*Tämä artikkeli käsittelee termiä. Filosofisesta tiedejulkaisusta, katso Noûs.*
**Nous** (m.kreik. νοῦς tai νόος; *nuus*) on antiikin kreikkalaisen filosofian termi, joka tarkoittaa mieltä, järkeä, intellektiä tai ajattelukykyä.

Historiaa
---------

Länsimaisen filosofian historiassa käytetty termi *nous* on jossain määrin epämääräinen. Eri ajattelijat ovat käyttäneet sanaa eri aikoina osittain erilaisessa merkityksessä. Korkmann ja Yrjönsuuri esittävät, että keskiajalla tätä kreikan kielen sanaa käytettiin samassa yhteydessä, jossa käsiteltiin intuitiivista ajattelua. Ongelmaksi tässä käyttötavassa muodostuu se, että filosofien kesken ei vallitse yksimielisyyttä siitä, mitä intuitiolla tarkoitetaan. Platonin dialogien suomenkielisessä käännösperinteessä sana *nous* liitetään intuition sijaan korostetummin järkeen ja ajatteluun. 

Homeroksen runoissa sanaa käytetään kaikesta henkisestä toiminnasta. Homeros liittää sanan erityisesti valintojen tekemiseen, päämääriin pyrkimiseen, mutta myös rohkeuteen ja innokkuuteen. Esisokraatikoilla sana alettiin yhä kasvavassa määrin yhdistää tietoon ja järkeen aistihavaintojen vastakohtana. Herakleitoksen mukaan monien asioiden oppiminen ei opeta ihmistä ymmärtämään. (fr.40) Tässä fragmentissa sanaa nous käytetään ymmärtämisen merkityksessä. Anaksagoraalle *nous* oli järjestävä voima, joka muodosti kaikkeuden (kosmos) alkuperäisestä kaaoksesta. 

Eniten tutkijoiden kiinnostusta on herättänyt se, missä merkityksessä Platon ja Aristoteles käyttävät sanaa nous. Termillä on keskeinen osa molempien filosofien ajattelussa, sillä sanan merkitys määrittää sen, mikä filosofien mukaan on inhimillisen tietoisuuden korkein tiedollinen kyky. Molemmat filosofit käyttävät sanaa siitä kyvystä, jonka avulla tieteen ensimmäiset lähtökohdat saavutetaan. 

Platonin on tulkittu kuvanneen *nousin* sielun kuolemattomaksi, rationaaliseksi osaksi. Se on jumalankaltaista ajattelua ja tietämistä, jossa johtopäätösten totuudet tiedetään ilman edeltävien premissien ymmärtämistä. Aristoteles katsoi, että *nous* oli ihmisen intellekti, erotettuna aistihavainnoista. Hän jakoi sen aktiiviseen ja passiiviseen intellektiin, joista ensin mainittu oli kuolematon ensimmäinen syy kaikille maailman muille syille, ja viimeksi mainittu oli tiedon vaikutuksen kohteena.

Stoalaisille *nous* oli sama kuin *logos*, koko kosminen järki, jonka osana myös ihmisjärki oli. Uusplatonilainen filosofi Plotinos kuvasi *nousin* yhdeksi jumalallisen olennon emanaatioksi.

Katso myös
----------

* Aristoteleen psykologia

Lähteet
-------

1. ↑  Shields, Christopher: Aristotle's Psychology *Stanford Encyclopedia of Philosophy*. Viitattu 12.2.2008.
2. ↑  N *Teologian sanakirja*. Systemaattisen teologian laitos. Helsingin yliopisto. Viitattu 12.2.2008.
3. ↑  Intuitio *Filosofian historian kehityslinjoja*. Helsinki: Gaudeamus. Viitattu 12.2.2008.

Kirjallisuus
------------

* Korkman, Petteri; Yrjönsuuri, Mikko (toim.): *Filosofian historian kehityslinjoja*. Helsinki: Gaudeamus, 1998. ISBN 951-662-708-0.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Nous