalk
---------

*Pääartikkeli: HyperTalk*
HyperTalkin toiminta perustuu objektien ja käyttäjän välillä lähetettäviin *viesteihin* (*message*) ja erilaisiin objekteihin, joita ovat painikkeet (*button, btn*), tekstikentät (*field, fld*), kortit (*card, cd*), pohjat (*background, bg*) ja pinot (*stack*). On myös muutamia objekteja, joilla ei ole omaa ohjelmakoodia, eivätkä ne voi lähettää tai vastaanottaa viestejä, mutta joita muut objektit voivat hallita; näitä ovat ainakin *the message box* (viestilaatikko) ja *menubar*. Viestit voivat olla automaattisesti lähetettäviä (esim. *idle*, jota kutsutaan jatkuvasti objektin ollessa aktiivinen) tai käyttäjän toiminnasta aiheutuva (esim. *mouseUp*, joka lähetetään objektille sitä klikattaessa). Viestejä voidaan lähettää myös ohjelmasta käsin.

HyperTalk on hyvin lähellä englannin kieltä. Se sisältää mm. prepositioita (esim. *into*, *to*, *from*, *of*), joiden käyttö on kuitenkin loppuen lopuksi hyvin loogista.*lähde?*

Lähteet
-------

* HyperCard Perusteet, Apple
* HyperCard Käsikirja, Apple
* HyperTalk Ohjelmoinnin perusteet, Apple

### Viitteet

1. ↑  Matthew Lasar: 30-plus years of HyperCard, the missing link to the Web  25.5.2019. Ars Technica. Viitattu 28.5.2019. (englanniksi)
2. ↑  Kevin Altis: HyperCard: 1987 - 2004 *altis.pycs.net*.  23.3.2004.  Arkistoitu 8.10.2019. Viitattu 28.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* HyperCardin kotisivu Internet Archivessa
**Barrett M95** (lyh. **M95**, tunnetaan myös nimellä **Model 95M**) on yhdysvaltalainen Barrett Firearms Companyn valmistama 12,7 x 99 mm (.50 BMG) kaliiperinen pulttilukkoinen tarkkuuskivääri.

M95 on paranneltu versio vuonna 1990 lanseeratusta pulttilukkoisesta Barrett M90 -tarkkuuskivääristä, joka edelleen perustuu itselataavaan Barrett M82 -tarkkuuskivääriin. Aseen piippu on sama kuin M82:ssa ja M90:ssä, mutta M95:n pulttilukko on paranneltu versio M90:n lukosta. M95:n bullpup-rakenne on myös samantapainen kuin M90:ssä. Bullpup-rakenteen avulla M95:n piipun pituus ja sen ballistiset ominaisuudet on kyetty pitämään entisellään, vaikka aseen kokonaispituus on lyhentynyt 30,5 senttimetriä. 

M95:ssä on pistoolikahva ja irrotettava, viiden patruunan vaihtolipas. Varmistinta operoidaan peukalolla. Patruunapesä on kromattu ja piipun päässä on kookas suujarru rekyylin vähentämiseksi. Ase on varustettu runkoon kiinnitettävällä kaksijalalla, jonka tarkoitus on lisätä osumatarkkuutta. Jalat sijoitetaan maahan, ja näin ollen ase ei pääse heilumaan. 

Kuten M82 ja M90, M95 on erityisen tehokas henkilömaaleja vastaan suuren kaliiperin ja pitkän kantaman ansiosta. Asetta käytetään myös materiaalin, esimerkiksi ajoneuvojen tai ase- ja johtamisjärjestelmien tuhoamiseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Barrett Firearms Companyn tuotesivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Barrett M95 käyttöohje (Arkistoitu – Internet Archive)
* World Guns - Barrett M90 & M95
*Tämä artikkeli käsittelee kanttoria. Talonpoikaissäädyn valtiopäivämies Heikki Poutasesta on eri artikkeli.*
**Heikki Poutanen** (s. 1952 Tampere) on suomalainen kanttori. 

Poutanen kävi koulua ensin Hyvinkäällä, sitten Äänekoskella ja Parikkalassa. Perhe muutti Helsinkiin ja Heikki Poutanen kävi Helsingin toista lyseota. Hän oli vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa 1969–1970. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Helsingin toisesta lyseosta 1972.*lähde?* Hän valmistui kanttori-urkuriksi Sibelius-Akatemiasta 1976. Poutanen valmistui filosofian kandidaatiksi 1982 Helsingin yliopistosta pääaineena englantilainen filologia. Musiikinjohtajan tutkinnon hän suoritti 1987 (Sibelius Akatemia). Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa lauludiplomin 1987 ja urkujensoiton A-tutkinnon 1992. Myöhemmin 1999 Poutanen suoritti Helsingin yliopistossa ja filosofian lisensiaatin tutkinnon pääaineena musiikkitiede. Filosofian tohtorin tutkinnon hän suoritti 2016.

Poutanen toimi Malmin seurakunnan kanttorina vuosina 1974–2017. Sivutoimena oli kuoronjohto Helsingin työväenopiston Koilliskuorossa. Hän johti kyseistä kuoroa parikymmentä vuotta. Vuosina 2018–2020 Heikki Poutanen on toiminut kanttorina Espanjan Aurinkorannikolla ja johtanut Aurinkorannikon kuoroa. Kesäisin hän on toiminut kanttorin sijaisena Mäntyharjulla (2018, 2019, 2020).

Poutanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa urkujen soittoa Enzio Forsblomin ja Markku Heikinheimon johdolla. Lisäopintoja hän hankki Saksan liittotasavallassa Pierre Perdigonin ja Marinette Extermannin johdolla. Hän osallistui myös Guy Bovet'n mestarikursseille Lahden urkuviikolla ja Olivier Latryn urkukurssille Helsingissä.

Poutanen on konsertoinut urkurina runsaasti kotimaassa ja ulkomailla: mm. Bayreuth ja Korbach (Saksan liittotasavalta), Raplan kirkko (Viro) ja Niguliste sekä Pyhä Vaimu (Tallinna), Tampereen tuomiokirkko, Tampereen Kalevan kirkko, Turun tuomiokirkko, Turun Mikaelin kirkko, Jyväskylän kaupungin kirkko, Hämeenlinnan kirkko, Valkealan kirkko, Viikin kirkko ja Malmin kirkko.

Poutanen toimi Kanttori-Urkuri yhdistyksen puheenjohtajana 1997–2015. Hänelle on myönnetty kanttorin erityisansiomerkki.

Julkaisut
---------

* *Malmin kirkon musiikkikronikka 1977–2017*, ilm. 2017

Musiikkiäänite
--------------

* *Organ Mass Live*, Heikki Poutanen, urut, 2006, KKCD-706 (Konserttikeskus; äänitetty Turun Mikaelinkirkossa)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Esityslista, Pöytäkirja 4/2016 § 12, Suomen Kirkkomusiikkiliitto
2. ↑  Heikki Poutanen Lähitieto


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Lahja Liisa Vellamo Kivinen** (o.s. **Lepola**, 3. joulukuuta 1922 Korpilahti – 16. kesäkuuta 2017 Espoo) oli suomalainen sosialisti ja Sosialistisen Työväenpuolueen puheenjohtaja.

Kivinen vietti lapsuutensa köyhissä oloissa Korpilahdella. Hänen sukunsa osallistui politiikkaan. Vihtori-isä oli valtuustossa ja Eeverti-setä kunnanjohtaja. Toinen setä Kalle Lepola oli toiminut SDP:n kansanedustajana ja sittemmin SKP:ssä Neuvostoliitossa, jossa hänet ammuttiin Stalinin vankileirillä.

Lahja Kivinen liittyi perustettuun Työväen ja pienviljelijäin sosiaalidemokraattiseen liittoon (TPSL) yhdessä miehensä Sulo Kivisen kanssa. TPSL:n lakattua Lahja ja Sulo Kivinen jatkoivat perustamalla pienen ydinjoukon kanssa Sosialistisen Työväenpuolueen, jonka puheenjohtajaksi Lahja valittiin. Hän tuli tunnetuksi televisiokeskustelijana ja puhujana.

Koulutukseltaan Lahja Kivinen oli sosiologian maisteri. Pääasiallisen työuransa hän teki Kansaneläkelaitoksessa. Lahja ja Sulo Kivisellä oli kolme poikaa, joista tunnettuja ovat yhteiskuntatieteilijä ja kirjailija Markku Kivinen ja näyttelijä Mikko Kivinen.

Lähteet
-------

* Kivinen, Markku: Lahja Kivinen 1922–2017, Kadonneen puolueen puheenjohtaja.  *Helsingin Sanomat*, 8.8.2017, s. B 12. Helsinki:   Artikkelin verkkoversio

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 5.8.2017, s. C 15.
2. ↑  .aspx Kalle Lepola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑  Idealista.fi: Näyttelijä Mikko Kivinen: "Nuorena esitin aina suurpääomaa" (Arkistoitu – Internet Archive)
**Taru Pekka Paasio** (31. joulukuuta 1932 Helsinki – 17. kesäkuuta 1997 Joensuu) oli suomalainen kansanmusiikin tallentaja, kontrabasisti ja kapellimestari.

Paasio soitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1958–1966. Vuonna 1966 hänestä tuli Joensuun orkesterin kapellimestari, jona hän toimi vuoteen 1972 saakka. Hän oli tämän ohella Joensuun Puhallinorkesterin kapellimestari vuosina 1965–1968. Lisäksi Paasio opetti lehtorina vuosina 1971–1973 Joensuun musiikkiopistossa ja vuosina 1975–1993 Joensuun korkeakoulun/yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa.

Paasio laati *Kontrabassokoulu*-nuottivihon, joka ilmestyi Musiikki-Fazerin kustantamana vuonna 1963 ja josta julkaistiin uusi painos vuonna 1976.

Huomattavan elämäntyön Paasio teki keräämällä ja tallentamalla pohjoiskarjalaista kansanmusiikkia ja kirjoittamalla niihin nuotit. Tämä oli osa Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön aloittamaa kansanmusiikin tallennustyötä. Paasio keräsi muun muassa pielisjärveläistä kansanmusiikkia, lauluja Suojärveltä ja Salmista sekä Ilomantsista. Nämä on arkistoitu Joensuussa Karjalan tutkimuslaitokseen. Paasio toimitti teoksen *Karjalaisia kansanlauluja Lieksan seudulta*.

Paasio oli naimisissa laulaja Taru Pyhälän kanssa. Paasio esiintyi Taru Pyhälän kanssa Ranskassa Rennesin 8. kansantaiteen perinnejuhlilla ja Pariisin yliopistossa vuonna 1981 suomalaisen kansanmusiikin ohjelmassa, johon kuului pohjoiskarjalaisten itkuvirsien ohella myös tämän perinteen teoreettista esittelyä, jopa säännöistä poiketen säestystä 9-kielisellä kanteleella.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, Taru Pekka Paasio, Karjalainen, 1997, sivu 4, julkaistu 26.6.1997
2. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, toim. Keijo Virtamo, uudistetun laitoksen 1. painos. Helsinki: Otava 1997 ISBN 951-1-14518-5
3. ↑  Helsingin kaupunginhallitus, Matka-apurahoja, bassoviulunsoittaja Taru Pekka Paasio 110000 markkaa, Uusi Suomi, 1960, No 103, sivu 6, julkaistu 14.4.1960
4. ↑  Orkesterin historia Joensuun Puhallinorkesteri, viitattu 13.1.2023
5. ↑  Basisti 3/83 Suomen Kontrabassoklubi ry 1983, viitattu 13.1.2023
6. ↑  Kontrabassokoulu = Kontrabasskola Kansalliskirjaston hakupalvelu, viitattu 13.1.2023
7. ↑  Pielisen kansanmusiikilla yhtymäkohtia Sibeliukseen, Uusi Suomi, 1972, No 101, sivu 12, julkaistu 14.4.1972
8. ↑  Karjalaista musiikkia: Kansanlaulu kokoelmat jo kuudesta pitäjästä valmiina, Uusi Suomi, 1975, No 252, sivu 12, julkaistu 19.9.1975
9. ↑  Kuva Ilomantsin musiikista, Länsi-Savo, 1973, No 108, sivu 13, julkaistu 20.4.1973
10. ↑  Veijo Saloheimo, Karjalan tutkimuslaitos: Kulttuurityötä omalla maaperällä, Uusi Suomi, 1973, No 86, sivu 2, julkaistu 29.3.1973
11. ↑  Karjalaisia kansanlauluja Lieksan seudulta, toimittanut Pekka Paasio, 80 laulua, Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö, Joensuu, 1975 *oula.finna.fi*. Viitattu 4.11.2023.
12. ↑   Ilpo Hakasalo, Kuolleet: Lehtori Taru Paasio Helsingin Sanomat 17.12.1997, viitattu 13.1.2023
13. ↑  Itkuvirsistä sinfonioihin: Suomen musiikkia Ranskan keväässä, Uusi Suomi, 1981, No 137, sivu 34, julkaistu 23.5.1981