recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erkki Hakkarainen** (s. 1946 Säyneinen) on entinen suomalainen malli. Hän oli 1970-luvun useimmin nähtyjä miesmalleja suomalaisen vaatetusteollisuuden muotikuvissa.

Hakkarainen syntyi Pohjois-Savon Säyneisessä seitsenlapsisen perheen esikoiseksi. Käytyään varusmiespalveluksen ja kauppaopiston hän sai 1960-luvun lopulla paikan vakuutusyhtiöstä Helsingissä. Hän kävi mallikurssin ja sai pian niin paljon töitä, että jätti päivätyönsä ja toimi valokuvamallina läpi 1970-luvun.

Erkki Hakkarainen avioitui 1976 vuoden 1974 Miss Suomen Johanna Raunion kanssa ja he saivat kaksi tytärtä. Pariskunta erosi vuonna 1989. Hänen toinen vaimonsa oli poliitikko Merikukka Forsius vuosina 1999–2002. Hakkarainen hoiti 1980-luvun alussa Vihdistä hankkimaansa luomutilaa vuosituhannen taitteeseen, jolloin siitä oli pakko luopua taloudellisista syistä. Hän on toiminut myös luokanopettajana. Liki 60-vuotias Hakkarainen vietti vuodet 2003–2005 Lontoossa au pair -lastenhoitajana ja englantia opiskellen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Björkman, Irina: Erkki Hakkarainen lähti au pairiksi 57-vuotiaana.  *ET-lehti*, 3/2018. Artikkelin verkkoversio 20.11.2018.. Viitattu 31.12.2022.
2. ↑  Salo, Merja: *Muodin ikuistajat. Muotivalokuvaus Suomessa*, s. 190. Taideteollinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-558-170-2.
3. ↑  Mikkonen, Timo T. A.: *Suomen kauneimmat – missivuodet 1931–2000*, s. 265. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-24644-1.
4. ↑  Forsius, Arno: Merikukka Forsius (s. 1972) – vihtiläinen kansanedustaja (vuosina 1999–2010) (Julkaistu alun perin kesäkuussa 2007 Vihdin seurakunnan ja kunnan 500-vuotissivustolla.) *saunalahti.fi*.  Arkistoitu 29.7.2013. Viitattu 31.12.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Hakkarainen Kari Pulkkisen muotikuvassa 1975, Museovirasto.
*Tämä artikkeli kertoo urheiluseurasta. Purha voi tarkoittaa myös kosken kuohupaikkaa tai miinanraivaaja DR-10:tä.*

**Purha** on vuonna 1958 perustettu jalkapalloseura Kouvolan Inkeroisista.

Purhan miesten edustusjoukkue pelaa nykyisin Nelosta Kaakkois-Suomen piirissä. Kausilla 2015 ja 2016 Purhalla oli myös joukkue Kaakkois-Suomen Kolmosessa. Kaudeksi 2017 Purhan edustusjoukkue luovutti Kolmosen paikkansa MyPa juniorit Ry:lle. Edustusjoukkueen toiminta jatkui vitosessa pelanneen Purha/2:n voimin.

Junioritoiminta
---------------

Purhalla on junioripelaajia nuorimmissa ikäluokissa sekä jalkapallokoulussa. Tyttöjoukkue koostuu 2004-2007 syntyneistä. Poikajoukkueita on ikäluokissa -06, -07 ja -08. Vanhemmat juniorit ovat KJP:n (Kouvolan Jalkapallo) yhteisjoukkueissa. KJP yhteistyöseuroja ovat SUDET(Kouvola), KAJO (Valkeala), KUMU(Kuusankoski), MYPA (Myllykoski), Korian Ponsi (Koria) ja Purha.

Seuran junioritoiminta keskittyy Inkeroisten ja Anjalan alueelle.

Purha järjestää vuosittain Ankkapurha turnauksen junioreille.

Historia
--------

Purha pelasi aikoinaan myös jääkiekkoa, kunnes jääkiekkoilijat perustivat lajin erikoisseuran Anjalankosken Kiekon (AaKoo) vuonna 1989. 
Myös pesäpallo on kuulunut seuran lajeihin maakuntasarjaa pelaten.

Kausilla 2006–2008 Purha pelasi Kolmosessa, missä se kuului lohkonsa kärkijoukkueisiin. Kaudeksi 2009 seura päätti kuitenkin luopua joukkueen sarjapaikasta ja jatkaa pelaamista kakkosjoukkueensa paikalla sarjatasoa alempana. Parhaimmillaan Purha pelasi Kakkosessa kausilla 1994–97.

Suomen cupissa Purhalle on vastustajia tullut Veikkausliigasta asti. Vuonna 2006 FC KooTeePee kävi hakemassa 4. kierroksella 10-0 voiton Inkeroisista. 2008 vastassa oli 4. kierroksella Myllykosken Pallo -47, ottelu päättyi 5-0 myllykoskelaisten hyväksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Juniorit Purha. Viitattu 21.12.2008.
2. ↑  Arkisto (Arkistoitu – Internet Archive) Suomen Palloliiton Kaakkois-Suomen piiri. Viitattu 21.12.2008.
3. ↑  Piirisarjoihin ilmoittautuneet 2009[vanhentunut linkki] SPL Kaakkois-Suomi. Viitattu 3.4.2009.
4. ↑  Inkeroisten Purhan edustusjoukkue jatkaa jalkapallon 5. divisioonassa 6.1.2009. Kouvolan Sanomat. Viitattu 3.4.2009.
5. ↑  Finland – Divisional Movements RSSSF. Viitattu 21.12.2008.
**Hjalmar (Jalmari) Rötkö** (13. elokuuta 1892 Suomenniemi − 19. heinäkuuta 1938 Uusikirkko) oli suomalainen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.

Rötkön vanhemmat olivat talollinen Adam Rötkö ja Loviisa Nikkinen. Käytyään kansakoulun Rötkö työskenteli maataloustöissä ja puuteollisuuden alalla ja toimi sittemmin osuusliike Onnin ajomiehenä Lappeenrannassa.

Rötkö oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana vuosina 1929–1930 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Kosti-Paavo Eerolaisen ja Artturi Vuorimaan johtamat Lapuan liikkeen miehet muiluttivat Rötkön ja toisen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajan Eino Pekkalan Helsingin Säätytalosta kesken eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnon 7. heinäkuuta 1930. Siepatut vietiin Lapualle Kosolan taloon, josta heidät vapautettiin välittömästi Helsingissä olleen Vihtori Kosolan käskystä. Kosola oli itse antanut aiemmin muilutuskäskyn tehostaakseen vaatimuksia kommunistien täydellisestä eduskunnasta ulossulkemisesta.

Rötkö oli naimisissa vuodesta 1915 Hilja Eliina Partosen kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Jalmari Rötkö *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(23) | 
* Halén
* Kallio (1929–1930)
* Kulmala
* Kyhälä
* Lehto
* Liedes
* Meriläinen
* Myllymäki
* Mäenpää (1930)
* Pekkala
* Perälä
* Pohjaranta
* Riihimäki
* Rosenberg
* Rötkö
* Salo
* Strengell
* Tabell
* Talvio
* Tanner
* Turunen
* Urpilainen
* Virta
* Väisänen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Corrado Provera** (18. tammikuuta 1941 Torino, Italia – 2023) oli italialainen Peugeot Sportin johtaja ja Peugeot’n markkinointivastaava. Provera ei itse ajanut koskaan kilpaa, vaan ajautui moottoriurheiluun muita reittejä. Provera suhtautui silti aina intohimoisesti moottoriurheiluun, mikä kävi selväksi monista hänen lausunnoistaan. Proveran tunnetuin työ moottoriurheilussa oli Peugeot’n palkkalistoilla, ensin Formula 1 -sarjassa ja sitten rallissa. Peugeot’n F1-taival päättyi ilmiriitaan Alain Prostin johtaman Prost Grand Prixin kanssa.

Peugeot’n vetäydyttyä F1:stä Provera keskittyi täysin Peugeot’n rallitoiminnan johtoon. Peugeot oli vuonna 1999 esitellyt uuden Peugeot 206 WRC:n. Proveran alaisuudessa Marcus Grönholm voitti kuljettajien maailmanmestaruudet vuosina 2000 ja 2002. Peugeot voitti Peugeot 206:lla tallien maailmanmestaruuden vuosina 2000, 2001 ja 2002. Kun Peugeot vaihtoi uuteen Peugeot 307 WRC:hen, menestystä ei tullut toivotulla tavalla. Peugeot päättikin vetäytyä rallin MM-sarjasta vuoden 2005 jälkeen. 

Provera vetäytyi eläkkeelle 1. maaliskuuta 2005, jolloin hänen tilalleen tuli Jean-Pierre Nicolas. Peugeot’n viestintäjohtajaksi tuli samana päivänä Bernd Schantz.

Lähteet
-------

1. ↑  Corrado PROVERA *verif.com*. Viitattu 3.1.2015. (ranskaksi)
2. ↑  Corrado Provera *lesechos.fr*. Viitattu 3.1.2015. (ranskaksi)
3. ↑  Luke Barry: Ex Peugeot boss Corrado Provera passes away *dirtfish.com*.  5.11.2023. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Provera, Corrado *juwra.com*. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
5. ↑  David Evans: Grönholm, Rovanperä and Reid remember Provera *dirtfish.com*.  5.11.2023. Viitattu 5.11.2023. (englanniksi)
6. ↑  Corrado Provera eläkkeelle *ts.fi*.  8.2.2005. Viitattu 5.11.2023.
**Hanna Maria Ollikainen** (taiteilijanimeltään **Baby O**, s. 1991) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Ollikainen on valmistunut Tukholman Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2017 teatteritaiteen kandidaatiksi.

Ollikainen on näytellyt mm. sarjoissa *Elämää suurempaa* ja *Syke*. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Ollikainen teki 19-vuotiaana elokuvassa *Miss Farkku-Suomi*. Näyttelijäuransa lisäksi Ollikainen on nähty mm. *Uuden Musiikin Kilpailussa* vuonna 2020, jolloin hän esiintyi F3M-yhtyeen riveissä *Bananas*-kappaleella. Hän on vieraillut myös DJ-tuottaja Olli Äkrään vuonna 2021 julkaistulla versiolla kappaleesta *The Final Countdown*, jota on kuunneltu Spotifyssa yli miljoona kertaa. Ollikainen oli suomalaisen folk/rock-yhtye Kielo Ilonan toinen laulaja ja kosketinsoittaja vuosina 2018-2022.

Lähteet
-------

1. ↑  Hanna Ollikainen Näyttelijäliitto. Viitattu 5.5.2022.
2. ↑  Gullichsen, Anni: F3M:in riehakas Bananas-biisi kannustaa bailaamaan omana itsenään  2020. Yle. Viitattu 5.5.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Hanna Ollikainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* 
* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee kristillisenä symbolina esiintyvää lyhennettä. Muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
I.N.R.I. krusifiksissa.
**I.N.R.I.** (lyhenne sanoista *Iesus Nazarenus, Rex Iudaeorum*) ovat Jeesuksen ristissä olevan kirjoituksen alkukirjaimet sekä kristillinen symboli. Lyhenne tulee latinankielisestä tekstistä, joka on suomeksi käännettynä "Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas".

Alkuperä
--------

Kun Jeesus tuomittiin ristiinnaulittavaksi, juutalaiset papit väittivät hänen sanoneen itseään Jumalan Pojaksi. Pontius Pilatus kuitenkin kiisti pappien väitteet kutsumalla Jeesusta "juutalaisten kuninkaaksi". Jeesus ei kiistänyt Pilatuksen väitettä. Jeesuksen ristiinnaulitsemisen syyksi esitettiin, että hän oli juutalaisten kuningas.

Kaikissa evankeliumeissa mainitaan Jeesuksen ristiin kiinnitetty laatta, jossa häntä sanottiin kuninkaaksi. Tämän tekstin tarkka sanamuoto on kuitenkin eri evankeliumeissa hieman erilainen:

* Matteuksen evankeliumissa: "Tämä on Jeesus, juutalaisten kuningas"
* Markuksen evankeliumissa: "Juutalaisten kuningas"
* Luukkaan evankeliumissa: "Tämä on juutalaisten kuningas"
* Johanneksen evankeliumissa: "Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas" lat. *Iesus Nazarenus, Rex Iudaeorum*.

Johanneksen evankeliumissa mainitaan lisäksi, että teksti oli kirjoitettu hepreaksi, kreikaksi ja latinaksi.

Johanneksen evankeliumissa kerrotaan edelleen, että juutalaiset ylipapit eivät hyväksyneet Pilatuksen ristiin kirjoittamaa tekstiä vaan vaativat sitä muutettavaksi: siinä ei olisi pitänyt nimittää kuninkaaksi vaan todeta, että hän oli *sanonut* itseään juutalaisten kuninkaaksi. Pilatus ei kuitenkaan suostunut sitä muuttamaan vaan sanoi: "Minkä minä kirjoitin, sen minä kirjoitin.".

Käyttö kirkkotaiteessa
----------------------

Kristuksen ristiä esittävissä kuvissa ja maalauksissa esiintyy evankeliumien mukaisten tekstien sijasta usein vain Johanneksen mukaisen latinankielisen tekstin lyhenne I.N.R.I tai INRI. Ortodoksisissa kirkkotaiteessa käytetään vastaavaa kreikankielistä lyhennettä *I.N.B.I.* (Ιησούς Ναζωραίος Βασιλεύς Ιουδαίων, *Iēsūs Nazōraios Basileus Iūdaiōn*).

Katso myös
----------

* Jeesuksen ristiinnaulitseminen
* Kristinuskon risti
* Jeesuksen pyhä nimi

Lähteet
-------

1. ↑  Kristilliset symbolit *tiekirkot.fi*.  Arkistoitu 23.8.2019. Viitattu 23.8.2019.
2. ↑  Sanasto - Suomen evankelis-luterilainen kirkko *evl.fi*.  Arkistoitu 23.8.2019. Viitattu 23.8.2019.
3. ↑  Raymond Edward Brown: *The Gospel and Epistles of John: A Concise Commentary*. Liturgical Press, 1988. ISBN 9780814612835. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.8.2019). en
4. 1 2  What do the letters "INRI" on the crucifix mean? • ChristianAnswers.Net *christiananswers.net*. Viitattu 27.7.2022.
5. ↑  Matt. 27:37
6. ↑  Mark. 15:26
7. ↑  Luuk. 16.32
8. 1 2 3  Joh. 19:18–22
9. ↑  INBI - What does INBI stand for? *The Free Dictionary*. Viitattu 23.8.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **INRI** Wikimedia Commonsissa
**Tributyyliamiini** (C12H27N) on alifaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena, emäksenä ja orgaanisten yhdisteiden valmistuksessa lähtöaineena.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa tributyyliamiini on väritöntä nestettä ja sillä on tyypillinen ammoniakkia muistuttava haju. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat hyvin muun muassa etanoli ja eetteri ja hieman huonommin asetoni. Muiden amiinien tavoin tributyyliamiini on heikko emäs. Yhdiste ärsyttää silmiä ja ihoa.

Tributyyliamiinia valmistetaan butanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla ja tässä reaktiossa voi muodostua myös butyyliamiinia ja dibutyyliamiinia. Yhdistettä käytetään emäksisenä katalyyttinä muun muassa polymerointireaktioissa, liuottimena ja korroosionestoaineena hydraulisissa nesteissä. Siitä valmistetaan myös muita kemikaaleja kuten faasinsiirtokatalyyttinä käytettävää tetrabutyyliammoniumbromidia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tributylamine – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 7.7.2017.
2. 1 2  Peter Roose, Karsten Eller, Erhard Henkes, Roland Rossbacher & Hartmut Höke: *Amines, Aliphatic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2015. Viitattu 7.7.2017
3. 1 2 3 4 5  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 533. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
4. 1 2  Tributyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 7.7.2017.
5. 1 2 3  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. 1640. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
**Karfentratsoni-etyyli** (C15H14N3Cl2O3F3) on triatsolonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa karfentratsoni-etyyli on vaaleankellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin, dikloorimetaaniin ja heksaaniin. Karfentratsoni-etyyli on suhteellisen kapeakirjoinen herbisidi. Yhdiste aktivoituu valon vaikutuksesta ja sen herbisidinen mekanismi perustuu kasvien protoporfyrinogeenioksidaasientsyymin toiminnan estämiseen. Tämän seurauksena kasviin kertyy sille myrkyllisiä yhdisteitä, jotka vaurioittavat solukalvoja ja kasvi kuihtuu. Karfentratsoni-etyyli ei ole erityisen nisäkkäille, mutta on myrkyllistä vesieliöille kuten kaloille. WHO luokittelee yhdisteen lievästi haitalliseksi.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Karfentratsoni-etyyliä valmistetaan 4-(difluorimetyyli)-4,5-dihydro-3-metyyli-5-okso-1H-1,2,4-triatsolin ja etyyli-α,2,5-trikloori-4-fluoribentseenipropanoaatin välisellä reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. Ainetta käytetään dispersiona muun muassa vehnä-, maissi- ja soijapapuviljelmillä. Tämän lisäksi sitä voidaan käyttää puuvillaviljelmillä lehtien kuihduttamiseen ennen sadonkorjuuta. Karfentratsoni-etyyli on hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Euroopan unionin alueella, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Carfentrazone-ethyl – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 14.8.2017.
2. 1 2 3 4  Franz Müller & Arnold P. Applebyki: *Weed Control, 2. Individual Herbicides, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 14.8.2017
3. 1 2  Kalyani Paranjape,Vasant Gowariker,V N Krishnamurthy,Sugha Gowariker: *The Pesticide Encyclopedia*, s. 84–85. CABI, 2014. ISBN 9781780640143. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.8.2017). (englanniksi)
4. ↑  Bhagirath S. Chauhan,Gulshan Mahajan: *Recent Advances in Weed Management*, s. 296. Springer, 2014. ISBN 978-1-4939-1018-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 14.8.2017). (englanniksi)
5. ↑  Carfentrazone-ethyl *EU Pesticides Database*. Euroopan komissio. Viitattu 14.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Carfentrazone-ethyl (englanniksi)
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Carfentrazone-ethyl (englanniksi)
Tiira Keski-Suomen ilmailumuseossa.
**Tiira** on suomalainen kotitekoinen lentokone.

Yksipaikkaisen Tiira-lentokoneen suunnitteli ja rakensi sanginjokelainen Raimo Päätalo (s. 1947). Se valmistui vuonna 1973 ja Päätalo käytti sitä vuoteen 1977 asti lentäen noin 70 tuntia. Kone on suunniteltu ilman mitään muuta koulutusta kuin lennokkien rakentamisesta saatu. Ohjaamiseenkaan ei ollut saatu mitään koulutusta. Raaka-aineet olivat maatalon tavaroista löydettyjä, muun muassa siipisaloissa käytettiin huonekaluputkea ja koneen verhoiluun kasvihuonemuovikalvoa. Voimalaite oli Volkswagenin 50-hevosvoimainen moottori. Lentämisharrastus olisi voinut jatkua pidempään, mutta vuonna 1977 Tiira havaittiin Oulun lennonjohdon tutkassa. Nykyisin kone on Keski-Suomen ilmailumuseossa. 

Päätalo rakensi toisen Tiira 2 -koneen vuonna 1983 ja sillä lentäminen toi neljän kuukauden ehdollisen vankeustuomion. Myöhemmin Päätalo on rakentanut myös kolmannen Tiira 3 -lentokoneen.

Vuonna 2010 "oululaismies" tuomittiin päiväsakkoihin syyskuussa 2009 tapahtuneesta luvattomasta lennosta: "kahdesta ilmailurikkomuksesta ja kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta."
Syyttäjä vaati Tiira 3 -lentokonetta valtion haltuun rikoksentekovälineen, mutta vaatimus ei mennyt läpi oikeudessa. Mies kuitenkin lupasi olla lentämättä enää.

30. elokuuta 2014 lennonjohto havaitsi omatekoisen pienkoneen tutkassa noin 60 kilometrin etäisyydellä Oulun lentokentästä ja ilmoitti poliisille asiasta. Lentäjää epäillään ilmailurikkomuksesta ja kulkuneuvon kuljettamisesta oikeudetta. Poliisilla on ollut tietoa miehen aiemmasta vastaavanlaisesta toiminnasta.

Tekniset tiedot
---------------

* Kärkiväli 8,04 m
* Pituus 5,4 m
* Korkeus 1,4 m
* Siipipinta-ala 9,6 m²
* Lentopaino: 340 kg
* Huippunopeus 130 km/h
* Lakikorkeus 2 500 m
* Voimalaite: Volkswagen 1 600 cm³ 4-sylinterinen ilmajäähdytteinen bokserimoottori, teho 50 hv.

Lähteet
-------

* Heinonen, Timo: *Keski-Suomen ilmailumuseo, Tikkakoski*. Tikkakoski: Keski-Suomen ilmailumuseo, 1989. ISBN 952-90092-5-9.

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Lentäjä non grata, YLE Areena
* Apu-lehden artikkeli Raimo Päätalosta. Web Archive 2008.
* Kalevan artikkeli 18.5.2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ilmo Juhani Valtonen** (s. 3. helmikuuta 1962 Nurmes) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka on tullut tunnetuksi yritysten liikemerkkien ja logojen suunnittelijana.

Ilmo Valtonen kouluttautui aluksi metallisepäksi ja työskenteli miltei kahdeksan vuotta nurmeslaisessa metalliyrityksessä suunnittelijana, koneistajana ja hitsaajana. Hän lähti opiskelemaan graafista suunnittelua Lahden muotoiluinstituuttiin, josta valmistui 1990. Jo vuonna 1987 Valtonen voitti ensimmäisen tunnuskilpailunsa ja sijoittui kakkoseksi julistekilpailussa. Vuonna 1991 hän voitti sata tuhatta markkaa ja ensimmäisen palkinnon kilpailussa, jossa etsittiin uutta tunnusta yhdistyville MTV:lle ja Kolmoskanavalle.

Valmistuttuaan Lahdesta Valtonen aloitti graafikonuransa Kyösti Variksen ja Esa Ojalan yrityksessä Varis & Ojala. Viherjuuren Ilme -yrityksessä Valtonen työskenteli kahdeksan vuotta, kunnes 2002 kutsuttiin kehittämään mainostoimisto PHS:n designtoimintoja. Vuonna 2004 Valtonen siirtyi Dynamo Advertising -toimiston yhteyteen perustetun Dynamo Identityn osakkaaksi. Vuonna 2008 Valtonen osti Dynamo Identityn kokonaan itselleen ja muutti sen nimeksi Design Ilmo Valtonen Oy. Yritys meni konkurssiin 2010, mutta Valtonen jatkaa suunnittelutyötä toiminimellään.

Valtonen on suunnitellut tai uudistanut muun muassa Elisan, Eteran, Itellan, Leonian, LähiTapiolan ja Valtran yritysilmeet sekä Finlandia-talon, Lahden Sibeliustalon, Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden 2000 ja Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuosihankkeen hakemusvaiheen "Turku palaa" -tunnukset.

Valtonen toimi Grafian puheenjohtajana 1994–1997. Muotoilun valtionpalkinto hänelle myönnettiin 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2  Taskinen, Rita (toim.): *Suomalainen design : Kuka kukin on*, s. 330. Helsinki: Ornamo, 1992. ISBN 952-9748-04-3.
2. 1 2  Pia Hyvönen: Ilmo Valtonen siirtyy Dynamoon  28.10.2004. Taloussanomat. Viitattu 29.9.2013.
3. 1 2  Dynamo Identitystä Design Ilmo Valtonen[vanhentunut linkki], Mediauutiset 8.2.2008
4. ↑  TMI Ilmo Valtonen (Design Ilmo Valtonen Oy) (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  Design Ilmo Valtonen
6. 1 2  Muotoilun valtionpalkinto Ilmo Valtoselle (Arkistoitu – Internet Archive), Opetus- ja kulttuuriministeriö 25.10.2004

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmo Valtosen verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kultainen maali** (engl. *Golden goal*) on tapa ratkaista jalkapallo-ottelu 90 minuutin varsinaista peliaikaa seuranneella 30-minuuttisella jatkoajalla. Se ei enää ole käytössä Kansainvälisen jalkapalloliiton (FIFA) alaisissa peleissä. Kultainen maali tarkoitti sitä, että ensimmäinen jatkoajalla tehty maali ratkaisi ottelun välittömästi maalin tehneen joukkueen eduksi. Jääkiekossa vastaava ratkaisutapa on aina käytössä, siitä käytetään nimitystä *äkkikuolema*.

Kultaista maalia käytettiin vuodesta 1993 alkaen, arvokisoissa ensimmäistä kertaa vuoden Englannin EM-kisoissa 1996, joissa mestaruus ratkesi kultaisella maalilla Saksan hyväksi. Säännön tarkoituksena oli vähentää jatkoaikaa seuranneiden kritisoitujen rangaistuspotkukilpailujen määrää. Kultainen maali sai kuitenkin pian kritiikkiä siitä, että se kannusti puolustusvoittoiseen pelitapaan jatkoajalla. Vuonna 2002 UEFA lanseerasi vaihtoehtoisen *hopeisen maalin*, joka tarkoitti sitä, että mikäli toinen joukkue oli jatkoajan ensimmäisen 15-minuuttisen puoliajan jälkeen johdossa, ei toista puoliaikaa pelattu, vaan johdossa ollut joukkue oli voittaja. Jatkoaikaa käyttäneet turnaukset ja kilpailut saivat itse valita kultaisen ja hopeisen maalin väliltä. Merkittävimmät hopeisella maalilla ratkaistut pelit olivat vuoden 2003 UEFA Cupin loppuottelu, jossa FC Porto voitti Celticin, sekä vuoden 2004 EM-kisojen välierä, jossa Kreikka kaatoi hopeisella maalilla Tšekin, mikä oli viimeinen kerta kun hopeista maalia käytettiin. 

Helmikuussa 2004 FIFA päätti, että se kultainen maali ei ole käytössä vuoden 2004 EM-kisoissa ja hopeisesta maalista luovutaan kaikissa sarjoissa kyseisten kisojen jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kultainen maali jää historiaan *mtv.fi*.  28.2.2004. Viitattu 7.8.2017.
John Cabotia esittävä veistos Bristolin satamassa.
**Giovanni Caboto** (noin 1455–1499), joka tunnetaan myös nimellä **John Cabot**, oli italialaissyntyinen löytöretkeilijä, joka teki matkansa Englannin lipun alla. Hän oli viikinkien jälkeen ensimmäinen eurooppalainen, joka kävi Kanadassa, ja toinen eurooppalainen Pohjois-Amerikan mantereella, johon hän saapui vain viikko Amerigo Vespuccin jälkeen.

Caboto syntyi luultavasti Napolin lähellä, mutta muutti Venetsiaan ja meni vuonna 1482 naimisiin venetsialaisen naisen kanssa. Hän harjoitti ulkomaankauppaa Välimeren itäosan satamissa ja kehittyi taitavaksi merenkulkijaksi. Suunnilleen vuonna 1490 Caboto perheineen muutti Espanjaan ja pyrki mukaan espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkille. Häntä ei huolittu mukaan, joten Cabotot muuttivat Englantiin 1490-luvun puolivälissä. He asettuivat Bristolin kauppiaiden keskuuteen. Nämä olivat jo aiemmin rahoittaneet löytöretkiä. Caboto sai kuitenkin hankkeelleen virallisen siunauksen, ja kuningas Henrik VII määräsi hänet matkalleen 1496. Vuonna 1497 Caboto lähti Bristolista etsimään meritietä Intiaan ja päätyi sen sijaan Newfoundlandiin. Seuraavana vuonna hän lähti uudelleen liikkeelle viidellä aluksella, joista yksikään ei palannut.

John Cabotin aluksen, *Matthew’n*, kopio Bristolin satamassa 3. elokuuta 2004.

Lähteet
-------

1. ↑  John Cabot  1997 / 2010. Newfoundland and Labrador Heritage Web Site Project. Viitattu 14.6.2012.
2. ↑  John Cabot (Arkistoitu – Internet Archive) Samuel Eliot Morison: The European Discovery of America. The Northern Voyages A.D. 500–1600. New York: Oxford University Press (1971).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Giovanni Caboto** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Orléansin herttua Ferdinand Filip, Gabriel Deckerin litografia.
**Ferdinand Filip** (ransk. *Ferdinand Louis Philippe Charles Henri*; 3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine) oli Ranskan kuninkaan Ludvig Filipin vanhin poika ja kruununprinssi. Hän käytti vuodesta 1830 arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua.

Ferdinand Filip ehti aloittaa lupaavan sotilasuran ja palveli Algeriassa vuosina 1834–1836 ja 1839. Hän oli vuodesta 1837 naimisissa Mecklenburg-Schwerinin prinsessa Helene Luise Elisabethin (1814–1858) kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, Pariisin kreivi Philippe ja Chartresin herttua Robert. Ferdinand kuoli 31-vuotiaana vaunuonnettomuudessa, minkä jälkeen kruununprinssin asema siirtyi hänen tuolloin nelivuotiaalle vanhemmalle pojalleen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ferdinand-Louis-Philippe-Charles-Henri, duke d’Orléans (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 31.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ferdinand Filip** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**SBT PaPo** eli **Salibandy Team Parkanon Ponteva** on parkanolainen salibandyseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa III-divisioonassa ja naisten edustusjoukkue I-divisioonassa. SBT PaPolla on juniorijoukkueet P16, T14 ja P14 junioreille.

Miehet
------

PaPo:n miesten joukkue pelaa kaudella 2022-2023 III-divisioonaa salibandyliiton Sisä-Suomen alueella.

Naiset
------

PaPo:n naisten joukkue pelaa kaudella 2022-2023 I-divisioonaa noustuaan sinne kauden 2020-2021 päätteeksi II-divisioonasta. Naiset pelaavat lohkossa A. 

Kauden 2022-2023 jälkeen naisten sarjajärjestelmä muuttuu. Kaudella 2023-2024 naisten 1. divisioona on sarjajärjestelmässä Naisten Divari ja vanha 1. divisioona on Suomisarja.  SBT PaPon naisten joukkue ei ole ilmoittanut itseään nousukyvykkääksi joukkueeksi, vaan tavoittelee paikkaa tulevassa Suomisarjassa.*lähde?*

Joukkueet
---------

Vuonna 2022 SBT PaPolla on 5 joukkuetta, jotka pelasivat Salibandyliiton alaisia sarjoja. Lisäksi PaPolla on salibandykerhoja junioreille.

* Miehet
* Naiset
* P16
* T14
* P14

Logot ja peliasujen väritykset
------------------------------

PaPo:n tunnuksena toimii urheiluseura Parkanon Pontevan puoli seppele -tunnus, jonka sisällä lukee Pa-Po-lyhenne. SBT PaPolla on myös salibandyjaoston oma tunnus, jossa kahtia jaettuun vaakunaan on sijoitettu PaPo:n tunnuksen lisäksi salibandypallo sekä Parkanon vaakunassakin oleva mänty. Salibandyjaoston tunnusta on käyttänyt pelkästään seuran miesten edustusjoukkue.

SBT PaPo:n joukkueet käyttävät peliasuinaan virallisissa otteluissa joko musta-punaista tai koko mustaa väritystä. SBT PaPo on käyttänyt alkuperäisin kelta-mustaa väritystä peliasuissaan. Tästä värityksestä kuitenkin luovuttiin, kun suomalainen salibandyvalmistaja Fat Pipe teki yhteistyösopimuksen SBT PaPon kanssa.

Parkanon Urheilutalo
--------------------

SBT PaPo pelasi aiemmin kotiottelunsa Parkanon Urheilutalossa, joka sijaitsee Parkanon vesitornin juurella. Parkanon Urheilutalo on rakennettu vuonna 1978 ja peruskorjattu vuonna 2000. Urheilutalolla on aiemmin ollut parkettilattia, mutta nykyään alustana toimii parketin päälle asennettu Taraflex-muovimatto. Parkanon Urheilutalo vetää noin 300 katsojaa salibandyotteluissa. Vuoden 2019 syksyllä Parkanoon avautui uusi koulu- ja kulttuurikeskus Kaarna, jossa PaPo pelaa jatkossa kotiottelunsa ja suurin osa harjoitusvuoroista järjestetään.

Lähteet
-------

1. ↑  Naiset SBT PaPo. Viitattu 19.7.2018.
2. ↑  SPV luopui 1. divisioonan paikastaan - Parkanon Ponteva tilalle *Suomen Salibandyliitto*.  22.6.2021. Viitattu 29.7.2021.
3. ↑  Naisten 1. divisioonan kauden 2022-23 sarjajärjestelmä julkaistiin – seuraavalla kaudella isoja muutoksia *Pääkallo.fi*. Viitattu 30.6.2022.
4. ↑  Parkanon koulukampus *parkanonkoulukampus.fi*. Viitattu 18.8.2021.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Naisten Divari |
| --- |
|  |
| Joukkueet(2023–24) | 
* Blue Fox
* FBC Remix
* HaHe
* Helsinki United
* Jokerit
* Northern Stars
* Nystars
* Pirkat
* SB Nivala
* SBS Wirmo

 |

 |

}}
Kuvakaappaus IrcII:sta
**IrcII** on IRC-asiakasohjelma, jonka julkaisi Michael Sandrof (nimimerkki *BigCheese*) vuonna 1989. Se oli myös suosituin IRC-ohjelma useiden vuosien ajan, aina siihen asti kunnes Irssi syrjäytti sen.*lähde?*

Monet tekstipohjaiset IRC-asiakasohjelmat perustuvat IrcII:n koodiin, esimerkkinä nykyäänkin suhteellisen käytetty ircII-EPIC. IrcII:lle voi tehdä myös skriptejä, joista yksi suosituimmista on BitchX - se laajentaa käytettävyyden aivan uudelle tasolle.

Ohjelma käynnistettiin yleensä unix-komentoriviltä komennolla *irc*, ja se oli myös suositun Freenet-palvelun käyttämä IRC-asiakasohjelma.

Aiheesta muualla
----------------

* 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pikaviestintäpalvelut ja -ohjelmat |
| --- |
|  |
| Tekstipainotteiset | 
* Element
* IRC (mIRC, Irssi, ircII, Trillian)
* ICQ
* Kik Messenger
* Meetro
* Mercury Messenger
* Miranda IM
* Pidgin
* Psi
* Slack
* Talk
* Xfire

 |
|  |
| Teksti ja puhelut | 
* Telegram
* WhatsApp
* iChat
* Signal
* KakaoTalk
* Wickr Me

 |
|  |
| Multimediapainotteiset | 
* Snapchat

 |
|  |
| Palvelut, joissa on pikaviestin | 
* Facebook Messenger
* Google Hangouts (Google Talk)
* Skype (Skype for Business)
* Zoom
* Microsoft Teams
* Discord

 |
|  |
| Lakkautetut palvelut | 
* Windows Live / MSN Messenger
* TextSecure
* Meebo
* AOL Instant Messenger (AIM)

 |
|  |
| 
* Katso myös:
* Videoneuvottelu

 |

 |
**Alvar Aalto -mitali** on suomalaisen arkkitehtuurin kunnianosoitus, joka myönnetään nykyisin kolmen vuoden välein arkkitehdille, joka on "merkittävällä tavalla ansioitunut luovan arkkitehtuurin alalla". Palkinnon myöntävät opetusministeriö, Suomen arkkitehtiliitto, Suomen arkkitehtuurimuseo (entinen Suomen rakennustaiteen museo) ja Rakennustaiteen seura. Näiden tahojen edustajien lisäksi raatiin kuuluu kaksi vaihtuvaa ulkomaista jäsentä.

Palkinnon saaneet
-----------------

| Vuosi | Saaja | Maa |
| --- | --- | --- |
| 1967 | Alvar Aalto |  Suomi |
| 1973 | Hakon Ahlberg |  Ruotsi |
| 1978 | James Stirling |  Britannia |
| 1982 | Jørn Utzon |  Tanska |
| 1985 | Tadao Ando |  Japani |
| 1988 | Alvaro Siza |  Portugali |
| 1992 | Glenn Murcutt |  Australia |
| 1998 | Steven Holl |  Yhdysvallat |
| 2003 | Rogelio Salmona |  Kolumbia |
| 2009 | Tegnestuen Vandkunsten |  Tanska |
| 2012 | Paulo David |  Portugali |
| 2015 | Fuensanta Nieto ja Enrique Sobejano |  Espanja |
| 2017 | Zhang Ke |  Kiina |
| 2020 | Bijoy Jain |  Intia |

Lähteet
-------

1. ↑  Alvar Aalto -mitalistit Arkkitehtuurimuseo. Viitattu 11.4.2021.
2. ↑  Bijoy Jain. Studio Mumbai – Alvar Aalto -mitali 2020 *Arkkitehtuurimuseo*. Viitattu 11.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Alvar Aalto -mitali Arkkitehtuurimuseo

  

Alvar Aalto -mitalin saajat
1967 Alvar Aalto – 1973 Hakon Ahlberg – 1978 James Stirling – 1982 Jørn Utzon – 1985 Tadao Andō – 1988 Álvaro Siza Vieira – 1992 Glenn Murcutt – 1998 Steven Holl – 2003 Rogelio Salmona – 2009 Tegnestuen Vandkunsten – 2012 Paulo David – 2015 Fuensanta Nieto ja Enrique Sobejano – 2017 Zhang Ke – 2020 Bijoy Jain
**Amanda Pauliina Jokinen** (28. tammikuuta 1853 – 21. elokuuta 1922, tunnetaan myös nimellä **Tyrvään Manta**) oli tyrvääläinen kansanparantaja. Hänen vanhempansa olivat Mikko Timoteus Juhanpoika Lindroos (käytti myös sukunimeä Vilppala asuintalonsa mukaan) ja Anna Kaisa Matintytär (os. Uotila). Mikko-isä oli luontaisparantaja.

Amanda avioitui 1879 Juho Alfred Juhanpoika Jokisen kanssa ja he saivat seitsemän lasta, joista Hulda jatkoi äitinsä jalanjäljissä kansanparantajana. Amanda kuoli Vammalan kauppalassa 21. elokuuta 1922. Hänet on haudattu Tyrvään kirkon hautausmaalle.

Amanda Jokisen vastaanotto ja sairaskoti sijaitsivat Vammalan keskustassa Marttilankatu 23:ssa. Rakennuksen pihalla oli kivimuurattu kaivohuone. Rakennukset purettiin 1970-luvulla. Vuonna 2017 paikalla paljastettiin Tyrvään Mantan muistolaatta.  Amanda Jokisen taloa 1970-luvulla purkamassa ollut Arvo Riutta löysi purkutöiden aikana joukon Amanda Jokisen kirjoittamia reseptejä, jotka hän otti talteen. Arvo Riutan kuoltua 2015 hänen vaimonsa Salme Riutta löysi reseptit ja lahjoitti ne Sastamalan seudun museolle. Reseptit konservoitiin syksyllä 2016 ammattikorkeakoulu Metropoliassa Vantaalla. Myös Amanda Jokiselle eri puolelta Suomea saapuneita kirjeitä on säilynyt noin 700.

Lähteet
-------

1. ↑  Manta esite *pukstaavi.fi*.  Arkistoitu 18.9.2020. Viitattu 2.4.2021.
2. ↑  Pauliina Vilenius : Kansanparantajan juhlavuosi käynnistyi – Tyrvään Mantalle laatta Marttilankadulle, Alueviesti 28.1.2017
3. ↑  Tyrvään Mantan kadonneet reseptit löytyivät, Alueviesti 17.1.2017
**Maija Einfelde** (s. 2. tammikuuta 1939 Valmiera) on latvialainen säveltäjä. Hänen isänsä oli urkujenrakentaja ja äitinsä urkuri. Einfelde opiskeli musiikkia Alfrēds Kalniņš -musiikkikoulussa Cēsiksessä ja myöhemmin Jazeps Medins -musiikkiyliopistossa Riiassa. Professori Janis Ivanovs opetti hänelle sävellystä Jāzeps Mediņš -konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1966. Vuodesta 1968 lähtien Einfelde on itse opettanut sävellystä ja musiikin teoriaa eri musiikkikouluissa. Hänen poikansa Jānis Einfelds on kirjailija.

Einfelde voitti Barlow Foundationin kansainvälisessä musiikkikilpailussa ensipalkinnon vuonna 1997, ja hän on sittemmin noussut yhdeksi tunnetuimmista latvialaisista säveltäjistä.

Säveltäjänä Einfelde suosii kamari- ja kuoromusiikkia. Hänen sävellyksissään on monia viittauksia historiallisiin tapahtumiin ja eksistentiaalisiin ongelmiin, mutta myös omaelämäkerrallista aineistoa. Syvä emotionaalisuus yhdistyy Einfelden teoksissa askeettiseen ilmaisutapaan. Einfelde on kiinnostunut yksityiskohtien työstämisestä ja tekee usein monia vaihtoehtoisia versioita teoksistaan. Hän voitti ensipalkinnon Barlow Foundationin kilpailussa Aiskhyloksen runouteen sävelletyllä kamarioratoriolla *At the Edge of the Earth...* (1996). Muita Einfelden teoksia ovat muiden muassa *Psalm 15* ja *And I saw a new heaven* (1998) sekä Unescon kansainvälisen säveltäjärostrumin ohjelmaan sisältyneet konsertino neljälle klarinetille ja *May Ballad* sekakuorolle. Hän sai vuonna 1997 Latvian suuren musiikkipalkinnon ja vuonna 1999 Latvian kulttuuriministeriön palkinnon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Music in Latvia: Maija Einfelde


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Oravamäki Helsingin MM-kisoissa 2005
**Anna-Maija "Maija" Oravamäki** (o.s. **Kukkohovi**, s. 13. maaliskuuta 1974 Muhos) on suomalainen kestävyysjuoksija.

Oravamäen ensimmäinen SM-mitali oli puolimaratonin SM-hopea vuonna 2000 ajalla 1.19.51. Seuraavana vuonna hän juoksi puolimaratonilla SM-pronssille ajalla 1.18.41 ja voitti maratonin SM-kultaa ajalla 2.49.09. Vuonna 2002 hän oli puolimaratonin SM-kisoissa kolmas sekä voitti ensimmäisen mitalinsa Kalevan kisoissa sijoittumalla 10 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 35.26,34. Oravamäki voitti pronssia 5 000 metrin juoksussa Kalevan kisoissa 2003 ajalla 16.43,15. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen SM-pronssia 3 000 metrin juoksussa ajalla 9.44,73 sekä kultaa Kalevan kisojen 10 000 metrillä ajalla 35.31,25.

Oravamäki voitti vuonna 2005 puolimaratonin Suomen-mestaruuden ajalla 1.16.26. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän oli 10 000 metrillä toinen ajalla 35.22,61. Oravamäki valittiin Suomen joukkueeseen Helsingin MM-kisoihin, joissa hän sijoittui maratonilla neljänneksikymmenenneksitoiseksi ajallaan 2.43.31. Vuonna 2006 Oravamäki voitti sisäratojen SM-hopeaa 3 000 metrillä aikaan 9.35,19 ja puolimaratonilla SM-pronssia. Kalevan kisoissa hän voitti kultaa 10 000 metrillä ajalla 34.21,64 ja hopeaa 5 000 metrillä ajalla 16.43,08. Hän oli mukana Göteborgin EM-kisoissa, joissa hän sijoittui maratonilla kahdeksanneksitoista juoksemalla ajan 2.39.17. Vuosina 2008 ja 2009 Oravamäki voitti maratonjuoksun Suomen mestaruuden ja vuonna 2010 hän sijoittui toiseksi.

Oravamäki on kilpaillut myös hiihdossa. Vuonna 2009 hän voitti SM-pronssia 3 × 5 kilometrin viestissä Oulun Hiihtoseuran joukkueessa. Hän sijoittui vuoden 2011 Finlandia-hiihdossa 50 km vapaan tyylin kilpailussa toiseksi. Talvitriathlonin MM-kilpailuissa (lajit juoksu, maastopyöräily ja hiihto) hän on sijoittunut kolmanneksi vuonna 2011 ja toiseksi 2012.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 400 metrin juoksu: 1.02,88 (1999)
* 800 metrin juoksu: 2.19,06 (1990)
* 1 000 metrin juoksu: 2.58,74 (1993)
* 1 500 metrin juoksu: 4.34,39 (1999)
* Mailin juoksu: 5.03,07 (2008)
* 3 000 metrin juoksu: 9.45,36 (2000), sisäradoilla (ylipitkällä radalla) 9.35,19 (2006)
* 5 000 metrin juoksu: 16.20,40 (2004)
* 10 000 metrin juoksu: 34.21,64 (2006)
* 10 kilometrin maantiejuoksu: 34.37 (2005)
* 15 kilometrin maantiejuoksu: 59.02 (1995)
* 20 kilometrin maantiejuoksu: 1.14.02 (2004)
* Puolimaraton: 1.16.26 (2005)
* Maraton: 2.35.37 (2006)
* 400 metrin aitajuoksu: 1.08,54 (1995)

Lähteet
-------

* Maija Oravamäki Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

### Viitteet

1. ↑  Naisten viestin tulokset (PDF)  28.3.2009. Suomen Hiihtoliitto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 28.3.2009.
2. ↑  Finlandia 2011 - 50km V Naiset  27.2.2011. Finlandia-hiihto. Viitattu 27.2.2011. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Andreev ja Erbenova Jämin talvitriathlonin maailmanmestarit *hevoskuuri.fi*.  26.3.2012. Hevoskuuri.  Arkistoitu 25.3.2013. Viitattu 27.3.2012.
**Lex** (koko nimi *Karhukorven Lex II*, 1. tammikuuta 1968 – 25. joulukuuta 1975) oli suomalainen saksanpaimenkoira ja yksi Suomen tunnetuimmista poliisikoirista.

Karhukorven kennelissä Vihdissä syntynyt Lex oli Espoon poliisin poliisikoirana 1968–1975 ja Lexin kouluttajana ja hoitajana toimi konstaapeli Veikko Ylönen (1935–2016). Lex suoritti 108 kiinniottoa joka on edelleen alallaan Suomen ennätys. Lexin kuulo vaurioitui pankkiryöstäjä Matti "Volvo" Markkasen takaa-ajon yhteydessä kun ammuttu luoti meni koiran korvan vierestä.

Lexiä ammuttiin rintaan sen yrittäessä ottaa kiinni murrosta epäiltyjä kahta miestä joulukuussa 1975 Espoon Westendissä. Lex kuoli vammoihinsa Helsingissä Pieneläinklinikan leikkauspöydällä joulupäivänä 1975 ja Lexin kuolema oli 27. joulukuuta Ilta-Sanomien etusivun pääuutisena. Lex haudattiin Helsingin eläinten hautausmaalle Haagaan, hautapaikan numero on A-455.

Toimittaja Aake Jermo kirjoitti yhdessä Veikko Ylösen kanssa Lexistä vuonna 1976 Otavan julkaiseman kirjan *Poliisikoira Lex*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakonen, Jussi: Lex on Suomen kaikkien aikojen poliisikoira – vankilasta lähetettyjä tappouhkauksia tipahteli postiluukusta *Ilta-Sanomat*.  14.10.2016. Viitattu 1.11.2017.
2. 1 2  Kantomaa, Raija: Legendaarinen poliisikoira Lex ehti pidättää 108 rikollista – kuoli virkatehtävissä varkaan luoteihin *MTV Uutiset*.  27.7.2016. Viitattu 1.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Veikko Ylönen ja legendaarinen poliisikoira Lex, Suomen Poliisikoirayhdistys r.y. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lexin muistosivu Facebookissa
**Tiina-kirjasarja** on Anni Polvan kirjoittama tytöille suunnattu kirjasarja. Siitä on ilmestynyt 29 osaa. Tiina-sarja on kirjoitettu vuosina 1956–1986. Kirjasarjan kirjoja on myyty yli miljoona kappaletta.

Tiina-kirjat käsittelevät tamperelaisen Tiina Lehtolan elämää. Tapahtumat sijoittuvat Tammelan kaupunginosaan, ja kirjojen näyttämönä toimii usein Tiinan pihapiiri, jossa naapuruston lapset leikkivät ja kasvavat yhdessä. Tiina kuvataan oikeudenmukaisena, rehellisenä, hyväsydämisenä ja kapinallisenakin poikatyttönä. Kirjat perustuvat Anni Polvan omiin lapsuudenmuistoihin.

Tiinan paras ystävä on naapurin Juha, joka on komea ja Tiinan mielestä reilu kaveri. Hänen kanssaan Tiina kokee seikkailuja, viettää kesäisin aikaa mummolassa ja järjestää urheilukilpailuja naapuruston poikien kanssa. Kirjan muita henkilöhahmoja ovat esimerkiksi turhamainen Leila, talonmiehenä toimivan äitinsä kurin alla elävä Kalle ja tunnollinen, arka Elvi. Kirjoissa esiintyy myös Tiinan vanhempi veli Veli, jonka kanssa Tiina on jatkuvasti tukkanuottasilla, joskin heidän välillään kuvataan myös sisarellisia ja lämpimiä tunteita. Lisäksi Tiinan perheeseen kuuluvat isä ja äiti. 

Tiinan perheessä työt jaetaan perinteisten sukupuoliroolien mukaisesti: isä käy töissä konttorissa ja antaa työstä ansaitut rahat äidin käyttöön, joka hoitaa kotia. Perheen äidillä on kuitenkin sanottavanaan viimeinen sana. Perheen malli heijastelee kirjojen kirjoittamisajankohdan perinteisiä arvoja. Tiinan toiminta ja hänen ainainen pulaanjoutumisensa asettavat haasteita ajan tyttöihanteelle. Kirjojen tapahtumat saavat ajan mukaisen kulttuurisen merkityksen, mutta ne kuvaavat myös ajattomia ilmiöitä, kuten ystävyyttä, vanhemmuutta ja moraalista päätöksentekoa.

Tiina-kirjat
------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Tiina (1956)
* Tiina aloittaa oppikoulun (1957)
* Tiina kesälaitumilla (1958)
* Tiina toimii (1959)
* Tiina ei pelkää (1960)
* Tiinalla on hyvä sydän (1961)
* Tiina epäilee Juhaa (1962)
* Tiina seikkailee (1963)
* Tiina on aina Tiina (1964)
* Tiinan uusi ystävä (1965)
 | * Tiina saa ehdot (1966)
* Tiinastako näyttelijä (1967)
* Tiinaa harmittaa (1968)
* Tiinalla on hauskaa (1969)
* Tiinaa ei ymmärretä (1970)
* Tiinan ampiaiskesä (1971)
* Tiinaa tarvitaan (1972)
* Tiina joutuu sairaalaan (1973)
* Tiinakin ratsastaa (1974)
* Tiina ottaa vastuun (1976)
 | * Tiinalle otetaan pikkusisko (1978)
* Tiina ei löydä Tinttamaria (1979)
* Tiina saa suukon (1980)
* Tiina eksyy (1981)
* Tiina etsii juuriaan (1982)
* Älä itke, Tiina (1983)
* Tiina ja vieras poika (1984)
* Tiina vauhdissa (1985)
* Taitaa olla rakkautta, Tiina (1986)
* Tiina ja Juha (2000) – sisältää teokset *Tiina*, *Tiina epäilee Juhaa* ja *Taitaa olla rakkautta, Tiina*
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Hybinette-Bergknut, Leena (toim.); Lehtinen, Jukka & Laine, Helena: *Vuosikirja 1996*, s. 10. Malmö, Ruotsi: Bertmarks Förlag, 1995. ISBN 951-35-5845-2.
2. ↑  Kirjailijat: Anni Polva  2008. Karisto.  Arkistoitu 15.7.2016. Viitattu 23.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Tiina-sarja Ylen Elävässä arkistossa
* Tiina-raitti kirjailija Anni Polvan lapsuudenmaisemissa
* Tiina-kirjasarjaan pohjautuva televisiosarja Yle Areenassa
**Bann** (iiriksi *An Bhanna*, ulsterinskotiksi *Bann Wattèr*) on pisin joki Pohjois-Irlannissa kokonaispituudella 129 km. Joki virtaa provinssin kaakkoisosasta luoteisrannikolle pysähtyen matkalla valtavaan Lough Neaghiin.

Joki on ollut merkittävässä asemassa Pohjois-Irlannin teollistumisessa, erityisesti koskien puuteollisuutta. Nykyään lohi-ja ankeriaskalastamot ovat joen taloudellisesti tärkeimmät laitokset. Jokea käytetään usein itäisen ja läntisen Pohjois-Irlannin rajana ja se kantaa nimeä "Bann Divine" (Jumalainen Bann). Kaupungit, piirit ja liiketoiminta Bannin länsipuolella nähdään usein köyhempänä kuin sen itäpuolella. Ennen se nähtiin myös poliittisena ja uskonnollisena rajana, katolisten ja nationalistien asuessa enemmän lännessä ja protestanttien sekä unionistien enemmän idässä.

Ylempi Bann
-----------

Ylempi Bann saa alkunsa Mournen vuoristosta Downin kreivikunnasta ja virtaa Lough Neaghiin Banngootin edustalla Armaghin kreivikunnassa. Pätkä on yksi suosituimmista kalastusalueista Euroopassa. Portadownin lähellä se yhtyy Newry Canaliin, joka ennen mahdollisti pääsyn Irlanninmeren eteläosiin.

Alempi Bann
-----------

Alempi Bann virtaa virtaa Lough Neaghista Toomen kohdalta ja virtaa sieltä Atlanttiin johon se yhtyy Portstewartissa. Joki on kanalisoitu vesitie viiden sulun kera 51 kilometrin matkalla. Joki on suosittu vesiurheilujen sekä kalastuksen parissa jonka mahdollistaa vähäinen kauppaliikenne. Se myötäilee pääosin Antrimin ja Londonderryn kreivikuntien rajaa. Sen ainoa kaupallinen satama on Coleraine. Laivat Londonderryn ja Belfastin satamasta siirtävät hiiltä ja romumetallia sitä pitkin.

Lähteet
-------

1. ↑  BBC News
2. ↑  Register Of Research On Northern Ireland 1993 Edition, CAIN web service
3. ↑  *Strabane Chronicle* (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bann** Wikimedia Commonsissa

* Discover Northern Ireland - Ylempi Bann
* Discover Northern Ireland - Alempi Bann
* Waterways Ireland (Arkistoitu – Internet Archive) - Alempi Bann
Fabianin reitti ja voimakkuus väritettynä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikon mukaan: punainen 5, tummanoranssi 4, oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden kohdalla Fabian oli vain trooppinen myrsky.
**Hurrikaani Fabian** oli kuudes nimetty trooppinen myrsky vuoden 2003 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden ensimmäinen varsinainen trooppinen hirmumyrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin toiseksi korkeimpaan eli 4. luokkaan. Se surmasi kahdeksan henkeä ja aiheutti suuria taloudellisia vahinkoja ennen kaikkea Bermudalla, Puerto Ricossa ja Dominikaanisessa tasavallassa.

Hurrikaanin kehitys
-------------------

Fabian Bermudan eteläpuolella
Hurrikaani Fabianiksi kehittyvä häiriö havaittiin elokuun 25. päivänä Afrikan länsipuolella. Se sai nimensä 28. elokuuta, kun sen konvektio järjestäytyi nauhamaisiksi rakenteiksi. 30. elokuuta matalapaine voimistui hurrikaaniksi. Konvektio keskittyi 18 km leveän silmän ympärille, ja tuulet voimistuivat 55 m/s:iin. Fabian voimistui edelleen ja saavutti 4. luokan myöhään elokuun 31. päivänä. Ukkonen oli rajua hurrikaanin reunavallipilvessä. Voimakkaimmillaan Fabian oli syyskuun 2. päivänä, jolloin tuulen nopeudeksi arvioitiin 64 m/s. Silloin Fabian oli 555 km Pienten Antillien itäpuolella. Tämän jälkeen Fabian alkoi heiketä. Se voimistui vielä hetkeksi 4. luokkaan syyskuun 4. päivänä, mutta heikkeni uudelleen ja jatkoi matkaansa kohti Bermudaa. Se sivuutti Bermudan 23 kilometrin päästä 3. luokan hurrikaanina 5. syyskuuta. Fabian jatkoi matkaansa kylmemmille vesille ja muuttui lopulta keskileveysasteiden liikkuvaksi matalapaineeksi 8. syyskuuta.

Tuhot
-----

Vaikka Fabianin keskus ei kulkenutkaan Bermudan maa-alueiden yli, sen tuulet ja sateet runtelivat saarta pahoin. Se oli pahin Bermudaa koetellut hurrikaani sitten vuoden 1963 hurrikaani Arlenen. Neljä ihmistä kuoli huuhtouduttuaan Bermudan pengertieltä mereen. Lisäksi neljä ihmistä hukkui Yhdysvaltojen Atlantinpuoleisella rannikolla. Myrskyn nostaattamat aallot tekivät tuhojaan Puerto Ricossa ja Dominikaanisessa tasavallassa. Yhteensä Fabianin arvioitiin aluksi aiheuttaneen jopa 300 miljoonan senaikaisen Yhdysvaltojen dollarin vahingot, mutta arvio tarkennettiin myöhemmin 75 miljoonaan.

Fabian tuhosi myös uhanalaisen bermudanviistäjän pesiä: se pyyhki yli kolmen kyseisen lintulajin neljästä tunnetusta pesimäsaaresta.

Lähteet
-------

1. ↑  NOAA Archive Aug 30
2. ↑  Bermuda recovers from worst hurricane in 50 years  19 syyskuuta 2003. The Guilfordian.  Arkistoitu 22.1.2009. Viitattu 27.4.2008.
3. ↑  Birdlife (Arkistoitu – Internet Archive)