recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Uusi-Siperia  
Но́вая Сиби́рь

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Sahan tasavaltaVenäjä |
| Saariryhmä | 
Uuden-Siperian saaret |
| Merialue | 
Tyyni valtameri |
| Korkein kohta | 
79 mView and modify data on Wikidata  |
| Pinta-ala | 
6 200 km²  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Uusi-Siperia** (ven. Но́вая Сиби́рь) on Venäjän pohjoispuolella Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä oleva, Anjousaarten itäisin saari. Se on Uuden-Siperian saarista pohjoisin, ja sen pinta-ala on likimain 6 200 neliökilometriä, jolla se on sijoitettu suurimpien saarten listalla sijalle 102. Uuden-Siperian maaperä on alavaa ja pääosin tundrakasvillisuuden peitossa.

Saaren maapohja koostuu myöhäisliitukaudelta asti kulkeutuneista klastisista sedimenteistä. Sedimentit puolestaan koostuvat erilaisista harmaista ja vihreänharmaista hiekka- ja hiesukerroksista, sekä ruskeaa kivihiiltä sisältävistä kerroksista. Uuden-Siperian saarella on huomattavan paljon pystysuoria puunrunkoja, tukkeja, lehtien jälkiä ja muita kasvien jäänteitä, joiden runsas määrä johtuu siitä, että ne ovat olleet luonnolle alttiina rantakallioilla ja etelärannikon ylängöillä. Tukkien ja puunrunkojen runsauden vuoksi varhaiset tutkijat ja paleobotanistit alkoivat kutsua *Derevyannye Hills*in ylänköjä nimillä "Wood Mountains" eli *Metsävuoret* ja "Tree Mountain" eli *Puuvuori*.

Erilaisia itiökasveja käsittävä tundrakasvillisuus verhoaa Uutta-Siperiaa. Tundra muodostuu hyvin matalakasvuisesta ruohosta, kaisloista, sammalista ja jäkälistä, jotka peittävät kukin joko osittain tai kokonaan saaren maaperää.

Venäläinen tutkija ja kauppias Jakov Sannikov oli tunnetusti ensimmäinen eurooppalainen Uuden-Siperian saarelle astunut. Hän löysi sen eräällä monista tutkimusretkistään vuonna 1806.

Katso myös
----------

* Luettelo maailman suurimmista saarista
* Uuden-Siperian saaret

Lähteet
-------

* Wayback Machine: Uuden-Siperian saaret (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  New Siberian Islands Wayback Machine.  Arkistoitu 23.12.2010. Viitattu 4.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Alexander Armstrong: *A Personal Narrative of the Discovery of the North-west Passage*, s. 616. Hurst and Blackett Publishers, 1857. ISBN 9780217341899. (englanniksi)
3. ↑  Richard C. Taylor: *Statistics of Coal: The Geographical and Geological Distribution of Mineral Combustibles or Fossil Fuel*, s. 754. Philadelphia: J.W. Moore, 1848. ISBN 9781279830840. (englanniksi)
4. ↑  Peter Kropotkin: *Hurst and Blackett Review: Baron Toll on New Siberia and the Circumpolar Tertiary Flora*, s. 95–98. The Geographical Journal, 1900. (englanniksi)
5. ↑  William J. Mills: *Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia*. Oxford, Iso-Britannia: ABC CLIO Publishers, 2003. ISBN 9781576074220. (englanniksi)
**Kapovan luolamaalaukset** (ven. Капова пещера, baskiiriksi Shүlgәntash) sijaitsevat Uralvuoriston eteläosissa Šulgan-Tašin luonnonsuojelualueen pohjoisosissa. Luolasta on löytynyt kivikauteen ajoitettuja luolamaalauksia. Kuvien aiheina ovat muun muassa sarvikuono, hevonen ja mammutti. Luolamaalaukset on ajoitettu 18 000 vuotta vanhoiksi. Ne löydettiin vuonna 1954.

Kapovan maalaustyyliä.
Luola kiemurtelee kalliossa 3 kilometriä ja muodostaa pääpiirteissään kolme kerrosta. Luolan pohja on 165 metrin syvyydessä. Luolastossa on maanalainen lampi ja joki, suuria saleja ja mutkaisia käytäviä. Luolan muodostanut joki on nimeltään Šulgan. Lammen halkaisija on vain 3 metriä, mutta se on 35 metriä syvä. Luolan suuaukon lähettyvillä on toinen luolamainen suuaukko nimeltään Mammuttiluola.

Luolamaalaukset
---------------

Luolamaalaukset ovat paleoliittiselta kivikaudelta. Kuvatut eläimet kuolivat sukupuuttoon kauan sitten tai kehittyivät nykyisenlaisiksi. Asukkaiden katsotaan edustaneen Solutreen kulttuurin myöhäistä vaihetta ja keskeistä Madeleinen vaihetta. 

Kapovan luolamaalauksien kopioita
Kuvat on enimmäkseen tehty sekoittamalla eläinrasvaan väriaineita ja maalaamalla niillä kuvat. Väriaineena on enimmäkseen okraa, mutta myös mustaa tai tummaa väriä on käytetty. Kuvat ovat vaarassa tuhoutua, koska seiniltä valuvassa vedessä on kalkkia mukanan ja se saostuu kuvien päälle. Näin onkin tuhoutunut lukuisia kuvia ennen niiden löytymistä. Myös vandalismi on tuhonnut joitakin kuvia. Turistit saavatkin nähdäkseen vain osan kuvista ja niiden kopioita esitellään näyttelyssä. Vuonna 2012 luola suljettiin yleisöltä valokuvaamisen ajaksi. Valokuvista on julkaistu virtuaaliluola, jolla voi tutustua luolaan ja kuviin tietokoneelta selaimelta käsin.

Lähteet
-------

* Kapovan luolamaalaukset: Капова пещера[vanhentunut linkki], (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Dons Maps: Kapova Cave, valokuvia
* Russia-IC: The lucky cave of Kapova
* Prehistoric Art: Kapova Cavepaintings (Arkistoitu – Internet Archive)
* Solodeynikov, Alexey: Cataloging Kapova Cave rock art
* Abramov A. Anikovich M. Bader N. Boriskovsky P. Lubin V. Praslin N. Rogachev A. А. БРАМОВА, М. В. АНИКОВИЧ, Н. О. БАДЕР, П. И. БОРИСКОВСКИЙ, В. П. ЛЮБИН, Н. Д. ПРАСЛОВ, А. Н. РОГАЧЕВ, 1984: Archaeology of the USSR. 1984, Nauka, Moscow, 1984
* Clottes J. 2003: Chauvet Cave The Art of Earliest Times,University of Utah Press, Salt Lake City, 2003
**Krommyon** (m.kreik. Κρομμυών, *Krommyōn*, joskus Κρομυών, *Kromyōn*; lat. *Crommyon*) oli antiikin aikainen kaupunki Megariissa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnassa lähellä Ágioi Theódoroin kaupunkia.

Krommyonin teatterin rauniot.
Krommyon oli satamakaupunki ja sijaitsi Saroninlahden rannalla noin 120 stadioninmittaa eli noin 21 kilometriä Korintista itään. Kaupungin nimi viittaa mahdollisesti alueella kasvatettuihin sipuleihin. Kreikkalaisessa mytologiassa Krommyon sai nimensä Kromoksesta, Poseidonin pojasta. Mytologiassa paikka tunnetaan ennen kaikkea Krommyonin emakosta, joka oli kauan seudulla kauhua aiheuttanut metsäsika, ja jonka Theseus surmasi.

Kaupunki on ollut asuttu viimeistään geometriselta kaudelta noin 1000–700 eaa. lähtien. Se oli alun perin Megarista, ja Megara ja Korintti sotivat sen hallinnasta. Myöhemmin Krommyon kuului Korintin alaisuuteen ja Korinthiaan. Kaupunki ja sen satama oli linnoitettu ainakin klassisella kaudella.

Krommyonin paikka löydettiin Ateenan ja Kórinthoksen välisen valtatien rakennustöiden yhteydessä vuonna 1961. Pieni arkeologinen alue sijaitsee A8-valtatien varressa. Paikalta on löydetty muun muassa teatteri, hautoja 700-luvulta eaa. aina roomalaiselle kaudelle saakka sekä keramiikkaa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peck, Harry Thurston: Crommyon *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*. Viitattu 21.8.2017.
2. 1 2 3  Crommyon *Brill’s New Pauly*. BrillOnline Reference Works. Viitattu 21.8.2017.
3. 1 2 3 4 5  The Ancient Krommyon *Visit Loutraki*.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 21.8.2017.
4. ↑  Agioi Theodoroi (ancient Krommyon) *chronique.efa.gr*. Viitattu 21.8.2017.
5. ↑  Loutraki *Visit Greece*. Viitattu 21.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Krommyon** Wikimedia Commonsissa
Slovakian passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
**Slovakian kansalaisuus** on laillinen suhde Slovakian tasavallan ja yksittäisen henkilön välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Syntyperäisiä Slovakian kansalaisia ovat sellaiset lapset, joiden syntyessä vähintään toisella vanhemmista on Slovakian kansalaisuus. Myös sellaiset lapset, jotka syntyvät Slovakian maaperällä, mutta joiden vanhemmat ovat valtiottomia tai eivät voi siirtää kotimaansa kansalaisuutta lapselleen, voivat saada Slovakian kansalaisuuden syntyessään.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksella Slovakian kansalaisuus voidaan myöntää sellaiselle henkilölle, joka täyttää seuraavat ehdot:

* on asunut Slovakiassa yhtäjaksoisesti vähintään 8 vuotta
* puhdas rikosrekisteri
* ei ole tuomittu karkotukseen
* ei ole rikosepäilyn kohteena eikä hänestä ole annettu pidätysmääräystä
* osaa todistetusti slovakin kieltä
* on täyttänyt Slovakiassa asuville ulkomaalaisille asetetut velvoitteet (mm. verot)

Vaatimus puhtaasta rikosrekisteristä täyttyy myös niissä tapauksissa, joissa hakijan rikosrekisteri on puhdistettu tai ehdonalainen tuomio suoritettu yli 5 vuotta sitten tai syytteistä on luovuttu, ne on kumottu tai osapuolet ovat päätyneet sovintoneuvotteluihin yli 5 vuotta sitten.

Hakijoilla, jotka ovat naimisissa Slovakian kansalaisen kassa, vaadittu asumisaika maassa on lyhennetty 5 vuoteen.

Kaksoiskansalaisuus
-------------------

Slovakia sallii kaksoiskansalaisuuden rajoitetusti: mikäli henkilö hankkii vapaaehtoisesti toisen maan kansalaisuuden, hän menettää Slovakian kansalaisuuden. Esimerkiksi Slovakian kansalaisten kanssa naimissa olevat henkilöt eivät menetä toisen maan kansalaisuuttaan, mikäli he hakevat Slovakian kansalaisuutta.

Slovakian kansalaiset ovat automaattisesti myös Euroopan unionin kansalaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Slovak citizenship *Embassy of the Slovak Republic in Ottawa*.  2023. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
2. ↑  Conditions for Granting Slovak Citizenship (Naturalization) *Migration information center*.  2023. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Loss of Slovak Citizenship *Migration information center*.  2023. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  EU citizenship *European Commission*.  2023. Viitattu 17.8.2023. (englanniksi)
**Maaselän kannas** (ven. *Maselgski perešejek*) on Venäjällä Karjalan tasavallassa Äänisen pohjoisimman vuonon ja Seesjärven välissä oleva kannas.

Maaselän kannas oli suomalaisten jatkosodassa valtaamista kannaksista pohjoisin. Se oli myös kaikkein lujiten linnoitettu. Jatkosodan hyökkäysvaihe päättyi Maaselän kannaksen valtaukseen joulukuussa 1941. Kannakselta piti kuitenkin vetäytyä kesäkuussa 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alta viivyttäen ilman, että rakennettuja asemia olisi hyödynnetty tosissaan. Suurhyökkäyksessä juhannuksen 1944 jälkeen taistelut levisivät koko rintamalle, kun neuvostoliittolaisten hyökkäys alkoi myös maihinnousulla Laatokan pohjoisrannalle Viteleeseen ja joukot tulivat myös Syvärin yli. Kun suomalaisten piti vetää joukkoja Itä-Karjalasta Karjalankannakselle, oli puna-armeijalla valtava ylivoima myös Maaselän kannaksen suunnassa, josta vetäydyttiin kohti Ilomantsia. Joukkoja piti siirtää Maaselän kannakselta Karjalankannakselle, sillä sen puolustaminen nähtiin elintärkeänä, jotta Suomea ei valloitettaisi.

Maaselän alueella taistelleille myönnettiin Maaselän ristejä (II AK / Maas. mr.). Sen oli oikeutettu saamaan jokainen Maaselän ryhmän (II AK:n) komentajalle suoraan alistetuissa joukoissa sekä ryhmä- tai armeijakuntajoukoissa ja hallintoelimissä palvellut. Myös 4. Divisioonan muistoristejä jaettiin Maaselän kannaksella taistelleille. Nauhaan kuuluva solki osoittaa, onko sen kantaja taistellut Maaselän kannaksella.

Katso myös
----------

* Aunuksenkannas
* Vienankannas
* Karjalan Maaselkä
* Kolmen kannaksen raja
* Osterjärvi

Lähteet
-------

1. ↑  Maaselän kannas - Eksonyymit *Eksonyymit – Kotimaisten kielten keskus*. Viitattu 26.9.2023.
2. ↑  Pohjois-Karjalan ja Venäjän Maaselän kannaksen seudut nykyaikaisella kartalla. Karhumäkeä ei ole merkitty karttaan, mutta se sijaitsee Äänisen pohjoisimman vuonon pohjukassa. *Kuntsari*.  4.12.2019. Viitattu 26.9.2023.
3. 1 2  Sota – veteraanien muistista museon muistiin *www.nautelankoski.net*. Viitattu 26.9.2023.
4. ↑  Karhumäen valtaus 1941 *yle.fi*.  24.6.2009. Viitattu 26.9.2023.
5. ↑  Kesän 1944 suurtaistelut olivat niin pahoja paikkoja, että sitä on vaikea edes ymmärtää – 18 veteraania kertoo itse sodan surullisimmista päivistä *Ilta-Sanomat*.  18.6.2017. Viitattu 26.9.2023.
6. ↑  Suomen puolustuslinjat katosivat tulimyrskyyn Kannaksella kesäkuussa 1944 *www.iltalehti.fi*. Viitattu 26.9.2023.
7. ↑  Viime sotiemme muistoristit ja -mitalit – Tammenlehva *tammenlehva.fi*. Viitattu 26.9.2023. (englanniksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Koskimaa, Matti: *Karhumäestä Ilomantsiin – II armeijakunnan vetäytyminen Maaselän kannakselta Tolvajärvelle ja Ilomantsiin kesällä 1944*. Helsinki: WSOY, 2000.
**Putte Possu** (myös **Putte Änkkänen**, engl. *Porky Pig*) on piirroshahmo, joka on esiintynyt *Looney Tunes* ja *Merrie Melodies* -animaatioissa sekä sarjakuvissa.

Bob Clampett suunnitteli Puten hahmon, jonka ensiesiintyminen tapahtui lyhytanimaatiossa *I Haven't Got a Hat* 2. maaliskuuta 1935. Siinä Putte oli ylipainoinen lapsi ja hänen äänensä teki Joe Dougherty. Kesti muutaman vuoden ennen kuin Putte aikuistui ja sai piirretyissä Mel Blancin äänen. Hän esiintyi myös elokuvassa *Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?* Piirretyissä Putte ottaa usein yhteen Repe Sorsan kanssa kuten Elmeri Väiskin. Putte änkyttää pahasti.

Suomalaisessa *Nakke*-sarjakuvalehdessä Putte esiintyi aluksi nimellä Putte Änkkänen. Hänen tyttöystävänsä nimi oli Petunia (myös alkukielellä) ja hän seikkaili usein Ossi (Cicero)-nimisen pikkupossun kanssa.

Aikakauslehti *Apu* julkaisi 1950-luvulla Väiski Vemmelsääri -sarjakuvaa, jossa Puten nimi oli Porkki.

Porky Pig esiintyi ensimmäisen kerran USA:ssa sarjakuvalehdessä *Looney Tunes and Merrie Melodies Comics*. Hahmolla oli oma sarjakuvalehtensä vuosina 1942–1962 (*Dell*) ja 1965–1984 (*Gold Key Comics*). 

Sarjakuvissa Puten tunnetuimpia piirtäjiä ovat olleet Chase Craig, Roger Armstrong ja Carl Barks. Barks tosin piirsi Puttea vain kerran, tarina oli "Porky of the Mounties". Tarinan kirjoitti Chase Craig. Carl Beuttner uudelleentussasi joitakin yksityiskohtia (kuten Puten ja Petunian päät). Tarina pohjautui piirrettyyn *Porky in the Northwoods* (1936). Sarjakuva ei ole ilmestynyt suomeksi. Chase Craig on tunnettu muun muassa siitä, että hän toimitti *Magnus, Robot Fighter* -lehteä (suomeksi *Markos – Robottiajan sankari*). Hän toimitti USA:ssa myös lehtiä *Donald Duck* (*Aku Ankka*) ja *Uncle Scrooge* (Roope Ankka), kun Barks piirsi parhaita ankka-tarinoitaan, ja Paul Murryn aikaista *Mickey Mouse* (Mikki Hiiri) -lehteä.

DC Comics alkoi julkaista 1994 *Looney Tunes* -lehteä, jossa myös Putte on taas seikkaillut.

Amerikkalaisissa animaatioissa Puten äänenä on nykyisin Bob Bergen, suomenkielisissä dubbauksissa Petri Hanttu. 

Suomessa Putte Possu tunnetaan myös Kipparikvartetin kappaleesta "Putte-Possun nimipäivät" (1953), jota ollaan Raahessa tuotteistamassa omaksi brändikseen [vanhentunut linkki], jolla ei ole tekemistä amerikkalaisen Puten kanssa. "Putte-Possun nimipäivät" löytyvät myös 1983 levytetyltä *Putte-Possun huviretki* -nimiseltä äänitteeltä.

Aiheesta muualla
----------------

* Porky's Midnight Matinee (1941)
**Daniele Meucci** (s. 7. lokakuuta 1985 Pisa) on italialainen kestävyysjuoksija.

Meucci voitti kultaa vuoden 2014 EM-kisojen maratonilla. Hän on saavuttanut pronssia 10 000 metrillä Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja hopeaa samalla matkalla Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Hän on sijoittunut EM-kilpailuissa lisäksi 5 000 metrillä viidenneksi 2012 ja kuudenneksi 2010, 10 000 metrillä kuudenneksi 2014 ja kymmenenneksi 2006 sekä maratonilla 13:nneksi 2022. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa 2012 ja oli yhdeksäs 2009. Joukkuekilpailussa hän sai pronssia 2009, 2012 ja 2018.

Meucci sijoittui maratonilla Pekingin MM-kilpailuissa 2015 kahdeksanneksi, Lontoossa 2017 kuudenneksi ja Budapestissa 2023 kymmenenneksi.. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli 5 000 metrillä kymmenes ja 10 000 metrillä kahdestoista, Moskovassa 2013 10 000 metrillä 19:s. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrillä 24:nneksi ja karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Puolimaratonin MM-kilpailuissa hän oli 18:s 2009.

Meuccin ennätys 5 000 metrillä on 13.19,00, 10 000 metrillä 27.32,86 ja maratonilla 2.09.25.

Lähteet
-------

1. ↑  Daniele Meucci *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 25.8.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Athletics - Daniele MEUCCI *the-sports.org*. Viitattu 24.8.2015. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Senior Men *european-athletics.org*. Viitattu 8.1.2019. (englanniksi)
6. ↑  Daniele Meucci Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
7. 1 2  Daniele Meucci Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Unisieppari El Quiscosta, Chilen Valparaísosta
**Unisieppari** on pajurenkaasta, lankaverkosta ja höyhenistä tehty Pohjois-Amerikan intiaanien taikakalu, joita myydään matkamuistoiksi ja koriste-esineiksi. Se on alun perin ojibwa-intiaanien perinnettä, mutta 1960-luvun kansalaisuusliike nosti unisiepparin yleisen intiaanikulttuurin tunnukseksi. Nykyisin myös new age -ryhmät valmistavat ja myyvät unisieppareita. Unisiepparin alkuperäinen tarkoitus on suodattaa pahat unet ja ajatukset päästäen lävitseen hyvät unet ja ajatukset, mutta nykyisin se on usein koriste-esine.

Ojibwa-taruston mukaan hämähäkki-isoäiti (maailmanluoja) kutoi unisiepparin karkottamaan ihmiskunnan pahat unet. Pahat unet tarttuvat siepparin verkkoon ja valuvat höyheniä pitkin Äiti Maahan. Toisen tarinan mukaan pahat unet nousevat aamukasteen mukana tähtiin, josta ne eivät koskaan palaa. Unisieppari ripustetaan sängyn yläpuolelle ja sen väitetään karkottavan pahat unet, mutta houkuttelevan luokseen hyviä unia.

Pajurenkaasta tehty unisieppari haurastuu ja hajoaa ajan myötä, ja se kuuluu asiaan, sillä myös lapsuus päättyy aikanaan.

Nykyisin sosiaalisen median aktivistit pitävät unisiepparin käyttöä kulttuurin varastamisena ja sitä voidaan protestoida.

Lähteet
-------

1. 1 2  Native American Tech
2. ↑  esim. Moondust and Angels[vanhentunut linkki]
3. ↑  Dream Catchers: How Mainstream America Discovered Native Spirituality Amazon
4. ↑  Heike Owusu: *Symbols of native America*, s. 169. Sterling Publishing Company, Inc. 1999. ISBN 9780806963471. Google book (limited preview). (englanniksi)
5. ↑  'You would think as a Native American descendant she would have more respect': Vanessa Hudgens accused of cultural appropriation for wearing a dreamcatcher in her hair  Published: 16:08 BST, 28 June 2016. MailOnline.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Unisieppari**.
**Degtjarjova pehotnyi** tai lyhennettynä **DP** (ven. ручной пулемёт Дегтярёва, пехотный (ДП), *rutšnoi pulemjot Degtjarjova, pehotnyi (DP)*) on Vasili Degtjarjovin suunnittelema pikakivääri, jonka suunnittelu aloitettiin vuonna 1921. Puna-armeija otti aseen palveluskäyttöön vuonna 1928. Uudistettu versio DPM tuli tuotantoon 1945. Aseella voi ampua ainoastaan sarjatulta. Piipun jäähdyttämiseksi DP toimii avoimelta lukolta; lukko jää taakse, kun liipaisin vapautetaan. Aseen piippu voidaan vaihtaa kentällä ylikuumenemisen varalta, mutta sotilaille annettiin harvoin varapiippua. Aseen päällä oleva rumpulipas ei ole lialle herkkä.*lähde?*

Modernisoitu versio **DPM** otettiin valmistukseen vuosina 1943–1944. Tätä valmistettiin myös Kiinassa nimellä Tyyppi 53. Lentokoneisiin tarkoitettiin DA. Sitä käytettiin Tupolev TB-3, Polikarpov R-5 ja Polikarpov Po-2 -koneissa, mutta ase jäi harvinaiseksi ja korvattiin pian ŠKASilla. Panssariajoneuvoissa käytettiin malleja **DT** (ven. Дегтярёва танковый, *Degtjarjova tankovyi*) ja **DTM** (modernisoitu). Vuonna 1946 otettiin käyttöön vyösyöttöinen, raskaammalla piipulla varustettu RP-46 (ротный пулемёт – komppanian konekivääri). Tätä valmistettiin myös Kiinassa ja Pohjois-Koreassa.

jatkokehitetty RP-46-malli

Käyttö Suomessa
---------------

Suomalaiset saivat asetta talvi- ja jatkosodan aikana sotasaaliiksi niin suuria määriä (noin 9 000 kpl), että se syrjäytti rintamakäytössä Lahti-Saloranta M/26 -pikakiväärin toimintavarmuutensa ansiosta. Ase säilyi puolustusvoimien käytössä 1990-luvulle asti. Degtjarjova pehotnyi -pikakiväärejä on esillä muun muassa Sotamuseossa, jossa on nähtävillä myös presidentti Mauno Koiviston jatkosodassa käyttämä pikakivääri. Ase oli ollut pitkään Törnin–Männistön asekätkössä piilossa, josta se vuonna 1992 löydettiin Arvo Männistön ilmoituksen kautta.

### Emma-nimitys

Suomessa asetta nimitettiin Emmaksi 1930-luvun "Emma"-iskelmän ja äänilevyä muistuttavan rumpulippaan synnyttämän mielleyhtymän vuoksi. Rumpulippaan kansi näet pyörii ammuttaessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Jaeger Platoon: Lahti-Saloranta, DP and DT

Kirjallisuutta
--------------

* 
* Palokangas, Markku: *Sotilaskäsiaseet Suomessa 1918–1988*. Suomen Asehistoriallinen Seura, 1991. ISBN 951-25-0508-8.
* Smith, Graham (toim.): *Sotilaskäsiaseet*. Jyväskylä, Helsinki: Gummerus, 1995. ISBN 951-20-4750-0.
* Hyytinen, Timo: *Arma Fennica 2 : Sotilasaseet*. Jyväskylä: Arma Fennica Oy, 1987. ISBN 951-99887-0-X.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **DP (pikakivääri)**.
* Suomalainen asekeräily: DP-pikakivääri
* Jaeger Platoon: Lahti-Saloranta, DP and DT
* Pikakivääri Dektjarev DP27 (Pohjois-Kymenlaakson Asehistoriallinen Yhdistys ry)[vanhentunut linkki]
* Ручной пулемёт Дегтярёва (Arkistoitu – Internet Archive)
**Johanna Eunika Ingeborg Hymander** (14. tammikuuta 1865 Helsinki – 19. syyskuuta 1938) oli aikansa keskeinen suomalainen pianopedagogi. 

Hänen isänsä oli kirkkomuusikko Johan Hymander ja veljensä urkujenrakentaja Josef Hymander, joka johti Lahden urkutehdasta 1902–1909. Ingeborg Hymander opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1883–1887 ja Saksassa opettajinaan Hans Bischoff, Karl Klindworth, Eugen d'Albert ja Rudolf Breithaupt. Hymander opetti Helsingin musiikkiopistossa, josta tuli 1924 Helsingin konservatorio pianonsoittoa 1889–1936 ja pianopedagogiikkaa 1906–1936. Musiikkiopiston alkeiskoulun tarkastajana hän toimi 1889–1924. Hän teki yhdessä Aline Ahlforsin kanssa oppikirjan *Pianonsoiton alkeiskurssi I–III* (1906) ja kirjoitti oppikirjan *Nuori pianonsoiton opettaja, pianonsoiton opetuksesta* (WSOY 1924).

Oppilaita
---------

* Orest Bodalew
* Maire Halava
* Väinö Hannikainen
* Sakari Heikinheimo
* Aulikki Rautawaara
* Elli Rängman-Björlin
* Martti Turunen

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1934, sivu 231.
2. 1 2  *Otavan iso musiikkitietosanakirja,* Otava 1976–1979, ISBN 951-1-02380-2.
3. 1 2  Ingeborg Hymander kuollut, Helsingin Sanomat, 20.09.1938, nro 253, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Fred(erick) Pratt Green** (2. syyskuuta 1903 Roby, Lancashire, Englanti – 22. lokakuuta 2000 Norwich) oli englantilainen metodistipastori ja virsirunoilija.

Elämänvaiheet ja työ
--------------------

Frederick Pratt Green opiskeli teologiaa Didsbury Theological Collegessa 1925-29 ja sen jälkeen hän toimi Englannin metodistikirkon palveluksessa pastorina ja piirivalvojana Brightonissa, Yorkissa ja Norwichissa.

Hän käytti etunimestään muotoa Fred taiteilijanimenään. Kahden vuosikymmenen aikana Pratt Green kirjoitti noin 300 laulua ja virttä, jotka ovat tulleet laajaan käyttöön eri puolilla maailmaa ja eri kirkkokunnissa, etenkin Yhdysvalloissa. Hänen vaikutuksensa viime vuosisadan lopun englanninkieliseen virsirunouteen on suurempi kuin kenenkään toisen. 1995 kuningatar Elisabeth II myönsi hänelle arvonimen "Member of British Empire" hänen työstään virsirunoilijana.

Greenin nimissä on perustettu "The Pratt Green Trust", jonka tarkoituksena on edistää uuden kirkkomusiikin ja uusien virsien kirjoittamista sekä siihen liittyvää tutkimusta ja koulutusta.

Greenin virsiä suomeksi
-----------------------

**Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa**

* 447 Kristus, valo maailman "Christ is the world’s light "1969 (Suom. Niilo Rauhala 1976, sävelmä: Keskiajalta / Böömissä 1531)
* 934 Profeetat aikanaan "Long Ago, Prophets Knew "1970 (Suom. Anna-Mari Kaskinen 2012, sävelmä: Piae Cantiones "Personent hodie".1582)

**Ruotsin kirkon virsikirjassa**

* 37 Maailman valkeus, Herra Jeesus "Christ is the world's light" 1969 (Ruots. Britt G. Hallqvist 1970, suom. Niilo Rauhala 1976, 1966, sävelmä Pariisi 1681)

Lähteet
-------

1. ↑  Fred Pratt Green *hymnary.org*. Viitattu 13.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Fred Pratt Green (1903–2000) *stainer.co.uk*. Viitattu 13.3.2020. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Saltíni** (kreik. Σαλτίνη) eli **Megáli Saltíni** (Μεγάλη Σαλτίνη) on laguunimainen järvi läntisessä Keski-Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 2,0–2,26 neliökilometriä. Järvi on suurimmillaan noin 2,35 kilometriä pitkä ja noin 1,55 kilometriä leveä, ja sen ympäryysmitta on noin 9,22 kilometriä.

Saltíni-järvi sijaitsee Áktion niemellä Áktio-Vónitsan kunnassa Aitolia-Akarnanian alueyksikössä lähellä Joonianmeren rantaa. Se on yhdistetty mereen kanavalla. Järven keskisyvyys on noin 1,8 metriä. Saltíni on samaa Natura-aluetta noin kuusi kilometriä kaakkoon sijaitsevan Voulkariá-järven kanssa, ja se on merkittävä lintualue. Sen ympäristö on soista maata noin yhden neliökilometrin alalta. Saltínin eli Megáli Saltínin ("Suuri Saltíni") itäpuolella sijaitsee pienempi Mikrí Saltíni ("Pieni Saltíni") -järvi ja pohjoispuolella Áktion lentoasema.

Lähteet
-------

1. 1 2  Excursion to Vonitsa *Lefkada Slow Guide*. Viitattu 3.9.2018.
2. 1 2 3 4  Κουσουρής, Θεόδωρος Σ.: *Οι Λίμνες στην Ελλάδα*, s. 18–19. Αθήνα: -, 2015. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  The Lakes of Greece *Πατριδογνωσία*. Viitattu 3.9.2018.
4. ↑  GR2310006 Limnes Voulkaria kai Saltini *Natura 2000*. Viitattu 4.9.2023.
**Timo Liekoski** (s. 30. kesäkuuta 1942 Helsinki, Suomi) on suomalainen jalkapallovalmentaja.

Liekoski työskenteli pitkään yhdysvaltalaisen jalkapalloilun parissa. Hän opiskeli Hartwick Collegessa ja pelasi koulun joukkueen kanssa NCAA:n mestaruussarjassa vuosina 1968–1970. Hän valmistui vuonna 1971 ja palasi joukkueeseen valmentajaksi vuosiksi 1973–1975. Hartwick ylsi kertaalleen neljän parhaan joukkoon sekä Liekosken peli- että valmennusvuosina, ja vuonna 1969 hänet valittiin All-America-tähdistöjoukkueeseen. Lähdettyään Hartwickista Liekoski valmensi useita vuosia silloisessa NASL-ammattilaisliigassa ja myöhemmin sen paikan ottaneessa sisäjalkapallon (indoor soccer) MISL-liigassa, joissa molemmissa hänet valittiin vuoden valmentajaksi. NASL:ssä hän valmensi Houston Hurricanea (1978–1979) ja Edmonton Drillersiä (1980–1981).

Liekoski nimettiin Yhdysvaltain A-maajoukkueen päävalmentajan Bora Milutinovićin apulaisvalmentajaksi vuonna 1991. Hän toimi tehtävässä myös vuoden 1994 MM-kilpailuissa, jossa kotijoukkue ylsi neljännesvälieriin. Turnauksen jälkeen Liekoski nimettiin Yhdysvaltain olympiajoukkueen (alle 23-vuotiaat) päävalmentajaksi ja myöhemmin hän toimi Yhdysvaltain jalkapalloliiton valmennus- ja kehityspäällikkönä. Joulukuussa 1995 Liekoskesta tuli MLS-joukkue Columbus Crew’n ensimmäinen päävalmentaja. Hän joutui kuitenkin eroamaan kesken kauden elokuussa 1996 joukkueen voitettua 22 ottelustaan vain kuusi. Hänet korvasi apulaisvalmentaja Tom Fitzgerald.

Liekoski palasi Suomeen kaudeksi 1997 ja valmensi Veikkausliigassa Myllykosken Palloa, joka sijoittui sarjassa viidenneksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen palloliiton palvelukseen ja toimi muun muassa futsalmaajoukkueen päävalmentajana, A-maajoukkueessa Richard Møller Nielsenin apulaisvalmentajana sekä alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueiden päävalmentajana. Alle 17-vuotiaiden joukkue ylsi 2000-luvun vaihteessa 3 kertaa EM-kilpailuihin hänen valmennuksessaan. Liekoski jäi eläkkeelle Palloliitosta kesällä 2008. Hän on valmentanut myös Suomen asunnottomien maajoukkuetta.

Liekoski on pelannut myös Töölön Vesassa yhden kauden jääkiekkoa SM-sarjassa kaudella 1960–61.

Lähteet
-------

1. 1 2  Liigavalmentajat Veikkausliiga. Viitattu 27.11.2008.
2. 1 2 3  1995 Inductees (Arkistoitu – Internet Archive) Hartwick College. Viitattu 27.11.2008.
3. ↑  Finnish Players Abroad RSSSF. Viitattu 27.11.2008.
4. ↑  History (Arkistoitu – Internet Archive) Columbus Crew. Viitattu 11.4.2010.
5. ↑  Maaottelut Futsal.fi. Viitattu 27.11.2008.
6. ↑  Möller Nielsen nimesi jalkapallomaajoukkueen MTV3. Viitattu 27.11.2008.
7. ↑  Liekoski looks forward for Finland UEFA. Viitattu 27.11.2008.
8. ↑  Asunnottomien maajoukkue valmistautuu MM-kisoihin[vanhentunut linkki] Suomen Palloliitto. Viitattu 27.11.2008.
9. ↑  *Jääkiekkokirja 2018-19*, s. 521. Suomen Jääkiekkoliitto ja Liiga.

  

SuomiSuomen futsalmaajoukkueen päävalmentajat
Timo Liekoski (1998–1999) • Simo Syrjävaara (2000–2004) • Jouni Pihlaja (2005–2012) • Mićo Martić (2013–)
**Kritinía** (kreik. Κρητηνία) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 454 (vuonna 2011).

Kritinían linna.
Kritinían kylä sijaitsee Ródoksen länsiosissa 55 kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Ródoksen kaupungista. Sen nimi tarkoittaa "Uutta Kreetaa", sillä sen alkuperäiset asukkaat olivat tulleet Kreetalta. Kylä sijaitsi alun perin rannikolla nykyisen Kámeiros Skálan paikalla, mutta siirrettiin turvallisempaan paikkaan saaren sisäosiin bysanttilaisen ajan jälkeen.

Kylän nähtävyyksiin kuuluvat Kritinían linna, jonka rakennutti Johanniittain ritarikunta vuodesta 1472 lähtien, sekä Pyhän Johanneksen (*Ágios Ioánnis*) kirkko, jonka seinämaalaukset ovat 1500-luvulta.

Kritinía muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κρητηνίας, *Topikí Koinótita Kritinías*), johon kuuluvat varsinaisen Kritinían kylän lisäksi Kámeiros Skálan kylä sekä Makrýn saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 503. Aiemmin kylä kuului Attávyroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Attávyroksen kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Rhodes Kritinia *Greeka.com*. Viitattu 1.9.2020.
3. 1 2  The Village and Castle of Kritinia *Rhodes Private Tours*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kritinía** Wikimedia Commonsissa
**Espoo Innovation Garden** on innovaatiokeskittymä Espoossa Otaniemen, Keilaniemen ja Tapiolan alueella. Sen muodostavat kansainväliset yritykset, Startup Sauna, kulttuuritoiminta, urheiluseurat sekä tiede- ja tutkimusyhteisö. Keskittymän taustalla toimii ja toimintaa avustaa Espoon kaupunki. Alueella toimii 5 000 tutkijaa, 25 tutkimus- ja kehitysyksikköä ja suuri osa Suomen pörssiyrityksistä. Rakenteilla olevalla Länsimetrolla tulee olemaan keskeinen rooli alueen kehityksessä.

Tavoitteet
----------

Espoo Innovation Gardenin tavoitteena on tuoda alueen toimijat yhteen, vahvistaa yhteistyötä ja yhteisöllisyyttä. Tavoitteena on rakentaa kasvualustaa uusien työpaikkojen synnylle ja hyvän elinympäristön vahvistumiselle yritysten, yhteisöjen ja asukkaiden yhteistyönä.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  WHAT IS ESPOO INNOVATION GARDEN? Espoon kaupunki.  Arkistoitu 31.3.2023. Viitattu 31.3.2023. (englanniksi)
2. ↑  Yrittäjäksi Espooseen *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 28.3.2016. Viitattu 31.3.2016.
3. ↑  Metro Momentum.  *Nordicum – Real Estate Annual*, 28.1.2016, s. 34–35.  PubliCo Oy. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.3.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Espoo Innovation Gardenin kotisivu[vanhentunut linkki] (englanniksi)
**Paul Vixie** on Internet-protokollien ja Unix-järjestelmien suunnittelija ja ohjelmistoarkkitehti, joka aloitti uransa 1980-luvulla. Hän on laatinut yli tusinan RFC:ita ja useita Unix-ohjelmia, joista merkittävämmät ovat SENDS, proxynet, rtty ja Vixie cron. Hän on useiden ICANN:n työryhmien jäsen.

Työskennellessään DECillä 1998 hän oli BIND-ohjelmiston pääasiallinen ylläpitäjä ja kehittäjä sen versiosta 4.9 lähtien. Hän oli ohjelman pääasiallinen kehittäjä versioon 8 asti.
Vixie perusti 1994 lähdettyään DECiltä UUNETin rahoituksella Internet Software Consortiumin Rick Adamsin ja Carl Malamudin kanssa tukemaan BINDiä ja kehittämään Internetin ohjelmistoa. Sen ohjelmistoihin kuuluvat BIND, DHCP ja INN. Internet Software Consortiumin toiminnot siirtyivät tammikuussa 2004 Internet Systems Consortiumille. ISC pitää yllä Internetin F-juurinimipalvelinta.

Vuonna 1995 Vixie oli perustamassa Internetin liikenteenvälityspiste PAIXia (Palo Alto Internet Exchange), joka myytiin 1999 AboveNetille, joka nimesi Vixien teknologiajohtajakseen. Vixie oli 1998 mukana perustamassa MAPSia (Mail Abuse Prevention System).

Vixie kirjoitti Frederick Avolion kanssa kirjan "Sendmail: Theory and Practice" (Digital Press, 1995).

Humoristisesti Vixie on nimetty suurimmasta määrästä CERT-hälytyksiä vastuussa olevaksi henkilöksi. ("most CERT advisories due to a single author").

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  History of BIND ISC. Viitattu 27.11.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Vixie President, Internet Systems Consortium, Inc.
* Haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) -- O'Reilly Network (englanniksi)

Lainaus
-------

* *The Internet is sort of the cockroach of the modern age. It survives.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Association for Computing Machinery
* DBLP

 |

 |
**Pyhä Thorlak Thorhallsson** (1133 Islanti – 23. joulukuuta 1193 Skalholt, Islanti) oli islantilainen piispa ja pyhimys. Hänen vanhempansa olivat köyhiä ja menettivät maatilansa, ja perhe hajosi Thorlakin ollessa vielä poika. Thorlakista tuli diakoni 15-vuotiaana ja pappi 18-vuotiaana. Hän säästi rahaa opiskellakseen ulkomailla ja opiskeli Ranskan Pariisissa ja Englannin Lincolnissa. Palattuaan Islantiin häntä painostettiin menemään naimisiin lesken kanssa mutta hän kieltäytyi. Hän perusti augustinolaisen luostarin ja toimi sen apottina. Myöhemmin hän toimi Skalholtin piispana 15 vuotta, kunnes kuoli vuonna 1193 ollessaan 60-vuotias. Hänet kanonisoitiin paikallisesti 1198 ja paavi Johannes Paavali II:n toimesta 14. tammikuuta 1984. Thorlak Thorhallsson on Islannin suojeluspyhimys. Hänellä on kaksi juhlapäivää: 20. heinäkuuta ja 23. joulukuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Saint Thorlac Thorhallsson *CatholicSaints.Info*.  21.8.2013. Viitattu 29.6.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Catholic Online: St. Thorlac Thorhallsson - Saints & Angels *Catholic Online*. Viitattu 29.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Catholic Heroes. .. St. Thorlak Thorhallsson *The Wanderer Newspaper*.  22.12.2015. Viitattu 29.6.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |

 |
**Millon Wolde** (s. 17. maaliskuuta 1979) on etiopialainen kestävyys- ja maastojuoksija.

Wolde aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 1996, jolloin hän sijoittui Kapkaupungissa järjestetyissä nuorten maastojuoksun MM-kilpailuissa kahdeksanneksi ja Sydneyssä nuorten yleisurheilun MM-kilpailuissa kuudenneksi 3 000 metrin estejuoksussa. Vuonna 1997 hän voitti maastojuoksussa nuorten MM-hopeaa Torinossa ja 1998 nuorten maailmanmestaruuden Marrakechissa järjestetyissä kisoissa. Hän voitti myös radalla nuorten maailmanmestaruuden voittamalla Annecyssä, Ranskassa järjestetyissä nuorten yleisurheilun MM-kisoissa 5 000 metrin juoksun. Samana vuonna hän edusti Etiopiaa maantieviestijuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa Manauksessa Brasiliassa. Wolde juoksi ensimmäisen viiden kilometrin mittaisen osuuden, jonka päätteeksi hän toi Etiopian vaihtoon kilpailun johdossa, mutta joukkue taipui lopulta Kenialle ja jäi viestin toiseksi.

Vuonna 1999 Wolde siirtyi kilpailemaan miesten sarjoissa. Maastojuoksun MM-kisoissa Belfastissa hän juoksi lyhyen matkan neljänneksi. Samana vuonna Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa hän voitti pronssia 3 000 metrin juoksussa. Sevillan MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas. Vuonna 2000 hän oli Vilamourassa, Portugalissa järjestetyissä maastojuoksun MM-kilpailuissa 15. lyhyellä matkalla. Wolde ylsi uransa suurimpaan saavutukseen Sydneyn olympialaisissa 2000, jolloin hän voitti yllättäen 5 000 metrin juoksun olympiakultaa ajalla 13.35,49. Hän voitti MM-hopeaa vielä seuraavissa MM-kisoissa Edmontonissa 2001 5 000 metrillä, mutta tämän jälkeen hän ei ole loukkaantumisten takia päässyt enää parhaiden päiviensä tasolle.

Lähteet
-------

* Millon Wolde Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  MILLON WOLDE *Athletes*. The International Olympic Committee (IOC). Viitattu 26.12.2020. (englanniksi)

Miesten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1912: Hannes Kolehmainen |
1920: Joseph Guillemot |
1924: Paavo Nurmi |
1928: Ville Ritola |
1932: Lauri Lehtinen |
1936: Gunnar Höckert |
1948: Gaston Reiff |
1952: Emil Zátopek |
1956: Vladimir Kuts |
1960: Murray Halberg |
1964: Robert Schul |
1968: Mohamed Gammoudi |
1972: Lasse Virén |
1976: Lasse Virén |
1980: Miruts Yifter |
1984: Sa’id Awita |
1988: John Ngugi |
1992: Dieter Baumann |
1996: Vénuste Niyongabo |
2000: Millon Wolde |
2004: Hicham el-Guerrouj |
2008: Kenenisa Bekele |
2012: Mohamed Farah |
2016: Mohamed Farah |
2020: Joshua Cheptegei |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Jurica Vranješ** (s. 30. tammikuuta 1980, Osijek, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Keskikenttäpelaaja Vranješ on vuodesta 2005 edustanut Bundesliigan Werder Bremeniä.

Vranješ aloitti uransa NK Osijekissa vuosina 1995-1997. Sieltä hän siirtyi Saksaan Bayer Leverkuseniin, jossa pelasi kolme kautta ennen siirtymistään VfB Stuttgartiin vuonna 2003 ja viimeksi Bremeniin.

Vranješ oli voittamassa pronssia alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 1998. Seuraavana vuonna hän oli mukana nuorten MM-kisoissa. Vranješ pelasi ensimmäisen maaottelunsa 13. kesäkuuta 1999 Egyptiä vastaan. Vuoden 2002 MM-kisoissa hän oli kentällä kahdessa ottelussa. Vuoden 2006 kisoissa Vranješ kuului miehistöön, mutta ei saanut peliaikaa. Hän on pelannut 24 maaottelua (tilanne 22. kesäkuuta 2006).

Lähteet
-------

1. ↑

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Pletikosa |
2 Šerić |
3 Šimunić |
4 Tomas |
5 Rapaić |
6 Živković |
7 Vugrinec |
8 Prosinečki |
9 Šuker |
10 N. Kovač |
11 Bokšić |
12 Butina |
13 Stanić |
14 Soldo |
15 Šarić |
16 Vranješ |
17 Jarni |
18 Olić |
19 Vlaović |
20 Šimić |
21 R. Kovač |
22 Balaban |
23 Vasilj |
Valmentaja Jozić

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Pletikosa |
2 Srna |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Tudor |
6 Vranješ |
7 Šimić |
8 Babić |
9 Pršo |
10 N. Kovač |
11 Tokić |
12 Didulica |
13 Tomas |
14 Modrić |
15 I. Leko |
16 J. Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Šerić |
21 Balaban |
22 Bošnjak |
23 Butina |
Valmentaja Kranjčar
**Imatran Urheilijat ry** on Imatralla toimiva urheilun yleisseura. Seura on perustettu vuonna 1930, ja se toimi alun perin nimellä **Vuoksenniskan Urheilijat**. Seuran lajivalikoiman muodostivat alkuvuosina voimistelu, paini, nyrkkeily, pesäpallo, yleisurheilu ja hiihto, minkä lisäksi seuran riveissä on vuosien saatossa ollut mahdollista harrastaa myös koripalloa, jääpalloa, jalkapalloa, luistelua, suunnistusta sekä pujottelua. 1970-luvulta alkaen seuran jaostojen jäsenmäärät kuitenkin kasvoivat niin voimakkaasti, että monet lajijaostot eriytyivät omiksi seuroikseen.

Nykyisin Imatran Urheilijoilla on jaostot alppihiihdossa, ampumahiihdossa, kuntoliikunnassa, maastohiihdossa, pyöräilyssä ja yleisurheilussa.

Oiva Hyttinen valittiin pesäpallon miesten Itä–Länsi-otteluun vuonna 1938.

Lähteet
-------

1. 1 2  Toiminta-ajatus (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Itä-Länsi-pelaajat joukkueittain, miehet Rasilainen, Matti. Viitattu 10.1.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran kotisivut
**HMCS Amherst** (viirinumero K148) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus otettiin palvelukseen 5. elokuuta 1941 ja suojasi Atlantilla saattueita. Sodan päätyttyä alus poistettiin 16. heinäkuuta 1945 palveluksesta ja myytiin Venezuelan laivastolle.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Flower-luokka (korvetti)*
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1940 Saint John Dry Dock and Shipbuilding Companylta Saint John'sta New Brunswickista, missä köli laskettiin 23. toukokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 4. joulukuuta ja otettiin 5. elokuuta 1941 palvelukseen Saint John'ssa.

Palvelus
--------

Alus saapui 22. elokuuta Halifaxiin. Lokakuussa koulutuksen päätyttyä se liitettiin Newfoundlandin alaisuuteen. Alus oli seuraavat kolme vuotta saattuetehtävissä, jona aikana se osallistui kahteen merkittävään saattuetaisteluun suojatessaan saattueita ON127 elokuussa ja SC107 lokakuussa 1942. Elokuussa 1942 alus liitettiin Kanadan saattajaryhmä 4:ään. Aluksen ainoa keskeytys saattuetehtävissä oli modernisointi telakalla Charlottetownissa toukokuusta marraskuuhun 1943, jolloin sen keulaa pidennettiin.

Oltuaan koulutettavana Pictoussa Nova Scotiassa alus palasi Pohjois-Atlantille saattuetehtäviin, kunnes se siirrettiin syyskuussa 1944 Liverpoolissa telakalle. Tammikuussa 1945Bermudalla vietetyn koulutusjakson jälkeen alus liitettiin Halifaxin saattajaosastoon, mistä se siirrettiin maaliskuussa saattajaryhmä C-7:ään yhtä edestakaista Britteinsaarten matkaa varten.

Alus poistettiin palveluksesta 16. heinäkuuta Sydneyssä ja sijoitettiin Sorelissa reserviin. Alus myytiin 1946 Venezuelalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *ARV Federacion*. Alus romutettiin 1956.

Päälliköt
---------

Aluksenpäällikköinä olivat:

* Young, A. K. 5. elokuuta - 20. marraskuuta 1941
* Denyer, H. G. 21. marraskuuta 1941 - 19. syyskuuta 1942
* Audette, L. C. 20. syyskuuta 1942 - 24. toukokuuta 1944
* Fraser, D. M. 25. toukokuuta - 16. joulukuuta 1944
* Wimsby, K. W. 17. joulukuuta 1944 - 11. heinäkuuta 1945

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Preston, Antony & Raven, Alan: *Flower Class Corvettes*. Lontoo, UK: Arms and Armour Press, 1982. ISBN 0-85368-559-2. (englanniksi)
* Friedman, Norman: *British Destroyers & Frigates - The Second World War and After*. Barnsley, Englanti: Seaforth Publishing, 2008. ISBN 978-1-84832-015-4. (englanniksi)
* Macpherson, Ken & Burgess, John: *The Ships of Canada's Naval Forces 1910-1981 - A Complete pictorial history of Canadian warships*. Toronto, Kanada: Collins Publishers, 1981. ISBN 0-00-216856-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Friedman, Norman s. 342
2. 1 2 3  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 69
3. ↑  Macpherson, Ken & Burgess, John s. 190
**Ivica Olić** (s. 14. syyskuuta 1979 Davor, Jugoslavia) on kroatialainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Olić siirtyi tammikuussa 2015 VfL Wolfsburgista Hamburger SV:hen, jossa hän oli pelannut jo aiemmin, vuosina 2007–2009.

Ura
---

Ivica Olić aloitti uransa NK Marsoniassa vuonna 1996. Sieltä hän siirtyi kahden kauden jälkeen Hertha BSC:hen vuonna 1998. Hän ei juurikaan saanut peliaikaa ja palasi Marsoniaan seuraavana vuonna. Kasvattajaseurassa kausi oli menestyksekäs (17 maalia 29 pelissä) ja vuonna 2001 hän siirtyikin NK Zagrebiin, jossa teki 21 maalia 28 ottelussa. Seuraavan kauden seura oli Dinamo Zagreb, jossa syntyi 16 maalia 27 ottelussa. Vuonna 2003 oli vuorossa Moskovan TsSKA. Siellä hän pelikaudella 2005 teki 10 maalia 20 ottelussa. 

Olićin ensimmäinen maaottelu oli 13. helmikuuta 2002 Bulgariaa vastaan. Olić pelasi vuoden 2002 MM-kisoissa vain yhden ottelun, mutta teki vaihdosta tultuaan tärkeän maalin Italiaa vastaan. Vuoden 2004 EM-kisoissa hän pelasi Kroatian kaikki kolme ottelua, samoin vuoden 2006 MM-kisoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Wechsel perfekt: Olic kehrt zum HSV zurück Spiegel Online. Viitattu 30.1.2015. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ivica Olić** Wikimedia Commonsissa

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Pletikosa |
2 Šerić |
3 Šimunić |
4 Tomas |
5 Rapaić |
6 Živković |
7 Vugrinec |
8 Prosinečki |
9 Šuker |
10 N. Kovač |
11 Bokšić |
12 Butina |
13 Stanić |
14 Soldo |
15 Šarić |
16 Vranješ |
17 Jarni |
18 Olić |
19 Vlaović |
20 Šimić |
21 R. Kovač |
22 Balaban |
23 Vasilj |
Valmentaja Jozić

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Pletikosa |
2 Srna |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Tudor |
6 Vranješ |
7 Šimić |
8 Babić |
9 Pršo |
10 N. Kovač |
11 Tokić |
12 Didulica |
13 Tomas |
14 Modrić |
15 I. Leko |
16 J. Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Šerić |
21 Balaban |
22 Bošnjak |
23 Butina |
Valmentaja Kranjčar

Kroatian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Pletikosa |
2 Šimić |
3 Šimunić |
4 R. Kovač |
5 Ćorluka |
6 Vejić |
7 Rakitić |
8 Vukojević |
9 Kalinić |
10 N. Kovač |
11 Srna |
12 Galinović |
13 Pokrivač |
14 Modrić |
15 Knežević |
16 Leko |
17 Klasnić |
18 Olić |
19 Kranjčar |
20 Budan |
21 Petrić |
22 Pranjić |
23 Runje |
Valmentaja Bilić

Kroatian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Pletikosa
2 Vrsaljko
3 Pranjić
4 Perišić
5 Ćorluka
6 Lovren
7 Rakitić
8 Vukojević
9 Jelavić
10 Modrić
11 Srna
12 Zelenika
13 Schildenfeld
14 Brozović
15 Badelj
16 Rebić
17 Mandžukić
18 Olić
19 Sammir
20 Kovačić
21 Vida
22 Eduardo
23 Subašić
Valmentaja Kovač
**Johannes Bernardi** (viimeistään 1395 Kalmar – 20. syyskuuta 1445 Naantali) oli ruotsalainen birgittalaismunkki ja Suomen katolisen kirkon pappi, joka toimi Naantalin luostarin ensimmäisenä esimiehenä.

Bernardin isä oli mahdollisesti Kalmarin porvari Bernardurs Sartor. Hän meni munkiksi Vadstenan luostariin 1420, mutta anoi paavilta 1430 lupaa siirtyä toiseen luostariin. Sitä hän ei kuitenkaan käyttänyt. Valtaneuvoston päätettyä Suomen piispan Maunu Tavastin pyynnöstä luostarin perustamisesta vuonna 1438 Bernardi lähetettiin Suomeen 27. toukokuuta 1440 neljän sisaren, yhden maallikkoveljen ja kahden muun pappisveljen kanssa. Bernardi toimi heidän johtajanaan. Kun luostarin paikka Maskun Karinkylässä osoittautui sopimattomaksi, Bernardi pyysi 1441 luostarin siirtämistä uuteen paikkaan. Hän itse palasi Vadstenan emäluostariin ilman lupaa 1443, mutta tuli takaisin Suomeen jo seuraavana vuonna. Tällä välin luostarin uudeksi paikaksi oli päätetty nykyisen Naantalin alue, joka oli vielä tuolloin Raisiota. Bernardi luopui luostarin johtajuudesta 1445, mutta ei kerinnyt palata takaisin Ruotsiin ennen kuolemaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Klockars, Birgit (suom. Tapionlinna, Oili): "Johannes Bernardi", *Suomen kansallisbiografia, osa 4*, s. 438–439. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-445-2. / Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |