recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Askan kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
**Askan kihlakunta** (ruots. *Aska härad*) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 309,37 neliökilometriä ja asukasluku 17 898 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Västra Ny, Motalan maalaiskunta, Vinnerstad, Ask, Varv, Styra, Västra Stenby, Hagebyhöga, Fivelstad ja Orlunda.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Hagebyhöga ja Orlunda kuuluvat nykyään Vadstenan kuntaan ja muut Motalan kuntaan.

* Askan kihlakunnan vaakunaAskan kihlakunnan vaakuna

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
**Pekka Mattila** (s. 9. heinäkuuta 1967 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelasi keskellä ja vasemmalla laidalla.

Mattila on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän debytoi Mestaruussarjassa Ilveksen edustusjoukkueessa vierasottelussa Valkeakosken Hakaa vastaan 17. elokuuta 1986. Kaudeksi 1987 Mattila siirtyi I divisioonan Kuopion Eloon. Hän palasi seuraavaksi vuodeksi takaisin Ilvekseen, jossa nousi avauskokoonpanon pelaajaksi. Vuonna 1989 Mattila solmi sopimuksen Ruotsin pääsarjassa pelanneen GIF Sundsvallin kanssa. Hän esiintyi kaudella 14 ottelussa ja palasi kauden päätteeksi jälleen Ilvekseen.

Seuraavan neljän ja puolen kauden aikana Mattila oli Ilveksen runkopelaajia. Hän oli mukana voittamassa Suomen Cupia vuonna 1990 Ilveksen päihittäessä Helsingin Jalkapalloklubin finaalissa 2–1. Hänet nimitettiin joukkueen kapteeniksi 1993 ja oli virassa myös kauden 1994 alkupuolen. Kesällä 1994 talousvaikeuksien kanssa kamppaillut Ilves päästi Mattilan siirtymään Finnairin Palloilijoiden riveihin, jossa hän pelasi puolitoista kautta. Mattila palasi vielä kasvattajaseuraansa Ilvekseen ja pelasi yhden kauden ennen lopettamistaan 29-vuotiaana. Hän pelasi uransa aikana yhteensä 194 pääsarjaottelua ja onnistui maalinteossa 24 kertaa.

Saavutukset
-----------

* Suomen Cup 1990

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Mattila *Veikkausliiga.com*. Veikkausliiga Hall of Fame. Viitattu 13.12.2014.
2. ↑  Lahtinen, Esko S. – Malmberg, Kirsti – Soininen, Heidi: *Jalkapallokirja 1995*, s. 434. Suomen Palloliitto, 1995. ISSN 0787-7188.
3. ↑  Lidén, Andreas: Ny högerback visar upp sig *ST.nu*.  25.1.2011. Viitattu 13.12.2014.
4. ↑  Cup-mestarit 1955–2013 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Apollonia** (m.kreik. Ἀπολλωνία, *Apollōnia*) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Sellián kylän paikalle lähelle saaren etelärannikkoa.

Apollonian kaupunki on ollut olemassa hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Muutoin sen historiasta ei tiedetä mitään. Antiikin lähteistä sen mainitsee lähinnä *Stadiasmus Maris Magni*, joka kuvaa sen sijainneen 30 stadioninmitan päässä Lamonista ja 100 stadioninmitan päässä Foiniksista. Filosofi Diogenes Apollonialainen oli kotoisin jostakin Kreetan Apolloniasta, mahdollisesti juuri etelärannikon kaupungista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Apollōniatēs* (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi *Apolloniates* tai *Apolloniensis*.

Kreetan etelärannikon Apolloniaa ei tule sekoittaa saaren pohjoisrannikolla sijainneisiin Apelloniaan (myös Apollonia) tai Apolloniaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollonia? *Pleiades*. Viitattu 1.9.2020.
2. 1 2 3  Apollonia (Crete) 4 Sellia: Souda - Απολλωνία *ToposText*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2 3  Smith, William: "Apollonia (2)", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
**Askalafos** (m.kreik. Ασκάλαφος) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri mieshahmon nimi.

Areen poika
-----------

Askalafos, Areen ja Astyokhen poika, oli Orkhomenoksen kuningas ja Ialmenoksen kaksoisveli. Hyginus tosin mainitsee kerran hänen olleen argoslaisen Lykoksen poika. Veljensä kanssa hän johti minyanilaiset Troijan sotaan 30 aluksen voimin. Sodassa hän sai surmansa Deifoboksen keihäästä, mikä sai hänen isänsä raivon partaalle.

Askalafos mainitaan yhtenä Helenan kosijoista ja myös argonauttina.

Akheron poika
-------------

Askalafos oli Akheronin ja joko Orfnen tai Gorgyran poika. Kun Persefone oli saanut Haadekselta luvan palata maan päälle sillä ehdolla, ettei tämä söisi siellä mitään, Askalafos väitti Persefonen syöneen matkallaan granaattiomenan. Demeter rankaisi Askalafosta laittamalla suunnattoman kiven tämän päälle, mutta kun Herakles myöhemmin vieritti kiven pois, muutti Demeter tämän pöllöksi – toisen variaation mukaan Persefone teki tämän itse.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 9.37.7 (engl. käännös).
2. ↑  Hyginus: *Fabulae* xcvii (engl. käännös).
3. ↑  Homeros: *Ilias* ii.511–516 (engl. käännös).
4. ↑  Homeros: *Ilias* xiii.496–539 (engl. käännös).
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.10.8 (engl. käännös).
6. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.9.16 (engl. käännös).
7. 1 2  Ovidius: *Muodonmuutoksia* v.533–550 (engl.käännös).
8. 1 2  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.5.3 (engl. käännös).
9. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.12 (engl. käännös).
**Pekka Erkki Sakari Liljendahl** (12. kesäkuuta 1921 Kärkölä – 24. maaliskuuta 2002 Kärkölä) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Liljendahlin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Liljendahl ja Martta Iisakkila ja puoliso vuodesta 1947 Eila Hellen Vesa. Liljendahl tuli ylioppilaaksi vuonna 1942 Riihimäellä ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1949. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Liljendahl oli valmistuttuaan MTK:n maitokaupallisen keskustoimikunnan konsulentti ja vuodesta 1955 Tuottajain Maidon toimitusjohtaja aina vuoteen vuoteen 1976 asti. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hänet tunnettiin hevosurheilun harrastajana ja hevosten maahantuojana ja kasvattajana. Hän harjoitti maanviljelystä omistamallaan tilalla Kärkölässä vuodesta 1951. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Liljendahl sai vuonna 1971. Hänelle myönnettiin myös Suomen Raviurheilijainliiton ja Suomen Hevosenomistajain Keskusliiton kultaiset ansiomerkit.

Julkaisuja
----------

* *Sonnikysymyksen taloudellisesta järjestelystä*, 1949 (opinnäytetyö)

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Liljendahl *Biografiasampo*. Viitattu 30.4.2022.
2. ↑  Kuolleita. Pekka Liljendahl.  *Hevosurheilu*, 4.4.2002, nro 27-28, s. 11. Kansalliskirjasto. Viitattu 30.4.2022.
**Apolloff** t. **Apoloff** on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 912. Suku on alkujaan vanha venäläinen pajarisuku, jonka jäsen Vasili Zebetrioff tuli Ruotsin palvelukseen ja jonka kuningas Kustaa II Aadolf aateloi vuonna 1631. Vasilin veli Gregori otti käyttöön nimen Apoloff. Hän oli Inkerinmaan aatelisjoukkojen kornetti ja naimisissa käskynhaltija Feodor Aminoffin tyttären kanssa. Pariskunnan kolme poikaa otettiin vuonna 1680 ritarihuoneeseen. Heistä Johan (Juhana) Apolloff (k. 1706) toimi Nevanlinnan skanssin komentajana 1689 ja everstinä Viipurissa 1701. Vanhuudestaan huolimatta hän teki hyökkäyksiä Venäjälle Suuren Pohjan sodan alkaessa sekä puolusti linnaa 1703 venäläisten hyökkäystä vastaan. Hän joutui kuitenkin antautumaan ja kuoli vankina Novgorodissa. Vasili Apoloff oli Inkerinmaan aatelislippueen ratsumestari 1680 ja Kaprion linnan komendantti. Hän kuoli Tobolskissa venäläisten vankina vuonna 1701.

Lähteet
-------

* Anrep, G.: *Svenska Adelns Ättar-taflot*. Osa 1. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1858. (ruotsiksi)
* *Tietosanakirja*. 1. osa. Helsinki: Tietosanakirja-osakeyhtiö, 1909.

### Viitteet

1. ↑  Kansallisbiografia
2. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 1 p. 588 - nimi: Apolloff
3. ↑  Anrep, s. 74
4. ↑  Tietosanakirja, palsta 476
5. ↑  Anrep, s. 75
**Pekka Tapani Lukka** (23. elokuuta 1939 Kuusankoski – 9. maaliskuuta 2019 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Teatterityön lisäksi hän näytteli muun muassa suositussa *Maalaiskomedia*-sarjassa.

Ura ja elämä
------------

Pekka Lukka syntyi Antti ja Anna-Liisa Lukan (omaa sukua Rönnberg) perheeseen talvisodan kynnyksellä. Hän opiskeli Lappeenrannan Teatteriseminaarissa 1963–1966 ja aloitti näyttelijän uransa Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1963–1969. Hän siirtyi Kouvolan Teatteriin vuosiksi 1969–1973 ja edelleen Porin Teatteriin josta hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin vuonna 1979. Lukka näytteli myös Pyynikin kesäteatterissa.

Lukan näyttämötaiteellisiin tulkintoihin lukeutuivat muun muassa Eskon rooli *Nummisuutareissa*, nimismiehen rooli näytelmässä *Eetu Salmi* sekä Gloucester klassikkonäytelmässä *Kuningas Lear*.

Valkokankailla Lukka nähtiin muun muassa Timo Koivusalon elämäkertaelokuvissa *Sibelius* sekä *Kulkuri ja Joutsen*. Hän näytteli useissa televisiosarjoissa, kuten Yle TV2:n *Maalaiskomediassa* ja rikossarjassa *Jäähyväiset lasihevoselle*. Vuonna 2006 Lukka oli mukana lyhyissä fiktioelokuvissa *Aika* ja *Kadotettu*.

Filmografia
-----------

* Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
* Kulkuri ja Joutsen (1999)
* Young Love (2001)
* Sibelius (2003)

Televisiotuotannot
------------------

* Sirkuspelle Hermanni (1982)
* Juhannustanssit (1983)
* Jäähyväiset lasihevoselle (1985)
* Sisko ja sen veli (1986)
* Kolarikorjaamossa kummittelee (1987)
* Kummajaiset (1987–1989)
* Rikos aamulla (1988)
* Valkoinen nainen (1989)
* Autovaras (1991)
* Onnellinen hääpäivä (1993)
* Elämän suola (1996)
* Pimeän hehku (1996)
* Vain muutaman huijarin tähden (1999)
* Vaimonsa mies (2001)
* Mooseksen perintö (2001–2002)
* Salatut elämät (2003)
* Elli (2005)
* Turvetta ja timantteja (2006)

Lähteet ja viitteet
-------------------

* Pekka Lukka Elonetissä.
* Menopaikka.info (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, Aamulehti 31.3.2019 s. B14
2. 1 2  Veistäjä, Verneri (toim.): *Teatterin maailma 1965, Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*, s. 266. Helsinki: Tammi, 1965.
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Pekka Lukka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Yann-Alexandre Fillion** (s. 14. helmikuuta 1996, Ottawa, Kanada) on kanadalainen jalkapalloilija, joka pelaa maalivahtina Veikkausliigan AC Oulussa. Fillion debytoi Veikkausliigassa kaudella 2021.

Seurajoukkueet
--------------

Yann Fillionin pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2015 FC Montrealin joukkueessa Pohjois-Amerikan kolmostasolla USL:ssa. Fillion siirtyi kaudeksi 2016–2017 Sveitsin kakkostasolla pelanneen FC Zürichin riveihin. Zürich nousi kauden päätteeksi Sveitsin liigaan. Fillion ei pelannut kuitenkaan yhtään sarjaottelua Zürichissä. Hän kävi lainalla Ruotsin kolmostasolla Umeåssa, Norjan kakkostasolla Nest-Sotrassa, Sveitsin kakkostasolla Aaraussa sekä Kanadassa Toronton kakkosjoukkeessa.

Fillion siirtyi kaudeksi 2020 Ykkösessä pelanneen EIF:n riveihin. Hän pelasi EIF:n ykkösmaalivahtina 15 Ykkösen ottelua. EIF oli kaudella 2020 Ykkösessä neljäs. Fillion siirtyi kaudeksi 2021 Veikkausliigassa pelaavaan AC Ouluun. Fillion debytoi Veikkausliigassa 3. toukokuuta 2021 ottelussa AC Oulu–Ilves.

Lähteet
-------

1. ↑  Herrlaget presenterar de nio första kontrakten EIF 21.12.2019.  Arkistoitu 20.7.2021. Viitattu 20.7.2021.
2. ↑  Kanadalainen maalivahti Yann Fillion AC Ouluun AC Oulu 1.12.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Yann Fillion Palloliiton sivuilla
* Yann Fillion Veikkausliigan sivuilla
* Yann Fillion Soccerwayn sivuilla

AC Oulu – Veikkausliiga
1 Pennanen |
3 Koskela |
4 Bonet |
5 Nurmos |
6 Nurmela |
7 Alanko |
8 Malolo |
10 Salanović |
11 Rafinha |
14 Eremenko |
15 Kallinen |
16 Ölander |
17 Jokelainen |
18 Hurme |
21 Heikkilä |
22 Fillion |
23 Saira |
25 Sale |
30 Opara |
44 Breitenmoser |
Valmentaja: Ahola
*Tämä artikkeli käsittelee elokuvaohjaajaa. Geologi Jorma Kalliokoskesta on eri artikkeli.*
**Jorma Kalliokoski** (1949 – 8. toukokuuta 2020 Espanja) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja.

Ennen elokuvauraansa Kalliokoski toimi freelance-toimittajana. Tämän jälkeen hän kirjoitti käsikirjoituksia muun muassa Juhan af Grannille. Hänen ainoaksi pitkän elokuvan ohjaustyöksi jäi muusikon ja hänen tyttärensä suhteesta kertova elokuva *Hyvästi ennen aamua* (1989). Elokuvan kuvaajana oli Olavi Tuomi. Tämän jälkeen Kalliokoski toimi vielä käsikirjoittajana Tapio Suomisen elokuvassa *Porttikielto taivaaseen* (1990, alkuperäisaihe ja käsikirjoitus), kunnes poistui elokuva-alalta.

Kalliokoski toimi sittemmin radiotoimittajana. Vuosina 1994–1995 hän juonsi omaa talk show’ta *Keskiviikon Keisarit* yhdessä Ilkka Isosaaren kanssa Radio Cityssä. Kalliokoski myös käsikirjoitti Pertsa Reposen MTV3-kanavalle tuottamaa *Pahaa yskää*, jossa näyttelivät Heikki Kinnunen, Titta Jokinen ja Tom Pöysti. TV-töistä mainittakoon myös Yle TV2:lle käsikirjoitettu televisioelokuva *Vangin perintö*. Kalliokoski käsikirjoitti ja ohjasi konsulttiyritys KPMG:n 75-vuotisjuhlavideon, jonka pääesiintyjänä oli Tom Wentzel.

Kalliokoski toimi Mediapyykkärit Oy:n julkaisujohtajana ja Keijo-TV:n kehittäjänä.

Lähteet
-------

* Suomen kansallisfilmografia 10

### Viitteet

1. ↑  Niko Jutila: Jorma Kalliokoski on kuollut – ohjasi yhden elokuvan ja käsikirjoitti kaksi *Elokuvauutiset.fi*.  11.6.2020. Viitattu 9.8.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Jorma Lampela** (s. 1963) on suomalainen kuvittaja, karikatyyritaiteilija, animaattori ja kulttuurituottaja. 

Lampela tunnetaan parhaiten värikkäistä karikatyyreistään. Hän on tehnyt karikatyyrejä yksityishenkilöistä ja julkisuuden henkilöistä. Hän on tehnyt kuvituksia levyjen kansiin, bändien keikkajulisteisiin ja mainoksiin. 

Lampela on kuvittanut myös mainos- ja markkinointimateriaaleja, esimerkiksi Halva Oy:n esitteitä, joulukalenterin, makeispusseja ja rekkoja. Lampela on kuvittanut myös piirretyn musiikkianimaation Hurriganesin kappaleesta Get On. Animaatio on ollut mukana mm Hurriganesista kertovassa GANES-elokuvassa.

Koulutus
--------

Lampelalla on animaatioalan koulutus Keski-Pohjanmaan ammatillisesta aikuiskoulutuskeskuksesta vuodelta 1997. Hän sai yrittäjän ammattitutkinnon Kankaanpään opistosta vuonna 2004. Hän opiskeli artesaaniksi ja kuvittajaksi Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa vuonna 2003. Lampela valmistui kulttuurituottajaksi Seinäjoen ammattikorkeakoulusta vuonna 2008.
*Tämä artikkeli kertoo huilistista. Petri Alanko ("Lowland") on myös Hausmylly-yhtyeen kosketinsoittaja ja tuottaja/säveltäjä.*
**Petri Kaleva Alanko** (s. 17. lokakuuta 1963 Joensuu) on suomalainen huilisti ja musiikin maisteri.

Alanko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1987. Hän opiskeli Joensuussa Jari Sinkkosen oppilaana, vuodesta 1982 Sibelius-Akatemiassa Mikael Helasvuon johdolla ja 1985–1987 Saksassa Freiburgin musiikkiakatemiassa William Bennettin ja Hans-Peter Schmitzin oppilaana. Ylemmän loppututkinnon hän suoritti 1987. Vuodesta 1988 Alanko on toiminut Sibelius-Akatemian tuntiopettajana ja vuosina 2000–2005 Crusell-viikon taiteellisena johtajana.

Vuosina 1987–1988 Alanko soitti Zürichin oopperassa soolohuilistina ja vuosina 1988–2010 Radion sinfoniaorkesterissa. Alanko on soittanut myös Helsingin kaupunginorkesterin, Suomalaisen Kamariorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, kamariorkesteri Avantin sekä Frankfurtin, Münchenin ja Stuttgartin radio-orkestereiden solistina. Omia soolokonsertteja hän on pitänyt Helsingissä, Lontoossa, Pariisissa, Frankfurtissa, Tokiossa ja New Yorkissa. Alanko soittaa myös Kerberos-yhtyeessä. Hän on levyttänyt Naxokselle, Ondinelle ja BIS:lle. Alangon ensimmäinen soololevy ilmestyi vuonna 1993 yhteistyössä RSO:n ja Avantin kanssa. Ondinen levyllä ovat Carl Nielsenin, Jacques Ibertin ja André Jolivet'n huilukonsertot.

Vuonna 1989 Alanko sijoittui Japanin Kōbessa järjestetyssä kansainvälisessä huilukilpailussa jaetulle ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1990 hän voitti Münchenin kansainvälisen ARD-kilpailun ja samana vuonna hänet valittiin Finland Festivals ry:n Vuoden nuoreksi taiteilijaksi.

Rock-muusikot Ilkka ja Ismo Alanko sekä Helsingin kaupunginorkesterin viulisti Satu Alanko-Rautamaa ovat Petri Alangon sisaruksia, ja kansanedustaja Outi Alanko-Kahiluoto on hänen serkkunsa.*lähde?*

Lähteet
-------

* Kuka kukin on 2007
* RSO:n konsertin 23.11.2007 käsiohjelma

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 38. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Sirén, Vesa: 120 huilistia hakee Alangon paikalle sinfoniaorkesteriin – heistä kymmenen Suomesta *Helsingin Sanomat*.  6.3.2014. Viitattu 7.4.2017.
3. ↑  Kokkonen, Jenni: Anna-Liisa Alanko kasvatti neljä tunnettua muusikkoa *Studio55.fi*.  13.1.2010. Viitattu 13.8.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Mellakoita mustan toukokuun aikana.
**Musta toukokuu** (thaiksi พฤษภาทมิฬ *phruetsapha thamin*) on nimitys, jolla viitataan Bangkokissa 17.-20. toukokuuta 1992 järjestettyihin mielenosoituksiin ja niiden veriseen kukistamiseen. Noin 200 000 ihmistä osallistui kenraali Suchinda Kraprayoonin hallituksen vastaiseen protestiin Bangkokin keskustassa. Armeijan voimankäyttö mielenosoittajia vastaan johti virallisen tiedon mukaan 52 ihmisen kuolemaan, lukuisiin katoamisiin ja satoihin loukkaantumisiin. Yli 3 500 ihmistä pidätettiin, ja useat heistä ovat kertoneet että heitä kidutettiin.

Taustaa
-------

23. helmikuuta 1991 armeijan komentaja Suchinda Kraprayoon kaappasi vallan Chatichai Choonhavanin hallitukselta. Vallankaappaajat kutsuivat itseään "Kansalliseksi rauhanturvaneuvostoksi" ja nimittivät väliaikaishallituksen pääministeriksi Anand Panyarachunin. Uudet vaalit määrättiin pidettäväksi 22. maaliskuuta 1992.

Vaalien jälkeen Suchinda nimitettiin pääministeriksi, mistä seurasi heti laajoja mielenosoituksia.

Mielenosoitukset
----------------

Toukokuun 17. päivänä Bangkokissa alkoi Thaimaan historian suurin mielenosoitus sitten vuoden 1973. Enimmillään 200 000 ihmistä kokoontui Sanam Luang -aukiolle ja sitä ympäröiville kaduille. Protestoijat alkoivat marssia pääministerin virkahuonetta kohti, kunnes heidät pysäytettiin Phan Fa -sillalla, jonka poliisi oli sulkenut piikkilangalla. Mielenosoittajia ammuttiin vesitykeillä, ja he yrittivät ottaa yhden tykin haltuunsa. Kaksi vesitykein varustettua ajoneuvoa sytytettiin tuleen. 

20. toukokuuta Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej vetosi osapuoliin väkivaltaisuuksien lopettamiseksi. Mielenosoittajat hajaantuivat, ja neljä päivää myöhemmin Suchinda erosi pääministerin paikalta. Hänestä tuli myöhemmin Telecom Asian hallituksen puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  
David van Praagh: *Thailand's Struggle for Democracy*. Holmes & Meier, 1996.
**Petra Kandarr** (o.s. **Vogt**, 20. elokuuta 1950 – 12. maaliskuuta 2017 Karlsruhe) oli itäsaksalainen pikajuoksija. Hän voitti kolme kultamitalia Ateenan EM-kilpailuissa 1969.

Petra Vogt oli 19-vuotiaana vuoden 1969 EM-kilpailujen menestyksekkäin yleisurheilija. Hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 11,6 s, 200 metrillä ajalla 23,2 s sekä 4 × 100 metrin viestissä viimeisen osuuden juoksijana ajalla 43,6 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 11,7 s ja juoksi kolmannen osuuden viestissä, jossa Itä-Saksa saavutti hopeaa ajalla 43,6 s.

Avioitumisensa jälkeen Petra Kandarr saavutti vielä hopeaa 60 metrillä Rotterdamissa sisäratojen EM-kilpailuissa 1973 ajalla 7,29 s ja sijoittui 200 metrillä Roomassa ulkoratojen EM-kilpailuissa 1974 kahdeksanneksi ajalla 23,99 s.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Suuri EM-kirja*. Sporttikustannus Oy, 1990. ISBN 951-8920-11-7.
* *European Athletics Yearbook 1995–1996*, s. 149. EAA, 1996. ISBN 3-87390-115-3. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  DDR:n pikajuoksulegenda kuollut *Etusuora*.  20.3.2017. Viitattu 20.3.2017.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Skyytin kieli** (usein käytetään myös nimitystä *skyyttiläis-sarmaattilaiset murteet*) on muinaisten skyyttien ja sarmaattien puhuma kuollut iranilainen kieli. Sen puhujat asuivat Mustanmeren pohjoispuolella 700–600-luvuilta eaa. aina 300–400-luvuille saakka.

Skyytti tunnetaan Mustanmeren kreikkalaisista siirtokunnista löytyneiden piirtokirjoitusten sekä antiikin historioitsijoiden ja maantieteilijöiden teoksissa ja nykyisessä paikannimistössä esiintyvien erisnimien perusteella. Ne edustavat kahta murretta: rakenteeltaan arkaaista "skyyttiä" ja kehittyneempää "sarmaattia". Molemmat kuuluvat iranilaisten kielten koillisryhmään.

Skyytin myöhempiä jatkajia ovat keskiaikainen alaanin kieli ja nykyinen osseetti.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. III. Vostotšnoiranskije jazyki*, s. 107. Moskva: Indrik, 1999. ISBN 5-85759-107-4.
2. ↑  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. III. Vostotšnoiranskije jazyki*, s. 108. Moskva: Indrik, 1999. ISBN 5-85759-107-4.
3. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom 1*, s. 407. Moskva: Nauka, 1997. ISBN 5-02-011237-2.
4. ↑  *Jazyki mira: Iranskije jazyki. III. Vostotšnoiranskije jazyki*, s. 110. Moskva: Indrik, 1999. ISBN 5-85759-107-4.
5. ↑  *Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom 1*, s. 409. Moskva: Nauka, 1997. ISBN 5-02-011237-2.
Walker vuonna 2018
**Herschel Junior Walker** (s. 3. maaliskuuta 1962, Wrightsville, Georgia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Ammattilaisurallaan Walker edusti kuutta eri seuraa, ja hänet valittiin kahdesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin.

Walker on vuoden 1982 Heisman Trophy -voittaja. Yliopistojalkapalloa hän pelasi Georgian yliopiston joukkueessa.

Muuta
-----

Walker on parhaimmillaan juossut 100 metriä 10,23 sekunnissa. Hän oli kilpailijana Diilin yhdysvaltalaisen version kahdeksannella tuotantokaudella, jonka voitti koomikko Joan Rivers.

Walker oli entisen presidentin Donald Trumpin tukemana republikaanina ehdolla Georgian osavaltiosta Yhdysvaltain senaattiin syksyn 2022 vaaleissa, mutta hävisi joulukuun uusintavaalissa demokraattisenaattori Raphael Warnockille. Walker on ilmoittanut olevansa ehdoton abortin vastustaja, joskin sittemmin myöntänyt mahdollisiksi poikkeuksiksi raiskauksesta johtuvan raskauden ja äidin terveyttä uhkaavan raskauden.

Lähteet
-------

1. ↑  Herschel Walker Kansainvälinen yleisurheiluliitto. Viitattu 11.11.2022. (englanniksi)
2. ↑  Demokraateille suora enemmistö senaattiin: Raphael Warnock päihitti republikaani­haastajansa Georgiassa.  *Helsingin Sanomat*, 7.12.2022. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 7.12.2022.
3. ↑  Weisman, Jonathan: As he runs in the G.O.P. primary for Georgia Senate, Herschel Walker says he wants a ban on abortion with no exceptions. (arkistoitu teksti on wayback machinella) *New York Times*, 15.8.2022. New York: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.11.2022.  (englanniksi)
4. ↑  Allison, Natalie: Walker softens stance on abortion in sole debate with Warnock.  *Politico*, 14.10.2022. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 11.11.2022.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Herschel Walker** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Petra Wenzel** (s. 20. marraskuuta 1961 Grabs, Sankt Gallen, Sveitsi) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä. Hän on Andreas ja Hanni Wenzelin sisar. Pituudeltaan hän on 164 cm.

Wenzel sijoittui Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 suurpujottelussa neljänneksi. Hän hävisi pronssia saaneelle maannaiselleen Ursula Konzettille vain kaksi sadasosasekuntia. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän sijoittui pujottelussa 14:nneksi, suurpujottelussa 19:nneksi ja syöksylaskussa 23:nneksi. Olympialaisten yhteydessä käydyssä alppiyhdistetyn MM-kilpailussa hän oli viides. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui suurpujottelussa 19:nneksi ja keskeytti pujottelun.

Wenzel sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi pujottelukilpaluissa Berchtesgadenissa tammikuussa 1982 ja Mariborissa helmikuussa 1983. Pujottelun maailmancupissa hän oli yhdeksäs kaudella 1982–1983 ja kymmenes kaudella 1981–1982.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Petra Wenzel *sports-reference.com*.  Arkistoitu 18.4.2020. Viitattu 17.8.2017. (englanniksi)
2. ↑  Schladming AUT 02.02.1982 FIS World Ski Championships - Ladies' Giant Slalom *fis-ski.com*. Viitattu 17.8.2017. (englanniksi)
3. 1 2  Petra Wenzel Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Hannu Johannes Kojo** (s. 30. heinäkuuta 1953 Mikkeli) on suomalainen meloja.

Kojo edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Montréalissa 1976 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 500 metrillä kuudenneksi parinaan Kari Markkanen. Sekä Montréalissa että Moskovassa 1980 hän osallistui kajakkiyksiköiden 1 000 metrille mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan seitsemänneksi kajakkinelosten 10 000 metrillä ja yhdeksänneksi kaksikoiden 500 metrillä vuonna 1975. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän voitti yksikköjen 1 000 metrillä kultaa vuonna 1975.

Seuratasolla 186-senttinen Kojo edusti Mikkelin Melojia ja Pirkka-Melojia. Hän voitti yhteensä 43 Suomen-mestaruutta vuosina 1968–1980. Yksiköissä hän voitti mestaruuden eri matkoilla yhteensä 16 kertaa.

Kojon parhaat ajat yksikköluokassa olivat 500 metrillä 1.49,0 ja 1 000 metrillä 3.47,0.

Lähteet
-------

* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 132. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Hannu Kojo *Olympedia*.  (englanniksi)
INALCO
**Institut national des langues et civilisations orientales** (INALCO), usein **Langues O’** tai **Langues’O**, on ranskalainen yliopisto, joka on erikoistunut maailman kielten ja kulttuurien opettamiseen. Sen kattavuus kattaa Keski-Euroopan, Afrikan, Aasian, Amerikan ja Oseanian kielet.

INALCO on perustamisestaan vuonna 1669 lähtien tunnettu useilla eri nimillä; ensin *École des jeunes de langues*, vuodesta 1795 *École spéciale des Langues orientales*, vuodesta 1914 *École nationale des Langues orientales vivantes*, ja vuodesta 1971 nykyisellä nimellään. Koulun alumnien joukossa on useita opettajia, tutkijoita, kielitieteilijöitä ja diplomaatteja.

Tunnettuja opettajia
--------------------

* Jan Blomstedt, suomalainen kauno- ja tietokirjailija, esseisti, suomentaja ja kriitikko

Tunnettuja alumneja
-------------------

* Bruno Gollnisch, ranskalainen akateemikko ja poliitikko

Lähteet
-------

* INALCOn kotisivut

### Viitteet

1. ↑  "Langues O "se bat contre Paris-III pour obtenir son indépendance
2. ↑  Au cœur de l’Inalco : par amour des langues

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Institut national des langues et civilisations orientales**.
Kindan kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
**Kindan kihlakunta** (ruots. *Kinda härad*) oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 1 221,27 neliökilometriä ja asukasluku 16 064 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Vårdnäs, Tjärstad, Kättilstad, Hägerstad, Oppeby, Hycklinge, Horn, Västra Eneby, Kisa ja Tidersrum.

Kihlakunnan tuolloisista kunnista Vårdnäs kuuluu nykyään Linköpingin kuntaan ja muut muodostavat Kindan kunnan.

* Kindan kihlakunnan vaakunaKindan kihlakunnan vaakuna

Lähteet
-------

1. ↑  I. Areal och folkmängd inom särskilda förvaltnings­områden m.m. befolk­nings­agglomera­tioner (PDF) (Tab. 1. Areal, folkmängd efter kön och civilstånd samt folkmängdstäthet i kommuner, församlingar, municipalsamhällen, härad och län den 31 december 1945, enligt indelningen den 1 januari 1946) *Folkräkningen den 31 december 1945*.  24.3.1947. SCB: Historisk statistik:  Statistiska centralbyrån. Viitattu 3.10.2015. (ruotsiksi)
Kuva ihmisen solusta jossa mikrotubulukset esitetty vihreällä, kromosomit (DNA) sinisellä ja kinetokorit punaisella.

**Kinetokori** on useasta proteiinista koostuva kaksikerroksinen proteiinikompleksi, joka rakentuu sentromeerin päälle, ja johon tumasukkulan mikrotubulukset kiinnittyvät. Kinetokori koostuu sisemmästä ja ulommasta proteiinikerroksesta, ja niitä rakentuu kaksi kutakin kromosomia kohti, sentromeerin molemmille puolille. Kinetokorin toinen päätehtävä on mitoosin oikeaoppisen kulun varmistamisessa. Se sisältää proteiineja, jotka liittyvät tumasukkulan oikean rakentumisen varmistamiseen (kts. mitoosi). Jo yksinkertaiset kinetokorit koostuvat jopa 45 eri proteiinista, joista moni on konservoitunut*selvennä* eukaryoottien välillä.

Kinetokorin muut proteiinit pitävät huolen, että se pysyy yhteydessä mikrotubuluksiin. Ne myös organisoivat mikrotubulusten polymerisaatiota sekä depolymerisaatiota, jotka johtavat kromosomin liikkeeseen. Kinetokori sisältää myös moottoriproteiineja, jotka pystyvät liikkumaan mikrotubuluksilla (dyneiinejä sekä kinesiinejä).
Skinny-marsulla on päässä ja jaloissa hieman karvaa
**Skinny** (suomessa myös "naku") on lähes karvaton marsurotu. Skinny-rotuiset marsut ovat enimmäkseen kaljuja, mutta niillä on yleensä karvaa kuonossa, tassuissa ja koivissa. Joillain yksilöillä on pörröistä karvaa myös selässä. Terveen skinny-marsun iho on enimmäkseen pehmeää ja siinä on poimuja koipien ja niskan ympärillä; vartalo on pyöreä eivätkä selkäranka tai kylkiluut erotu. 

Nykyinen skinny-rotu sai alkunsa karvaisten marsujen ja karvattoman laboratoriokannan risteytyksestä. Skinnyyn vaikuttanut laboratoriokanta polveutui luultavasti Montreal's Institute Armand Frappierissa, Hartleyn laboratorion marsuyhteisöstä, jossa vuonna 1978 havaittiin spontaani geenimutaatio. Eläimet lähetettiin vuonna 1982 Charles Rivers -laboratoriolle laboratoriomarsujalostukseen ja niiden jälkeläiset ovat nykyään yleisiä koe-eläimiä ihoon liittyvissä tutkimuksissa. Kyseessä on kanta, jota jalostetaan ristiin muiden rotujen kanssa ja jolla on normaali kateenkorva ja immuunisysteemi.

Tyypilliset piirteet
--------------------

Karvattomien marsujen fysiologia ei eroa karvapeitteisten marsujen fysiologiasta millään merkittävällä tavalla. Ne tosin saattavat syödä hieman enemmän säilyttääkseen ruumiinlämpönsä. Optimilämpötila karvattoman marsun pitoon on 24—26 °C eli pari astetta enemmän kuin karvapeitteisille marsuille.

Karvattomien marsujen iho muistuttaa suuresti ihmisen ihoa, mutta sen tarpeet ovat samat kuin muillakin marsuilla. Paljas nahka rikkoutuu herkästi ja siihen tarttuu helposti sieni-infektioita. Jopa sellaisille karvattomille marsuille, jotka eivät koskaan ole olleet auringonvalossa, voi kehittyä melanooma , mutta tämä on erittäin harvinaista.

Hoito ja kasvatus
-----------------

Skinny-marsuja pidetään sisätiloissa ja niiden häkeissä pidetään usein huopia tai kangaspusseja, joihin ne voivat piiloutua lämmittelemään. Rodun jalostusprotokolla edellyttää ulkosiitosta karvaisten karvattomuusgeenin kantajien kanssa joka toinen sukupolvi. Tämä on tärkeä vaihe jalostusta, ja siksi skinny on huono rotuvalinta harjaantumattomalle kasvattajalle.

Skinny-marsut syntyvät miltei karvattomina ja saavat kasvaessaan karvoitusta, joten niiden karvoituksen määrä vaihtelee eri-ikäisinä. Karvaiset karvattomuusgeenin kantajat ovat karvaisia läpi elämänsä, mutta kantavat karvattomuusgeeniä ja voivat saada karvattomia jälkeläisiä.

Skinny on varsin uusi rotu lemmikkinä, mutta sen suosio kasvaa Kanadassa, Euroopassa, Skandinaviassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa, minne se tuotiin vasta 1990-luvun lopulla.

Katso myös
----------

* Baldwin-marsu
* Kaljurotta

Lähteet
-------

* 
* 
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Banks, Ron: The Guinea Pig: Biology, Care, Identification, Nomenclature, Breeding, and Genetics *USAMRIID Seminar Series*.  17. helmikuuta 1989. Viitattu 5. marraskuuta 2008, klo. 22:06. (englanniksi)
2. ↑  nimim. "bats": Topic - Skinny Pig Melanoma  16. tammikuuta 2005. Guinea Lynx -foorumi. Viitattu 5. marraskuuta 2008, klo. 22:29. (englanniksi)
**Skinés** (kreik. Σκινές) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Plataniáksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 599 (vuonna 2011).

Skinésin kylä sijaitsee noin 16 kilometriä lounaaseen Chaniásta. Saksalaiset tuhosivat kylän toisen maailmansodan miehityksen aikana ja surmasivat sen asukkaat. Kylän tärkein kirkko on omistettu Kristuksen kirkastumiselle (*Metamórfosi tou Sotíros*).

Skinés muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σκινέ, *Topikí Koinótita Skiné*), johon kuuluu varsinaisen Skinésin kylän lisäksi kylä Chliaró. Koko yhdyskunnan väkiluku on 621. Aiemmin Skinés kuului Mousoúroin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Plataniáksen kunnan Mousoúroin kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Σκινές Δήμος Πλατανιά. Viitattu 1.9.2021.
Pyhän Volodymyrin katedraali Kiovassa.
**Pyhän Volodymyrin katedraali** (ukr. Володимирський собор, *Volodymyrskyi sobor*) on katedraali Kiovassa. Se on rakennettu 1872–1896. Sen sisäseinien maalaukset ja uusbysanttilainen arkkitehtuuri kuvastavat ukrainalaisen arkkitehtuurin merkittäviä virtauksia 1800-luvun keskivaiheilla ja loppupuolella. Aikakautta luonnehtivat kansallinen herääminen ja kiinnostus historiallisiin tyyleihin.

Katedraali on muodoltaan ristikirkko. Sisätiloissa on parvia. Katedraalista kohoaa bysanttilaistyylisiä kupoleita. Ulkoseinillä on runsaasti koristelua. Rakennuksen tyylillä on tavoiteltu Kiovan Rusin perinteiden toistoa, mutta tulos ei ole aito versio bysantin tai Kiovan Rusin tyyleistä.

Katedraalin viimeistelijänä pidetään Aleksandr Berettiä, mutta talousvaikeuksien ja rakenteellisten ongelmien vuoksi sekä ennen häntä että hänen jälkeensä ulkoasuun ovat vaikuttaneet monet muutkin arkkitehdit. Alkuperäisen suunnitelman teki I. Štrom 1859. Siitä muutti 1861 P. Sparro. Vuonna 1862 Beretti teki keskeisiltä osiltaan uuden suunnitelman. Rakennustyöt pääsivät viimein vauhtiin 1872. R. Bernhardt teki 1875 suuria rakenteellisia muutoksia, ja 1876 Vladimir Nikolajev sai vastuun rakennustyön viimeisen vaiheen valvonnasta.

Kirkon sisätilojen koristelusta jaa maalauksista vastasivat johtavat ukrainalaiset ja venäläiset taiteilijat 1885–1896 ohjenuoranaan bysanttilainen taide ja kirkkokoristelu. Venäläinen V. Vasnetsov yhdessä Kiovan piirustuskoulun opettajien ja oppilaiden kanssa teki merkittävimmän työn. Näyttävin on keskiapsiksessa oleva Vasnetsovin Jumalanäiti.

Kirkossa on 1930-luvulta lähtien ollut 300-luvun kreikkalaisen marttyyrin Pyhän Barbaran reliikki ja 1400-luvun Kiovan metropoliitan Makarios I:n reliikki. Kirkko vahingoittui pahoin toisessa maailmansodassa, mutta sodan jälkeen sitä kunnostettiin ja entistettiin laajasti seurakuntalaisten ja kaupungin tuella. Se on ollut vuodesta 1943 Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon katedraali ja tärkein Kiovan kirkko. Vuodesta 1995 katedraali on kuulunut nykyisin tunnustamattomalle Kiovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksiselle kirkolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Walter Daschko: Saint Volodymyr's Cathedral Encyclopedia of Ukraine. 1993. Vitattu 10.1.2023 (englanniksi)
2. ↑  Володимирський собор – головний храм Української Православної Церкви Київського Патріархату Українська Православна Церква – Київський Патріархат. Viitattu 11.1.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Volodymyrin katedraali** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Tšekki

 |

 |
Kaitanokkalokin muna.
**Kaitanokkalokki** (*Larus genei*) on keskikokoinen, Suomessa hyvin harvinainen lokki.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kaitanokkalokki on vähän naurulokkia isompi ja kapeanokkaisempi. Sen pituus on 42–44 cm, siipien kärkiväli 100–110 cm ja paino noin 250–350 g. Sen höyhenpeite on valkoinen, rinta on kesäasussa punertava. Nuorten yksilöiden pyrstöpuolessa on tumma raita ja siivissä tummat läikät. Jalat, nokka ja silmärengas ovat tummanpunaiset. Pää ja kaula ovat pitkänmuotoiset.

Levinneisyys
------------

Kaitanokkalokki pesii Euroopassa pieninä paikallisina esiintyminä Espanjassa, eteläisessä Ranskassa, Sardiniassa, Adrianmeren pohjukassa, Mustanmerenn pohjoisrannikolla ja Kaukasiassa. Muualla se pesii Turkin keskiosissa, Niilin suistossa, Persianlahden rannikolla, Mauritaniassa ja muutamin paikoin Keski-Aasiassa. Sen eslinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 300 000–410 000 yksilöä. Laji on paikkalintu esiintymisalueen eteläosissa ja muuttolintu alueen pohjoisosissa, ja se talvehtii pääasiassa Välimeren maissa, Arabian niemimaan rannikoilla ja Intiassa. Suomessa laji on tavattu Porin Yyterissä 1993.

Elinympäristö
-------------

Laji pesii yhdyskunnittain matalilla, laakeilla rannoilla merellä, järvillä ja joilla. Se suosii tiirayhdyskuntia. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee rannikoilla, paikoin satamissa ja sisämaan vesistöissä, sekä usein kaukana avomerellä.

Lisääntyminen
-------------

Kaitanokkalokki munii tavallisesti kaksi tai kolme munaa maassa olevaan pesään. Haudonta kestää noin 22 päivää ja molemmat emot osallistuvat haudontaan, samoin kuin poikasten hoitoon. Laji pesii vain kerran kesässä.

Ravinto
-------

Saalistaa kaloja ja pieniä selkärangattomia veden pinnasta ja rantavedestä. Ruokailee tavallisesti suurina parvina.

Lähteet
-------

* Cramp, Stanley (päätoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.

1. ↑  BirdLife International: *Larus genei* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 30.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rariteettikomitea (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kaitanokkalokki Lintukuva-verkkopalvelussa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Chroicocephalus genei | 
* Wikidata: Q391421
* Wikispecies: Chroicocephalus genei
* ADW: Larus\_genei
* Avibase: 27CE7132A1848BCD
* BOLD: 745487
* CoL: 5YGFP
* BOW: slbgul1
* eBird: slbgul1
* Euring: 5850
* GBIF: 6065810
* iNaturalist: 144501
* ITIS: 824036
* NBN: NHMSYS0020962544
* NCBI: 1569666
* Xeno-canto: Chroicocephalus-genei

 |
|  |
| Larus genei | 
* Wikidata: Q25664540
* ARKive: larus-genei
* BirdLife: 22694428
* CoL: 6NZ3Z
* CMS: larus-genei
* EUNIS: 1109
* Fauna Europaea (new): 301c740b-26ba-4967-b131-c9b2d89a4c8c
* GBIF: 2481178
* IRMNG: 10584462
* ITIS: 176853
* IUCN: 22694428
* SeaLifeBase: 75085
* WoRMS: 137143

 |

 |
**Ensimmäinen Taiwaninsalmen kriisi** (tai *Formosan kriisi*) oli vuosina 1954–1955 sotilaallinen konflikti Kiinan kansantasavallan ja Kiinan tasavallan (Taiwan) välillä.

Konfliktin kohteena olivat Taiwanin haltuun jääneet aivan mantereen edustalla sijainneet pienet saaret, joista tärkeimmät olivat Kinmenin ja Matsun saaret. Kummankin valtion mielestä saarten hallussapito lisäsi Taiwanin mahdollisuuksia mahdolliseen mantereen takaisinvaltaamiseen, joten Kiina pyrki valtaamaan ne itselleen. Varoitukseksi Kiinan lehdistössä aloitettiin syyskuussa 1954 äänekäs kampanja Taiwania vastaan. Seuraavaksi Kiinan armeija avasi tykkitulen Kinmenin sekä pian myös Matsun ja Dachenin saaria kohti. Taiwanin liittolainen Yhdysvallat vastasi tähän siirtämällä laivastojoukkojaan Taiwaninsalmen lähelle. Kiinan armeija valtasi tästä huolimatta Yijiangshanin saaret ja pakotti Taiwanin joukot perääntymään myös Dachenin saarilta. Yhdysvaltain presidentti Dwight Eisenhower uhkasi Kiinaa mahdollisella ydinaseiden käytöllä, jos se ei perääntyisi. Kriisi laukesi huhtikuussa 1955, kun kolmannen maailman valtioita edustaneen Bandungin konferenssin yhteydessä Zhou Enlai ilmoitti Kiinan olevan valmis neuvotteluihin Yhdysvaltojen kanssa. Tykkituli Kinmenia vastaan lopetettiin. Yhdysvallat ja Kiina kävivät heinäkuusta 1955 alkaen neuvotteluja Taiwanin-kysymyksen ratkaisemisesta. Neuvottelut päättyivät yli kahden vuoden jälkeen tuloksettomina joulukuussa 1957.

Yijiangshanin ja Dachenin saaret jäivät pysyvästi Kiinan haltuun, mutta Kinmenin ja Matsun saaret pysyivät Taiwanilla.

Katso myös
----------

* Toinen Taiwaninsalmen kriisi

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Paltemaa & Juha A. Vuori: *Kiinan kansantasavallan historia*, s. 64–66. Gaudeamus, Helsinki 2012.
**Ensimmäinen buurisota** tai **Transvaalin sota** oli ensimmäinen yhteenotto brittien ja Transvaalin buurien välillä. Yhteenoton syntyä joudutti Sir Theophilus Shepstone, joka liitti Transvaalin (Etelä-Afrikan tasavalta) brittien omistukseen 1877. Britit lujittivat valtaansa englantilaisten ja zulujen sodan jälkeen suurimmassa osassa Etelä-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1879. Buurit protestoivat pakkoliittämistä nousemalla kapinaan joulukuussa 1880.

Ensimmäinen buurisota alkoi 16. joulukuuta 1880 Transvaalin buurien ampuessa laukauksia Potchefstroomin kylässä pian sen jälkeen, kun Transvaal oli julistanut itsenäisyytensä Isosta-Britanniasta. Tätä seurasi Bronkhorstspruitin taistelu 20. joulukuuta 1880. Buurit väijyttivät brittien saattueen ja tuhosivat sen. Brittien varuskunnat Transvaalissa joutuivat piiritetyiksi 22. joulukuuta 1880 ja piiritys kesti 6. tammikuuta 1881 asti.

Buurit pukeutuivat arkivaatteisiinsa, jotka olivat useimmiten väriltään khakia tai maanvärisiä, kun taas britit käyttivät yhä kuuluisaa kirkkaanpunaista univormuaan. Afrikan luonnossa brittisotilaat erottuivat kauaksi, mikä helpotti jo valmiiksi taitavina tarkka-ampujina tunnettujen buurien taistelutoimintaa.

Brittiläisen varuskunnan piiritys johti Laing’s Nekin taisteluun 28. tammikuuta 1881. Kenraalimajuri Sir George Pomeroy Colleyn johtamat brittijoukot yrittivät murtaa buurien asemat Drakensbergin vuoristossa vapautuakseen piirityksestä. Piet Joubertin komentamat buurit kuitenkin torjuivat kaikki jalka- ja ratsuväen hyökkäykset.

Schuinshoogten taistelussa 8. helmikuuta 1881 brittiläiset joukot hädin tuskin pelastuivat tuholta. Suurin nöyryytys briteille kuitenkin tapahtui 27. helmikuuta 1881 Majuba Hillin taistelussa, kun buurijoukot valtasivat rynnäköllä kukkulan, jolta brittiläiset joukot ajettiin pois kovin tappioin. Colley kaatui tässä taistelussa.

Imperialistisista sodista eroon pyrkinyt William Gladstonen johtama brittihallitus katsoi sodan hävityksi ja allekirjoitti aselevon 6. maaliskuuta. Lopullinen rauhansopimus allekirjoitettiin 23. maaliskuuta 1881. Transvaalin buureille myönnettiin itsehallinto, jonka mukaan Britannia huolehti sen ulkopolitiikasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Erling Bjøi, Olof G. Lidin & Göran Malmqvist: *Otavan suuri maailmanhistoria. Osa 15: Imperialismin aika*, s. 94. Suomentanut Heikki Eskelinen. Otava, 1986. ISBN 951-1-06903-9.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ensimmäinen buurisota**.
* War Museum of the Boer Republics. Anglo Boer War Museum (accessed 24 December 2003)
* A Handbook of the Boer War by Gale and Polden, Limited, from Project Gutenberg
**Ghanan maantiede** kertoo Ghanan maantieteestä. Ghanan länsipuolella sijaitsee Norsunluurannikko, pohjoispuolella sijaitsee Burkina Faso ja itäpuolella sijaitsee Togo. Ghanan eteläpuolella on Atlantin valtameri. Rannikon itäosassa on Guineanlahti ja hieman lännempänä on Kultarannikko. Merenrannikon seudulla maasto on hiekkatasankoa, maan keskiosassa on sademetsää ja maan pohjoisosassa on pensassavannia. Maan keskiosassa on laaja Asantin ylänkö. Maan pohjoisosassa virtaa joki Volta, jonka ympärillä olevaa alankoa, Voltan allasta ympäröivät Kwahuvuoret ja Gambagan kalliojyrkänteet. Volta on Afrikan kahdeksanneksi pisin joki. Se laskee Guineanlahteen. Voltan sivujokia ovat Musta Volta ja Valkoinen Volta.

Koko maassa kuivan kauden ja sadekauden välillä on selvä ero. Sadekausi alkaa tavallisesti auringon ollessa lakipisteessään. Joulukuulta helmikuulle Saharan suunnalta puhaltaa harmattantuuli, joka on kuuma ja kuiva.

Lähteet
-------

1. ↑  Dtlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 96-97. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
**Val(h)emedia** (saks. *Lügenpresse*) on termi, joka arvostelee mediaa totuuden vääristelemisestä ja piilottamisesta.

Sanomalehti *Frankfurter Allgemeine Zeitungin* mukaan termiä olisi käyttänyt ensimmäisen kerran ensimmäisen maailmansodan aikainen nimeä Reinhold Anton käyttänyt saksalainen kirjailija. Saksan puolustusministeriö julkaisi vuonna 1918 kirjan nimeltään *Vihollistemme valehteleva lehdistö*. 1920-luvulla Adolf Hitler hyökkäsi termiä käyttäen Saksan lehdistöä vastaan, ja siitä tuli natsivaltiota ja sen tavoitteita tukemattomista medioista yleisesti käytetty termi. Myöhemmin Itä-Saksassa ja muissa kommunistimaissa sitä käytettiin länsimaiden medioiden halventamiseen.

2010-luvulla sana on tullut uudelleen käyttöön sen jälkeen, kun Pegida-liike alkoi loppuvuonna 2014 käyttää sitä Saksan lehdistöstä. 730 journalistin muodostama paneeli valitsi *Lügenpresse*-sanan Saksassa vuonna 2014 vuoden epäsanaksi (*Unwort des Jahres*).

Yhdysvaltain republikaanisen puolueen presidenttiehdokas Donald Trumpin tukijat käyttivät *Lügenpresse*-sanaa toistuvasti Trumpin vaalikampanjan aikana vuoden 2016 presidentinvaalien aikaan. Sana alkoi lisääntyä myös aihetunnisteena Trumpin kannattajakunnan viestinnässä sosiaalisessa mediassa. Aloittaessaan kampanjointinsa jatkokaudelle kesällä 2019 Trump esitti, että "valemedia" muun muassa levitti virheellistä tietoa hänen kampanjatilaisuuksiensa yleisömääristä.

Katso myös
----------

* Vastamedia

Lähteet
-------

1. 1 2  Kansanpetturi, valemedia, aitokansallinen – natsijargonin paluu huolestuttaa Saksassa *HS.fi*.  8.11.2016.
2. 1 2  The ugly history of ‘Lügenpresse,’ a Nazi slur shouted at a Trump rally *The Washington Post*.  24.10.2016. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Natsi-ajan sanonnat jälleen poliitikkojen käytössä Saksassa – Hitlerin sanat Lügenpresse ja Volksverräter suosittuja jälleen *MTV Uutiset*.  13.10.2016. Viitattu 29.10.2020.
4. 1 2 3  When a word takes on the mainstream media *Deutsche Welle*. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
5. ↑  Pegida favorite 'lying press' is 'Un-word 2014' *The Local*.  13.1.2015. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
6. ↑  Revived Nazi-era term 'Luegenpresse' is German non-word of year *Reuters*.  13.1.2015. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
7. ↑  Donald Trump Supporters Are Using a Nazi Word to Attack Journalists *Time*. Viitattu 29.10.2020. (englanniksi)
8. ↑  Trump avasi virallisesti kampanjansa jatkokaudelle tutuilla teemoilla – haukkui demokraatit ja "valemedian" ja kehui saavutuksiaan *Ilkka-Pohjalainen*.  19.6.2019. Viitattu 29.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valemedia** Wikimedia Commonsissa