**Gregg Leonard Semenza** (s. 12. heinäkuuta 1956 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääkäri, perinnöllisyyslääketieteilijä ja professori, joka jakoi vuonna 2019 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon William Kaelinin ja Peter Ratcliffen kanssa. Semenza on löytänyt niin sanotun hypoksian indusoiman tekijän HIF1, joka lisää vähähappisissa olosuhteissa erytropoietiinihormonin tuotantoa.

Nuoruus ja opiskelu
-------------------

Gregg Semenza syntyi vuonna 1956 New Yorkin Flushingin alueella. Hänellä oli neljä nuorempaa sisarusta, ja toinen perheen vanhemmistaan oli psykoterapeutti ja toinen opettaja. Gregg kasvoi Westchesterin piirikunnassa New Yorkin pohjoispuolella.

Semenza innostui luonnontieteistä high schoolissa biologian opettajansa Rose Nelsonin ansiosta. Hän pääsi opiskelemaan Harvardin yliopistoon ja suunnitteli alkujaan uraa perinnöllisyystieteen perusasioiden parissa. Perhetutun saatua Downin oireyhtymää sairastaneen lapsen Semenza päätti suuntautua perinnöllisyyslääketieteeseen. Alemman Bachelor of Arts -korkeakoulututkinnon Semenza suoritti valmiiksi vuonna 1978.

Valmistuttuaan Harvardista Semenza lähti jatkamaan opintojaan Pennsylvanian yliopistoon, missä hän tutki perinnöllistä beetatalassemiaa, jossa punasolut eivät tuota tarpeeksi hemoglobiinia muodostavia proteiineja. Väitöstutkimuksessaan Semenza työskenteli Elias Schwartzin ja Saul Surreyn laboratoriossa Philadelphian lastensairaalassa. Hän valmistui sekä maisteriksi että tohtoriksi vuonna 1984. Semenza halusi suuntautua lastentauteihin, sillä monet perinnölliset sairaudet ovat näkyvissä ja lapsilla ja siksi monet potilaat ovat lapsia. Hän teki harjoittelujaksonsa Duken yliopistossa ja väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Johns Hopkinsin yliopistossa.

Ura
---

Semenzan ura Johns Hopkinsin yliopistossa alkoi perinnöllisyyslääketieteen potilaiden ja lastentautien päivystysosastolla. Semenza ehdotti 1980-luvun lopulla tutkimusprojektia, jossa hän voisi siirtää hiiriin ihmisen hyytymistekijä VIII -geenin. Hän pyysi Genetics Institute -yrityksen tutkijoilta geenin kloonia ja sai lisäksi myös erytropoietiiniin (epo) vaikuttavan geenin. Tutkijat uskoivat, että Semenza voisi olla kiinnostunut myös sen tutkimisesta.

Semenza teki yhteistyötä kantasolututkimuksen uranuurtajan John Gearhartin kanssa ja onnistui siirtämään ihmisen epogeenin hiireen. Hän sai pian tämän jälkeen Yhdysvaltain terveysvirastolta rahoituksen epogeenin tutkimisesta. Semenza jatkoi rahoituksen avulla punasolujen säätelyn tutkimista. Hän halusi löytää mekanismin, joka sai aikaan erytropoietiinihormonin tuotantoa vähähappisissa ympäristöissä. Semenza julkaisi Guang Wangin kanssa vuonna 1992 tutkimuksen, jossa he esittelivät löytäneensä proteiinit HIF1A:n ja HIF1B:n. Ensin mainitun määrä kasvoi nopeasti happivajeessa ja palasi päinvastoin nopeasti myös takaisin normaaliksi.

HIF1-tekijän löytämisen jälkeen Semanza jatkoi myös muiden geenien etsimistä. Hän onnistui ryhmänsä kanssa huomaamaan, että HIF1 vaikutti myös VEGF-kasvutekijään, jonka tiedettiin jo ennestään edistävän uusien verisuonien muodostumista. Gearhartin kanssa yhteistyössä Semanza loi hiiriä, joilta puuttui HIF1A-geeni. Puuttuva geeni johti hiirten alkioiden sydän- ja verisuonijärjestelmän kehittymisen pettämiseen ja alkioiden kuolemisen.

Semenza alkoi 1990-luvulla tutkia HIF1:n vaikutusta erilaisiin syöpätyypeihin ja miten sen ylitarjonta vaikuttaa syöpiin. 2000-luvun alussa hän oli mukana julkaisemassa tutkimuksia, joissa osoitettiin, kuinka HIF1:llän määrään syöpäsoluissa voi olla kaksi erilaista syytä. Sitä voi syntyä sekä geneettisten syiden takia mutta toisaalta kasvainten vähähappisten olosuhteiden takia. Semenza siirsi tämän jälkeen työnsä kohti HIF1-lääkehoitoon. Vuodesta 2003 Semenza onjohtanut Johns Hopkinsin yliopiston verisuonistobiologian ohjelmaa.

Tunnukset ja merkitys
---------------------

Semenza on saanut urallaan useita palkintoja. Vuonna 2019 hän sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon, jonka hän jakoi William Kaelinin ja Peter Ratcliffen kanssa. Heidän tutkimustensa ansiosta on löytynyt tietoa siitä, miten happi säätelee elimistön fysiologiaa. Kolmikko oli jakanut vuonna 2016 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä. Canada Gairdner International Award -palkinnon Semenza sai vuonna 2010 tunnistettuaan sen, miten solut aistivat molekyylitasolla niiden happitason. Semenzan työn ansiosta tutkijat ovat pystyneet ymmärtämään paremmin, miten solut sopeutuvat muuttuvaan happitasoon. HIF1-proteiinin löytämisellä on ollut laaja merkitys vähähappisuuteen liittyvien sairauksien, kuten sepelvaltimotaudin ja erilaisten syöpien, hoidossa.

Lähteet
-------

* Ahmed, Farooq: Profile of Gregg L. Semenza.  *Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America*, 2010, 107. vsk, nro 33, s. 14521–14523.  National Academy of Sciences. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 8.10.2019.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gregg L. Semenza – Facts *NobelPrize.org*.  2019. Nobel Media AB. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Ahmed, s. 14521.
3. 1 2 3  Gregg L. Semenza, M.D. Ph.D The Johns Hopkins University. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Ahmed, s. 14522.
5. ↑  Ahmed, s. 14523.
6. ↑  Gregg L. Semenza Gairdner. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)
7. ↑  Puttonen, Mikko: Lääketieteen nobelin saivat solujen hapen havaitsemista selvittäneet tutkijat *HS.fi*.  7.10.2019. Sanoma company. Viitattu 8.10.2019.
8. ↑  Duke Alumnus, Trustee William Kaelin Receives Nobel Prize for Medicine *Duke Today*.  8.10.2019. Duke University. Viitattu 7.10.2019. (englanniksi)
9. ↑  Gregg L. Semenza Gairdner. Viitattu 8.10.2019. (englanniksi)

**Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat**

|  |  |
| --- | --- |
| 1901–1925 | 1901: Behring 
1902: Ross 
1903: Finsen 
1904: Pavlov 
1905: Koch 
1906: Golgi, Ramón y Cajal 
1907: Laveran 
1908: Metšnikov, Ehrlich 
1909: Kocher 
1910: Kossel 
1911: Gullstrand 
1912: Carrel 
1913: Richet
1914: Bárány 
1919: Bordet 
1920: Krogh 
1922: Hill, Meyerhof 
1923: Banting, Macleod
1924: Einthoven |
| 1926–1950 | 1926: Fibiger 
1927: Wagner-Jauregg 
1928: Nicolle 
1929: Eijkman, Hopkins 
1930: Landsteiner 
1931: Warburg 
1932: Sherrington, Adrian 
1933: Morgan 
1934: Whipple, Minot, Murphy 
1935: Spemann 
1936: Dale, Loewi 
1937: Szent-Györgyi 
1938: Heymans 
1939: Domagk 
1943: Dam, Doisy 
1944: Erlanger, Gasser 
1945: Fleming, Chain, Florey 
1946: Muller 
1947: C. Cori, G. Cori, Houssay 
1948: Müller 
1949: Hess, Moniz
1950: Kendall, Reichstein, Hench |
| 1951–1975 | 1951: Theiler 
1952: Waksman 
1953: Krebs, Lipmann 
1954: Enders, Weller, Robbins 
1955: Theorell 
1956: Cournand, Forssmann, Richards 
1957: Bovet 
1958: Beadle, Tatum, Lederberg 
1959: Ochoa, Kornberg 
1960: Burnet, Medawar 
1961: Békésy 
1962: Crick, Watson, Wilkins 
1963: Eccles, Hodgkin, Huxley 
1964: Bloch, Lynen 
1965: Jacob, Lwoff, Monod 
1966: Rous, Huggins 
1967: Granit, Hartline, Wald 
1968: Holley, Khorana, Nirenberg 
1969: Delbrück, Hershey, Luria 
1970: Katz, Euler, Axelrod 
1971: Sutherland 
1972: Edelman, Porter 
1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen 
1974: Claude, Duve, Palade 
1975: Baltimore, Dulbecco, Temin |
| 1976–2000 | 1976: Blumberg, Gajdusek
1977: Guillemin, Schally, Yalow 
1978: Arber, Nathans, Smith 
1979: Cormack, Hounsfield 
1980: Benacerraf, Dausset, Snell 
1981: Sperry, Hubel, Wiesel 
1982: Bergström, Samuelsson, Vane 
1983: McClintock 
1984: Jerne, Köhler, Milstein 
1985: Brown, Goldstein 
1986: Cohen, Levi-Montalcini 
1987: Tonegawa 
1988: Black, Elion, Hitchings 
1989: Bishop, Varmus 
1990: Murray, Thomas 
1991: Neher, Sakmann 
1992: Fischer, Krebs 
1993: Roberts, Sharp 
1994: Gilman, Rodbell 
1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus 
1996: Doherty, Zinkernagel 
1997: Prusiner 
1998: Furchgott, Ignarro, Murad 
1999: Blobel 
2000: Carlsson, Greengard, Kandel |
| 2001– | 2001: Hartwell, Hunt, Nurse 
2002: Brenner, Horvitz, Sulston 
2003: Lauterbur, Mansfield 
2004: Axel, Buck 
2005: Marshall, Warren
2006: Fire, Mello
2007: Capecchi, Evans, Smithies
2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier
2009: Blackburn, Greider, Szostak
2010: Edwards
2011: Beutler, Hoffmann, Steinman
2012: Gurdon, Yamanaka
2013: Rothman, Schekman, Südhof
2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser
2015: Campbell, Ōmura, Tu
2016: Ōsumi
2017: Hall, Rosbash, Young
2018: Allison, Honjo
2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza
2020: Alter, Houghton, Rice
2021: Julius, Patapoutian
2022: Pääbo |



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Google Scholar
* ORCID
* Scopus

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |