recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Friedrich August Siemens** (8. joulukuuta 1826 – 24. toukokuuta 1904) oli saksalainen keksijä ja yrittäjä, joka tunnetaan parhaiten teräksen valmistukseen liittyvästä Siemens-Martin-prosessissa tarvittavan uunin kehittämisestä. Hän on myös Werner von Siemensin ja William Siemensin veli.

Uunien kehitystyö
-----------------

Friedrich Siemensin hauta.
Friedrich Siemmens päätti 15-vuotiaana palkkautua laivapojaksi. Myöhemmin hän oli veljensä yrityksen palveluksessa Isossa-Britanniassa. Hän kehitti vuonna 1856 regeneratiivisen sulatusuunin, joka toimi kaasulla. Tätä uunia käytetään Siemens-Martin-prosessissa. Hän sai keksinnölleen brittiläisen patentin No. 2861 otsikolla *Uunin toiminnan tehostusjärjestely, jota voidaan käyttää kaikissa korkeata lämpötilaa vaativissa tapauksissa*.

Vuonna 1856 hän perusti Dresdeniin uunin rakennusyrityksen, josta tuli myöhemmin Friedrich Siemens Industrieofenbau (FSI). Vuonna 1862 hänen veljensä Hans Siemens perusti Dresdeniin lasitehtaan keksinnön kaupalliseen soveltamiseen.

Vuonna 1867 Friedrich Siemens otti lasitehtaan vastuulleen veljensä Hans Siemensin kuoleman jälkeen. Vuonna 1868 otettiin lasin massatuotantoon jatkuvatoiminen regeneratiivisellä liekityksellä varustettu säiliöuuni. Tämän avulla tuotantomäärät nousivat 66-kertaisiksi kahteen miljoonaan pulloon kuukaudessa.

Vuonna 1900 Friedrich Siemens otti vastaan kunniatohtorin arvon Dresdenin teknillisessä korkeakoulussa.

Kirjallisuus
------------

* Karl Burhenne: *Siemens*. Teoksessa *Allgemeine Deutsche Biographie, osa 55*, s. 203–228. Leipzig: Duncker & Humblot, 1910.  Artikkelin verkkoversio (saksaksi) (Perheartikkeli - katso s. 219)
* August Roth: *Friedrich August Siemens*. in: Siemens-Zeitschrift, 6. Jahrgang, Heft 12 (Joulukuu 1926), s. 581-590

Aiheesta muualla
----------------

* Biografie bei mdr.de

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Friedrich Siemens
Aleksandr Baranov
**Aleksandr Andrejevitš Baranov** (ven. Александр Андреевич Баранов; 1747 Kargopol – 16. huhtikuuta 1819 Sundasalmi) oli venäläinen kauppias, virkamies ja Venäjän Amerikan ensimmäinen kuvernööri. Hän johti Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian operaatiota Alaskassa vuosina 1799–1818.

Ura
---

Baranov syntyi Kargopolissa kauppiasperheeseen. Hän muutti 1780-luvulla Irkutskiin, missä hän otti vastaan Šelihovin kauppakomppanian pääjohtajan viran vuonna 1790. Baranov saapui vuonna 1791 Alaskaan, missä hän pysyi vuoteen 1818 asti. Hänen alaisuudessaan Alaskan alueella turkiskauppaan keskittyneestä Šelihovin yrityksestä tuli Venäjän Amerikan siirtokunta. Baranovin alaisuudessa siirtokunnan talous kasvoi ja sen hallitsema alue laajeni huolimatta työvoiman ja materiaalin puutteesta, mikä teki hänestä suositun johtajan niin Pietarin hovissa kuin Šelihovin yrityksen päämajassa. Vuodesta 1799 lähtien Baranov oli siirtokunnan absoluuttinen hallitsija poistumiseensa asti.

Baranov perusti vuonna 1799 siirtokunnan pääkaupungiksi Novo-Arkhangelskin pikkukaupungin. Hän keskittyi kuvernöörinä toimiessaan kolonialistiseen ekspansioon, kauppakomppanian taloudelliseen kasvuun ja Venäjän Pohjois-Amerikan turvallisuuden takaamiseen. Siirtokunnassa työskennelleet lähetyssaarnaajat kritisoivat Baranovia alkuperäisväestön käännytystyön ja opetuksen väheksymisestä. Uskonnolliset menot ja käännytystyön Baranov näki rasitteena taloudellisille tavoitteille. Lisäksi lähetyssaarnaajat eivät hyväksyneet Baranovin alaisuudessa tapahtunutta alkuperäisväestön julmaa kohtelua.

Baranov jäi eläkkeelle kuvernöörin virastaan vuonna 1818 omasta pyynnöstään. Matkallaan takaisin Venäjälle hän kuoli merellä keltakuumeeseen.

Yksityiselämä
-------------

Baranov avioitui 1770-luvulla Matrjona Markovan kanssa. Matrjona ei kuitenkaan seurannut puolisoaan Alaskaan, missä Baranov otti rakastajattarekseen alkuperäisväestöön kuuluvan naisen, joka otti kasteessa nimekseen Anna Grigorjevna. Puolisonsa kuoltua Baranov otti Anna Grigorjevnan viralliseksi vaimokseen ja heille syntyi kolme lasta: poika Antipatr (1795) sekä tyttäret Irina (1804) ja Jekaterina (1808).

Lähteet
-------

* Miller, Gwenn A. (2015): Kodiak Kreol – Communities of Empire in Early Russian America
* Kenneth, Owens N. & Alexander, Petrov Yu.(2015): Empire Maker : Aleksandr Baranov and Russian Colonial Expansion into Alaska and Northern California

### Viitteet

1. ↑  Pesonen, Hannu: Venäjä myi Alaskan pikkurahasta.  *Tiede*, 2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Sinimakrilli** (*Scomber australasicus*) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrilli.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinimakrilli voi kasvaa enimmillään 40-45 cm pituiseksi ja noin 1,5 kg painoiseksi. Lajin vartalo ja pää ovat suunnilleen puoleenväliin asti ylhäältä hopeansinisiä ja alhaalta valkoisia vartalon sinisessä osassa on mustia raitoja. Kaikki evät ovat läpikuultavia, paitsi eväkkeet, jotka ovat mustia.

Levinneisyys
------------

Sinimakrilli on Tyynenmeren kalalaji. Sitä tavataan Kiinan ja Japanin vesiltä Australian ja Uuden-Seelannin rannikoille ja edelleen Havaijille. Tyynenmeren itäosassa sinimakrillia tavataan Revilla Gigedon saarten tienoilla ja Meksikon rannikkovesiltä. Lisäksi lajia tavataan Persianlahdella ja Punaisessameressä.

Se viihtyy sekä rannikon tuntumissa että avomerellä ja laskeutuu enintään 200 metrin syvyyteen. Sinimakrillit elävät suurina samankokoiset kalojen muodostamina parvina joissa voi olla sinimakrillin itsensä lisäksi muita makrilleja ja sardiineja.

Ravinto
-------

Sinimakrillit syövät pääasiassa planktoneliöitä, mutta siivilöivät yhtä lailla myös pieniä äyriäisiä. Aikuiset kalat syövät myös pieniä kaloja ja kalmareita.

Lisääntyminen
-------------

Sinimakrillit kutevat kesäkuukausina, mutta kutualueita ei ole pystytty vielä paikallistamaan.

Kalastus
--------

Sinimakrillia pyytävät sekä ammattikalastajat että urheilukalastajat. Ammattimaisesti sitä pyydetään pääasiassa verkoilla.

Sitä myydään sekä tuoreena että suolattuna ja kuivattuna. Sitä on saatavilla usein myös pakastettuna, savustettuna ja säilykkeenä. Tuore ja pakastettu sinimakrilli kypsennetään paistinpannulla, uunissa tai hiilloksella.

Lähteet
-------

* Antal Vida, Tamás Kótai: 365 kalaa, H. F. Ullmann, 2006. ISBN: 978-3-8331-2547-8

1. ↑  Collette, B. Acero, A. Canales Ramirez, C. Cardenas, G. Carpenter, K.E. Chang, S.-K. Chiang, W. Di Natale, A. Fox, W. Guzman-Mora, A. Juan Jorda, M. Miyabe, N. Montano Cruz, R. Nelson, R. Salas, E. Schaefer, K. Serra, R. Sun, C. Uozumi, Y. Wang, S. Wu, J. Yanez, E. & Yeh, S.: *Scomber australasicus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1*.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 09.08.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Scomber australasicus* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1194328
* Wikispecies: Scomber australasicus
* ADW: Scomber\_australasicus
* AFD: Scomber\_australasicus
* CoL: 6XXJT
* EoL: 46577310
* FishBase: 116
* Fossilworks: 352543
* GBIF: 2374156
* iNaturalist: 155183
* IRMNG: 10837267
* ITIS: 172415
* IUCN: 170329
* NCBI: 29150
* NZOR: cef05660-bc89-4249-8d0b-eed1c282ddd5
* WoRMS: 219715

 |

 |
**Sirkka-Liisa Valle** (o.s. **Järvenkylä**; s. 20. heinäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen iho- ja sukupuolitautien erikoislääkäri, joka tuli tunnetuksi AIDS-epidemian alkuaikana 1980-luvulla HIV-infektion asiantuntijana. Hän diagnosoi Suomen ensimmäisen HIV-tartunnan vuonna 1983.

Valle valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1966, väitteli siellä tohtoriksi vuonna 1988 ja sai dosentuurin vuonna 1994. Hän teki pitkän työuran eri sairaaloissa sekä Suomen Akatemian AIDS-tutkijana (1986–1992). Hän piti myös yksityisvastaanottoa Helsingissä vuodesta 1972 alkaen, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2007. Hän on julkaissut tutkimuksia sukupuolitaudeista.

Vallen saamista huomionosoituksista voidaan mainita Helsingin yliopiston tiedonjulkistamispalkinto (1988). Hänet valittiin Vuoden uusmaalaiseksi 1991.

Sirkka-Liisa Vallen vanhemmat olivat Teknos-Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja Yrjö Järvenkylä ja oopperalaulaja Malmi Vilppula. Valle oli vuosina 1963–1980 avioliitossa lääketieteen ja kirurgian tohtori Matti Vallen kanssa. Myös heidän kolme lastaan ovat lääkäreitä: Tuuli (s. 1964), Timo (s. 1966) ja Teppo Valle (s. 1970).

Lähteet
-------

* *Kuka kukin on 2003*, s. 1081. Helsinki 2002. ISBN 951-1-18086-X
* *Suomen lääkärit 2012. Finlands läkare 2012*, s. 1400. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 2013. ISSN 2323-9492.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Yle

 |

 |
**Lumi Helmi Maunuvaara** (s. 1997) on Havu Cosmetics -luonnonkosmetiikkayrityksen toimitusjohtaja ja toinen perustaja. Maunuvaara on kemiantekniikan kandidaatti Aalto-yliopistosta. Yrityksen kaikki tuotteet ovat täysin biohajoavia. Prototyypit Maunuvaara teki Aalto-yliopiston CHEMARTS-kesäkurssilla vuonna 2017, jonka jälkeen tuotteet olivat syksyllä esillä Habitare- designmessuilla. Maunuvaaran innovimat tuotteet herättivät myös kansainvälistä kiinnostusta, jopa tunnettu design-lehti Wallpaper kiinnostui niistä. Ensimmäinen Havu Cosmeticsin huulipunaerä tuli myyntiin syksyllä 2018. Se myytiin vuorokaudessa loppuun. Maunuvaara haluaa erityisesti keskittyä värikosmetiikkaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Eromäki, Veikko: Parikymppinen toimitusjohtaja: Olisin elokapinallisten mukana telttailemassa, jos en uskoisi pystyväni vaikuttamaan ilmastonmuutokseen yritykseni kautta *Yle Uutiset*.  14.7.2021. Viitattu 14.7.2021.
2. ↑  Lumi Maunuvaara: Kaksikymppisen vimmalla yrittäjäksi kosmetiikka-alalle *Aalto-yliopisto*.  22.1.2020. Viitattu 14.7.2021.
3. ↑  Teräväinen, Anne: Suomalainen Lumi, 19, perusti oman meikkimerkin - ainutlaatuinen oivallus kiinnostaa maailmalla *Iltalehti*.  06.08.2018. Viitattu 14.7.2021.
4. 1 2  Rönnqvist, Katariina: Kemianteekkari innostui luonnonkosmetiikasta *TEK Verkkolehti*.  6.2.2019. Viitattu 14.7.2021.
**Naamioiden vallan alla** (Sous le règne du masque) ts. **Naamion valtakunnassa** on belgialaisen taiteilijan James Ensorin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1925. Kooltaan tämä työ on 50×60 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.

Tämä heleänvärinen työ *Naamioiden vallan alla* kuuluu Ensorin ns. myöhempään tuotantoon, jolloin hän varioi jo käyttämiään aiheita. Kaiken kaikkiaan se on tyypillinen Ensorille, joka maalasi paljon muitakin asetelmia. Maalauksessa naamioit katselevat pöydän reunalla pöydällä olevia tavaroita: kukkamaljakoita, kankaita ja paria pientä patsasta. Taustan seinällä erottuu hämärästi lentäviä ihmisiä siipineen ja muutamat kujeilevan näköiset ihmiskasvot.

Naamioita Ensor maalasi vuoden 1883 paikkeilta lähtien. Hän oli itse asiassa kasvanut naamioiden ja nukkien ympäröimänä perheensä matkamuistomyymälässä Ostendissa. Siellä myytiin simpukankuoria ja esineistöä Kaukoidästä sulassa sovussa eli viuhkoja, posliinimaljakoita ja naamioita. Ensor maalasi esimerkiksi omankuvan, jossa hänen kasvojaan ympäröi koko joukko naamioita tungokseen asti. On ajateltu Ensorin käyttäneen naamioita ilmaisemassa luonteenpiirteitä ja tunnetiloja. Hänen katsoneen käyttäneen niitä enemminkin paljastamis- kuin peittämistarkoituksessa. Hän maalasi useita näynomaista, karnevalistista groteskinomaistakin maalausta. Hänen painajaismaisimmatkin maalauksensa, jotka ovat ekspressiivisiä ja kirkasvärisiä esiintyvät kuitenkin hyvin maalauksellisessa muodossa.

Jalo Sihtola sai Naamioiden vallan alla- maalauksen lahjaksi belgialaiselta liikemiesystävältään Camille Snauwaertilta vuonna 1937. Sihtola oli itse asiassa tavannut Ensorin itsekin tuona samana vuonna, jota hän kirjeessään liikemiesystävälleen Jean Gutzeitille Brysseliin kuvailee "älykkääksi taiteilijaksi ja suureksi vanhaksi herrasmieheksi".

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Huusko, Timo & Hovinheimo, Petja: *Insinöörin rakkaus*, s. 166. Helsinki: Ateneumin taidemuseo, 2003. ISBN 951-53-2530-7.
Runeberginkadun ja Caloniuksenkadun kulmatalo vuodelta 1927.
**Toivo Aarne Sarvela** (22. toukokuuta 1892 Ruotsinpyhtää – 26. kesäkuuta 1966 Teisko) oli suomalainen arkkitehti.

Sarvela tuli ylioppilaaksi vuonna 1911 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1918. Hän työskenteli ensin SOK:n rakennusosastolla ja sitten 1923–1928 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) rakennusosaston päällikkönä. Vuodesta 1939 lähtien hän toimi Tampereen teknillisen oppilaitoksen huonerakennusopin lehtorina ja vuodesta 1942 insinööritoimisto Ohje Oy:n toimitusjohtajana. Sarvela toimi 1920-luvulla palovakuutusyhtiö Tulenturvan johtokunnassa ja myöhemmin muun muassa Tampereen kameraseuran puheenjohtajana.

Sarvela suunnitteli muun muassa Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:n (HKK) toimitalon Elimäenkatu 9:ssä Helsingin Vallilassa, joka nykyisin tunnetaan Kravattitehdas-toimistokiinteistönä. Sarvelan piirtämä, joskin Väinö Vähäkallion luonnosten perusteella, on myös Helsingin Etu-Töölön näyttävä kulmatalo Runeberginkatu 28 / Caloniuksenkatu 9, valmistunut 1927 alun perin KK:n ja Elannon henkilökunnan asuintaloksi.

Sarvelan nuoruudentöihin kuuluu yhdessä Valle Antilan kanssa suunniteltu Ilmajoen museo (1914), joka perustuu samalla paikalla olleeseen Ilmajoen vanhaan kirkkoon ja torninsa osalta Naantalin kirkkoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat*, 29.6.1966, s. 2. Näköislehti (maksullinen)
2. ↑  60-vuotiaita.  *Helsingin Sanomat*, 22.5.1952, s. 8. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  T:reen Kameraseura 25-vuotias.  *Helsingin Sanomat*, 11.4.1958, s. 15. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Laajentuva teollisuuslaitos.  *Liikemaailma*, 15.6.1937, s. 341 (näköislehdessä 19). Lehti digitoituna Kansalliskirjaston sivustolla. Viitattu 3.2.2023.
5. ↑  Niskanen, Aino: *Väinö Vähäkallio ja hänen toimistonsa. Arkkitehdin elämäntyö ja verkostot*, s. 52, 107. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston tutkimuksia 2005/22.. Teknillinen korkeakoulu, 2005. ISBN 951-22-7989-4. Väitöskirja verkossa (PDF) (viitattu 3.2.2023).
6. ↑  Museo- ja muistomerkkireitti *Ilmajoen museot*. Viitattu 3.2.2023.
*Hakusana "camouflage" ohjaa tänne. Camouflage on myös saksalainen yhtye.*
Sekä väritykseltään että rakenteeltaan maastoa jäljittelevä tarkka-ampujan ghilliepuku.
**Naamioinnin** tarkoitus on suojata kohde näkijältä siten, ettei sitä havaittaisi helposti vaan erottuisi mahdollisimman huonosti ympäristöstään. Naamiointi ei siis ole kohteen ehdotonta peittämistä.

Sotilaallinen naamiointi
------------------------

Naamioitu puolijoukkueteltta
### Maastovärit

Havaitsemisen vaikeuttamiseksi panssarivaunut, miehistönkuljetusvaunut, merivoimien alukset maalataan maastoväreillä. Maastoväri tekee kohteen maaston kaltaiseksi, mutta ei estä havaitsemista muodon tai koon perusteella.

### Naamioverkko

Naamioverkko on tehokkaampaa naamiointia kuin pelkät maastovärit, koska naamioverkolla voidaan muuttaa kohteen ulospäin näkyvää muotoa.

### Maastokuvio

Suomalainen m/91 maastokuvio
*Pääartikkeli: Maastopuku*
Univormun maastokuviointi on saksalainen 1930-luvun keksintö, joka on laajennut kaikkialle maastopukujen myötä. Maastokuviot vaihtelevat eri maittain ja on erilainen eri vuoden aikoina. Suomen puolustusvoimissa maastopuvuissa m/62, m/91 ja m/05 on erilainen maastokuvio. Uudessa m/05 on lehtimetsämäisempiä piirteitä.

Muu käyttö
----------

Naamiointia käytetään myös henkilön tunnistamisen vaikeuttamiseksi. Myönteisimpinä sovelluksina siitä on järjestetyt naamiaistanssit ja muut leikkimieliset tapahtumat. Suomessa mielenosoituksissa naamioituminen on laissa rangaistava teko, mikäli naamioitumisen ilmeisenä tarkoituksena on ryhtyä käyttämään henkilöön kohdistuvaa väkivaltaa tai vahingoittamaan omaisuutta.

Naamiointi eläinkunnassa
------------------------

*Pääartikkeli: Suojaväri*
Eläinkunnassa ja jopa kasvikunnassa on naamioinnilla suuri merkitys olemassaolon taistelussa lajin säilymisen kannalta. Maapallon niillä alueilla, joissa vuosittain vaihtelee luminen ja lumeton vuodenaika monet eläimet ovat sopeutuneet siihen ja vaihtavat väriään vuodenaikojen mukaan. Värin vaihto tapahtuu paikkakunnan keskimääräisen lumisen ja lumettoman rytmissä ja tapahtuu siellä asustaville eläimille automaattisesti, geeneihin "kirjoitettuna". Jos siellä asunut eläin siirretään muualle, vaihtaa se väriään entisen "kotinsa" mukaan, vaikka olosuhteet olisivat aivan toisenlaiset. Jotkut eläimet ovat erityisen nopeita naamioitumaan ja vaihtamaan suojaväritystään. Esimerkiksi kameleontti on naamioinnissa nopeimpia ja pystyy vaihtamaan väritystään siirtyessään eriväriseltä alustalta toiselle. Myös kalojen väri noudattelee elinympäristönsä veden väriä. Jos kala siirretään toisenväriseen vesistöön, muuttuu se ennen pitkää uuden vesistön värin mukaiseksi.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. ↑  Tunnistamattomaksi naamioituminen väkivaltaisessa tarkoituksessa kielletään mielenosoituksissa  30.11.2004. Valtion säädöstietopankki. Viitattu 10.7.2007. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Naamiointi** Wikimedia Commonsissa
Merkintätavan kehittäjä Paul Dirac.
**Bra-ket-merkintätapa** eli **Diracin merkintä** on Paul Diracin kehittämä merkintätapa, jolla kuvataan kvanttimekaanisia tiloja. Matematiikassa sitä käytetään myös vektoreiden ja lineaaristen funktionaalien merkitsemiseen. Bra-ket-merkintätapaa kutsutaan myös nimityksellä bracket ja se merkitään muodossa \langle\psi|\phi\rangle, jossa vasen puoli \langle\psi| on bra ja oikea puoli |\phi\rangle on ket.

Bra ja ket kvanttimekaniikassa
------------------------------

Aaltofunktio paikkavektorin funktiona voidaan esittää bra-ket -merkinnällä seuraavasti:

\Psi(\vec{x}) = \langle\vec{x}|\Psi\rangle.
Tilavektorit ovat ortonormaalikantaisia vektoreita kompleksisessa lineaarisessa vektoriavaruudessa. Niiden integraaliesitys voidaan merkitä myös bra-ket -merkinnällä 

\int\Psi\_m^\* \Psi\_n dV = \langle\Psi\_m|\Psi\_n\rangle = \delta\_{mn},
missä siis yläindeksi \scriptstyle ^\* tarkoittaa kompleksikonjugointia, \scriptstyle \delta\_{mn} on Kroneckerin delta ja \scriptstyle V tilavuus.

Katso myös
----------

* Kvanttimekaaninen tila
* Kvanttisuperpositio

Lähteet
-------

1. ↑  Griffths, David J.: *Introduction to Quantum Mechanics, 2. painos*. , 2005. ISBN 0-13-191175-9. (englanniksi)
2. ↑  Greiner, Walter: "4.3", *Quantum Mechanics An Introduction, 4. painos*, s. 69. Springer. ISBN 3-540-67458-6. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* University of Nevada Las Vegas – Bra-ket notation (englanniksi)
Nikita Belyh
**Nikita Jurjevitš Belyh** (ven. Ники́та Ю́рьевич Белы́х, s. 13. kesäkuuta 1975) on venäläinen poliitikko, entinen Oikeistovoimien liitto -puolueen (SPS) johtaja ja Kirovin alueen kuvernööri joulukuusta 2008 heinäkuuhun 2016.

Belyh on syntyisin Permistä ja opiskellut taloustiedettä Permin valtionyliopistossa ja Oxfordissa. Hän on työskennellyt toimittajana ja perusti 1993 Fin-ins-yhtiön.
Hänet valittiin 2001 Permin alueen duumaan ja 2004 varakuvernööriksi.

Belyh nousi Oikeistovoimien liiton johtoon toukokuussa 2005. Hän vei puolueen liittoon Jabloko-puolueen kanssa, joka osoittautui menestyksekkääksi joulukuun 2005 paikallisvaaleissa, erityisesti Moskovassa. Belyh itse valittiin Permin aluepiirin duumaan joulukuussa 2006. Vuoden 2007 valtioduuman vaaleissa Oikeistovoimien liitto sai 0,96 % äänistä, ja jäi ilman paikkoja. Puolueen talousvaikeuksien vuoksi sitä alettiin suunnitella yhdistettäväksi kahden muun pienpuolueen kanssa, jotka tunnettiin Kremlin-myönteisinä. Belyh erosi puolueen johdosta protestina tälle syyskuussa 2008.

Belyh otti osaa ns. erimielisten marsseille 2007 ja hänet jopa pidätettiin, sekä protestoi Venäjän vuoden 2008 presidentinvaaleja vastaan.

Erottuaan SPS:n johdosta Belyh suunnitteli liittymistä Garri Kasparovin puuhaamaan Solidaarisuus-puolueeseen, joka vastusti presidentinkauden pidennystä.
Presidentti Dmitri Medvedev ilmoitti yllättäen 8. joulukuuta 2008 asettavansa hänet ehdolle Kirovin alueen kuvernööriksi edellisen kuvernöörin Nikolai Šakleinin kauden päättyessä. Alueen duuma vahvisti nimityksen 14. joulukuuta.
Belyh erosi Solidaarisuus-liikkeestä, jonka ohjelmassa yhteistyö Venäjän valtiojohdon kanssa oli julistettu mahdottomaksi. Belyhin takinkääntöä arvostelivat mm. liikkeen johtajat Boris Nemtsov ja Kasparov. Aktivisti Maria Gaidar julisti Belyhin "myyneen sielunsa paholaiselle."  Gaidar sai kuitenkin myöhemmin paikan Kirovin alueen varakuvernöörinä.

Venäjän federaation tutkintakomitea pidätti Belyhin kesäkuussa 2016 kun hän oli ottamassa henkilökohtaisesti vastaan 400 000 euron lahjuksia moskovalaisessa ravintolassa. Presidentti Putin erotti hänet heinäkuussa 2016.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Former Russian Governor Belykh Pleads Not Guilty As Trial Starts RFE/RL.
7. ↑  Russian governor Nikita Belykh held over 'large bribe' in corruption probe euronews.com.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Nikias Nikaialainen** (m.kreik. Νικίας, lat. *Nicias*) oli antiikin kreikkalainen filosofien elämästä kirjoittanut elämäkertakirjailija, joka oli kotoisin Nikaiasta. Hänen elämästään ei tiedetä mitään; hän on saattanut elää joko ensimmäisellä vuosisadalla eaa. tai ensimmäisellä vuosisadalla jaa.

Athenaios viittaa toistuvasti Nikiaaseen. Hänen pääteoksensa vaikuttaa olleen *Filosofien perimysjärjestykset* (Διαδοχαί, *Diadokhai*), joka oli kreikkalaisten filosofikoulukuntien historia. Athenaios mainitsee Nikiaalta myös teoksen *Filosofeista* (Περὶ τῶν Φιλοσοφῶν, *Peri tōn filosofōn*). Lisäksi viitataan kolmanteen teokseen nimeltä *Arkadian historia* (Ἀρκαδικά, *Arkadika*), mutta epäselväksi jää, onko se tämän vai jonkun toisen Nikiaan kirjoittama.

Lähteet
-------

1. ↑  Dueck, Daniela & Lindsay, Hugh & Pothecary, Sarah: *Strabo's Cultural Geography: The Making of a Kolossourgia*, s. 139. Cambridge University Press, 2005. ISBN 0521853060. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Gomperz, Theodor: *Greek Thinkers: A History of Ancient Philosophy*, s. 530. C. Scribner's sons, 1905.
3. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* VI.191, XIII.591.
4. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* IV.483.
5. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* XIII.609.
**San** on kaupunki ja Sanin piirin hallinnollinen keskus Ségoun alueella Malissa. Se sijaitsee lähellä Banijokea 190 kilometriä Ségousta itään. Kaupungissa on 68 100 asukasta.

Sanin kaupunkikunnan pinta-ala on 155 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ouolonin ja Syn, idässä Tenenin ja Somon, etelässä Dahin, lounaassa Diélin sekä lännessä Niasson kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymäalueeseen.

Kuntaan kuuluu 11 kaupunginosaa ja kolme kylää. Asukkaat ovat boboja, markoja, miniankoja, bambaroita, fulbeja, dogoneja ja bozoja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.

Sanin kautta kulkee Bamakon ja Moptin välinen maantie RN6. Elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kauppa, keräily ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja riisi.

Kaupungissa on kahdeksan yläkoulua, poliklinikka, kaksi terveyskeskusta, nuorisokeskus, stadion sekä vesi- ja sähkölaitos.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats provisoires RGPH 2009 (Région de Ségou) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 16.6.2012. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4  Plan de Securité Alimentaire Commune Urbaine de San 2007–2011 *csa-mali.org*.  2006. Viitattu 16.6.2012. (ranskaksi)
**Henkilöbrändi** tarkoittaa henkilön maineen ja imagon kokonaisuutta, brändiä. Sanaa on Suomessa käytetty internetin sisältömarkkinoinnin ja vaikuttajamarkkinoinnin yhteydessä. Riku Vassinen ja Antti Isokangas neuvovat *Digitaalinen jalanjälki* -kirjassaan henkilöbrändin rakentamisessa. Vassinen ja Isokangas jakavat henkilöbrändin persoonabrändiin ja ammattibrändiin. Heli Sirkiän mukaan henkilöbrändäyksellä tarkoitetaan oman osaamisensa markkinointia ja itsensä erilaistamista massasta. Oma henkilöbrändi on vahva ura-ankkuri luovan alan osaajalle. 

Henkilöbrändi syntyy toiminnasta, esimerkiksi osallistumalla sosiaalisiin objekteihin liittyvään vuorovaikutukseen, jakamalla tietoa sosiaalisissa verkostoissa tai toimimalla aktiivisesti osana asiantuntijayhteisöä. Henkilöbrändi muodostuu kuitenkin henkilöön liittyvän tiedon kokonaisuudesta, myös ilman henkilön aktiivista toimintaa. Brändi välittyy siitä, mitä tekee, arvioi Mari Koistinen. Oman nimen ilmestymistä verkkoon on nykyään lähes mahdotonta välttää. Osallistumalla esimerkiksi urheilukilpailuun tai hakemalla rakennuslupaa, voi saada nimensä nettiin julkaistuissa julkisissa asiakirjoissa.

Katso myös
----------

* Virtuaali-identiteetti
* Sosiaalinen media

Lähteet
-------

1. ↑  Antti Isokangas & Riku Vassinen: "2", *Digitaalinen jalanjälki*, s. 35–41. Talentum, 2010. ISBN 978-952-14-1511-1. teos Talentum Shopissa (viitattu 14.6.2010).
2. ↑  Sirkiä, Heli: Mikä ihmeen henkilöbrändi *helisirkia.blogspot.com*.  2.5.2009. Blogspot. Viitattu 14.6.2010. fi
3. ↑  Sirkiä, Heli: Hei me brändätään, osa 2 *helisirkia.blogspot.fi*.  21.2.2011. Blogspot. Viitattu 14.6.2010. fi
4. ↑  Koistinen, Mari: Henkilöbrändikin syntyy toiminnasta *marikoistinen.fi*.  26.9.2008. Viitattu 14.6.2010. fi
5. ↑  Tuija Aalto & Marylka Yoe Uusisaari: "Osa 2, Identiteetti, luottamus ja maine", *Nettielämää – sosiaalisen median maailmat*, s. 124. Jyväskylä: BTJ Kustannus, 2009. ISBN 978-951-692-742-1. kirja ladattavissa verkkosivulla (PDF) (viitattu 14.6.2010).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tuija Aalto ja Marylka Yoe Uusisaari 2010: Löydy – Brändää itsesi verkossa. ISBN 978-951-692-807-7
* Tuija Aalto: Oma blogi on henkilöbrändin ankkuri tietotyöläiselle
* Harto Pönkä: Miten brändäät itsesi sosiaalisessa mediassa? (esitys)
* Calcus Personal Branding video
**Löytölapsi** on molempien vanhempien tai toisen vanhemman hylkäämä ja jonkun löytämä vastasyntynyt lapsi. Löytölapsi on voitu hylätä tarkoituksella tai vanhemmat ovat kadottaneet hänet sodan tai muun syyn vuoksi. Jos äidistä, äidin kotimaasta ja kotipaikasta ei saada tietoa, merkitään väestökirjoihin lapsen kotipaikaksi löytöpaikkakunta. Suomessa löytölapsi tulkitaan orvon veroiseksi ja hänet sijoitetaan otto- tai kasvattilapseksi tai hoidettavaksi lastenkotiin. Suomen kansalaisuuslain mukaan löytölasta pidetään Suomen kansalaisena, ellei hänen todeta olevan vieraan valtion kansalainen.

Kristillinen kirkko piti lapsen hylkäämistä syntinä. Rooman keisari Konstantinus Suuri (noin 274–337) määräsi valtion kustantamaan löytölasten kasvatuksen. Länsimaissa heitä hoidettiin katolisen kirkon luostareissa tai heidät sijoitettiin tätä tarkoitusta varten perustettuihin löytölastenkoteihin. Rooman vallan aikana oli tavallista, että heikot tai ei-toivotut vastasyntyneet jätettiin kadulle tai muulle julkiselle paikalle. Kirkko aloitti 700-luvulla Italiassa kamppailun tätä tapaa vastaan. Ensimmäinen löytölastenkoti perustettiin Milanoon vuonna 787. Se otti hylättäviä lapsia vastaan ja kasvatti heitä kahdeksanvuotiaiksi saakka. Useisiin maihin perustettiin 1100–1300-luvuilla runsaasti löytölastenkoteja. Uskonpuhdistus lopetti väliaikaisesti niiden käytön, mutta 1700-luvulla niitä perustettiin myös protestanttisiin maihin, joissa löytölapsia kohdeltiin yleensä samoin kuin orpoja. Ruotsin ainoan löytölastenkodin perustivat vapaamuurarit Tukholmaan 1753. Suomessa löytölastenkoteja ei ole ollut.

Katso myös
----------

* Vauvaluukku
* Villilapsi

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomalainen tietosanakirja,* Weilin+Göös 1989–1993, ISBN 951-35-4644-6, hakusana löytölapsi.
2. 1 2 3  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana löytölapsi.
3. ↑  Kansalaisuuslaki, 12 §.
4. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana löytölastenkoti.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Löytölapsi** Wikimedia Commonsissa
**Henkilönnimi** on erisnimi, joka yksilöi ja identifioi ihmisen muusta yhteisöstä. Henkilönnimi on kulttuurinen universaali*selvennä* eikä maailmassa tunnetakaan kulttuureja, joissa ihmisille ei olisi annettu nimeä.

Henkilönnimeen kuuluu kaikissa kulttuureissa yksilöllinen nimi (etunimi). Noin 60 prosentissa kulttuureista henkilönnimeen kuuluu myös lisänimi, joka voi olla esimerkiksi sukunimi, välinimi, patronyymi tai klaaninimi.

Henkilönnimet muodostavat henkilönnimijärjestelmiä, jotka yksilöimisen lisäksi myös luokittelevat ihmiset kuuluvaksi johonkin sosiaaliseen ryhmään, kuten sukuun tai klaaniin. Samantyyppisissä kulttuuriympäristöissä käytetään usein samankaltaisia nimijärjestelmiä. Maanviljelysyhteisöjen nimijärjestelmät muistuttavat toisiaan, kuten myös nykyaikaisten kaupunkikulttuurien nimijärjestelmät.

Nimenanto
---------

Valtaosassa kulttuureista nimenanto tapahtuu lapsen ensimmäisen elinkuukauden aikana. Nimenantajana toimii useimmiten lapsen isä tai äiti tai kummatkin yhdessä. Noin kolmasosassa maailman kulttuureista nimenantaja on joku muu sukulainen tai yhteisössä korkeaa arvostusta nauttiva henkilö. Valtaosassa kulttuureja (noin 75 %) nimenantoon liittyy myös nimenantoseremonia. Maatalousvaltaisissa kulttuureissa nimenantoseremonia suoritetaan lähes aina (noin 99 %). Nimenantoseremoniaan voidaan myös suorittaa erilaisia puhdistus- ja uhrirituaaleja.

Nimenantoperuste vaihtelee myös eri kulttuureissa. Hyvin yleinen peruste on lapsen nimeäminen jonkin lähisukulaisen mukaan. Muita yleisiä perusteita ovat lapsen jokin ominaisuus (olemassa oleva tai haluttu), syntymähetken tapahtuma tai syntymäjärjestys tai -asema perheessä. Lapsen sukupuoli ilmenee aina nimestä vain vajaassa 50 prosentissa kulttuureista. Noin 15 prosenttia kulttuureista ei erottele nimissä lainkaan sukupuolta – sukupuoli ilmaistaan tarvittaessa muiden kielellisten keinojen avulla. Nimenantoon vaikuttaa myös samannimisyys. Noin 10 prosentissa kulttuureista henkilönnimi on täydellisen ainutkertainen eli kellään elävällä tai kuolleella ei ole ollut samaa nimeä. Noin 15 prosenttia kulttuureista rajoittaa samannimisyyden vain elossa oleviin henkilöihin. Valtaosa kulttuureista sallii kuitenkin samannimisyyden. Tällöin nimenantoon liittyy myös luokittelua – nimenantoperusteena on joku arvostettu tai esikuvallinen henkilö, jonka ominaisuuksien haluttaisiin ikään kuin "tarttuvan" lapseen. Noin joka viidennessä kulttuurissa kaimasuhteeseen liittyy myös erityisiä velvollisuuksia.

Katso myös
----------

* Nimistöntutkimus

Lähteet
-------

* Ainiala, Terhi & Saarelma, Minna & Sjöblom, Paula: *Nimistötutkimuksen perusteet*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008. ISBN 978-951-746-992-0.

### Viitteet

1. ↑  Ainiala, Saarelma & Sjöblom 2008, 162-163
2. ↑  Ainiala, Saarelma & Sjöblom 2008, 168
3. 1 2  Ainiala, Saarelma & Sjöblom 2008, 163-166
4. ↑  Ainiala, Saarelma & Sjöblom 2008, 166-168

Aiheesta muualla
----------------

* Maahanmuuttajien nimijärjestelmistä, *Kielikello* 4/2002, Pirjo Mikkonen
**Ercília Costa** (3. elokuuta 1902 Costa da Caparica – 16. marraskuuta 1985) oli portugalilainen fadolaulaja.

Costa muutti kolmevuotiaana perheineen Lissabonin Rua Maria Pialle. Perhettään tukiakseen hän aloitti työskentelyn ompelijaharjoittelijana, mutta pian hän aloitti taiteellisen uransa portugalilaisessa revyyteatterissa. Hänen kanssaan esiintyivät muiden muassa Luisa Satanela ja Beatriz Costa. Costa saavutti suurimman suosionsa kuitenkin sittemmin fadotulkinnoillaan. Ensimmäisen fadoesiintymisensä hän teki vuonna 1927 Teatro da Trindadessa duetolla Alberto Reisin kanssa. Costa sai vuonna 1930 ensimmäisen palkinnon Sul América -fadokilpailussa. Mieslaulajien sarjassa voittajaksi suoriutui Alfredo Marceneiro. Costa ja Marceneiro liittyivät pian maata kiertäneiden fadolaulajien ja -soittajien Troupe Guitarra de Portugal -ryhmään. Costa jatkoi pitkin 1930-lukua myös esiintymistä teatterissa ja oli luomassa teatterinäytösten sisällä tilaa fadoammattilaisille. Hän teki esiintymisiä myös joissain elokuvissa, joiden joukossa olivat *Amor de Mãe* (Carlos Ferreira, 1932) ja *Madragoa* (Perdigão Queiroga, 1952).

Costa esiintyi paitsi fadotaloissa, myös ensimmäisellä portugalilaisella radioasemalla. Hän teki pitkiä kiertueita sekä Portugalissa että ulkomailla ja oli ensimmäinen portugalilaistaustaisille yhteisöille ulkomailla esiintynyt fadolaulaja. Vuonna 1932 Costa lauloi Madeiralla ja Azoreilla. Vuonna 1936 hän matkusti ensimmäistä kertaa ulkomaille Brasiliaan. Hän palasi Lissaboniin vuonna 1937 ja matkusti vielä samana vuonna esiintymään Pariisiin. Vuonna 1939 Costa lähti Carlos Ramosin kanssa esiintymään New Yorkin maailmannäyttelyn portugalilaiseen paviljonkiin. Hän jatkoi esiintymistä kymmenen kuukauden ajan Yhdysvaltain eri kaupungeissa. Hän esiintyi muun muassa Los Angelesissa ja Hollywoodissa huomattavalla menestyksellä.

Costan varhaisimmat äänitykset ovat vuodelta 1929, jolloin laulaja matkusti Madridiin äänittämään Odeonille muiden muusikoiden kanssa. Hän teki äänityksiä myös Portugalissa, Brasiliassa ja Yhdysvalloissa. Costan viimeinen LP on *Museu do Fado* vuodelta 1972. Monet hänen levytyksistään ovat kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta; ainoat CD-levyllä julkaistut Costan laulut ovat Armandinhon kanssa tehtyjä äänityksiä Tradisomin *Arquivos do Fado* -kokoelmasta (1995). Costa ei esiintynyt vuoden 1954 jälkeen, koska päätti omistautua avioliitolleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ercília Costa Museu do Fado, viitattu 13.4.2023


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Ruostesirppimatkija** (*Toxostoma rufum*) on pitkäpyrstöinen matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Linnun pituus on noin 23–30 cm, siipien kärkiväli 29–31 cm ja paino noin 60–90 g. Ruostesirppimatkija on helppo tuntea: sen höyhenpuku on päältä ruosteenruskea ja alta vaalea tummin nuolenkärkitäplin. Sen pyrstö on hyvin pitkä, lähes puolet linnun pituudesta. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laji on tiheiköissä piileskelevä.

Esiintyminen
------------

Ruostesirppimatkija elää Pohjois-Amerikan itäosassa, Itä-Teksasista ja Floridasta Kanadan eteläosiin. Pohjoiset kannat ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain kaakkoisosissa. Laji on tavattu Englannissa ainakin vuonna 1967 ja myöhemmin Saksassa. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 5,7 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko noin 7,3 miljoonaa yksilöä.

Elinympäristö
-------------

Ruostesirppimatkijat asuvat harvoissa metsissä, joissa on runsas pensaskerros. Ne viihtyvät myös pusikkoisilla viljelmillä ja muun kaltaisissa tiheiköissä. Lajin kanta on pienentynyt, johtuen pesimäalueiden eli tiheikköjen ja pensaikkojen vähenemisestä.

Lisääntyminen
-------------

Pesä on matalalla puussa tai pensaassa, ja se on rakennettu ohuista oksista ja ruohoista. Naaras munii 3–5 munaa. Sekä naaras että koiras hautovat. Poikaset jättävät pesän 9–13 päivän ikäisinä. Pesyeitä on kaksi tai kolme. Emot puolustavat pesäänsä raivokkaasti ja saattavat hyökätä ihmisenkin kimppuun.

Ravinto
-------

Ruostesirppimatkija on kaikkiruokainen, syöden marjoja, hedelmiä, pähkinöitä ja pieniä selkärangattomia.

Lähteet
-------

* Cornell Lab of Ornithology

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Toxostoma rufum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 26.1.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Cramp, Stanley (päätoim.) 1988: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. – Oxford University Press. Hongkong.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q928134
* Wikispecies: Toxostoma rufum
* ABA: brothr
* ADW: Toxostoma\_rufum
* ARKive: toxostoma-rufum
* Avibase: C8F9F2D013E9D057
* BirdLife: 22711099
* BOLD: 17035
* CoL: 57MP2
* BOW: brnthr
* eBird: brnthr
* EPPO: TOXSRU
* Euring: 10690
* Fossilworks: 129842
* GBIF: 5231694
* GNAB: brown-thrasher
* IBC: brown-thrasher-toxostoma-rufum
* iNaturalist: 14898
* IRMNG: 10589393
* ITIS: 178627
* IUCN: 22711099
* NatureServe: 2.103922
* NBN: NHMSYS0000530668
* NCBI: 58210
* ODNR: brown-thrasher
* Xeno-canto: Toxostoma-rufum

 |

 |
**Henkilökohtainen oppimisympäristö** on oppimisympäristö, jossa oppilas hallitsee omaa oppimistaan. Henkilökohtaisessa oppimisympäristössä:*lähde?*

* oppilas asettaa itselleen oppimistavoitteet
* oppilas hallitsee oppimisensa sisältöä ja prosessia
* oppilas kommunikoi toisten kanssa oppimisprosessinsa aikana

Henkilökohtainen oppimisympäristö voi muodostua yhdestä tai useammasta alijärjestelmästä: se voi olla sovellusohjelma yhdellä koneella tai www-pohjainen sovellus.*lähde?*

Henkilökohtaiseen oppimisympäristöön voidaan integroida monia "Web2.0"-teknologioita kuten blogeja, wikejä, RSS-syötteitä, Twitter, Facebook. Stephen Downes on kuvannut henkilökohtaista oppimisympäristöä näin "... yksi noodi nettisisällöissä, yhdistettynä muiden opiskelijoiden käyttämiin noodeihin ja sisällöntuotantojärjestelmiin. Tulos ei ole instituution ylläpitämä järjestelmä, vaan henkilökohtainen oppimiskeskus, jossa sisältöjän uudelleenkäytetään ja -järjestetään opiskelijan omien tarpeiden ja mielenkiinnon mukaan. Tulos ei todellakaan ole yksittäinen sovellus, vaan kokoelma yhteensopivia sovelluksia, kyseessä on ympäristö, ei niinkään järjestelmä."

Henkilökohtainen oppimisympäristö on varsin uusi termi. Se tuo viimeisen näkökulman E-oppimiseen, jonka juuret juontavat vanhoihin järjestelmiin kuten Colloquia, ensimmäiseen peer-to-peer www-palveluun ja Ali Jafarin Epsilen-ympäristön ilmiöön ja Dave Toshin sekä Ben Werdmullerin Elgg-järjestelmään ja Pebble Learningin kehittämään PebblePADiin. Nämä vaihtoehtoiset järjestelmät kehitettiin samaan aikaan oppimisjärjestelmän Learning Management System, joka on institutionaalisesti keskitetty oppimisen näkökulmasta toisin kuin PLE.*lähde?**selvennä*

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Personal Learning Environments
**Löyttyjärvi** on karu humusjärvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 66 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on viisitoista kilometriä luoteeseen. Löyttyjärven lounaisin osa sijaitsee Lohjan alueella.

Maantiede
---------

Löyttyjärven pituus on noin kilometrin. Saaria ei ole. Järvi rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Liesjärven kansallispuistoon, etelä- ja itärannalla on pientaloja. Valuma-alue on soista ja kallioista. Löyttyjärven syvin kohta sijaitsee altaan eteläosassa. Järveen virtaa vettä ympäröiviltä soilta, järven kaakkoisrannalta lähtee laskuoja Ruokjärveen, joka sijaitsee noin 700 metriä kaakkoon. Löyttyjärven itäpuolella sijaitsee Onkimaanjärvi.

Löyttyjärven ekologinen tila on erinomainen, suot ja asutus aiheuttavat jonkin verran kuormitusta. Järven tilavuus on 3 308 000 kuutiometriä.

Löyttyjärvi (23.086.1.005) kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen (23.086), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Löyttyjärvi on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä. Ruokjärven alueeseen kuuluu Löyttyjärven ohella Ruokjärvi, Takalammi, Ali-Takalammi ja Hepolammi.

Karkkilan Löyttyjärvi on laajin Suomen yhdeksästä Löyttyjärvestä. Sitä ei pidä sekoittaa Löyttyyn, joka sijaitsee Lohjalla noin yhdeksän kilometriä Löyttyjärveltä etelään.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Löyttyjärvi, vakavesi, Karkkila
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 18.7.2021.
3. 1 2  Löyttyjärvi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 18.7.2021.
4. ↑  Löyttyjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.7.2021.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 18.7.2021.
6. ↑  Ruokjärven valuma-alue (23.086). Järviwiki. Viitattu 18.7.2021.
7. ↑  Löyttyjärvi. Järviwiki. Viitattu 18.7.2021.
**Luettelo Sastamalan kylistä** käsittää Sastamalan kunnan alueella sijaitsevat maarekisterikylät. Kylät on lueteltu pitäjittäin.

Kylät
-----

Karkku
Aluskylä, Heinoo, Innala, Jassala, Juurakko, Karimäki, Karkunkylä, Ketunkylä, Kiurala, Koivu, Kojola, Koski, Kutala, Kärppälä, Lammentaka, Lielahti, Mäenkylä, Nohkua, Oravula, Palviala, Pitkänkaro, Rainio, Raipio, Rikainen, Toijala, Tyrisevä ja Vihtiälä.

Keikyä
Aarikkala, Hellilä, Honkola, Kanala, Keikyä, Kiviniemi, Krekola, Meskala, Ojanperä, Partala, Peevola, Pehula, Potila, Saappala, Villilä ja Äetsä.

Kiikka
Haapaniemi, Hoipala, Hykkerlä, Jaamala, Kiikanoja, Kiikka, Kiimajärvi, Kikkelä, Kilpijoki, Kinnarla, Kulmuntila, Leikkuu, Meskala, Mielaanniemi, Nevo, Raukko, Ritala, Ruotsila, Tala, Teukkula, Tormi, Ulvi, Unkerla, Vakkala ja Vehkakorpi.

Kiikoinen
Hongistonmaa, Jaara, Jylhänmaa, Kiikoinen, Kuorsumaa, Myöntee, Niemenmaa, Nevanperä, Rautu ja Tervahauta.

Mouhijärvi
Eskola, Hahmajärvi, Häijää, Hermala, Hyynilä, Iirola, Kairila, Kari, Kortesjärvi, Lampinen, Mierola, Murto, Mustianoja, Pukara, Pyöräniemi, Rienilä, Ryömälä, Saikkala, Salmi, Tervamäki, Tiisala, Tomula, Tupurla, Uotsola, Valkama, Venesmäki, Vestola, Vesunti ja Yliskallo.

Suodenniemi
Jalkavala, Kiikoistenmaa, Kittilä, Koivuniemi, Kouraniemi, Lahdenperä, Leppälammi, Makkonen, Pajuniemi, Peräkunta, Pohjakylä, Pyykoskenmaa, Sävi, Suodenniemi ja Taipale.

Tyrvää
Eko, Houhajärvi, Humaloja, Hätilä, Isojärvi, Juti, Järvenpää, Kahimala, Kalliala, Kaltila, Kaltsila, Kaukola, Ketola, Koivula, Komerola, Laukula, Leiniälä, Liuhala, Lousaja, Lummaja, Marttila, Nuupala, Näntölä, Ojansuu, Pohjala, Rautajoki, Roismala, Ruoksamo, Sammaljoki, Soinila, Soukko, Stormi, Tapiola, Tyrväänkylä, Uusikylä, Varila, Vataja, Vehmaa, Vihattula ja Vinkkilä.

Lähteet
-------

1. ↑  Suoniemen vaiheita Sarkolan kylät ry.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 8.9.2015.
2. ↑  Karkku Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 8.9.2015.
3. ↑  Keikyä Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 8.9.2015.
4. ↑  Kiikka Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 8.9.2015.
5. ↑  Kylät Kiikoisten alue.  Arkistoitu 7.12.2015. Viitattu 8.9.2015.
6. ↑  Mouhijärvi Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 8.9.2015.
7. ↑  Suodenniemen kyläkartta Suodenniemi-Seura. Viitattu 8.9.2015.
8. ↑  Tyrvää Suomen Sukututkimusseura. Viitattu 8.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Sastamalan kylät ry
Erbar-Grotesk, normaali leikkaus.
**Erbar** tai **Erbar-Grotesk** on Jakob Erbarin suunnittelema ja Ludwig & Mayerin kirjasinvalimon vuonna 1926 julkaisema groteski-kirjaintyyppi, joka on vaikuttanut useisiin muihin tunnettuihin kirjaintyyppeihin. Esimerkiksi Paul Renner käytti Erbaria yhtenä esikuvanaan suunnitellessaan Futuraa.

Vuosien 1926–1930 välillä Erbarista julkaistiin yhteensä 11 eri leikkausta, mukaan lukien kaksi kapeampaa versiota sekä Erbar-Grotesk II:n kaksi leikkausta, joissa oli pienempi x-korkeus ja pidemmät yläpidennykset. Berthold julkaisi valoladontaa varten myöhemmin Erbarista 4 leikkausta. Linotype julkaisi Erbarista digitaalisen version, ja URW Type Foundry julkaisi vuonna 1995 Ebarista laajennetun digitaalisen version. ParaType puolestaan julkaisi vuonna 2014 Journal Sans New -kirjaintyypin, joka on saanut vaikutteita Erbarista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Erbar font family *Linotype.com*. Monotype GmbH. Viitattu 23.11.2021. (englanniksi)
2. ↑  Erbar-Grotesk in use *Fontsinuse*. Viitattu 23.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Erbar *Identifont*. Viitattu 23.11.2021. (englanniksi)
4. ↑  Journal Sans New *Identifont*. Viitattu 23.11.2021. (englanniksi)
**Pentti Juhani Saikkonen** (s. 12. helmikuuta 1952 Lahti) on suomalainen tilastotieteen professori emeritus. Hän on opiskellut ja tehnyt uransa Helsingin yliopistossa.

Saikkonen syntyi kirvesmies Tauno Saikkosen ja ravintolaemäntä Helmi Oittisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Eija Sundman.

Saikkonen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta Lahdessa 1971. Hän suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1986 pääaineenaan tilastotiede. Hän toimi professorina vuodesta 1998, mutta on nyttemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi. Sitä ennen hän oli apulaisprofessori vuosina 1992–1998. Saikkonen toimi myös assistenttina ja projektitutkijana Helsingin yliopistossa sekä useaan otteeseen Suomen Akatemian tutkijana. Vierailevana tutkijana hän on työskennellyt sekä Amsterdamissa että Humboldt-yliopistossa Berliinissä.

Tutkimuksessaan Saikkonen on keskittynyt aikasarja-analyysiin. Hän on julkaissut korkeatasoisissa ekonometrian julkaisuissa mukaan lukien *Econometrica*. Hän sijoittui myös erittäin korkealle vuonna 1998 tehdyssä kansainvälisessä ekonometrikkojen julkaisujen lukumäärää tarkastelleessa tutkimuksessa .

Saikkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011. Saikkoselle ja Timo Teräsvirralle myönnettiin vuoden 2011 Eino H. Laurila -kansantulomitali tunnustuksena heidän kansainvälisesti arvostetusta tutkimustyöstään aikasarjaekonometrian alalla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Autio, Veli-Matti: *Suomen professorit. Finlands professorer*, s. 586. Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.
2. 1 2  Saikkonen, Pentti: Curriculum Vitae (pdf) *blogs.helsinki.fi*.  Huhtikuu 2013.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 24. heinäkuuta 2013. (englanniksi)
3. ↑  Saikkonen, Pentti: Curriculum Vitae (pdf) *blogs.helsinki.fi*.  Maaliskuu 2017. Viitattu 2.5.2017. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
4. ↑  Econometric Rankings *Cowles.econ.yeale.edu*. Viitattu 24. heinäkuuta 2013. (englanniksi)
5. ↑  Kotimaiset jäsenet Suomalainen Tiedeakatemia, acadsci.fi. Viitattu 2.5.2017.
6. ↑  Pentti Saikkonen ja Timo Teräsvirta palkittu Eino H. Laurila -kansantulomitalilla Tilastokeskuksen tiedote 9.2.2012. Viitattu 15.7.2016

Aiheesta muualla
----------------

* Pentti Saikkosen kotisivut (helsinki.fi)
* Saikkosen tutkimukset IDEASissa
* Pentti Saikkonen Tuhat-tutkimustietokannassa (englanniksi) (helsinki.fi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |