recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ruotsin aluelaajennukset Roskilden rauhassa vuonna 1658 on merkitty karttaan vihreällä.
**Trondheimin lääni** (ruots. *Trondheims län*, tanskaksi ja norjaksi *Trondhjems len*) on historiallinen linnalääni Norjan keskiosassa.

1500-luvulta eteenpäin Trondheimin lääni oli yksi Norjan neljästä linnaläänistä tai pääläänistä yhdessä Båhusin läänin, Akershusin läänin ja Bergenhusin läänin kanssa. Läänin laajuus on vaihdellut, mutta suurimmillaan lääniin kuului koko nykypäivän Trøndelag sekä Härjedalen ja Jämtland. 

Lääni kuului Ruotsiin lyhyen aikaa vuosien 1658 ja 1660 välillä. Se kattoi tuolloin suunnilleen nykyisen Pohjois-Trøndelagin läänin, Etelä-Trøndelagin läänin, osia Møren ja Romsdalin läänistä (Nordmøre ja Romsdal) sekä Jämtlandin ja Härjedalenin. Lääni perustettiin 26. helmikuuta 1658, kun Ruotsi oli saanut Trøndelagin Roskilden rauhassa. Lääni luovutettiin Kööpenhaminan rauhassa 27. toukokuuta 1660, jolloin Trøndelag liitettiin jälleen Tanskaan ja Jämtland ja Härjedalen osaksi Ruotsin Västernorrlandin lääniä. Läänin kuvernöörinä toimi tuohon aikaan Claes Nilsson Stiernsköld.

Lääni oli olemassa vielä kaksi vuotta, kunnes Tanska-Norja jaettiin amteihin vuonna 1662 ja muodostettiin *Trondhjemin Amt*.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Trondhjems Amt
Lotte Lenya
**Lotte Lenya** (oik. **Karoline Wilhelmine Charlotte Blamauer**, 18. lokakuuta 1898 Wien, Itävalta – 27. marraskuuta 1981 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten miehensä Kurt Weillin laulujen esittäjänä sekä Rosa Klebbin roolista James Bond -elokuvassa *Salainen agentti 007 Istanbulissa* (1963).

Lenya muutti vuonna 1914 opiskelemaan Zürichiin Sveitsiin ja otti ensimmäisessä teatterityössään itselleen nimen Lotte Lenja. Vuonna 1921 hän lähti työnhakuun Berliiniin Saksaan.

Vuonna 1922 Lenyan tuleva aviomies Kurt Weill näki hänet pyrkimässä näytelmään *Zaubernacht*. Lenya näytteli Jennyn osan *Kolmen pennin oopperan* ensiesityksessä vuonna 1928, ja siitä tuli hänen läpimurtoroolinsa. Seuraavina vuosina hän esiintyi ahkerasti elokuvissa ja näyttämöllä erityisesti Weillin ja Bertolt Brechtin yhteistyönä syntyneissä näytelmissä. Lenya teki myös useita levytyksiä Weillin lauluista.

Lenya muutti pois Saksasta kansallissosialismin nousun myötä. Maaliskuussa 1933 hän lensi Pariisiin, jossa lauloi pääroolin Brecht-Weillin *Seitsemässä kuolemansynnissä*. Vuonna 1935 hän muutti Yhdysvaltoihin.

Toisen maailmansodan aikana Lenya esiintyi runsaasti näyttämöllä, levytyksissä ja radiossa. Vuonna 1945 hän kuitenkin lopetti näyttämöesiintymiset eikä jatkanut niitä ennen kuin miehensä kuoleman jälkeen. Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä *Barefoot in Athens* ja meni naimisiin amerikkalaisen tuottajan George Davisin kanssa. Lenya esiintyi 1950-luvulla maineikkaassa *Kolmen pennin oopperan* englanninkielisessä läpimurtonäytöksessä New Yorkissa; esitykset jatkuivat useiden vuosien ajan rikkoen kaikki siihenastiset yleisöennätykset. Lenya oli perustamassa The Kurt Weill Foundation for Music -säätiötä, joka on omistettu Weillin musiikkiperinnön vaalimiseen ja järjestää vuosittain muun muassa Lenya Competition -nimisen solistikilpailun nuorille lupauksille.

Lenya sai vuonna 1961 Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta elokuvassa *Mrs. Stonen Rooman kevät*. Hänen roolinsa elokuvassa *Salainen agentti 007 Istanbulissa* toi hänelle lisää kuuluisuutta.

Lenya kuoli syöpään New Yorkissa 83-vuotiaana vuonna 1981. Hänet on haudattu Weillin viereen Haverstrawiin New Yorkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  The 34th Academy Awards | 1962 (englanniksi) Oscars.org. Viitattu 24.8.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Lotte Lenya Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Taiteenala | 
* LexM
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Viimeinen juna Moskovaan** on suomalaisen diplomaatin René Nybergin kirjoittama kirja, joka käsittelee hänen juutalaisen äitinsä Feige (Fanny) Tokazierin (Tukatsier) suvun vaiheita. Nyberg kertoo, kuinka äidin avioituminen toisuskoisen, tulevan urheilujohtajan Bruno Nybergin kanssa rikkoi välit äidinisään ja koko perheeseen. Arkistolähteiden ja sukulaisten haastattelujen perusteella hän rakentaa kuvaa äitinsä Riiassa asuneen serkun Maschan ja tämän miehen Josefin elämästä. Lisäksi Nyberg luo taustaa Baltian maiden ja Neuvostoliiton juutalaisten vaiheille aina toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan saakka. 

Israeliin vuonna 1971 muuttaneet Mascha ja Josef päätyivät 1974 Länsi-Berliiniin, jossa he saivat Saksan kansalaisuuden ja huomattavan eläkkeen. Latvian viranomaiset palauttivat restituutiona heidän tyttärelleen Lenalle vuonna 1996 Maschan vanhempien jugend-talon Riiassa.

Kirjan idea syntyi, kun Nyberg sai serkultaan Hillel Tokazierilta tiedon, että yhteinen sukulainen, Maschan tytär Lena Shatzky, tulee Suomeen. Nyberg vei Lenan tapaamaan äitiään Fannya. Sen jälkeisessä yhteydenpidossa Nyberg kokosi tietoa suvustaan, ja samalla kävi ilmi hänen oman ei-juutalaisen isänsä osuus tapahtumissa. Löytyi myös pietarilainen pikkuserkku, runoilija Aleksandr Kušner. Tarinaan kietoutuu lisäksi Nybergin eno Abraham Tokazier, jonka voittoisa juoksu jätettiin huomiotta Olympiastadionin vihkiäisissä 1938. Tulos oikaistiin vasta 2013.

Nyberg sanoo, että hän pääsi kirjoittaessaan syvälle "maailman, jota tunsin ja tunnen huonosti eli juutalaisuuteen", sillä äiti oli luopunut juutalaisuudesta eikä luterilainen lapsuudenkoti ollut erityisen uskonnollinen.

Kirjan nimi viittaa viimeiseen Riiasta Moskovaan ennen saksalaisten tuloa lähteneeseen junaan, jossa Mascha ja Josef onnistuivat pelastautumaan, kun muu suku jäi Riikaan ja tuhoutui.

Teoksessa on lähdeviitteet ja henkilöhakemisto.

Arviot
------

Arviot kirjasta ovat järjestään hyvin myönteisiä. Jörn Donner kirjoittaa Hufvudstadsbladetissa, että kirja "olisi välittömästi käännettävä ruotsiksi, monestakin syystä". Hän luonnehtii teosta merkittäväksi eurooppalaiseksi sukuhistoriaksi.

Paavo Lipponen esittää *Suomen Kuvalehteen* kirjoittamassaan arviossa, että teos on "suurella sivistyksellä kirjoitettu, järisyttävä lukukokemus - - suomalainen, juutalainen, eurooppalainen selviytymistarina".

Lähteet
-------

1. ↑  Nyberg, s. 189–190
2. ↑  Nyberg, s. 201-202
3. ↑  Nyberg, s. 41
4. ↑  Nyberg, s. 203
5. 1 2  Jörn Donner: Recencion: René Nyberg: Viimeinen juna Moskovaan.  *Hufvudstadsbladet*, 17.8.2015. Artikkelin verkkoversio.  (ruotsiksi)
6. ↑  Paavo Lipponen, Juutalaissuvun historia järisyttää lukijaa, Suomen Kuvalehti SK 33/2015, 14.8.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Jarmo Koponen, kirja-arvio, Blogi, Image
* René Nyberg, kotisivut
* René Nyberg, YouTube-kanava
**Ilari Näckel** (s. 12. elokuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Näckel toimii tällä hetkellä Espoo Bluesin maalivahtivalmentajana sekä joukkueenjohtajana.

Ura
---

Näckel pelasi JYPin junioreissa B-junioriksi asti, mutta pelaajauran jatkon näyttäessä epävarmalta hän päätti keskittyä koulunkäyntiin ja siirtyi valmennuksen puolelle. Näckel aloitti JYPin junioreissa valmentamisen vuonna 1988. Hän valmensi JYPin eri junioreita vuoteen 2000 asti, saavuttaen yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin eri ikäluokissa. Kaudelle 2000–2001 Näckel siirtyi maalivahtivalmentajaksi JYPin liigajoukkueeseen, jossa valmensi kauteen 2004–2005 asti. Kaudelle 2005–2006 Näckel siirtyi Tapparaan. Viimeisellä kaudellaan Tapparassa 2007–2008 hän saavutti SM-pronssia. Kaudelle 2008–2009 Näckel lähti Venäjän KHL-liigaan Lokomotiv Jaroslavlin maalivahtivalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti KHL:n hopeaa ja hänen valmentamansa Georgi Gelašvili valittiin KHL:n parhaaksi maalivahdiksi. Näckel valmensi vielä kauden 2009–2010 Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaudelle 2010–2011 Näckel palasi Suomeen Jokereiden maalivahtivalmentajaksi. Hän kuitenkin lähti joukkueesta kesken kauden. Kaudeksi 2011–2012 Näckel palasi KHL:aan Salavat Julajev Ufan maalivahtivalmentajaksi. Syyskuussa 2013 hän aloitti Espoo Bluesissa maalivahtivalmentajan sekä joukkueenjohtajan tehtävät loppukauden mittaisella sopimuksella.

Muuta
-----

Näckel valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden maisteriksi vuonna 2000.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilari Näckel Tapparan uusi maalivahtivalmentaja  7.4.2005. Tappara. Viitattu 7.2.2012.
2. ↑  Jokerit vahvistuu valmennus- ja pelaajapuolella  4.5.2010. Jokerit.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 7.2.2012.
3. 1 2  Ilari Näckel - moderni maalivahtivalmentaja  15.11.2004. Jatkoaika.com. Viitattu 7.2.2012.
4. ↑  KHL-seura nappasi suomalaisen maalivahtivalmentajan  10.8.2011. MTV3. Viitattu 7.2.2012.
5. ↑  Kokenut Ilari Näckel Espoo Bluesin maalivahtivalmentajaksi  23.9.2013. Blues.  Arkistoitu 2.10.2013. Viitattu 29.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Ilari Näckel EliteProspects-sivustolla
**Taavi Armas Lassila** (20. elokuuta 1890 Artjärvi – 15. tammikuuta 1955) oli suomalainen taloudenhoitaja ja sanomalehti Uuden Suomen toimitusjohtaja.

Armas Lassilan vanhemmat olivat Porin suomalaisen lyseon lehtori David Lassila (1854–1912) ja Elina Elisabeth Helander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli sitten lakitiedettä Helsingin yliopistossa vuoteen 1911 saakka. Lassila teki useita opintomatkoja Skandinavian maihin ja Saksaan.

Lassila oli Suomi-yhtiön palveluksessa vuodesta 1913 alkaen ja toimi prokuristina ja lainaosaston esimiehenä 1914–1919. Suomen sisällissodan aikana ja sen jälkeen Lassila oli kenraali Paul von Gerichin esikunnassa ja yleisesikunnassa toimiupseerina. Hän oli vuodesta 1919 alkaen sanomalehti Uuden Suomen taloudenhoitajana, Oy Uuden Suomen toimitusjohtajana 1919–1938 ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapaino Oy:n toimitusjohtajana sekä Kuvateollisuus Oy:n toimitusjohtajana 1920–1940. 

Lassila oli sittemmin Tukkukauppojen Oy:n osastonjohtajana 1942–1947, Paperinkäyttö Oy:n toimitusjohtajana 1948–1949 sekä Kustannus Oy Mantereen toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1949 alkaen. Hän oli kokoomuspuolueen Uudenmaan piiritoimikunnan ja puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja toimi puolueen taloudenhoitajana 25 vuoden ajan. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1940 ja hän sai asessorin arvon 1949.

Lassila oli muun muassa Rautatiekirjakauppa Oy:n, Suomen Tietotoimiston, Suomen sanomalehtien kustantajien liiton ja Suomen graafillisen teollisuuden harjoittajien liiton johtokuntien jäsenenä. Lassila omisti Pullin ja Mäkinissin maatilat Luvialla ja harjoitti siellä maanviljelyä.

Armas Lassila oli naimisissa vuodesta 1921 Martta Sofia Holmbergin kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs Carolus Lassila. Armas Lassilan veljiä olivat metsäteknologian professori ja kirjailija Ilmo Lassila sekä anatomian professori Väinö Lassila.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Aikalaiskirja 1934
2. 1 2 3 4 5 6  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Kansaneläkelaitoksen henkilökortit -arkisto > Vuosina 1950-1958 kuolleiden henkilöiden hakemistokortit
4. ↑  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : David Lassila
**Arçais** on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 15,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 614 asukasta (vuonna 2016).

Arçais’n kylä sijaitsee Niortin kaupungista länteen keskellä Marais poitevinin itäistä Marais mouillé -suoaluetta, ja sitä ympäröivät monet kanavat ja vesireitit. Aluetta markkinoidaan matkailijoille nimellä "Vihreä Venetsia", ja sen kanavat ja kanavien varret ovat suosittuja soutu- ja polkupyöräretkien kohteita.

Arçais kuuluu Niortin kaupungin ympärille syntyneeseen 45 kunnan muodostamaan taajamakuntaan *Communauté d’agglomération du Niortais* (CAN).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Citypopulation.de: France: Deux-Sèvres *citypopulation.de*. Viitattu 15.7.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arçais** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Arçais
Liebenaun sijainti Kasselin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
**Liebenau** on pikkukaupunki Kasselin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa.

Maantiede
---------

Liebenau sijaitsee hedelmällisen Warburger Börde -maanviljelysseudun kaakkoiskulmalla Hessenin pohjoisosassa noin 160 kilometriä Frankfurt am Mainista pohjoiskoilliseen ja noin 25 kilometriä Kasselista luoteeseen.

Historia
--------

Liebenaun alueelta on löydetty jälkiä kivikautisesta ja pronssikautisesta asutuksesta. Ihmisasutukselle otollisen seudun herruudesta kamppailivat muinoin useat heimot, kuten khattit, keruskit ja saksit. Keskiaikana seudusta kiistelivät Paderbornin ruhtinaspiispat ja Westfalenin maakreivit. Varhaisin asiakirjamaininta Liebenausta on vuodelta 1293. Maakreivi Ludwig II otti kaupungin haltuunsa 1465, ja se on siitä asti ollut hesseniläinen. Liebenaun rautatieasema oli toisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalaisen miehitysvyöhykkeen ja brittiläisen miehitysvyöhykkeen raja-asema. Hessen kuului yhdysvaltalaiseen vyöhykkeeseen. Hessenin aluereformin yhteydessä 1971 Liebenauhin liitettiin maalaiskunnat Grimelsheim, Haueda, Lamerden ja Ostheim. Seuraavana vuonna Liebenauhin liitettiin Ersen, Niedermeiser ja Zwergen.

Talous ja liikenne
------------------

Liebenaun rautatieasema avattiin 1849 ja suljettiin 1978. Bundesautobahn 44 kulkee Liebenaun eteläpuolitse ja Bundesautobahn 7 itäpuolitse. Kassel-Caldenin lentoasema, Flughafen Kassel-Calden, sijaitsee kymmenisen kilometriä Liebenaun keskustasta kaakkoon.

Muuta
-----

Saksankielisessä Euroopassa on useita Liebenau-nimisiä paikkoja, Hessenin Liebenaun ohella muun muassa Ala-Saksin Liebenau.

Lähteet ja viitteet
-------------------

1. ↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 30.09.2019 *Statistik.hessen.de*. Hessisches Statistisches Landesamt.  Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 1.3.2020.
2. ↑  Entfernung von Liebenau nach\_ *Luftlinie.org*. Viitattu 1.3.2020.
3. ↑  Geschichte *Stadt-liebenau.de*. Stadt Liebenau. Viitattu 1.3.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Liebenau, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Liebenau (Hessen)**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Liebenau (Hessen) 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Werner Edward Fagerström** (15. maaliskuuta 1869 Viipuri − 20. joulukuuta 1922 Viipuri) oli suomalainen juristi ja Viipurin pormestari.

Fagerströmin vanhemmat olivat sairaalatoimitsija Henrik Alexander Edvard Fagerström ja Johanna Amalia Platan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1890.

Fagerström oli Salmin kihlakunnan kruununvoutina 1906−1911 ja Viipurin kunnallispormestarina 1911−1913. Hänet erotettiin virasta poliittisista syistä yhdenvertaisuuslain vuoksi ja hän oli vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa. Vapauduttuaan Fagerström oli säästöpankin kamreerina 1913−1920 ja Viipurin raastuvanoikeuden kunnallisneuvosmiehenä 1920−1922. 

Werner Fagerström oli naimisissa vuodesta 1897 Anna Appelgrenin kanssa. Fagerströmin veli oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos Waldemar Fagerström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Werner Edward Fagerström


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lauri Fredrik Rosendal** (13. joulukuuta 1879 Oulu – 28. helmikuuta 1948 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja tarkastaja. Hän oli Turun Sanomissa päätoimittajana.

Lauri Rosendalin vanhemmat olivat lyseonrehtori Magnus (Maunu) Rosendal ja Alma Karolina Helsingius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Oulun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1901.

Rosendal toimi sanomalehtimiehenä vuosina 1904–1910, joista Yhdysvalloissa 1905–1906. Yhdysvalloissa Rosendal oli Eero Erkon perustaman Amerikan Kaiku-lehden päätoimittajana, hän oli aiemmin ollut työssä Helsingin Sanomien toimituksessa. Suomeen palattuaan hän oli Suomalainen Kansa-lehden toimituksessa. Turun Sanomien päätoimittajana Rosendal oli vuosina 1908–1910. Vuodesta 1918 alkaen hän oli IV piirin köyhäinhoidon tarkastajana Oulussa. Vuonna 1933 hänet valittiin Isänmaallisen Kansanliikkeen valtuuskuntaan.

Lauri Rosendal oli naimisissa vuodesta 1915 filosofian kandidaatti Ebba Sofia Helanderin kanssa.  Heidän poikansa Lars Erik (Erkki) Magnus Rosendal (1918–1944) palveli jatkosodan aikana luutnanttina Jalkaväkirykmentti 11:ssa Pohjois-Suomen rintamilla. Hän haavoittui Lapin sodan aikana Torniossa 3. lokakuuta 1944 ja kuoli Uumajan sairaalassa Ruotsissa marraskuussa 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. ↑  Amerikan Kaiun päätoimittajaksi... Turun Sanomat, 01.07.1905, nro 149, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Sanomalehdet, Uusi Suometar, 12.09.1908, nro 210, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Porvarislehdet, Työmies, 02.06.1910, nro 123, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
5. ↑  "Isänmaallinen kansanliike", Pohjolan Sanomat, 11.01.1933, nro 7, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Helsingin yliopiston sankarivainajamatrikkeli 1939-1945, Rosendal Lars Erik (Erkki) Magnus (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Sotasampo : Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneiden tietokanta
**Qikiqtarjuaq** (tavumerkeillä: **ᕿᑭᖅᑕᕐᔪᐊᖅ**) (1. marraskuuta 1998 saakka tunnettiin nimellä *Broughton Island*) on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella. Kylä sijaitsee Davisinsalmessa pienellä saarella, Baffininsaaren itäpuolella. Kylän nimi Qikiqtarjuaq tarkoittaa suurta saarta. Qikiqtarjuaqin väkiluku on 473 (2006). Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Qikiqtarjuaqin lentoasema.

Historia
--------

1800-luvun alkupuolella eurooppalaiset valaanpyytäjät tekivät retkiä Davisinsalmen kautta ja tekivät kauppaa kesäisin alueella leirityineiden inuiittien kanssa. Kivitoo 64 km pohjoiseen ja Padloping Island 96 km etelään nykyisen kylän sijainnista olivat pääasialliset kaupankäyntipaikat. Nykyinen kylä perustettiin, kun Kanadan valtio rakensi kiitotien ja tutkavartioaseman 1950-luvun puolivälissä. Vuonna 1963 Kivitoon kylä autioitui, kun asukkaat muuttivat työn perässä nykyiseen kylään. Vuosien 1964 ja 1968 välillä myös Padlopingin kylä autioitui asukkaiden keskittyessä Qikiqtarjuaqiin.

Lähteet
-------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Qikiqtarjuaq** Wikimedia Commonsissa

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 13.9.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Qikiqtarjuaq, Nunavut Qikiqtani School Operations.  Arkistoitu 16.2.2010. Viitattu 13.9.2009. (englanniksi)
**Gjoa Haven** (inuktitutiksi **Uqsuqtuuq**, tavumerkeillä **ᐃᖃᓗᒃᑑᑦᑎᐊᖅ**) on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa. Kylä sijaitsee Kuningas Williamin saaren kaakkoisosassa, Kitikmeotin alueella. Kylän väkiluku on 1 064 (2006). Kylän nimesi norjalainen tutkimusmatkailija Roald Amundsen (norj. *Gjøahavn* tai "Gjøan satama"), luoteisväylän etsinnässä käyttämänsä laiva Gjoan mukaan. Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylässä sijaitsee Gjoa Havenin lentoasema.

Vuonna 1903 Roald Amundsen etsi luoteisväylää ja kartoitti arktisia saaria. Saman vuoden lokakuussa meri alkoi jäätyä, ja hän ankkuroi Gjoa-laivansa nykyisen Gjoa Havenin luonnonsatamaan. Hän kutsui aluetta "maailman parhaimmaksi pieneksi satamaksi". Retkikunta vietti alueella kaksi vuotta, jona aikana Amundsen oppi selviytymistaitoja paikallisilta inuiiteilta. Taidot olivat elintärkeitä hänen myöhemmällä Etelämantereelle suuntautuneella tutkimusmatkallaan. Kylästä käsin hänen retkikuntansa tutki Boothian niemimaata ja etsi magneettisen pohjoisnavan tarkkaa sijaintia. Muutamat paikalliset asukkaat väittävät olevansa sukua Amundsenin retkikunnan jäsenille.

Lähteet
-------

1. ↑  2006 Community Profiles Statistics Canada. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi), (ranskaksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Historical Photos of Gjoa Haven Natural Resources Canada.  Arkistoitu 1.11.2005. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi), (ranskaksi)
3. ↑  Vi er Amundsens etterkommere Aftenposten. Viitattu 23.8.2009. (norjaksi)
4. ↑  Michael P. Ellsworth: Gjoa Haven Inuit.net.  Arkistoitu 1.9.2005. Viitattu 23.8.2009. (englanniksi)
**Sjundeå Handelslag m. b. t.** oli vuonna 1919 perustettu siuntiolainen itsenäinen osuuskauppa, joka toimi vuoteen 1973 asti, jolloin se sulautui Varubodeniin yhdessä Ingå Handeslagin kanssa. Sjundeå Handelslagilla oli toimipisteet Siuntion asemalla, Siuntion kirkonkylässä, Lappersissa, Niemenkylässä, Tallabackassa, Bläsabyssa ja Kelassa.

Historia
--------

Sjundeå Handelslagin ensimmäinen myymälä perustettiin Siuntion asemalle vuonna 1919. Aloitteen osuuskaupan perustamisesta tekivät martat, mutta myös siuntiolaiset suurmaanomistajat Alvar Rehnberg, Severin Salovius, Hannes Grönberg, Alexander Le Bell ja August Perklén innostuivat ajatuksesta. He tukivat osuuskauppaa ja muun muassa perustivat Siuntion rakennusosakeyhtiön, joka vuokrasi osuuskaupan liikkeille tiloja edullisesti.

Siuntion kirkonkylässä Sjundeå Handelslag aloitti toimintansa 1924.

Vuonna 1930 Sjundeå Handelslag perusti myymälän myös Degerbyhyn.

### Myymäläautot

Sjundeå Handelslagilla oli kivijalkaliikkeiden lisäksi käytössä myös myymäläautoja, jotka kiersivät ympäri Siuntiota. Vuonna 1958 myymäläautot olivat Bedford -merkkisiä.

Taloustiedot
------------

Sjundeå Handelslag taloustiedot 1919-1936| Vuosi | Osamaksut (mk) | Jäsenmäärä | Vuosittainen myynti (mk) | Liikkeiden lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1919 |  | 220 | 13 760 |  |
| 1920 |  | 242 | 2 140 370 | 3 |
| 1921 |  | 245 | 2 348 021 | 3 |
| 1922 | 961 | 245 | 2 301 910 | 3 |
| 1923 | 1012 | 207 | 3 317 204 | 3 |
| 1924 | 1098 | 237 | 3 641 297 | 3 |
| 1925 | 1098 | 237 | 3 974 510 | 4 |
| 1926 | 1143 | 247 | 4 251 892 | 4 |
| 1927 | 1191 | 250 | 4 151 588 | 5 |
| 1928 | 1304 | 262 | 5 452 560 | 4 |
| 1929 | 1278 | 283 | 5 528 544 | 4 |
| 1930 | 1309 | 297 | 4 781 823 | 4 |
| 1931 | 1307 | 287 | 4 299 686 | 4 |
| 1932 | 1335 | 305 | 3 965 932 | 4 |
| 1933 | 1351 | 310 | 3 937 531 | 5 |
| 1934 | 1333 | 312 | 3 894 547 | 5 |
| 1935 | 1353 | 323 | 4 484 214 | 6 |
| 1936 | 1387 | 332 | 4 999 251 | 6 |

Osuusleipomo Kringlan
---------------------

Osuusleipomo Kringlan perustettiin vuonna 1929 Siuntion, Inkoon ja Karjaan osuuskauppojen yhteiseksi leipomoksi. Leipomo sijaitsi Siuntion asemalla ja sen toiminta loppui vuonna 1944 Porkkala-parenteesin evakuoinnin yhteydessä. Leipomon toiminta ei enää jatkunut vuokra-ajan jälkeen.

Johtajat
--------

Sjundeå Handelslagin johtajia:

* Bruno Lönnqvist 1920–1942

Kaupanhoitajat
--------------

### Siuntion asema

* Otto Karlsson 1919

Lähteet
-------

1. 1 2  Anu Koskivirta: *Siuntio - Avainkunta kautta aikojen*, s. 111. Siuntion kunta, 2010.
2. 1 2 3  Alf Brenner: *Sjundeå sockens historia I*, s. 449. Hembygdens Vänner i Sjundeå rf, 1953.
3. 1 2  *Kurkistuksia, kuvia ja kertomuksia vanhasta Siuntiosta*, s. 158. Hembygdens Vänner i Sjundeå rf, 2014.
Quickbornin sijainti Pinnenbergin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Schleswig-Holsteinin osavaltiossa.
**Quickborn** on kaupunki Hampurin metropolialueella Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Hampurin keskustasta pohjoiseen.

Maantiede
---------

Quickborn sijaitsee Pohjois-Saksan alangolla noin 60–70 kilometriä sekä Pohjanmeren että Itämeren rannoilta sisämaahan. Kaupungin luoteisosassa on Himmelmoor-niminen keidassuo. Kaakossa puolestaan on 110-hehtaarinen luonnonsuojelualue Holmmoor.

Historia
--------

Varhaisin asiakirjamaininta Quickbornista on vuodelta 1323. Sotaisa 1600-luku oli kärsimyksen aikaa myös Quickbornille, niinpä seuraavan vuosisadan alussa asukasluku oli vain noin kolmesataa. Suuri Pohjan sota 1700–1721 kosketti edelleen Quickbornia. Vuonna 1735 Quickborn sai oikeuden järjestää markkinat kolmasti vuodessa, ja paikkakunta alkoi vaurastua. Maailmansotien välisenä aikana Quickbornia koetteli poikkeuksellisen korkea työttömyys. Toisen maailmansodan jälkeen paikkakunta kuului brittien miehitysvyöhykkeeseen. 1900-luvun jälkipuoliskolla Quickbornista tuli osa Hampurin kaupunkiseutua. Kaupunkioikeudet Quickborn sai 1974.

Talous ja liikenne
------------------

Ammoisina aikoina Quickbornin talouden runkona oli maanviljelyn ohella turpeennosto. 2000-luvun Quickbornissa harjoitetaan tavanomaisten palveluammattien lisäksi käsityöläisammatteja ja jonkin verran maanviljelyä. Halenbergin alueelle on asettunut useita merkittäviä yrityksiä, kuten Comdirect ja Hansewerk AG. Bundesautobahn 7 kulkee Quickbornin keskustan itäpuolitse. Quickbornin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Hampuri-Altona–Neumünster. Sijainti vauraan Hampurin kupeessa määrittää luonnollisesti Quickbornin taloudellista asemaa: usean quickbornilaisen työpaikka on Hampurissa. Etenkin Hampurin pohjoisosat ovat aivan käden ulottuvilla.

Lähteet
-------

1. ↑  Regionaldaten für Quickborn, Stadt *Statistik-nord.de*. Viitattu 1.11.2019.
2. ↑  Entfernung von Hamburg, Deutschland nach Quickborn, Schleswig-Holstein, Deutschland *Entfernungsrechnerkm.com*. Viitattu 1.11.2019.
3. ↑  Historie *Quickborn.de*. Viitattu 1.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Quickborn, Schleswig-Holstein, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Quickborn** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Quickborn 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz area

 |

 |
**Arlempdes** (lausutaan [aʁlɑ̃d], kuten *Arlandes*) on kunta Ranskan Auvergnen alueella Haute-Loiren departementissa. Sen asukasluku on noin 130.

Noin seitsemän kilometriä Lyonin ja Toulousen väliseltä valtatieltä N88 ja 27 kilometriä etelään Le Puy-en-Velaystä sijaitseva kunta tunnetaan Arlempdesin linnan raunioista, joilta avautuvat hyvät näkymät ympäristöön. Vuoren rinteessä muurien ympäröimä keskustaajama on valittu kauneimpien ranskalaiskylien *Les Plus Beaux Villages de France* -järjestön jäseneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Arlempdes, France This Way -sivusto. Viitattu 5.7.2017.
2. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arlempdes** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:Arlempdes
*Tämä artikkeli käsittelee jalkapalloilijaa. Jääkiekkoilijasta katso Glen Murray.* 

**Glenn Murray** (s. 25. syyskuuta 1983 Maryport) on englantilainen entinen jalkapalloilija, nykyisin jalkapallokommentaattori. Oikeajalkainen Murray oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Ura
---

### Alkuvuodet

Murrayn ensimmäinen seura oli Englannin kahdeksanneksi korkeimman sarjatason Workington Reds, jota hän edusti vuodet 2002–2004. Vuonna 2004 hän edusti myös yhdysvaltalaista Wilmington Hammerheadsia ja Englannin konferenssin Barrow AFC:tä, jossa hän pelasi kuusi ottelua tehden yhtä monta maalia.

### Carlisle United

Vuodet 2005–2007 Murray edusti Carlisle Unitedia. Ensimmäisellä Murrayn kaudella seura pelasi vielä konferenssissä, mutta Murrayn lähdettyä seurasta, oli sen sarjataso Ykkösliiga. Murray pelasi Carlisle Unitedin paidassa 46 ottelua tehden niissä viisi maalia. Vuosina 2006–2007 hän oli lainalla Kakkosliigan seuroissa Stockport Countyssä ja Rochdale AFC:ssä. 

### Rochdale AFC

Murray oli vuodet 2006-2007 lainalla Rochdale AFC:ssä, jossa hän teki 12 pelaamassaan ottelussa neljä maalia. Lainansa päätteeksi, tammikuussa 2007 Murray siirtyi pysyvällä sopimuksella Kakkosliigan seuraan, jota hän edusti kauden 2007–2008 tehden 42 pelaamassaan Kakkosliigan ottelussa 21 maalia.

### Brighton & Hove Albion

Tammikuussa 2008 Murray siirtyi Rochdalesta Ykkösliigan Brighton & Hove Albioniin. Hän edusti seuraa neljän kauden ajan, joista viimeisen, kauden 2010–2011, jälkeen Brighton nousi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Mestaruussarjaan voitettuaan Ykkösliigan. Murray teki Brightonin paidassa pelaamassaan 118 ottelussa 53 maalia, joista 22 syntyi kauden 2010–2011 aikana.

### Crystal Palace FC

Heinäkuussa 2011 Murray siirtyi Mestaruussarjan Crystal Palace FC:hen. Toisella kaudellaan seurassa, eli kaudella 2012–2013, Murray teki 42 pelissä 30 osumaa ja voitti koko Mestaruussarjan maalikuninkuuden. Crystal Palace nousi kauden päätteeksi myös Valioliigaan kaudeksi 2013–2014. Murray teki debyyttinsä Valioliigassa helmikuussa 2014 West Bromwich Albionia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa kuussa Swansea Cityn verkkoon. 

Kauden 2014–2015 syyspuolikkaan Murray oli lainassa Mestaruussarjan Reading FC:ssä tehden 18 pelaamassaan ottelussa kahdeksan maalia. Palattuaan tammikuussa 2015 Crystal Palaceen Murray onnistui kevätkaudella maalinteossa Valioliigassa seitsemästi.

### AFC Bournemouth

Murray siirtyi kesällä 2015 Valioliigaan nousseeseen Bournemouthiin 5,4 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi kaudella 2015–2016 Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä kolme maalia.

### Brighton & Hove Albion FC uudelleen

Kesällä 2016 Murray siirtyi lainalle Brightoniin. Tammikuun 2017 lopulla hän siirtyi Brightonin omistukseen. Kaudella 2016–2017 Murray teki mestaruussarjassa 45 ottelussa 23 maalia ja oli sarjan maalintekijätilastossa jaetulla toisella sijalle. Sen jälkeen Brighton on pelannut Valioliigassa. Kaudella 2017–2018 Murray teki 35 liigaottelussa 12 maalia ja seuraavalla kaudella 38 ottelussa 13 maalia. Hän oli molempina kausina joukkueensa paras maalintekijä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6
2. 1 2
**Inga Maaria Linna** (s. 21. helmikuuta 1995 Hausjärvi) on suomalainen moukarinheittäjä. Linna edustaa Riihimäen Kiskoa ja hänen henkilökohtaisena valmentajanaan toimii Hannu Rinnekari.

Ennen kautta 2015 Linnan ennätys oli toukokuussa 2014 Kotkassa heitetty 60,63. Heinäkuussa 2014 hän oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa jääden karsintaan.

Toukokuussa 2015 Linna heitti Helsingissä uuden ennätyksensä 65,41. Kesäkuussa 2015 hän voitti yllättäen Kaustisen moukarikarnevaalin pääkilpailun parannettuaan ennätystään lähes kolme metriä lukemiin 68,25. Heinäkuussa 2015 Linna eteni loppukilpailuun alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Tallinnassa ja sijoittui 12:nneksi tuloksella 60,73. Elokuussa Linna voitti Porin Kalevan kisoissa SM-kultaa tuloksella 67,29. Kahdeksan aiempaa suomenmestaruutta voittanut Merja Korpela tuli toiseksi.

Linna karsiutui loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Hän uusi Suomen mestaruuden Oulun Kalevan kisoissa 2016. Hän voitti Suomen talvimestaruuden 2017, mutta karsiutui loppukilpailusta Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 hän sai hopeaa. Hän karsiutui loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018.

Talvisin Linna harjoittelee Nurmijärvellä sijaitsevan maatilan navetan vintillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Liikunnan yhteiskuntatieteiden valintakokeeseen kutsutut 17.6.2015 Jyväskylän yliopisto, Liikuntatieteellinen tiedekunta.  Arkistoitu 15.7.2015. Viitattu 1.8.2015.
2. ↑  Merkittäviä Hausjärveen liittyviä henkilöitä tai tapahtumia - Suomi 100 *Hausjärven kunta*.  19.4.2017.  Arkistoitu 23.9.2019. Viitattu 23.9.2019.
3. 1 2 3  Inga Linna moukaroi loistotuloksen 68,25 *Yleisurheilu.fi*.  27.6.2015. Viitattu 1.8.2015.
4. ↑  Inga Linna Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
5. ↑  Inga Linna heitti moukaria 65 metriä *Yleisurheilu.fi*.  5.5.2015. Viitattu 1.8.2015.
6. ↑  10th European Athletics U23 Championships, Kadriorg Stadium European Athletics.  Arkistoitu 23.7.2015. Viitattu 1.8.2015. (englanniksi)
7. ↑  Karttunen, Anu: Sensaatio moukarihäkissä – Korpelan kahdeksan vuoden mestaruusputki katkesi! *Yle Urheilu*.  2.8.2015. Viitattu 3.8.2015.
8. ↑  Inga Linna Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Gabriel Johannes (Hannes) Laasonen** (29. heinäkuuta 1878 Mikkeli – 6. lokakuuta 1941 Kuusankoski) oli suomalainen kansakoulunopettaja, päätoimittaja ja kirkkoherra.

Hannes Laasosen vanhemmat olivat talonomistaja Gabriel Laasonen ja Karoliina Tukkalainen. Laasonen pääsi ylioppilaaksi 1899 (Läroverket för gossar och flickor) ja suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon 1900. Hän suoritti suomen kielen, historian ja matematiikan opintoja Helsingin yliopistossa 1901–1904 ja suoritti siellä teologisen erotutkinnon 1914 sekä pastoraalitutkinnon 1917. Laasonen vihittiin papiksi 1913. Laasonen oli keväällä 1912 Helsingin kansakoulujen stipendiaattina Saksassa, Sveitsissä ja Tanskassa.

Laasonen oli opettajana Helsingin kaupungin yleisessä poikakansakoulussa 1901–1915, historian, suomen kielen ja maantiedon opettajana Helsingin kauppakoulussa 1902–1905, johtajana ja opettajana Värtsilän yhteiskoulussa 1908–1910, Kallion uuden kansakoulun johtajana Helsingissä 1910–1914, suomen kielen opettajana Helsingin ruotsinkielisen kansakoulun jatkoluokalla 1910–1914 sekä suomen kielen opettajana Helsingin kauppakoulussa 1918–1920. Hän opetti myös Helsinkiin siirretyssä Kolppanan opettajaseminaarissa.

Papiksi vihkimisen jälkeen Laasonen oli Kuoreveden vt. kirkkoherrana ja kirkkoherran viran välivuoden saarnaajana. Hän toimi sen jälkeen Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena 1913–1914, Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan vt. kappalaisena 1914, Helsingin pohjoisen suomalaisen ja ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena Pasilassa 1915–1917 ja Töölössä vuodesta 1917 sekä Helsingin kaupungin kunnalliskodin ja työlaitoksen saarnaajana vuodesta 1916. Laasonen valittiin Kuusankosken kirkkoherraksi 1929. Hän sai rovastin arvon 1932. Iitin rovastikunnan lääninrovastiksi Laasonen valittiin 1935. Laasonen oli Suomen evankelis-luterilaisen pyhäkouluyhdistyksen sihteerinä ja rahastonhoitajana vuodesta 1922 alkaen ja oli yhdistyksen johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja. Hän toimi myös Kotikasvatusyhdistyksen puheenjohtajana ja Helsingin Raamattuseuran johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä. 

Laasonen toimi Heinolan Sanomain ja Kansanvalta-lehden päätoimittajana, Kotimaa-lehden toimitussihteerinä ja Lasten Pyhäkoululehden päätoimittajana. Hän kuului lisäksi Koti-lehden ja Vartija-lehden toimituskuntiin.

Hannes Laasonen oli naimisissa vuodesta 1904 kansakoulunopettaja Mildred Hanna Ottilia Stadiuksen (1882–1967) kanssa. Heidän poikansa oli matemaatikko ja Teknillisen Korkeakoulun rehtori Pentti Laasonen.

Julkaisuja
----------

* *Pyhäkoulujen järjestely ja hoito meillä*. Suomen pyhäkouluyhdistys, Helsinki 1918 (Digitoituna Kansalliskirjastossa)
* *Kuusankosken seurakunta vv. 1919-1930*. Kuusankosken seurakunta, Kouvola 1930

### Lähteet

1. 1 2 3 4 5  Laasonen, Gabriel Johannes. Suomen papisto 1800–1920 -verkkojulkaisu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2017 (viitattu 29.7.2023)
2. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
3. 1 2 3 4 5  Päivästä päivään, Helsingin Sanomat, 29.07.1938, nro 200, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Kuka kukin on 1978 : Pentti Laasonen
**Herrbed Gotthard Hällström** (14. kesäkuuta 1830 Oulu – 4. heinäkuuta 1911 Mikkeli) oli suomalainen piirilääkäri ja professori.

Hällströmin vanhemmat olivat insinöörieverstiluutnantti Fredrik Adolf Hällström (1787–1861) ja Kristina Elisabet Hagström. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1846. Hällström valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1851, lääketieteen kandidaatiksi 1854 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1857 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1860. Hän teki opintomatkan Saksaan ja Itävaltaan 1865–1866. Hällströmistä tuli riemutohtori 1907.

Hällström oli lääkintöylihallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1855–1856 ja 1. Suomen meriekipaasin alilääkärinä 1855–1856. Hän oli Mikkelin vankilan ja sairaalan vt. lääkärinä vuodesta 1856 ja vakinaisena lääkärinä vuodesta 1857. Hän oli samalla 5. Mikkelin ruotujakoisen tarkk'ampujapataljoonan lääkärinä 1857–1860. Viimeksi Hällström oli Mikkelin piirin piirilääkärinä 1859–1896. Hän sai professorin arvon 1898.

Hällström oli naimisissa vuodesta 1857 serkkunsa Johanna Karolina Hällströmin (k. 1920) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Herrbed Gotthard Hällström. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 14.5.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Trierin tuomiokirkko** (saks. *Hohe Domkirche St. Peter zu Trier*) on kirkko Trierin kaupungissa ja Saksan vanhin katedraali. Rakennus on yksi tärkeimmistä jäljellä olevista varhaisromaanisen tyylin kirkoista ja se on suurimmaksi osin peräisin 800-luvulta, joskin vanhempia osia on säilynyt. Frankit ja normannit tuhosivat kaksi aiempaa kirkkoa, joten tuomiokirkosta rakennettiin linnoitusmaisen jykevä.

Kirkon keskilaiva
Konstantinus Suuren äiti Pyhä Helena lahjoitti katedraalille Jeesuksen saumattoman paidan, jonka hänen väitetään löytäneen Pyhältä maalta. Trieristä tuli ensimmäinen suuri kristillinen pyhiinvaelluskohde Pohjois-Euroopassa. Muita tärkeitä pyhäinjäännöksiä ovat Pyhän Helenan pääkallo ja Jeesuksen ristiinnaulitsemisessa oletettavasti käytetty naula.

Trierin tuomiokirkko on Unescon maailmanperintökohde.

Lähteet
-------

1. 1 2  Howard Kramer: CATHEDRAL OF TRIER *Complete Pilgrim*.  15.2.2015. Viitattu 23.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Marija Georgievska: The Cathedral of Trier is the oldest cathedral in Germany *Vintage news*.  26.3.2017. Viitattu 23.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
Särkijärven avolouhos nähtynä eteläreunalta.
**Siilinjärven apatiittikaivos** on Siilinjärvellä sijaitseva fosfaattikaivos. Kaivoksen omistaa norjalaisen lannoitevalmistaja Yaran tytäryhtiö Yara Suomi. Apatiittikaivos aloitti tuotannon 1980, ja se on Suomen suurin avolouhos. Louhoksen pituus on kolme kilometriä ja syvyys 150 metriä. Kaikkiaan Siilinjärven kaivos- ja tehdasalue on kooltaan noin 3 000 hehtaaria, ja sen pituus on 12 kilometriä ja leveys 2–3 kilometriä. Tunnettu esiintymä on 14,5 kilometriä pitkä ja ainakin 800 metriä syvä. Esiintymän todellista syvyyttä ei tunneta. Esiintymä on 900 metriä leveä leveimmästä kohdasta.

Siilinjärven esiintymä löytyi 1950 rakennusmestari Jorma Hakalan lähettämän kalkkikivinäytteen perusteella. Koerikastusta tehtiin paikalla 1966 sekä suuremmassa mittakaavassa 1975–1979. Vuoteen 2001 mennessä malmia oli louhittu yhteensä 144 miljoonaa tonnia.

Kaivos tuottaa apatiittirikastetta, jota käytetään kaivoksen vieressä olevan, 1969 perustetun fosforihappo- ja lannoitetehtaan raaka-aineena. Sivutuotteina syntyy myös maatalouskalkkina käytettävää kalsiittirikastetta sekä jonkin verran kiillerikastetta.

Kaivoksen vuosituotanto nousi vuonna 2009 valmistuneiden investointien jälkeen 850 000 tonnista miljoonaan tonniin ja sitä on tarkoitus vielä kasvattaa 1,3 miljoonaan tonniin. Malmin rikastuksen sivutuotteena syntyy myös flogopiittia ja karbonaattimineraaleja sisältävää rikastushiekkaa, josta osa jalostetaan maanparannusaineeksi ja loput läjitetään kaivosalueen pohjoispäässä sijaitsevalle Mustin rikastushiekan läjitysalueelle.

Katso myös
----------

* Soklin malmio

Lähteet
-------

* GTK Tietoaineistot / Suomen kaivosteollisuus / Apatiittikaivokset (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yara investoi 60 miljoonaa Siilinjärvellä, Tekniikka&Talous 8.12.2008[vanhentunut linkki] (Arkistoitu – Archive.today)
* Salla Venäläinen : Siilinjärven kaivoksen rikastushiekan hyödyntäminen pilaantuneen maaperän kunnostamisessa, Helsingin yliopisto / Maatalous-metsätieteellinen tiedekunta / Elintarvike- ja ympäristötieteiden laitos 27.3.2010[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Siilinjärven kaivos tekee kivestä leipää
2. ↑  Finland’s phosphorus resources are more important than ever (Arkistoitu – Internet Archive)
**Minsk-Matšulištšy** (valkoven. Мінск-Мачулішчы, *Minsk-Matšulištšy*; ven.  Минск-Мачулищи,  *Minsk-Matšulištši*) on 15 kilometriä Minskin keskustan eteläpuolella, Valko-Venäjän Minskin alueen Minskin piirissä, Matšulištšyn kaupunkimaisen taajaman  länsipuolella sijaitseva valkovenäläinen lentotukikohta.

Minskin piirin Matšulištšyn lentokenttä sijaitsee 15 km Minskistä etelään  
Minskin piirin Matšulištšyn lentokenttä sijaitsee 15 km Minskistä eteläänUMLIMinsk-Matšulištšyn sijainti Minskin piirissä
Matšulištšyyn sijoitetun 50. yhteislentotukikohdan hihamerkki
Matšulištšyn lentotukikohdan käytössä on helikoptereita ja kuljetuskoneita, kuten kuvan Il-76MD -kuljetuskone.
Matšulištšyyn nykyään sijoitettu joukko-osasto muodostettiin alun perin Afganistanin sotaa varten vuoden 1989 alkupuolella. Se toimi maaliskuusta 1980 helmikuuhun 1989 Kabulin lentokentältä käsin 50. erillisenä yhdistettynä lentorykmenttinä (kirjaimellisesti "sekalentorykmenttinä"). Pääkalustona joukko-osastolla oli Antonov An-12-, An-26 ja An-26RT -sotilaskuljetuskoneita sekä Mi-24V/D ja Mi-8MT -helikoptereita.

Toukokuusta 1989 lähtien rauhanolohin palannut 50. erillinen yhdistetty lentorykmentti harjoitteli aluksi Minskin varuskunnan *Lipkin lentokentällä* (аэродром Липки, 53.9121°N, 27.7080°E, paikka ollut viime aikoina ainakin sisäministeriön joukkojen käytössä). Vuodesta 1994 lähtien 50. yhdistetyksi lentotukikohdaksi edelleennimetty joukko-osasto on toiminut Matšulištšyn kentältä käsin.

Esimerkiksi Voitonpäivän ja maan itsenäisyyspäivän sotilasparaateihin Minskissä osallistuvat lentojoukot harjoittelevat tyypillisesti yhteistoimintaa Matšulištšyn lentotukikohdasta käsin. Paraatiin osallistui esimerkiksi kesällä 2012 maan ilmavoimien taitolentoryhmä *Belaja Rus* (Белая Русь) L-39-harjoituskoneilla, sekä Mi-8- ja Mi-24 -koptereita, sekä Su-25, Su-27 ja MiG-29 -sotilaslentokoneita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Minsk (Matšulištši) - Minsk (Machulishchi) aviapages.ru. Viitattu 22.2.2014. (venäjäksi)
2. 1 2  *Respublika Belarus Atlas Avtomobilnyh Dorog* 1:200 000. (Valko-Venäjän "GT-karttakirja") Minsk: RUP Belkartografija ja Gosudarstvennyi komitet po imuštšestvu Respubliki Belarus, 2011.  ISBN 978-985-508-104-4.  (venäjäksi), osin (englanniksi)
3. ↑  UMLI Minsk/Machulishchi Airport (Arkistoitu – Internet Archive) Julkaisija skyvector.com, Viitattu 21.2.2014, (englanniksi)
4. 1 2  Den roždenija legendarnogo "Poltinnika" (Legendaarisen Poltinnika-yksikön (33. vuotis)syntymäpäivä)  30.04.2013. mil.by.  Arkistoitu 28.2.2014. Viitattu 22.2.2014. (venäjäksi)
5. ↑  Vojennyje lettšiki prodolžajut podgotovku k paradu  27.6.2012. mil.by.  Arkistoitu 28.2.2014. Viitattu 22.2.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Minsk-Matšulištšy kartalla (selitykset pääosin (puolaksi) ja (venäjäksi)) (wikimapia.org)
* Vojennoje obozrednije 10.9.2013. Aviabaza v Matšulištšah (video) (venäjäksi) (youtube.com)
* 50-ja smešannaja aviationnaja baza formirovals spetsialno dlja Afganistana (sis. linkki 8 minuutin videoon) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (ctv.by)
* Airport Codes Database - Belarus airportcodesdatabase.net. Viitattu 21.2.2014. (englanniksi)
James Paul Moody
**James Paul Moody** (21. elokuuta 1887 Scarborough – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli RMS Titanicin kuudes perämies. Moody oli myös ainoa nuorimmista upseereista, joka ei selvinnyt laivan uppoamisesta. Moody oli vahtivuorossa laivan komentosillalla illalla 14. huhtikuuta kun tähystäjä Frederick Fleet ilmoitti suoraan edessä olevasta jäävuoresta. Moody vastaanotti Fleetin viestin ja välitti sen heti ensimmäiselle perämiehelle William Murdochille, joka käski koneet taaksepäin ja kääntää laivaa tyyrpuuriin. Titanicin upotessa Moody auttoi lastaamaan pelastusveneet 12, 14 ja 16. Moodyn oli tarkoitus nousta pelastusveneeseen 14, mutta hän antoi paikkansa viidennelle perämiehelle Harold Lowelle. Moody avusti tämän jälkeen Murdochia kunnes vesi alkoi tulvia venekannelle. Moody nähtiin viimeksi pelastuslautta A:n lähistöllä. Jotkut matkustajat kertoivat nähneensä Moodyn hypänneen hyiseen veteen. Moodyn ruumista ei löydetty merestä. Moody oli kuollessaan 24-vuotias. Hänen kotikaupunkiinsa Scarboroughiin pystytettiin muistolaatta hänen kunniakseen.

Vuoden 1997 elokuvassa *Titanic* Moodya esitti Edward Fletcher. Elokuvassa Moody päästi viime hetkellä Jackin ja Fabrizion laivaan ja myöhemmin hänet nähtiin sillalla ennen törmäystä ja pelastuslautta A:n liepeillä. Hänen kuolemaansa ei näytetty.

Aiheesta muualla
----------------

* titanic-titanic.com: James PaulMoody

Lähteet
-------

1. 1 2  Buksmann, George: The amazing story of Scarborough hero James Moody who took the Titanic's doomed phone call *thescarboroughnews.co.uk*.  15.4.2021. The Scarborough News. Viitattu 12.9.2023.
2. ↑  James Cameron: *Titanic*. Yhdysvallat,  1997. (englanniksi)
**Riina Kruut** on suomalainen viestintäyrittäjä ja kirjailija. Viestintä Ruuti Oy on perustettu vuonna 2022. 
Vuonna 2017 Kruutilta julkaistiin lastenkirja *Tarina siivettömästä enkelistä*. Teoksen on kuvittanut Laura Solkio, ja sen on julkaissut Kustannus HD. 
Kruutin ensimmäinen tietokirja, *Tragedian varjossa kasvanut*, julkaistiin vuonna 2022.
Kruut haastatteli kirjaa varten kolmea henkirikoksen uhrin läheistä. Heistä kukin oli läheisen menettäessään alaikäinen. Kruut sai idean kirjasta huomatessaan, että nuorille suunnattuja teoksia traagisten kokemusten käsittelemiseen ei juurikaan ole.

Lähteet
-------

1. ↑  Finder: Viestintä Ruuti Oy *finder.fi*.
2. ↑  Kirjasampo: Tarina siivettömästä enkelistä *kirjasampo.fi*.
3. ↑  Riina Kruut: Tragedian varjossa kasvanut *deadlinekustannus.fi*.  Arkistoitu 29.3.2023.
4. 1 2  Sarenius, Sanna: Miia menetti veljensä Jokelassa 2007 ja Leevi Malmilla 2019 – heitä yhdistää seikka, joka yllätti uutuuskirjan tekijän *Helsingin Uutiset*.  17.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Viestintä Ruuti Oy
* Deadline Kustannus: Kirjailijat (Arkistoitu – Internet Archive)