recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Monique Melsen** (s. 24. helmikuuta 1951 Ettelbréck) on luxemburgilainen laulaja. Melsen nousi julkisuuteen vuonna 1969 Symphonie 69 -kilpailussa. Tuon jälkeen Melsen kisasi myös Grand Prix RTL ja Festival des trois Olympiades de la Chanson d'Athènes -laulukilpailuissa.

Luxemburgin yleisradioyhtiö Télé Luxembourg valitsi Melsenin sisäisesti edustamaan maata Eurovision laulukilpailuun 1971 kappaleella "Pomme, pomme, pomme". Melsen sijoittui kilpailussa 13:nneksi 18 kilpailijan joukosta.

Euroviisuedustuksensa jälkeen Melsen toimi pari vuotta Family Tree -yhtyeen jäsenenä, mutta vetäytyi julkisuudesta vuonna 1975. 2000-luvulla Melsen on ollut osana Cabarenert-kabareeteatteriryhmää.

Lähteet
-------

* Luxemburg 1971: Monique Melsen – Pomme, pomme, pomme *viisukuppila.fi*. Viitattu 30.9.2022.

### Viitteet

1. ↑  Dublin 1971 *eurovision.tv*. Viitattu 30.9.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Lamoureux vuonna 2010

**Monique Lamoureux-Morando** (o.s. **Lamoureux**, s. 3. heinäkuuta 1989 Grand Forks, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa sekä MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja yhden hopean. Seuratasolla hän edustaa Minnesota Whitecapsiä.

Lamoureux-Morando on Yhdysvaltain maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 sekä olympiahopeaa Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2009, 2011, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2012. Hän teki olympialaisissa neljä maalia Vancouverissa 2010 ja kolme maalia Sotšissa 2014. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän teki kaksi maalia, joista toinen oli tasoitusmaali loppuottelun kolmannen erän viime hetkillä. Hän oli MM-kilpailujen paras maalintekijä Burlingtonissa 2012.

Lamoureux-Morando edusti Minnesotan yliopistoa kaudella 2008–2009, Pohjois-Dakotan yliopistoa vuosina 2010–2013 sekä Boston Bladesiä kaudella 2014–2015 sekä Minnesota Whitecapsiä vuodesta 2015.

Lamoureux-Morandon kaksossisko Jocelyne Lamoureux-Davidson on myös jääkiekon olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Monique Lamoureux-Morando *Team USA*. United States Olympic Committee. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Monique Lamoureux-Morando *USA Hockey*. Viitattu 4.4.2018. (englanniksi)
**Miska Henri Juhana Alanko** (5. huhtikuuta 1977 Kempele – 14. lokakuuta 1997 Mäntsälä) oli suomalainen koripalloilija.

Elämä ja ura
------------

Erinomaisena yksi vastaan yksi -pelaajana tunnettu Alanko nousi jo B-juniori-ikäisenä Pussihukkien I-divisioonassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen. Hänet valittiin vuonna 1997 vuoden I-divisioonapelaajaksi. Pussihukat nousi kaudeksi 1997–1998 miesten pääsarjaan, jossa Alanko ehti pelata kaksi ottelua: 11. lokakuuta 1997 Helsingin NMKY:tä vastaan hän teki 16 pistettä ja seuraavana päivänä Kouvoja vastaan 13 pistettä sekä otti kuusi levypalloa.

Suomen maajoukkueessa Alanko pelasi kaksi maaottelua Ruotsia vastaan tehden jälkimmäisessä ottelussa yhden kahden pisteen korin. Alle 22-vuotiaiden maajoukkueessa Alanko pelasi 14 ottelua 14,2 pisteen keskiarvolla ollen Hanno Möttölän kanssa joukkueen tärkeimpiä pelaajia.

Alangon oli tarkoitus siirtyä yhden SM-sarjakauden jälkeen Yhdysvaltoihin yliopistokentille ja sen jälkeen Eurooppaan ammattilaiseksi. Hän kuoli autokolarissa 14. lokakuuta 1997 vain 20 vuoden iässä. Kolari tapahtui Mäntsälässä Alangon oltua matkalla Urheilukoulusta Pussihukkien harjoituksiin. Samassa autossa mukana olleet koripalloilijat Mikko Ulander ja Lassi Utrio loukkaantuivat onnettomuudessa.

2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä toimi Alangon mukaan nimetty stipendirahasto, joka rahoitti lähes 20 nuoren suomalaiskoripalloilijan yliopisto-opintoja Yhdysvalloissa.

Lähteet
-------

* Miska Alanko Suomen Koripalloliitto. Viitattu 24.9.2015. [vanhentunut linkki]
* Maajoukkuetilastot – Miska Alanko Suomen Koripalloliitto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 24.9.2015.
* Profiili archive.fiba.com (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3
2. 1 2 3 4
3. ↑  Miska Alanko – Suomen Koripalloliitto
4. ↑  Maajoukkuetilastot – Miska Alanko
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑
7. ↑   (n. 52. minuutin kohdalla)
8. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Ilpo Jalonen** | **Vuoden I-divisioonapelaaja**1996–1997 | Seuraaja:**Mika Mikkola** |
**Miska Suves** (s. 1972 Pori) on entinen suomalainen jääpalloilija, joka pelasi suurimman osan urastaan Ruotsissa.

Jääpallo
--------

Miska Suveksen kasvattajaseura on porilainen Narukerä. Suomessa hän edusti kaksi kautta myös Jyväskylän Seudun Palloseuraa, jossa Suves voitti kaksi Suomen mestaruutta. Ruotsin Damallsvenskanissa hän pelasi IK Götan ja AIK:n joukkueissa. AIK:n riveissä Suves voitti Ruotsin mestaruuden yhdeksän kertaa. Hän oli Ruotsin pääsarjan paras maalintekijä vuosina 1996 ja 1997 ja vuonna 1998 Suves valittiin vuoden naispelaajaksi Ruotsissa.

Suomen naisten jääpallomaajoukkueessa Suves pelasi yhteensä 22 A-maaottelua, voittaen MM-pronssia kahdesti. Vuoden 2004 turnauksessa hän oli Suomen joukkueen paras maalintekijä. Suves on myös valmentanut Ruotsin naisten jääpallomaajoukkuetta vuosina 2000–2002 sekä toiminut Ruotsin jääpalloliiton hallituksessa.

Myös Suveksen veljet Juri ja Patrick Suves ovat entisiä jääpalloilijoita. Heistä Patrick pelasi sisarensa tavoin AIK:ssa. Miska Suveksen kasvattajaseura Narukerä on nimennyt Suveksen Porin jääpalloritareiden joukkoon. Miska Suves on opiskellut Tukholman yliopistossa ja työskentelee nykyään ruotsalaisessa IT-alan yrityksessä.

Jalkapallo
----------

Jääpallon lisäksi Suves on pelannut jalkapalloa. Hän edusti naisten SM-sarjassa Turun Pyrkivää sekä I divisioonassa Porin Pallo-Tovereiden ja NiceFutiksen joukkueita. Suves pelasi myös kolme nuorten maaottelua.

Saavutuksia
-----------

* Jääpallon naisten Suomen mestari 1991, 1992
* Jääpallon naisten Ruotsin mestari 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2003, 2004, 2005, 2008
* Jääpallon naisten MM-pronssia 2004, 2008

Lähteet
-------

1. ↑  AIK bandy historik. Viitattu 12.1.2012.
2. ↑  Internet bandy database. Viitattu 12.1.2012.
3. ↑  Suomen jääpalloliitto – Jääpallon maajoukkuepelaajat. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 12.1.2012.
4. ↑  Suomen naisille jääpallon MM-pronssi  22.2.2004. MTV3. Viitattu 12.1.2012.
5. ↑  Svenska Bandyforbundet – Förbundskaptener. Viitattu 12.1.2012.
6. ↑  Suomen jääpalloliitto. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 12.1.2012.
7. ↑  Suves ska hjälpa AIK kvar i division ett  30.11.2005. AIK. Viitattu 12.1.2012.
8. ↑  Narukerä – Porin jääpalloritarit. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 12.1.2012
9. ↑  Linkedin. Viitattu 12.1.2012.
10. ↑  Maaotteluedustukset – Suomen Palloliiton Satakunnan piiri. Viitattu 12.1.2012.
**Kalla** oli vuonna 1963 Rauma-Repola Oy:n Loviisan telakalla rakennettu merenmittaajien tukialus, joka korvasi vanhan Klas Hornin. 
Alus oli uppoamaltaan yli kaksinkertainen eli 920 tonnia verrattuna edeltäjäänsä (425 tonnia). 
Se varustettiin nykyajan mukavuuksilla ja huomattavasti tilavammilla asuintiloilla kuin edeltäjänsä; aluksessa oli tilat yli 50 miehelle.

Kalla rakennettiin ilman omaa kuljetuskoneistoa. Aluksessa oli alun perin vain sähkögeneraattorit. Alus hinattiin paikasta toiseen mittausveneillä. 

Aluksen yhteydessä toimii pääsääntöisesti kahdeksan kymmenmetristä, 105 hevosvoiman dieselillä varustettua mittausvenettä sekä neljä hiukan pienempää apu- ja yhteysvenettä.

Vuonna 1985 aluksen perää jatkettiin ja siihen asennettiin koneisto. Uuteen peräosaan tuli dieselsähköinen konehuone ja aivan perään ulokkeet joiden väliin asennettiin 360 astetta kääntyvä ns. kansiperämoottori. Keskilaivaan asennettiin rungon läpi kulkeva Aquamaster -ruoripotkuri. Näiden avulla alus pystyi liikkumaan kevyellä tuulella itsenäisesti, kovalla tuulella mittausveneet edelleen hinasivat sitä. Koneisto oli noin kolmasosalla pienennetty versio uudemman ja suuremman mittaustukialus Prisman koneistosta, dieselsähköinen ja teholtaan 420 hv.

Alus poistettiin merenmittauskäytöstä vuonna 2002. Tämän jälkeen alus siirtyi Rehab Group Oy:n omistukseen, ja oli joulukuusta 2003 lähtien Matilda-nimisenä Turun Aurajoessa. Yhtiön tarkoituksena oli tehdä aluksesta Bed & Breakfast-tyyppistä majoitusta tarjoava majoitusalus. Hanke ei kuitenkaan koskaan toteutunut ja Matilda myytiin kesällä 2005 ulkomaille.

Lähteet
-------

* Visa Auvinen, toimittanut (1983): Leijonalippu merellä. ISBN 951-95781-1-0.
* Merenkulkulaitoksen vuosikertomus 2002
* Turun Sanomat 3.2.2005[vanhentunut linkki]
* Turun Sanomat 9.6.2005[vanhentunut linkki]
Nick Jonas vuonna 2011
**Nick Jonas and the Administration** on Jonas Brothers -yhtyeen jäsen Nick Jonasin sooloprojekti, ja se on perustettu vuoden 2008 lopussa. Nick on yhtyeen solisti ja kitaristi. Hän on myös vastuussa laulujen kirjoittamisesta. Muut jäsenet ovat rumpali Michael Bland, kosketinsoittaja Tommy Barbella, kitaristi David Ryan Harris(jota Sonny Thompson tuurasi vuoden 2010 kiertueella) ja basisti John Fields, joka on myös yhtyeen ensimmäisen levyn tuottaja. Nick Jonas and the Administrationin levy-yhtiö on Hollywood Records. Yhtye sai nimensä Jonasin kiinnostuksesta presidentin virkaan.

Yhtyeen singlet ovat nimeltään *Who I Am* (2009) ja *Stay* (2010), joka ei kuitenkaan ollut mukana Who I Am -albumilla. Nick Jonas and the Administration teki Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan rajoittuneen kiertueen vuonna 2010.

Nick Jonas halusi aloittaa sooloprojektin, koska oli kirjoittanut lauluja, jotka eivät sopineet Jonas Brothersien tuotantoon. Jonas Brothers ei kuitenkaan hajonnut.

Yhtye ei ole voittanut yhtään palkintoa. Se on oli ehdolla vuoden 2010 Teen Choise Awardseissa kahdessa kategoriassa: Vuoden rakkauslaulu (*Stay*) ja Vuoden uusi miesartisti.
**Moninmäki** on kylä ja samanniminen mäki Leppävirralla Pohjois-Savossa. Kylä sijaitsee Soisalon saaressa Unnukkajärven ja Suvasveden Paljakkaveden välissä. Moninmäki sijaitsee linnuntietä noin 13 kilometriä Leppävirran kirkolta itään. Paikka saanut nimensä Monni -sukunimen mukaan, ja siitä on käytetty aiemmin myös nimeä nimeä Monninmäki. 

Kylällä ollut ennen Moninmäen ala-aste (aik. kansakoulu) vuosina 1899-1984, postiasema ja vielä 1960-luvun lopulla kolmekin kauppaa, sekä urheilukenttä (rak. 1960) ja Kiesinkiven lomakylä (1967-72).*lähde?*

Moninmäen väkiluku väheni voimakkaasti 1970 luvun alkuvuosina. Muutto suuntautui paljolti lähitaajamiin Leppävirralle ja Varkauteen. Kylätoiminnan keskus on vuonna 1939 rakennettu maa- ja kotitalousseuran talo, jossa toimii aktiivisesti näytelmäpiiri. Näytelmän perinteet ulottuvat kylällä jo 1920 perustetun maa- ja kotitalousseuran alkuajoille, sekä 1950-luvulle, jolloin kaikinpuolinen toiminta oli seudulla vilkkaimmillaan. Näytelmäharrastus virkistyi uudelleen 1980-luvun puolivälin jälkeen kansalaisopiston ohjauksessa.*lähde?*

Moninmäeltä on löydetty useita kampakeraamisen ajan asuinpaikkoja. Latvalanmäen rahalöytö Moninmäessä ajoittuu Suomen sodan (1808-09) ajoille. 

Kirjailija Varma Niiranen on laatinut runon "Monimmäk".*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Moninmäki (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Moninmäki) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 17.7.2021.
2. ↑  Moninmäen maa- ja kotitalousseuran talo *pohjois-savonkylat.fi*.  Arkistoitu 19.7.2021. Viitattu 17.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Moninmäki, järvien ja mäkien kylä
* Joukkoliikenne (leppavirta.fi)
* Moninmäen MKS talo (visitleppavirta.fi)

### Kirjallisuutta

* Ilpo ja Leo Junkkarinen: *Moninmäen koulupiirin historiaa : Moninmäen, Saijanlahden ja Lylymäen kylien perinnetietoa*. Moninmäen maa- ja kotitalousseura, 2012. ISBN 978-952-92-9731-3.
* Ilpo, Leo, Seppo ja Vesa Junkkarinen: *Monikon ja sen lähialueiden historiaa : Toivo Junkkarinen, maanviljelijä ja luottamusmies*. Leo Junkkarinen, 2010. ISBN 978-952-92-7407-9.
**Horvat Kur** (hepr. ‏חירבת כור‎) on antiikin aikaisen ja varhaisbysanttilaisen asutuksen arkeologinen kohde nykyisen Pohjois-Israelin alueella. Se sijaitsee noin 1,6 kilometriä pohjoisluoteeseen varhaisemmasta Kinneretin kaupungin paikasta ja Genesaretinjärven rannasta. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä sen alkuperäistä nimeä tiedetä.

Historia
--------

Horvat Kurissa on ollut asutusta hellenistisen ja roomalaisen kauden taitteesta ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. varhaisbysanttilaiselle kaudelle 600-luvulle jaa. saakka. Tämän jälkeen alkaneella arabikaudella lähistöllä oli vähäisempää asutusta.

Horvat Kurin arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 2007. Ne liittyivät läheisesti Kinneretin kaivauksiin. Varsinaiset kaivaukset Horvat Kurissa aloitettiin vuonna 2010. Ne on suorittanut kansainvälinen tutkimusryhmä. Kaivauksiin on osallistunut tutkijoita myös muun muassa Helsingin yliopistosta, sekä lukuisia vapaaehtoisia kaivajia, myös Suomesta. Kaivaukset päättyivät vuonna 2016.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Asutuksen koko on ollut noin kolme hehtaaria. Paikan merkittävin löytö ovat synagogan rauniot. Synagogassa on ollut viisi rakennusvaihetta, joista varhaisin ajoitetaan noin vuoteen 420 jaa. Se rakennettiin uudelleen maankäristyksen jälkeen 500-luvun lopulla, ja sitä muutettiin vielä noin vuonna 600. Rakennus hylättiin 600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Synagogan koko oli noin 11 metriä pohjois-eteläsuunnassa ja noin 16,5 metriä itä-länsisuunnassa. Sen länsisivulla oli portiikki. Lattiat oli koristeltu mosaiikeilla. Merkittävin esinelöytö on oletettavasti toorakääröjen lukemisessa käytetty pöytä, joka muistuttaa Magdalasta löydettyä niin kutsuttua Magdalan kiveä. Se on ajoitettu 500-luvulle. Pöytä oli tehty basaltista ja koristeltu kaiverruksilla.

Synagogan lisäksi paikalta on löydetty jäänteitä kotitalousyksiköistä sekä muun muassa sisternejä ja öljynpuristimia. Pienesinelöytöihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, lasia, rahoja ja luita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Horvat Kur Kinneret Regional Project. Viitattu 8.4.2019.
2. 1 2 3 4 5  Pakkala, Juha et al.: Kinneretin kaivaukset vuonna 2007.  *Teologinen aikakauskirja*, 2008, nro 3. Artikkelin verkkoversio.
3. 1 2  Ruokanen, Jukka: Aherrusta ja aurinkoa Horvat Kurin arkeologisilla kaivauksilla Suomen suurlähetystö, Tel Aviv. Viitattu 8.4.2019.
**Hosionjärvi** on Satakunnassa Ulvilan ja Porin rajalla, aiemmalla Kullaan ja Noormarkun rajalla sijaitseva kuivatettu järvi, joka kuuluu Kellahdenjoen vesistöön. Entisen järven paikalla sijaitsee nyt Hosionjärvi niminen suo.

Maantieto
---------

Hosionjärven suoalue on avosuota tai luhtaa. Se on 1,1 kilometriä pitkä ja 150−350 metriä leveä. Noin puolet suosta on luhtaa. Suo jatkuu kummastakin päästä tavallisenä ojitettuna metsäisenä suona. Suoalueen läpi virtaa Hosionoja, joka jatkaa matkaansa Viikerinojana ja muuttuu alajuoksulla Söörmarkunjoeksi. Koskeikon sisällä on pieni saari.

Järvi on piirretty Kalmbergin kartastoon ja kun sen mittakaava tunnetaan, voidaan järven mitat arvioida. Kartan mukaan Hosionjärvi olisi ollut 1,5−1,7 kilometriä pitkä ja sen leveys olisi vaihdellut 200−400 metrin välillä.

Historia
--------

Järven nimi oli Kalmbergin kartastossa "Hosiojärvi". Porilainen Gustav Galle jätti järven kuivattamisesta hakemuksen vuonna 1823, mutta veti sen pian takaisin. Joku muu on sitten myöhemmin kuivattanut järven, jonka jäänteet ovat nykyään soistuneet umpeen.

Katso myös
----------

* Rottajärvi kuuluu samaan vesistöön

Lähteet
-------

1. ↑  OIVA – Ympäristö- ja paikkatietopalvelu (edellyttää rekisteröitymisen) Ympäristöhallinto. Viitattu 15.1.2015.
2. 1 2  Hosionjärvi, Ulvila (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 13.1.2015.
3. 1 2  Kalmbergin kartasto: Koottu kartasto, suoraan: vihreälle kartalle (fc20050700.jpg), 1855-56
4. ↑  Maaperäkartta: Lehti 1143 06 Kullaa, 2004, Geologian Tutkimuskeskus
5. ↑  Turun maakunta-arkisto: Hosiojärven kuivatus (Arkistoitu – Internet Archive), 1823

Aiheesta muualla
----------------

* Lampolahti, Janne & Mattila, Kalevi: Hosionjärven linnusto: esimerkki nopeasta umpeenkasvusta[vanhentunut linkki], julkaisusta Satakunnan harvinaisuushavainnot 1999 (Arkistoitu – Internet Archive), s. 55, 1998
**Philippe Giusiano** (s. 8. tammikuuta 1973 Marseille) on ranskalainen pianisti.

Giusiano aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana. Hän suoritti konservatorio-opintonsa Marseillessa sekä Pariisissa ja pääsi vuonna 1993 stipendillä Mozarteumiin. Giusiano sai vuoden 1995 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa jaetun toisen palkinnon Aleksei Sultanovin kanssa. Ensimmäinen palkinto jätettiin myöntämättä jo toisessa Chopin-kilpailussa peräkkäin. Giusiano oli edennyt samassa kilpailussa finalistiksi jo vuonna 1990.

Giusiano on esiintynyt eri puolilla maailmaa. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Antoni Witin, Krzysztof Pendereckin, Philippe Entremontin, Kazimierz Kordin, Jacek Kaspszykin, Grzegorz Nowakin ja Jean-Jacques Kantorowin kanssa. Levytyksiä Giusiano on tehnyt etenkin Frédéric Chopinin ja Sergei Rahmaninovin teoksista. Hän on pitänyt säännöllisesti mestarikursseja Puolassa ja Japanissa. Vuonna 2008 hänestä tuli Kumamoton prefektuurin (Japani) Heisei-musiikkikorkeakoulun vieraileva professori.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Philippe Giusiano (Arkistoitu – Internet Archive) The Fryderyk Chopin Institute
2. ↑  ARTS AND ENTERTAINMENT REPORTS FROM THE TIMES, NATIONAL AND INTERNATIONAL NEWS SERVICES AND THE NATION'S PRESS Los Angeles Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Philippe Gaubert
**Philippe Gaubert** (5. heinäkuuta 1879 Cahors – 8. heinäkuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen huilisti, säveltäjä ja kapellimestari.

Gaubert aloitti lapsena huilunsoiton opiskelun yksityisesti Paul Taffanelin johdolla ja siirtyi Taffanelin mukana Pariisiin tämän saatua työpaikan Pariisin konservatoriosta vuonna 1893. Gaubert sai vuonna 1894 konservatorion ensipalkinnon huilunsoitossa. Hän pääsi jo teini-ikäisenä ensihuilistiksi Pariisin oopperaan ja Orchestre de la Société des concerts du Conservatoireen. Hän sai myös sävellysopetusta Raoul Pugnolta ja pääsi Orchestre de la Société des Concerts du Conservatoiren apulaiskapellimestariksi vuonna 1904. Vuonna 1905 hän sijoittui Prix de Rome -jaossa toiseksi. Gaubert palveli Ranskaa ensimmäisessä maailmansodassa, taisteli Verdunin taistelussa ja sai Croix de Guerren. Päästyään armeijasta kroonisen bronkiitin perusteella Gaubert palasi Pariisin konservatorioon, jossa aloitti työskentelyn huilunsoiton professorina. Hän teki ensimmäiset äänityksensä vuosina 1918–1919. Nämä ovat myös ainoat äänitteet, joilla Gaubert on soittanut huilusolistina. Kapellimestarina hän teki levytyksiä 1930-luvun loppuun saakka.

Gaubert sai vuonna 1920 nimityksen Pariisin oopperan musiikilliseksi johtajaksi. Huilunsoiton opettajana konservatoriossa häntä seurasi Marcel Moyse. Vuonna 1930 hän sai Vincent d'Indylta vapaaksi jääneen paikan orkesterinjohtoluokan opettajana. Tässä tehtävässä hän toimi, kunnes häntä seurasi Charles Münch vuonna 1938. Gaubert työskenteli opettajana myös École normale de musique de Parisissa. Hän johti Pariisin oopperaa vielä kun se evakuoitiin kesäkuussa 1940 Cahorsiin, josta se palasi Pariisiin kesän lopussa.

Gaubert kuoli aivoverenkiertohäiriöön tunteja ennen kuin hänen olisi ollut määrä johtaa oman balettinsa *Le chevalier et la demoiselle* kantaesitys. Hän sävelsi myös monia kappaleita huiluohjelmistoon, lauluja, oopperoita ja orkesterimusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Gaubert, Philippe Grove Music Online
2. 1 2 3 4 5  Philippe Gaubert AllMusic

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Osuuspankkien Keskuslainarahaston frangilaina** oli suomalaisten osuuskassojen Ranskasta syksyllä 1930 ottama 300 miljoonan kultafrangin (noin 467 miljoonaa markkaa) laina. Osuuskassat välittivät lainan suomalaisille maanviljelijöille ja kunnille jotka saattoivat pitkäaikaisen 30 vuoden lainan avulla muuttaa lyhytaikaiset ja kalliskorkoiset vekselilainansa edullisemmiksi kuoletuslainoiksi. Kun Suomi luopui kultakannasta syksyllä 1931 ja markka samalla devalvoitui, lainan ottajat joutuvat pahoihin vaikeuksiin sillä laina oli maksettava takaisin kultafrangeina ja Ranska luopui kultakannasta vasta 1937. Lainasta koitui lopulta noin 250 miljoonan markan kurssitappiot jotka Suomen valtio joutui valtaosin korvaamaan eduskunnan 1934 säätämällä lailla.

Osuuskassat olivat neuvotelleet lainan ottamisesta ranskalaisista pankeista jo 1920-luvun lopulta lähtien. Lainan korko kuluineen oli noin 6 prosenttia ja se oli selvästi edullisempi kuin kotimaiset lainat. Osuuskassat välittivät lainaa yli 7 000 maanviljelijälle ja 165 kunnalle. Koska laina täytyi maksaa takaisin kultafrangeissa lainan ottajien velkakirjoihin oli lisätty ns. kultaklausuuli. Kun Suomi joutui irrottamaan markan kultakannasta syksyllä 1931 markan devalvoituminen suhteessa Ranskan frangiin aiheutti se että laina kasvoi lopulta markkamääräisenä 70 prosenttia suuremmaksi kuin se oli ollut nostettaessa. Vain noin 20% lainan ottajista pystyi jollain tavoin selviämään korotetuista takaisinmaksuista. Kurssitappio nousi noin 250 miljoonaan markkaan ja tämä ylitti sekä Osuuspankkien Keskuslainarahaston 100 miljoonan markan pääoman että myös osuuskassojen yhteenlasketut noin 200 miljoonan varat.

Lopulta valtaosa lainan kurssitappiosta päätyi Suomen valtion maksettavaksi ja eduskunta sääti asiasta 1934 lain. Valtio maksoi kurssitappiosta yli 200 miljoonaa markkaa, Osuuspankkien Keskuslainarahasto 26 miljoonaa ja lainanottajat 5 miljoonaa markkaa.

Lähteet
-------

* Juha Maijala: Maaseutuyhteisön kriisi - 1930-luvun pula ja pakkohuutokaupat paikallisena ilmiönä Kalajokilaaksossa. Jyväskylän yliopisto 2005 s. 63-64
**Princess Charlotte -luokka** oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 104-tykkisen ensimmäisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka. Luokka tilattiin alun perin 98-tykkisinä toisen luokan aluksina, mutta ne luokiteltiin uudelleen 104-tykkisiksi ensimmäisen luokan aluksiksi tammikuussa 1817 eli ennen alusten kölinlaskua.

Suunnittelu
-----------

Luokka oli alun perin suurennettu versio vuoden 1801 Boyne-luokasta ja siten edelleen kehitetty Sladen *HMS Victorystä*. Suunnitelmaan lisättiin 19. kesäkuuta 1813 pyöristetty keula. Rakennustöiden aikana aluksia levennettiin 17 tuumalla, jotta lisätty aseistus kyettiin hallitsemaan. Keskilaivaan lisättiin 3,53 metrin jatkokappale, jotta purjehdusominaisuudet säilyisivät leventämisen jälkeen.

Alusten aseistuksena oli tilattaessa alakannella 26 kappaletta 56 cwt:n tykkiä ja kaksi 8 tuuman 68 naulan 65 cwt:n tykkiä. Keskimmäisellä tykkikannella oli kaksi 32 naulan tykkiä enemmän, mutta ne olivat 48 cwt:n tykkejä. Yläkannella oli jälleen kaksi 32 naulan tykkiä enemmän, ja ne olivat 32 cwt:n tykkejä. Lisäksi yläkannella ei ollut 68 naulan tykkejä. Puolikannella oli kaksi kappaletta 12:n ja 12 kappaletta 32 naulan 17 cwt:n karronadia. Etukannella oli kaksi 32 naulan 17 cwt:n karronadia. Lisätyn pituuden seurauksena aluksille asennettiin vielä kullekin tykkikannelle lisättiin pari 32 naulan tykkiä, jolloin alusten aseistus kasvoi 110 tykkiin.

Alukset
-------

**Princess Charlotte -luokan linjalaivat**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *HMS Princess Charlotte* | Portsmouthin telakka | marraskuu 1818 | 14. syyskuuta 1825 |  | myyty 1875 |
| *HMS Royal Adelaide* (ex- *HMS London*) | Plymouthin telakka | toukokuu 1819 | 28. heinäkuuta 1828 |  | myyty 1905 |
|

Lähteet
-------

* Lyon, David & Winfield, Rif: *Sail & Steam Navy List - All the Ships of the Royal Navy 1815-1889*. Lontoo: Chatham Publishing/National Maritime Museum, 2004. ISBN 1-86176-032-9. (englanniksi)
* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1793-1817 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2005. ISBN 978-1-84415-717-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 13
2. 1 2  Winfield, Rif s. 14
3. ↑  Winfield, Rif 1793-1817 s. 27

*Princess Charlotte* -luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Princess Charlotte* – *HMS Royal Adelaide* |
| Edeltäjä: *HMS Trafalgar* – Seuraaja: Queen-luokka |
*Tämä artikkeli käsittelee kuninkaallista arvonimeä. Princess Royal -nimisiä laivoja luetellaan täsmennyssivulla HMS Princess Royal.*
Prinsessa Anne sai Princess Royal -arvon kesällä 1987.
**Princess Royal** (myös: *The Princess Royal*; suom. ’kuninkaallinen prinsessa’) on Britanniassa käytetty harvinainen arvonimi. Se voidaan myöntää hallitsijan vanhimmalle tyttärelle. Hän ei kuitenkaan saa sitä automaattisesti, vaan kunnia-arvo täytyy jollain tavoin ansaita. Tittelin nykyinen haltija on prinsessa Anne.

Ensimmäinen Princess Royal oli kuningas Kaarle I:n tytär Maria, joka sai tämän arvonimen käyttöönsä vuonna 1642.

Arvonimen myöntämisellä on neljä sääntöä. Se voidaan myöntää hallitsijan vanhimmalle elossa olevalle tyttärelle. Vain yhdellä henkilöllä voi olla kyseinen arvonimi kerrallaan, ja arvonimi on sille myönnetyllä henkilöllä kuolemaan asti. Sitä ei voida myöskään myöntää, jos henkilö omaa korkeamman arvonimen esimerkiksi avioliiton kautta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Koivunen, Elina: *Kuninkaalliset. Valtaa ja vallattomuutta*, s. 104. Uudistettu laitos. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-27836-8.
2. ↑  Bratberg, Terje: The Princess Royal *Store norske leksikon*.  Päivitetty 30.12.2020. Viitattu 8.2.2022. (norjaksi)
3. 1 2  Sewell, Katie: Princess Anne title: The reason behind Anne’s Princess Royal title *Express*.  4.5.2020. Viitattu 8.2.2022. (englanniksi)
**Jiří Kochta** (s. 11. lokakuuta 1946 Praha) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Hän saavutti Tšekkoslovakian maajoukkuessa kahdeksan arvokisamitalia.

Kochta aloitti uransa Sparta Prahassa. 1979 hän siirtyi EV Landshutiin Saksan pääsarjaan. Heti seuraavalla kaudella hän voitti sarjan syöttöpörssin 81 syöttöpisteellä. Pistepörssissä hän sijoittui toiseksi seuratoverinsa Erich Kühnhacklin jälkeen 144 tehopisteellä. Kochta voitti kolmanneksi tulleen Markus Kuhlin 46 pisteellä. Seuraavalla kaudella Kochta jäi pistepörssin toiseksi pisteen erolla Dick Decloehen. Seuraavalle kaudelle Kochta siirtyi 2. Bundesliigan EHC 70 Müncheniin, joka meni kuitenkin konkurssiin kauden aikana. Kochta siirtyi samalla pelaajavalmentajaksi EC Hedos Müncheniin. Hän lopetti pelaajauransa 1986 ja siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi. Vuonna 1987 siirtyi yhden kauden ajaksi valmentamaan EV Füssenia, jonka jälkeen hän palasi Müncheniin ja nosti joukkueen Bundesliigaan. Tämän jälkeen Kochta on valmentanut eri joukkueita Saksassa. Vuodesta 2003 hän on toiminut ESC Dresdner Eislöwenin valmentajana.

Maajoukkueurallaan Kochta voitti maailmanmestaruuden Prahassa 1972 sekä saavutti viisi muuta MM-mitalia, olympiahopeaa Grenoblessa 1968 ja olympiapronssia Sapporossa 1972. Tšekkoslovakia voitti Prahassa 1972 maailmanmestaruuden ensi kertaa 23 vuoteen ja Kochta teki turnauksessa kuusi maalia: yhden ensimmäisellä sarjakierroksella Sveitsiä ja Länsi-Saksaa vastaan sekä kaksi toisella sarjakierroksella Länsi-Saksaa ja Suomea vastaan. Kochta loukkaantui ensimmäisen sarjakierroksen ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja oli poissa kahdesta seuraavasta ottelusta. Hän aloitti samassa ketjussa Václav Nedomanskýn ja Július Haasin kanssa, ja turnauksen jälkipuoliskolla Haasin tilalla pelasi Josef Paleček.

Kochtan vuonna 1975 syntynyt tytär Marketa on Saksaa edustanut tennispelaaja. Marketa Kochta ylsi tenniksen Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle ja oli maailmanlistalla sijalla 45.

Lähteet
-------

1. ↑  Jiri Kochta *Eliteprospects*. Viitattu 12.2.2021. (englanniksi)
2. ↑  Kallioniemi, Riku (vt. päätoim.): *Jääkiekkokirja 2018*, s. 312. Jääkiekon SM-liiga Oy, 2017. ISSN 0784-3321.
3. 1 2 3  39th World and 50th European Championship *SFRP's Hockey Archive*. Viitattu 12.2.2021. (englanniksi)
4. ↑  Kilpajuoksu jatkuu.  *Helsingin Sanomat*, 13.4.1972, s. 28.
5. ↑  Marketa Kochta WTA. Viitattu 12.2.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jiří Kochta The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Jiří Kochta Eurohockey-sivustolla (englanniksi)
**Pohjavesinäytteenottotutkimuksia** tehdään vedenhankintaan liittyvissä selvityksissä, pohjavesialueiden luokitusten ja rajausten tarkistuksissa, pohjaveden suojeluun liittyvissä tutkimuksissa, pohjaveden laadun velvoitetarkkailussa tai pohjaveden pilaantuneisuusselvityksissä. Vedenhankintaselvityksissä näytteet voidaan ottaa kairareijistä, havaintoputkista, kaivoista tai lähteistä mutta pilaantuneisuusselvityksissä näytteet otetaan usein havaintoputkista tai koekuopista. 

Yleisin pohjaveden näytteenottokohde on havaintoputki. Onnistuneen pohjavesinäytteenoton edellytyksenä on, että näytteenottopaikka soveltuu pohjavesinäytteen ottoon, näyte otetaan oikeilla välineillä ja menetelmillä, näytteenottovälineet ovat puhtaita, saatu vesinäyte käsitellään haluttujen analyysien vaatimalla tavalla ja säilytetään oikein kuljetuksen aikana ja että suositeltu säilytysaika ei ylity. Tärkeimpänä laadunvarmistus-toimenpiteenä on varmistaa, että havaintoputkessa seisonut pohjavesi ei joudu näytteeseen. Laaduntarkkailunäytteinä otetaan ainakin rinnakkaisnäytteet ja kontrollit kontaminaation tarkistamiseksi (sokeat). Lisäksi voidaan kuljetuksen ja säilytyksen aikana tapahtuneita muutoksia haitta-ainepitoisuudessa todeta lisäysnäytteellä. Näytteenoton laaduntarkkailunäytteitä suositellaan otettavaksi vähintään 2 % varsinaisista näytteistä (SFS-ISO 5667-14).

Lähteet
-------

* FINASin opas ympäristönäytteenoton akkreditointivaatimusten soveltamiseksi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjavesi
* Pohjavesinäytteenotto; Nykytila ja kehitystarpeet. Suomen ympäristö 48/2008
* Leonardo: Sampler Education Pilot Project. Textbooks on sampling. The textbooks cover sampling basics, sampling of waste, groundwater, soil and sampling of waste water and sludge (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pohjoinen agora** oli antiikin aikainen agora eli tori ja kauppapaikka Miletoksessa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se muodosti kaupungin kaupallisen keskustan.

Historia
--------

Pohjoinen agora oli Miletoksen agoroista vanhin, ja sen paikka varattiin jo kaupungin jälleenrakentamisen yhteydessä klassisen kauden alussa vuonna 479 eaa. Aukiota ympäröineet rakennukset tehtiin kahdessa päävaiheessa. Agoran rakentaminen alkoi myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. sen jälkeen, kun sen pohjoispuolelle oli rakennettu niin kutsuttu Sataman stoa eli pylväshalli. Suunnilleen samoihin aikoihin rakennettiin agoran pohjoisempi stoa. Agoran eteläisempi stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 160 eaa. Itäsivu suljettiin rakennuksilla vasta roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa. Rakennusten ajoitus perustuu niiden tyyliin ja rakennustekniikkaan, mutta niitä ei ole voitu ajoittaa piirtokirjoitusten avulla.

Rakennukset
-----------

Pohjoinen agora sijaitsi Miletoksen niemen keskellä lähellä Leijonasatamaa. Agora oli suorakulmion muotoinen ja sen koko oli noin 50 × 87,5 metriä. Aukiota reunusti kaksi L-kirjaimen muotoista yksilaivaista stoaa. Stoista toinen käsitti agoran pohjoissivun ja länsisivun pohjoisosan, ja sen pohjoissiiven pituus oli noin 50,7 metriä ja länsisiiven pituus noin 39,1 metriä. Siipien syvyys oli noin 5,9–6 metriä. Toinen stoa käsitti agoran eteläsivun ja länsisivun eteläosan, ja sen eteläsiiven pituus oli noin 58,3 metriä ja länsisiiven pituus noin 45,6 metriä. Siipien syvyys oli noin 6,9–7,1 metriä. Pohjoisstoan kummassakin siivessä oli myymälätiloja. Stoien pylväät edustivat doorilaista tyyliä.

Agoran länsisivun keskellä sijaitsi pieni joonialaista tyyliä edustanut prostyyli temppeli, jossa oli pronaos ja naos, ja jonka julkisivussa oli neljä pylvästä. Agoran keskellä sijaitsi alttari. Aukion luoteisosassa sijaitsi 400-luvulla eaa. pystytetty stele, jossa oli niin kutsuttu "Veripiirtokirjoitus", joka tuomitsi kaupunkia Joonian kapinan aikaan hallinneet oligarkit.

Itäsivulta agora oli alun perin avoin. Myöhemmin itäsivulle rakennettiin muuri ja sittemmin myymälätiloja. Agoran lounaislaidalla sijaitsi Miletoksen Prytaneion. Agoran eteläpuolella sijaitsi puolestaan Buleuterion ja sen eteläpuolella Eteläinen agora. Agoran itäpuolelta kulki Pyhä tie, sen toisella puolella sijaitsi niin kutsuttu Joonialainen stoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Miletus, North Market (Building) *Perseus*. Viitattu 4.11.2019.
2. 1 2 3  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "MILETOS (Balat) Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2 3  North Agora *A walk through ancient Miletus*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 4.11.2019.
**Pirkko Onerva Niemelä** (o.s. *Saaren-Seppälä*; s. 21. tammikuuta 1939 Helsinki) on Turun yliopiston psykologian professori emerita.

Niemelä kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseossa 1958 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965, Uppsalan yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1968 ja väitteli filosofian tohtoriksi Tukholman yliopistossa 1973.

Niemelä aloitti uransa Turun yliopiston assistenttina 1965–1968 ja jatkoi Ruotsista palattuaan 1973–1976. Yliopistovuosien jälkeen hän työskenteli Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1976–1983 ja palasi Turun yliopiston palvelukseen psykologian apulaisprofessoriksi 1983–2001 sekä psykologian professoriksi vuodesta 2001 vuoteen 2003, jolloin jäi eläkkeelle. Päätyönsä ohessa Niemelä piti psykoterapeutin vastaanottoa (yksityispraktiikkaa) vuodesta 1980, perheterapeutin yksityispraktiikkaa vuodesta 1983 ja psykoanalyytikon yksityispraktiikkaa vuodesta 1989 lähtien. Hän on toiminut psykologina myös ulkomailla: Kalifornian yliopistossa (Berkeley) 1968–1970, Kalifornian yliopistossa (Los Angeles) 1970–1971 ja Moskovan valtionyliopistossa 1973. Vuodesta 1980 lähtien Niemelä on ollut Åbo Akademin psykologian dosentti.

Pirkko Niemelän puoliso on elokuvaohjaaja Pekka Niemelä.

Teoksia
-------

* *Äitiyden hyväksyminen ja synnytys* 1980
* *Synnytysvalmennukseen osallistuminen,* (Pirjo Lehtosen kanssa) 1981
* *Valmentautuminen ja synnytys,* (yhdessä muiden kanssa) 1981
* *Äitiyteen valmentavien keskusteluryhmien merkitys,* (yhdessä muiden kanssa) 1982
* *Äitiyteen valmentavien keskusteluryhmien puheenaiheet,* (yhdessä Ritva Pylkäksen kanssa) 1982
* *Vauva on tulossa – elämä muuttuu,* 1985
* *Ihmisen elämänkaari,* (toimittanut yhdessä Jan-Erik Ruthin kanssa) 1988
* *Miten kirjoitan tieteellisen artikkelin: tieteellinen kirjoittaminen ja kansainvälinen julkaiseminen,* (yhdessä muiden kanssa) 1991
* *Of Mice and Woman,* (toimittanut yhdessä Kaj Björkqvistin kanssa) 1992
* *Äidin ja vauvan varhainen vuorovaikutus,* (toimittanut yhdessä muiden kanssa) 2003
* *The Birmingham Interview for Maternal Mental Health* (yhdessä muiden kanssa) 2006
* Lukuisia artikkeleita äitiydestä, abortista, avioerosta, stressistä ym.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit Finlands professorer 1640–2007*, s. 475. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Pirkko Kolbe vuonna 1967.
**Pirkko Annikki Kolbe** (o.s. **Heikkilä**; 2. maaliskuuta 1932 Helsinki – 13. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka tunnettiin parhaiten *Helsingin Sanomien* pitkäaikaisena pakinoitsijana nimimerkillä **Pii**.

Kolbe opiskeli 1952–1955 Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Toimittajanuransa hän aloitti *Uudessa kuvalehdessä*, *Savon Sanomissa* ja *Uutisaitassa*. Vuonna 1959 hänet kutsuttiin nuorten toimittajien joukkoon *Suomen Kuvalehteen*. 

*Helsingin Sanomiin* hänet pyydettiin vuonna 1967, ja hän ehti olla mukana lehdessä miltei 30 vuotta ennen kuin jäi eläkkeelle 1994. Hän piti siellä pakinapalstaa nimeltä *Viikon varrelta*. Pakinat muodostuivat lyhyistä katkelmista, joissa kommentoitiin ajankohtaisia asioita sekä kerrottiin anekdootteja ja vitsejä. Näkyvimpinä olivat tekstin alkuun sijoitettu *Kympin huuli* ja loppukaneettina *Päivän Pii*. Palstaa pidettiin varsin elävässä kontaktissa lukijoiden kanssa. Viimeinen Piin pakina *Helsingin Sanomissa* ilmestyi 24. elokuuta 1994. Kolbe toimi myös Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksessa 1975–1985, ja hänelle myönnettiin valtion lehtimieseläke vuonna 1995.

Kolbe oli naimisissa ekonomi Boris Kolben (1928–2015) kanssa, jonka työn vuoksi he muuttivat Bogotaan, mutta pari erosi heidän palattuaan Suomeen. Historiantutkija Laura Kolbe on heidän tyttärensä.

Teokset
-------

* *Piin kovat*. Otava 1975. ISBN 951-1-02137-0.
* *Sen pituinen se – puheita naisille* (yhdessä Jaakko Okkerin kanssa). Kirjayhtymä 1975. ISBN 951-26-1065-5.
* *Kaiken maailman lammas* (yhdessä Jyrki Sukulan kanssa, kuvat Jorma Puusa). SR-julkaisut 1995. ISBN 952-5003-05-1.
* *Naurattais jos ei itkettäis*. Kirjapaja 2003. ISBN 951-625-959-6.
* *Ei aika eläen lopu*. Kirjapaja 2005. ISBN 951-607-184-8.
* *Piin parhaat 1975–85*. Sysmän kirjakylä 2005. ISBN 952-99243-2-1.

Lähteet
-------

* Salonen, Eeva: Toimittaja Pirkko Kolbe on kuollut (Maksullinen artikkeli.) *Helsingin Sanomat*.  18.9.2008. Viitattu 23.6.2018.
* Jaakkonen, Pasi: Pakinoitsija Pirkko Kolbe kuollut (Arkistoitu sivu.) *Ilta-Sanomat*.  18.9.2008.  Arkistoitu 22.9.2008. Viitattu 23.6.2018.

### Viitteet

1. ↑  Sisättö, Vesa & Halme, Jukka: *Kotimaisia pakinoitsijoita*, s. 115–116. Helsinki: BTJ Finland, 2013. ISBN 978-952-692-979-1.
2. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 12.4.2015, s. C 32.
3. ↑  Pirkko Kolben muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*. (Maksullinen artikkeli.)

Kirjallisuutta
--------------

* Kolbe, Laura: *Nykyajan nainen: Pirkko "Pii" Kolbe – äiti ja toimittaja*. Helsinki: Kirjapaja, 2016. ISBN 978-952-288-487-9.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Saesee Tiin** on *Tähtien sodan* maailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Hän on jedineuvoston jäsen Galaktisessa tasavallassa ennen Imperiumin nousua. Elokuvissa hahmoa esittää Khan Bonfils. Saesee Tiin on iktotchi-rotuinen. Hänellä on lajilleen tyypilliset sarvet ja sitkeä nahka, joka suojaa Iktotchonin rajuilta tuulilta. Saeseella on erinomainen telepaattinen mieli.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Saesee Tiin on yksi niistä 26 jedistä, jotka selviävät Geonosiksen taistelusta. Kun Anakin Skywalker saa tietää, että Palpatine on sith-lordi, Mace Windu aikoo pidättää hänet. Hän ottaa mukaansa Saesee Tiinin lisäksi Kit Fiston ja Agen Kolarin. He saapuvat valosapelit esillä Palpatinen työhuoneeseen, jossa tämä esittää syytöntä ja pyytää Saeseeta lukemaan hänen mielensä. Kun Saesee suostuu ja laskee valosapelinsa terää valmiina ajatustenlukuun, Palpatine heittää valosapelinsa kohti Saeseeta ja katkaisee tämän pään.

Aiheesta muualla
----------------

* Saesee Tiin Wookieepediassa (englanniksi)
* Saesee Tiin Jedipediassa
**Port Vale Football Club** on englantilainen jalkapalloseura Stoke-on-Trentin kaupungista Staffordshiresta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 Ykkösliigassa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Port Valen paikallisvastustajia ovat Stoke City ja Crewe Alexandra.

Seura perustettiin vuonna 1876 ja se sai nimensä perustamiskokouksen pitopaikasta Port Vale Housesta. Port Vale ei ole koskaan pelannut Englannin korkeimmalla sarjatasolla. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla se on sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1931, jolloin sarja tunnettiin kakkosdivisioonana. Vuonna 1954 seura ylsi FA-cupin välieriin.

Seuran suurin osakkeenomistaja on laulaja Robbie Williams, joka on syntynyt Stoke-on-Trentissä lähellä seuran kotistadionia.

Lähteet
-------

1. ↑  A Brief Club History (Arkistoitu – Internet Archive) Port Vale FC. Viitattu 5.1.2008.
2. ↑  Robbie buys into Vale BBC. Viitattu 5.1.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Port Valen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Englannin ykkösliiga 2019–2020

* Accrington Stanley
* Blackpool
* Bolton Wanderers
* Bristol Rovers
* Burton Albion
* Coventry City
* Doncaster Rovers
* Fleetwood Town
* Gillingham
* Ipswich Town
* Lincoln City
* Milton Keynes Dons
* Oxford United
* Peterborough United
* Portsmouth
* Rochdale
* Rotherham United
* Shrewsbury Town
* Southend United
* Sunderland
* Tranmere Rovers
* AFC Wimbledon
* Wycombe Wanderers
**Apollon Triopioksen pyhäkkö** eli **Triopion** (m.kreik. Τριόπιον, lat. *Triopium*) oli antiikin aikainen Apollon Triopiokselle omistettu pyhäkkö Knidoksen kaupunkivaltion alueella Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.

Triopion toimi doorilaisen heksapoliin (myöhemmän pentapoliin) kokoontumispaikkana. Se sijoitetaan noin 15 kilometriä itään nykyisestä Burgazista ja samalla antiikin Knidoksen kaupungin paikasta, paikalle, josta on löydetty arkaaisella kaudella 600-luvun eaa. lopulla tai 500-luvun eaa. alussa perustetun pyhäkön rauniot. Pyhäkkö on ollut rakennettu noin 100 × 80 metrin kokoiselle pengertasanteelle. Paikalta on löydetty pylväänosia, joiden arvellaan olevan peräisin suhteellisen suuresta temppelistä, sekä pienemmän hellenistisellä kaudella rakennetun temppelin rauniot.

Apollonin epiteetti Triopios perustuu Knidoksen niemen nimeen Triopion. Sen taas katsottiin olleen peräisin Knidoksen eponyymistä heeroksesta ja perustajasta Triopaksesta. Toisaalta nimi ("Kolme kasvoa") voidaan selittää Knidoksen niemen muodon ja sijainnin perusteella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Triopium *Pleiades*. Viitattu 1.11.2021.
2. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 1124. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
3. ↑  Triopium *Brill’s New Pauly*. Brill. Viitattu 1.11.2021.
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 5.57.6, 5.61.2.
**Uruguayn merivoimat** (esp. *Armada Nacional del Uruguay*) on Uruguayn asevoimien puolustushaara, jonka valvonnasta vastaa puolustusministeriö ja laivaston komentaja (esp. *Comandante en Jefe de la Armada*, COMAR) amiraali Juan H. Hernandez.

Merivoimat on jaettu neljään pääosaan:

* Laivastoon (esp. *Comando de la Flota*
* Rannikkovartiostoon (esp. *Prefectura Nacional Naval*
* Materiaaliosasto (esp. *Dirección General de Material Naval*
* Henkilöstöosastoon (esp. *Dirección General de Personal Naval*

Laivasto vastaa varsinaisista sotalaivoista, merijalkaväestä sekä laivaston ilmavoimien tukikohdista ja lentokoneista. Rannikkovartiosto hallinnoi kauppalaivastoa ja alusrekisteriä. Materiaaliosasto hankkii ja huoltaa kalustoa, hallinnoi merivoimien varikkoa sekä johtaa merialueen tutkimusta sekä sääpalvelua. Henkilöstöosasto vastaa henkilöstöhallinnosta sekä erityisesti johtaa merisotakoulun toimintaa.

Lisäksi merivoimien esikunta (esp. *Estado Mayor General de la Armada*) tukee komentajan johtamista.

Historia
--------

Uruguayn merivoimat pitää perustamispäivänään kenraali Artigan kaapparikirjan luovutuspäivää 15. marraskuuta 1817. Se oikeutti Buenos Airesin alusten valtaamiseen tavattaessa. Pedro Campbellin johtamat noin 50 kuunaria ja prikiä valtasivat yli 200 alusta.

Vuonna 1981 rannikkovartiosto vastaanotti kolme Ranskassa suunniteltua Vigilante-luokan partiovenettä, jotka kuitenkin osoittautuivat sopimattomiksi suunniteltuihin tehtäviin.

Laivasto vastaanotti vuosina 1989–1991 kolme käytettyä Commandant Rivière -luokan alusta Ranskasta.

Kalusto
-------

Laivaston alusten etuliitteenä on ROU (esp. *República Oriental del Uruguay*). Lisäksi alukset on nimen lisäksi varustettu numeroin, joka osoittaa niiden sijoituksen eikä varsinaisesti identifioi aluksia. Alusten poistuessa palveluksesta numero siirtyy korvaavalle alukselle.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway’s All the World’s Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)
**Henri Pulkkinen** (s. 5. maaliskuuta 1983) on suomalainen pesäpalloilija. Pulkkinen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kankaanpään Mailaa. Hän on edustanut urallaan Superpesiksessä myös Seinäjoen Maila-Jusseja. Pulkkisen kasvattajaseura on Veteli Pesis. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana. Pulkkinen on pelannut urallaan 231 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kolme kunnaria ja 22 tavallista juoksua, tuonut 95 juoksua ja kerännyt 1166 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan viisi Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on kerännyt 15 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan 13 Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kolme tavallista juoksua, tuonut seitsemän juoksua ja kerännyt 66 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan 31 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut 20 juoksua ja kerännyt 143 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan yhden uusintaottelun Superpesiksen sarjapaikasta. Tässä hän keräsi seitsemän kärkilyöntiä.  Tilastot päivitetty 16. heinäkuuta 2021.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑
3. ↑
**Henri Aleksi Pakisjärvi** (s. 6. tammikuuta 1989) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuoteen 2013 saakka ja uudestaan vuodesta 2020 lähtien Kuivasjärven Auraa ja vuosina 2014–2019 Arctic Athletics Rovaniemi -seuraa. Häntä valmensi aiemmin Anne Karvinen-Poutanen ja vuodesta 2006 Hannu Heikkilä.

Pakisjärvi karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 ja MM-kilpailuissa 2008 sekä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Vuoden 2011 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän sijoittui toiseksi aikuisten maajoukkuedebyytissään, Tampereen hallimaaottelussa 2011. Kalevan kisoissa hän on saanut hopeaa 2011 ja pronssia 2012, 2013 ja 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 2009, 2011, 2012, 2013 ja 2014.

Pakisjärvi työnsi ennätyksensä 18,48 Karjaalla Raaseporissa 13. kesäkuuta 2011. Hallissa hän on työntänyt parhaimmillaan 18,26 Tampereella 19. helmikuuta 2012.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henri Pakisjärvi Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |