recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Palmiro Togliatti.
**Palmiro Togliatti** (26. maaliskuuta 1893 Genova – 21. elokuuta 1964 Jalta, Neuvostoliitto) oli italialainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteerinä ja tosiasiallisena johtajana vuodesta 1927 kuolemaansa saakka, osan ajasta maanpakolaisena. Vuosina 1945–1946 hän oli maan oikeusministeri kommunistien ollessa mukana hallituksessa. Hänen johtajakaudellaan PCI:stä tuli kannatukseltaan Länsi-Euroopan suurin kommunistinen puolue.

Lakimieheksi kouluttautunut ja journalistina toiminut Togliatti kuului Italian kommunistisen puolueen perustajajäseniin. Fasistien vallan aikana vuosina 1926–1944 hän eli maanpaossa, pääasiassa Neuvostoliitossa, ja toimi Kominternin sihteeristössä. Hän osallistui myös Espanjan sisällissotaan. Togliattista tuli myös kommunistisen puolueen pääsihteeri Antonio Gramscin vangitsemisen jälkeen 1927. Sodan jälkeen hän oli ensin salkuttomana ministerinä Pietro Badoglion johtamassa hallituksessa ja sitten oikeusministerinä. Kommunistien hallituksesta syrjäyttämisen jälkeen Togliattia ammuttiin kesäkuussa 1948, mikä uhkasi aiheuttaa poliittisen kriisin Italiassa, mutta hän jäi täpärästi henkiin.

Puolueen suuresta kannatuksesta huolimatta Togliatti ei onnistunut saamaan kylmän sodan takia kommunisteja enää myöhemmin takaisin Italian hallitukseen, mutta PCI:n politiikka maltillistui hänen kaudellaan. Varsinaisen eurokommunismin vaihe alkoi kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen, Enrico Berlinguerin johtajakaudella.

Togliatti kuoli lomamatkan aikana Neuvostoliitossa. Hänen mukaansa nimettiin pian tämän jälkeen Toljattin kaupunki Venäjällä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 195. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palmiro Togliatti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Palmiro Togliatti
*Hakusana "Päällystökoulu" ohjaa tänne. Päällystökoululla voidaan tarkoittaa myös muita päällystökouluja, kuten Pietarin kansainvälistä päällystökoulua.*
Päällystökoulun opintorakennus 1920-luvun lopulla. Etualalla Norjan kuningas Haakonin vierailun muistoksi vuonna 1928 istutettu muistokuusi kiviaitauksineen.
**Suojeluskuntain päällystökoulu** (SkPK) oli vuosina 1919–1944 toiminut Suomen suojeluskuntien päällystökoulutusta tarjoava oppilaitos. Se toimi käytännössä koko historiansa ajan Koivikon tilalla Tuusulassa.

Koulu teki runsaasti yhteistyötä Taistelukoulun kanssa, ja päällystökoulun toiminnan lakattua Taistelukoulu muutti sen vanhoihin tiloihin.

Alue Tuusulassa
---------------

Päällystökoulu aloitti toimintansa jääkärikapteeni Erkki Raappanan johdolla syksyllä 1919 Hämeenlinnassa linnakasarmien puurakennuksissa. Armeija kuitenkin otti tilat käyttöösä vuonna 1920, jolloin päällystökoulun oli pakko muuttaa. Uudeksi paikaksi valikoitui Koivikon tila Tuusulassa, joka oli perustettu vuonna 1880. Bertha Sandberg, tamperelaisen rautakauppiaan Wilhelm Sandbergin leski, oli rakennuttanut tilalle edustavan huvilan, josta tuli myöhemmin esikunta- ja upseerikerhorakennus. Sandberg myi tilan vuonna 1913 ja usean kaupan jälkeen suojeluskuntajärjestö osti sen 300 000 markalla vuonna 1921.

Tila oli varsin sopiva sotilaskoulutukseen, sillä asutusta oli lähistöllä verrattain vähän. Rakennuksia korjattiin ja laajennettiin sekä lisätontteja hankittiin huomattavasti 1920- ja 1930-luvuilla. Vuonna 1926 alueelle valmistui K. E. Levälahden suunnittelema urheilurakennus, joka oli tiettävästi Suomen ensimmäinen urheilutalo. Martti Paalasen suunnittelema Päällystökoulun päärakennus valmistui vuonna 1934.

Päällystökoulun kurssi- ja koulutustoiminta oli aktiitivista ja jatkuvaa Moskovan välirauhaan saakka, jolloin kaikki suojeluskunnat lakkautettiin. Estääkseen omaisuuden päätymisen vieraalle vallalle suojeluskunnat luovuttivat kaiken kiinteän omaisuutensa Tuusulan tila mukaan lukien Suomen Punaiselle Ristille vuonna 1944.

Punainen risti käytti aluetta invalidien hoitolaitoksena, mutta koska sen taloudellinen tilanne oli huono, jäivät rakennukset huonoon kuntoon ja ampumaradat käyttökelvottomiksi. Valtio alkoi pian käydä neuvotteluja tilojen palauttamisesta sotilaskäyttöön, ja Taistelukoulu muutti tiloihin vuonna 1949. Virallisesti rakennukset siirtyivät valtion omistukseen vuonna 1952.

Alueella toimii nykyisin Maanpuolustuskoulutusyhdistys.

Lähteet
-------

* Ahto, Sampo: *Taistelukoulun viisi vuosikymmentä*. Teoksessa *Taistelukoulu 1927–1977*, Taistelukoulu 1977.  ISBN 951-99130-0-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Ahto 1977, s. 91–107
Palmqvistin talo. Etualalla Pohjoisesplanadin puoleinen julkisivu, kuvan vasemmassa laidassa Alvar Aallon suunnittelema notariaattirakennus Fabianinkadun puolella.
**Palmqvistin talo** on Helsingissä Pohjoisesplanadi 23:ssa sijaitseva empiretyylinen, vuosina 1837–1838 rakennettu kolmikerroksinen toimisto- ja liiketalo. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Anders Fredrik Granstedt ja rakennutti räätälimestari Albin Palmqvist. Palmqvistin makasiini ja verstas olivat talon Fabianinkadun puoleisessa siivessä ja Pohjoisesplanadin puolella oli kauppoja ja asuntoja.

Perimätiedon mukaan Aleksis Kivi asui ylioppilas­aikanaan yhden lukukauden Palmqvistin talossa ja vieraili Palmqvistien luona usein myöhemminkin. Hänen on myös väitetty kosineen Albin Palmqvistin tytärtä Albinaa.

Nykyään talossa toimii muun muassa Arabian lippulaivamyymälä.
Palmqvistin taloa uhkasi 1950-luvulla purkaminen kun samassa korttelissa pääkonttoriaan pitänyt Pohjoismaiden Yhdyspankki suunnitteli notariaattiosastonsa rakentamista Fabianinkadun varrelle. Suunnitelma muuttui kuitenkin että lopulta pankin laajennusosaa varten purettiin vain Palmqvistin talon Fabianinkadun puolella ollut matala siipirakennus. Uusi notariaattirakennus valmistui sen paikalle vuonna 1964, ja sen suunnitteli arkkitehti Alvar Aalto. Se on vain kolmikerroksinen ja sopi siten Palmqvistin talon korkeuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Finna (Helsingin kaupunginmuseo) : Fabianinkatu 27–29, City-inventointi; Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Kertomuksia Helsingin kortteleista osa 38: Dromedaari – Pankit levittäytyivät Dromedaarin kortteliin sata vuotta sitten. *Helsingin Sanomat* 6.5.2006.
3. ↑  Kaija Ollila, Kirsti Toppari: "Dromedaari", *Puhvelista Punatulkkuun, Helsingin vanhoja kortteleita 1 (8. painos)*, s. 63. Helsingin Sanomat, 1998. ISBN 951-9134-69-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palmqvistin talo** Wikimedia Commonsissa
Moskovan kansainvälinen nuorisofestivaali vuonna 1957 oli yksi Neuvostoliiton suojasään merkkitapahtumista.
**Suojasää** (ven. о́ттепель, *ottepel*) tarkoittaa historiallisessa merkityksessä Stalinin kuolemaa seurannutta Neuvostoliiton kulttuurielämän rajoitettua vapautumista. Vaihe on saanut nimensä Ilja Ehrenburgin vuonna 1954 ilmestyneen samannimisen pienoisromaanin mukaan. Varsinaisesti suojasään katsotaan alkaneen Nikita Hruštšovin NKP:n 20. puoluekokouksessa vuonna 1956 pitämästä puheesta, jossa hän tuomitsi Stalinin ajan rikokset.

Suojasään aikana kirjailijoille ja taiteilijoille sallittiin uusia aiheita ja tyylikokeiluja, jotka olivat aikaisemmin olleet kiellettyjä. Kirjallisuuden alalla merkittävin tapaus oli vuonna 1961 ilmestynyt Aleksandr Solženitsynin vankileirikokemuksista kertova *Ivan Denisovitšin päivä*. Uusista runoilijoista tunnetuin oli Jevgeni Jevtušenko, jonka *Babi Jar* kuvaa juutalaisten joukkomurhaa toisen maailmansodan aikana ja sisältää viittauksia Neuvostoliiton antisemitismiin. Uuden näyttämötaiteen uranuurtajia olivat vuonna 1956 perustettu Sovremennik-teatteri ja Juri Ljubimovin vuodesta 1964 johtama Taganka-teatteri. Nuorten elokuvaohjaajien, kuten Mihail Kalatozovin, Grigori Tšuhrain, Eldar Rjazanovin ja Andrei Tarkovskin, teokset kuvasivat ihmisen sisäistä maailmaa. Kokonaan uuden taidemuodon muodosti trubaduurien kitararunous, esimerkkinä Vladimir Vysotski.

Vapautumisen rajat tulivat vastaan Boris Pasternakin Nobel-palkintoa seuranneessa parjauskampanjassa vuonna 1958. Nikita Hruštšov arvosteli kovasanaisesti Moskovan Maneesihallissa loppuvuodesta 1962 näytteillä ollutta abstraktia taidetta. Todellisen ilmaisuvapauden puuttuminen johti vähitellen toisinajattelijaliikkeen ja maanalaisen kirjallisuuden syntyyn.

Suojasään päättymisajankohdasta on esitetty erilaisia näkemyksiä. Sen on katsottu loppuneen Hruštšovin syrjäyttämiseen vuonna 1964, Andrei Sinjavskin ja Juli Danielin oikeudenkäyntiin 1966 tai Tšekkoslovakian miehitykseen 1968. Suojasäätä seurannutta Brežnevin aikaa kutsutaan pysähtyneisyyden kaudeksi.

Lähteet
-------

* *Encyclopedia of Russian History*. Farmington Hills: Thomson Gale, 2004. ISBN 0-02-865693-8.

### Viitteet

1. 1 2 3  Encyclopedia of Russian History, s. 1535
2. ↑  Levan Tvaltvadze, Heidi Zidan: Vysotskin laulut kaikuvat Vysotski Festillä seitsemällä kielellä *yle.fi, uutiset*.  29.1.2019. Viitattu 13.12.2019.
3. ↑  Encyclopedia of Russian History, s. 1536
4. ↑  Encyclopedia of Russian History, s. 170
**Palmukaija** (*Psittinus cyanurus*) on Kaakkois-Aasiassa elävä, sukunsa ainoa kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Palmukaija on noin 18 cm pitkä ja painaa noin 85 g. Lajista tunnetaan kolme alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Koiraan höyhenpuku on selkäpuolelta lähes musta, alaselkä, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet sinimustat vihrein ja harmain reunoin, siipisulat ja peitinhöyhenet tummanvihreät keltaisin reunuksin, kupeet ja siiven alapeitinhöyhenet punaiset, reidet ja alaperä kellanvihreät, pyrstö päältä kellanvihreä ja alta keltainen. Koiraan pää on siniharmaa, kurkku ja alapuoli vaalean oliivinharmaat. Nokka on tukeva, ylänokka punainen ja alanokka harmaanruskea, iiris vaalean keltainen ja jalat vihertävänharmaat. Naaraan pää on ruskea, yläpuoli vihertävä ja alapuoli kellanvihreä. Nuoret linnut muistuttavat naarasta ja niiden pää on vihreä. Pyrstö on hyvin lyhyt ja pyöreäkärkinen.

Esiintyminen
------------

Palmukaija elää Kaakkois-Aasiassa Thaimaan lounaiskolkasta ja eteläisestä Burmasta kautta Malesian Indonesian suurimmille saarille Borneoon ja Sumatralle. Sen populaatio on kooltaan noin 100 000 yksilöä. Lajin kanta on taantunut metsien hakkuiden seurauksena.

Elinympäristö
-------------

Laji elää alavien maiden kuivissa metsissä, puutarhoissa ja istutuksilla alle 1 300 m korkeudella merenpinnasta.

Lisääntyminen
-------------

Lajin pesintä tunnetaan enimmäkseen vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Luonnossa pesä on puun kolossa, usein hyvin korkealla. Munia on 2–5 ja haudonta-aika on noin 26 päivää. Poikaset jättävät pesän kuuden viikon ikäisinä.

Ravinto
-------

Palmukaija syö hedelmiä, paikoin etenkin öljypalmun hedelmiä, siemeniä ja kukkia.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Psittinus cyanurus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.3*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.2.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Oriental Bird Images (Arkistoitu – Internet Archive) (kuva)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1259546
* Wikispecies: Psittinus cyanurus
* ARKive: psittinus-cyanurus
* Avibase: 9B72A1302A927DCF
* BirdLife: 22727599
* CoL: 4PKD5
* BOW: blrpar1
* eBird: blrpar1
* EoL: 1177849
* GBIF: 2479524
* iNaturalist: 19313
* IRMNG: 11265669
* ITIS: 177519
* IUCN: 22727599
* NCBI: 678590
* Species+: 8947
* Xeno-canto: Psittinus-cyanurus

 |

 |
Gripsholmin linna Mälarenin rannalla.
Kalmarin linna Itämereltä kuvattuna.
Vadstenan linna pyöreine kulmatorneineen.
**Vaasalinnoiksi** (ruots. *Vasaslott*, *Vasaborg*) kutsutaan niitä linnoja, jotka Kustaa Vaasa tai hänen poikansa Eerik XIV, Juhana III ja Kaarle IX rakennuttivat tai uudistivat pääasiassa 1500-luvulla.

Linnat rakennettiin renessanssityyliin ja ne olivat usein linnoituksen ja palatsin sekoitus. Muita ajalle tyypillisiä piirteitä ovat tykkien vuoksi puolustustarkoituksessa pyöreiksi muotoillut tornit. Kaikissa Vaasalinnoissa tätä piirrettä ei kuitenkaan ole. Aikaisempien keskiaikaisten linnojen ympärille rakennettiin uusia vallituksia ja vahvoja muureja, koska linnat olivat käyneet vanhanaikaisiksi tykkien käytön yleistyttyä.

Luettelo Vaasalinnoista
-----------------------

Ruotsissa:

* Borgholmin linna, Öölanti
* Gripsholmin linna, Södermanland
* Gävlen linna, Gästrikland
* Jönköpingin linna, Småland
* Kalmarin linna, Småland
* Kronobergin linna, Växjö
* Linköpingin linna, Itä-Götanmaa
* Skaraborgin linna, Länsi-Götanmaa
* Stegeborgin linna, Itä-Götanmaa
* Tre Kronor, Uplanti
* Uppsalan linna, Uplanti
* Vadstenan linna, Itä-Götanmaa
* Västeråsin linna, Västmanland
* Örbyhusin linna, Uplanti
* Örebron linna, Närke

Suomessa:

* Bullerborg, Suomi
* Turun linna, Suomi

Venäjällä:

* Kivennavan linna, Venäjä

Katso myös
----------

* Luettelo Ruotsin linnoista

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Vasaslott
**Palaiochóri** (kreik. Παλαιοχώρι; myös transl. *Paleohóri*) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Παλαιοχωρίου, *Topikí Koinótita Palaiochoríou*). Kylän väkiluku on 1 489 (vuonna 2011).

Palaiochórin Néposin linnan rauniot.
Palaiochórin kylä, suomeksi "Vanha kylä", sijaitsee noin viisi kilometriä itään Arnaíasta, 36 kilometriä luoteeseen kuntakeskuksesta Ierissóksesta ja 40 kilometriä koilliseen alueyksikön keskuksesta Polýgyroksesta. Se on rakennettu noin 550 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat bysanttilaisaikaisen Néposin linnan rauniot.

Aiemmin kylä kuului Arnaían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Arnaían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Παλαιοχώρι *Visit Halkidiki*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Palaiochóri** Wikimedia Commonsissa
Palaió Tríkeri  
Παλαιό ΤρίκεριPalaió Tríkerin saari (keskellä) satelliittikuvassa, alhaalla ja oikealla Pílion niemimaa.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
39°09′38″N, 23°04′42″E, Nótio PílioMagnesia, ThessaliaKreikka |
| Vesialue | 
Pagasitikóslahti |
| Merialue | 
Egeanmeri, Välimeri |
| Pinta-ala | 
2,5 km² |

Väestö| Asukasluku | 
90 |
| Kieli | 
kreikka |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Palaió Tríkeri** (kreik. Παλαιό Τρίκερι; myös *Palaió Trikéri*, Παλαιό Τρικέρι) on Kreikan saari, joka sijaitsee Pagasitikóslahdessa Pílion niemimaan kärjen edustalla. Saaren pinta-ala on 2,5 neliökilometriä ja asukasluku 90 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Palaió Tríkeri kuuluu Nótio Pílion kuntaan, Magnesian alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.

Saaren pääkylä on Palaió Tríkerin kylä (59 asukasta), joka sijaitsee saaren etelärannikolla. Saaren muut asutukset ovat kylät Ágios Geórgios (13 asukasta), Pýthos (11) ja Agía Sofía (7) sekä Neitsyt Marian luostari (*Moní Panagías*).

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
**Vaaraslahden työväentalo** oli Pielaveden Vaaraslahden kylässä sijainnut työväentalo. Talo on purettu.

Vaaraslahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Hirsirakenteinen talo valmistui vuonna 1911. Jäseniä yhdistyksellä oli 10 vuonna 1912. Talo oli sisällissodan aikana ja jälkeen ilmeisesti jonkin aikaa takavarikossa, ja nuorisoseura järjesti siellä iltaman suojeluskunnan hyväksi toukokuussa 1918. Yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen vuonna 1921, ja muutti jossain vaiheessa nimensä Vaaraslahden työväen ja pienvijelijöiden yhdistykseksi. Kommunistilakien nojalla talo suljettiin 25.8.1930 ja myytiin huutokaupassa yksityiselle 21.6.1932. Yhdistys oli lakkautettu vähän ennen talon myyntiä, 17.3.1932. Vuonna 1935 perustettiin Vaaraslahden sosialidemokraattinen työväenyhdistys, joka sai ostaa talon vuonna 1938. Talo oli välissä toiminut meijerinä. Talo ei ole enää yhdistyksen omistuksessa, ja se on ilmeisesti purettu jo ennen 1980-luvun loppua.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Ruuskanen, Esa: *Viholliskuviin ja viranomaisiin vetoamalla vaiennetut työväentalot*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 2006. ISBN 951-39-2609-5.
3. ↑  Matti Turkia, toimittaja: SDP:n puoluetilasto 1912 Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto Anakohta = 1913. Viitattu 2.9.2022.
4. ↑  Savon Sanomat 25.5.1918, no 55 *digi.kansalliskirjasto.fi*. Viitattu 1.9.2022. [vanhentunut linkki]
**Vaarojen planeetta** (engl. *Battle Beyond the Stars*) on Jimmy T. Murakamin ohjaama yhdysvaltalainen avaruusoopperaelokuva vuodelta 1980. Se on science fiction -versio Akira Kurosawan elokuvasta *Seitsemän samuraita* (1954).

*Vaarojen planeetan* on tuottanut Roger Corman ja sen erikoistehosteet on suunnitellut James Cameron. Pääosissa ovat Richard Thomas, George Peppard, Robert Vaughn, John Saxon, Sybil Danning ja Darlanne Fluegel. Robert Vaughn näytteli kaksikymmentä vuotta aiemmin myös *Seitsemän samurain* lännenversiossa *7 rohkeata miestä* (1960).

Juoni
-----

Malmori-planeetan paha sotapäällikkö Sador (John Saxon) uhkaa tuhota pienen ja rauhallisen Akir-planeetan. Pieni pasifistinen maatalousyhdyskunta ei kykene itse puolustautumaan. Niinpä Nuori Shad (Richard Thomas) lähetetään avaruuteen etsimään apua. Hän onnistuu värväämään kirjavan palkkasoturijoukon torjumaan Sadorin tulevan hyökkäyksen. Avaruuden palkkasoturit tekevät työn akiralaisten puolesta ja uhraavat siinä tehtävässä itsensä. Äänensä Nell-aluksen tietokoneelle antoi näyttelijätär Lynn Carlin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Battle Beyond The Stars (1980) *Turner Classic Movies – TCM*.  Arkistoitu 28.6.2018. Viitattu 23.12.2017. (englanniksi)
2. ↑  Anderson, Kyle: Weird Old Sci-Fi: "Battle Beyond the Stars". *Nerdist*.  29.4.2013.  Arkistoitu 20.6.2018. Viitattu 23.12.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Vaarojen planeetta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo 1960-luvun brittisarjasta. Myös 1980-luvun yhdysvaltalaista tv-sarjaa* The Fall Guy *esitettiin Suomessa nimellä Vaarojen mies.*

**Vaarojen mies** (*Danger Man*, Yhdysvalloissa *Destination Danger*) on brittiläinen televisiosarja, jota tuotettiin vuosina 1960–1962 (jaksojen pituus n. 25 min) ja uudelleen 1964–1968 (jaksojen pituus n. 50 min). Sarjan päähahmoa, salaista agenttia John Drakea näyttelee Patrick McGoohan.

Suomessa sarjaa alkoi näyttää Tesvisio syyskuun alussa 1961. Ohjelmatiedoissa sarjaa kuvattiin näin: "Kansainvälisen juonittelun ja suurrikollisten vaiheilla liikkuu vaarojen mies – John Drake, jonka henki on panoksena taistelussa oikeuden puolesta".

Lähteet
-------

1. ↑  TV-ohjelmatiedot: Tesvisio.  *Helsingin Sanomat*, 1.9.1961, s. 33. Näköislehden etusivu (tilaajille).

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Danger Man
**Reino Tapio Hjerppe** (s. 19. elokuuta 1942 Savitaipale) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja professori. Hän oli Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) ylijohtaja vuosina 1990–2006 ja on työskennellyt muun muassa myös Tilastokeskuksessa, valtiovarainministeriössä, Helsingin yliopistossa ja WIDER-instituutissa.

Hjerppe valmistui ylioppilaaksi vuonna 1962 ja valtiotieteen kandidaatiksi 1966 Helsingin yliopistosta. Hän suoritti MA-tutkinnon Rochesterin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hjerppe valmistui lisensiaatiksi Helsingistä vuonna 1972 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1975. Tieteellisessä työssään Hjerppe keskittyi julkisen talouden ja sen reunaehtojen tutkimiseen. Hjerppe kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään.

Hjerppe sai vuonna 2005 Eino H. Laurila -kansantulomitalin ja professorin arvonimen vuonna 2006. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jouko Kajanoja, Jaakko Kiander & Iikko B. Voipio (toim.): Tutkimus ja talouspolitiikka. Kirjoituksia taloudellisesta kasvusta  2002. VATT.  Arkistoitu 19.1.2016. Viitattu 17.8.2015.
2. ↑  Reino Hjerppe ja Timo Relander saavat Eino H. Laurila -kansantulomitalit  1.12.2005. Tilastokeskus. Viitattu 28.12.2015.
3. ↑  *Kuka kukin on 2015*, s. 205. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
4. ↑  Helsingin yliopiston taloustieteen oppiaineen dosentit Viitattu 15.7.2016


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pirunlinnan Suonia** on humuspitoinen metsäjärvi Lohjan lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Varsinais-Suomen raja kulkee 150 metriä järven eteläpuolitse. Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 24 kilometriä länteen.

Maantiede
---------

Pirunlinnan Suonian pituus lounaasta koilliseen on 900 metriä. Järvi on varsin tasaleveä, enimmillään noin 150 metriä. Saaria ei ole. Järveen virtaa vettä lännestä Peukalosuolta, järven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja koilliseen Särkilammen kautta Nummijärveen, jonka korkeustaso on 14,5 metriä alempi. Pirunlinnan Suonian pohjoispuolella sijaitsee Sikajärvi ja etelässä Iso-Suonia.

Pirunlinnan Suonia (24.032.1.010) kuuluu Kurkelanjärven alueeseen (24.032), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kurkelanjoen alue (24.03). Kurkelanjärven alue levittäytyy Lohjanjärven länsipuolelle, se käsittää 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nummijärvi ja Kurkelanjärvi ovat laajimmat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pirunlinnan Suonia, vakavesi, Lohja
2. 1 2 3 4  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 21.5.2021.
3. 1 2 3  Pirunlinnan Suonia *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 21.5.2021.
4. ↑  Pirunlinnan Suonia. Järviwiki. Viitattu 21.5.2021.
5. ↑  Kurkelanjärven alue (24.032). Järviwiki. Viitattu 21.5.2021.
*Tämä artikkeli käsittelee Porissa sijaitsevaa luolaa. Muita samannimisiä paikkoja on lueteltu täsmennyssivulla.*
Louhikkoisen Pirunpesän yksi monista luolista.
**Pirunpesä** on Porin Lyttylässä sijaitseva luola. Se on louhikkoluola, joka on syntynyt jääkauden kuljettaman siirtolohkareen hajottua useiksi pienemmiksi lohkareiksi. Siirtolohkareen korkeimmat osat ovat noin 10 metrin korkeudella maanpinnasta.

Keväällä 2012 tehdyssä kartoituksessa selvisi luolan pituudeksi noin 70 metriä. Pirunpesä on Suomen tunnetuista luolista kolmanneksi pisin Toskaljärven luolan ja Kolin Repokallion luolan jälkeen.

Pirunpesä esiintyy kartoissa ensimmäistä kertaa 1800-luvun puolivälissä.*lähde?*

Marraskuussa 2016 retkeilijä putosi luolan noin kolmen metrin syvyiseen onkaloon ja loukkaantui.

Lähteet
-------

1. 1 2  Reportaasi vuodelta 2012: Pirunpesän uumenissa *Satakunnan Kansa*.  05.11.2016.  Arkistoitu 12.3.2018. Viitattu 12.03.2018.
2. ↑  Nummelin, Aki: Pirunpesä - Pirunpesän luola oli jännittävä paikka Toejoen koulun lapsille *Porin kaupunki*.  29.02.2012.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 12.03.2018.
3. ↑  Porin Lyttylässä pelastettiin luolaan pudonnut nainen – loukkaantui lievästi *Satakunnan Kansa*.  05.11.2016.  Arkistoitu 12.3.2018. Viitattu 12.03.2018.
4. ↑  Hiiro, Jukka: Retkeilijä putosi luolaan suositulla ulkoilureitillä Porissa *Helsingin Sanomat*.  5.11.2016. Sanoma Oy.  Arkistoitu 9.11.2016. Viitattu 12.03.2018.  (Maksullinen)

Aiheesta muualla
----------------

* Lyttylän Pirunpesän esittely Retkipaikka.fi-palvelussa
**Mamadou M’Bodje** (19. heinäkuuta 1910 Diaby, Ranskan Sudan – 2. syyskuuta 1958 Bamako) oli Ranskan Sudanin edustaja Ranskan parlamentin ylähuoneessa.

M’Bodje opiskeli William Ponty -koulussa ja työskenteli opettajana Sikassossa. Myöhemmin hän toimi Barouélin ja Bougounin koulujen rehtorina.

Ranskan Sudanin opettajien ammattiliittoon kuulunut M’Bodje oli yksi Sudanin edistyspuolueen perustajista. Hänet valittiin edistyspuolueen listalta Ranskan Sudanin edustajaksi Ranskan tasavallan neuvostoon vuosina 1947, 1948 ja 1955.

M’Bodje kuului tasavallan neuvostossa sosialistiryhmään. Hän työskenteli aktiivisesti siirtomaiden hyväksi ja tuli valituksi merentakaisten alueiden komitean puheenjohtajaksi vuonna 1958. Kilpailevan puolueen Sudanin liiton kannattajat lynkkasivat hänet samana vuonna Bamakossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Anciens sénateurs IVème République *Sénat*. Viitattu 17.2.2021.
2. ↑  Rillon, Ophélie: Quand les militantes de quartier «jouent les gros bras». Genre et violences politiques au tournant de l’indépendance du Soudan français *Cairn*. Viitattu 17.2.2021.
Kasakkahetmanaatti, Zaporižžjan kasakoiden alue ja Venäjän keisarikunta 1751.
**Vasemman rannan Ukraina** (ukr. Лівобережжя) on historiallinen, maantieteellinen ja hallinnollinen alue Ukrainassa. Aluetta rajaa lännessä Dneprjoki.

Alueesta tuli 1600–1700-luvulla merkittävä Ukrainan taloudellinen, poliittinen ja kulttuurinen keskus. Se koostui hallinnollisesti kymmenestä kasakoiden hallintoalueesta (Starodubin, Tšernihivin, Nizhynin, Prylukyin, Hadiatšin, Kiovan, Perejaslavin, Myrhorodin ja Pultavan rykmentit), jotka muodostivat Kasakkahetmanaatin. Toisinaan on Sloboda-Ukrainan, jossa oli samanlainen yhteiskunta- ja talousjärjestys, katsottu kuuluvan Vasemman rannan Ukrainaan, vaikka se ei koskaan kuulunut hallinnollisesti hetmanaattiin ja sen historiallinen kehitys oli erilainen. Vasemman rannan alueita on yleisesti pidetty Ukrainan etnisen alueen ytimenä. Aiempi Vasemman rannan Ukraina kattaa nykyisin Tšernihivin ja Pultavan alueet, Kiovan alueen vasemman rannan ja Tšerkasyn alueen, Kiovan kaupungin ja sen oikean rannan alueet, pohjoisosan Dnipropetrovskin alueesta ja luoteisosan Sumyn alueesta. Starodub sisältyy nykyisin Venäjän federaation Brjanskin alueeseen.

Oikean rannan Ukrainan vastaisen rajan muodosti Dneprin vesiväylä. Näin joesta tuli rajavyöhyke, ja Vasemman rannan Ukraina joutui suuntautumaan poliittisesti ja taloudellisesti Moskovaan. Dneprin merkitys palautui vasta vuoden 1795 jälkeen, kun Oikean rannan Ukraina oli liitetty Venäjään.

Vasemman rannan synty maantieteelliseksi ja poliittiseksi kokonaisuudeksi tapahtui kasakoiden ja Puolan välisen sodan (1648–1657) sivujuonteena. Tällöin Andrusovon rauhansopimuksen perusteella (1667) Dnepristä tuli Venäjän ja Puolan vaikutusvaltavyöhykkeiden raja.

Venäjän ja Puolan välinen niin sanottu ikuinen rauha (1686) vahvisti aiemman Andrusovon rauhansopimuksen ja Puolan vaatimuksen, joka kohdistui Oikean rannan Ukrainaan. Venäjä sai valtaansa Vasemman rannan Ukrainan.

Vasemman rannan Ukrainan autonomia oli 1700-luvulla hauras, ja hetmanaatin historia päättyi 1782. Vuosina 1796–1802 Vasen ranta oli Vähä-Venäjän kuvernementin hallinnollinen alue.

Vasen ranta ei enää muodosta hallinnollista yksikköä, mutta Venäjän vallan ajasta on yhä olemassa jäänteitä. Alueen säätyläistön merkitys ukrainalaisessa älymystössä 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkupuolelle oli suhteettoman suuri. Samalla tavalla alueen talonpoikaisväestössä vapaat talonpojat ja valtion talonpojat muodostivat merkittävän osan maalaisväestöstä, ja siellä oli vähemmän maaorjuutta kuin Galitsiassa ja Oikean rannan Ukrainassa. Alueen tyypillinen piirre olivat erilliset maatalot.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Andrew Beniuk: Left-Bank Ukraine *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 4.11.2022. (englanniksi)
Mamani Keïta
**Assitain "Mamani" Keïta** (s. 20. lokakuuta 1965 Bamako) on malilainen laulaja.

Keïta syntyi mandinkoihin kuuluneelle isälle ja bambaroihin kuuluneelle äidille. Hänen äidinkielensä on bambara. Paikallisen tavan mukaan Keïta sai kasvatuksensa äidinäidiltään. Äidinäiti opetti hänelle Länsi-Afrikan rytmejä ja bambaroiden melodioita, joita käytettiin pyrittäessä parantamaan sairaita. Keïta liittyi managerin pyynnöstä jäseneksi paikalliseen teatteriseurueeseen. Hän sai huomiota lauluäänellään ja eteni solistiksi muun muassa National Bademaan, joka kiersi pitkin Afrikkaa.

Keïta muutti 22-vuotiaana Pariisiin. Tämän jälkeen hän teki yhteistyötä Salif Keïtan, yhdysvaltalaisen pianisti Hank Jonesin ja malilaisen kosketinsoittaja Cheick Tidiane Seckin kanssa. Vuonna 1998 Keïta liittyi Tama-yhtyeeseen guinealaisen laulaja Djanuno Dabon, lontoolaisen Sam Millsin ja malilaisen Tom Diakitén kanssa. Kokoonpano esitti kappaleensa bambaran kielellä ja yhdisti länsiafrikkalaiset rytmit eurooppalaisiin tyyleihin. Keïta tuli englanninkielisissä maissa tunnetuksi Marc Minellin kanssa tekemästään albumista *Electro Bamako*. Sittemmin hän julkaisi muiden muassa albumit *Yéléma* (2006) ja *Gagner l'argent français* (2011), jotka tuotti ja joiden kappaleet teki ranskalainen multi-instrumentaliisti Nicolas Repac. Keïta kreditoitiin neljällä kappaleella ranskalaisen animaatioelokuvan *Kirikou et les Bêtes sauvages* (2005) soundtrackista koostuvalla albumilla.

Vuonna 2014 Keïta perusti Oumou Sangaren ja Mariam Doumbian kanssa yhtyeen Les Amazones d'Afrique. Yhtyeen esikoislevy *République Amazone* julkaistiin Real World Records -levymerkillä maaliskuussa 2017. Keïta kävi myöhemmin saman kuukauden aikana Savoy-teatterissa vierailemassa muiden muusikoiden kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mamani Keita ArtistInfo, viitattu 15.1.2023
2. 1 2 3  Artist Profiles: Assitan Mamani Keita World Music Central 10.10.2018, viitattu 15.1.2023
3. ↑  [Afrikan voimanaiset käyvät naisten kokemaa väkivaltaa vastaan – nimekäs yhtye esiintyy Helsingissä Helsingin Sanomat 15.3.2017, viitattu 15.1.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
	+ 2

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
Zwaag-pianokvartetti
**Pianokvartetti** on kamarimusiikkiyhtye, jonka soittimet ovat yleensä viulu, alttoviulu, sello ja piano, joissakin tapauksessa alttoviulun korvaa toinen viulu kuten esimerkiksi Sibeliuksen kvartetoissa.

Pianokvartetin, samoin kuin esimerkiksi pianotrion juuret ovat barokkimusiikin ajalla yleisessä triosonaatti-formaatissa. Ensimmäiset pianokvartetto-nimellä julkaistut teokset ovat peräisin 1700-luvulta. Teoksia sävelsivät muun muassa Franz Danzi, Jan Ladislav Dusík, Franz Hoffmeister, Jan Vaňhal sekä tunnetuimpana Wolfgang Amadeus Mozart, jonka pianokvartetot edustavat vieläkin lajin ehdotonta huippua.

Pianokvartetto sävellyksenä saavutti kukoistuskautensa 1800-luvulla. Tällöin luotiin useimmat sävellystyypin mestariteokset, kun muun muassa Johannes Brahms, Antonín Dvořák, Felix Mendelssohn ja lukuisat muut sävelsivät tälle kokoonpanolle. 1900-luvulla tuotanto on hiukan vähentynyt, ja todellisiksi mestariteoksiksi tunnustetaan vain harvoja ko. ajan teoksista.

Suomalaiset säveltäjät ovat tuottaneet pianokvartettoja melko niukasti, mutta ainakin Jean Sibelius, Uuno Klami, Ilmari Hannikainen, Harri Wessman ja Seppo Pohjola ovat rikastuttaneet pianokvartetto-ohjelmistoa.
Ulkomaisia tunnettuja kvartetteja ovat muun muassa Ames Piano Quartet  (Arkistoitu – Internet Archive), Faure Quartett , Los Angeles Piano Quartet, Amabile Piano Quartet, Schubert Ensemble  ja Mozart Piano Quartet  (Arkistoitu – Internet Archive).
**Paul-Philippe de Chaumont** (1617 Pariisi – 24. maaliskuuta 1697) oli ranskalainen prelaatti. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.

Elämäkerta
----------

Paul-Philippe de Chaumont syntyi vanhaan aristokraattiseen perheeseen Pariisista länteen, Île-de-Francen ja Normandian rajalla sijaitsevan Vexinin alueella sijainneessa Chaumontin kreivikunnassa. Hänen isänsä oli keskushallinnossa työskennellyt valtioneuvos, joka kirjoitti useita teologisia tekstejä ja toimi myös kuninkaan kirjastonhoitajana.

Hän oli Ranskan akatemian jäsenen, kansleri Pierre Séguier'n sukulainen, ja äitinsä kautta hän oli sukua kolme kolmelle Habertille eli Philippelle, Germainille ja Henri-Louisille. Hänen seurasi isäänsä kuninkaan kirjastonhoitajana sekä toimi tämän tehtävän ohella myös kuninkaan lukijana. Ennen kuin hän oli julkaissut ainoatakaan teosta hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1654. Hänestä tuli Daxin piispa vuonna 1671, mutta hän erosi kuitenkin tehtävästään vuonna 1684 omistautuen tutkimustyölleen. Hän saarnasi silti edelleen. 

Paul-Philippe de Chaumont’n aikalainen akateemikko Jean Chapelain on kuvannut häntä: "Häneltä ei puuttunut älykkyyttä, hänellä oli kielenkäytön taitoa, ja hän saarnasi rohkeasti ja sujuvasti".

Vuonna 1685 hän johti puhetta Akatemian kokouksessa, joka päätti Antoine Furetièren erottamisesta akatemian jäsenyydestä. Hän julkaisi vuonna 1693 kaksiosaisen teoksen *Réflexions sur le christianisme enseigné dans l'Église catholique*. Abbé Olivet’n mukaan tämän teoksen tyyli vastaa hyvin hänen laatuaan historioitsijana samoin kuin hänen toimintaansa myös piispana.

Lähteet
-------

1. ↑  Michel de Marolles: Suite des Mémoires de Michel de Marolles, 1657, s. 247.
2. ↑  Tyrtée Tastet; Histoire des quarante fauteuils de l'Académie française depuis la fondation jusqu'à nos jours, 1635-1855, osa II, 1855, s. 33, myös elämäkertatiedot ovat pääasiassa peräisin tästä teoksesta.

Aiheesta muualla
----------------

* Ranskan akatemian elämäkertatiedot (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Jacques de Serizay** | **Ranskan akatemian jäsen Tuoli 31654-1697** | Seuraaja:**Louis Cousin** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Mamadou Sanogo** (1932 Konsébougou, Sikasso – 29. tammikuuta 1999) oli malilainen sotilas ja poliitikko.

Sanogo valmistui Katin sotakoulusta vuonna 1965. Hän suoritti tutkinnot Taškentin sotilasinsinöörikoulussa Neuvostoliitossa ja Fort Belvoirin insinööriakatemiassa Yhdysvalloissa. Sanogo oli Malia hallinneen sotilaskomitean jäsen vuoden 1968 vallankaappauksesta aina komitean hajottamiseen saakka vuonna 1979, mutta hänellä ei koskaan ollut siinä erityistä vaikutusvaltaa.

Sanogo toimi pioneeripataljoonan komentajana vuosina 1968–1975 ja Malin oikeusministerinä vuosina 1975–1979. Vuosina 1979–1982 hän työskenteli sotilasattaseana Malin Moskovan suurlähetystössä ja vuosina 1982–1991 armeijan tarkastusviraston johtajana. Vuosina 1982–1991 Sanogo oli myös Malin kansan demokraattisen liiton kansallisneuvoston jäsen. Hänet vapautettiin aktiivipalveluksesta monien muiden upseerien tavoin Moussa Traorén hallinnon kaatumisen jälkeen heinäkuussa 1991.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Armée et gestion des affaires publiques du Mali (1968–2017): 2 Présidents, 3 Chefs du Gouvernement, 35 ministres et 3 assimilés *Bamada.net*.  Arkistoitu 22.11.2019. Viitattu 23.11.2019.
2. ↑  Pascal James Imperato, Gavin H. Imperato: *Historical Dictionary of Mali, fourth edition*, s. 263. Lanham: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-5603-5.
Kolmannen pianokonserton alun teeman ensimmäiset tahdit
Sergei Rahmaninovin **pianokonsertto nro 3** d-molli op. 30 on yksi kuuluisimmista pianokonsertoista. Se on yksi teknisesti ja musiikillisesti vaativimmista pianoteoksista, ja se on joskus mainittu kaikkien aikojen vaikeimmaksi pianokonsertoksi.

Taustaa
-------

Konsertto sävellettiin vuonna 1909 ja kantaesitettiin New Yorkissa 28. marraskuuta samana vuonna. Esitystä johti Walter Damrosch ja Rahmaninov itse soitti pianoa. Ajanpuutteen vuoksi*selvennä* säveltäjä harjoitteli esitystä varten mykällä klaviatuurilla laivamatkalla Atlantin yli. Konsertto esitettiin ensimmäisen kerran Venäjällä vuoden 1910 huhtikuussa, ja siitä tuli pian yhtä suosittu kuin säveltäjänsä toisesta pianokonsertosta.

Rakenne
-------

Kolmannen pianokonserton kesto on noin 40–45 minuuttia. Se käsittää kolme osaa:

1. Allegro ma non tanto
2. Intermezzo: Adagio
3. Finale: Alla breve.

Lähteet
-------

1. ↑  Konsertto slaavilaisissa maissa *Musiikin historiaa*.  28.9.2006. Viitattu 14.6.2020.
2. ↑  Piano Concerto No 3 in D minor - Sergei Rachmaninov - Concerts, Introduction & Performances - BBC Music *www.bbc.co.uk*. Viitattu 14.6.2020.
3. ↑  Rach and Ruin? - Rachmaninov *Melbourne Symphony Orchestra*.  Arkistoitu 14.6.2020. Viitattu 14.6.2020. (englanniksi)
4. ↑  Sadie Dingfelder: ‘Rach 3’ is a concerto that pianist Daniil Trifonov needed to grow into *Washington Post*. Viitattu 14.6.2020. (englanniksi)
**Päätään pidempi** (*Renaissance Man*) on vuonna 1994 julkaistu Penny Marshallin ohjaama draamakomedia. Pääosassa näyttelee Danny DeVito. Elokuva sijoittuu Yhdysvaltain armeijan koulutuslaitokseen. *Päätään pidempi* oli Mark Wahlbergin ensiesiintyminen elokuva-alalla. Elokuvaa levittivät Touchstone Pictures USA:ssa ja muualla Cinergi Pictures.

Elokuva kuvattiin kuvitteellisessa "Fort McClanessa", joka todellisuudessa oli Fort Jackson Etelä-Carolinassa.*lähde?*

Tarina
------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Mainosalalla työskentelevällä Bill Ragolla on perheongelmia, mikä vaikeuttaa hänen uraansa. Hänet erotetaan virastaan. Bill Rago päättää hakea töitä työvoimatoimiston kautta. Hänelle tarjotaan opettajan työtä Yhdysvaltain armeijassa. Rago ottaa paikan vastaan, vaikka hänellä on hieman ennakkoluuloja, ja muuttaa työsuhdeasuntoon Fort McClainen kasarmille. Hän ei ole aluksi innostunut työpaikasta eikä työoloista. 

Ragon on kuudessa viikossa opetettava kahdeksalle alokkaalle, jotka eivät kehity laitoksen vaatimassa tahdissa, ymmärtämisen alkeet ja englannin kielen käyttö. Hän aloittaa opettamalla vaadittua, mutta alokkaat eivät ole kovin kiinnostuneita. Bill Rago alkaa opettaa heille Shakespearen *Hamletia* ja näytelmän perusteita. Alokkaat eivät ole ennen kuulleet näytelmistä tai Shakespearesta ja kiinnostuvat aiheesta. Rago esittelee oppilaille myös näytelmän *Henrik V*, joka sekin lisää kiinnostusta. Riippumatta kersantti Cassin kielteisestä arvostelusta ja siitä, että yksi alokkaista, Roosevelt Hobbs, paljastuu armeijassa piilottelevaksi huumekuriiriksi, Rago pitää lopuille seitsemälle oppilaalle loppukokeen. Vastoin kersantti Cassin olettamaa kaikki alokkaat läpäisevät kokeen.

Huipennus elokuvassa on se, kun alokas Benites lausuu yöharjoituksissa kaatosateessa kohdan näytelmästä *Kuningas Henrik V* kersantti Cassille täysissä sotilaan varusteissa.

Rago myös tutkii erään oppilaansa menehtyneen isän sotilasuraa Vietnamin sodassa. Kyseinen oppilas ottaa loppuseremoniassa vastaan isälleen myönnettävän hopearistin. Aivan lopuksi käy ilmi, että Bill Rago aikoo jäädä vakituiseksi opettajaksi armeijaan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Danny Devito  | … |  Bill Rago
  |
|  Gregory Hines  | … |  Kersantti Cass
  |
|  James Remar  | … |  Kapteeni Tom Murdoch
  |
|  Ed Begley Jr.  | … |  Jack Markin
  |
|  Lillo Brancato  | … |  Alokas Donnie Benites
  |
|  Stacey Dash  | … |  Alokas Miranda Myers
  |
|  Kadeem Hardison  | … |  Alokas Jamaal Montgomery
  |
|  Richard T. Jones  | … |  Alokas Jackson Leroy
  |
|  Khalil Kain  | … |  Alokas Roosevelt (Nathaniel) Hobbs
  |
|  Peter Simmons  | … |  Alokas Brian Davis Jr.
  |
|  Gregory Sporleder  | … |  Alokas Melvin Melvin
  |
|  Mark Wahlberg  | … |  Alokas Tommy Lee Haywood
  |

Lähteet
-------

* *Päätään pidempi* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Päätään pidempi.  Yle TV2 Elokuvat.  Arkistoitu 11.12.2004. Viitattu 26.5.2010.
**Paskakaupunni ry** on oululainen kulttuurialan yhdistys. Se on perustettu vuonna 2006 ja yhdistysrekisteriin Patentti- ja rekisterihallitus hyväksyi sen helmikuussa 2007. Yhdistyksen nimeä ei hyväksytty ensimmäisellä kerralla, sillä PRH piti sitä hyvän tavan vastaisena, mutta yhdistyksen vastineen ja nimen puolesta järjestetyn adressin jälkeen yhdistyksen nimi hyväksyttiin yhdistysrekisteriin. 

Yhdistyksen tarkoituksena on toteuttaa ja edistää paikallistason toimintaa yhteistyössä muiden oululaisten kulttuuriyhdistysten, oppilaitosten ja kulttuurialan toimijoiden kanssa. Yhdistys järjestää Oulussa erilaisia kulttuuri -ja mediatapahtumia, kuten konsertteja, taide- ja valokuvanäyttelyitä, teatteritapahtumia, työpajoja sekä luentotilaisuuksia ja opintopiirejä.

Nimen alkuperä
--------------

Paska kaupunni -graffiti Uusikatu 22:ssa
Paskakaupunni-nimi yhdistykselle valittiin Oulussa osoitteessa Uusikatu 22 olevan "Paska kaupunni" -graffitin mukaisesti. Graffiti ilmestyi seinään jossain vaiheessa 1980-lukua ja se lienee syntynyt Kauko Röyhkän *Paska kaupunki* (1986) -laulun innoittamana. Graffiti on tämän jälkeen poistettu lukuisia kertoja, mutta se on aina ilmestynyt uudelleen samalle paikalle. Seinän omistava taloyhtiö on jopa harkinnut graffitin kehystämistä tai suojelemista muilla keinoilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Laura Myllykoski: Paska haisee ja banjot soi.  *Oulun ylioppilaslehti Ylkkäri*, 2011, nro 1. Oulu:  Oulun yliopiston ylioppilaskunta. ISSN 1798-9922. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 12.7.2014.  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Paska kaupunni -teksti kelpaisi kehystettäväksi *Kaleva.fi*. Viitattu 5.1.2017.

Muuta Ouluun liittyvää

|  |  |
| --- | --- |
| Kaupunki ja hallinto | 
* kaupunginvaltuusto
* vaakuna

 |
| Media | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Lehdet | 
* 65 Degrees North
* Forum24
* Kaleva
* Kansan Tahto
* Oulu-lehti
* Oulun Sanomat
* Pohjolan Työ

 |
|  Radiot | 
* Radio Mega
* Yle Oulu
* Sea FM Radio
* Radio Kaleva
* Radio Pooki

 |

 |
| Oppilaitokset | 
* AMK
* Yliopisto
* OSAO

 |
| Muuta Ouluun liittyvää | 
* Hätälä
* Kauppakeskus Galleria
* Katri Antell
* Oulun Energia
* Oulun Puhelin
* Oulun yliopistollinen sairaala
* Paskakaupunni
* Pulla-Pirtti
* Pelastushelikopteri Sepe
* Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat
* Ylikiimingin vaakuna
* Oulun radio- ja televisioasema
* Rotuvaari
* Kauppakeskus Valkea

 |
**Päättäjien Metsäakatemia** on yhteiskunnallisille päättäjille ja vaikuttajille suunnattu kohtaamispaikka ja kutsukurssi. Sen tavoitteena on vahvistaa suomalaisten vaikuttajien edellytyksiä luoda kestävää hyvinvointiaa suomalaisista metsistä. Kursseille kutsutaan virkamiehiä, yritysten ja etujärjestöjen johtoa, poliitikkoja sekä koulutuksen, tieteen, taiteen, kansalaisjärjestöjen ja median edustajia.

Päättäjien Metsäakatemian toiminnalla pyritään lisäämään suomalaisten vaikuttajien kiinnostusta metsäasioihin ja heidän metsätietämystään sekä luomaan vuorovaikutusta metsäalan ja muiden alojen vaikuttajien kesken. Taustalla on ajatus, että metsien tarjoamien mahdollisuuksien tasapainoinen ja kestävä hyödyntäminen yhteiskunnassa edellyttää avointa vuorovaikutusta ja yhteistyötä.

Toiminta
--------

Päättäjien Metsäakatemian toimintaa on järjestetty Suomessa vuodesta 1996. Vuosittain järjestetään kaksi nelipäiväistä Päättäjien Metsäakatemian kurssia. Vuosina 1996–2019 järjestettiin yhteensä 47 kurssia, joille osallistui yhteensä lähes 1 500 päättäjää. 

Kurssit tarjoavat katsauksen metsäalan kansainväliseen toimintaympäristöön, tulevaisuuden näkymiin ja muutostarpeisiin. Alan toimintaan tutustutaan paitsi strategisella, myös ruohonjuuritasolla: kurssilla kuullaan puheenvuoroja, vieraillaan metsäkohteilla ja tuotantolaitoksissa sekä kohdataan alan toimijoita. 

Metsäakatemiassa pohditaan monipuolisesti metsiin ja metsien käyttöön liittyviä kysymyksiä sekä kotimaisesta että kansainvälisestä näkökulmasta. Päättäjien Metsäakatemia järjestää kurssin käyneille myös jatkotilaisuuksia ajankohtaisista teemoista. Päättäjien Metsäakatemian tilaisuuksia on ollut vuosina 1996–2019 kaikkiaan noin sata.

Taustatahot
-----------

Päättäjien Metsäakatemian toiminnasta vastaa Suomen Metsäyhdistys ry, joka on metsäalan yhteistyöjärjestö. Metsäakatemia toimii maa- ja metsätalousministeriön ja Suomen Metsäsäätiön tuella.

Päättäjien Metsäakatemialla on neuvottelukunta, jossa on edustus liike-elämän, valtionhallinnon, järjestöjen ja mediamaailman johdosta. Neuvottelukunta tukee Päättäjien Metsäakatemiaa strategisissa linjauksissa ja toiminnan kehittämisessä.

Forest Academy for Decision Makers -viestintäohjelma
----------------------------------------------------

Metsäakatemian kaksisuuntaisen viestinnän toimintamallia voidaan soveltaa erilaisissa olosuhteissa ja eri maissa. Viestintämalli on tuotteistettu Forest Academy - Programme for Increasing Dialogue on Forest in Society -viestintäohjelmaksi. Viestintäohjelma on otettu käyttöön Latviassa, Tansaniassa, Väli-Amerikassa ja Mosambikissa.

Lähteet
-------

* Suomen Metsäyhdistys
* Päättäjien Metsäakatemia
* Suomen Metsäsäätiö
* Maa- ja metsätalousministeriö

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen metsäsäätiön rahoituskohteet
* Suvi-Anne Siimes Päättäjien Metsäakatemian neuvottelukunnan puheenjohtajaksi
Pjotr Tšaikovski aloitti **toisen pianokonserttonsa** (G-duuri, op. 44) säveltämisen lokakuussa 1879. Hän olisi toivonut sitä Nikolai Rubinsteinin esitettäväksi. Teos joutui Rubinsteinin kritiikin kohteeksi, kuten oli käynyt ensimmäisenkin konserton kohdalla. Rubinstein syytti piano-osuutta jaksottaiseksi ja katsoi, ettei se ollut riittävän merkittävä orkesteriosuuteen nähtynä.

Rubinsteinin kuoltua äkisti maaliskuussa 1881 Tšaikovski päätti antaa teoksensa esitettäväksi Tanejeville. Tanejev olikin solistina teoksen Venäjän-kantaesityksessä Moskovassa toukokuussa 1882. Esitystä johti Anton Rubinstein. Tätä ennen teos oli jo esitetty New Yorkissa marraskuussa 1881 Theodore Thomasin johdolla Madeline Schillerin toimiessa pianistina.

Osat
----

1. Allegro brillante e molto vivace
2. Andante non troppo
3. Allegro con fuoco

Kokoonpano
----------

Soolosoittimen, pianon, lisäksi teoksessa käytetään kahta huilua, kahta oboea, kahta klarinettia (B ja A), kahta fagottia, neljää käyrätorvea (F), kahta trumpettia (D), patarumpuja ja jousia. Vaskisoittimista puuttuvat pasuuna ja tuuba.

Lähteet
-------

1. 1 2  NaxosDirect.com: TCHAIKOVSKY: Piano Concerto No. 2 / Concert Fantasy

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen kuvaus Allmusic.comissa (englanniksi)

Pjotr Tšaikovskin konsertot
Pianokonsertto nro 1 (b-molli, op. 23) |
Pianokonsertto nro 2 (G-duuri, op. 44) |
Pianokonsertto nro 3 (Es-duuri, op. 75) |
Viulukonsertto (D-duuri, op. 35)