recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Intiaanien tekstiileistä** puhuttaessa kerrotaan intiaaniheimojen keskuudessa tehtyjen tekstiilien tyyleistä ja valmistustavoista. Niiden historia painottuu suurelta osin esikolumbiaanisten intiaanikulttuurien aikaan.

Paracasin niemimaalla varhaisen horisontin aikana Paracasin kulttuurikauddella kudottiin tekstiilejä, joissa käytettiin lankoja erittäin tiheään. Samalla niemimaalla Cavernas- ja Necropoliskaudella kudottiin puuvillatekstiilejä, joissa kuvattiin ihmishahmoja. Moche-kulttuurin aikana puuvilla- ja villakankaat olivat hyvin koristeellisia. Chimorin valtakunnan aikana tekstiileihin lisättiin höyheniä ja simpukankuoria.

Inkat omaksuivat Andien varhaisempien kulttuurien tekstiilien kudontamenetelmät ja inkojen keskuudessa kehittyi kudontaperinne, joka on ollut yksi maailman taidokkaimmista. Varhaisimmissa Andien kulttuureissa kankaat tehtiin punomalla. Varhaismpia merkkejä kankaanpunonnasta on Huaca Pietasta löytyneet 4000 vuotta vanhat kankaat, joissa oli kuvattu eläinhahmoja. Myöhemmin Andien alueella otettiin käyttöön pystykangaspuut, jotka mahdollistivat monenlaisten kankaiden kutomisen ja myös monenlaisten kuvioiden tekemisen. Inkojen merkittävin vaate oli tunika, joka tehtiin suorakaiteen muotoisesta kahtia taitetusta kangaskappaleesta. Laukkuja ja vöitä koristeltiin loimilangoilla sommitelmallisilla kuvioilla.

Paracasin ja Nazcan kulttuurien tekstiileissä esiintyi symbolisia kuvioita, jotka liittyivät kosmologisiin uskomuksiin ja maailmankuvaan. Ennen puuvillan käyttöönottoa kaikki tekstiilit punottiin käsin. Myöhemmin otettiin käyttöön kehruupuikko ja värttinä. Puuvillan käyttöönoton jälkeen otettiin käyttöön vyökangaspuut, joita käytetään syrjäisissä kylissä edelleen. Kankaiden värjäämisessä käytettiin mineraaleihin ja kasveista saatuihin aineisiin pohjautuvia väriaineita. Vaatteita ja muita tekstiilejä koristeltiin metallin palasilla ja höyhenillä. Nazcan kulttuurin kudottiin suurikokoisia kankaita, joiden kuviot olivat suurikokoisia ja esittivät joitakin tapahtumia.

Katso myös
----------

* Intiaanien taide

Lähteet
-------

1. ↑  Sheena Coupe: *Ihmisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 85, 96, 104. Suomentanut Ritva Forslund, Eija Kämäräinen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1995. ISBN 051-0-18782-8.
2. ↑  Maria Loghena, Walter Alva: *Historialliset kulttuurit, Peru*, s. 117-121. Suomentanut Eija Kämäräinen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-32994-8.
Gruyèren linna ilmakuvassa
**Gruyèren linna** (*sak. Schloss Greyerz*, *ransk: Château de Gruyères*) Gruyèren kaupungissa Sveitsin Fribourgin kantonissa on Sveitsin toiseksi suosituin matkailukohde ja kansallisesti merkittävä kulttuuriperintökohde. 

Greyerz linna kaupungin suunnasta kuvattuna

Historia
--------

Ensimmäisen kerran vuonna 1244 asiakirjoissa mainittu linna rakennettiin vuosien 1270 ja 1282 välillä Savoijin linnoitusten tyyliä mukaillen. Neliömäistä pohjakaavaa reunustavat korkeat muurit, joiden kulmissa ovat vartiotornit. Kaakkoiskulmassa on suuri pyöreä torni.

Linnaa ja ympäröiviä herttuakuntia hallitsivat vuosisatojen ajan Gruyèresin kreivit. Kreivi Michel de Gruyères ajautui konkurssiin vuonna 1554. Hänen velkojansa Fribourgin ja Bernin kantonit takavarikoivat Michelin omaisuuden ja jakoivat kreivikunnan. Vuodesta 1555 vuoteen 1798 linnasta tuli Fribourgin haastemiesten asuinpaikka, ja vuoteen 1848 linnassa asuivat Fribourgin viranhaltijat. Vuonna 1849 linna huutokaupattiin. Sen osti Bovyn suku, joka kunnosti linnan ja käytti sitä kesäasuntonaan.

Fribourgin kantoni osti linnan takaisin vuonna 1938. Linnasta tehtiin museo ja se avattiin yleisölle. Vuodesta 1993 lähtien rakennuksen ja taidekokoelman konservoinnista ja esittelystä on huolehtinut tehtävään perustettu säätiö.

Lähteet
-------

1. ↑  Kulturgüterschutzinventar mit Objekten von nationaler Bedeutung *api3.geo.admin.ch*. Federal Office of Topography swisstopo COGIS. Viitattu 22.12.2022. (englanniksi)(ranskaksi)
2. 1 2  Château des comtes de Gruyère (Rue du Château Nos 8-10) (PDF) *SHAS - Guide artistique de la Suisse*. Société d'histoire de l'art en Suisse SHAS. Viitattu 22.12.2022. (ranskaksi)
3. 1 2  Huit siècles d’histoire *Château de Gruyères*. Château de Gruyères. Viitattu 22.12.2022. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gruyèresin linna** Wikimedia Commonsissa

* Linnan viralliset sivut
* Gruyerin linna saksalaisella Burgenwelt-sivustolla

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Intiaanien taide** on Amerikan intiiaaniheimojen keskuudessa tehtyä taidetta, jonka kehitys painottuu suurelta osin esikolumbiaanisiin intiaanikulttuureihin.

Olmeekkien kuvanveistossa näkyi heidän kosmologiset uskomukset. Mayojen hallitsijoiden palatseissa ja pyhäköissä oli piirtokirjoituksia, maalauksia ja stukkokorkokuvia. 700-luvulla ekr. Meksikossa Chipasissa Bonampakin valtakunnan viimeinen hallitsija teetätti seinämaalauksia, joissa on kuvattu muun muassa sotureita ja käskynhaltijoita. Asteekkien kuvanveistossa esiintyi jumalahahmoja, jotka muistuttivat ihmisiä tai eläimiä.

Inkavaltion aikana tehtiin pieniä ihmisiä tai eläimiä esittäviä veistoksia hauta- ja uhrilahjoiksi.

Taiteellista metallurgiaa esiintyi Andien kulttuurien alueella. Sicánin kulttuurin keskivaiheen ajalta on löydetty Huacan Zoron hautakammiosta metallisia koruja ja laattoja, joihin on kaiverrettu hallitsijan kuvia.

Perun alueella Quimbayan kulttuurin aikana jalometalleista tehdyissä esineissä oli monia yksityiskohtia ja niiden ilmiasu oli monimutkainen. Ne olivat leveitä mutta kuitenkin siroja.

Moche-kulttuurin aikana pyhäköihin tehtiin seinämaalauksia ja palatsien ja temppelien seinillä pidettiin korkokuvia.

Lähteet
-------

1. ↑  Sheena Coupe: *Ihmisen suku, Mayoista maoreihin*, s. 28, 47, 55, 76, 94-95, 103. Suomentanut Ritva Forslund, Eija Kämäräinen, Raimo Salminen, Juha Valste. WSOY, 1995. ISBN 951-0-18782-8.
2. ↑  Maria Longhena, Walter Alva: *Historialliset kulttuurit, Peru*, s. 77, 91-92. Suomentanut Eija Kämäräinen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-32994-8.

Katso myös
----------

* Intiaanien tekstiilit
*Tämä artikkeli käsittelee Espoon kaupunginosaa. Säkylän Karhusuosta on eri artikkeli. Entisessä Viipurin maalaiskunnassa luovutetulla alueella on myös Karhunsuo-niminen rautatieasema ja kylä.*

**Karhusuo** (ruots. *Björnkärr*) on Espoon kaupunginosa ja asuinalue Bembölestä kaksi kilometriä Nuuksioon päin. Karhusuon asuinalueella on ala-aste, kirjasto, lenkkirata ja omakotitaloja sekä joitakin palveluita, kuten kauneusalan yritys.

Karhusuon ohi kulkee Espoon keskukseen bussi 245 sekä osittain Karhusuon sivuuttavat bussit 243 ja 241.

Karhusuo kaupunginosana
-----------------------

Karhusuon kaupunginosa ulottuu koillisessa aina Bodominjärveen asti Oittaalle, joka sijaitsee Bodominjärven länsireunaa Kunnarlaan menevän Kunnarlantien varrella. Oittaalla on Suomen Ladun ulkoilukeskus Oittaan kartano sekä virkistys- ja leirintäalue. Oittaan länsipuolella sijaitsee Espoon seurakuntien Kellonummen hautausmaa ja Espoon karting-rata.

Karhusuon ja Oittaan välimaastossa on uusi Vesirattaanmäen asuntoalue. Ainoa viereistä Kunnarlantietä päivittäin kulkeva bussi on kehämäisesti ajava 246 Espoon keskuksesta.

Karhusuon koillisosassa Bodominjärven rannalla sijaitsee jugendhuvila Villa Dalby. Kaakossa sijaitsee funktionalismia ja klassismia edustava 1930-luvulla valmistunut Villa Solkulla.

Purot ja lampi
--------------

Bodominjärven laskuoja on järven lounaiskulmassa, Oittaalla, josta se laskee Oitån-nimisenä purona Vesirattaanmäen ja Ylämyllyn välistä kohti Karvasmäen pienalueen Lommilaa muuttuen Glåmsån-nimiseksi. 

Kellonummen itäpuolella tähän puroon yhtyy pohjoisesta Kunnarlan alueelta Kalmarista tuleva Ryssängsbäcken-niminen pelto-oja. Kellonummen kaakkoispuolella samaiseen Oittaanpuroon yhtyy etelän suunnalta Karhusuon asuntoalueella olevasta Metsälammesta Brutubäck-niminen oja.

Kuuluisia karhusuolaisia
------------------------

* Kimi Räikkönen

Lähteet
-------

1. ↑  Espoon viralliset kaupunginosat (PDF)  12.12.2012. Espoon Kaupunki. Viitattu 16.4.2017.
2. ↑  Espoon kaupunginosien pinta-alat *hri.fi*.  24.10.2014. HRI. Viitattu 24.10.2014.
3. ↑  Espoon kaupunki: Espoon väkiluku vuodenvaihteessa 2016/2017 *espoo.fi*. Viitattu 20.12.2017.
4. ↑  Kimillä miljoonaluokan palkka - vanhemmilla minitulot *mtv.fi*.  25.11.2008. Viitattu 13.6.2016.

Espoon suuralueet ja kaupunginosat

|  |  |
| --- | --- |
| Pohjois-Espoo | Bodom · Kalajärvi · Lahnus · Lakisto · Luukki · Niipperi · Perusmäki · Röylä · Vanhakartano · Velskola |
| Suur-Espoonlahti | Espoonlahti · Kaitaa · Latokaski · Nöykkiö · Saunalahti · Soukka · Suvisaaristo |
| Suur-Kauklahti | Espoonkartano · Kauklahti · Kurttila · Vanttila |
| Suur-Leppävaara | Karakallio · Kilo · Laaksolahti · Leppävaara · Lintuvaara · Lippajärvi · Sepänkylä · Viherlaakso |
| Suur-Matinkylä | Henttaa · Matinkylä · Olari |
| Suur-Tapiola | Haukilahti · Laajalahti · Mankkaa · Niittykumpu · Otaniemi · Pohjois-Tapiola · Tapiola · Westend |
| Vanha-Espoo | Espoon keskus · Gumböle · Högnäs · Järvenperä · Karhusuo · Karvasmäki · Kaupunginkallio · Kolmperä · Kuurinniitty · Muurala · Nupuri · Kunnarla · Nuuksio · Siikajärvi · Vanha-Nuuksio · Ämmässuo |
**Jaakko Jäväjä** (21. kesäkuuta 1851 Kannus – 22. helmikuuta 1911 Haapajärvi) oli suomalainen itseoppinut rakennusmestari, kirkonrakentaja ja maanviljelijä. Jäväjä oli yksi viimeisiä talonpoikaisia kirkonrakentajia.

Jaakko Jäväjän vanhemmat olivat talollinen Juho Jaakko Jaakonpoika Jäväjä (aik. Säätelä) ja Priita Kaisa Eliaksentytär Jäväjä. Hän asui perheineen vuoteen 1896 saakka Kannuksessa Jäväjän talossa ja sen jälkeen Pylvään talossa Haapajärven Oksalan kylässä.

Jäväjä sai pääasiallisen toimeentulonsa kotitilaltaan mutta hän kiersi myös rakennustöissä. Hän korjasi neljä kirkkoa ja rakensi kaksi kirkkoa. Jäväjä korjasi Raution kirkon 1883–1884, Himangan kirkon 1897, Reisjärven kirkon 1900 ja Rantsilan kirkon 1907. Jäväjä rakensi tämän jälkeen Pulkkilan kirkon 1908 ja Pyhännän kirkon 1909. Hän osallistui lisäksi Perhon kirkon rakennustöihin kirkonrakentaja Juho Jaakko Kuorikosken hoitaessa pääosan rakentamisesta. Jäväjä rakensi myös Jäväjän myllyn ja sahalaitoksen Haapajärvelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Känsälä, Risto: Jaakko Jäväjä *Kirjastovirman Henkilögalleria*.  Arkistoitu 10.10.2017. Viitattu 9.10.2017.
**Onufri** (ukr. Онуфрій, oik. **Orest Volodymyrovytš Berezovskyi**, ukr. Орест Володимирович Березовський; s. 5. marraskuuta 1944) on Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon päämies, Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta.

Orest Berezovskyi syntyi Korytnen kylässä Tšernivtsin alueella. Vuosina 1962–1964 hän opiskeli Tšernivtsin teknillisessä opistossa, ja vuonna 1966 hän aloitti opinnot Tšernivtsin yliopistossa. Vuonna 1969 hän aloitti opinnot Moskovan pappisseminaarissa, josta hän valmistui vuonna 1972. Vuonna 1971 hän antoi munkkilupauksen, ja hänet vihittiin munkkidiakoniksi. Seuraavana muonna hänet vihittiin pappismunkiksi. Vuonna 1980 hänet vihittiin igumeniksi. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Moskovan alueella sijaitsevan kirkon pastoriksi. Vuonna 1986 hänet vihittiin arkkimandriitaksi. Vuonna 1988 hän valmistui Moskovan teologisesta akatemiasta teologian kandidaatiksi. Vuosina 1988–1990 hän toimi Potšajivin lavran johtajana. Vuonna 1990 hänet vihittiin Tšernivtsin ja Bukovynan hiippakunnan piispaksi. Vuonna 1994 hänet vihittiin arkkipiispaksi ja vuonna 2000 metropoliitaksi. Vuonna 2007 hänet valittiin Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon kirkkotuomioistuimen puheenjohtajaksi. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon päämieheksi. Hänet vihittiin Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitaksi Kiovan luolaluostarin Uspenskin katedraalin edessä elokuussa 2014.

Kunnianosoituksia
-----------------

* Ystävyyden kunniamerkki (Venäjä, 2013)
* Apostoli Andreas Ensinkutsutun ritarikunta (Venäjä, 2019)

Lähteet
-------

1. ↑  Блаженніший Митрополит Київський і всієї України Онуфрій *mitronufriy.church.ua*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 25.2.2023. (ukrainaksi)
2. ↑  Указ Президента Российской Федерации от 11.07.2013 г. № 619 *Президент России*.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 24.2.2023. (venäjäksi)
3. ↑  Митрополита Онуфрия наградили орденом Святого апостола Андрея Первозваного *ukranews.com*.  25.6.2019.  Arkistoitu 26.2.2023. Viitattu 24.2.2023. (venäjäksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Petter (Pekka) Adolf Silventoinen** (27. kesäkuuta 1852 Kerimäki – 31. heinäkuuta 1916 Skinnarila, Lappeenranta) oli suomalainen Pietarissa vaikuttanut kulta- ja hopeaseppämestari.

Pekka Silventoisen isä oli maanviljelijänä ja kauppiaana Kerimäellä ja kävi kauppaa voilla ja riistalla aina Pietariin asti. Suurten nälkävuosien aikana 1860-luvulla perheen kotitalo joutui pakkohuutokauppaan ja Silventoinen joutui lähtemään kotoaan saapuen 1869 Pietariin. Pietarissa hän pääsi oppipojaksi parikkalalaisen hopeasepän Johan Lajusen liikkeeseen. Hän eteni kisälliksi ja sitten mestariksi ja kun hopeaseppä Lajusen kuoltua hänen leskensä ei jaksanut pitää liikettä, hän myi sen Pekka Silventoiselle vuonna 1885. Silventoisen liikkeen työpaja sijaitsi Pietarissa Lotsmanskinkadulla numerossa 14 ja hän asui perheineen Sadovajakadun ja Fontankakadun kulmassa sijainneessa talossa. Silventoisen liikkeessä oli enimmillään työssä noin seitsemänkymmentä henkeä. Silventoinen oli useita vuosia Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä.

Silventoinen tutustui Skinnarilan alueeseen Lappeenrantaan suuntautuneella kylpylämatkallaan ja hän hankki 1894 Skinnarilan niemeltä maa-alueen rakennuttaen sinne huvilan ja raivaten peltoa. Silventoisen perhe vietti sitten pääosin kesänsä Lappeenrannassa ja talvet Pietarissa. Huvila tuhoutui tulipalossa 1901 ja vuonna 1903 Silventoinen rakennutti sen tilalle nykyisin Skinnarilan hovin nimellä tunnetun suuremman huvilan. Silventoinen itse kuoli 64-vuotiaana kesällä 1916 Skinnarilassa lopetettuaan sitä ennen liiketoimintansa Pietarissa saman vuoden keväällä. Silventoisen jälkeläiset omistivat Skinnarilan Hovin vuoteen 1962 saakka, ja se päätyi lopulta Lappeenrannan kaupungin omistukseen. Vuonna 1974 kaupunki luovutti Skinnarilasta maa-alueen valtiolle ja sinne perustettiin Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, nykyisin Lappeenrannan teknillinen yliopisto. Skinnarilan hovi toimii yliopiston koulutus- ja juhlatilana. 

Pekka Silventoinen meni naimisiin Pietarissa Ähtäristä kotoisin olleeseen Henrika Johanna (Hanna) Häggsonin kanssa, joka oli amiraali Johan von Schantzin lesken kamarineiti. Heidät vihittiin vuonna 1883 suomalaisessa Pyhän Marian kirkossa. Heidän lapsiaan olivat säveltäjä Toivo Kuulan kansaa naimisissa ollut laulajatar Alma Kuula ja keihäänheittäjä Väinö Siikaniemen kanssa naimisissa ollut laulajatar Oili Siikaniemi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kulta- ja hopeaseppä Pekka Silventoinen, Uusi Suometar, 03.08.1916, nro 206, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolinilmoitus, Inkeri, 29.07.1916, nro 49, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Kuolleita, Inkeri, 22.07.1916, nro 48, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2  Eija Loueniva : Toivo Kuulan Häämarssi soi ensi kertaa Pietarissa, Turun Sanomat 7.1.2006
5. 1 2 3  Skinnarilan hovi, Avainsijoitus-blogi syyskuu 2018
6. ↑  Kävellen Lappeenrantaa tutuksi : Skinnarilan huvilat, Elävä Museo, Lappeenrannan museoiden blogi museoon, museotyöhön ja Etelä-Karjalaan liittyvistä teemoista 22.4.2020
**Joseph Tyler Mixon** (s. 24. heinäkuuta 1996 Antioch, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Mixon edustaa NFL-joukkue Houston Texansia.

Cincinnati Bengals varasi Mixonin toisella kierroksella 48. varausvuorolla vuoden 2017 varaustilaisuudessa. Kesäkuussa 2017 Mixon teki Bengalsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 5,45 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. 10. syyskuuta 2017 Mixon teki NFL-debyyttinsä ottelussa Baltimore Ravensia vastaan. Ensimmäisen toucdowninsa hän teki kauden 2017 viidennen peliviikon ottelussa Buffalo Billsiä vastaan. Syyskuussa 2020 Mixon teki Bengalsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 48 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen joka ulottuu kauden 2024 loppuun saakka. Kaudella 2021 Mixon valittiin ensimmäisen kerran urallaan Pro Bowl-otteluun.

Mixon on pelannut urallaan 73 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on edennyt juoksemalla 4 969 jaardia ja tehnyt juoksemalla 35 touchdownia. Hän on ottanut pelaamissaan otteluissa 198 kiinniottoa. Näillä hän on edennyt 1 504 jaardia ja tehnyt yhdeksän touchdownia. Mixon on pelannut neljä NFL:n pudotuspeliottelua. Näissä otteluissa hän on edennyt juoksemalla 262 jaardia ja tehnyt juoksemalla yhden touchdownin. Pelaamissaan pudotuspeliotteluissa hän on ottanut 18 kiinniottoa ja edennyt näillä 107 jaardia. Tilastot päivitetty kauden 2022 seitsemännen peliviikon jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Joe Mixon
**Olivier Bellavance-Roy** (s. 12. heinäkuuta 1991 Amqui, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Oilers varasi Royn viidennellä kierroksella 133. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009.

Ura
---

Cape Breton Screming Eagles varasi Royn 44. pelaajana QMJHL:ään kesällä 2007. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2007–2008 ja nousi jo 16-vuotiaana Screaming Eaglesin ykkösmaalivahdiksi. Roy palkittiin QMJHL:n parhaana tulokkaana RDS Cupilla sekä parhaana puolustavana tulokkaana Ramond Lagacé Trophylla. Hänet valittiin myös sekä QMJHL:n että koko CHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.

Edmonton Oilers varasi Royn 133. pelaajana NHL:ään kesällä 2009. Hän jatkoi kaudella 2009–2010 Screaming Eaglesissa, mutta pääsi pelaamaan myös kolme ottelua Oilersin farmijoukkue Springfield Falconsissa keväällä 2010. Saman vuoden kesällä Roy kaupattiin QMJHL:ssä kahdesti; hän siirtyi ensin Lewiston MAINEiacsiin, mutta kaupattiin sieltä samantien Acadie-Bathurst Titaniin. Samana kesänä myös KHL-joukkue Barys Astana varasi Royn neljännellä kierroksella 88. pelaajana.

Maaliskuussa 2011 Roy teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa.

Maajoukkue
----------

Roy oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2011. Hän aloitti turnauksen Kanadan ykkösmaalivahtina, mutta putosi kolmannen ottelunsa jälkeen joukkueen kakkosmaalivahdiksi Mark Visentinille.

Lähteet
-------

* Olivier Roy The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
* Olivier Roy *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Olivier Roy Traded ... Twice!  6.6.2010. The Copper & Blue. Viitattu 8.4.2011. (englanniksi)
2. ↑  Oilers sign Olivier Roy  30.3.2011. Edmonton Oilers. Viitattu 8.4.2011. (englanniksi)
3. ↑  Ryan Pyette: Net gains for junior finalists  4.1.2011. Toronto Sun. Viitattu 7.4.2011. (englanniksi)
***Anacyclus alboranensis*** on raimikkien sukuun kuvattu asterikasvilaji, joka yhdistetään nykyisin läntisen Välimeren alueella useassa maassa esiintyvään kehräraimikkiin (*Anacyclus valentinus*). *Anacyclus alboranensis* ei siis enää ole hyväksytty raimikkien lajiksi.

*Anacyclus alboranensis* -kasvia kasvaa vain Alboráninmeressä sijaitsevalla pienellä Espanjalle kuuluvalla Isla de Alborán -saarella. Alboráninmeri sijaitsee puolestaan läntisellä Välimerellä. Kasvi on saarella kotoperäinen. Se kasvaa noin 30 senttimetriä korkeaksi.

*Anacyclus alboranensis* on täysin rauhoitettu Euroopan unionin lainsäädännöllä. Isla de Alboránilla kasvaa myös villakoihin kuvattu *Senecio alboranicus*, joka on toinen saaren kotoperäisistä asterikasveista.

Lähteet
-------

1. ↑  *Anacyclus valentinus* L. *Catalogue of Life Checklist*.  2021. Viitattu 15.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Williams, Jo: Alborán Natural Area Andalucia Com S.L. Viitattu 11.1.2009. (englanniksi)
3. ↑  *Anacyclus alboranensis* Esteve & Varo (pdf) Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino. Viitattu 11.1.2009. (espanjaksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  21979A0919(01) – Yleissopimus Euroopan luonnonvaraisen kasviston ja eläimistön sekä niiden elinympäristön suojelusta EUR-Lex. Viitattu 11.1.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Anacyclus alboranensis*
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Anacyclus* ×*alboranensis* (englanniksi)
**Hartikan kirkkomaa** sijaitsee Laukaan Tarvaalassa, Keski-Suomessa. Sinne rakennettiin Laukaan kunnan ensimmäinen puukirkko, joka otettiin käyttöön 1593 ja poistui käytöstä 1685. Uusi kirkko rakennettiin Pellosniemeen, nykyisen Laukaan keskustaan. Tämän myötä Laukaa erottui vuonna 1593 Rautalammista erilliseksi kirkkopitäjäksi, joten kyseinen vuosi on Laukaan seurakunnan syntyvuosi. Hartikan kirkkomaa, sekä kirkkoniemi ovat metsähallituksen ylläpitämä retkikohde ja muinaismuistolailla suojatut. Lisäksi Kirkkoniemestä tuli 1955 Laukaan kunnan ensimmäinen luonnonsuojelukohde.

Laukaan seurakunta järjestää hartauksia yhtenä kesäsunnuntaina ja jouluaattona. Tätä varten siellä on puinen risti, alttari, muistolaatta ja vuonna 1993 valettu kello sekä tapuli.

Historia
--------

Kirkko rakennettiin 1589–1591, joka oli Venäjän ja Ruotsin välisen 25-vuotisen sodan aikaa. Se sijaitsee Kirkkolahden (nykyisin Kirkkoniemi) suvannon reunassa, harjun itärinteellä. Paikan ensimmäinen kirkkoherra oli Ericus Marci Finno (Erkki Markunpoika Suomalainen). Edellä mainittu oli myös mukana allekirjoittamassa vuoden 1593 Uppsalan kokouksen päätösasiakirjaa, jossa luterilaisuus julistettiin Ruotsin ja Suomen kristinuskon pohjaksi. Finnon allekirjoituksessa on "Laukaalainen", joka viittaa hänen kotiinsa Laucasvirran (nykyisen Tarvaalanvirran) varrella.

Kirkko
------

Kirkko oli pystyssä vielä 1750, kunnes lahosi lopullisesti. Sen sijainti on nähtävissä nurkkahirsien, sekä kivijalan jäännösten avulla. Rakennus on ollut 9,5 metriä leveä ja 12,5 metriä pitkä suorakaide. Nurkkakivet ovat olleet tasapintaisia, ja kahdessa nurkassa on käytetty perustana nyrkin kokoisia kiviä, joita on tilkitty pien ja tuohen sekoituksella. Kirkkomaalle johtavan portin sisäpuolella on kiviä, jotka ovat olleet kirkon eteläseinustalla sisäänkäynnin kynnyksellä ja asehuoneessa. Kirkon hirsiraunioita säilytetään säältä lukitun suojakatoksen alla.

Kirkkomaa
---------

Hartikan kirkkomaan nimi juontaa juurensa Hartikan suvusta, joka on asunut yhtä Kuusveden kylän vanhimmista torpista ainakin jo vuodesta 1690. Torppaa kutsutaan Hartikan sepän torpaksi, sillä siellä on ilmeisesti elänyt kyseisen suvun ammatinharjoittajia. Nykyisin se on yksityinen kotimuseo. Kirkon ympärillä on ollut myös hautausmaa. Sen alta ja ympäriltä on löydetty monia hautoja. Noin 400 metrin päästä löytyy myös Keski-Suomen vanhin ja ainoa kivikautinen kalmisto punamultahautoineen, sekä asuinpaikkoineen kampakeraamiselta kaudelta 3300-2500 eKr.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* Vanhan Herranhuoneen muisto, Suomen Kuvalehti, 07.11.1925, nro 45, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeriö liputtaa translipulla muistopäivänä 2017.
San Franciscon kaupungintalo värjättynä translipun väreihin muistopäivänä 2017.
**Kansainvälinen transihmisten muistopäivä** (engl. *International Day of Transgender Remembrance* tai *Transgender day of Remembrance*, myös muodossa **kansainvälinen transmuistopäivä**) on vuosittain 20. marraskuuta järjestettävä kansainvälinen vuosipäivä. Muistopäivänä muistetaan sukupuolivähemmistöihin kuuluvia vastaan kohdistuvan väkivallan vuoksi kuolleita transsukupuolisia henkilöitä ja pyritään kiinnittämään huomiota transfobiaan yhteiskunnassa. Muistopäivää on vietetty vuodesta 1999, jolloin järjestettiin kynttiläkulkue vuosi aiemmin Yhdysvalloissa murhatun Rita Hesterin muistoksi.

Suomessa transihmisten muistopäivää on vietetty ainakin Helsingissä, Lahdessa ja Turussa. Vuonna 2017 Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papit ja muut työntekijät osallistuivat muistopäivään videolla, jossa myös Turun arkkipiispa Kari Mäkinen sytytti kynttilän kuolleiden muistoksi.

Kanadassa Ontarion provinssi julisti vuonna 2017 kyseisen päivän viralliseksi transihmisten muistopäiväksi. Laki edellyttää Ontarion provinssin parlamenttia viettämään hiljaisen hetken tuona päivänä kello 10.29.

Katso myös
----------

* Kansainvälinen homofobian, transfobian ja bifobian vastainen päivä
* Lapsen oikeuksien päivä (vietetään joissain maissa samana päivänä)
* Kansainvälinen transnäkyvyyden päivä
* Viharikos

Lähteet
-------

1. 1 2  Transmuistopäivää vietetään 20.11. – vuodessa murhattu 369 ihmistä  19.11.2018. Seta. Viitattu 8.7.2020.
2. 1 2  Huttunen, Juhani: Tänään vietetään transihmisten muistopäivää – arkkipiispa Kari Mäkinen sytyttää videolla kynttilän menehtyneitten muistoksi *Kirkko ja Kaupunki*.  20.11.2017. Viitattu 8.7.2020.
3. ↑  Kansainvälinen transihmisten muistopäivä – International Day of Transgender Remembrance  20.11.2017. Amnesty.  Arkistoitu 9.7.2020. Viitattu 8.7.2020.
4. ↑  Transihmisten muistopäivä  20.11.2018. Amnesty.  Arkistoitu 11.7.2020. Viitattu 8.7.2020.
5. ↑  Kynttilämielenosoitus transihmisten muistopäivänä *Aamuset*.  18.11.2013. Viitattu 8.7.2020.
6. ↑  Trans Day of Remembrance Act, 2017 Ontarion provinssi. Viitattu 8.7.2020. (englanniksi)
Ronald McDonaldia esittävä patsas istuskelemassa penkillä McDonald's-ravintolassa.
**Ronald McDonald** on yhdysvaltalaisen McDonald’s-pikaruokaketjun vuonna 1963 kehittämä maskotti, jonka tarkoituksena on markkinoida McDonald’sin pikaruokaa lapsille. Ronald McDonald on klovni, jolla on keltaiset vaatteet, valkoinen iho ja punaiset hiukset.

Ronald McDonald asuu McDonaldland-maailmassa, johon kuuluu muitakin hahmoja, kuten Hampurilaisrosvo (Hamburglar), Birdie the Early Bird, Grimace, Happy ja The Happy Meal Gang.

Vaikka Ronald McDonaldina esiintyneitä henkilöitä on satoja, McDonald’s on käyttänyt televisiomainoksissaan yhtä näyttelijää kerralla. Tähän mennessä mainoksissa McDonaldina ovat esiintyneet:

* Willard Scott (1963–1966)
* Bob Brandon (1970–1975)
* King Moody (1970-luku)
* Geoffrey Gulliano (1970-luvun loppu – 1980-luvun alku)
* Joe Maggard (1990-luku)

Ronald McDonaldin maskeeraaminen ja pukeminen kestää noin kaksi tuntia.

Vuonna 2001 ilmestyneen *Fast Food Nation: The Dark Side of the All-American Meal* -kirjan mukaan peräti 96 prosenttia yhdysvaltalaisista lapsista tunnisti Ronald McDonaldin. Ainoastaan Joulupukki oli tunnetumpi hahmo.

Pikaruoan ja McDonald’sin vastustajat ovat verranneet Ronald McDonaldia Camel-savukkeiden entiseen maskottiin Joe Cameliin, jonka väitettiin houkutelleen lapsia tupakoimaan.

Ronald McDonald Lastentalosäätiö
--------------------------------

Vuonna 1996 perustettu itsenäinen Ronald McDonald Lastentalosäätiö (RML) edistää lasten hyvinvointia keräämällä varoja lasten terveydenhoidon edistämiseen. Säätiö ylläpitää luotettavien yhteistyökumppaneiden (HUS Lastensairaala ja vanhempien tukiyhdistykset) tukemina Ronald McDonald Taloa, joka on tarkoitettu pitkäaikaissairaille lapsille ja heidän perheilleen kodinomaiseksi majoitusvaihtoehdoksi pitkien sairaalahoitojen ajaksi. Suomen McDonald’s osallistuu säätiön hallinnollisiin kuluihin ja sekä antaa säätiölle erilaista asiantuntija-apua. Yhteistyökumppaneita  ovat Kympin Lapset – HYKSin lapsisyöpäpotilaiden vanhemmat ja ystävät ry, HYKS Lastenklinikka ja Lastenlinna ja Sydänlapset ja -aikuiset ry.

Kansainvälinen kattojärjestö Ronald McDonald House Charities (RMHC) perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1974. RMHC:llä on toimintaa 65 maassa ja alueella, maailmalla on esimerkiksi lähes 400 Ronald McDonald taloa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Yhteistyökumppanit
4. ↑  Tavoite ja taustat (Arkistoitu – Internet Archive), Ronald McDonald lastentalosäätiö, viitattu 18.4.2020
5. ↑  What we do, RMHC, viitattu 18.4.2020

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ronald McDonald**.
* Ronald McDonaldin virallinen kotisivusto
* Ronald McDonald Lastentalosäätiö
* Säätiöstä Suomen McDonals'in sivuilla
* Ronald McDonald Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

McDonald’s

* Big Mac
* Big Mac -indeksi
* *Fast Food Nation*
* Happy Meal
* McJob
* McLibel-oikeudenkäynti
* *Pikaruokakansa*
* Ronald McDonald
* *Super Size Me*
**Hausjärven kirkko** on Hausjärven seurakunnan kirkkorakennus Hausjärven kirkonkylässä. Kirkon rakensi Martti Tolpo ja se valmistui vuonna 1789. Kirkko sijaitsee vanhojen Helsingistä, Hämeenlinnasta ja Porvoosta tulevien maanteiden risteyksen tuntumassa. Kunnan suurimpaan taajamaan Oittiin on matkaa runsaat viisi kilometriä, Hikiälle pari kilometriä ja Ryttylään vajaat kymmenen kilometriä.

Kirkko on tyypiltään päätytornillinen pitkäkirkko, jossa on molemmilla sivuilla matalammat ja kapeammat kylkiäiset. Alttaripääty on ulkoviisteinen ja alttarin takana on omassa sakarassaan sakaristo.

Kirkkoa on korjattu monesti viimeisin suuri peruskorjaus tehtiin vuosina 2010–2011. Lämmönlähteeksi vaihdettiin maalämmitys, kirkko maalattiin ulkoa ja sisältä ja sen esteettömyyttä parannettiin. Kuorissa alttari otettiin irti seinästä, saarnastuoli sai katoksen ja alttaritaulun ympärille tuli pilasterit ja ornamentti taulun päälle. Kirkon alttaritaulu on taidemaalari Robert Wilhelm Ekmanin "Jeesuksen ylösnousemus".

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hausjärven kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  25.1.2012. Museovirasto. Viitattu 12.4.2014.
2. ↑  Hannu Tarmio, Pentti Papunen ja Kalevi Korpela (toim.): *Suomenmaa 1: maantieteellis-yhteiskunnallinen tieto- ja hakuteos*, s. 298. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1967.
3. ↑  Seurakunta Hausjärven seurakunta.  Arkistoitu 1.1.2014. Viitattu 11.4.2014.
4. ↑  Leponiemi, Timo: Mommilan kirkko kymmenkertaisti Hausjärven kirkon korjausavustuksen  5.6.2012. Yle. Viitattu 11.4.2014.
5. ↑  Hausjärven peruskorjattua kirkkoa sisältä ja ulkoa Hausjärven seurakunta. Viitattu 11.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hausjärven kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Eteobutadit** (m.kreik. Ἐτεοβουτάδαι, *Eteobūtadai* tai *Eteoboutadai*, lat. *Eteobutadae*) olivat antiikin kreikkalainen ateenalainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Buteesta. Suvun nimi tarkoittaa "aidot Buteen pojat". Suvun keskuudesta tulivat Akropoliin Athene Poliaan kultin papittaret ja Poseidon Erekhtheuksen kultin papit. Nämä pappeudet olivat yhdet kaupungin tärkeimmistä, ja suku oli erittäin arvostettu.

Suvun alkuperä saattooi olla Butadain demoksen alueella, mutta se ei voinut saada nimeään demoksesta, sillä suku oli olemassa jo arkaaisella kaudella ennen Kleistheneen uudistuksia. Eteobutadien sukuun kuului muun muassa puhuja Lykurgos.

Lähteet
-------

1. ↑  Eteoboutadai *Wiley Online Library*. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: Ἐτεοβουτάδης *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
3. 1 2  Eteobutadae *Brill’s New Pauly*. Brill. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
4. ↑  Lambert, Stephen: The Priesthoods of the Eteoboutadai *Academia.edu*. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
5. ↑  Plutarkhos: *Kymmenen puhujan elämäkerrat*, Lykurgos, 841b.
6. ↑  Eteoboutadai (lineage of Athens) *ToposText*. Viitattu 19.3.2024. (englanniksi)
Timur Vermes Frankfurtin kirjamessuilla vuonna 2015.
**Timur Vermes** (s. 1967 Nürnberg, Länsi-Saksa)
on saksalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen esikoisromaaninsa *Täällä taas* (*Er ist wieder da*, 2012), poliittinen satiiri Adolf Hitlerin edesottamuksista vuoden 2011 Berliinissä, nousi pian ilmestymisensä jälkeen bestselleriksi Saksassa. Kirja on käännetty kymmenille kielille ja siitä on tehty samanniminen elokuva (2015). Muun muassa BBC:n kulttuuritoimitus kuvaili kirjaa sensaatioksi ja kirjaa oli myyty Saksassa maaliskuuhun 2013 mennessä 1,3 miljoonaa kappaletta.

Vermes syntyi saksalaisen äidin ja unkarilaislähtöisen isän perheeseen. Hänen isänsä pakeni Unkarista vuonna 1956. Vermes on opiskellut historiaa ja politiikkaa sekä toiminut toimittajana muun muassa müncheniläisessä *Abendzeitung*- sekä kölniläisessä *Express*-lehdessä. Hän on myös työskennellyt haamukirjoittajana vuodesta 2007 lähtien.

Lähteet
-------

1. 1 2  Look Who's Back.  2015. Maclehose Press.  Arkistoitu 3.1.2015. Viitattu 15.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Stephen Evans: Timur Vermes’ Hitler novel: Can the Führer be funny? *BBC Culture*.  2.5.2013. BBC. Viitattu 15.1.2015. (englanniksi)
3. ↑  Scott Roxborough: Constantin Film to Adapt Timur Vermes' Hitler Comedy 'Look Who's Back' *The Hollywood Reporter*.  12.3.2013. Viitattu 15.1.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Rolf Maximilian Sievert** (6. toukokuuta 1896 Tukholma – 3. joulukuuta 1966 Tukholma) oli ruotsalainen lääketieteellisen fysiikan tutkija, joka tutki varsinkin ionisoivan säteilyn biologisia vaikutuksia.

Sievert syntyi Tukholmassa, Ruotsissa. Hän toimi Ruotsin Radiumhemmetin fysiikan laboratorion johtajana vuosina 1924–1937. Hän teki uraaurtavaa työtä säteilyannosten mittaamisessa ja varsinkin mittausten käytössä syövän diagnosoinnissa ja hoidossa. Myöhemmin hän keskittyi tutkimaan sitä, mitä biologisia vaikutuksia on toistuvalla altistumisella pienille säteilyannoksille. Hän korosti myös säteilysuojelun merkitystä ja sitä, että oli tarpeen rajoittaa myös ammattilaisten altistumista säteilylle.

Vuosina 1956–1962 hän toimi Kansainvälisen säteilysuojelukomission (ICRP) johtajana. Vuosina 1958–1960 hän toimi myös Ionisoivan säteilyn vaikutusten tieteellisen komitean (UNSCEAR) johtajana.

Sievert keksi useita laitteita säteilyannosten mittaamiseen. Tunnetuin niistä on Sievertin kammio.

Vuonna 1979 kuudestoista yleinen paino- ja mittakonferenssi (CGPM) vahvisti ionisoivan säteilyn annosekvivalentin SI-yksikölle Rolf Sievertin mukaan nimen sievert ja tunnuksen Sv.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rolf Sievert, the man and the unit Karolinska institutet. Viitattu 22.4.2020. (englanniksi)
2. ↑  Rolf M Sievert Riksarkivet. Viitattu 22.4.2020. (ruotsiksi)
3. 1 2 3 4  Rolf Maximilian Sievert (1896–1966): father of radiation protection  29.7.2015. Springer. Viitattu 22.4.2020.
4. ↑  Officiers of UNSCEAR United Nations Scientific Committee on the Effects of Atomic Radiation.  Arkistoitu 12.11.2020. Viitattu 22.4.2020.
5. ↑  Resolution 5 of the 16th CGPM (1979) Bureau international des poids et mesures.  Arkistoitu 4.12.2020. Viitattu 22.4.2020.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat

 |

 |
**Eumolpos** (m.kreik. Εύμολπος, lat. *Eumolpus*) oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin Traakian kuningas, Poseidonin ja Khionen poika, josta tuli Eleusiissa yksi Eleusiin mysteereiden perustajista.

Nuoruus
-------

Khionen tultua raskaaksi Poseidonille hän kätki raskautensa isältään Boreaalta ja synnytti lapsen, Eumolpoksen, salassa. Isäänsä peläten Khione heitti poikansa mereen, josta Poseidon hänet pelasti ja vei Etiopiaan tyttärelleen Benthesikymelle kasvatettavaksi. Vartuttuaan Eumolpos nai Etiopian kuninkaan tyttären. Yritettyään raiskata vaimonsa sisaren hän joutui karkotetuksi, jolloin hän palasi poikansa Ismaroksen kanssa synnyinmaahansa Traakiaan.

Traakian kuninkuus
------------------

Ismaros nai Traakian kuninkaan Tegyrioksen tyttären. Sen jälkeen Eumolpos alkoi suunnitella Tegyrioksen syrjäyttämistä, mutta hankkeen paljastuttua molemmat päätyivät paetessaan Eleusiihin. Ismaroksen kuoltua Eumolpos pääsi palaamaan Traakiaan sopimaan riitansa ja seuraamaan Tegyriosta kuninkaana.

Eleusialaisten sota
-------------------

Kun Ateenan ja Eleusiin välille puhkesi sota, Eumolpos tarjosi apuaan Eleusiille. Sodan aikana Erekhtheus surmasi Eumolpoksen pojan Ismaroksen ja myöhemmin Eumolpoksen itsensä. Toisen version mukaan Erekhtheus ja Eumolpoksen poika Ismaros kaatuivat, jolloin Eumolpos solmi ateenalaisten kanssa sopimuksen, jolla Eleusis alistui muuten Ateenan vallan alle, mutta Eleusiin mysteereiden suhteen he olivat riippumattomia. Eumolpos ja Keleoksen tyttäret Diogeneia, Pammerope ja Saisara johtivat kaupungissa Demeterin palvontaa. Niin Eleusiin mysteereiden luonti on luettu hänen ansiokseen, ja myös ensimmäiset siihen liittyvät kirjoitukset on laitettu hänen nimiinsä.

Pappisvirka
-----------

Demeterin pappina Eumolposta seurasi Keryks, joka oli joko Eumolpoksen nuorin poika tai Aglauroksen poika. Eumolpoksen jälkeläiset eumolpidit ja Keryksin jälkeläiset keryksit saivat perintöoikeuden Eleusiin hierofantin asemaan.

Muita kertomuksia
-----------------

Aleksandrialaisten runoilijoiden mukaan Eumolpos toimi myös Herakleen opettajana musiikissa ja mysteereihin perehdyttämisessä. Herakles oli kiinnostunut mysteereistä voidakseen mennä Haadeeseen ja tuoda sieltä Kerberoksen mukanaan urotyönään. Hyginus puolestaan kertoo Eumolpoksen voittaneen Peliaan hautajaiskisoissa Olympoksen huilun soiton.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.15.4 (engl. käännös)
2. 1 2  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 1.38.2–3 (engl. käännös)
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.12 (engl. käännös).
4. ↑  Theokritos: *Eidyllia* ('Idyllit') 24:103–118 (engl. käännös).
5. ↑  Hyginus: *Fabulae* cclxxiii (engl. käännös).
**Omenan lisäversoisuustauti** (*Candidatus Phytoplasma mali*) on kemppien levittämä omenapuiden fytoplasmasairaus. Sen pääesiintymisalue on Keski-Eurooppa, mutta sitä on 2000-luvulla tavattu Suomestakin Varsinais-Suomesta ja Uudeltamaalta. Kemppien ohella sairaus voi levitä infektoituneiden taimien ja ymppäyksen avulla. Se aiheuttaa omenien koon pienentymistä ja makuvirheitä. Versoja syntyy päätesilmun kohdalle liikaa. Lehdet puhkeavat ja putoavat ennenaikaisesti ja ovat poikkeavannäköisiä.

Fytoplasma on bakteerinkaltainen organismi, jolta puuttuu soluseinä. Sen päästessä omenapuuhun se elää johtosolukossa ja talvehtii juurissa. Kempit puolestaan talvehtivat havupuissa. Sairauden ilmetessä on otettava yhteys Eviraan. Sitä voidaan torjua huolellisella lisäysaineiston valinnalla ja kemppien torjunnalla. Kemiallista parannuskeinoa ei tunneta.

Lähteet
-------

1. ↑  Omenan lisäversoisuustauti (*Apple proliferation -fytoplasma*, *Candidatus Phytoplasma mali*). Elintarviketurvallisuusvirasto Evira.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 26.11.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Vieraslajit.fi: Omenan lisäversoisuustauti
**Agariste (I)** (m.kreik. Ἀγαρίστη, *Agaristē*, lat. *Agarista*; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Sikyonin tyranni Kleistheneen tytär.

Kleisthenes lupasi Agaristen puolisoksi parhaalle kreikkalaiselle. Niin Sikyoniin tuli kilpakosijoita eri puolilta kreikkalaista maailmaa. Näihin lukeutui muun muassa alkmaionidien sukuun kuulunut Megakles III Ateenasta. Kleisthenes piti kosijoita Sikyonissa vuoden ajan ja koetteli heitä monin tavoin. Lopulta hän antoi Agaristen avioon Megakleelle. Avioliitosta syntyivät Ateenan valtiomuodon uudistaja Kleisthenes sekä Hippokrates. Hippokrateen tytär oli isoäitinsä mukaan nimetty Agariste II.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Smith, William: "Agarista", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* 6.126–130; vrt. Athenenaios: *Deipnosofistai* 6.273, 12.541.
3. ↑  Nails, Debra: *The People of Plato*, s. 224. Hackett Publishing, 2002. ISBN 9781603844031. (englanniksi)
Omenarupea hedelmissä.
Omenaruven vioittamia lehtiä.
**Omenarupi** on omenassa esiintyvä kasvitauti, joka näkyy sekä lehdissä tummina laikkuina että hedelmissä halkeamina. Taudin aiheuttaa *Venturia inaequalis* -sieni, joka talvehtii maahan pudonneissa lehdissä. Keväällä itiöt lentävät takaisin puuhun, jossa ne itävät kosteassa ja lämpimässä. Lehdiltä ne siirtyvät kesän aikana omenan raakileisiin veden mukana, jolloin omenaan muodostuu rupilaikkuja. Yleensä omena myös halkeilee ja siihen tarttuu paremmin myös muumiotauti. Taudista huolimatta omenoita voi kuitenkin käyttää.

Omenarupi tarttuu useimmin vanhoihin puihin, sillä nykyisin on saatavilla myös taudinkestäviä lajikkeita. Tautia voi torjua valitsemalla ruvelle vastustuskykyisiä lajikkeita tai käyttämällä torjunta-aineita. Ennakoivasti puu ja maa sen ympärillä voidaan ruiskuttaa urea-liuoksella, mutta myös keväällä voi ruiskuttaa kemiallisilla torjunta-aineilla. Myös lehtien poistaminen puun ympäriltä syksyllä ehkäisee ruven talvehtimista. Omenaruven kemiallisissa torjunta-aineissa tehoaineina voidaan käyttää ainakin ditianonia, bitertanolia ja penkonatsolia.

Uusia taudille vastustuskykyisiä lajikkeita on tullut myyntiin Ruotsista ja Venäjältä: niitä ovat esimerkiksi kesäomena Orlovim, syysomenat Slava Popediteljam ja Särsö sekä talviomenat Aroma ja Afrodita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lotta Lindholm: Tunnista ja torju ajoissa omenapuun taudit Viherpiha / Meillä kotona 29.7.2016. Viitattu 3.7.2020.
2. ↑  Saija Rimpelä: Muumiotauti ja omenarupi – näin kukistat puutarhan tyypilliset ongelmat Is.fi Viitattu 3.7.2020.
3. ↑  Laura Matilainen: Jäitkö sinäkin ilman omenasatoa? Tässä syy! Mtv.fi 22.10.2015. Viitattu 3.7.2020.
4. ↑  Paula Ritanen-Närhi: Omenarupi kiusaa kotipuutarhoja Kotiliesi.fi 18.5.2010. Viitattu 3.7.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Pyrrö, Stina: "Muumiotauti ja omenarupi". *Kasviopas: omenapuut, Yhteishyvä*.  19.9.2012.  Arkistoitu 29.4.2013.
* Välitön torjunta. *Kasvinsuojeluseura*.  Arkistoitu 29.4.2013.
* Apple Scab & Pear Scab. *Ashridge Nurseries*.  Arkistoitu 11.3.2016.  (englanniksi)
**Kallynteria** (m.kreik. Καλλυντήρια, *Kallyntēria*, lat. *Callynteria*) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle. Sitä vietettiin Thargelion-kuussa eli nykyisen touko-kesäkuun aikoihin.

Kallynteria oli puhdistus- ja sovitusjuhla Athenen lepyttämiseksi ennen sadonkorjuun alkua. Se liittyi läheisesti Plynteria-juhlaan, jossa Erekhtheionissa sijainnut Athenen kulttikuva ja sen vaatteet pestiin. Kallynteriassa Athenen temppeli siivottiin ja mahdollisesti myös siellä palaneen ikuisen tulen öljy vaihdettiin.

Kallynterian päivämäärää ei tunneta varmuudella. Usein se on sijoitettu Plynteriaa edeltäneeseen päivään eli Thargelion-kuun 24. päivään. Nykyisin kuitenkin katsotaan, että sitä vietettiin Plynterian jälkeen, ja sen arvellaan sijoittuneen kuun 28. päivään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kallynteria and Plynteria *Hellenion*. Viitattu 5.11.2018. (englanniksi)
2. ↑  Robertson, Noel: The Praxiergidae Decree (IG I3 7) and the Dressing of Athena’s Statue with the Peplos Duke University. Viitattu 21.3.2024. (englanniksi)
Lehden postitusta vuonna 1942.
**Leningradskaja pravda** (ven. Ленингра́дская пра́вда, "Leningradin totuus") oli Leningradissa ilmestynyt NKP:n Leningradin kaupunki- ja aluekomitean sekä Leningradin kaupunki- ja alueneuvoston julkaisema päivälehti.

21. maaliskuuta 1918, kommunistipuolueen keskuskomitean ja neuvostohallituksen muutettua Moskovaan, Pietarissa ilmestymistään jatkaneen *Pravda*-lehden nimiön yläpuolelle ilmestyi ensimmäistä kertaa pienellä painettu sana *Petrogradskaja*. Maaliskuun loppuun mennessä syntyi uusi lehti *Petrogradskaja pravda* ("Pietarin totuus"), joka 30. tammikuuta 1924 sai nimen *Leningradskaja pravda*. Maaliskuussa 1939 siihen yhdistettiin vuodesta 1918 lähtien julkaistu *Krasnaja gazeta* -sanomalehti. Leningradskaja pravda ilmestyi yhtä päivää lukuun ottamatta koko Leningradin piirityksen ajan. Vuonna 1957 se palkittiin Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1973 lehden painos oli 580 000 kappaletta.

Vuonna 1991 Leningradskaja pravdan tilalle perustettiin uusi *Sankt-Peterburgskije vedomosti* -niminen sanomalehti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 317. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
2. ↑  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 287. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 317. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
**Juha-Pekka Antero Hippi** (s. 12. heinäkuuta 1978 Kuopio) on suomalainen asianajaja ja Setan entinen puheenjohtaja. Hän on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Lapin yliopistosta vuonna 2005. Setan puheenjohtajana hän toimi 2013–2014; sitä ennen hän oli järjestön hallituksen jäsen 2011–2012.

Hippi on työskennellyt sosiaali- ja terveysministeriön ylitarkastajana ja lakimiehenä 2006–2007, Asianajotoimisto Sorsa Oy:n lakimiehenä 2006–2007 ja Asianajotoimisto Mirjam Jääskeläinen Oy:n lakimiehenä 2007–2009. Hän perusti oman toimiston vuonna 2009.

Hippi on ollut Lapin yliopiston hallituksen jäsen 2001–2004. Hän on ollut Suomen Lakimiesliiton valtuuskunnan jäsen vuodesta 2009. Hän on myös Jätkäsaari-seuran puheenjohtaja. Hippi valittiin Helsingin seurakuntaneuvostoon ja kirkkovaltuustoon vuosiksi 2014–2018. Hän uusi luottamustehtävänsä Helsingin seurakunnassa vuosiksi 2019–2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Laurila, Petri (toim.): *Suomen lakimiehet 2011 Finlands jurister*, s. 206–207. Suomen lakimiesliiton kirjasarja, 120. Helsinki: Talentum, 2011. ISSN 0585-9530. ISBN 978-952-14-1616-3.
2. 1 2 3 4  Mölsä, Ari: Jokaiselle lupa olla oma itsensä.  *Lakimiesuutiset*, 2013, nro 2, s. 61.
3. ↑  Setan uudeksi puheenjohtajaksi Juha-Pekka Hippi *Helsingin Sanomat*.  2.12.2012. Viitattu 12.2.2014.
4. ↑  Suomi-brändiin ei kuulu homofobia *Seta*.  27.11.2010. Viitattu 12.2.2014.
5. ↑  Setan puheenjohtajana toiminut pääsi kirkkovaltuustoon – "Haluan avoimemman kirkon"Arkistoitu kopio *vantaansanomat.fi*.  Arkistoitu 29.3.2019. Viitattu 29.3.2019.
6. ↑  Seurakuntaneuvoston kokoonpano kaudella 2019-2022 *helsinginseurakunnat.fi*. Viitattu 29.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Asianajotoimisto Hippi Oy.
**Kim Kansas** (myös nimillä Anssi Kansas, Ansa Kansas ja Kim Kansikas oli suomalaissyntyinen Yhdysvalloissa asunut merimies, joka tuli 1960-luvun jälkipuoliskolla tunnetuksi Suomessakin transsukupuolisuutensa takia eräänlaisen elämäkertaelokuvan *Olin mies* (1967) myötä.

Ensimmäisenä aiheeseen tarttui *Hymy*-lehti, ja *Koti-Posti* julkaisi marraskuussa 1967 jutun "Muuan ihmiskohtalo: – Muutuin naiseksi, kertoo merimies Anssi Kansas." *Apu*-lehti julkaisi tammikuussa 1968 "yksinoikeudella" Kansasin kaksiosaisen elämäkertajutun. Vuonna 1971 Kim Kansas julkaisi elämäntarinansa omakustanteisena kirjana nimeltä *Juopa*.

Lähteet
-------

1. ↑  Kim Kansas Elonetissä.
2. ↑  Ame­rik­ka­lais-suo­ma­lais­ta seksp­loi­taa­tio­ta Oulussa.  *Kaleva*, 4.4.2006. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.4.2024.
3. ↑  Muuan ihmiskohtalo: - Muutuin naiseksi, kertoo merimies Anssi Kansas. (Koti-Postin mainos.) *Helsingin Sanomat*, 24.11.1967, s. 21. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Tämän voitte lukea vain Avusta. (Apu-lehden mainos.) *Helsingin Sanomat*, s. 15. Näköislehti (maksullinen).
5. ↑  Juopa *finna.fi*. Viitattu 5.4.2024.