recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Joakim II:n muotokuva. Lucas Cranach nuorempi, 1550-luku.
**Patukkasota** oli Berliinin ja Spandaun välillä elokuussa 1567 käyty taistelu. Brandenburgin vaaliruhtinas Joakim II järjesti kansan huvitukseksi eräänlaisen berliiniläisten ja spandaulaisten välisen taisteluoperaation. Berliiniläiset ja cöllniläiset kävivät täysissä suojavarusteissa, mutta vain lyhyin patukoin ja seipäin aseistettuina paikalle tilattuja spandaulaisia vastaan, minkä vuoksi tapahtumaa kutsuttiin nimellä patukkasota.

Katsojille, joihin myös vaaliruhtinas lukeutui, esitettiin ensin veneparaati Haveljoella, jossa kukkaseppelein ja viirein koristellut veneet ajettiin toisiaan vastaan. Leikisti veteen heitetyt sotilaat "pelastettiin" kaikki vahingoittumattomina. Taistelun oli tarkoitus kestää kolme päivää, joten vedestä siirryttiin maalle ja avoimelle taistelukentälle.

Vaikka ennalta oli sovittu, että "taistelu" päättyisi berliiniläisten voittoon, spandaulaisten kunnianhimo yltyi näytöksen leikkimielisen alun jälkeen siinä määrin, etteivät he halunneet sopeutua heille varattuun häviäjän rooliin. He houkuttelivat berliiniläiset väijytykseen ja hyökkäsivät heidän kimppuunsa patukoin. Vaaliruhtinas menetti malttinsa, määräsi tykit kentälle (kylläkin lataamattomina) ja päätti lopulta puuttua itse tapahtumien kulkuun. Tämä osoittautui turhaksi: hän joutui todistamaan oman hevosensa loukkaantumista patukoiden iskuista ja putosi itse maahan. 

Patukkasodan lopputulos raivostutti vaaliruhtinaan siinä määrin, että hän telkitsi Spandaun pormestarin Bartholomäus Bierin useaksi kuukaudeksi linnoitukseen.
Robert Ghormley vuonna 1942.
**Robert Lee Ghormley** (15. lokakuuta 1883 Portland, Oregon – 21. kesäkuuta 1958 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen vara-amiraali, joka toimi komentajana toisen maailmansodan Tyynenmeren sodassa.

Ghormley valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1906. Hän osallistui vuonna 1912 Yhdysvaltain Nicaraguan-interventioon komentajan adjutanttina ja ensimmäiseen maailmansotaan taistelulaiva *USS Nevadan* upseerina. Vuosina 1923–1925 hän oli apulaislaivastoministerin adjutanttina ja vuosina 1935–1936 *USS Nevadan* kapteenina. Sen jälkeen Ghormley oli laivaston päämajassa ja laivastoministeriössä operaatioiden suunnittelijana ja yleni vuonna 1938 vara-amiraaliksi. Elokuussa 1940 hänet lähetettiin sotilastarkkailijaksi Lontooseen. Ghormley oli sivussa sotatoimista Tyynenmeren sodan ensimmäisen puolen vuoden ajan, mutta kesäkuussa 1942 hänet kutsuttiin eteläisen Tyynenmeren alueen komentajaksi. Ghormley osoittautui komentajana päättämättömäksi ja kärsi sotilaallisia vastoinkäymisiä, joten Tyynenmeren laivaston komentaja Chester W. Nimitz päätti jo saman vuoden lokakuussa korvata hänet amiraali William F. Halseylla. Ghormleyn katsottiin epäonnistuneen varsinkin Guadalcanalin maihinnousun johtamisessa elokuussa 1942. Ghormley pysytteli päämajassaan kaukana Uudessa-Seelannissa samalla kun paikan päällä maihinnousua johtaneet Frank J. Fletcher ja Richmond K. Turner vetivät oma-aloitteisesti laivansa pois ja maihinnousujoukot jäivät ilman huoltoa.

Ghormley kutsuttiin takaisin Washingtoniin, kunnes hänet helmikuussa 1943 nimitettiin Havaijin rannikkopuolustuksen komentajaksi, missä tehtävässä hän oli lokakuuhun 1944 saakka. Sen jälkeen hän komensi joulukuuhun 1945 saakka Saksan vesillä olleita Yhdysvaltain laivaston aluksia. Hän jäi eläkkeelle laivastosta vuonna 1946.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robert Lee Ghormley (englanniksi) Naval History and Heritage Command. Viitattu 21.6.2017.
2. ↑  Vice Admiral Halsey named new commander of the South Pacific (englanniksi) History.com. Viitattu 21.6.2017.
3. ↑  J. Rickard: Vice-Admiral Robert Lee Ghormley, 1883-1958 (englanniksi) Historyofwar.org. Viitattu 21.6.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo vuosina 1920–1939 ilmestyneestä lehdestä. Samanniminen lehti ilmestyi myös jatkosodan aikana.*
Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
**Vapaa Karjala** (vuosina 1931–1937 **Vapaa Karjala ja Inkeri**, 1938–1939 **Karjala–Inkeri**) oli Sortavalassa ja Viipurissa vuosina 1920–1939 ilmestynyt sanomalehti.

Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean julkaisema *Vapaa Karjala* oli Itä-Karjalan pakolaisille tarkoitettu viikkolehti. Se sisälsi lähinnä pakolaisten lähtöalueita koskevia uutisia ja kirjoituksia. Varsinaista Suur-Suomi-propagandaa lehdessä oli vähän. Aluksi julkaistiin jonkin verran myös karjalankielistä aineistoa.

Vuonna 1923 *Vapaa Karjala* siirtyi Sortavalasta Viipuriin. Vuonna 1928 se muutettiin myös inkeriläispakolaisten äänenkannattajaksi, jolloin Inkerin liiton vuodesta 1922 lähtien julkaisema aikakauslehti *Inkeri* lakkasi ilmestymästä. Vuonna 1931 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean ja Inkerin liiton yhteisen lehden nimeksi muutettiin *Vapaa Karjala ja Inkeri*. Vuodesta 1938 lähtien se ilmestyi pelkästään kansalaisliiton lehtenä nimellä *Karjala–Inkeri*. Lehden ominta alaa olivat Neuvostoliittoa ja varsinkin Neuvosto-Karjalaa koskevat uutiset.

*Vapaan Karjalan* ja sen seuraajien päätoimittajina työskentelivät Ville Söderholm (vastaava toimittaja 1920 ja 1921), Aleksanteri Sadovnikov (1920–1921), Ilmari Havu (1921–1922), Otto Kotonen (1923–1933), Ilmari Raekallio (1934) ja Eino Parikka (1934–1939).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Suomen lehdistön historia 7: Hakuteos Savonlinna – Övermarks Tidning*, s. 231. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-241-3.
2. 1 2  *Suomen lehdistön historia 2: Sanomalehdistö suurlakosta talvisotaan*, s. 343. Kuopio: Kustannuskiila, 1987. ISBN 951-657-198-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Vapaa Karjala* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Vapaa Karjala ja Inkeri* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Karjala–Inkeri* digitoituna kansalliskirjastossa
**Pau Claris i Casademunt** (1. tammikuuta 1586–27. helmikuuta 1641) oli katalonialainen juristi, pappi ja poliitikko. Hän johti Katalonian aluehallintoa vuosina 1638–1641.

Pau Clarisista tuli vuonna 1612 Urgelin kaniikki. Hän lähti politiikkaan pappien oikeuksien puolustajana. Hän muutti Barcelonaan ja vuonna 1632 hänestä tuli tuomioistuimen virkamies. Vuonna 1638 hänet valittiin Barcelonan aluehallinnon johtajaksi. Kasvava espanjalaisten painostus Kataloniassa sai hänet etsimään apua Ranskasta.

"Katalonian tasavalta" julistettiin 16. tammikuuta 1641 itsenäiseksi mutta Ranskan suojelemaksi. Itsenäisen tasavallan ajatus tukahtui alkuunsa, kun Clarisin piti hakea turvaa Barcelonan kreiviltä ja Ranskan Ludvig XIII:ltä uhkaavaa Barcelonan piiritystä vastaan. Ranskalais-katalonialaiset joukot löivät Espanjan armeijan Montjuicin taistelussa 26. tammikuuta 1641. Claris kuoli äkillisesti noin kuukautta myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  Pau Claris Biografia y Vidas. Viitattu 4.4.2014. (espanjaksi)
2. 1 2  Pau Claris i Casademunt Gran Enciclopèdia Catalana. Viitattu 4.4.2014. (katalaaniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Robert Livingston Stevens** (18. lokakuuta 1787 Hoboken, New Jersey – 20. huhtikuuta 1856 Hoboken) oli yhdysvaltalainen keksijä, insinööri ja liikemies. Hänen keksintöjään ovat muun muassa moderni T-mallinen rautatiekisko ja kiskonaula. Hän oli myös maansa johtava höyrylaivojen rakentaja sekä Camden and Amboy Railroad -rautatieyhtiön perustaja ja johtohenkilö.

Stevensin vuonna 1813 rakentama höyrylaiva *Philadelphia* Charles B. Lawrencen maalauksessa.
Stevensin isä oli eversti John Stevens (1749–1838), joka samoin oli merkittävä keksijä. Perheessä oli yhteensä 13 lasta, joista muita huomattavia olivat John Cox Stevens ja Edwin Augustus Stevens.

Stevensin älykkyys huomattiin jo tämän ollessa nuori, ja hän sai koulutusta työkalujen käytössä ja matematiikassa. Isänsä tavoin Stevens opiskeli Columbian yliopistossa. Hän ei kuitenkaan valmistunut, vaan lopetti opintonsa ja siirtyi kerryttämään tietotaitoaan Hobokenin konehalleissa.

Vuonna 1813 Stevensin rakentama höyrylaiva *Philadelphia* saavutti kahdeksan mailin tuntivauhdin aiemman alle seitsemän sijasta. Se oli myös ensimmäinen yhdyskoneistolla varustettu höyrylaiva. Myöhemmät Stevensin höyrylaivat olivat aina vain nopeampia, ja vuonna 1832 *North America* liikkui jo 15 mailin tuntivauhdilla. Vuosien 1815 ja 1840 välillä hän oli höyrylaiva-alan huippuosaajien joukossa.

Stevens sai vuonna 1830 New Jerseyn osavaltiolta luvan rautatieliikenteen aloittamiseen osavaltiossa, ja Camden and Amboy Railroad -yhtiö perustettiin. Stevens matkusti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ostamaan yhtiölleen veturin ja ratakiskoja. Robert Stephenson & Company toimitti hänelle 1831 yhtiön ensimmäisen höyryveturin. Alun perin veturin nimi oli *Stevens*, mutta se vaihtui pian sen kuljettajien suussa muotoon *John Bull*.

Lähteet
-------

* Furman, Franklin de Ronde: *Morton memorial; a history of the Stevens institute of technology, with biographies of the trustees, faculty, and alumni, and a record of the achievements of the Stevens family of engineers*. Stevens institute of technology, 1905. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Furman 1905, s. 141–142
2. ↑  Robert Livingston Stevens *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 3.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  The Camden & Amboy Railroad *Delaware River Heritage Trail*.  Arkistoitu 15.8.2020. Viitattu 2.8.2020. (englanniksi)
4. 1 2  The Family *Hoboken Historical Museum*. Viitattu 25.10.2020. (englanniksi)
5. ↑  Furman 1905, s. 136
6. ↑  "John Bull" Steam Locomotive (2-4-0) *American-Rails.com*. Viitattu 3.5.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert L. Stevens** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
**Hämähäkit** (*Die Spinnen*) on Fritz Langin ohjaama kaksiosainen seikkailumykkäelokuva. Ensimmäinen osa *Kultainen järvi* valmistui vuonna 1919 ja toinen osa *Orjalaiva* seuraavana vuonna. Elokuvan pääosissa esiintyivät Carl de Vogt, Ressel Orla, George John ja Lil Dagover.

Lang oli ottanut käsikirjoitukseensa vaikutteita sensaatio- ja kioskikirjallisuudesta. Elokuvaan vaikuttivat myös ohjaajien Louis Feuilladen ja Joe Mayn tuotannot. Tuottaja Erich Pommer oli luvannut Langin ohjata *Kultaisen järven* jälkeen *Tri Caligarin kabinetin*. Hämähäkit-sarjan ensimmäinen osa oli kuitenkin niin suosittu, että Lang ohjasikin *Tohtori Caligarin kabinetin* sijaan jatko-osan nimellä *Orjalaiva*. *Tohtori Caligarin kabinetin* ohjaus menikin Robert Wienelle.

Hämähäkkejä pidettiin pitkään kadonneena elokuvana, mutta 1970-luvun löydön ansiosta siitä tehtiin restauroitu versio, josta kuitenkin puuttuu todennäköisesti joitakin alkuperäisistä kohtauksista. Gaylord Carter teki uuteen versioon myös elokuvamusiikin, ja elokuva julkaistiin yhtenä osana DVD:llä vuonna 1999.

Elokuvasarjasta suunniteltiin alkujaan neljäosaista, mutta kolmatta (*Das Geheimnis der Sphinxs*, "Sfinksin salaisuus") ja neljättä osaa (*Um Asiens Kaiserskrone*, "Aasian keisarillisesta kruunusta") ei tuotettu koskaan.

Lähteet
-------

* Ott, Frederick W.: *The Films of Fritz Lang*. New Jersey: Secaucus, 1979. ISBN 0-8065-0435-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Ott, s. 77.
2. ↑  Ott, s. 17.
3. ↑  The Spiders. *Silent Era*.  Arkistoitu 21.5.2009. Viitattu 28.3.2009. (englanniksi)
4. ↑  Ott, s. 78.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hämähäkit: Kultainen järvi* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Hämähäkit: Orjalaiva* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Film Die Spinnen (Ger 1919/20) *Filmhistoriker.de*. Viitattu 5.7.2021. (englanniksi)
* Die Spinnen (I ragni, 1919-1920), Fritz Lang *Garden of Silence – Storie e visioni del cinema muto*.  4.1.2019. Viitattu 5.7.2021. (italiaksi)
**Paukarlahden työväentalo** oli Leppävirran kunnan Paukarlahden kylässä sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Paukarlahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Heti perustamisen jälkeen, vuonna 1907, yhdistyksellä oli 40 jäsentä, mutta vuonna 1916 enää 15, ja vuonna 1931 jäseniä oli jäljellä 7. Talo valmistui vuonna 1913.

Syyskuussa 1930 Leppävirran nimismies anoi maaherralta yhdistyksen lakkauttamista kommunistilakien nojalla. Yhdistys oli sosialidemokraattinen, mutta nimismies epäili siinä toimivan salaa myös kommunisteja. Maaherra antoikin marraskuussa määräyksen, että yhdistyksen talossa ei saanut järjestää huveja neljään kuukauteen. Jo ennen tätä talo oli käytännössä ollut suljettuna, sillä nimismies ei antanut lupaa järjestää talolla tapahtumia niin kauan kuin lakkautusanomusta käsiteltiin. Yhdistys sai kuitenkin lopulta jatkaa toimintaansa, ja seuraavana kesänä se järjesti talollaan kesäjuhlat. 1970-luvulla talo myytiin huonokuntoisena purettavaksi.

Rakennus
--------

Talo oli hirsirakenteinen ja lautavuorattu. Välipohjat olivat puuta. Talo oli yksikerroksinen, noin 3,2 metriä korkea, sen pinta-ala oli 118 neliömetriä, ja lisäksi rakennettavaa ullakkotilaa oli noin 80 neliömetriä. Juhlasalissa oli 96 istumapaikkaa ja näyttämö. Lisäksi talossa oli vahtimestarin asunto ja ulkorakennuksessa wc. Talossa ei ollut sähköjä, vaan se lämpeni kolmella uunilla ja yhdellä hellalla.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla järjestettiin muun muassa yhdistyksen kokouksia ja tanssiaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hyvönen, Onni: *Pohjois-Savon Työväentalot*. Kuopio: Pohjois-Savon Sos.dem. Kulttuurityöntekijät ry. 1988. ISBN 951-99956-5-X.
2. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1907  1908. Sos.dem puolue/Työväen Arkisto. Viitattu 7.10.2022.
3. ↑  Matti Turkia (toim.): SDP:n puoluetilasto 1916  1917. Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 7.10.2022.
4. ↑  SDP:n puoluetilasto 1929–1931 Sos.dem puolue/ Työväen Arkisto. Viitattu 7.10.2022.
5. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  2.9.1930, no 101. Viitattu 7.10.2022.
6. ↑  Warkauden Lehti *digi.kansalliskirjasto.fi*.  12.11.1930, no 88. Viitattu 7.10.2022.
7. ↑  Vapaus *digi.kansalliskirjasto.fi*.  25.10.1930, no 124. Viitattu 7.10.2022.
8. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  18.8.1931, no 90. Viitattu 7.10.2022.
9. ↑  Savon Työmies *digi.kansalliskirjasto.fi*.  4.2.1937, no 13. Viitattu 7.10.2022.
**Cry of Fear** on selviytymiskauhupeli, jonka on kehittänyt ruotsalainen indie-pelistudio Team Psykskallar. Peli oli alun perin Half-Life -pelin modi, joka julkaistiin 2012. Peli julkaistiin seuraavana vuonna omana tuotteenaan.

Pelaaminen
----------

Pelissä ohjataan 19-vuotiasta Simon Henriksson -nimistä hahmoa, joka herää kujalta lyhyesti auton alle jäämisen jälkeen. Pelaajan täytyy heräämisen jälkeen paeta kaupungista, jossa hänen täytyy ratkaista erilaisia pulmia ja taistella hirviöitä vastaan etenemistä varten. Mitä syvemmälle kaupunkiin menee, sitä enemmän pelaaja saa vihjeitä siihen, miten Simon päätyi sinne missä hän on. Peli myös vaihtelee oikean pelimaailman ja painajaismaailman välillä pelin kulun aikana.

Cry of Fearissa on monenlaisia uniikkeja pelimekaanikkoja, kuten rajattu tavaraluettelo, mihin mahtuu vain 6 tavaraa kerrallaan. Uniikkeja pelimekaniikkoja on myös esimerkiksi *Dual Wield* -kyky, ja erilaisten tavaroiden yhdistely. Elämäpisteitä voi pelaaja saada takaisin käyttämällä morfiiniruiskuja, joita voi löytää ympäri pelimaailmaa. Pelaajalla on myös Stamina-mittari, joka vähenee nopeasti juoksemisesta ja hyppimisestä. 

Pelissä on myös moninpeli, jota voit pelata maksimissaan 4 pelaajan porukalla. Co-op tiloja on kolme. Ensimmäisessä pelaat joukkona poliiseja, jotka jäävät itse Simonin painajaismaailman jumiin hänen tilanteen tutkimisen mukana. Toisessa pelaat täysin uutta tarinatilaa, missä tavoitteena on löytää ja pysäyttää yksi pelin tärkeimmistä hahmoista, *Doctor Purnell*. Kolmas on tila, jossa tavoitteena on tappaa mahdollisimman monta vihollista, samalla kun ajastin tikittää alaspäin.
**Crypteroniaceae** on pieni aasialainen kasviheimo koppisiemenisten Myrtales-lahkossa.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat puita, joihin kerääntyy alumiinia, ja jotka ovat pääasiassa karvattomia. Lehdet ovat sulka- tai kourasuonisia. Kukat ovat yksi- tai kaksineuvoisia ja neli- tai viisilukuisia; edellisessä tapauksessa ne sijaitsevat sekasopuisesti. Kukinto on terttumainen, joskus tähkämäinen, ja pitkähaarainen. Teriö puuttuu tai terälehtiä on neljä tai viisi. Heteenponnen lokeroside (konnektiivi) on toisinaan kärjestään paksuuntunut. Sikiäin on enemmän tai vähemmän kehänalainen, 2–6 emilehdestä muodostunut, ja siinä on laita- tai pohjaistukat, joihin kiinnittyy 1–3 tai paljon siemenaiheita. Vartalo on tavallisesti ohut, luotti pallomainen. Hedelmä on kota, joka voi olla litistynyt. Se sisältää siivellisiä siemeniä, joiden kuoressa on kiteitä ja tanniineja.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa ja Sri Lankassa.

Luokittelu
----------

Crypteroniaceae-heimon lähimmät sukulaiset ovat heimot Alzateaceae ja Penaeaceae, jotka kuuluvat Myrtales-lahkon evoluutiopuussa samaan kladiin. Sen ominaisuuksia ovat putkiloiden tietynlaiset huokoset, vähäpätöiset korvakkeet, heteiden ja terälehtien kohdakkaisuus, lyhytikäinen heteenponnen endoteekio, selkäluomainen kota ja siemenkuoren endotegmen-kerroksen syysoluttomuus.

Heimoon kuuluu kolme sukua (*Axinandra*, *Crypteronia*, *Dactylocladus*) ja 10 lajia.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens (2001 alkaen), viittaus 17.2.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia:
* Levinneisyyskartta:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q131822
* Wikispecies: Crypteroniaceae
* CoL: 8Q3
* EoL: 2508415
* EPPO: 1CRPF
* FoC: 10229
* Fossilworks: 55689
* GBIF: 3231456
* GRIN: 308
* iNaturalist: 71485
* IPNI: 77126654-1
* IRMNG: 112820
* ITIS: 27123
* NCBI: 111949
* Open Tree of Life: 294972
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126654-1
* Tropicos: 42000195
* Watson & Dallwitz: cryptero
* WFO: wfo-7000000660

 |

 |
**Esanit** (esaniksi Ẹ̀bhò Ẹ̀sán) ovat Nigerian etninen ryhmä, jotka puhuvat esanin kieltä. Esanit ovat perinteisiä maanviljelijöitä, perinteisen lääketieteen harjoittajia sekä metsästäjiä. He viljelevät muun muassa palmupuita, kirsikoita, pähkinöitä, persikoita, jamssia, maissia, riisiä, papuja, banaaneja, appelsiineja, tomaatteja, perunoita, okraa, ananasta ja monia muita eri vihanneksia.

Esanin kieltä pidetään tärkeänä kielenä Nigeriassa ja sitä opetetaan peruskouluissa ja puhutaan radiossa sekä televisiossa. 

Arviot Nigerian esanien väkiluvusta vaihtelevat noin miljoonan ja puolentoista miljoonan välillä. Esanin kieltä puhuvia yhteisöjä on myös Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Etelä-Afrikassa, Kanadassa, Espanjassa sekä Italiassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Interesting Facts about the Esan People of Edo State *Nairaland*. Viitattu 24.5.2017. (englanniksi)
2. ↑  Rolle, Nicholas: Tense and aspect in Esan: Preliminary findings from fieldwork *Kalifornian yliopisto (Berkeley)*.  17.10.2012. Viitattu 2.8.2017. (englanniksi)
**Saksan italialaiset** ovat Saksassa asuvia italialaisia. Italialaiset ovat muodostaneet tärkeän maahanmuuttajaryhmän nykyisen Saksan alueella jo 1700-luvulta lähtien. Saksassa on noin 650 000 italialaista, joten italialaisyhteisö Saksassa on maailman suurin heti Argentiinan jälkeen.

Historia
--------

1700-luvulta lähtien Saksaan muutti etenkin italialaisia taiteilijoita. Italialaiset muodostivatkin ulkomaalaisista taiteilijaryhmistä merkittävimmän. Italialainen vaikutus näkyy useissa Saksan kaupungeissa. Tuon ajan italialaisia vaikuttajia olivat muun muassa Agostino Barelli, joka suunnitteli Münchenin Theatinerkirchen ja Gaetano Chivaver, joka suunnitteli Dresdenin Hofkirchen. Italialaisille taiteilijoille Saksaan muuttaminen mahdollisti paremman toimeentulon ja aseman. Italialaisten taiteilijoiden maahanmuutto tyrehtyi 1800-luvulla Ranskan noustua Italiaa tärkeämpään asemaan taiteen keskuksena. Taiteenalan työt loppuivat Saksassa, mutta monet jäivät silti Saksaan. Taiteen saavutusten lisäksi italialaiset jättivät merkkejä etenkin Düsseldorfin, Bruchsalin ja Aschaffenburgin alueen asukkaiden sukunimiin. 30-vuotisen sodan seurauksena Italiasta alkoi taiteilijoiden ohella tulla muun muassa kauppiaita, kivenhakkaajia, rakennusmiehiä ja pappeja. Pappien tarkoituksena oli tukea katolilaista kirkkoa luterilaista vastaan. Kauppiaat jakautuivat arvostetun silkin ja korujen kauppiaisiin, sekä toisaalta huonomaineisempiin pomeranssikauppiaisiin, jotka myivät esimerkiksi mausteita. Pomeranssikauppiaat toivat Saksaan pizzeriat ja jäätelöpaikat. 1800-luvulla italialaisia muutti Saksaan myös maatalouden työntarpeen pariin.

Italialaisia vierastyöläisiä opiskelemassa, kuva vuodelta 1962.
Toinen aalto italialaisia muuttajia tuli toisen maailmansodan jälkeen. Saksan liittotasavalta teki vuonna 1955 sopimuksen Italian kanssa työvoiman luovuttamisesta. Saksassa kärsittiin tuolloin jälleenrakentamisen aiheuttamasta työvoimapulasta ja Italiassa puolestaan kärsittiin lamasta. Italialaiset olivat maahanmuuttajien enemmistössä aina 1960-luvulle saakka, jolloin turkkilaiset syrjäyttivät heidät asemastaan. Vaikka siirtotyöläisten odotettiin palaavan takaisin kotimaahansa töiden loputtua, ei näin lopulta käynyt. Vuonna 1973 tuli voimaan niin sanottu *Answerbestop*, joka salli siirtotyöläisten tuoda maahan perheensä. Toisaalta myös ulkomaalaisen työvoiman ottaminen kiellettiin monilla alueilla.

Lähteet
-------

* Matti Räsänen ja Outi Tuomi-Nikula: *Saksanmaalla - Kansanelämää keskiajalta nykypäivään*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000. ISBN 951-746-142-9.

### Viitteet

1. ↑  Capitolo 2 (PDF) *Attività e Servizi*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.1.2011. (italiaksi)
2. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 398
3. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 399
4. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 403
5. ↑  Räsänen ja Tuomi-Nikula 2000, s. 404
**Kaarlo Rudolph Tuomi** (30. marraskuuta 1916 Ishpeming, Michigan, Yhdysvallat – 1. maaliskuuta 1995 Palm Beach, Florida, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen KGB:n ja FBI:n palveluksessa ollut kaksoisagentti.

Tuomen isäpuoli Robert Saastamoinen kuului kommunistiseen puolueeseen ja hän päätti vuonna 1933 keskellä lamakautta muuttaa Neuvostoliittoon perheineen. Kaarlo Tuomi oli metsätöissä Neuvosto-Karjalassa 1930-luvulla. Hän palveli vuosina 1939–1946 neuvostoarmeijassa ja oli muun muassa Suomen vastaisella rintamalla. Armeijasta päästyään Tuomi muutti asumaan Kiroviin jossa hän kävi pedagogisen instituutin ja toimi sitten eri kouluissa englannin kielen opettajana aina vuoteen 1957 saakka.

KGB värväsi Tuomen vuonna 1954. Koska hän osasi puhua sujuvasti englantia ja hänellä oli vielä Yhdysvaltain passi KGB ja GRU kouluttivat hänet ja lähettivät vuonna 1958 vakoilijaksi Yhdysvaltoihin. FBI pääsi kuitenkin selville Tuomen toiminnasta ja hänet saatiin ryhtymään kaksoisagentiksi. Tuomi työskenteli FBI:n ohjauksessa mutta hän jatkoi silti vielä KGB/GRU:n vakoilijana toimittaen venäläisille FBI:n antamaa aineistoa. Tätä jatkui aina vuoteen 1963 saakka.

Teoksia
-------

* *To Hell, Allegiance : Psychology of a Double Agent*, Tuomen muistelmien englanninkielinen käsikirjoitus, laadittu yhdessä psykologi Daniel Wienerin kanssa
* *Isänmaattoman tarina - Amerikansuomalaisen vakoojan muistelmat*. WSOY 1984 (nimellä Kaarlo R. Tuomi), toimittanut Sakari Määttänen
* *Spy Lost : Caught Between the KGB and the FBI*. Enigma Books 2014

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuomi, Kaarlo, Papers, Immigration History Research Center, College of Liberal Arts, University of Minnesota
2. ↑  Kaarlo Tuomi : Spy Lost: Caught Between the KGB and the FBI (Google Books)
3. ↑  EnigmaBooks : The Odyssey of a Soviet Spy in America


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Työttömyysvakuutusrahasto** (**TVR**) oli vuonna 1999 perustettu suomalainen ansiosidonnaisia työttömyysturvaetuuksia rahoittava rahasto, jota hallinnoivat työmarkkinaosapuolet. TVR oli julkisoikeudellinen laitos, jota valvoi Finanssivalvonta.

Työttömyysvakuutusrahasto ja Koulutusrahasto yhdistyivät Työllisyysrahastoksi 1.1.2019.

Työttömyysvakuutusrahaston toiminta perustui lakiin (555/98) ja asetukseen (1176/98) työttömyysetuuksien rahoituksesta sekä rahaston ohjesäännöstä annettuun asetukseen (862/98). Työttömyysvakuutusrahasto määräsi ja peri palkansaajan ja työnantajan työttömyysvakuutusmaksut ja työnantajan työttömyysturvan omavastuumaksun sekä valvoi työttömyysvakuutusmaksuihin liittyvien velvoitteiden täyttämistä. Työttömyyskassat saivat kuukausittain rahastolta rahoitusosuutensa sekä valtionosuudet.

Työttömyysvakuutusrahaston toimitusjohtajana on ollut vuodesta 2015 lähtien Janne Metsämäki.

Vuonna 2016 TRV:n tulot olivat 4 083 miljoonaa euroa ja menot 3 859 miljoonaa euroa. Tilikauden ylijäämä oli 220 miljoonaa euroa. Työttömyysvakuutusrahaston nettovarallisuus oli negatiivinen eli TVR:llä oli velkaa 466 miljoonaa euroa vuoden 2016 lopussa. 

Rahaston hallinnon ylin päättävä elin oli hallintoneuvosto, jonka alaisuudessa toimii hallitus. Hallintoneuvoston jäsenet nimittää Suomen valtioneuvosto työmarkkinaosapuolten esityksestä, ja hallituksen nimittää hallintoneuvosto niin ikään työmarkkinapuolten esityksestä. Hallitusta johti vuonna 2017 Vesa Rantahalvari.

TVR:n toimipaikka oli Helsingin keskustassa osoitteessa Kansakoulukuja 1.

Lähteet
-------

* Laki 555/98
* Asetus 1176/98

### Viitteet

1. 1 2  Tietoa TVR:stä Työttömyysvakuutusrahasto.  Arkistoitu 29.10.2014. Viitattu 29.10.2014.
2. ↑  Luukka, Teemu: Janne Metsämäki siirtyy SAK:sta Työttömyysvakuutusrahaston johtoon *HS.fi*.  29.10.2014.  Arkistoitu 30.10.2014. Viitattu 29.10.2014.
3. ↑  Työttömyysvakuutusrahaston vuosikertomus 2016 (pdf) (s. 3) Työttömyysvakuutusrahasto.  Arkistoitu 23.12.2017. Viitattu 22.12.2017.
4. ↑  Hallinto Työttömyysvakuutusrahasto.  Arkistoitu 23.12.2017. Viitattu 22.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Työttömyysvakuutusrahaston verkkosivut
Saksan demokraattisen tasavallan lippu 1. lokakuuta 1959 – 3. lokakuuta 1990
Saksan demokraattisen tasavallan lippu 7. lokakuuta 1949 – 1. lokakuuta 1959
Saksan demokraattisen tasavallan kauppalippu 1959–1973
**Saksan demokraattisen tasavallan lippu** otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1949 Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) perustamisen yhteydessä, vaikkakin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä lippua oli käytetty epävirallisesti jo aiemmin neuvostoliittolaisten kuitenkin aluksi vastustettua heikoksi mieltämänsä Weimarin tasavallan lipun palauttamista ja asetuttuaan tukemaan keisarillisen Saksan lipun palauttamista jo sota-aikana. Saksalaiset kommunistit saivat asiassa kuitenkin tahtonsa läpi valitsemalla Weimarin tasavallan värit vuoden 1949 kansankongressissa. Niinpä vuosina 1949–1959 lippu oli samanlainen kuin Saksan liittotasavallan lippu, mutta vuonna 1959 siihen lisättiin DDR:n valtionsymbolit, vasara, harppi ja viljantähkät, jotka symboloivat työväestöä, sivistyneistöä ja maanviljelijöitä. Virallisissa yhteyksissä valtiolipun rinnalla liehui tavanomaisesti työväestöä symboloiva punainen lippu. Merellä käytettävä kauppalippu poikkesi vuosina 1959–1973 sijoittelultaan hieman valtiolipusta.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saksan demokraattisen tasavallan lippu**.
Pentti Valkeala (vas.) kuvaamassa Linnan juhlia 1957.
**Pentti Valkeala** (26. huhtikuuta 1928 Muolaa – 28. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja, joka teki yli 40-vuotisen uran ensin suomalaisen elokuvan ja sitten television parissa. Kuollessaan 88-vuotiaana hän oli viimeisiä elossa olleita niin sanotun studioaikakauden suomalaisia elokuvaajia. Hän oli myös suomalaisen televisiokuvauksen uranuurtajia, joka myöhemmällä urallaan erikoistui television urheilukilpailujen kuvaamiseen.

Pentti Valkeala kävi keskikoulun ja pääsi vuonna 1946 kamera-assistentiksi Suomen Filmiteollisuus Oy:öön, jossa hän avusti Kalle Peronkoskea, Armas Hirvosta ja Felix Forsmania kaikkiaan yhdeksässä elokuvassa, joiden ohjaajia olivat Orvo Saarikivi, Edvin Laine, Ville Salminen ja T. J. Särkkä. Vuonna 1949 Valkealasta tehtiin B-kuvaaja Edvin Laineen elokuvassa *Ruma Elsa*, pääkuvaajana Kalle Peronkoski. Valkeala toimi sitten muun muassa Osmo Harkimon B-kuvaajana kahdeksassa elokuvassa, muun muassa Ville Salmisen menestyselokuvassa *Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta* (1950) ja Matti Kassilan varhaistyössä *Radio tekee murron* (1951).

Valkeala toimi yhtenä Helsingin olympialaisten kuvaajista ja toimi samoihin aikoihin pääkuvaajana useissa tilaus- ja lyhytelokuvissa. Ensimmäinen pääkuvaajan ominaisuudessa tehty pitkä elokuva oli Ville Salmisen *Kipparikvartetti* (1952), jota seurasi monta muuta komediaelokuvaa, kuten Matti Oraviston ohjaama *Senni ja Savon sulttaani* (1952) sekä Ossi Elstelän elokuvat *Kaksi vanhaa tukkijätkää* (1954), *Majuri maantieltä* (1954) ja *Kaunis Kaarina* (1955). Vuonna 1955 Pentti Valkeala kuvasi myös kolme Armand Lohikosken ohjaamaa Pekka Puupää -komediaa: *Pekka ja Pätkä puistotäteinä, Kiinni on ja pysyy* ja *Pekka ja Pätkä pahassa pulassa*.

Valkealan viimeiseksi pitkäksi teatterielokuvaksi jäi Jorma Nortimon ohjaus *Pikku Ilona ja hänen karitsansa* (1957), minkä jälkeen hän siirtyi Yleisradion perustamaan Suomen Televisioon. Alkuvaiheen televisiotoiminnassa tehtävät ulottuivat studioiden ulkopuolisesta filmikuvauksesta studiossa tapahtuvaan tv-kameratyöhön muun muassa monissa Televisioteatterin monikameratuotannoissa, kuten Seppo Wallinin ohjaama *Kauppamatkustajan kuolema* (1961). 1970-luvun alusta lähtien Pentti Valkeala erikoistui Ylessä urheilukuvaukseen ohjaaja Raimo Piltzin tärkeänä aisaparina. Ura huipentui yli 40 kameralla tallennettuihin yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin Helsingissä 1983. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Pentti Valkeala Elonetissä.
2. 1 2 3 4 5  Jutila, Niko: Pekka ja Pätkä -elokuvien kuvaaja Pentti Valkeala on kuollut, Elokuvauutiset 8.04.2017. Viitattu 9.1.2021.
3. 1 2  Fränti, Mikael: Tv-pioneeri erikoistui urheiluun, 75-vuotishaastattelu, Helsingin Sanomat 25.4.2003. Viitattu 9.1.2021.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Työttömyysvakuutusmaksua** maksavat kaikki työnantajat ja 18–64-vuotiaat palkansaajat. Maksut kerätään työmarkkinaosapuolten hallinnoimaan Työllisyysrahastoon. Työllisyysrahastolle maksut suorittaa työnantaja, joka pidättää palkansaajan osuuden työntekijän palkasta. Työntekijän työttömyysvakuutusmaksu näkyy palkkakuitissa vähennyksenä bruttopalkasta.

Työllisyysrahasto keräsi työttömyysvakuutusmaksuja yhteensä noin 3,49 miljardia euroa vuonna 2022.

Vuonna 2023 palkansaajan työttömyysvakuutusmaksu on 1,50 prosenttia palkasta. Työnantajan työttömyysvakuutusmaksu on 0,52 prosenttia maksetuista palkoista, jos palkkasumma on korkeintaan 2 251 500 euroa. Sen ylittävältä osalta työttömyysvakuutusmaksu on 2,06 prosenttia palkoista.

Työttömyysvakuutusmaksuilla rahoitetaan muun muassa

* ansiosidonnaista työttömyyspäivärahaa
* työttömyyskassoihin kuulumattomien peruspäivärahaa
* palkansaajien aikuiskoulutustukea
* ammattitutkintostipendejä (pl. valtion työntekijöiden stipendit, jotka valtio rahoittaa)
* ansiosidonnaiselta päiväraha-ajalta kertyvää työeläkettä
* työ- ja elinkeinoministeriön maksamaa palkkaturvaa.

Työttömyysvakuutusjärjestelmä toimii siten, että palkansaajien ja työnantajien maksamat työttömyysvakuutusmaksut käytetään suoraan ja täysimääräisesti työttömyysturvan, aikuiskoulutusetuuksien sekä palkka- ja eläketurvan rahoittamiseen. Lisäksi niillä rahoitetaan muun muassa koulutuskorvausta ja omavastuumaksuja.

Osa työttömyysvakuutusmaksujen tuotosta siirretään suhdannepuskuriin, jonka tarkoituksena on turvata Työllisyysrahaston maksuvalmius ja työttömyysvakuutusmaksujen tasainen maksukehitys. Suhdannepuskurin määrä muodostuu rahaston tuottojen ja menojen erotuksesta. Tavoitteena on kerryttää hyvinä aikoina puskuria, jota voidaan käyttää niin, että työttömyyden kasvaessa työttömyysvakuutusmaksujen korotukset voidaan pitää pienempinä ja työttömyysturvan sekä muiden etuuksien tasainen rahoitus voidaan turvata. Tätä myös Emu-puskuriksi kutsuttua suhdannepuskuria on käytetty viimeisten 20 vuoden aikana jo useaan otteeseen maksukorotuksia tasaamaan.

Lähtee
------

1. ↑  Työllisyysrahaston vuosikertomus 2022  21.3.2022. Työllisyysrahasto.
2. ↑  Työttömyysvakuutusmaksujen maksaminen Työllisyysrahasto. Viitattu 1.1.2022.
3. 1 2  Tietoa meistä *www.tyollisyysrahasto.fi*. Viitattu 13.1.2021.
**Pentti Yrjänä Sipilä** (27. helmikuuta 1925 Nilsiä – 24. tammikuuta 2002 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Sipilän vanhemmat olivat kirkkoherra Hille Elias Sipilä ja Anni Sirelius-Siirala ja puoliso vuodesta 1947 Sirkka-Liisa Lappi-Seppälä. Sipilä kävi yhden luokan Kokkolan suomalaista yhteislyseota ja kolme luokkaa Sortavalan lyseota 1936–1939, tuli ylioppilaaksi ylioppilas Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1943 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1947 ja mainoshoitajaksi Myynti- ja mainoskoulusta 1958. Hän oli Sotainvalidien Veljesliiton aivoinvalidien asiamies ja vt. toimistopäällikkö 1945–1947, Enso-Gutzeitin ostopäällikön apulainen 1947–1949, myyntipäällikkö 1950–1952 ja menekinedistämis- ja mainospäällikkö 1953–1961.

Teknos-Maalit Oy:n kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen Sipilä oli 1961–1969, Akkuteollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1969–1973, Oy Schildt & Hallberg Ab:n, vuodesta 1975 Tikkurilan Väritehtaat Oy, toimitusjohtaja 1973–1985 ja Donald Macpherson Group Plc:n toimitusjohtaja 1984–1985 ja hallituksen puheenjohtaja 1984–1987. Sipilä toimi myös *Enso-Gutzeit*-lehden päätoimittajana ja Markkinointikoulun tuotesuunnittelun opettajana 1959–1967 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Sipilä oli reservin luutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983 ja Mainonnan monitaho -palkinnon 1979. Taiteilija Fritz Jakobsson maalasi hänen muotokuvansa 1986.

Julkaisuja
----------

* *Miten käytän mainostoimistoa: opaskirja mainospäällikölle*, 1958

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Seppälä, Jarmo: Kauppaneuvos Pentti Y. Sipilä (1925–2002). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.12.2022.
2. 1 2 3  Pentti Y. Sipilä *Biografiasampo*. Viitattu 14.12.2022.
3. 1 2  Ihmiset. Kuolleet. Teollisuusmies loi vahvan maalialan yrityksen. Kauppaneuvos Pentti Y. Sipilä. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  20.2.2002. Viitattu 14.12.2022.
Luhalahden vanhaa työväentaloa puretaan v. 1955.
**Luhalahden työväentalo Luhalinna** on Ikaalisten Luhalahden kylässä sijaitseva työväentalo. Talo on edelleen käytössä ja sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.

Historiaa
---------

Luhalahden työväenyhdistys perustetiin 1906. Oman talon yhdistys rakensi Huopionkosken rannalle 1909.

Sodan jälkeen vanhaksi käynyt rakennus purettiin ja nykyinen rakennus rakennettiin vanhan viereen 1956. Rakennusluvan piirustuksina käytettiin Työväenyhdistysten Keskusliiton Luhalahden työväentalolle laatimia rakennuspiirustuksia. Piirustukset valmistuivat 1950, ja rakennus oli valmis 1956. Piirustuksista ovat toteutuneet ulkomitat ja tilojen jako saliin, ravintolakäyttöön ja yläkerran asuntoon. Julkisivun näkyviä muutoksia ovat kuistit, niiden malli ja paikka sekä ikkunoiden puitejako ja sijoittelu. Nykyinen, ajan rakentamista edustava pääsisäänkäynti poikkeaa selkeästi piirustuksista. Työväentalon tontti on erotettu 1956 Ahtolan tilasta.

### Rakennus

Nykyinen talo on vuodelta 1956.Salin ja kaksikerroksisen ravintola- ja asuinosan käsittävä rakennus on rakennettu matalalle betonisokkelille. Katto on satulakatto, joka on katettu profiilipellillä. Rakennuksen runko on vuorattu peiterimavuorauksella, vuoraus on maalattu keltaiseksi, nurkka-, ikkuna ja ovilistat ovat ruskeat. Ikkunat ovat kaksikerroksisessa osassa vaakaikkunat, kolmijakoiset, saliosan eteläpuolella kookkaat 6-ruutuiset ikkunat. Ikkunat ovat alkuperäiset lukuun ottamatta salin ikkunoita, jotka on uusittu. Sisäänkäynti on eteläpuolella, talon länsipäädyssä. Sisäänkäyntiä suojaa aumakattoinen umpikuisti, jonka julkisivussa on kaksi pyöreää ikkunaa. Ulko-ovet ovat puuta ja lasia, kahva on ajalle tyypillinen, pitkä metalli- ja puurakenteinen. Ovessa ja sisäänkäynnin syvennyksen yhteydessä on käytetty kapeaa panelointia. Alkuperäisiä betoniportaita on jatkettu, jotta 2000-lukua edustava metallirakenteinen pyörätuoliluiska on saatu rakennettua.

Rakennuksen kellarissa ollut putka on muutettu kuntosaliksi.

### Säilyneisyys

Rakennus on säilyttänyt alkuperäiset ominaispiirteensä, ikkunat, ovet, ulkovuorauksen ja kuistin. Muutoksia ovat salin ikkunat, jotka ovat uusittu vanhaa jakoa noudattaen sekä maalaus. Rakennuksen toteutus ei ole täysin Keskusliiton piirustusten mukaan.

### Kulttuurihistorialliset arvot

Rakennus on perinteinen keskusjärjestössä suunniteltu ja rakennusvaiheessa muutettu työväentalo Huopion keskustassa, raitin sillankorvalla. Samalla paikalla vanhemman työväentalon korvannut työväentalorakennus edustaa sotien jälkeistä rakentamista ja on säilyttänyt hyvin ominaispiirteensä. Raitin itäpäähän sijoittuvalla rakennuksella on historiallisia, rakennushistoriallisia ja maisemallisia arvoja osana vanhaa liikeraittia.

Lähteet
-------

* Isoröyhiön, Sipsiön, Helteen ja Luhalahden kylien kulttuuriympäristöjä, s. 133–134. Ikaalisten kaupunki
* Luhalinna *Seurantalot.fi*. Viitattu 3.3.2023.
**Pentti Heikki Syrjä** (14. lokakuuta 1919 Teisko – 25. elokuuta 2002 Kuopio) oli suomalainen upseeri, kenraalimajuri ja kirjailija. Hän toimi aktiivipalvelusaikanaan mm. Reserviupseerikoulun rehtorina.

Pentti Syrjä tuli ylioppilaaksi vuonna 1939 ja aloitti varusmiespalveluksensa juuri talvisodan edellä. Hän toimi jatkosodan aikana joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Karjalan kannaksella sekä Lapin sodan aikana komppanianpäällikkönä. Hän haavoittui Kannaksella jatkosodan loppuvaiheissa. Käytyään Kadettikoulun hän toimi opetusupseerina ja esikuntatehtävissä eri joukko-osastoissa, Karjalan Jääkäripataljoonan komentajana vuosina 1965–1968, Reserviupseerikoulun johtajana vuosina 1968–1972 (virkavapaana 1971−1972) ja Savo-Karjalan sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuosina 1972–1975 sekä komentajana vuosina 1975–1979, minkä jälkeen hän siirtyi eläkkeelle. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1975. Sotilasuransa aikana ja sen jälkeen Pentti Syrjä toimi aktiivisesti Sotainvalidien Veljesliitossa.

Pentti Syrjä nostatti vuonna 1986 kohun muistelmateoksellaan *Gruppa Finljandija*, jossa hän kuvasi kahden muun suomalaisen upseerin kanssa Frunzen sotilasakatemiassa Neuvostoliitossa viettämäänsä opiskeluvuotta 1971–1972. Pääesikunta oli yrittänyt estää teoksen julkaisemisen jo ennen sen ilmestymistä, koska sen katsottiin sisältävän sellaisia Neuvostoliittoon liittyviä tietoja, jotka olisi Suomen ja Neuvostoliiton naapurisuhteiden vuoksi ollut pidettävä salassa. Kirjan tultua julkisuuteen presidentti Mauno Koivisto esitti asiasta voimakkaan julkisen paheksuntansa sanoen mm. että *"maan edun parasta ymmärtämättömällä kenraalilla ei puolustusvoimien reservissä voi olla käyttöä*". Pentti Syrjä puolustautui sanoen kaikkien kirjassaan esittämiensä asioiden tulleen julki eri yhteyksissä jo aiemmin ja tulkitsi valtiovallan jyrkän reaktion osoitukseksi poliitikkojen ja puolustusvoimien yliherkkyydestä idänsuhteissa. Kirjamarkkinoilla *Gruppa Finljandija* nousi yhdeksi syksyn 1986 myyntimenestyksistä. 

Myös kahdessa muussa kirjassaan Pentti Syrjä käsitteli Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden kannalta jossakin määrin arkoja aiheita: suomalaisten sotavankien kokemuksia Neuvostoliitossa sotien aikana ja Suomen armeijassa jatkosodan aikana palvelleiden suomensukuisten neuvostosotilaiden vaiheita.

Teokset
-------

* *Gruppa Finljandija – Neuvostokomentajan roolissa*. Porvoo: WSOY, 1986. ISBN 951-0-13740-5.
* *Raskas jotos – Sotavankien kertomaa.* Porvoo: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14682-X.
* *Isänmaattomat – Heimosoturit jatkosodassa 1941–44.* Porvoo: WSOY, 1991. ISBN 951-0-17405-X.

Katso myös
----------

* Suomettuminen

Lähteet
-------

* *"Upseerikunniaani on loukattu" – Pentti Syrjä paheksuu jyrkästi presidentin menettelyä.* Uusi Suomi 13.9.1986.
* *Kadettiupseerit 1920–2000*. Kadettikunta ry ja Upseeriliitto ry, Helsinki. ISBN 951-98334-3-9.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Työsuojeluviranomaisella** tarkoitetaan Suomessa aluehallintovirastoa (työsuojelun vastuualue) sekä sosiaali- ja terveysministeriötä sen hoitaessa tuotteiden turvallisuuden valvontaan liittyviä tehtäviä.

Työsuojeluviranomainen tekee tarkastuksia oma-aloitteisesti sekä työnantajien ja työntekijöiden pyynnöstä. Työsuojelutarkastajalla on oikeus päästä työpaikalle ja muihin valvottaviin kohteisiin ja saada nähtäväkseen valvonnan kannalta olennaiset asiakirjat ja selvitykset. Työsuojeluviranomainen sovittaa valvontansa oman alueensa työpaikkojen tarpeisiin ja olennaisiin työsuojelukysymyksiin. Valvonnan keskeisenä tavoitteena on työn aiheuttaman haitallisen kuormituksen ehkäisy sekä työtapaturmien ja kemikaaliriskien torjunta. Lisäksi valvonnan avulla varmistetaan työelämän pelisääntöjen toteutuminen työpaikoilla.

Työsuojeluviranomaisen valvottavana on yli sadan työsuojelusäädöksen noudattaminen. Tärkeimmät työsuojelua sääntelevät lait ovat työturvallisuuslaki, työsopimuslaki, työaikalaki, työterveyshuoltolaki sekä laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan yhteistoiminnasta. Valvonta kohdistuu työpaikan työoloihin ja työsuojelun hallintajärjestelmiin sekä työpaikan omiin työsuojelua tukeviin ja edistäviin menettelytapoihin.

Sekä työnantajat että työntekijät voivat pyytää työsuojeluviranomaisilta ohjeita työn turvallisuuteen ja terveellisyyteen sekä työsuhteen ehtoihin liittyvissä asioissa. Työsuojeluviranomainen ei ole edunvalvojia eivätkä hoida asiakkaiden yksityisoikeudellisia kiistoja, kuten palkkasaatavia.

Lähteet
-------

1. ↑  Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta *FINLEX*. Viitattu 21.10.2014.
2. 1 2 3  Työsuojeluviranomaiset valvovat ja ohjaavat (pdf) Aluehallintovirasto.  Arkistoitu 18.3.2016. Viitattu 21.10.2014.
**Aune Kaarina Lyly**, vuoteen 1948 **Björkroth** (12. tammikuuta 1907 Viipuri – 11. lokakuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja lausuntataiteilija.

Kaarina Lylyn vanhemmat olivat koristemaalari Alarik Björkroth ja kassanhoitaja Emilia Everetz ja puoliso vuodesta 1948 palomestari Olli Oskari Lyly. Kaarina Lyly kävi kuusi luokkaa tyttökoulua ja teki opintomatkoja Viroon ja Ruotsiin. Hän työskenteli kangaskaupan omistajayrittäjänä ja johtajana, mutta samalla lausuntataiteilijana vuodesta 1936. Hän oli myös Karjalan nuoret -yhdistyksen sihteeri ja johtaja 1928–1934 ja Suomen lausujainliiton sihteeri vuodesta 1946. Lyly työskenteli myös lausunnan opettajana. Esiintyvä taiteilija hän oli kuolemaansa saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 443. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. 1 2  Kuolleita. Kaarina Björkroth-Lyly. *Helsingin Sanomat*, 15.10.1978, s. 12.
|  |  |
| --- | --- |
| **Vuosisadat** | 600-luku eaa. · **500-luku eaa.** · 400-luku eaa. |
| **Vuosikymmenet** | 600-luku eaa. · 590-luku eaa. · 580-luku eaa. · 570-luku eaa. · 560-luku eaa. · 550-luku eaa. · 540-luku eaa. · 530-luku eaa. · 520-luku eaa. · 510-luku eaa. · 500-luku eaa. · 490-luku eaa. |

Tapahtui vuosikymmenen aikana
-----------------------------

### Egypti

Persian kuningas Kambyses II kukisti ja teloitti faarao Psammetikos III:n. Egyptissä alkoi ensimmäinen persialaiskausi, joka kesti 121 vuotta. Sodassa Kambyses tuhosi mm. Heliopoliin täysin.

### Kiina

Kiinassa elettiin Kevättä ja syksyä -kautta. Kuninkaina olivat Zhou Jingwang (周景王, 544 eaa.-521 eaa.) ja Zhou Daowang (周悼王, 520 eaa.).

### Kreikka

* Kuorolyyrikko Pindaros syntyi noin 520 eaa.
* Komediarunoilija Kratinos syntyi noin 520
* Näytelmäkirjailija Aiskhylos syntyi noin 525.
* Filosofi Anaksimenes kuoli noin 525.
* Ateenalainen valtiomies Peisistratos kuoli 528.
* Spartan kuninkaana Anaksandridas II

### Lähi-itä

Persian kuningas Kyyros II kuoli taistelussa massageetteja vastaan 529 eaa. Häntä seurasi Kambyses II (528–522), joka hyökkäsi Egyptiin vuonna 525, valtasi sen ja nousi Egyptin faaraoksi. Pappi Smerdis nousi valtaan vallankumouksen kautta vuonna 522. Hänen valtakauttaan ei kuitenkaan kestänyt kauan, kun Dareios I nousi valtaistuimelle 521.
**Tyler Kaiser** (s. 1962) on yhdysvaltalainen säveltäjä, kitaristi ja käyrätorvensoittaja. Hän on kotoisin Duluthista, Minnesotasta. Hän on saanut palkintoja American Society of Composers, Authors and Publishersilta ja National Endowment for the Arts -apurahan *Continental Harmony* -projektia varten. Teoksia Kaiserilta ovat tilanneet muiden muassa American Composers Forum, American Recorder Society ja Duluth-Superiorin sinfoniaorkesteri. Kaiser on Lake Superiorin kamariorkesterin residenssisäveltäjä. Hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa oopperaa ja sinfonista musiikkia. Yhdysvalloissa Kaiserin musiikkia on kustantanut Wolfhead Music ja Saksassa Edition Corvus.

Kaiser on kitaristina esiintynyt muun muassa Lake Superiorin kamariorkesterin konserttosolistina. Hän on soittanut samassa orkesterissa ja Center for Early Music Orchestrassa myös käyrätorvea. Hän on entinen Duluth-Superiorin sinfoniaorkesterin jäsen.

Kaiser opiskeli kitaransoittoa Daniel K. Sturmin, Peter Segalin, Toyohiko Satohin ja Hopkinson Smithin johdolla sekä käyrätorvensoittoa Miles "Mighty" Johnsonin johdolla. Daniel K. Sturm opetti Kaiserille myös sävellystä. Kaiser valmistui *Bachelor of Arts* -arvolla College of St. Scholasticasta aineinaan kitaransoitto ja sävellys. Hänellä on puoliso Beth.

Lähteet
-------

1. ↑  Naxos: Tyler Kaiser
2. 1 2 3  The College of St. Scholastica: Tyler Kaiser (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat

 |

 |