recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koivistonkylällä oleva museotie on peräisin 1700-luvulta.
**Vanha Laukaantie** oli 1600-luvulla valmistunut tie Hämeestä Keski-Suomeen. Tie oli tarpeellinen, koska Keski-Suomi oli hämäläisten metsästys- ja kalastusaluetta. Alkuosa Vanajaveden seudulta Jämsään on keskiaikainen. Vuoden 1696 karttaan on merkitty Pälkäneen–Jämsän tie isoksi maantieksi, mutta sen jatko Korpilahden ja Jyväskylän kautta Saarijärvelle vain vähäiseksi tieksi. 1700-luvun aikana tie muotoutui kulkemaan nykyisen Äänekosken Koivistonkylän kautta, jossa tie haarautui länteen Saarijärvelle, pohjoiseen Viitasaarelle ja itään Rautalammille meneviksi ratsuteiksi.

Tien ylläpito oli alueen talonpoikien vastuulla. Siksi he eivät olleet kovin halukkaita tien parantamiseen tai leventämiseen. Vuonna 1738 pyrkivät Längelmäveden itäpuolen tievelvolliset vapautumaan tien leventämisestä kuuden kyynärän (6\*60 cm) leveydestä 10 kyynärään. Maantie ei kuitenkaan ollut ainoa väylä, vaan vesireitit ja talvitiet olivat talonpojille tutumpia. Herrasväelle ja virkamiehille tiet olivat kuitenkin parempia, sillä niiden varrella oli saatavana majoitusta ja ruokailua. Virallisten teiden varsilla oli tätä varten kestikievariverkosto. Kievareita oli 20 kilometrin välein. Talonpojat olivat velvollisia tarjoamaan kyydin seuraavaan kestikievariin. Kievaritalot ja *taipale*- tai *taival*-nimet viittaavat nykyään entisajan tielinjaan ja sen kestikievareihin.

Tutkijat erimielisiä tien linjasta
----------------------------------

1700-luvulla elänyt historiantutkija Henrik Gabriel Porthan kuvasi kirjoituksessaan Vanhaa Laukaantietä. Hän oli syntyisin Viitasaarelta, joten hän tunsi asian omakohtaisesti. Porthanin mukaan tie haarautui Pohjanmaan tiestä lähellä Tamperetta ja kulki Längelmäveden länsipuolelta. Kaksi myöhempää nimekästä tutkijaa, Väinö Voionmaa ja Eino Jutikkala katsovat lähtöpaikaksi Pälkäneen ja tien kulkeneen Längelmäveden itäpuolelta. Ilmeisesti molemmat tielinjat ovat olleet 1700-luvulla käytössä, ja näkemysero koskee sitä, kumpi niistä oli vanhempi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  "Kestikievarit", *Suomen teiden historia I: pakanuudenajalta Suomen itsenäistymiseen*, s. 58–59. Helsinki: Tie- ja vesirakennushallitus, Suomen tieyhdistys, 1974. ISBN 951-46-0801-1 (koko teos). ISBN 951-46-0802-X (osa 1). (suomeksi)
2. ↑  Vihola, Teppo: Koiviston museotie *Finnica Keski-Suomi*.  2001.  Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 24.11.2015.
3. ↑  Enbuske, Matti: *Vuosisadat pohjan teillä : Tiet, liikenne ja tiehallinto Oulun läänin alueella 1600-luulta 2000-luvulle*, s. 74–94. Porvoo: Tiehallinnon Oulun piiri, 2009.
4. ↑  Heinonen, Jouko: Kestikievari – paikka lähdön ja perillepääsyn välillä *Rakennusperintö.fi*.  Arkistoitu 19.11.2015. Viitattu 24.11.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Laukaantie - syntyhistoria. Museo24.
Pershing II-ohjuksen laukaisu
**Pershing** oli Yhdysvaltain keskimatkan strateginen ohjus, josta oli kehitetty kaksi versiota, MGM-31 Pershing ja MGM-31B Pershing II. Ohjus oli nimetty kenraali John J. Pershingin mukaan. Ohjus kehitettiin korvaamaan Redstone-ohjus. Ohjuksen tarkkuus perustuu tutkaohjaukseen. Ohjusmallista luovuttiin vuoden 1987 INF-sopimuksen ehtojen mukaisesti.

Pershing I
----------

Alkuperäisen Pershing-ohjuksen ensimmäinen koelaukaisu tehtiin vuonna 1960, ja ohjus otettiin käyttöön viimeistään 1963. Sitä alettiin välittömästi sijoittaa Länsi-Saksaan. Ohjuksen W50-ydinkärjen räjähdysvoima oli 400 kilotonnia.

Pershing Ia
-----------

Vuosian 1969–1970 käyttöönotettu Pershing Ia oli Pershing I, jossa oli nopeampi laukaisuaika ja uudempi elektroniikka, korvasti lähes täysin Pershing I -järjestelmän. Ohjuksen kantama 740 km, tarkkuus 150 metriä, kärjen suurin räjähdysvoima 400 kilotonnia.

Pershing II
-----------

Pershing II laukaistiin ensi kerran koemielessä 1977. Ohjuksessa oli MARV-kärki, eli ohjautuva paluukärki. Sen tutkaohjaus mahdollisti jopa 50 metrin tarkkuuden.

* Korkeus 10,6 metriä
* kaksi rakettivaihetta, kiinteä polttoaine
* Kantomatka 1 770 kilometriä
* Taistelukärki W85-lämpöydinkärki, räjähdysteho 5–50 kilotonnia
* Inertiaohjaus ja loppuvaiheessa aktiivinen tutkaohjaus
* Valmistaja Martin Marietta Corporation, Orlando, Florida, USA

### Ohjusten sijoittaminen Länsi-Eurooppaan

Naton sotilaskomento päätti 12. joulukuuta 1979 sijoittaa Länsi-Eurooppaan 108 Pershing II ohjusta ja 464 risteilyohjusta seuraaviin Nato-maihin:

* Englantiin 160 risteilyohjusta.
* Italiaan 112 risteilyohjusta, jotka sijoitettiin Sisiliaan.
* Länsi-Saksaan 96 risteilyohjusta ja 108 Pershing ohjusta. Pershing II -ohjusta oli määrä korvata Pershing 1a -ohjukset.
* Belgiaan 48 risteilyohjusta
* Alankomaihin 8 risteilyohjusta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Pershing 1 & Pershing 2 Specifications *GlobalSecurity.org*. Viitattu 23.6.2012. (englanniksi)
2. ↑  MGM-31A PERSHING I *Missile Threat*.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 4.3.2013.
3. ↑  MGM-31B PERSHING II *Missile Threat*.  Arkistoitu 22.2.2014. Viitattu 4.3.2013.
4. 1 2 3 4 5 6  NATO Seeks to Deploy Missiles In Five European Countries *Washington Post*. Viitattu 7.6.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* FAS Pershing 1
* FAS Pershing 2
*Tämä artikkeli kertoo kirjailijasta. Valokuvaaja Paavo Poutiaisesta on eri artikkeli.*
**Paavo Poutiainen** (10. huhtikuuta 1848 Sortavalan pitäjä – 24. kesäkuuta 1890 Jääski) oli suomalainen kappalainen.

Poutiaisen vanhemmat olivat jahtivouti Anders Poutinen ja Brita Boehm. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872 ja hänet vihittiin papiksi 1877. Poutiainen toimi viimeksi Jääsken kappalaisena 1889–1890.

Teoksia
-------

* *Ihmisen vanhurskauttamisesta uskon kautta*. Tutkimuksia jumaluus-opin alalla; 1. Telén, Kuopio 1882
* *Sortavalan kappalaisen Henrik Renqvistin muistoksi 1 : Henrik Renqvist* ; kirjoittajat Matthias Akiander ja Paavo Poutiainen. Saukko, Sortavala 1887
* *Sortavalan kappalaisen Henrik Renqvistin muistoksi 2 : Henrik Renqvist Sortavalan kappalaisena* ; kirjoittajat Matthias Akiander ja Paavo Poutiainen. Saukko, Sortavala 1887

Lähteet
-------

* POUTIAINEN Paavo. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Paavo Poutiainen (kappalainen)***
**Åkerblom-liike** tai **åkerblomilaisuus** oli lahko Suomessa 1910-luvun lopulla ja 1920-luvun alussa. Liikkeen johtajana toimi Maria Åkerblom yhdessä muun muassa Eino Vartiovaaran kanssa.

Liike sai alkunsa Snappertunassa vuonna 1917, jolloin kaksitoistavuotiaan Åkerblomin uskottiin saavan profetioita Jumalalta. Åkerblom oli vakavasti sairas ja saarnasi nukkuessaan transsinkaltaisessa tilassa. Åkerblom alkoi saada kannattajia.

Maria Åkerblom aloitti toimintansa Etelä-Suomessa, mutta suuren kannatuksen hän sai vasta siirryttyään Pohjanmaalle. Kokkolan ruotsinkielisten parissa liike kasvoi, samaten muun muassa Teerijärven kylässä. 

1910-luvun ja 1920-luvun taitteessa kritiikki liikettä vastaan kasvoi. Huhujen mukaan liikkeen jäsenet pahoinpitelivät ihmisiä. Väitettiin myös, että liikkeen jäsenet varastelivat. Oikeuden käsittelyyn tuli myös tapaus, jossa Maria Åkerblom olisi ampunut yleisellä paikalla nimismiestä päin. Paikalla olleet liikkeen jäsenet todistivat tätä vastaan. Rikokset ja väärät valat johtivat yhä useampien jäsenten vangitsemiseen.

Åkerblom-liikkeen johtajat olivat vaatineet jäseniään luovuttamaan omaisuutensa liikkeelle. Ensin jäsenet muuttivat Helsinkiin, ja tavoitteena oli myöhemmin siirtyä Pyhään maahan. Rikokset, vankeustuomiot ja niitä seuranneet ongelmat johtivat kuitenkin liikkeen kuihtumiseen. Åkerblom itse joutui vankilaan kahdeksaksi vuodeksi, jona aikana liike oli pirstaloitunut. Ainoastaan pieni ryhmä pysyi Åkerblomille uskollisena hänen kuolemaansa vuoteen 1981 asti.

Muu toiminta
------------

Kansalaissodan jälkeen vallinneen elintarvikepulan aikana åkerblomilaiset harjoittivat Kokkolassa hyväntekeväisyyttä. He kutsuivat luokseen varattomien perheitten nälkää näkeviä lapsia ja tarjosivat heille ruokaa. Myöhemmin liike järjesti leikki- ja askarteluiltoja, joita Maria Åkerblom johti.

Lähteet
-------

* Gustav Björkstrand, Maria Åkerblom : elämän ja kuoleman lähettiläs, suom. Mirja Hovila Helsinki : Schildts, 2011
* Gustav Björkstrand, Åkerblom-rörelsen : en finlandssvensk profetrörelses uppkomst, utveckling och sönderfall, 2. muuttamaton painos. Åbo akademis förlag (Tidningsbokhandeln, jakelija), 1990. (väitöskirja)
* Lindqvist, Ulla: Maria Åkerbloms sekreterare (Sahlgrens, 1991)
* Snickars, Peter, Under liten himmel : historien om Maria Åkerblom, Labbet, 2010

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Arkivet: Maria Åkerblom och rörelsen (ruotsiksi)
**Olek** (oikealta nimeltään *Agata Oleksiak*, s. 5. huhtikuuta 1978 Ruda Śląska, Puola) on puolalais-yhdysvaltalainen taiteilija.

Agata Oleksiak suoritti vuonna 2000 Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistossa maisteritutkinnon kulttuuritutkimuksen alalta ja muutti vuonna 2003 New Yorkin Greenpointiin. Useissa teoksissaan hän on peittänyt esineitä, julkisia veistoksia ja ihmisiä virkkaamalla tehtyihin neuleisiin. Hänen teoksiaan on ollut esillä esimerkiksi Venetsian biennaalissa 2005 ja Smithsoniassa 2012.

Olek on naisten oikeuksien, sukupuolisen tasa-arvon ja sananvapauden aktiivinen puolustaja. Olek on työllään pyrkinyt tuomaan väriä ja energiaa ympäristöönsä.

Lähteet
-------

1. ↑  Agata Oleksiak. Culture.pl. Viitattu 15.4.2022.
2. 1 2  OLEK «Santa Ágatha». Delimbo.com, Web Archive 2021. (italiaksi)
3. ↑  I Yarn-Bombed This. Wendy Goodman, New York Magazine. 28.4.2011. Viitattu 15.4.2022.
4. ↑  Olek: White Mermaid. Heliotrope Foundation, Web Archive 2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Olek** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Yhden emäsparin ero DNA-ketjussa aiheuttaa snipin
**Yhden nukleotidin polymorfismi**, **yhden emäksen monimuotoisuus**, **SNP** eli **snippi** (engl. *single nucleotide polymorphism*, *SNP*) on populaatiossa esiintyvä pistemutaation aiheuttama ero DNA-ketjussa, geneettinen polymorfismi joka perustuu yksittäisen emäsparin vaihdokseen. Jotta tällainen muuntelu määritellään snipiksi, harvinaisemman alleelin (nukleotidin) tulee esiintyä populaatiossa vähintään yhden prosentin taajuudella. Snipit edustavat 90% ihmisyksilöiden genomien välisistä eroista ja niitä esiintyy genomissa 100—300 emäksen välein sekä introneissa että eksoneissa.

Snippien suuren määrän takia on syytä olettaa, että suurin osa niistä ei vaikuta yksilöiden elinkelpoisuuteen, vaan ne ovat pääosin neutraaleja. Joissakin tapauksissa snipit voivat kuitenkin vaikuttaa merkittävästi taipumukseen sairastua tiettyihin tauteihin tai vasteeseen lääkeaineille. Snippien analysointi on myös helpompaa kuin kokonaisten genomien analysointi ja siksi niiden tutkimus on tullut tärkeäksi lääkekehityksessä. Niitä käytetään myös DNA-profiloinnissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tirri, R.; Lehtonen, J.; Lemmetyinen, R.; Pihakaski, S. & Portin, P.: *Biologian sanakirja*, s. 781. Uudistetun laitoksen 3. painos. Otava, 2006. ISBN 951-1-17618-8.
2. ↑  What are SNPs?  2008. U.S. Department of Energy Genome Program. Viitattu 10.6.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yhden emäksen monimuotoisuus** Wikimedia Commonsissa
Rosemary Clooney ja Bing Crosby.
**Rosemary Clooney** (23. toukokuuta 1928 Maysville, Kentucky – 29. kesäkuuta 2002 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulajatar ja näyttelijätär.

Ura
---

Hän oli suosittu laulaja etenkin 1940- ja 1950-luvuilla, jolloin hän lauloi lukuisia ikivihreitä kappaleita. Sen lisäksi hän loi uran näyttelijänä ja hänen tunnetuin elokuvansa on *Valkea joulu* (engl. *White Christmas*, 1954) jossa hän näytteli yhdessä Bing Crosbyn, Vera-Ellenin ja Danny Kayen kanssa. Vuonna 2002 hänet palkittiin elämäntyö-Grammyllä. Hän sai myös laulajan urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Yksityiselämä
-------------

Rosemary Clooney oli George Clooneyn täti; George Clooneyn isä, tunnettu televisiopersoonallisuus Nick Clooney, oli hänen veljensä. Rosemary Clooney oli naimisissa kolme kertaa, joista näyttelijä José Ferrerin kanssa kahdesti. Heillä oli viisi lasta. Hänen kolmas ja viimeinen avioliittonsa solmittiin vuonna 1997 Dante DiPaolon kanssa. Se avioliitto kesti aina Clooneyn kuolemaan asti. Rosemary Clooney kuoli keuhkosyöpään.

Kirjallisuutta
--------------

* Crossland, Ken & Macfarlane, Malcolm: *Late Life Jazz: The Life and Career of Rosemary Clooney*. Oxford University Press, 2013. ISBN 978-0-19-979857-5. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosemary Clooney** Wikimedia Commonsissa

* Rosemary Clooney Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Rosemary Clooney NNDB:ssä (englanniksi)
* Rosemary Clooney Palladium (englanniksi)
* Rosemary Clooneyn discografia (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Łobezin piirikunta** (puol. *powiat łobeski*) on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 36 696. Piirikunta jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Dobra, Łobez, Radowo Małe, Resko sekä Węgorzyno. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Łobezin kaupunki.

Łobezin piirikunta perustettiin vuonna 2002, mihin asti siihen nykyisin kuuluvat kunnat kuuluivat Gryficen, Goleniówin tai Stargardin piirikuntiin.

Łobezin piirikunnan pinta-alasta 31,8 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Łobezin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 19,1 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Łobezin piirikunnassa oli 36 696 asukasta, joista 50,1 prosenttia naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 38 483 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 27 829 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,5 prosenttia, työikäisten 60,4 prosenttia ja eläkeikäisten 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 292 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat łobeski w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 1.12.2020. (puolaksi)
2. ↑  Powiat Łobeski Association of Polish Counties. Viitattu 1.12.2020. (puolaksi)
3. 1 2  Territorial units (Territorial units layout -pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Zachodniopomorskie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 1.12.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Powiat łobeski (PDF) Szczecinin tilastokeskus. Viitattu 1.12.2020. (puolaksi)
5. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö. Viitattu 1.12.2020. (puolaksi)

Länsi-Pommerin voivodikunnan vaakunaLänsi-Pommerin voivodikunta
**Pääkaupunki: Szczecin**   

**Oman kuntansa muodostavat kaupungit:**  

Białogard | Choszczno | Drawsko Pomorskie | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień Pomorski | Kołobrzeg | Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Szczecinek | Świdwin | Wałcz

**Maalaiskunnissa sijaitsevat kaupungit:**   

Barlinek | Barwice | Biały Bór | Bobolice | Borne Sulinowo | Cedynia | Chociwel | Chojna | Czaplinek | Człopa | Darłowo | Dębno | Dobra | Dobrzany | Drawno | Dziwnów | Golczewo | Gościno | Ińsko | Kalisz Pomorski | Karlino | Lipiany | Maszewo | Mielno | Mieszkowice | Międzyzdroje | Mirosławiec | Moryń | Nowe Warpno | Nowogard | Pełczyce | Płoty | Polanów | Połczyn-Zdrój | Recz | Resko | Sianów | Stepnica | Suchań | Trzcińsko-Zdrój | Trzebiatów | Tuczno | Tychowo | Węgorzyno | Wolin | Złocieniec

**Piirikuntatason kaupungit:**   

Koszalin | Szczecin | Świnoujście

**Piirikunnat:**   

Białogard | Choszczno | Drawsko | Goleniów | Gryfice | Gryfino | Kamień | Kołobrzeg | Koszalin | 
Łobez | Myślibórz | Police | Pyrzyce | Sławno | Stargard | Świdwin | Szczecinek | Wałcz
**Marco Parnela** (s. 5. tammikuuta 1981 Orivesi) on italialais-suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.

Parnela on suomalaissyntyinen, mutta hän muutti Italiaan jo yhden vuoden ikäisenä, sillä hänen isänsä oli italialainen. Lapsuutensa Parnela vietti Barcellona Pozzo di Gotton kaupungissa lähellä Messinaa. Hän on pelannut juniorina Italiassa Atletico Catanian riveissä ja Saksassa ESV Freilassingissa. Ensimmäisen ammattilaissopimuksen hän teki FC Thunin kanssa, jossa hän pelasi kolme kautta. Vuonna 2003 hän siirtyi Alankomaihin FC Zwolleen, jossa hän pelasi yhden kauden ajan esiintyen kahdeksassa pääsarjaottelussa. Kaudeksi 2004–05 Parnela siirtyi Go Ahead Eaglesiin, jota hän edusti ammattilaisuransa loppuun saakka seitsemän kauden ajan.

Parnela ilmoitti ammattilaisuransa lopettamisesta vuonna 2010. Hän kuitenkin palasi heti tammikuussa jalkapallon pariin ja siirtyi amatöörisarjoissa pelanneen SVZW:n riveihin. Hän edusti SVZW:tä puolentoista kauden verran ja siirtyi kaudeksi 2012–13 Hollannin kuudennella sarjatasolla pelanneeseen CJV'ersiin.

Hän on pelannut myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja oli mukana nuorten MM-lopputurnauksessa Argentiinassa vuonna 2001. Yhteensä poikamaajoukkueissa Parnela esiintyi yhdeksän kertaa ja nuorten maajoukkueessa 14 kertaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuukka, Kari: Entinen nuorten maajoukkuepelaaja lopettaa pelaajauransa *iltasanomat.fi*.  21.12.2010. Ilta-Sanomat.  Arkistoitu 27.12.2010. Viitattu 18.1.2011.
2. ↑  MARCO PARNELA AAN DE SLAG BIJ SVZW *RTVOost.nl*.  1.1.2011.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 1.11.2013. (hollanniksi)
3. ↑  Parnela weg bij SVZW *TweeNul.nl*.  8.5.2012.  Arkistoitu 3.11.2013. Viitattu 1.11.2013. (hollanniksi)
4. ↑  Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 2013*, s. 143. Helsinki: Suomen Palloliitto, 2013. ISSN 0787-7188.
**Łęczycan piirikunta** (puol. *powiat łęczycki*) on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 49 747. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Łęczyca. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Daszyna, Góra Świętej Małgorzaty, Grabów, Łęczyca, Piątek, Świnice Warckie sekä Witonia ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Piątek.

Łęczycan piirikunnalla on yhteistä rajaa Kutnon, Łowiczin, Zgierzin, Poddębicen ja Kołon piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta 5,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.

Łęczycan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,6 prosenttia.

Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Łęczycan piirikunnassa oli 49 747 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 52 447 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 38 620 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 407 lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Powiat łęczycki w liczbach *Polska w liczbach*. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi)
2. ↑  Janusz Mielczarek – starosta kadencji 2018–2023 w: powiat łęczycki *PortalSamorządowy*. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi)
3. ↑  Territorial units (Territorial units layout-pudotusvalikosta valittaessa vaihtoehto "Administrative units", sitten alle avautuvasta luettelosta kohta "Łódzkie") Puolan tilastokeskus. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi, englanniksi)
4. ↑  Położenie Łęczycan piirikunta. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi)
5. ↑  Powiat łęczycki (PDF) Łódźin tilastokeskus. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi)
6. ↑  Mniejszości narodowe i etniczne oraz społeczność posługująca się językiem kaszubskim wg powiatów w 2011 r. Puolan sisäministeriö. Viitattu 29.10.2020. (puolaksi)

Łódźin voivodikunnan lippu.Łódźin voivodikunta
**Pääkaupunki: Łódź**   

Aleksandrów Łódzki | Bełchatów | Biała Rawska | Błaszki | Brzeziny | Drzewica | Działoszyn | Głowno | Kamieńsk | Koluszki | Konstantynów Łódzki | Krośniewice | Kutno | Łask | Łęczyca | Łódź | Łowicz | Opoczno | Ozorków | Pabianice | Pajęczno | Piotrków Trybunalski | Poddębice | Przedbórz | Radomsko | Rawa Mazowiecka | Rzgów | Sieradz | Skierniewice | Stryków | Sulejów | Szadek | Tomaszów Mazowiecki | Tuszyn | Uniejów | Warta | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zelów | Zgierz | Złoczew | Żychlin

**Piirikunnat**   

Bełchatów | Brzeziny | Kutno | Łask | Łęczyca | Łowicz | Itäinen Łódź | Opoczno | Pabianice | Pajęczno | Piotrków | Poddębice | Radomsko | Rawa | Sieradz | Skierniewice | Tomaszów | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zgierz

**Kaupunkipiirikunnat**   

Łódź | Piotrków Trybunalski | Skierniewice
**Sremski Karlovci** (serb. Сремски Карловци, kroatiaksi *Srijemski Karlovci*, saks. *Karlowitz* tai *Carlowitz*) on kaupunki Vojvodinassa Serbiassa. Se sijaitsee Tonavan rannalla 15 kilometriä Novi Sadista kaakkoon ja 60 kilometriä Belgradista luoteeseen. Kunnan asukasluku oli 8 750 vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan.

Historia
--------

Kaupunki on mainittu lähteissä vuonna 1308 nimellä Karom. Linnoitus rakennettiin roomalaisen linnoituksen raunioille. Vuoteen 1521 se kuului unkarilaisille, kunnes turkkilainen Bali-beg valloitti sen. Paikkakunnalla solmittiin vuonna 1699 Osmanien valtakunnan ja Pyhän liiton välillä Karlowitzin rauha, jossa Osmanien valtakunta menetti Unkarin ja Transilvanian. Kaupungissa järjestettiin vuonna 1848 kokous, jossa Vojvodina julistautui itsenäiseksi Unkarista.

1920-luvulla kaupungista tuli kenraali Pjotr Wrangelin Venäjän valkoisten pakolaisten tukikohta. Toisen maailmansodan aikana se kuului Itsenäiseen Kroatian valtioon.

* Sremski Karlovcin ortodoksinen pappisseminaariSremski Karlovcin ortodoksinen pappisseminaari

Katso myös
----------

* Venäjän ortodoksinen ulkomaankirkko

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brinkhoff, Thomas: Sremski Karlovci *citypopulation.de*. Viitattu 7.7.2020. (englanniksi) (saksaksi)
2. 1 2 3  Sremski Karlovci *britannica.com*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 7.7.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sremski Karlovci** Wikimedia Commonsissa
**Vesa Vuorenkoski** (s. 1974–1975) on suomalainen järjestöjohtaja ja politikan taustavaikuttaja. Vuorenkoski toimi vuosina 2021–2023 eurooppa- ja omistajaohjausministeri Tytti Tuppuraisen valtiosihteerinä. Aikaisemmin Vuorenkoski on työskennellyt yhteiskunta-asioiden päällikkönä, lakimiehenä sekä elinkeinopolitiikan asiantuntijana Akavassa. Vuorenkoski on toiminut myös Fountain Parkin johtajana sekä yrittäjänä. Vuorenkoski on työskennellyt myös erityisavustajana opetusministeriöissä vuosina 2005–2007 ja kansanedustajan avustajana eduskunnassa.

Koulutukseltaan Vuorenkoski on oikeustieteen ja valtiotieteen maisteri. Puoluetaustaltaan Vuorenkoski on sosiaalidemokraatti.

Ura
---

Vuorenkoski toimi vuosina 2021–2023 eurooppa- ja omistajaohjausministeri Tytti Tuppuraisen valtiosihteerinä. Hän avusti ja edusti ministeriä poliittisten linjausten muodostamisessa, ministeriöiden välisessä koordinoinnissa ja kantojen yhteensovittamisessa, hallitusohjelman toimeenpanossa ministerin toimialalla sekä EU-asioiden ja kansainvälisten tehtävien hoitamisessa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vesa Vuorenkoskesta Tuppuraisen valtiosihteeri *Valtioneuvosto*.  6.5.2021. Viitattu 13.11.2023.
2. ↑  Tytti Tuppurainen sai uuden valtiosihteerin, Vuorenkoski seuraa Koskea *Demokraatti*.  6.5.2021. Viitattu 13.11.2023.
3. ↑  Demarista tuli toimitusjohtaja *Kauppalehti*.  28.4.2007. Viitattu 13.11.2023.
**Bo Bernhard Borgström** (s. 11. toukokuuta 1942 Porvoo) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Borgström syntyi työsuunnittelija Björn Bernhard Borgströmin ja Ebba Margareta Vesterbergin perheeseen. Hän avioitui 1961 Marja-Leena Marjatta Sainomaan kanssa. Borgström tuli ylioppilaaksi Borgå lyceumista 1961 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1966. Hän oli Oy Tampella Ab:n Eklöfin tehtaiden laivausosaston lomittaja 1966–1967 ja myyntipäällikkö 1967–1969, Kotka Woodexporters, Enso-Gutzeitin myyntipäällikkö 1969–1974 ja Oy Tampella Ab:n sahojen myyntipäällikkö 1974–1986 ja sahateollisuuden johtaja 1986–1991.

Tampella Forest Oy:n sahateollisuus Tamwoodin johtaja Borgström oli 1991–1993 ja Enso Tamwoodin johtaja 1993, Enso-Gutzeit Oy:n Tolkkisten sahan johtaja 1994–1995 ja Enso Timber Oy:n kuusisahat-tulosyksikön johtaja, Inkeroisten sahan johtaja ja Kotkan sahan johtaja 1995–1997. Toimittuaan Metsäteollisuus ry:n puutuoteteollisuusyksikön johtajana 1997–2000 Borgström palasi liike-elämän palvelukseen ja oli Finnforestin divisioonajohtaja 2000–2001, strategiajohtaja 2000–2002, Skandinavian markkina-alueen johtaja ja toimitusjohtajan varamies 2001–2005 sekä Moelven Industrier ASA:n toimitusjohtaja 2002–2005. Borgströmillä on ollut myös liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten Adara Pakkaus -osakeyhtiön hallituksen puheenjohtajuus. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 2004.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jensen-Eriksen, Niklas: Teollisuusneuvos Bo Borgström (1942–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 13.1.2024.
2. ↑  Metsäliitto hankki osuuden Moelvenista.  *Maaseudun Tulevaisuus*, 17.0.2002, nro 80, s. 8. Kansalliskirjasto. Viitattu 13.01.2024.  (ei-vapaa)
**Pauli Uusi-Kilponen** (s. 1952 Rauma) on suomalainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja.

Uusi-Kilponen oli työssä Rauman satamassa varastokirjurina ja satamatyönjohtajana 1973–1980 mutta toimi jo samalla freelance-toimittajana. Hän perusti vuonna 1979 yhdessä veljensä, sähköasentaja Vesa Uusi-Kilposen, toimittaja Kari Värjyn ja faktori Jouko Kallilan kanssa Raumalle *Uusi Rauma* -nimisen kaupunkilehden. Hän oli lehden palveluksessa vakinaisena toimittajana vuodesta 1984 vuoteen 1987 saakka, jolloin hän lähti Torontoon Kanadaan. Uusi-Kilponen oli Kanadassa parin vuoden ajan Yleisradion, Turun Sanomien ja Ilta-Sanomien kirjeenvaihtajana. Suomeen palattuaan hän oli ensin Uusi Rauma -lehden päätoimittajana ja sitten Janton Oy:ssä *Turkulainen* ja *Riihimäen Sanomat* -paikallislehtien vastaavana päätoimittajana ja lisäksi jälkimmäisen lehden toimitusjohtajana.

Uusi-Kilponen oli Raumalla ilmestyvän *Länsi-Suomi*-lehden päätoimittajana 1996–2007 ja lehteä kustantavan Oy Länsi-Suomi yhtiön toimitusjohtajana 1999–2007. Hän oli Hämeenlinnassa ilmestyvän *Hämeen Sanomien* päätoimittaja ja Hämeen Sanomat Oy:n toimitusjohtaja vuosina 2007–2018 sekä vuodesta 2013 myös Aina Group Oyj:n toimitusjohtaja. Uusi-Kilponen ilmoitti jo kesällä 2016 jäävänsä pois päätoimittajan tehtävästä, mutta seuraajaa ei löytynyt, ja hän jatkoi tehtävässä vuoteen 2018. Hän oli myös Hämeen Sanomat Oy:n toimitusjohtaja ja Aina Groupin johtoryhmän puheenjohtaja saman vuoden loppuun saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pauli Uusi-Kilponen Hämeen Sanomien johtoon, Hämeen Sanomat 28.6.2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  RTV 16.3.1997 : Jalka oven välissä. (Youtube-video)
3. ↑  Pauli Uusi-Kilponen Hämeen Sanomat -lehden päätoimittajaksi ja Hämeen Sanomat Oy:n toimitusjohtajaksi 1.10.2007 alkaen Ainagroup
4. ↑  Amerikkalainen unelma Raumalla, Taloussanomat, is.fi 20.5.2002
5. ↑  Avainsanana ihmisläheisyys, Raumalainen.fi 2.11.2013
6. ↑  Hämeen Sanomien päätoimittaja vaihtuu, Hämeen Sanomat 17.6.2016 (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Uusi-Kilponen ei jatka Hämeen Sanomien päätoimittajana, Länsi-Suomi 17.6.2016
8. ↑  Vuosikertomus 2016, Aina Group
9. ↑  Hämeen Sanomien päätoimittajaksi ja toimitusjohtajaksi nimitetty Petri Hakala.  *Taloussanomat*, 16.3.2018. Artikkelin verkkoversio.

Kirjallisuutta
--------------

* Juha Numminen: *Kova peli - Kaupunkilehti Uuden Rauman menestystarina*. Länsirannikon Viestintä Oy – Länsi-Suomi Yhtymä Oy, Rauma 2002 ISBN 9529145713
**Elina Saksala** (o.s. **Rajakoski**) (s. 21. kesäkuuta 1953) on suomalainen Helsingissä asuva tietokirjailija. Hänen puolisonsa on taiteilija Harri Saksala (s. 1948) ja lapset toimittaja Tuuli Saksala, muusikko Santeri Saksala ja viestinnän asiantuntija Helmi Saksala.

Elämä
-----

Elina Saksala asui suuren osan lapsuuttaan ja nuoruuttaan Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa vieraiden kielten koulutusohjelmassa (englantilainen filologia, pohjoismaiset kielet ja kirjallisuus, venäjä, ranska), tutkintoon sisältyi Helsingin kauppakorkeakoulussa laskentatoimen ja oikeustieteen opintokokonaisuus. Saksala toimi mm. levy-yhtiöissä ja elokuvan parissa 1970- ja 80-luvuilla ja oli Espoo Cinén toiminnanjohtaja vuosina 1990–1991. Hän toimi Yleisradiossa vuosina 1991–2016 muun muassa kieliohjelmien kustannustoimittajana, Ylen avoimen yliopiston tuottajana, tuottajien koulutusasiantuntijana sekä Asiaohjelmien tuottajana kunnes jäi eläkkeelle.

Saksala on kirjoittanut kolme kirjaa media-alalta ja neljä muusikkoelämäkertaa. Hän on toiminut Käpylän kirjastoyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 2018.

Kirjallinen tuotanto
--------------------

* Asiaa ruudussa – tv-dokumentin anatomia, LIKE 2008
* Ammattina juontaja, LIKE 2012
* Tuottajan käsikirja, LIKE 2015
* Tuottajan työ, YLE 2008 – toimittaja ja yksi kolmesta tekijästä
* Sakari Kukko, kaiken maailman pelimanni, LIKE 2017
* Kisu – Onnestain on puolet sinun, Reuna 2019
* Eero Raittinen – Mies matkallaan, Reuna 2020
* Eija Ahvo – Elämän sain soimaan, Reuna 2021

Lähteet
-------

* http://jazzrytmit.fi/wp/s8-levyarvostelut/c156-kirja-arvostelut/elina-saksala-sakari-kukko-kaiken-maailman-pelimanni/[vanhentunut linkki]
* https://riffi.fi/artikkelit/kirja-arviot/elina-saksala-kisu-onnestain-puolet-sinun[vanhentunut linkki]
* https://impe.fi/otherreviews/1/440[vanhentunut linkki]
* https://kotiliesi.fi/ihmiset-ja-ilmiot/kulttuuri/elina-saksala-jai-elakkeelle-ja-ryhtyi-kirjoittamaan-elamakertoja-lue-hanen-vinkkinsa-miten-voit-tehda-sita-mita-eniten-haluat/[vanhentunut linkki]
* https://www.kirjavinkit.fi/arvostelut/eija-ahvo/[vanhentunut linkki]
Laivastolippu
**Korean demokraattisen kansantasavallan merivoimat** (kor. *조선인민군 해군*; hanja: 朝鮮人民軍 海軍; *Chosŏn-inmingun Haegun*)on yksi Korean demokraattisen kansantasavallan armeijan muodostavista puolustushaaroista. Merivoimat perustettiin 5. kesäkuuta 1946. 1990-luvulla merivoimien vahvuus oli noin 40 000-60 000 henkilöä. Vuonna 2008 noin 46 000 henkilöä. Merivoimiin kuuluu 708 alusta, joiden joukossa 3 fregattia ja 70 sukellusvenettä, joista arviolta 20 kuuluu Romeo-luokkaan, 40 Sang-O-luokkaan. Lisäksi merivoimilla on käytössään 10 pienoissukellusvenettä. 

Merivoimia pidetään kykenevänä toimimaan lähinnä rannikolla noin 50 merimailin etäisyydellä mantereesta. Merivoimat koostuvat länsi- ja itärannikon ryhmistä, jotka eivät voi tukea toisiaan mahdollisessa sotatilanteessa. Alusten lyhyen toimintasäteen johdosta niiden on mahdotonta kulkea rannikolta toiselle. 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Korean People's Navy
**Brasiliandoggi** (*dogue brasileiro*) on brasilialainen koirarotu. Se ei ole FCI:n virallisesti tunnustama, mutta se kuuluu Brasilian kennelliitossa ryhmään 11 (FCI:n ulkopuoliset rodut).

Ulkomuoto
---------

Brasiliandoggi on tiivis- ja vankkarakenteinen, ja sillä on leveä ja raskas pää. Se antaa vaikutelman vahvasta, nopeasta ja ketterästä koirasta. Runko on lihaksikas, rintakehä suuri ja voimakas ja raajat voimakkaat. Lyhyt karvapeite on sileää ja tiivistä. Vaikka koira muistuttaakin paljon dogo argentinoa, erona on se että kaikki värit hyväksytään. Uroksen säkäkorkeus on 56–59 cm ja se painaa 29–42 kg. Nartulla vastaavat mitat ovat 50–56 cm ja 23–37 kg.

Luonne ja käyttäytyminen
------------------------

Rotu on rohkea ja tasapainoinen ja sillä on suuri kivunsietokyky. Se on tarkkaavainen ja usein vieraita kohtaan varautunut, mutta ei aggressiivinen ja toimii vain tarvittaessa. Se on itsepäinen ja vaatii määrätietoisen kasvatuksen. Se pitää lapsista eikä se dominoi paljoa perhettään, mutta se ei yleensä tule toimeen samaa sukupuolta olevien koirien kanssa. Se soveltuu paitsi vahtikoiraksi, myös erilaisiin koiraurheilulajeihin kuten agilityyn.

Alkuperä
--------

Rotu syntyi sattumalta Rio Grande do Sul'n alueella vuonna 1978, kun Peter Dantasin bullterrieri astui hänen naapurinsa bokserin. Havaittuaan risteytyksen piirteet hyviksi hän jatkoi jalostusta eteenpäin.

Katso myös
----------

* Dogo argentino
* Guatemalandoggi

Lähteet
-------

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Brasiliansk dogge 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Brasilialaiset koirarodut |
| --- |
|  |
| FCI | 
* Brasilianajokoira
* Brasilianterrieri
* Fila brasileiro

 |
|  |
| Muut CBKC:n hyväksymät | 
* Brasiliandoggi
* Brasilianpaimenkoira
* Brasilianvuoristobulldoggi
* Mantiqueiranpaimenkoira
* Pampabulldoggi
* Pampakoira
* Veadeiro nacional

 |
|  |
| Harvinaiset | 
* Barbudo
* Brasilianpodengo
* Brasilianvinttikoira
* Campanhanvinttikoira
* Sertanejo
* Tarumanmetsästyskoira

 |
|  |
| Sukupuuttoon kuolleet | 
* Japmaseisoja
* Kitler (käytännössä kuollut, yksi yksilö jäljellä)
* Santacatarinanhirvikoira
* São paulonvinttikoira

 |

 |
JousiammuntaJousiammunta
**Vuoden 1988 kesäolympialaisten jousiammunta** järjestettiin 27. syyskuuta – 1. lokakuuta 1988 Hwarang Archery Parkissa, Soulissa, Etelä-Koreassa. Tämä oli yhdeksäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 146 osanottajaa 41 eri maasta, joista miehiä oli 84 ja naisia 62. Tapahtumia oli neljä.

Mitalistit
----------

### Miehet

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Miesten yksilökilpailu |  YhdysvallatJay Barrs |  Etelä-KoreaPark Sung-Soo |  NeuvostoliittoVladimir Ješejev |
| Miesten joukkuekilpailu |  Etelä-Korea

---

Chun In-SooLee Han-SupPark Sung-Soo |  Yhdysvallat

---

Jay BarrsRichard McKinneyDarrell Pace |  Yhdistynyt kuningaskunta

---

Steven HallardRichard PriestmanLeroy Watson |

### Naiset

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | **Kultaa** | **Hopeaa** | **Pronssia** |
| Naisten yksilökilpailu |  Etelä-KoreaKim Soo-Nyung |  Etelä-KoreaWang Hee-Kyung |  Etelä-KoreaYun Young-Sook |
| Naisten joukkuekilpailu |  Etelä-Korea

---

Kim Soo-NyungWang Hee-KyungYun Young-Sook |  Indonesia

---

Lilies HandayaniNurfitriyana SaimanKusuma Wardhani |  Yhdysvallat

---

Deborah OchsDenise ParkerMelanie Skillman |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Etelä-Korea | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2. |  Yhdysvallat | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3. |  Indonesia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  Neuvostoliitto | 0 | 0 | 1 | 1 |

Lähteet
-------

* Archery at the 1988 Seoul Summer Games | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

JousiammuntaJousiammunta olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924–1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 1988 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball (*Näytöslaji*) | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Keilailu (*Näytöslaji*) | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pyörätuolikelaus (*Näytöslaji*) | Pöytätennis | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo (*Näytöslaji*) | Taekwondo (*Näytöslaji*) | Taitouinti | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Suruliputus Israelissa jom hašoa -juhlan aikana
**Jom hašoa** (hepr. ‏יום השואה‎) eli holokaustin muistopäivä on juutalaisen viettämä juhlapäivä kansallissosialistisen Saksan vainoissa kuolleiden noin kuuden miljoonan juutalaisten muistolle. Jom hašoaa vietetään nisan-kuun 27. päivänä. 

Alun perin juhlaa ehdotettiin vietettäväksi nisán-kuun 15. päivänä, Varsovan gheton kansannousun (19. huhtikuuta 1943) vuosipäivänä. Tuo päivä on kuitenkin pesah-juhlan ensimmäinen päivä, joten holokaustin muistopäivä siirrettiin myöhemmäksi. Jom hašoan vietto määrättiin Israelin laissa vuonna 1959.

Holokaustin muistopäivän aamuna kello kymmenen ilmahälytyssireenit soivat kahden minuutin ajan koko Israelissa. Kaikki liikenne lakkaa ja ihmiset pysähtyvät viettämään hiljaisen hetken holokaustin uhrien muistolle. Jom hašoan aikana monet viihde- ja julkiset laitokset on suljettu. Israelin televisio ja radio välittävät muisto-ohjelmia ja dokumentteja eivätkä lainkaan mainoksia. Liput lasketaan puolitankoon.

Jom hašoana myös kymmenettuhannet israelilaiset lukiolaiset ja tuhannet juutalaiset ympäri maailmaa viettävät muistojumalanpalveluksen Auschwitzissa. Osallistujat marssivat Auschwitzista Birkenaun tuhoamisleirille. Tapahtuma tunnetaan Elävien marssina vastakohtana holokaustin kuolemanmarsseille, ja sitä tukee Israelin opetusministeriö. Elävien marssiin kulminoituu useiden kuukausien holokaustin ja toisen maailmansodan tapahtumien opiskelu.

Myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa on vietetty vuosittaista holokaustin muistopäivää (Holocaust Memorial Day) 27. tammikuuta 2001 alkaen. Suomessa vietetään vainojen uhrien muistopäivää 27.1.

Lähteet
-------

1. ↑  Almanakkatoimiston Ajankohtaista -sivu (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jom hašoa**.
* Knesset: Jom hašoa (englanniksi)
* Knesset: Jom hašoa (hepreaksi)
* March of the Living International (englanniksi)

Juutalaiset juhlapäivät
Sapatti | Roš hašana | Jom kippur | Sukkot | Simhat Tora | Hanukka | Tu bišvat | Purim | Pesah | Šavuot | Lag ba’omer | Tiša be'av

**Israelin kansalliset juhlapäivät**

Jom hašoa | Jom hazikaron | Jom ha'atsma'ut | Jom Jerušalajim
**Ibrahim Lodi** oli pataanitaustaiseen Lodien dynastiaan kuulunut Delhin sulttaani. Hallitsijana hän jäi Lodien dynastian viimeiseksi hänen kärsittyään tappion Baburille Panipatin taistelussa vuonna 1526, jossa hän sai surmansa. Bahbur perusti sittemmin Delhin sulttaanikunnan tilalle Suurmogulien valtakunnan.

Elämäkerta
----------

Panipatin taistelu Babur-namehissa.
Ibrahim Lodin hauta.
Ibrahim oli isänsä Sikandar Lodin toiseksi vanhin poika ja hän nousi Delhin sulttaanikunnan hallitsijaksi päivää isänsä kuoleman jälkeen, eli 22. marraskuuta 1517. Lodi-dynastia oli Delhin sulttaanikuntaa hallinnut pataanitaustainen hallitsijasuku. Valtakunnan ylimystö ei hyväksynyt Ibrahimin valtaannousua, mutta kun he eivät sitä voineet varsinaisesti estääkään osa heistä nostatti Ibrahimin nuoremman veljen Jalal Khanin Sharkin maakunnan hallitsijaksi Jawnpurissa. Ibrahim päätti estää veljensä valtaannousun ja valtakunnan kahtiajaon, jolloin tämä kapinoi ja hävisi Ibrahimin armeijalle. Jalal Khan pakeni Gwalioriin, jonne Ibrahim hyökkäsi hänen perässään. Jalal jäi lopulta vangiksi ja hän kuoli vankeudessa Hansissa.

Maansa ylimystön epäluottamuksesta kärsinyt Ibrahim alkoi hallita tyrannin ottein. Sikandar Lodin hallinnossa vaikuttanut Miyan Bhoa ja Kalpin hallitsija Azam Humayun Sarwani teloitettiin Ibrahimin käskystä, jolloin muut ylimystön jäsenet alkoivat huolestua oman kohtalonsa puolesta. Monet heistä kapinoivat, mikä ajoi valtakunnan kaaokseen. Ibrahim määräsi Punjabin kuvernöörinä toimineen Dawlat Khanin saapumaan hoviinsa, mutta tämä piti kutsua ansana ja lähetti itsensä tilalle poikansa Dilawarin. Tästä raivostunut Ibrahim pani Dilawarin joksikin aikaa vankilaan. Dilawarin päästessä viimein ulos ja hänen palattuaan isänsä luokse hän kertoi Ibrahimin kiduttavan ja nöyryyttävän ylimystön jäseniä vankiloissaan. Dawlat Khan päätti tällöin, että hallitsijan oli kukistuttava ja tuekseen hän kutsui timuridihallitsija Baburin.

Babur eteni Intiaan ja Ibrahimin sanotaan johtaneen miljoonan miehen armeijaa tätä vastaan. Osapuolten armeijat kohtasivat Panipatissa vuonna 1526. Baburin tuliaseita ja parempaa taktiikkaa käyttäneet joukot veivät voiton ja Ibrahim sai surmansa taistelukentällä. Hänen irti leikattu päänsä tuotiin Baburille, joka salli tälle sankarin hautajaiset. Ibrahimin hautarakennus sijaitsee edelleen lähellä hänen kuolinpaikkaansa ja jotkin paikalliset alkoivat pitää häntä ajan myötä pyhimyksenä. Baburin mukaan Ibrahimin äiti suunnitteli uuden hallitsijan myrkyttämistä ja tämän suunnitelmien paljastuttua hänet karkotettiin Kabuliin, jossa hän teki itsemurhan. Karkotetuksi päätyi myös Ibrahimin nuori poika, jonka tarkempaa kohtaloa ei tunneta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  B. Lewis, V.L. Ménage, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume III (H-Iram)*, s. 995. BRILL, 1998. ISBN 9789004081185. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Tuhkuri** (ruots. *Tuckuri*) on noin neljäntoista hehtaarin laajuinen järvi pohjoisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Lakiston kaupunginosassa. Saarijärvi sijaitsee Tuhkurin lounaispuolella ja Väärä-Musta luoteispuolella. Tuhkurin pohjoispuolella on Kustaansuo. Tuhkurin ja Saarijärven välissä kulkee Vihdintie. Tuhkurin rannoilla on harvakseltaan pientaloasutusta.

Tuhkuri on matala ja kirkasvetinen. Se mainitaan ensi kerran vuoden 1775 kartassa muodossa Tuch Kuri Jerfvi. Nykyasussaan nimi on mainittu vasta 1950-luvun peruskartassa. Tuhkurin nimi viittaa hämäläiseen asutukseen ja se lienee alun perin tarkoittanut hilleriä. Ruotsinkielinen nimi on variaatio suomenkielisestä.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 11.8.2019.
2. 1 2  Tuhkuri *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 12.8.2019.
3. ↑  Tuhkuri Espoon karttapalvelussa
4. ↑  Ulla Koistinen; Marika Luhtala: Nimen Tuhkuri tai Tuhkurijärvi antoivat ehkä näätäeläinten metsästäjät *Espoo.fi*. Espoon kaupunkisuunnittelukeskus. Viitattu 12.8.2019.
**Nuorten näyttely** on vuodesta 1939 Helsingin Taidehallissa järjestetty nuorten taiteilijoiden yhteisnäyttely. Näyttely esittelee suomalaisten tai Suomessa asuvien, alle 35-vuotiaiden taiteilijoiden uusia, alle kolme vuotta sitten valmistuneita töitä. Nuorten näyttelyn tuottaa Suomen Taiteilijaseura.

Nuorten näyttelyn tradition aloitti Suomen Taideyhdistys, joka joitakin sotavuosia lukuun ottamatta järjesti sen vuosittain 1990-luvulle saakka. 2000-luvulla Nuorten näyttelyn otti vetääkseen Suomen Taiteilijaseura, joka on sittemmin pitänyt sen joka toinen vuosi. Ikäraja oli aluksi 38 vuotta, mutta se laskettiin myöhemmin 35 vuoteen. Nuorten näyttelyyn ovat vuosien saatossa osallistuneet muun muassa Tove Jansson, Eila Hiltunen, Juhana Blomstedt, Harro Koskinen, Tommi Toija ja Ville Andersson.

Näyttely perustuu vapaaseen tarjontaan. Näyttelyyn valittavat teokset valitsee jury, jonka puheenjohtajina ovat viime vuosina toimineet taidemaalari Rauha Mäkilä (2015), kuvanveistäjä Villu Jaanisoo (2013), kuvataiteilija Antti Tanttu (2011) sekä valokuvataiteilija Stefan Bremer (2009). 

Maecenas Kilta myöntää näyttelyn yhteydessä jaettavan nuoren taiteilijan palkinnon. Sen ovat viime vuosina saaneet kuvataiteilija Pia Sirén (2013) sekä kuvataiteilija, taidegraafikko Ari Pelkonen (2009).

Nuorten näyttelyn siihen mennessä suurin tapahtuma järjestettiin vuonna 2023 Helsingin taidehallissa, Galleria G:ssa, Galleria Sculptorissa, tm•galleriassa ja Helsingin taidemuseo HAM:issa. Kaikki näyttelyt olivat auki samanaikaisesti 10.–21. toukokuuta 2023.

Lähteet
-------

1. ↑  Marjatta Hanhijoki: Nuorten näyttely 2001  24.9.2000. Suomen Taiteilijaseura.  Arkistoitu 15.1.2015. Viitattu 26.12.2009.
2. ↑  Nuoret 2009  5.12.2009-6.1.2010.. Helsingin Taidehalli.  Arkistoitu 24.12.2009. Viitattu 26.12.2009.
3. ↑  Nuoret 2023 *Taidehalli*. Viitattu 15.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Nuoret 2015 Taidehallin verkkosivuilla
* Nuoret 2009 Taidehalli, Taidehalli's photostream, Flickr
**Yellowstone** on 1 114 kilometriä pitkä joki Yhdysvalloissa. Se saa alkunsa Wyomingista, virtaa Montanan ja Pohjois-Dakotan halki ja laskee Missouriin. Joki virtaa Yellowstonen kansallispuiston läpi.

Hidatsaintiaanit kutsuivat jokea nimellä "Mi tsi a-da-zi" (suom. *kivi keltainen joki*, jonka alueen ranskalaiset metsästäjät käänsivät omalle kielelleen "Roche Jaune", "keltainen kivi". Myöhemmin yhdysvaltalaiset käänsivät sen englanniksi, jolloin nimi "Yellowstone" syntyi. Nimen uskotaan juontavan juurensa joen varren keltaisista rantatörmistä.

Maantiede
---------

Yellowstonejoen valuma-alue. North ja South Forks -jokien risteyskohta.
Yellowstonen lähteet ovat Wyomingin osavaltiossa Younts Peakillä Absarokavuoristossa. Se virtaa pian Yellowstonen kansallispuistoon ja muodostaa Yellowstonejärven, jonka jälkeen se putoaa 129 metriä kahdessa vesiputouksessa ja etenee Yellowstonen Grand Canyoniin.

Montanan puolella Gardinerin kohdalla Yellowstone virtaa ulos kansallispuistosta. Tämän jälkeen se kääntyy kohti pohjoista ja Livingstonin kaupunkia. Sieltä sen virtaus suuntaa koilliseen, ja joki virtaa Billingsin, Miles Cityn ja Glendiven ohi. Sitten joki katkaisee Montanan ja Pohjois-Dakotan välisen rajan ja tyhjentää vetensä Missouriin Willistonin lounaispuolella. Joen pituus on sen latvalta suulle noin 1 114 kilometriä.

Yellowstonen valuma-alue on 182 336 neliökilometriä, ja sen yhdeksästä merkittävimmästä sivujoesta seitsemän virtaa siihen etelästä. Valuma-alueen korkeuserot ovat suuret, sillä korkeimmillaan se on 3 660 metrissä ja matalimmillaan joen suulla 660 metrissä. Korkeuseron takia ilmastokin muuttuu joen matkan aikana. Vuoristossa sataa yli 2100 millimetriä vuodessa ja lumi tulee pääosin lumena lopputalvesta tai varhaiskeväällä. Sen sijaan tasankoalueilla on kuivaa, siellä sataa alle 300 millimetriä vuodessa, ja sade tulee pääosin vetenä alkukesästä. Ilmaston lisäksi joenvarren kasvillisuus muuttuu. Yellowstonen kosteimmilla alueilla on douglaskuusimetsiköitä, ja keskijuoksulla valtalaji on kalliovuortenkataja. Montanan keski- ja itäosissa Yellowstonen varrella kasvaa tasangon ruohikoita ja muun muassa gammaheinää ja *Pascopyrum smithii* -heinäkasvia. Joen alajuoksulla on metsiköitä, joissa kasvaa punasaarnia ja takiaistammeja.

Lähteet
-------

* Yellowstone River *Encyclopædia Britannica*.  2012. Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 30.1.2012. (englanniksi)
* Galat, David L. et al.: *Missouri River Basin*. Benke, Arthur C. & Cushing, Colbert E. (toim.): *Rivers of North America*. Burlington, Massachusetts: Elsevier, 2005. ISBN 0-12-088253-1. Google-kirjat (viitattu 30.1.2012). (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Yellowstone National Park History Page *The Total Yellowstone Page*.  Arkistoitu 6.2.2012. Viitattu 8.2.2012. (englanniksi)
2. 1 2  Britannica.
3. ↑  United States Census Bureau: 386. Flows of Largest U.S. Rivers -- Length, Discharge, and Drainage Area *allcountries.org*. Viitattu 30.1.2012. (englanniksi)
4. ↑  Galat, s. 440.
5. ↑  Galat, s. 441.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yellowstone (joki)** Wikimedia Commonsissa