recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Klaus Michael Grüber** (2. kesäkuuta 1941 Neckarelz Saksa – 22. kesäkuuta 2008 Belle-Île, Bretagne, Ranska) oli saksalainen teatteri- ja oopperaohjaaja.

Grüber opiskeli kaksi vuotta Stuttgartin teatterikoulussa, mistä siirtyi Giorgio Strehlerin avustajaksi Milanoon. Myöhemmin hän niitti mainetta Berliinin Schaubühne-teatterin ohjaajana. Hän muutti Ranskaan, jossa jatkoi teatteriohjaajana. Oopperaohjauksia hän teki yhteistyössä muun muassa Claudio Abbadon kanssa. Grüberin kuolema tuli yllättäen, sillä hän oli tekemässä ohjausta Salzburgin musiikkijuhlille Salvatore Sciarrinon oopperasta *Die tödliche Blume*.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Kunnialegioona 2007

Lähteet
-------

* Helsingin Sanomat 25.6.2008 s. C9 muistokirjoitus

Aiheesta muualla
----------------

* Süddeutsche (saksaksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ADK

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bert Ian Gordon** (24. syyskuuta 1922 Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat – 8. maaliskuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten scifi-elokuvista.

Gordon keskittyi urallansa erityisesti b-elokuviin, ja hän ohjasi, tuotti tai käsikirjoitti yli 25 täyspitkää elokuvaa. Ne oli tuotettu pienellä budjetilla ja tiukoilla kuvausaikatauluilla. Gordonin drive-in-teattereihin tarkoitetuissa elokuvissa esiintyi jättiläismäisiä hahmoja, pienentyviä ihmisiä ja radioaktiivisia hirviöitä.

Gordon sai elokuviinsa useita tunnettuja näyttelijöitä. Don Ameche, Martha Hyer ja Zsa Zsa Gábor olivat mukana elokuvassa *Picture Mommy Dead*, Peter Graves *Pelon kadussa*, Basil Rathbone elokuvassa *The Magic Sword*, Beau Bridges ja Ron Howard elokuvassa *Village of the Giants* sekä Orson Welles *Noituudessa*.

Hänen tyttärensä, Susan, näytteli joissakin hänen elokuvissaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rhett Bartlett: Bert I. Gordon, Director of Cult (and Cheap) Sci-Fi Classics, Dies at 100 *The Hollywood Reporter*.  8.3.2023. The Hollywood Reporter, LLC.. Viitattu 10.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  J. Kim Murphy: Bert I. Gordon, Cult Filmmaker Behind ‘The Food of the Gods’ and ‘Empire of the Ants,’ Dies at 100 *Variety*.  8.3.2023. Variety Media, LLC. Viitattu 10.3.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Betão** (oik. **Ebert William Amâncio**, 11. marraskuuta 1983 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Betão on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, ja hän edustaa Ukrainan valioliigan FK Dynamo Kiovaa. Betão siirtyi Dynamoon Brasilian Série A:n Santos FC:stä.

Pelaajaura
----------

Betão aloitti ammattilaisuransa Corinthianssissa jossa hän teki debyyttinsä vuonna 2001, Betao ehti pelata Corinthiansiksessa ennen kuin ehti kirjoittaa neljän vuoden sopimuksen FC Sochauxin kanssa. Tästä syntyi sopimuskiista ja lopulta Betao pelasi kuitenkin Corinthiansin riveissä. Betao oli Corinthianiksen kapteeni kaudella 2007, mutta kun joukkue putosi, seuran puheenjohtaja teki hänestä putoamisen syntipukin, ja hänet vapautettiin sopimuksestaan. Betao päätyi harjoittelemaan yhdessä Santosin kanssa, ja jo seuraavana päivänä hän kirjoitti sopimuksen seuraan. Santosta Betao edusti kuitenkin vain 5 pelin verran, kunnes siirtyi Ukrainaan Kiovan Dynamoon.

Saavutukset
-----------

* Ukraina Ukrainan valioliigan mestaruus 2009
* Brasilia Brasilian cup 2002 (Corinthians)
* Brasilia São Paulo kaupunki liiga: 2003 (Corinthians)
* Brasilia Brasilian liiga: 2005 (Corinthians)

Aiheesta muualla
----------------

* Betão Kiovan Dynamon sivuilla (englanniksi)
Paavali Pelkosen muistomerkki Pelkosenniemellä
**Paavali Pelkonen** (n. 1624 – 8. kesäkuuta 1715) oli Pelkosenniemen ja koko Suur-Sodankylän alueen ensimmäinen suomalainen uudisasukas. Hänen mukaansa ovat saaneet nimensä Pelkosenniemen kunta ja seurakunta.

Pelkonen oli lähtöisin Lumijoelta ja Kemijärvelle hän saapui 1660-luvun alussa. 1660-luvun puolivälin maissa hän muutti pari peninkulmaa pohjoisemmaksi Lapin rajan sisäpuolelle. Saamelaiset valittivat oikeuksiensa loukkauksesta esimerkiksi majavanpyynnissä ja kalastuksessa, ja Pelkonen joutui useasti käräjille. Vuonna 1671 hänen Lapissa sijaitseva asumuksensa määrättiin hävitettäväksi. Pelkonen asettui kuitenkin uudelleen asumaan Lappiin, ja vetoamalla niin sanottuun Kalmarin plakaattiin hän sai lopulta maaherralta luvan jäädä. 

Pelkonen kuoli 89-vuotiaana vuonna 1715, ja hänet haudattiin Kemijärvelle. Ainakin Pelkosen, Mutenian, Korvan, Rieston, Mäkitalon, Keskitalon, Alatalon, Suopangin, Pulskan, Karppisen, Kuoskun, Vitikan, Mikkolan, Kilpimaan, Kilpelän, Jaakkolan, Iisakan, Tervon ja Portin suvut polveutuvat hänestä mieskantaisesti. 

Taiteilija Andreas Alariesto on maalannut Pelkosesta taulun liittyen tarinaan, jonka hän on tallentanut kirjaansa "Andreas Alarieston lapinkuvat". Tuomo Itkonen kuvaa Pelkosta yhden luvun verran historiallisessa romaanissaan "Tuderus, tuo Herran pappi". Pelkosenniemen 350-vuotisjuhlassa 2014 julkistettiin "Pelekola"-niminen humoristinen historiikki, joka kertoo Paavali Pelkosen vaiheista sarjakuvamuodossa. Samoissa juhlissa paljastettiin lisäksi Paavali Pelkosen muistomerkki.

Lähteet
-------

* Aimo Kehusmaa & Samuli Onnela: *Suur-Sodankylän historia I*. Jyväskylä 1997, s. 157–168.
* Samuli Paulaharju: *Sompio. Luiron korpien vanhaa elämää*. WSOY 1939, s. 28–29.
* G. A. Andersson: *Tietoja Sodankylän ja Kittilän pitäjien aikaisemmista ja myöhemmistä waiheista*. Kemi 1914, s. 7-15.
* Tapani Niemi - Tapio Uusitalo: *Pelekola - kolome vuosisattaa jokka muuttivat koko maaliman*. 2014. ISBN 9789529341641

### Viitteet

1. ↑  Pelkosenniemi valmistautuu 350-vuotisjuhlaan heinäkuussa *Yle*.  2014. Viitattu 24.7.2020.
2. ↑  *Andreas Alarieston lapinkuvat*, s. 80–81. Toim. Rauni Kivilinna. WSOY, 1976.

Aiheesta muualla
----------------

* Sukuseura Tervo, Paavali Pelkosen jälkeläiset (Arkistoitu – Internet Archive)
**Arie Verveen** (s. 28. syyskuuta 1966 Irlanti) on irlantilainen näyttelijä. 

Verveen asuu pääsääntöisesti Irlannissa. Hänen näyttelijäuransa alkoi Michael V. Gazzon kirjoittamassa näytelmässä *A Hatful Of Rain*. Näytelmän jälkeen Verveen matkusti New Yorkiin ja työskenteli Actor's Studiossa Arthur Pennin assistenttina. Tuona aikana hän osallistui usean opiskelija- ja indie-elokuvien tekoon.

Hänen ensimmäinen varsinainen elokuvaroolinsa oli elokuvassa *Verkon kuristuksessa* (1996). Hänen vastanäyttelijöinään olivat Edward James Olmos ja Maria Conchita Alonso ja Verveen sai roolistaan kiitosta ja debyyttipalkintoja. Vuonna 1998 hän näytteli sotamies Charlie Dalea Terrence Malickin ohjaamassa sotaelokuvassa *Veteen piirretty viiva*. 2000-luvulla Verveen on tehnyt sivuosarooleja sekä televisiolle että valkokankaalle.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Johann Nepomuk Mälzel** (15. elokuuta 1772 – 21. heinäkuuta 1838) oli saksalainen keksijä, insinööri ja viihdyttäjä. Hänet tunnetaan parhaiten metronomin valmistuksesta, useista musiikkikoneista sekä Turkkilaiseen kohdistuvasta tutkimuksestaan.

Elämä ja työ
------------

Musiikkikappaleen tempo voidaan ilmoittaa vaikka 100 M.M. joka tarkoittaa 100 (iskua minuutissa) Mälzelin metronomissa.
Mälzel syntyi Regensburgissa, Saksassa. Hänen isänsä rakensi urkuja työkseen. Mälzel hankki tutkinnon musiikista ja muutti Wieniin vuonna 1792. Siellä hän keksi panharmonikonin. Vuonna 1813 Mälzel tapasi Beethovenin ja taivutteli tämän kirjoittamaan hänelle sävellyksen. Miehet riitaantuivat myöhemmin sävellyksen takia. He kiistelivät siitä, kumpi omistaa kappaleen. 

Mälzel rakensi myös itsestään soivan trumpetin ja puhuvan nuken, joka pystyi liikuttamaan silmiään.

Vuonna 1815 Mälzel rakensi ja patentoi kannettavan metronomin, joka tunnetaan nykyään Mälzelin metronomina. Mälzel käytti keksinnössään useita Dietrich Nikolaus Winkelin muutamaa vuotta aikaisemmin keksimää ideaa.

Shakkikone
----------

*Pääartikkeli: Turkkilainen*
Wolfgang von Kempelenin kuoltua Mälzel osti itselleen tämän rakentaman näennäisesti shakkia pelaavan Turkkilaisen. Mälzel jatkoi esiintymisiä Turkkilaisen kanssa ja lisäsi siihen muutamia parannuksia.

Lähteet
-------

* Maelzel's Chess Player (englanniksi)
* A short biography of Mälzel (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Michael James Adams** (5. toukokuuta 1930 – 15. marraskuuta 1967) oli yhdysvaltalainen koelentäjä ja astronautti.

Sotilasura
----------

Adams astui Yhdysvaltain ilmavoimien palvelukseen 1950. Hän toimi Korean sodassa hävittäjälentäjänä.

Koulutus ja lentokokemus
------------------------

1958 Adams valmistui ilmailuinsinööriksi Oklahoman yliopistosta ja 18 kuukauden astronauttikoulutuksen jälkeen hänet valittiin 1962 kokeelliseen koelentäjäkouluun Edwardsin lentotukikohtaan Kaliforniaan. Hän oli luokkansa paras. Seuraavaksi Adams siirtyi ARPS:in (Aerospace Research Pilot School) ja valmistui sieltä 1963. Hän oli yksi neljästä, joka otti osaa NASAn viisikuukautiseen sarjaan kuuhunlaskeutumistestejä. 1965 hänet valittiin Yhdysvaltain ilmavoimien miehitetyn kiertävän laboratorion ohjelmaan. Kesäkuussa 1966 liittyi USAF:n ja NASAn yhteiseen X-15 ohjelmaan. Hän teki ensimmäisen lennon X-15:llä 6. lokakuuta 1966.

Kuolema
-------

Adamsin seitsemäs X-15-lento, lento 3-65-97, oli 15. marraskuuta 1967 koneella numero kolme. Ennen koneen hajoamista kone saavutti 81 080 metrin korkeuden ja 5 744 km/h nopeuden. Adamsille myönnettiin postuumisti Purple Heart.

Yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan avaruus alkaa 50 mailista (noin 80 km) ja Fédération Aéronautique Internationalen (FAI) mukaan 100 kilometristä. Adams onkin yksi niistä harvoista, joka on yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan astronautti, mutta ei FAI:n määritelmän mukaan.

Aiheesta muualla
----------------

* astronautix.com (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* SNAC

 |

 |
Åberg vuonna 1949.
**Olof "Olle" Viktor Åberg** (24. tammikuuta 1925 Hofors – 19. joulukuuta 2013 Gävle) oli ruotsalainen keskimatkojen juoksija.

Helsingin olympiakisoissa 1952 Åberg sijoittui Luxemburgin Joseph Barthelin voittamassa 1500 metrin olympiafinaalissa seitsemänneksi. Samana vuonna hän piti Kööpenhaminassa juoksemaansa 1000 metrin ME-aikaa 2.21,3 hallussaan vajaan kolmen kuukauden ajan. Ruotsin seurajoukkuekohtaisessa Gefle IF:n 4x1500 metrin ja 4 x mailin ME-kvarteteissa hän oli mukana neljä kertaa. Viisi Finnkampenia 1951-1956, voitto 1500 metrillä 1951 ja 800 metrillä 1953. Ruotsin mestaruuden Olle Åberg saavutti vuonna 1951 1500 metrillä. Muita Ruotsin mestaruusmitaleita, kolme hopeaa ja kaksi pronssia, tuli 800 ja 1500 metrillä vuosina 1949-1956.
Vuosina 1947-1956 Åberg osallistui kaikkiaan 16 yleisurheilumaaotteluun Ruotsin edustajana. Hän saavutti huippuvuosinaan maailman keskimatkojen parhaalle juoksijalle vuosittain jaettavan Dickson-pokaalin kolme kertaa eli vuosina 1949-1951.

Urheilu-uransa aikana 1940-luvulla Olle Åberg edusti vuoteen 1944 Hofors AIF:ää ja sen jälkeen Gefle IF:ää.

Menestyksekkään uransa perusteella Olle Åberg kuului Ruotsissa yleisurheilijoiden Mestariurheilijoihin ns. Stora Grabbar-ryhmään jäsenenä #151 vuodesta 1951.

Ennätykset
----------

* 800 metriä: 1.49,3
* 1000 metriä: 2.21,3
* 1500 metriä: 3.45,4
* maili: 4.04,2

Lähteet
-------

1. ↑  In Memoriam.  *Yleisurheilun Kuvalehti*, 7.2.2014, 2014. vsk, nro 1, s. 59. Tampere:  Suomen Urheiluliiton Julkaisut Oy.
2. ↑  Stora Grabbar - en tidning for stora grabbar och tjejer (pdf) Föreningen De Stora Grabbarna. Viitattu 21.4.2014. ruotsi

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rune Gustafsson RuotsiMarcel Hansenne Ranska** | **Miesten 1 000 metrin maailmanennätyksen haltija**Olle Åberg, Ruotsi 10. elokuuta 1952-27. lokakuuta 1952 | Seuraaja:**Stanislaw Jungwirth, Tšekkoslovakia** |
**Mario Venzago** (s. 1948 Zürich) on sveitsiläinen pianisti ja kapellimestari, joka on toiminut Indianapoliksen sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana 2002–2009. Hän aloitti piano-opintonsa viiden vanhana ja jatkoi opintojaan Zürichin konservatoriossa ja yliopistossa. Orkesterinjohtoa hän opiskeli Wienissä Hans Swarowskyn oppilaana.

Venzago on toiminut musiikillisena johtajana Winterthurin kaupunginorkesterissa 1978–1986, Heidelbergin oopperassa 1986–1989, Frankfurtissa ja Bremenissä toimivassa Deutsche Kammerphilharmoniessa 1989–1992, Grazin oopperassa 1990–1995, Baselin sinfoniaorkesterissa 1997–2003, Baskien kansallisorkesterissa Espanjassa 1998–2001 ja Göteborgin sinfoniaorkesterissa 2004–2007. Vuosina 2000–2003 Venzago toimi Yhdysvalloissa Baltimoren sinfoniaorkesterin Summer Music Fest -kesäkonserttien taiteellisena johtajana. Yhteistyö Baltimoren sinfonikoiden kanssa alkoi 1995.

Venzago vierailee säännöllisesti Euroopan tunnetuimmissa orkestereissa ja oopperataloissa. Hän johtaa muun muassa säännöllisesti Salzburgin ja Luzernin musiikkijuhlilla. Venzago on johtanut Berliinin filharmonikoita, Leipzigin Gewandhaus-orkesteria, Münchenin radio-orkesteria, Lontoon filharmonista orkesteria, Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteria, Bostonin sinfoniaorkesteria, Philadelphian orkesteria ja NHK-orkesteria Tokiossa.

Levytyksiä Venzago on tehnyt muun muassa Robert Schumannin sinfonisista teoksista ja Othmar Schoeckin oopperasta Penthesilea. Tuorein levytys sisältää Luigi Nonon sinfonisia teoksia.

Joulukuussa 2007 Mario Venzago vieraili Suomessa johtaen Radion sinfoniaorkesteria ja MDR Leipzigin radion kuoroa. Ohjelmassa oli muun muassa Anton Brucknerin e-molli messu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
* Theaterlexikon

 |

 |
**Joseph** (Ignaz) **Leitgeb** (6. lokakuuta 1732 – 27. helmikuuta 1811 Wien) oli itävaltalainen käyrätorvensoittaja. Hän on yksi maineikkaimmista klassismin aikakauden puhallinsoittajista Wolfgang Amadeus Mozartin häntä varten säveltämän ohjelmiston ansiosta.

Leitgebin isä Leopold oli viulisti. Myös poika oppi soittamaan käyrätorven lisäksi viulua. Leitgebin ensimmäisenä tai toisena etunimenä kirjallisissa lähteissä usein käytetyn Ignaz-nimen on myöhemmin arvioitu perustuneen virhetulkintaan. Leitgeb kiersi solistina laajalti ja esiintyi muun muassa Pariisin Concert Spirituel -konserttisarjassa. Hän asettui vuonna 1777 Wieniin. Hän oli Mozartin ystävä tämän kuolemaan (1791) saakka. Mozart sävelsi Leitgebia varten konserttojen lisäksi todennäköisesti käyrätorvikvinteton (K407) ja käyrätorviosuuksia muissa teoksissa. Leitgebin muuhun ohjelmistoon kuului sittemmin kadonneita konserttoja Leopold Hofmannilta, Michael Haydnilta ja Carl Ditters von Dittersdorfilta. Myös Joseph Haydnin käyrätorvikonsertto vuodelta 1762 on mahdollisesti Leitgebille omistettu. Leitgebin ohjelmistossa on mainittu hänen itse säveltämänsä konsertto, jota kuitenkin on epäilty todellisuudessa Michael Haydnin sittemmin kadonneeksi teokseksi. Leitgeb ilmeisesti päätti aktiivisen uransa esiintyjänä vuonna 1792.

Leitgeb meni vuonna 1760 naimisiin Barbara Plazzerianin kanssa. Pariskunta sai useita lapsia, joista ensimmäinen syntyi vuonna 1762 ja kuoli vesirokkoon vuonna 1763. Leitgeb on usein mainittu juustoa tuottaneen yrityksen omistajaksi, mutta ajan verorekisterissä tai muissa asiakirjoissa ei ole tiedolle vahvistusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  A Little Leitgeb Research Michael Lorenz 8.4.2013, viitattu 15.10.2023
**Anas Zniti** (arab. أنس الزنيتي‎, s. 28. lokakuuta 1988 Fès) on marokkolainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Zniti edustaa Marokon Botolassa FAR Rabatia.

Seuraura
--------

Zniti aloitti jalkapalloilun Maghreb Fèsin junioreissa ja myöhemmin jatkoi uraansa joukkueen edustuksessa vuonna 2009. Zniti saavutti menestystä Maghreb Fès riveissä kausina 2009–2010 ja 2010–2011. Joukkue jäi toiseksi Marokon cupissa vuonna 2010, mutta sitä vastoin voitti cupin seuraavana vuotena 2011. Samana vuonna Zniti juhli CAF Confederation Cupin mestaruutta.

Kesällä 2013 Zniti siirtyi FAR Rabatiin.

Saavutukset
-----------

### Seurajoukkueissa

* Marokon cup: 2011
* CAF Confederation Cup: 2011
* CAF Super Cup: 2012

### Henkilökohtaiset

* Marokon vuoden jalkapalloilija: 2011
* Marokon vuoden jalkapalloilija (Massawi.com): 2011, 2012
* Marokon kauden paras maalivahti: 2013

Lähteet
-------

1. ↑  Anas Zniti *national-football-teams.com* Viitattu 15.6.2014 (englanniksi)

Marokon joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Lamyaghri |
2 Achakhir |
3 Bergdich |
4 Kantari |
5 Benatia |
6 Hermach |
7 Barrada |
8 El Ahmadi |
9 El Arabi |
10 Belhanda |
11 Assaidi |
12 Zniti |
13 Kaddioui |
14 El Hamdaoui |
15 El Kaoutari |
16 Noussir |
17 el-Adoua |
18 Belghazouani |
19 Chafni |
20 Hamdallah |
21 Amrabat |
22 Askri |
23 Hafidi |
Valmentaja Taoussi
**Walter Winterbottom** (s. 31. maaliskuuta 1913 Oldham, Englanti – 16. helmikuuta 2002) oli englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli Englannin jalkapallomaajoukkueen historian ensimmäinen valmentaja.

Winterbottom aloitti ammattilaisuransa Manchester Unitedissa vuonna 1936. Puolustajana pelannut Winterbottom kuului joukkueeseen kun joukkue nousi Englannin pääsarjaan vuonna 1938. Winterbottom ehti pelata vain 26 ottelua edustusjoukkueessa kun loukkaantuminen päätti hänen pelaajauransa.

33-vuotiaana Winterbottom laati Englannin maajoukkueelle ensimmäisen valmennusjärjestelmän ja vuonna 1947 hänestä tuli maajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Vuoteen 1962 saakka Englantia valmentanut Winterbottom on edelleen maajoukkueen pitkäaikaisin valmentaja. Oldhamilaisen johdolla Englanti selviytyi neljiin MM-kisoihin.

Vuonna 2005 Winterbottom valittiin English Football Hall of Fameen.

Aiheesta muualla
----------------

* English Football Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive)
* Profiili

EnglantiEnglannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajat
Winterbottom (1946–62) • Ramsey (1963–74) • Mercer (1974) • Revie (1974–77) • Greenwood (1977–82) • Robson (1982–90) • G. Taylor (1990–93) • Venables (1994–96) • Hoddle (1996–99) • Keegan (1999–2000) • Wilkinson (väliaikainen) (2000) • P. Taylor (väliaikainen) (2000) • Eriksson (2001–06) • McClaren (2006–07) • Capello (2007–12) • Pearce (väliaikainen) (2012) • Hodgson (2012-16) • Allardyce (2016) • Southgate (2016–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Susan Bullock vuonna 2011.
**Susan Margaret Bullock** (s. 9. joulukuuta 1958 Cheshire, Englanti) on brittiläinen dramaattinen sopraano. Hänen menestyksekkäin roolinsa on ollut Richard Straussin Elektra-oopperan nimirooli, jota hän on esittänyt Milanon La Scalassa, Dresdenissä, Stuttgartissa, Lontoon Covent Gardenissa ja Hongkongissa.

Bullock opiskeli Cheadle Hulme Schoolissa, Lontoon yliopiston Royal Holloway Collegessa, Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja kansallisessa oopperastudiossa. Hänen kykynsä huomattiin 1984, kun hän voitti Kathleen Ferrier Award -palkinnon, minkä seurauksena hänelle tarjottiin rooleja Englannin kansallisoopperasta.

Bullock on esittänyt myös Richard Wagnerin oopperoiden Brünnhilden roolia ja Tristan ja Isolde -oopperan Isolden roolia Frankfurtin oopperassa, Venetsian La Fenicessa ja Tokion Kansallisteatterissa. Hänen ohjelmistoonsa kuuluvat myös Alban Bergin Wozzeck-oopperan Marien rooli, Giuseppe Verdin Macbeth-oopperan Lady Macbeth ja Benjamin Brittenin Peter Grimes -oopperan Ellen Orford.

Susan Bullock on laulanut usein myös monien sinfoniaorkestereiden solistina. Hän on esiintynyt Berliinin filharmonikoiden solistina Engelbert Humperdinckin oopperassa Hannu ja Kerttu ja Lontoon Filharmoniaorkesterin solistina hän lauloi Richard Wagnerin Preludin ja Lemmenkuolon Esa-Pekka Salosen johdolla. Hän on esittänyt myös Arnold Schönbergin Erwartung-teosta BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa ja samaa teosta Suomessa Radion sinfoniaorkesterin solistina joulukuussa 2007. Ensimmäisen resitaalinsa Bullock lauloi 2005 Lontoon kuulussa kamarimusiikkisalissa Wigmore Hallissa.

Bullock on levyttänyt BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa Ernest Chaussonin Kuningas Arthur -oopperan Genièvren roolin ja Paul Hindemithin oopperan Pyhä Susanna. Pianisti Malcolm Martineaun kanssa hän on levyttänyt Richard Wagnerin Wesendonk-laulut ja Sergei Prokofjevin Viisi Anna Ahmatovan runoa.

Lähteet
-------

* RSO:n konsertin 12.12.2007 käsiohjelma

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Robert Rousseau n. 1963–1964

**Robert "Bobby" Rousseau** (s. 26. heinäkuuta 1940 Montreal) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.

Rousseau oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1960 talviolympialaisissa. Joukkue voitti turnauksessa hopeaa. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 1960–1961 Montreal Canadiensin paidassa. Ensimmäisellä kaudella pelejä kertyi vain 15, mutta seuraavalla kaudella hän oli mukana jo 70 ottelussa tehden 40 tehopistettä. Kauden päätteeksi hänet sai vuoden tulokkaalle annettavan Calder Trophyn. Rousseau pelasi Canadiensissa vuoteen 1970 saakka. Sinä aikana hän voitti Stanley Cupin neljästi: 1965, 1966, 1968 ja 1969. Hänet valittiin NHL:n toiseen tähdistökentälliseen kauden 1965–1966 päätteeksi. Kauden 1970–1971 Rousseau pelasi Minnesota North Starsissa sekä kaudet 1971–1975 New York Rangersissa, kunnes lopetti uransa.

Aiheesta muualla
----------------

* Robert Rousseau The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)

Katso myös
----------

* Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Dave Keon** | **Calder Memorial Trophyn voittaja**1962 | Seuraaja:**Kent Douglas** |
Alfred Krupp
**Alfred Krupp** (syntyjään **Alfried Felix Alwyn Krupp** (26. huhtikuuta 1812 Essen – 14. heinäkuuta 1887) oli saksalainen teollisuusjohtaja, Krupp-yhtymän johtaja.

Alfred Kruppin vanhemmat olivat Friedrich Carl Krupp ja Therese Krupp. Friedrich oli perustanut vuonna 1811 pienen teräsvalimon nimeltä *Fried. Krupp*. Hänellä oli suuria suunnitelmia mutta Friedrichin kuoltua 1826 yritys oli suurissa veloissa. Alfred otti isän kuoleman jälkeen 14-vuotiaana yhdessä äitinsä kanssa yrityksen haltuunsa. Seuraavien 15 vuoden aikana yritys pystyi töin tuskin maksamaan työntekijöiden palkat.

Vuonna 1841 Alfred sai keksinnöstään rahaa tehtaan laajentamiseen ja valuteräksen käyttöön. Vuonna 1847 hän teki ensimmäisen tykkinsä valuteräksestä. Lontoon maailmannäyttelyssä 1851 hän esitteli 6 paunan (2,7 kg) kokonaan valuteräksestä tehdyn tykin ja virheettömän 2 000 paunan (907 kg) teräsvalun, painoltaan yli kaksinkertaisen mihinkään aikaisempaan nähden.
Kruppin näyttely oli sensaatio insinöörien keskuudessa ja Essenin tehtaista tuli kuuluisa. Vuoden 1851 toinen keksintö, rautatiepyörien tekoa koskeva, tuotti myös voittoa, minkä Alfred sijoitti tehtaan laajentamiseen ja varustamiseen sekä takaaladattavan valuteräksisen tykin kehittämiseen. Alfred uskoi takaaladattavien tykkien ylivoimaan suustaladattaviin nähden, sillä hänen mielestään ne lisäsivät tulen tarkkuutta- ja nopeutta. Näkemys tuli Saksassa yleisesti hyväksytyksi vasta Ranskan–Preussin sodan jälkeen.

Alfred kehitti perheyrityksestä maailmanlaajuisen konsernin joka valmisti Saksan tulliliiton vauhdittamana rautatietarvikkeita ja vetureita mutta ennen kaikkea aseita Preussille ja vuodesta 1871 Preussin yhdistämälle Saksan keisarikunnalle. Krupp oli erityisen tunnettu tykkien valmistajana. Vuodesta 1862 Krupp käytti brittiläistä Bessemer-prosessia teräksenvalmistuksessa ensimmäisenä yrityksenä mannermaalla. Vuonna 1864 Krupp osti Ruhrin alueen kaivoksia turvatakseen raaka-aineensaantiaan.

Alfredin kuoleman aikaan vuonna 1887 hän työllisti 20 200 henkeä. Hänen ainoa poikansa, Friedrich Alfred Krupp, jatkoi yrityksen johdossa Alfredin kuoleman jälkeen.

Aiheesta muualla
----------------

* ThyssenKruppin elämäkerta Alfred Kruppista (saksaksi)
* Alfred Krupp luo saksalaisen teräksen, Hakkapeliitta, 23.02.1937, nro 8, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ali Rial** (arab. علي ريال‎, s. 30. maaliskuuta 1980 Zemmouri) on algerialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Rial edustaa Algerian pääsarjassa pelaavaa JS Kabylieta.

Seuraura
--------

Rial siirtyi kaudella 2010–2011 JS Kabylien riveihin ja voitti heti avauskaudellaan Algerian cupin. Kaudella 2013–2014 Rial teki USM Algeria vastaan maalin puolesta kentästä. Kabylie hävisi ottelun maalein 3–2.

Maajoukkueura
-------------

Rial on ollut mukana Algerian maajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien, mutta ei ole koskaan pelannut otteluakaan. Hänet valittiin Algerian kisajoukkueeseen vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoissa, jossa Algerian kisat päättyivät alkulohkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  JS Kabylie defender Ali Rial scored a free-kick from inside his own half v USM Alger, terrible keeping helped (Arkistoitu – Internet Archive) *101greatgoals.com* 14.2.2014 Viitattu 19.6.2014 (englanniksi)

Algerian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2013
1 Doukha |
2 Mostefa |
3 Cadamuro |
4 Belkalem |
5 Halliche |
6 Mesbah |
7 Boudebouz |
8 Lacen |
9 Slimani |
10 Feghouli |
11 Bouazza |
12 Medjani |
13 Aoudia |
14 Kadir |
15 Soudani |
16 Si Mohamed |
17 Guedioura |
18 Lemmouchia |
19 Bezzaz |
20 Tedjar |
21 Ghoulam |
22 Rial |
23 M'Bolhi |
Valmentaja Halilhodžić
**Dunhargin Vainajat** ovat fiktiivisiä olentoja J. R. R. Tolkienin *Taru sormusten herrasta* -kirjasta.

Keski-Maan Toisella Ajalla Vuoristolaiset vannoivat tulevansa taistelemaan Gondorin Kuninkaan puolesta, joka heidän elinaikanaan oli Isildur. Mutta kun tuli aika täyttää vala, Vuoristolaiset piiloutuivat Dunhargin vuorten uumeniin. Isildur kirosi heidät. He eivät saisi rauhaa, ennen kuin vala on täytetty. Vainajat asuivat Kuolleiden kulkutiellä, ja vain harvalla oli rohkeutta edes lähestyä kauhua levittävää porttia. Keski-Maan Kolmannella Ajalla Aragorn, Gondorin kruunun perillinen ratsasti Kuolleiden kulkutielle, mukanaan kääpiö Gimli, haltia Legolas ja pohjoisen samoojia. Erechin Kivellä Aragorn kutsui Valapatot esiin, ja vaati heitä täyttämään valansa. Kuolleiden Kuningas, vainajien johtaja, suostui. Kuolleiden kulkutien päätyttyä Aragorn, Legolas, Gimli ja samoojat kaappasivat Mordorin liittolaisten, Umbarin merirosvojen laivaston valapattojen avulla. Mikään terä ei niitä vahingoittanut. Vainajat kokoontuivat rannalle, ja Aragorn sanoi valan olevan täytetty. Kuolleiden Kuningas katkaisi keihäänsä, ja varjoarmeija katosi ilmaan. He olivat saaneet rauhan, eivätkä enää koskaan palanneet Keski-Maahan.

Varjoarmeija elokuvassa
-----------------------

Peter Jacksonin elokuvassa *Kuninkaan paluu* (2003) Kuolleiden kulkutielle menevät vain Aragorn, Gimli ja Legolas, ja hevoset pakenivat portin edessä. Laivan kaappaus poistettiin elokuvan teatteriversiosta, mutta sen voi nähdä pidennetyssä erikoisversiossa. Kuolleet eivät usko Aragornin olevan Gondorin kuningas, ennen kuin hän näyttää heille Narsilia. Kuolleiden Kuningas puhuu elokuvassa useita lauseita. Suurimpana muutoksena elokuvassa on se, etteivät vainajat häviä laivan kaappauksen jälkeen, vaan tekevät selvää Mordorin koko armeijasta, joka hyökkäsi Minas Tirithiin. Sen jälkeen Aragorn päästää valapatot rauhaan. Valapatot katosivat Keski-Maasta ikiajoiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Tolkien, J.R.R.: *Taru Sormusten Herrasta*. Suomentanut Kersti Juva, Eila Pennanen, runot suom. Panu Pekkanen. WSOY, 1987. ISBN 9510140988.
**Galina Zybina** (s. 22. tammikuuta 1931 Leningrad) on entinen neuvostoliittolainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö mutta hän saavutti arvokisamitaleja myös kiekonheitossa ja keihäänheitossa.

Toisen maailmansodan aikana Galina Zybina oli Leningradin piirityksessä kuolla nälkään mutta selviytyi hengissä ja kasvoi 168 cm pitkäksi urheilijaksi. Hän aloitti kilpailemisen kuulantyöntäjänä vuonna 1946 ja sijoittui neljä vuotta myöhemmin Brysselin EM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 13,07 m. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän sai samojen kisojen keihäänheitossa, josta hän nappasi pronssia tuloksella 42,75 m.

Helsingin olympialaisissa 1952 Zybina otti nimiinsä kuulantyönnön maailmanennätyksen tuloksella 15,28 m ja voitti olympiakultaa. Keihäänheitossa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 48,35 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kuulantyönnön kultaa tuloksella 15,65 m, ja kakkoslajina oli nyt kiekonheitto, josta saavutuksena oli pronssimitali tuloksella 44,77 m. Melbournen olympialaisissa 1956 Zybina sai kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 16,53 m. Puolitoista kuukautta ennen olympialaisia hän teki viimeiseksi jääneen maailmanennätystuloksensa 16,76 m. Kaikkiaan hän paransi ME-tulosta kahdeksan kertaa.

Rooman olympialaisissa 1960 Zybina sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi mutta kaksi vuotta myöhemmin Belgradin EM-kilpailuissa hän palasi mitalistiksi työntämällä pronssille riittävän tuloksen 16,95 m. Seitsemännen arvokisamitalinsa hän voitti Tokion olympialaisissa 1964, joissa hän työnsi pronssille tuloksella 17,45 m. Hänen uransa paras työntö kantoi tulokseen 17,50 m. Viimeisen kerran hän esiintyi arvokisoissa Budapestin EM-kilpailuissa 1966, ja tulos 16,65 m riitti vielä neljänteen sijaan.

Maailmanennätykset
------------------

| Tulos (m) | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- |
| 15,28 | Helsinki | 26.7.1952 |
| 15,37 | Frunze | 20.9.1952 |
| 15,42 | Frunze | 1.10.1952 |
| 16,20 | Malmö | 9.10.1953 |
| 16,28 | Kiova | 14.9.1954 |
| 16,29 | Leningrad | 5.9.1955 |
| 16,67 | Tbilisi | 15.11.1955 |
| 16,76 | Taškent | 13.10.1956 |

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* Kuulantyöntö 17,50 m
* Kiekonheitto 48,62 m
* Keihäänheitto 54,98 m

Lähteet
-------

* Hannus, Matti: *Yleisurheilu: Tuhat tähteä, 2. painos*, s. 341–342. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
* Laitinen, Esa: *Suomen yleisurheilun tilasto-osa*, s. 562. , 1987.

Naisten kuulantyönnön olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1948: Micheline Ostermeyer |
1952: Galina Zybina |
1956: Tamara Tyškevitš |
1960: Tamara Press |
1964: Tamara Press |
1968: Margitta Gummel |
1972: Nadežda Tšižova |
1976: Ivanka Hristova |
1980: Ilona Slupianek |
1984: Claudia Losch |
1988: Natalja Lisovskaja |
1992: Svetlana Kriveljova |
1996: Astrid Kumbernuss |
2000: Janina Karoltšyk |
2004: Yumileidi Cumbá |
2008: Valerie Vili |
2012: Valerie Adams |
2016: Michelle Carter |
2020: Gong Lijiao |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Don Bradman
**Donald (Don) George Bradman** (27. elokuuta 1908 Cootamundra, Uusi Etelä-Wales – 25. helmikuuta 2001 Adelaide, Etelä-Australia) oli australialainen kriketinpelaaja. 

Bradmania pidetään kriketin kaikkien aikojen parhaana lyöjänä. Hän pelasi Australian maajoukkueessa vuosina 1928–1948 yhteensä 52 maaottelua, *test matchia*, joissa pelasi 80 sisävuoroa tehden yhteensä 6 996 juoksua. Erilaiset lisäpisteet mukaan laskien hänen keskiarvokseen lyöntivuoroa kohti tuli 99,94 juoksua. Ironista on, että maajoukkueuransa viimeisessä sisävuorossa vuonna 1948 Lontoon Oval-stadionilla Bradman jäi juoksuitta – neljä juoksua olisi nostanut hänen uransa keskiarvon yli sadan juoksun. Bradmanin ylivoimaa kuvaa, että uransa päättäneistä pelaajista toiseksi paras keskiarvo on Etelä-Afrikan Graeme Pollockilla: 60,97. 

Bradmanin uran aikana Australia hävisi seitsemästä maaottelusarjastaan Englantia vastaan vain yhden, vuosina 1932–1933, jolloin Englanti käytti häntä vastaan *bodyline*-syöttötapaa, jota monet pitivät sääntöjenvastaisena.

Lähteet
-------

* Donald Bradman Cricinfo Australia -tietokannassa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Australia
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Walter Wright** (s. 20. helmikuuta 1981) on yhdysvaltalainen entinen ammattinyrkkeilijä. Hänen asuinkaupunkinsa on Seattle Washingtonissa.

Amatööriura
-----------

Wright otteli itselleen 90 voiton ja 12 tappion amatööritilaston.

Ammattinyrkkeily
----------------

Wrightin ensimmäinen ottelu oli Brian O'Brieniä vastaan. Walter johti viimesessä erässä ottelua ja alkoi esiintyä. Siinä kohtaa O'Neil sai hyvän osuman perille. Walter hävisi ottelun tyrmäyksellä. Tämän jälkeen hän voitti kymmenen ottelua putkeen ja pääsi mukaan Contender – Haastajaan.

Haastajassa
-----------

Haastajan toisella kaudella Walter Wright valittiin mukaan keltaisten joukkueeseen. Keltaiset hävisivät ensimmäiset kaksi ottelua jonka jälkeen Gary Balletto toi päätösvallan keltaisille. Walter otti tästä mahdollisuudesta kiinni ja haastoi sinisten Andre Easonin. Ottelu oli yksipuolinen. Andre kävi kanveesissa ensimmäisessä erässä mutta nousi ylös, ottaen lisää selkäänsä. Tuomarit pisteyttivät ottelun 50-44 Walterille.

Cornlius Bundrage, joka oli Andren hyvä ystävä, haastoi Walterin. Toisella kierroksella nämä kaksi kohtasivat viisi-eräisessä ottelussa. Ottelu oli todella likainen. Bundrage voitti ottelun yksimielisesti. Yleisö buuasi päätökselle.

Finaalien näytösottelussa Walter kohtasi joukkuetoverinsa Vinroy Barrettin. Walter voitti ottelun tyrmäten Vinroyn neljännessä erässä.

Ura Haastajan jälkeen
---------------------

Wright kohtasi Dan Wallacen 12. tammikuuta 2007. Wright tyrmäsi aiemmin voittamattoman Wallacen kahdeksannessa erässä.

Wright oli myös yksi suosituimmista Haastajan kilpailijoista. Tällä suosiolla hänet valittiin mukaan Haastajan Yhdysvaltojen joukkueeseen The Contender UK VS USA -turnaukseen. Wright kohtasi voittamattoman Anthony Smallin. Ottelu kesti kahdeksan erää. Viimeisessä erässä Wrightilla oli mahdollisuus tyrmäykseen, mutta häneltä loppui polttoaine ennen kuin se onnistui. Small voitti ottelun ei-yksimielisesti 77-76,77-75,74-78.

Kolmen vuoden tauon jälkeen Wright palasi kehään 19.6.2010. Hän kohtasi keskisarjalaisen Joshua Snyderin voittaen ottelun yksimielisin tuomariäänin.
**Andre Lamar Phillips** (s. 5. syyskuuta 1959 Milwaukee) on entinen yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija, lajin olympiavoittaja.

Phillips opiskeli Silver Creek High Schoolissa San Joséssa ja Kalifornian yliopistossa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 1981. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,24. Phillips voitti ainoan Yhdysvaltain mestaruutensa 1985 Edwin Mosesin oltua poissa kilpailusta. Samana vuonna hän voitti myös maailmancupin Canberrassa.

Soulin olympialaisissa 1988 Phillips voitti kultamitalin ennätyksellään 47,19. Hän kukisti Amadou Dia Ban neljällä sadasosasekunnilla. Moses jäi kolmanneksi ajalla 47,56.

Phillipsin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 13,25 vuodelta 1985. Hän on ammatiltaan opettaja.

Lähteet
-------

* Andre Phillips Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

Miesten 400 metrin aitajuoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Walter Tewksbury |
1904: Harry Hillman |
1908: Charles Bacon |
1920: Frank Loomis |
1924: Morgan Taylor |
1928: David Burghley |
1932: Robert Tisdall |
1936: Glenn Hardin |
1948: Roy Cochran |
1952: Charles Moore |
1956: Glenn Davis |
1960: Glenn Davis |
1964: Warren Cawley |
1968: David Hemery |
1972: John Akii-Bua |
1976: Edwin Moses |
1980: Volker Beck |
1984: Edwin Moses |
1988: Andre Phillips |
1992: Kevin Young |
1996: Derrick Adkins |
2000: Angelo Taylor |
2004: Félix Sánchez |
2008: Angelo Taylor |
2012: Félix Sánchez |
2016: Kerron Clement |
2020: Karsten Warholm |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Mitja Kunc** (s. 12. marraskuuta 1971 Črna na Koroškem, Slovenian ST) on Jugoslaviaa ja Sloveniaa urallaan edustanut slovenialainen alppihiihtäjä. Hän voitti pujottelun maailmancupin kaudella 1985–1986.

Kunc edusti vielä Jugoslaviaa saavuttaessaan pronssia nuorten MM-kilpailujen suurpujottelussa Zinalissa vuonna 1990 sekä sijoittuessaan samassa lajissa kuudenneksi Saalbachin MM-kilpailuissa 1991. Slovenian edustajana hän oli Lillehammerin olympialaisissa 1994 pujottelussa neljäs ja suurpujottelussa neljästoista.

Kunc sijoittui Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 alppiyhdistetyssä viidenneksi ja niin pujottelussa kuin suurpujottelussakin neljänneksitoista. Vailin MM-kilpailuissa 1999 hän oli pujottelussa viidestoista.

Kunc saavutti pronssia pujottelussa St. Antonin MM-kilpailuissa 2001 Mario Mattin ja Benjamin Raichin jälkeen. Hän oli samoissa kisoissa suurpujottelussa viidestoista.

Kunc voitti urallaan yhden maailmancupin osakilpailun: pujottelukisan Yongpyongissa helmikuussa 2000. Hän sijoittui lisäksi toiseksi suurpujottelussa Crans-Montanassa kaudella 1993–1994 sekä Kranjska Gorassa seuraavana talvena. Pujottelussa hän oli tammikuussa 2001 kolmas Schladmingissa sekä kaudella 2001–2002 kolmas Adelbodenissa ja toinen Wengenissä. Hän sijoittui kaudella 2001–2002 pujottelucupin yhteispisteissä neljänneksi.

Kunc päätti maailmancup-uransa keväällä 2005.

Lähteet
-------

* Mitja Kunc Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Franz Kutschera
**Franz Kutschera** (22. helmikuuta 1904 Oberwaltersdorf, Itävalta – 1. helmikuuta 1944 Varsova, Puola) oli SS-kenraali (*SS-Brigadeführer*) ja Kärntenin alueen Gauleiter.

Hän toimi Varsovan SS- ja poliisijohtajana, jolloin Puolan kotiarmeija ja Puolan pakolaishallitus tuomitsivat hänet kuolemaan.

Kutschera oli laivapoikana vuosina 1918–1919 Itävalta-Unkarin laivastossa. Myöhemmin hänestä tuli puutarhuri. 1920-luvulla hän asui Tšekkoslovakiassa. Hän liittyi NSDAP:hen vuonna 1930 ja SS:ään seuraavana vuonna.
Vuodesta 1935 aina maaliskuuhun 1938 saakka Kutschera oli 90. Kärntenin SS-osaston jäsen, joka hänen kuolemansa jälkeen tunnettiin Kutscherana. Anschlussin aikana hän oli vähän aikaa (helmi-toukokuussa 1938) Kärntenin vara-Gauleiter ja Gauleiter vuosina 1940–1941. Hänestä tuli myös valtiopäivien jäsen ja vuonna 1939 kunniatuomari. 
Kutschera nimitettiin SS-kenraalimajuriksi vuonna 1940 ja 1942 poliisin kenraalimajuriksi. Hän keskittyi partisaanitoiminnan eli bandiittien, kuten saksalaiset heitä kutsuivat, kukistamiseen. Hänestä tuli SS- ja poliisijohtaja vuonna 1943 ensin Mogilevin alueelle ja myöhemmin syyskuussa 1943 Varsovan poliisijohtaja. Virassaan hän pysyi kuolemaansa asti 1. helmikuuta vuonna 1944.

Kutschera tuomittiin salaisessa Puolan pakolaishallituksen järjestämässä sotaoikeuden istunnossa kuolemaan. Syytteiden mukaan Kutschera oli syyllinen rikoksiin Puolan kansaa vastaan ja siviilien joukkomurhiin Varsovassa. Oikeuden päätös toteutettiin salaisella Puolan kotiarmeijan operaatioilla nimeltä Operaatio Kutschera. Puolalaiset kotiarmeijan sotilaat tappoivat hänet Varsovan SS-päämajan edessä helmikuussa 1944.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Chris Dangerous soittamassa Eurockéennesissä vuonna 2007.
**Christian "Chris Dangerous" Grahn** (12. kesäkuuta 1978 Fagersta) on ruotsalaisen garagerock-yhtye The Hivesin rumpali. 

Ennen liittymistään paikalliseen yhtyeeseen Fagerstassa, Ruotsissa, Grahn soitti yhtyeessä Bad Dreams Always.

Grahnin isä soitti suomalaisessa cover-yhtyeessä The Sailorsissa, joka on, The Hivesin keulakuvan, Pelle Almqvistin mukaan "Suurin kitararockyhtye Suomessa sinä aikana". Grahnin isä myös lauloi yhtyeessä nimeltä The Ventons.

Grahn tunnetaan todella nopeasta ja tarkasta rumpujen soittamisesta. The Hivesin kolmannella albumilla, *Tyrannosaurus Hives*, Grahn saavutti lähes yli-inhimillisen tason rytmeillä ja biiteillä, joita tehdään usein koneilla tai syntetisaattoreilla.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**David Jansson** (7. syyskuuta 1821 Kustavi – 12. kesäkuuta 1883 Kustavi) oli suomalainen laivanvarustaja, joka toimi esikuvana Volter Kilven teoksen *Alastalon salissa* päähenkilölle. Myös hänen poikansa merenkulkuneuvos Antti Wihuri oli huomattava laivanvarustaja.

Jansson syntyi Kustavin Grönvikin eli Viherlahden kylän Ääritalossa. Hänen vanhempansa olivat Juho Juhonpoika ja Stina Juhontytär. 1840-luvulla Jansson siirtyi Kustavin Lypyrtin eli Lypertön Alastalon isännäksi, mentyään naimisiin talon leskiemännän Liisa Juhontyttären kanssa, jolla oli kaksi lasta. Toinen heistä oli David Ericsson, kirjailija Volter Kilven isä. Alastalon isäntänä Jansson harjoitti kaupankäyntiä ja meriliikennettä ja hänen johdollaan toteutettiin useita laivahankkeita. Hän oli pääosakas 1858 Lokalahden Ruissaarella rakennetussa *Lokala*-nimisessä prikissä, samoin kuin Kustavin Kaitaisilla 1866 valmistuneessa *Kaitais*-nimisessä parkkilaivassa. Molempien kapteenina toimi Janssonin poikapuoli David Ericsson. Kaitaisen rakentamisen arvioidaan maksaneen noin 57 000 hopeamarkkaa ja tuottaneen osakkailleen 15 000 markkaa vuodessa 1867–1874, ennen rahtien vähenemistä. Jansson oli mukana myös useissa muissa laivahankkeissa.

Puolisonsa Liisa Juhontyttären kuoltua 1878 Jansson kihlautui Josefina Österbergin kanssa 1882, mutta kuoli kesäkuussa 1883 ennen kuin pariskunta ehti avioitua. Heidän poikansa Anton David (Antti) Wihuri syntyi saman vuoden lokakuussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tyynilä, Markku: "Jansson, David (1821–1883)", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 401–402. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Anders Waldemar Andersin** (9. kesäkuuta 1870 Helsinki – 14. helmikuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.

Andersinin vanhemmat olivat lehtori Gustaf Waldemar Svenson-Andersin ja Hilda Margaretha Julia Alrutz. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1889 ja suoritti arkkitehtitutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1893.

Andersin toimi arkkitehtina eri arkkitehtitoimistoissa Helsingissä, Berliinissä ja Yhdysvalloissa. Hän perusti vuonna 1898 arkkitehtien Bertel Jungin ja Oscar Bomansonin kanssa *arkkitehtitoimisto Andersin, Jung & Bomanssonin* ja oli toimiston osakkaana aina vuoteen 1903 saakka jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin. Andersin oli myös akvarellimaalauksen opettajana Polyteknillisessä opistossa.

Suunnittelutöitä
----------------

* Commercen talo, Tampere 1899 (Bertel Jungin ja Oscar Bomansonin kanssa)
* Harjupaviljonki, Heinola 1900 (Bertel Jungin ja Oscar Bomansonin kanssa)

Lähteet
-------

* ANDERSIN Anders Waldemar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

### Viitteet

1. ↑  Heinola-seura : Harjupaviljonki Heinolan arkkitehtoninen helmi (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |