recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lontoon talouskonferenssi** oli kesäkuussa 1933 Lontoon Geologisessa museossa järjestetty kokous, jonka tarkoituksena oli pohtia, miten 1930-luvun lamaa kyettäisiin parhaiten torjumaan elvyttämällä kansainvälistä kauppaa ja vakauttamalla valuuttakursseja. Kokoukseen osallistui 66 maata. Yhdysvaltojen presidentti Franklin D. Roosevelt kuitenkin välitti huvijahdiltaan Lontooseen radioviestin, jossa hän tuomitsi konferenssin ja epäsuorasti ilmaisi, että Yhdysvallat ei tulisi osallistumaan keskusteluihin.

Tausta
------

Maailmantalouden romahdettua ensimmäisen maailmansodan jälkeen oletettiin, että Yhdysvallat toimisi maailmantalouden hegemoniana. Konferenssin asialista luonnosteltiin kuuden maan kesken vuonna 1932 Genevessä. Siinä otettiin voimakkaasti kantaa siihen, että hallitusten väliset velat tulisi antaa anteeksi, sillä niitä pidettiin merkittävänä esteellä toipumiselle 1930-luvun lamasta. 

Eurooppalaiset uskoivat, että sopimus vapauttaisi maailman, mutta yhdysvaltalaiset asiantuntijat, kuten senaattori William Borah, katsoivat, että maailman ongelmat johtuivat ainoastaan sodasta, eurooppalaisten valtioiden halusta säilyttää suuret armeijat ja hopeavarojen väärinkäytöstä. Näin ollen he eivät olleet halukkaita antamaan anteeksi velkoja.

Vastatoimenpiteet
-----------------

Toivo Yhdysvaltojen pitäytymisessä kultakannassa haihtui nopeasti presidentti Rooseveltin ilmoitettua heti virkaanastumisensa jälkeen allekirjoittavansa lain, joka käytännössä poisti kultakannan. 

Yhdysvaltojen delegaatiota konferenssissa johti Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hull. Presidentti Roosevelt oli määrännyt Hullin olemaan osallistumatta keskusteluihin, jotka koskivat valuuttavarantojen vakauttamista. Konferenssin alkuun mennessä Roosevelt oli kuitenkin muuttanut mieltään ja lähetti Oliver Spraguen ja James Paul Warburgin osallistumaan keskusteluihin yhdessä Ranskan ja Britannian edustajien kanssa.

Rooseveltin hylkäys
-------------------

Konferenssin avajaispäivänä 12. kesäkuuta 1933 kaikki huomio keskittyi konferenssin ulkopuolella tapahtuneisiin kolmen maan välisiin keskusteluihin. 15. kesäkuuta mennessä Yhdysvaltain edustaja yhdessä Bank of Englandin Montagu Normanin ja Banque de Francen Clement Moret'n kanssa olivat laatineet alustavan suunnitelman valuuttakurssien tilapäiseksi vakauttamiseksi.

Salausyrityksistä huolimatta tieto suunnitelmasta tuli julki ennen virallista julkaisua, ja osakekurssit Yhdysvalloissa laskivat dramaattisesti ja Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssi nousi. 17. kesäkuuta Roosevelt hylkäsi sopimuksen, koska hän pelkäsi Britannian ja Ranskan pyrkivän kontrolloimaan omia valuuttakurssejaan. Hylkäys herätti huomattavasti vastustusta. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:London Economic Conference
**Mäeveski järv** on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Noodeskülassa sijaitseva padottu järviallas. Virolaisessa nimistössä *veski* tarkoittaa vesimyllyä.

Maantietoa
----------

Tekojärvi on 200 metriä pitkä, 85 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Se sijaitsee Noodasjärven ja Noodaskülan eteläpuolella ja toisen patolammen Alaveski järven eteläpuolella. Se on muodostunut, kun Iskna jõgi on padottu uomaansa ja sen kohonnut vedenpinta on noussut syvän Kütiorgin laakson rannoille. Järven länsirannalla sijaitsee kaksi taloa, joiden kautta kulkee tie. Järven ympäristö on metsämaata, mutta laakson pohja on järven etelärannasta alkaen suomaata.

Vesistösuhteita
---------------

Mäeveski järv kuuluu Iskna jõen valuma-alueeseen, jossa Iskna jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on Iskna jõen läpivirtausjärvi, johon ei ole johdettu muita uomia. Kütiorgin laaksossa on suuri pudotus Haanjan ylängöltä alaville seuduille. Iskna jõgi putoaa 5,5 metriä 150 metrin matkalla Alaveski järveen, josta on 7,1 metrin pudotus Noodasjärveen. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen seitsemän kilometrin päässä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Keskkonnaregister: Mäeveski järv (VEE2142720) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 5.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 5.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Léonard Defrance: Antoine Darquier de Pellepoix
**Antoine Darquier de Pellepoix** (23. marraskuuta 1718 Toulouse – 18. tammikuuta 1802 Toulouse) oli ranskalainen tähtitieteilijä. Häntä yleensä sanotaan Lyyran rengassumun löytäjänä vuonna 1779, mutta itse asiassa hän löysi sen itse uudelleen kun luki Charles Messierin raportin Bode-komeetasta. Hänen kuvaus sumusta oli "... yhtä iso kuin Jupiter ja muistuttaa planeettaa joka on häipymisillään", mikä johti terminologiaan "planetaarinen sumu".

Lähteet
-------

1. ↑  Olson, Don; Caglieris, Giovanni Maria (June 2017). "Who Discovered the Ring Nebula?". *Sky & Telescope*. pp. 32–7.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Uinskojen piiri Permin aluepiirin kartalla.
**Uinskojen piiri** (ven. Уинский район, *Uinski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1 555 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2009).

Uinskojen piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kungurin, koillisessa Ordan, etelässä Oktjabrskin ja Tšernuškan sekä lännessä Bardan piireihin. Pinta-alasta yli puolet on metsää ja 15 % karstimaata. Hyötykaivannaisia ovat öljy, kivennäisvedet, turve, sora, savi ja rakennuskivi. Suurin joki on Sylvan sivujoki Iren.

Piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Aspa, Lom, Nižni Syp, Suda, Tšaika, Uinskoje ja Voskresenskoje. Hallinnollinen keskus on Uinskojen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 42.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 63,9 % venäläisiä ja 33,4 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.

Piirin kautta kulkee Tšernuškan ja Kungurin välinen asfalttitie. Seudulla on elintarvike-, metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn.

Piirissä toimii ammattikoulu, kaksi lasten luomistyön keskusta, musiikkikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy *Rodnik* ("Lähde").

Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat maalaiskylien ortodoksiset kirkot sekä Uinskojen ja Sudan historialliset rakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Entsiklopedija Permi: Uinski munitsipalnyi raion *enc.permkultura.ru*.  Arkistoitu 31.3.2012. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)
3. 1 2  Permski regionalnyi server: Uinski munitsipalnyi raion *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 1.3.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Uinskojen piiri**.
* Uinskojen piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin aluepiirin piirit ja *kaupunkipiirikunnat*
Aleksandrovsk • Barda • *Berezniki* • Berjozovka • Bolšaja Sosnova • Dobrjanka • Gainy • Gornozavodsk • Gremjatšinsk • Gubaha • Iljinski • Jelovo • Jurla • Jusva • Karagai • Kišert • Kizel • Kosa • Kotšovo • Krasnokamsk • Krasnovišersk • Kudymkar • *Kudymkar* • Kujeda • Kungur • *Kungur* • Lysva • Nytva • Ohansk • Oktjabrski • Orda • Osa • Otšor • Perm • *Perm* • Siva • Solikamsk • *Solikamsk* • Suksun • Tšaikovski • Tšastyje • Tšerdyn • Tšernuška • Tšusovoi • Uinskoje • Usolje • Vereštšagino • *Zvjozdnyi*
**Otto Antti Jaala** (11. lokakuuta 1883 Oulu – 12. tammikuuta 1936) oli suomalainen maanmittausinsinööri ja hebrealais-suomalaisen Raamatun sanaston laatija.

Jaala kävi Oulun klassillista lyseota ja hän lähti vuonna 1905 merille koululaiva Fennian mukana. Hän palasi sitten Suomeen ja valmistui maanmittausinsinööriksi 1908. Jehovan palvelijaksi itseään kutsunut Jaala koki uskonnollisen näyn lokakuussa 1911 ja hän ryhtyi sen jälkeen laatimaan hebrealais-suomalaista sanakirjaansa. Sanakirjan laatiminen alkoi vuonna 1920 ja se valmistui 1932. Jaala monisti kirjasta 23 kappaletta ja lahjoitti niitä muun muassa Suomen tasavallan presidentin linnan kirjastoon, Helsingin yliopistolle, Turun yliopistolle, Helsingin juutalaiselle seurakunnalle, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle ja raamatunkäännöskomitealle.

Teoksia
-------

* *Hebrealais-suomalainen sanasto kirjaan Aikaisemmat ja myöhemmät profeetat ja aikakirjat eli Vanha testamentti*. Oulu 1934

Lähteet
-------

1. 1 2  Sanasto, jota on vain 23 kappaletta, Seura, 04.03.1936, nro 10, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  20 vuoden puhdetyönä laati oululainen maanmittausinsinööri heprealais-suomalaisen sanaston ja suomentaa raamatun, Suomen Kuvalehti, 04.05.1935, nro 18, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Mäesulg** (myös *Trolla Mäesulg*, *Trolla paisjärv*) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Trollan kylässä sijaitseva padottu järviallas. Vironkielisessä nimistössä *paisjärv* merkitsee patojärveä.

Maantietoa
----------

Tekojärvi on 200 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Se on muodostettu heti Vaskna järven alapuolelle patoamalla Iskna jõen uoma sen omaan jokilaaksoonsa. Trollan kylän asutus keskittyy järven pohjoispuolelle ja seuraavan tekojärven Alasulgin länsirannalle. Mäesulgin rannat ovat niittymaata ja itärannassa on lisäksi vähän metsämaata. Talojen piha-alueet ulottuvat sen pohjoispäässä rantaan asti. Kylätie ohittaa järven sen eteläpuolelta, mutta järven rantaan ei kuitenkaan tule tietä.

Luontoarvoja
------------

Haanjan ylängöllä sijaitsevan järven eteläpää vaikuttaa ilmavalokuvasta katsoen matalammalta kuin pohjoispää, sillä se on vesikasvillisuuden peitossa.

Vesistösuhteita
---------------

Mäesulg järv kuuluu Iskna jõen valuma-alueeseen, jossa Iskna jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on Iskna jõen läpivirtausjärvi. Siihen ei laske muualta muita ojia. Järven valuma-alueen pinta-ala on 5 neliökilometriä, joka johtuu joen yläjuoksun laajuudesta. Joki jatkaa alaspäin ja virtaa 50 metrin päässä sijaitsevan Alasulgin kautta seuraavaan pikkujärveen Häälijärveen, jonne on matkaa pari kilometriä. Iskna jõgi yhtyy Võhandu jõgeen 17 kilometrin päässä Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Mäesulg (VEE2014410) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 6.9.2020. (viroksi)
2. ↑  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 6.9.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Champlainmeren arvioitu sijainti.
**Champlainmeri** oli noin 55 000 neliökilometriä laaja sisämeri, joka peitti alleen Saint Lawrencen alangon viime jääkauden lopussa, 12 000–10 000 vuotta sitten. Se levisi laajimmillaan Quebecin liepeiltä Brockvilleen saakka, ja siihen kuului kaksi lahtialuetta, joista toinen ulottui Ottawajoen laaksoon luoteessa ja toinen Champlainjärvelle etelässä. Sen nimesi amerikkalainen geologi Charles Henry Hitchcock vuonna 1906.

Champlainmeri syntyi noin 12 800 vuotta sitten, kun Atlantin valtamerestä ja sulavista jäätiköistä tulvi vettä maankuoren painaumaan, joka paljastui vetäytyvän mannerjään alta. Geologit ovat arvioineet, että veden syvyys oli meren keskiosissa noin 200 metriä. Fossiililöydösten perusteella tiedetään, että vesi oli aluksi hyvin kylmää mutta lämpeni vähitellen. Sen suolapitoisuus (10–30 promillea) ja lämpötila (−1…+8 °C) olivat hyvin samanlaiset kuin Jamesinlahdessa nykyään. Champlainmeressä eli monia merieläimiä, esimerkiksi maitovalaita, turskia, sinisimpukoita ja eväjalkaisia.

Merivaihetta kesti noin 2 000 vuotta, kunnes yhteys Atlantille kuroutui umpeen maankohoamisen seurauksena ja Champlainmerestä tuli järvi. Koska jäätikön alta paljastunut maa ei noussut tasaisesti, entinen pohjoisrannikko on nykyään noin 200 metrin korkeudella merenpinnasta ja etelärannikko 150–190 metrin korkeudella merenpinnasta. Sateet laskivat veden suolapitoisuutta, kunnes merieläimet eivät enää pystyneet elämään siinä. Lopulta merestä oli jäljellä enää Saint Lawrencen jokilaakso ja Champlainjärvi.

Champlainmeren pohjaan muodostui laajoja savikoita, joiden mineraalit ovat peräisin jäätiköiden rapauttamista prekambrisista kallioista. Saven joukossa oli alun perin merivedestä kertynyttä suolaa, mutta se liukeni myöhemmin pois ja jätti jälkeensä pieniä ilmataskuja. Tämän vuoksi Champlainmeren savi on normaalia huokoisempaa ja läpäisee hyvin vettä. Altistuessaan kevättulvan tai rankkasateen jälkeen esimerkiksi maanjäristykselle tai kovan liikenteen aiheuttamalle tärinälle se voi muuttua nestemäiseksi ja aiheuttaa hengenvaarallisia maanvyöryjä. Oikein kuivattuina ravinteikkaat savikerrostumat ovat kuitenkin Québecin parhaita viljelymaita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Pierre LaSalle: Champlain Sea *The Canadian Encyclopedia*. Historica-Dominion.  Arkistoitu 9.12.2007. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Geology of the Basin *Lake Champlain Basin Atlas*. Lake Champlain Basin Program.  Arkistoitu 20.7.2008. Viitattu 13.12.2010. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee maaston kohoumaa. Muista merkityksistä katso Mäki (täsmennyssivu).*
Variksiinmäki Tuutarissa Inkerinmaalla.
**Mäki** on ympäristöönsä nähden selkeästi koholla oleva maastonkohta. Suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön teoksessaan *Puhdas maantiede* (1930) esittämässä, Suomen ja Viron oloja silmällä pitäen maisematieteellisiin tarkoituksiin laaditussa luokittelussa mäki on määritelty korkeudeltaan 20–50 metriä olevaksi kohoumaksi. Sitä matalampia ovat *kunnas* (korkeus alle 10 metriä) ja *kankare* (korkeus 10–20 metriä).

Paikannimissä ja yleiskielessä sana mäki voi esiintyä myös muunkorkuisten kohoumien yhteydessä. Sanan mäki muita merkityksiä suomen kielessä ovat huomattavan kalteva kohta maastossa eli rinne tai erityisesti laskettelupaikka. Yleiskielessä eräs mäkeä pienemmän kohouman synonyymi on edellä mainittujen ohella myös kukkula.

Geomorfologisina muodostumina monet moreenialueiden mäet Suomessa ja muilla jäätiköityneillä alueilla ovat drumliineja. Monissa sekä drumliini- että muun tyyppisissä mäissä on peruskallioalueilla kalliosydän.

Katso myös
----------

* Vaara

Lähteet
-------

1. ↑  Granö, J. G.: *Puhdas maantiede*, s. 59. Porvoo: WSOY, 1930.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mäki** Wikimedia Commonsissa
**Uinti Tampere (UiTa)** on tamperelainen uintilajien erikoisseura, joka perustettiin vuonna 2013 Tampereen Uimaseuran ja Kooveen kilpauintijaoston yhdistyttyä. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat uinti ja muut Suomen Uimaliiton urheilulajit. Seuran urheilijat harjoittelevat pääasiassa Tampereen uintikeskuksessa ja Hervannan uimahallissa.

Tampereen uintikeskus kuuluu UiTa:n harjoittelupaikkoihin.

Historia
--------

Tampereen kolme kilpauintiseuraa, TaUs, Koovee ja Tampereen Työväen Uimarit tekivät ennen UiTa:n perustamista yhteistyötä Tampereen Uinnin Tuki ry:n kautta. Kesällä 2012 seurat aloittivat yhdistymiseen tähdänneet neuvottelut, jotka päättyivät kuitenkin saman vuoden joulukuussa tuloksettomina, mutta hyvässä hengessä.

TaUs ja Koovee tiedottivat 4. tammikuuta 2013 yhdistävänsä kilpauintitoimintansa uuteen seuraan, jonka nimeksi annettiin Uinti Tampere. Kooveen valmennus- ja kilpauintitoiminta siirtyivät uuteen seuraan, samoin TaUs:n kilpaurheilutoiminta kokonaisuudessaan. TaUs keskittyy nykyisin tukemaan UiTa:ta.

Tammikuun lopulla UiTa lähetti nuorten lyhyen radan SM-kilpailuihin kisojen suurimman joukkueen, 44 uimaria. Seura oli kilpailujen neljänneksi menestynein. Ensimmäisissä aikuisten lyhyen radan SM-kilpailuissaan UiTa:n uimarit saavuttivat seurapisteissä viidennen sijan. Seuran uimareista Anton Herrala saavutti neljä mitalia. 13. huhtikuuta pitkän radan 4×50 metrin naisten sekaviestijoukkue teki seuran ensimmäisen Suomen ennätyksen. Ensimmäisissä pitkän radan SM-kilpailuissaan UiTa:n edustajat saavuttivat kahdeksan mitalia (1–4–3), joista kultaisen ja seuran ensimmäisen aikuisten Suomen mestaruuden saavutti Eetu Karvonen 100 metrin rintauinnissa.

Seuran SM-mitalistit
--------------------

**2013** (Aikuisten pitkän ja lyhyen radan SM-mitalistit. Lähteet: )

|  |  |
| --- | --- |
| * Jeremy Hakala
* Anton Herrala
* Riina Kaakkolammi
* Eetu Karvonen
* Emilia Lahtinen
* Heikki Luukko
 | * Anna Mäkinen
* Jani Mäkinen
* Juho Nieminen
* Jaakko Rautalin
* Matias Tyry
 |

Vesipallo
---------

Vesipallossa UiTa järjestää toimintaa naisille ja junioreille.

Lähteet
-------

* Seuran kotisivut

### Viitteet

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. 1 2
11. ↑
12. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ole (Olavi) Rudolf Holsti** (7. elokuuta 1933 Geneve, Sveitsi – 2. heinäkuuta 2020 Salt Lake City, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen politiikan tutkija ja professori.

Holstin vanhemmat olivat Suomen ulkoministeri Rudolf Holsti ja Liisa Annikki Franssila. Hän oli Suomen kansalainen vuoteen 1954 saakka jolloin hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Ole Holsti suoritti tohtoritutkinnon (Doctor of Philosophy) vuonna 1962 Stanfordin yliopistossa. Holsti oli politiikan tutkimuksen professorina Brittiläisen Kolumbian yliopistossa Vancouverissa 1967–1974 ja sen jälkeen hän oli professorina Duke Universityssä Yhdysvalloissa vuodesta 1974 alkaen. Holstista tuli emeritusprofessori vuonna 1998.

Holsti kehitti politiikan psykologian alueella synnynnäisen vilpillisen mielen (Inherent bad faith) tiedonkäsittelyn teorian selittäkseen sitä yhteyttä mikä vallitsi Yhdysvaltain ulkoministerin John Foster Dullesin omien uskomusten ja hänen tiedonkäsittelytapojensa välillä. Teorian mukaan Dulles piti esimerkiksi Neuvostoliittoa leppymättömän vihamielisenä valtiona ja jätti huomiotta kaikki päinvastaiset indikaattorit pitäen niitä joko propagandatemppuina tai heikkouden osoituksina. Teoriaa on sovellettu myös Israelin ja PLO:n välisiin suhteisiin.

Ole Holstin nuorempi veli Kalevi Holsti (s. 1935) on Kanadassa asuva politiikan ja konfliktien tutkija ja Brittiläisen Kolumbian yliopiston emeritusprofessori.

Julkaisuja
----------

* *Content analysis for the social sciences and humanities*, 1969
* *Crisis Escalation War*, 1972
* *American Public Opinion on the Iraq War*, 2011

Lähteet
-------

1. ↑  Ole Holstin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ole Holsti 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Pasi Antero Takki** (s. 3. huhtikuuta 1978 Taipalsaari) on suomalainen kolmiloikkaaja.

Takki saavutti kilpaurallaan neljä SM-mitalia. Hän voitti kaksi mitalia Kalevan kisoissa, hopeaa vuonna 2000 ja pronssia vuonna 1999, ja niin ikään kaksi mitalia sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa, pronssia vuosina 1999 ja 2003. Hän sijoittui kahdesti, vuosina 1999 ja 2000, viidennelle sijalle Suomi–Ruotsi-maaottelussa.

Takin kolmiloikkaennätys ulkoradoilta on tulos 15,79 metriä, jonka hän teki Seinäjoella järjestetyissä Kalevan kisoissa elokuussa 1999. Sisäradoilta hänen paras tuloksensa on 15,48 metriä, jonka hän teki Kuortaneella järjestetyissä sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa helmikuussa 2003. Hän edusti seuratasolla vuoteen 1994 asti Joutsenon Kullervoa ja vuodesta 1995 alkaen Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hänen valmentajanaan toimi vuoteen 1999 asti Petri Ruotsalainen, vuoden 2000 Heikki Herva ja vuodesta 2001 Juha Isolehto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pasi Takki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 23.8.2011.
2. ↑  Juntunen, Kaisa: Pirpa Takki tähtää MM-kisoihin ja valmentaa miestään Pasia. (Internet Archivessa, tallennettu 23.8.2011) *Etelä-Saimaa*, 13.3.2005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.5.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Paavalin Kadettikoulun johtaja, kenraaliluutnantti Otto Anders af Meinander. Kuvaaja Julius Gessau, 1865
**Otto Anders af Meinander** (24. kesäkuuta 1798 Haukivuori – 29. lokakuuta 1865 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.

Meinanderin vanhemmat olivat majuri Johan Wilhelm Meinander ja Anna Lovisa Tigerstedt ja puolisot vuodesta 1826 Anna Renata Calonius (k. 1827), vuodesta 1829 Sofia Wilhelmina Charlotta Fredenskjöld (k. 1829) ja vuodesta 1837 kreivitär Julia Constantia Teofila Belzig von Kreutz. Meinander opiskeli 1812–1817 Haapaniemen sotakoulussa. Hänet ylennettiin koulun jälkeen vuonna 1817 vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Aliluutnantiksi hän yleni 1819 ja luutnantiksi 1820. Hänet siirrettiin Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin 1821 ja komennettiin luokantarkastajan apulaiseksi Henkivartioväen junkkarikouluun Pietariin 1824. Alikapteeniksi Meinander ylennettiin 1826, kapteeniksi 1829 ja everstiluutnantiksi 1830.

Meinander osallistui marraskuun kansannousun kukistamiseen 1830–1831 ja sai ansioistaan perintötilan Varsovan kuvernementissa. Everstiksi hänet ylennettiin 1832 ja määrättiin 20. jääkärirykmentin komentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Nižni Novgorodin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1840 Meinander ylennettiin kenraalimajuriksi ja vuonna 1841 hänet määrättiin sotilaspiirien yhteisen 2. opetusprikaatin komentajaksi. Hänet nimitettiin Paavalin kadettikoulun johtajaksi Pietariin vuonna 1851 ja ylennettiin vuoden lopulla kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1861 hänestä tuli Venäjän sotilasopetuslaitosten konseljin jäsen. Meinanderille oli myönnetty aatelisarvo maaliskuussa 1854, mutta vasta hänen poikansa Nikolai haki introduktiota Suomen ritarihuoneeseen, jonne af Meinander -suku merkittiin helmikuussa 1881 aatelissukuna numero 255.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otto Anders af Meinander *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 28.3.2020)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Ole Rinnan** (s. 14. heinäkuuta 1940 Göteborg, Ruotsi) on norjalainen taidemaalari.

Rinnan syntyi Frode Rinnanin ja Hanna-Greta Adlerin poikana. Hän opiskeli Statens håndverks- og kunstindustriskolessa Oslossa vuosina 1958–1959 ja Valands konstskolassa Göteborgissa vuonna 1961. Rinnan nousi esiin 1960-luvulla modernistisen tyylin edustajana. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1963, minkä jälkeen hän kehitti tyyliään entistä abstraktimpaan suuntaan. Vuonna 1965 Rinnan halvaantui onnettomuudessa. Vuosia myöhemmin hän omaksui taiteeseensa kuvailevamman tyylin.

Rinnan osallistui Høstutstillingeniin vuosina 1963, 1975–1977 ja 1982–1983. Vuonna 1983 hän sai edustuksestaan Høstutstillingenissa *Morgenbladetin* palkinnon. Lisäksi Rinnan osallistui muun muassa Unge Kunstneres Samfundin kevätnäyttelyyn vuosina 1964–1965 ja 1976 sekä ensimmäiseen Pohjoismaiseen nuorisobiennaaliin Kööpenhaminassa 1966.

Rinnanin teoksia on esillä esimerkiksi Oslon Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og designissa, Haugesundin taidegalleriassa ja Göteborgin taidemuseossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ole Rinnan Norsk kunstnerleksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* KulturNav

 |

 |
**Elina Käsnänen** (s. 15. huhtikuuta 1988) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa salolaista LP Viestiä. 

Käsnänen on voittanut LP Viestissä kaksi SM-kultaa (2009 ja 2017) SM-pronssia (2008, Salon Viesti) ja kolme Suomen Cupia (2007, 2008, 2016). 

Käsnänen debytoi Mestaruusliigassa 30.9.2006 LiigaEuran paidassa Pieksämäkeä vastaan. Euran kauden jälkeen hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Saloon, jossa saavutti SM-pronssia, SM-kultaa sekä kaksi Suomen Cupin mestaruutta. Kauden 2009-2010 Käsnänen pelasi Pieksämäki Volleyssa kauden päätyttyä liigakarsintojen kautta sarjapaikan säilyttämiseen.

Viiden välivuoden jälkeen Käsnänen lämmitteli lajimuistojaan 2-sarjassa, kunnes palasi Mestaruusliigaan ja LP Viestiin kaudeksi 2016-2017 voittaen heti tuplamestaruuden.

Hänellä on LP Viestin kanssa sopimus voimassa vuoteen 2018.

Käsnänen on pelipaikaltaan passari ja hänen pituutensa on 179 cm.

Mestaruusliigan runkosarjassa ja pudotuspeleissä
------------------------------------------------

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006-07 | LiigaEura | 27 | 57 | 17 | 10 |
| 2007-08 | Salon Viesti | 24 | 22 | 5 | 5 |
| 2008-09 | LP Viesti | 24 | 26 | 19 | 1 |
| 2009-10 | Pieksämäki | 19 | 20 | 17 | 0 |
| 2016-17 | LP Viesti | 25 | 19 | 6 | 4 |

| Kausi | Seura | Ottelut | Pisteet | Ässät | Torjunnat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007-08 | Salon Viesti | 8 | 4 | 1 | 0 |
| 2008-09 | LP Viesti | 8 | 0 | 0 | 0 |
| 2016-17 | LP Viesti | 7 | 1 | 0 | 1 |
|
**Uinskoje** (ven. Уинское) on kylä, maalaiskunta ja Uinskojen piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Irenin sivujoen Aspan varrella 185 kilometriä Permistä etelään. Asukkaita on 4 500 henkeä (vuonna 2002).

Kuparitehtaan yhteyteen kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1747 nimellä Aspa. Jemeljan Pugatšovin johtamat kapinalliset polttivat sen vuonna 1774. Tehdas suljettiin vuonna 1862. 1860-luvulta lähtien kylä oli Osan kihlakuntaan kuuluneen Uinskojen kunnan keskus. Piirikeskus siitä tuli vuonna 1926.

Nykyään Uinskojessa toimii maatalousyritys, elintarviketeollisuutta ja metsäalan yrityksiä. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, lasten luomistyön keskukset, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja sairaala. Paikallislehtenä ilmestyy *Rodnik* ("Lähde"). Nähtävyyksiä ovat vuonna 1843 rakennettu Pietari-Paavalin kirkko, 1900-luvun alun koulurakennus ja kuparitehtaan patorakennelma. Lähistöllä sijaitsee metsäpuisto ja rauhoitusalue.

Lähteet
-------

1. ↑  Vserossijskaja perepis naselenija 2002 goda: Tom 1 - Tšislennost i razmeštšenije naselenija: 4. Tšislennost naselenija Rossii, federalnyh okrugov, subjektov Rossijskoi Federatsii, raionov, gorodskih poseleni, selskih naseljonnyh punktov - raitsentrov i selskih naseljonnyh punktov s naselenijem 3 tysjatši i bolee tšelovek *perepis2002.ru*.  Arkistoitu 7.2.2012. Viitattu 27.5.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Entsiklopedija Permi *enc.permkultura.ru*. Viitattu 27.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Wedding Album** on John Lennonin ja Yoko Onon viimeinen kolmesta kokeiluluontoisesta, paljon nauhaefektejä sisältävästä avantgarde-tyylisestä albumista. Albumi poikkeaa edeltäjiensä tapaan vahvasti Lennonin aiemmasta musiikista The Beatlesissa sekä myös hänen myöhäisemmästä soolotuotannostaan. Albumeita ei yleensä lasketakaan mukaan Lennonin viralliseen diskografiaan.

Taustaa
-------

Edellisen albumin julkaisun jälkeen John sai virallisesti avioeron Cynthiasta. Vuoden 1969 alussa John ja Yoko menivät naimisiin ja lähtivät häämatkalle Amsterdamiin, Alankomaihin. Siellä he järjestivät "bed-in"-tapahtuman, mielenilmauksen jossa Lennon ja Ono istuivat sängyllä, puhuivat rauhasta ja vastailivat toimittajien kysymyksiin aiheesta. The Beatlesin äänitykset olivat tuolloin tauolla ja Lennon ja Yoko tekivät hotellissa ollessaan jälleen kokeellista avantgarde-musiikkia. He äänittivät hääalbumiaan maaliskuussa häämatkansa aikana ja se viimeisteltiin huhtikuussa Abbey Roadin studioilla Lontoossa. Albumi oli heidän "hääalbuminsa" ja se kantoikin nimeä *Wedding Album*. Albumin kannessa John ja Yoko ovat hääasuissaan, vastavihittyinä. Albumi sijoittui pykälän edeltäjäänsä paremmin, ollen Amerikan albumilistalla 178. sijalla. Albumi oli myös Lennonin viimeinen kokeellinen albumi, ja tämän jälkeen hän palasi melodisen musiikin, rockin ja popin pariin.

Kappaleet
---------

### A-puoli

1. John & Yoko – 22.44

### B-puoli

1. 
2. Amsterdam – 25.00

### CD:n bonuskappaleet

1. 
2. Who Has Seen the Wind? – 2.05
3. Listen, the Snow Is Falling – 3.25
4. Don't Worry Kyoko (Mummy's Only Looking for Her Hand in the Snow) – 2.35

Arvostelut
----------

* Allmusic: 1.5/5 tähteä
* The Rolling Stone Album Guide: 1.5/5 tähteä

Lähteet
-------

* Elliott Minz: John Lennon
* The Last Day's of The Beatles

### Viitteet

1. ↑  Allmusic review (englanniksi)
2. ↑  The Rolling Stone Album Guide review (englanniksi)
**Elina Halttunen-Salosaari** (o.s. **Halttunen**, 11. toukokuuta 1931 Helsinki – 23. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, opettaja ja toimittaja. 

Elina Halttunen aloitti uutistoimittajan työt 1955 Suomen tietotoimistossa toimitusharjoittelijana ja toimi STT:ssa kotimaisen osaston vastaavana toimittajana sekä toimittajana Keskustalehtien Uutistoimistossa. Hän on tiettävästi ensimmäinen naispuolinen toimittaja, joka luki STT:n uutisia Suomen radiossa. STT:n kokeilu tapahtui vuoden 1957 kahtena ensimmäisenä viikkona, mutta jäi sillä kertaa lyhytaikaiseksi, koska aika ei tuolloin ollut vielä kypsä naisäänelle radiouutisissa. 

Halttunen opiskeli Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Unto Kupiaisen oppilaana ja journalistisen uran jälkeen siirtyi 1960 Tampereelle, missä toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen assistenttina, vt. apulaisprofessorina ja muissa opetusviroissa sekä Kangasala-Opiston vt. rehtorina ja Jyväskylän yliopiston kirjallisuuden lehtorina. Viranhoidon ohella Halttunen-Salosaari oli muun muassa Kirjallisuudentutkijain Seuran, Suomen Arvostelijain Liiton ja Tampereen Teatterikerhon johtokunnan jäsen.

Elina Halttunen-Salosaari oli teatteritutkija Kari Salosaaren puoliso.

Julkaisuja
----------

* Kymmenes muusa Suomessa : kirjallisuudenarvostelun varhaisvaiheet lehdistössä 1771–1861 / Elina Halttunen-Salosaari. Lisensiaatintyö. Tampereen yliopisto, 1966.
* Unto Kupiaisen kirjallinen tuotanto 1929–1969 / [Laat.] Oili Kokkonen. Runoilija vai kirjallisuudentutkija / [Kirj.] Elina Halttunen-Salosaari. Tampereen yliopisto, 1969.
* Thalia tentissä : puheenvuoroja tamperelaisesta teatterista / Aarre Heino, Elina Halttunen-Salosaari, Tuire Laurinolli (toim.) Tampereen yliopisto, 1987.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilta-Sanomat 13.7.1995.
2. ↑  Ilta-Sanomat 4.1.1957.
3. ↑  Huvudstadsbladet 5.1.1957.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Loogisella harmonialla** tarkoitetaan yleisesti ehtoja, jotka rajoittavat uusien konnektiivien lisäämistä loogiseen päättelysysteemiin. Ehdot koskevat uusia konnektiiveja määritteleviin päättelysääntöihin. Luonnollisessa päättelyssä tämä tarkoittaa konnektiivin tuonti- ja eliminointisääntöjä, mutta loogista harmoniaa voidaan vaatia myös muunlaisilta päättelysysteemeiltä, kuten sekvenssikalkyyliltä.

Looginen harmonia ymmärretään yleensä tarkoittamaan joko kaikkia päättelysääntöjä koskevia rajoituksia, tai ainoastaan vaatimusta, ettei uusilla konnektiiveilla tule voida päätellä uusia lauseita, jotka eivät sisällä uutta konnektiivia itseään. Tämä ehto on ekvivalentti uuden systeemin normalisoitavuuden (luonnollisessa päättelyssä) tai leikkaussäännön eliminoitavuuden (sekvenssikalkyylissä) kanssa.

Historia
--------

Harmonian alkuperä löytyy Gerhard Gentzenin työstä totuusteoreettisen semantiikan parissa 1930-luvulla, jossa kantavana ajatuksena oli, että konnektiivin päättelysäännöt määräävät täydellisesti sen merkityksen. Ajatuksen esikuvana voidaan nähdä Ludwig Wittgensteinin näkemys, että sanat ylipäänsä saavat merkityksensä niiden käytön kautta. Gentzen ei kuitenkaan asettanut mitään rajoitteita sille, millaiset päättelysäännöt olisivat hyväksyttäviä; hän vain katsoi merkityksen ikään kuin "sijaitsevan" säännöissä.

Vuonna 1961 Arthur Prior esitti vastalauseensa ja konstruoi uuden tonk-konnektiivin, joka lainasi säännöikseen yleisesti hyväksytyt disjunktion tuontisäännön ja konjunktion eliminointisäännön, mutta jolla ei tuntunut kuitenkaan olevan mitään mielekästä merkitystä. Säännöt nimittäin johtivat katastrofaalisiin päättelyihin, kun mistä tahansa oletuksesta *A*saatettiin tonkin avulla johtaa mikä tahansa lopputulos *B*, tähän tapaan:

  

{\displaystyle {\cfrac {A}{{\cfrac {A\ tonk\ B}{B}}\ E\ tonk}}\ T\ tonk}

  

Priorin argumentti oli, että koska tällaisia järjettömiä konnektiiveja voidaan luoda pelkillä päättelysäännöillä, merkitys ei voi syntyä yksin säännöistä.

Pari vuotta myöhemmin Nuel Belnap vastasi Priorin haasteeseen ja esitti, että merkitys voi kyllä määräytyä kokonaan päättelysääntöjen perusteella, mutta että näitä sääntöjä koskevat tietyt rajoitukset, kuten se, ettei uudella konnektiivilla tulisi voida päätellä uusia totuuksia, joissa uusi konnektiivi ei esiinny. Edellä kuvattu tonk-päättely rikkoo juuri tätä sääntöä. Belnap esitti muitakin rajoitteita, joita myöhemmin alettiin myös yhdessä kutsua loogisen harmonian vaatimukseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Gentzen, Gerhard: Investigations Into Logical Deduction.  *American Philosophical Quarterly*, 1965 (1934), 2. vsk, nro 3, s. 204–2018.
2. ↑  Prior, Arthur: The Runabout Inference-Ticket.  *Analysis*, joulukuu 1960, 21. vsk, nro 2, s. 38–39.
3. ↑  Belnap, Nuel: Tonk, Plonk and Plink.  *Analysis*, kesäkuu 1962, 22. vsk, nro 6, s. 130–134.

Aiheesta muualla
----------------

* Consequently-wikin artikkeli harmoniasta (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Stanford Encyclopedia of Philosophyn artikkeli konnektiiveista (englanniksi)
**Culebra** on yhden 30 neliökilometrin kokoisen saaren muodostama kunta Puerto Ricossa pääsaaren itäpuolella ja Viequesin pohjoispuolella. Sitä on kutsuttu myös nimellä *"Última Virgen"* (Last Virgin), koska sitä sijaintinsa vuoksi on toisinaan pidetty äärimmäisenä Neitsytsaarista. Nykyään saaren asukasluku on vajaa 2 000 henkeä ja vallitseva elinkeino on turismi. Saarella on espanjan kruunun rakennuttama majakka 1880-luvulta.

Historia
--------

On perusteltuja arvioita, että Culebrassa asui alun perin Etelä-Amerikasta saapuneita tainointiaaneja. Espanjalaiset merirosvot ovat käyttänet saarta satamanaan 1700-luvulla ja käyttäneet siitä nimeä *Isla Pasaje*. Culebran ja viereisen Veiquesin ensimmäinen brittiläinen kruununkuvernööri oli tiettävästi nimeltään Stevens, vuodesta 1875. Hänen päävastuullaan oli kalastuksen varjelu kilpailijoilta. Vuonna 1894 on laskettu saarella asuneen 519 henkeä viidessä yhteisössä, lisäksi saarella oli kirkko, hallintorakennus ja vesisäiliö. Culebralla harjoitettiin maataloutta ja se tuotti vientiin muun muassa tupakkaa, puuvillaa ja kalkkunaa sekä muun muassa kilpikonnankuoria ja -öljyä sekä puuhiiltä. Yhdysvaltojen merivoimat saapuivat saarelle vuonna 1901.

Lähteet
-------

1. ↑  Culebra Lighthouse *Culebra-Island.com*.  1999. Viitattu 3.9.2020 (englanniksi).
2. ↑  History of Culebra Island *Culebra-Island.com*.  1999. Viitattu 3.9.2020 (englanniksi).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Culebra** Wikimedia Commonsissa
**Pasi Sulonen** (s. 20. kesäkuuta 1963 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Sulonen edusti koko pääsarjauransa ajan porilaista FC Jazzia ja tämän edeltäjää Porin Pallo-Tovereita. Veikkausliigan jälkeen hän pelasi vielä muun muassa Euran Pallossa, Pargas IF:ssä sekä Turun Tovereissa. Luotettavana puolustajana tunnettu Sulonen muistetaan myös siitä, että hän pelasi vuosina 1985–1988 sekä 1991–1997 kaikkiaan 225 ottelua pääsarjassa tekemättä yhtään maalia.

FC Jazzissa Sulonen saavutti SM-pronssia vuonna 1992 ja voitti Suomen mestaruuden 1996. Jazzin ensimmäisen mestaruuskauden 1993 aikana hän oli loukkaantuneena, eikä pelannut yhtään ottelua. 

Sulosen 15 minuuttia nuorempi kaksoisveli Petri sekä serkku Seppo Sulonen ovat myös entisiä pääsarjatason jalkapalloilijoita.

Lähteet
-------

* Veikkausliigan tilastot
* Vuorinen, Juha ja Kasila, Markku: *Pelimiehet – Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 19. Helsinki: Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
**Sirkka Maria Lindau** (1. maaliskuuta 1924 Mannheim – 30. elokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä.

Ura
---

Lindaun vanhemmat olivat reviisori Paul Rikhard Lindau ja kirjeenvaihtaja Berta Maria Alanen. Hän kävi Suomen Teatterikoulun 1947–1950, mitä seurasi näyttelijänkiinnitys Mikkelin Teatteriin 1950–1951 ja Jyväskylän Työväen Teatteriin 1951–1953. Kaudella 1953–1954 Lindau toimi apulaisohjaajana Svenska Teaternissa Helsingissä, minkä jälkeen hän toimi samassa teatterissa ohjaajana 1955–1959 ja 1961–1964. Lindau vieraili muun muassa Intimiteatterissa ja Radioteatterissa.

Lindau näytteli muun muassa Maria Josefan roolin näytelmässä *Bernarda Alban talo*, Duennan roolin näytelmässä *Kuusi henkilöä etsii tekijää* ja neiti Bravardin roolin näytelmässä *Olemme 20-vuotiaita*.

Lindaun lukuisista ohjauksista mainittakoon *Anne Frankin päiväkirja*, *Bäddat för tre*, *Laddat möte*, *Min kvinna*, *Nässlorna* ja *Koulutoveri*.

Lindau näytteli sivuroolin kahdessa suomalaisessa komediaelokuvassa: *Katupeilin takana* (1949) ja *Alaston malli karkuteillä* (1953).

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Teatterin maailma 1965, s. 260
2. 1 2 3  Sirkka Lindau Elonetissä.
3. ↑  Teatterin maailma 1950, s. 193


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Sirkka Timoska Suomen Kuvalehden kannessa marraskuussa 1964.
**Sirkka Stormbom** (o.s. **Timoska**, 1. elokuuta 1940) on Yle TV1 -kanavan pitkäaikainen televisiokuuluttaja. Uransa alussa hän näytteli naispääosaa Erkko Kivikosken komediaelokuvassa *Käyntikorttini...* (1964).

Timoska "löydettiin" tv-kuuluttajan työhön hänen edustettuaan mannekiinin ammattia Niilo Tarvajärven *Palapeli*-ohjelman kilpailussa, jossa arvuuteltiin vieraiden ammatteja. Hän teki ykköskanavan kuuluttajana yli 40 vuoden uran, kunnes jäi eläkkeelle 2005.

Sirkka Timoska valmistui keväällä 1964 merkonomiksi Helsingin Liikemiesten Kauppaopistosta. Samoihin aikoihin hän avioitui Lapin Kulta -oluen markkinointipäällikön ja torniolaispanimon omistajasukuun kuuluvan Arno Stormbomin kanssa. Hänen toiseksi työkseen tuli toimia miehensä sihteerinä.

Sirkka Stormbomin veli oli jääpalloilija Tauno Timoska.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sirkka Timoska Elonetissä.
2. 1 2  Hahtola, Minttu: Televisiokuuluttajat – koko kansan yhteiset ystävät, Yle Elävä arkisto 29.02.2012. Viitattu 27.10.2020.
3. 1 2  Uusitalo, Sirkku: Paljastus: tällaisia ovat tv-kuuluttajat kokovartalokuvassa.  *Suomen Kuvalehti*, 1963, nro 51, s. 43. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 27.10.2020.
4. ↑  Pienet padat -juorupalsta.  *Suomen Kuvalehti*, 1966, nro 8, s. 45. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 27.10.2020.
5. ↑  Kolbe, Pirkko: Sirkka monitaitoinen.  *Suomen Kuvalehti*, 1964, nro 47, s. 49. Näköislehti (maksullinen) (PDF). Viitattu 27.10.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Sirkka Viitanen** (12. kesäkuuta 1922 Eura – 10. kesäkuuta 2018 Helsinki) oli liikunnanohjaaja ja kansantanssipedagogi.

Hän työskenteli nuoruudessaan Kauttuan paperitehtaalla ja valmistui liikunnanohjaajaksi Suomen Urheiluopistosta 1949. Hän toimi Suomen nuorison liiton liikunnanohjaajana ja kulttuurisihteerinä 1954–87. Hän oli tutustunut laajasti kansainväliseen tanssiperinteeseen ja opiskeli tanssia eri puolilla Eurooppaa. Hän ohjasi Karjalan Nuorten tanssiryhmää vuosina 1956–1975.

Viitanen perusti Suomen ensimmäisen ammattimaisen kansantanssiryhmän Katrillin ensitanssija Doris Laineen ja kriitikko Irma Vienola-Lindforsin kanssa. Katrillissa koulutus sisälsi suomalaisen ja sukukansojen tanssiperinteen lisäksi klassista balettia. Koreografeina olivat muun muassa Marjo Kuusela ja Liisa Priha. Viitanen oli vuoteen 1991 mukana Katrillin toiminnassa. Hän sai opetus- ja kulttuuriministeriön vuosittain jakaman Suomi-palkinnon 1997.

Lähteet
-------

* Laura Ruohonen: Kansantanssin Grand Old Lady on poissa. Nuorisoseurat 3/2018 s. 26

1. 1 2 3  Laura Ruohonen: Sirkka Viitanen 1922–2018 *HS Muistot*. Viitattu 7.1.2019.
**MotoGP 13** on vuonna 2013 julkaistu ratamoottoripyöräaiheinen -videopeli, joka perustuu MotoGP kauteen 2013. Pelin kehitti ja julkaisi Milestone ja se julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Microsoft Windowsille. Pelin kansikuvassa esiintyvät Cal Crutchlow, Jorge Lorenzo ja Valentino Rossi.

Milestone palasi takaisin MotoGP -pelien pariin tehtyään edellisen kerran MotoGP '08.

Pelattavuus
-----------

Pelissä on mahdollista ajaa neljä erilaista pelitilaa, yksittäisiä kilpailuja, maailmanmestaruuskausi, uratila ja aikaa vastaan. Yksittäisissä kilpailuissa on mahdollista valita haluamansa tavan pelata, joko kokonainen kisaviikonloppu, tai pelkästään kilpailu. Maailmanmestaruuskaudella pelaava voi valita haluamansa luokan MotoGP, moto 2 ja moto 3 sarjojen väliltä ja ajaa haluamallaan kuljettajalla kauden läpi. Uratilassa sen sijaan pelaaja aloittaa uransa moto 3:sta ja yrittää ajosuorituksillaan nousta luokan mestariksi ja päästä lopulta ajamaan MotoGP:hen. Matkalla on tarkoitus kehittää pyörää ja toteuttaa annettuja tehtäviä. Aikaa vastaan ajo on pelkästään rataennätyksien parantamista, pelaaja voi kilpailla omaa aikaansa vastaan ja halutessaan nähdä, kuinka hän sijoittuu maailmantilastossa muiden pelaajien kanssa.

Lisäosat
--------

Peliin tuli myöhemmin heinäkuussa ladattavana lisäosana Moto 2 ja Moto 3 luokat. Marraskuussa julkaistiin toinen lisäosa Champions, jossa on menneitä kuljettajia eri vuosilta, kuten Mick Doohan, Max Biaggi, Loris Capirossi, Tohru Ukawa ja Kevin Schwantz.

Lähteet
-------

1. ↑  Milestone releases free Moto2 & Moto3 DLC for MotoGP '13 *teamvvv.com* 3.7.2013 Viitattu 14.6.2017 (englanniksi)
2. ↑  MotoGP '13 Champions DLC adds 14 legendary riders *teamvvv.com* 8.11.2013 Viitattu 14.6.2017 (englanniksi)
Pasi Toiviainen vuonna 2011.
**Pasi Toiviainen** (s. 22. tammikuuta 1967 Espoo) on suomalainen tiedetoimittaja, tietokirjailija ja arkkitehti. Hän toimi vuosina 1998–2002 Creavideon Yle TV2:lle tuottamien *Ympäristöuutisten* toimittaja-juontajana. Vuodesta 2004 lähtien hän on työskennellyt Ylen tiedetoimituksessa.

Koulutukseltaan Toiviainen on yhdyskuntasuunnitteluun ja arkkitehtuurin historiaan syventynyt arkkitehti. Vuosina 1990–1995 hän työskenteli ekologiseen suunnitteluun erikoistuneessa Arkkitehtitoimisto Eratissa. Vuonna 1995 Toiviainen perusti kollegoidensa kanssa maisema-arkkitehtitoimisto Studio Terran, jossa hän toimi vuoteen 2002 asti.

Uransa aikana Toiviainen on toiminut myös ilmastoasiantuntijana, luennoitsijana, tutkimusavustajana ja valokuvaajana sekä nuoruusvuosinaan sirkustaiteilijana ja tiskijukkana. Vuosina 1997–1998 hän toimi Helsingin kaupungin yleisten töiden lautakunnan varajäsenenä.

Koulunkäyntinsä Toiviainen aloitti 1970-luvun puolivälissä Itä-Afrikassa, Dar es Salaamin kansainvälisessä koulussa Tansaniassa. Toiviainen on naimisissa ja yhden lapsen isä. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat ilmastotiede, jalkapalloilu ja pyöräily. Sotilasarvoltaan hän on reservin vänrikki.

Toiviainen on raportoinut ilmastonmuutokseen liittyvistä asioista yli 20 vuoden ajan. Hän on ohjannut palkitun elokuvan *Venus-teoria* vuonna 2004 ja kirjoittanut kirjan *Ilmastonmuutos. Nyt.* vuonna 2007. Hän oli vihreiden ehdokkaana vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa, joissa sai 4 081 ääntä, sekä 2011 eduskuntavaaleissa saaden 606 ääntä

Teokset
-------

* *Ilmastonmuutos. Nyt. Muistiinpanoja maailmanlopusta*. Helsingissä: Otava, 2007. ISBN 978-951-1-21512-7.

Elokuvat ja raportit
--------------------

* Venus-teoria 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Dokumentti: Suomalainen ilmastoherätys Pasi Toiviaisen ohjaama ilmastonmuutosta käsittelevä dokumentti Yleisradion ilmastonmuutos-teemaillassa 15.11.2007
* Katso lyhennelmä dokumentista (kesto 21min. 42s.)

Lähteet
-------

1. ↑  Koko maa  10.6.2009. Oikeusministeriö. Viitattu 9.5.2011.
2. ↑  Uudenmaan vaalipiiri  20.4.2011. Oikeusministeriö. Viitattu 9.5.2011.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmastonmuutos.Nyt -blogi
* Pasi Toiviaisen kotisivut[vanhentunut linkki]
* Pasi Toiviainen Elonetissä.
* Blogikirjoituksia: Kuumat paikat (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kirjan Ilmastonmuutos. Nyt. esittelysivu (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |