recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ragnar Wikström** (22. tammikuuta 1940 Kokkola – 23. heinäkuuta 2007 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja taitoluistelija.

Ragnar Wikström syntyi tammikuussa 1940 Kokkolassa, jossa hänen perheensä oli evakossa. Hän oli äitinsä puolelta sukua olympiavoittaja Walter Jakobssonille. Wikström oli 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Suomen paras miestaitoluistelija. Hän voitti nuorten Suomen mestaruuden 1956 ja sen jälkeen kymmenen aikuisten Suomen mestaruutta joista yhden pariluistelussa. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti kahdesti nuorten ja kahdesti miesten sarjassa. Kilpailu-uransa jälkeen hän toimi seuransa Helsingfors Skridskoklubbin puheenjohtajana ja valmentajana. Vuodesta 1999 hän valmensi Nummelassa kehitysvammaisia taitoluistelijoita, joista kaksi osallistui Naganossa 2005 kehitysvammaisten Special Olympics -kisoihin.

Wikström valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusosastolta 1964. Hän toimi geotekniikan suunnittelu- ja konsultointitehtävissä muun muassa Helsingissä Ateneumin perustusten korjauksessa ja Rautatientorin metroaseman ja Arabianrannan asuntoalueen rakentamisessa sekä Tukholmassa Vanhan valtiopäivätalon perustusten korjauksessa ja Kungsträdgårdenin metroaseman rakentamisessa.

Saavutukset taitoluistelussa
----------------------------

* PM-kultaa yksinluistelussa 1963–1964
* PM-hopeaa yksinluistelussa 1960–1962
* PM-pronssia yksinluistelussa 1958–1959, 1968 ja 1970
* SM-kultaa yksinluistelussa 1957–1958, 1960–1964, 1967 ja 1969
* SM-kultaa pariluistelussa 1962 (parina Eeva Sjögren)

Lähteet
-------

* Arponen, Antti O.; Hannus, Matti; Honkavaara, Aarne; Leinonen, Kimmo; Mäki-Kuutti, Tarmo; Raatikainen, Voitto ;& Raevuori, Antero: *Talviurheilun tähdet*, s. 599. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13095-8.
* Helsingin Sanomat 19.8.2007, s. C9

Aiheesta muualla
----------------

* Muistokirjoitus SGY:n sivuilla

Taitoluistelun Suomen-mestaruuskilpailut: Miesten yksinluistelu
1908: Sakari Ilmanen
– 1910–1911: Walter Jakobsson
– 1912: Sakari Ilmanen
– 1913–1917: Björnsson Schauman
– 1919: Björnsson Schauman
– 1920–1922: Sakari Ilmanen
– 1923: Gunnar Jakobsson
– 1924: Sakari Ilmanen
– 1927–1930: Marcus Nikkanen
– 1931: Bertel Nikkanen
– 1932: Gunnar Jakobsson
– 1933: Bertel Nikkanen
– 1934–1935: Marcus Nikkanen
– 1936: Martti Gylden
– 1937: Bertel Nikkanen
– 1938–1939: Marcus Nikkanen
– 1941: Birger Nyman
– 1945–1946: Marcus Nikkanen
– 1947–1948: Lars Björkman
– 1949–1956: Kalle Tuulos
– 1957–1958: Ragnar Wikström
– 1960–1964: Ragnar Wikström
– 1965: Raimo Poutiainen
– 1966: Ilkka Varhee
– 1967: Ragnar Wikström
– 1968: Tapio Seppälä
– 1969: Ragnar Wikström
– 1970–1971: Pekka Leskinen
– 1975: Pekka Leskinen
– 1978–1981: Antti Kontiola
– 1983–1984: Antti Kontiola
– 1985–1987: Oula Jääskeläinen
– 1988–1990: Jari Kauppi
– 1991: Oula Jääskeläinen
– 1992: Markus Leminen
– 1993–1995: Oula Jääskeläinen
– 1995–2002: Markus Leminen
– 2003–2007: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2008: Mikko Minkkinen
– 2009–2010: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2011: Bela Papp
– 2012: Ari-Pekka Nurmenkari
– 2013: Valtter Virtanen
– 2014: Matthias Versluis
– 2015–2018: Valtter Virtanen
– 2019–2020: Roman Galay
[[Tiedosto:Landing pier at Cruz Bay, Saint John, United States Virgin Islands 5-28-2008 12-33-25.jpg|thumb|upright|Saint John -saaren satamakaupunki Cruz Bay.
**Saint John** (tansk. *Sankt Jan*; ransk. *Saint-Jean*) on aiemmin Tanskan Länsi-Intiaan kuulunut saari, joka on vuodesta 1917 kuulunut Yhdysvaltain Neitsytsaariin.

Saari sijaitsee 5 km itään Saint Thomas -saaresta. Sen pinta-ala on 55 km². Saari on vuorinen, sen korkein kohta on 387 metriä merenpinnan yläpuolella, ja se on enimmäkseen metsien ja pensaikkojen peittämää. Saarella on satamakaupunki Cruz Bay.

Vuonna 1841 saaressa oli 2 555 asukasta, vuonna 1911 asukkaita oli 941. Vuonna 2010 asukkaita oli 4 170, ja vuonna 2020 asukkaita oli 3 881. Saari kuului Tanskalle vuodesta 1684 vuoteen 1917, jollin Tanska myi saaren Yhdysvalloille.

Saarelle perustettiin kansallispuisto 1950-luvulla, jolloin Laurnce S. Rockefeller osti suuren osan saarta ja lahjoitti alueen valtiolle kansallispuiston perustamista varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sankt Jan, Tietosanakirja. Osa 8, palsta 772–773. Tietosanakirja-osakeyhtiö 1917
2. ↑  2020 Island Areas Censuses: U.S. Virgin Islands *US Census Bureau*. Viitattu 11.10.2023. (englanniksi)
3. ↑  Dansk Vestindien *Dansk Vestindien - Kilder til historien*. Riksarkivet. Viitattu 11.10.2023. (tanskaksi)
4. ↑  St. John i dag Dansk Vestindisk Selskab. Viitattu 11.10.2023. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Saint John** Wikimedia Commonsissa
Näkymä Tarkitau-vuorelta.
**Tarki** (ven. Тарки́, kumykiksi Таргъу, *Tarğu*) on Mahatškalaan kuuluva kaupunkimainen taajama Dagestanissa Venäjällä. Se sijaitsee Tarkitau-vuoren juurella kolme kilometriä Mahatškalan rautatieasemasta etelään. Asukkaita on 10 100 henkeä (vuonna 2010).

Legendan mukaan 600–900-luvuilla paikalla oli Semenderin kaupunki, joka toimi kasaarien pääkaupunkina noin vuoteen 723 saakka. 1400-luvun lopulta 1800-luvun alkuun Tarki oli kumykkien asuinalueen käsittäneen šamhalikunnan keskus. Sen kautta kulki Euroopan ja Iraniin välinen tärkeä kauppareitti. 1600-luvun loppupuolelta lähtien Tarkin šamhalikunta oli useaan otteeseen Venäjän vasallivaltiona. Lopullisesti se liitettiin Venäjään Gulistanin rauhassa vuonna 1813.

1800-luvun lopulla Tarki oli 1800 asukkaan kylä, jossa kumykkien lisäksi asui myös vuoristojuutalaisia. Sen nähtävyyksiä ovat kolme vanhaa moskeijaa, venäläisten Tarkitaun laelle vuonna 1821 rakentaman Burnajan linnoituksen jäännökset sekä linnoitusta vastaan vuonna 1831 hyökänneen imaami Gazi-Muhammedin ensimmäinen hautapaikka.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 25*, s. 279. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1976.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2010 g.  2010. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 28.8.2009. Viitattu 7.1.2011. (venäjäksi)
3. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 255. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
4. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom): Tarki*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
5. ↑  Markovin, V.I.: *Dorogami i tropami Dagestana*, s. 46–51. Moskva: Iskusstvo, 1974.
**Patrick Miller** (1730–1815) oli skotlantilainen pankkiiri ja Carron Company -nimisen rautaruukin osakkeenomistaja sekä innostunut ase- ja laivatekniikan kokeilija. Laivatekniikassa hänen kiinnostuksensa kohteena olivat myös kaksi- ja kolmirunkoiset huvialukset, joiden runkojen väliin oli asennettu kammella pyöritettävä siipiratas. Miller syntyi Dalswintonin kylässä hieman pohjoiseen Dumfriesistä.

Miller yritti herättää useiden Euroopan maiden laivastojen kiinnostusta erikoissota-alustaan kohtaan, mutta vain Ruotsin laivasto osoitti jotakin kiinnostusta. Fredrik af Chapman kutsui alusta englantilaiseksi "merimöröksi". Ruotsin kuningas Kustaa III lähetti Millerille kiitokseksi itse aluksesta ruotsalaisia lantun siemeniä hienossa nuuskarasiassa, joka nykyään löytyy Victoria ja Albert museosta Lontoossa.

Millerin lasten opettaja James Taylor ehdotti Millerille, että tämän veneissä voitaisiin kokeilla höyrykonetta. Nähtyään insinööri William Symingtonin tekemän esitteen keksimästään höyrykoneesta vaunussa, Miller pyysi Symingtonin rakentamaan kyseisen höyrykoneversion käyttömekanismeineen kaksirunkoiseen siipirattaalla varustettuun huvialukseen. Sitä kokeiltiin onnistuneesti Millerin talon lähellä Dalswinton Loch -järvellä 14. lokakuuta 1788. Seuraavana vuonna isompi höyrykone sovitettiin 10 metriä pitkään kaksirunkoiseen alukseen, jota kokeiltiin Forthin–Clyden kanavalla. Siipiratas repesi 2. joulukuuta testeittä, mutta alkuvaikeuksien jälkeen alus kulki 26. ja 27. joulukuuta 1789 jonkin matkaa kanaalissa yli 10 km/h nopeudella. Miller oli valittanut kehittämisen kustannuksista, eikä hän ollut tyytyväinen Symingtonin höyrykoneeseen ja lopetti projektin. Kymmenen vuotta myöhemmin lordi Dundas käynnisti Symingtonin työn uudelleen, mikä johti kuuluisaan *Charlotte Dundas* -nimiseen siipiratasalukseen.

Lähteet
-------

* Michael S. Moss, ‘Miller, Patrick (1731–1815)’, *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford University Press, Sept 2004; online edn, Oct 2007
* Charles Dawson, "Patrick Miller's 'Sea Spook'", *The Mariner's Mirror*, Vol. 88, No.1, Feb. 2002, page 95.

### Viitteet

1. ↑  Höyrykoneiden ja laivojen historia sivusto, perustuu Robert H. Thurstonin kirjaan vuodelta 1878 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Tästä höyrykone-sivustosta löytyy kuva Millerin ja Symingtonin aluksesta (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Jobie Dajka** (11. joulukuuta 1981 Bourke, Uusi Etelä-Wales, Australia – 7. huhtikuuta 2009 Adelaide, Etelä-Australia) oli australialainen ratapyöräilijä.

Dajka saavutti ratapyöräilyn junioreiden MM-kilpailuissa 1998 hopeaa joukkuesprintissä. Vuoden 1999 kisoissa hän sai kultaa eräajossa ja joukkuesprintissä sekä pronssia kilometrin aika-ajossa. 

Dajka sai ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa kuuluttuaan Australian hopeajoukkueeseen Antwerpenin MM-kilpailujen joukkuesprintissä 2001. Samana vuonna hän voitti keirin-ajon maailmancup-osakilpailun Ipohissa. Ballerupin MM-kilpailuissa 2002 hän voitti kultaa keirinissä ja sai hopeaa eräajossa ja joukkuesprintissä. Manchesterin kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa joukkuesprintissä ja pronssia eräajossa. Stuttgartin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui toiseksi eräajossa ja keirinissä.

Vuonna 2004 Dajka voitti keirinin maailmancup-osakilpailun Sydneyssä. Häntä ei kuitenkaan valittu Australian joukkueeseen Ateenan olympialaisiin valehtelun vuoksi. Hän ei ollut kertonut käynnissä olleissa dopingtutkimuksissa ottaneensa vitamiinia ruiskeena. Dajkaa ei varsinaisesti epäilty dopingista, mutta olympiajoukkueesta putoaminen oli hänelle niin kova isku, että hän sairastui masennukseen ja alkoholismiin.

Dajka teki paluun maajoukkueeseen 2005. Hän voitti eräajon Australian mestaruuden ja saavutti samassa lajissa pronssia Los Angelesin MM-kilpailuissa. Hän sai kuitenkin kolmen vuoden kilpailukiellon hyökättyään Australian maajoukkueen päävalmentajan Martin Barrasin kimppuun. Rangaistus lyhennettiin sittemmin vuoden mittaiseksi. 

Dajka löydettiin kuolleena kotoaan 7. huhtikuuta 2009. Poliisin mukaan kuolemaan ei liittynyt epäselvyyksiä.

Lähteet
-------

* Pyöräilyn maailmanmestari löytyi kuolleena Helsingin Sanomat 8.4.2009 Viitattu 9.4.2009
* Profiili www.cyclingwebsite.net-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
**Pakistanin maantiede** kertoo Pakistanin maantieteeseen liittyvistä asioista. Pakistan sijaitsee Aasiassa Afganistanin ja Intian välissä.

Pinnanmuodot ja vesistöt
------------------------

Pakistanissa virtaavia jokia ovat Indus ja osa sen sivujoista. Jokilaaksoissa on maanviljelylle soveltuvaa maata. Jokilaaksot ulottuvat Karakorumin vuoriston lähiseudulta Arabianmerelle, ja niiden seudulta avautuu laajoja tasankoja. Pakistanin alueeseen kuuluu osia Karakorumin, Hindukušin ja Himalajan vuorijonoista. Pakistanin ja Kiinan rajalla on maailman toiseksi korkein vuori, 8 608 metriä korkea Godwin-Austen, joka tunnetaan myös nimellä K2. Indusjoen laaksoa lähellä on Himalajan länsiosassa vuori nimeltä Nanga Parbat. Indusjoki saa alkunsa Tiibetistä, ja se muuttaa suuntaansa Nanga Parbatin yhteydessä olevan massiivin luona kohti etelää Punjabin tasangoille. Himalajalta alkunsa saavia, Punjabissa Indukseen yhtyviä sivujokia ovat Jhelum, Beas, Chenab, Ravi ja Sutlej.

Lähellä Afganistanin rajaa sijaitsevia laaksoja ovat Peshawar, Bannu ja Koharat. Maan luoteisosassa sijaitsevat Salt Range -vuoristo ja Potwarin ylänkö. Afganistanin ja Iranin alueella oleva Baluchistanin ylänkö jatkuu hieman Pakistanin puolelle. Tämä alue on Pakistanin kuivinta ja karuinta aluetta. Alueelta koilliseen on Sulaimanin vuoristo.

Ilmasto
-------

Induksen laakson alankomailla vallitsee subtrooppinen ilmasto. Alueella kesämonsuunikausi alkaa kesäkuun lopulla ja päättyy syyskuun alussa. Talvimonsuunin aikana vuoristojen lähiseudulla sataa vielä enemmän. Vuoriston yläosassa vallitsee mannerilmasto, ja siellä lämpötila on talvisin pakkasella.

Sulaimanin vuoret suojaavat Intian valtamereltä tulevilta tuulilta.

Luonto
------

Pakistanin kasvillisuusvyöhykkeet vaihtelevat subtrooppisista ja trooppisista autiomaista ja aroista vuoristojen yläosien metsiin ja alppiniittyihin. Baluchistanin alueella on enimmäkseen ruoho- ja pensasaroa. Induksen jokilaaksossa olevalla Karachin seudulla on mangrovekasvillisuutta. Vuoriston metsäalueella esiintyviä puita ovat silkkiäispuut, banianpuut ja eukalyptuspuut.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Marketta Kotilainen: *Maailmalla, Aasia*, s. 176–177. Weilin+Göös, 2008. ISBN 978-951-33474-4.
2. ↑  Sulaiman Mountains, Pakistan *Earth observatory*. Nasa. Viitattu 7.4.2023. (englanniksi)
Jeremy Doyle
**Jeremy "JD" Doyle** (19. marraskuuta 1983 – 18. joulukuuta 2011) oli australialainen pyörätuolikoripalloilija. Hän oli halvaantunut vyötäröstä alaspäin auton törmättyä häneen hänen ollessaan 4-vuotias. Hän osallistui *Counter-Strikeen* World Cyber Gamesissa, jossa hän edusti Australiaa vuonna 2001. Hän aloitti uransa National Wheelchair Basketball Leaguessa vuonna 2007.

Doyle kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen Paralympic World Cupissa 2009 ja pyörätuolikoripallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2010. Vuonna 2009 hän sijoittui joukkueineen viimeiseksi IWBF:n Aasian- ja Oseanian-mestaruuskilpailuissa. Hänen pelipaikkansa oli takakentällä. Seuratasolla hän pelasi Wenty Wheelkingsissä, jossa hän teki debyyttinsä vuonna 2008; vuonna 2009 hän pelasi Sydney Wheelkingsissä. Hän pelasi myös pyörätuolihockeytä maajoukkuetasolla.

Doyle nimitettiin vuonna 2009 Don't DIS my ABILITY -lähettilääksi. Vuonna 2010 hänet palkitsi New South Wales Institute of Sport Awards. 

Doylella todettiin virtsarakon syöpä vuonna 2010. Hän oli valmistautumassa vuoden 2012 kesäparalympialaisiin, kun sairaus uusiutui parantumattomana elokuussa 2011. Doyle kuoli joulukuussa Sydneyssä ollessaan 28-vuotias. Hän oli mennyt 2. joulukuuta sairaalassa naimisiin Melanie Carrin kanssa, jonka oli tavannut internetissä huhtikuussa 2011.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Jeremy Doyle
Kansallispuistoa Zernezissä.
**Sveitsin kansallispuisto** (saks. *Schweizerischer Nationalpark*, ransk. *Parc National Suisse*, ital. *Parco Nazionale Svizzero*, retoromaaniksi *Parc Naziunal Svizzer*) on Sveitsin ainoa kansallispuistoksi nimetty luonnonsuojelualue itäisessä Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Engadinin alueella. Puisto on perustettu vuonna 1914.

Suojelualue
-----------

Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) luokituksen mukaan alue on luokan 1a mukainen suojelualue. Suomalaisessa luokituksessa Sveitsin kansallispuisto on lähinnä luonnonpuisto, jossa muun muassa vierailijoiden toimet ovat hyvin rajattuja.

Kasvit ja eläimet
-----------------

Puistossa tavataan kaikkiaan noin 30 nisäkäslajia ja 100 lintulajia, joista 60 pesii alueella. Vaikka karhu, susi ja ilves elivät aiemmin Sveitsissä, ne olivat kuolleet sukupuuttoon jo ennen puiston perustamista 1914. Ilveksiä yritettiin istuttaa alueelle 1970-luvulla, mutta istutukset eivät tuottaneet tulosta. Yksittäisiä karhuja on vaeltanut Italian puolelta Sveitsiin lähes vuosittain: vuosina 2005-13 on Graubündenissa tavattu kaikkiaan kahdeksan eri karhua, joista tiettävästi viimeinen ammuttiin 19.2.2013.  Sorkkaeläimistä gemssi on elänyt alueella aina, saksanhirvi, metsäkauris ja vuorikauris ovat vakiintuneet sinne 1900-luvun kuluessa. Murmeleita elää alueella yleisesti, ja lisäksi siellä tavataan jäniksiä, kärppiä ja kivinäätiä. Oravien ja kettujen määrä vaihtelee.

Sijainti
--------

Luonnonpuisto sijaitsee Livignon Alpeilla ja Sesvennavuorilla, Engadininlaakson eteläpuolella 1 379–3 174 metrin korkeudessa. Valtaosa puiston alueesta on Zernezin kunnan alueella (69 %); osittain puisto sijaitsee myös S-chanfissa (14 %), Scuolissa (13 %) ja Val Müstairissa (5 %). Puistoon johtaa 13 porttia, jotka ovat alueen ainoita sallittuja sisäänmenopaikkoja.

Lähteet
-------

* Park naziunal svizzer *nationalpark.ch*. Viitattu 7.4.2012. (saksaksi), (retoromaaniksi), (ranskaksi), (italiaksi), (englanniksi)
* National map: swisstopo (Sveitsin valtion julkinen karttapalvelu) *map.geo.admin.ch*. Wabern:  Bundesamt für Landestopografie swisstopo.  (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi), (retoromaaniksi), (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Schweizerischer Nationalpark Swiss National Park *IUCN:n tietokanta*. Viitattu 14.4.2012. (englanniksi)
2. ↑  IUCN:n suojelualueluokitus *Valtion ympäristöhallinnon sivut*.  Arkistoitu 5.10.2006. Viitattu 14.4.2012. (suomeksi) arkistoitu versio 5.10.2006
3. ↑  Die Bären-Immigration in Graubünden *Südostschweiz.ch*. Viitattu 20.2.2013. (saksaksi)
4. ↑  Wildlife of the Swiss National Park *Wildlife Extra*. Viitattu 7.4.2012. (englanniksi)
5. ↑  Über uns > Naturoase > Zahlen und Fakten (Puiston perustietoja) Schweizerischer Nationalpark. Viitattu 4.6.2020. (saksaksi), (retoromaaniksi), (ranskaksi), (italiaksi), (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sveitsin kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
Bukt Timahinin suojelualuetta
**Bukit Timahin suojelualue** on luonnonsuojelualue Singaporessa. Se on maan vanhin suojelualue, perustettu 1883, ja siihen kuuluu maan suurin yhtenäinen alkuperäinen sademetsäalue. Puisto sijaitsee Bukit Timahin kukkulan ympärillä.

Pääosa alueen metsästä on alankoalueiden dipterokarpusmetsää, mutta kukkulan rinteillä on myös Singaporen ainoat alueet, joissa kasvaa dipterokarpuskasvien heimon vuoristometsään sopeutuneita lajeja. Puiston biodiversiteetti on suuri, siellä tavataan 40 % kaikista Singaporen kasveista ja eläimistä. Suurikokoinen merantipuulaji *Shorea curtisii* on alueen näkyvimpiä puulajeja. Siellä kasvaa myös durion näköinen, mutta syötäväksi kelpaamaton *Neesia synandra*. Harvinaisiin eläinlajeihin kuuluvat rukoilijasirkat ja makeanveden taskuravut. Puistossa on myös muurahaiskäpyjä, jaavanliito-oravia ja kaguaaneja.

Lähteet
-------

1. ↑  Bukit Timah Nature Reserve (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Bukit Timah Nature Reserve Singapore Government.  Arkistoitu 7.4.2013. Viitattu 22.10.2012.
**Ranavalona I** (oik. *Rabodoandrianampoinimerina*, n. 1782 – 16. elokuuta 1861) oli Madagaskarin hallitsija 1. elokuuta 1828 – 16. elokuuta 1861. Hänestä tuli maansa hallitsija miehensä Radama I:n kuoltua.

Nuoruus
-------

Ranavalonan elämän alkuvaiheista ei ole tarkkaa tietoa, mutta hänen tiedetään syntyneen vuosien 1782–1790 välisena aikana menabe-heimoon. Andrianampoinimerina, joka hallitsi tuohon aikaan, adoptoi Ranavalonan ja he menivät myöhemmin naimisiin. Ranavalona kuitenkin petti kuningasta tämän pojan Radama I:n kanssa. Andrianampoinimerinan kuoltua Radama I sai vallan, mutta hänkin kuoli, mahdollisesti Ranavalonan myrkyttämänä. Radamalla ei ollut lapsia, joten laillisesti valta olisi kuulunut hänen lähimmälle miessukulaiselleen. Ranavalona sai kuitenkin upseeriston tuen ja eliminoi mahdolliset vastustajansa nopeasti.

Kuningattarena
--------------

Ranavalona pyrki pitämään kiinni vanhoista tavoista ja uskonnosta eurooppalaisten painostuksesta huolimatta. Hän lopetti suhteet, joita hänen edeltäjänsä olivat solmineet muun muassa brittien kanssa. Kuningatar palautti myös fanompoana-järjestelmän, joka käytännössä palautti orjakaupan. Ulkomaalaiset lähetyssaarnaajat karkotettiin maasta. Merinat, jotka olivat dominoivassa asemassa kuningaskunnassa, tekivät sotaretkiä muita heimoja vastaan. Tämä johti lopulta Madagaskarin yhdentymiseen. Näitä sotaretkiä tehtiin lähinnä kristinuskoon kääntyneitä vastaan.

Laborde
-------

Jean Laborde
Ulkomaiden, etenkin Ranskan, kiinnostus maata kohtaan alkoi kasvaa, kun madagaskarilaiset eivät enää suhteiden katkaisemisen jälkeen saaneet aseita Englannista. Ranavalonan pelasti ranskalainen tutkimusmatkailija Jean Laborde, jonka laiva ajoi karille Madagaskarilla. Laborde valtuutettiin käyttämään tietotaitoaan hyväksi rakennuttamalla Madagaskarin armeijalle tykkejä ja valmistamalla ruutia.

Kuolema
-------

Ranavalona jatkoi julmaa hallitsemisen tyyliään peläten ulkovaltojen kasvavan kolonialismin aiheuttamaa uhkaa. Hänen hallintokautensa julmuuksissa kuoli noin kolmasosa saaren asukkaista. Ranavalona kuoli 16. elokuuta 1861 33 hallintovuoden jälkeen. Vaikka hän oman hallituskautensa aikana pystyi pitämään eurooppalaiset poissa maastaan, maa luisui vähitellen Ranskan protektoraatiksi.

Ranavalonan seuraaja Radama II pyörsi suurimman osan tämän tekemistä päätöksistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Ranavalona’s I. reign of terror *MadaMagazine*.  4.8.2015. Viitattu 4.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  Merina | people *Encyclopædia Britannica*.  2022. Viitattu 4.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ranavalona I**.
* Ranavalona I Notable biographies
* European arrival & colonisation (Arkistoitu – Internet Archive) Lonely Planet: Madagascar

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Meningoseele** (lat. *meningocele*) eli selkärankahalkio on spina bifida -tyyppisiin selkäytimen kehitysvammoihin kuuluva vamma. Meningoseelestä on kyse silloin, kun epätäydellisesti sulkeutuneesta neuraaliputkesta pursuaa osittain ulos aivo-selkäydinnestettä ja selkäydinkanavan suojakalvoja. Vamma aiheuttaa lapsen selkään pienen kohjun, mutta koska selkäydin ja hermot eivät pursua kohjuun, hermot eivät vaurioidu ja siten meningoseele-henkilöille ei aiheudu spina bifidasta kovin vaikeita oireita.

Meningoseele on spina bifida -tyypin sulkeutumishäiriöistä harvinaisin. Se eroaa yleisemmästä meningomyeloseelestä siten, että meningomyeloseelessä selkäydin ja hermot ovat vaurioituneet niiden pullistuttua aivo-selkäydinnestettä sisältävään kohjuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Spina Bifida International federation for spina bifida and hydrocephalus.  Arkistoitu 16.2.2008. Viitattu 21.6.2008. (englanniksi)
2. ↑  Jolma, Mirjami: Mistä selkäytimen liekaantuminen johtuu metachronos.fi.  Arkistoitu 3.4.2008. Viitattu 24.6.2008.
Fetofetaalisesta transfuusio-oireyhtymästä kärsineet kaksoset. Sekä saaja että luovuttaja selvisivät elossa.
Fetofetaalinen transfuusio-oireyhtymä.
Fetoskopia ja yhdyssuonten laserablaatio.
**Fetofetaalinen transfuusio-oireyhtymä** (**FFTO**) eli TTTS (Twin-to-Twin Transfusion Syndrome) on monokoriaalisissa monikkoraskauksissa esiintyvä verenkiertohäiriö sikiöiden välillä. Monokoriaalisessa raskaudessa, jossa lapset ovat aina identtisiä sisaruksia, sikiöillä on yhteinen suonikalvo ja istukka. Oireyhtymä aiheutuu jaettuun istukkaan kasvavista yhdysverisuonista sisarusten verenkiertojen välille. Hoitamattomana oireyhtymä on sikiöille erittäin vaarallinen ja vakava TTTS johtaa kuolemaan 60–100 % todennäköisyydellä .

Taudinkuva
----------

Monokoriaaliset sisarukset jakavat yhteisen istukan ravinteiden ja hapen hankintaa varten. Vaikka kukin sikiöistä käyttää omaa osaansa istukasta, voivat sikiöiden verenkierrot yhdistyä istukkaan kasvavien yhdyssuonten (anastamoosien) kautta. Riippuen yhdyssuonten määrästä, tyypistä ja suunnasta, yhdistynyt verenkierto voi johtaa 
epäsuhtaiseen veren virtaukseen sikiöstä (luovuttaja) toiseen (saaja).

Verensiirto aiheuttaa luovuttajasikiölle veritilavuuden pienentymisen, joka johtaa sikiön kehityksen hidastumiseen tai pysähtymiseen sekä lopulta hapenpuutteesta johtuviin vaurioihin. Lisäksi sikiön virtsantuotanto vähentyy tai pysähtyy, mikä johtaa lapsiveden vähenemiseen (oligohydramnios). Lapsivesi loppuu lopulta kokonaan, jolloin luovuttaja on tiiviisti mahdolliseen omaan vesipussiinsa kääriytyneenä (stuck twin).

Saajasikiön veritilavuus kasvaa, mikä johtaa sikiön sydämen rasittumiseen ja lopulta sydänvaurioihin. 
Saajan virtsantuotanto kasvaa ja lapsivesi lisääntyy (polyhydramnios).

Lähteet
-------

1. ↑  Zach T, Ford SP. Twin-to-Twin Transfusion Syndrome. eMedicine.com. URL:. Accessed July 22, 2006.
*Tämä artikkeli kertoo Joensuussa sijaitsevasta kartanosta. Myös Ruovedellä on Pekkalan kartano.*
**Pekkalan kartano** on Joensuun Sirkkalassa, Pielisjoen rannalla sijaitseva kartanotyyppinen rakennus pihapiireineen. Kaupungin omistamalla kartanoalueella on runsaasti vanhoja asuin- ja maatilarakennuksia ja kaunis puistomainen metsäympäristö.

Kauppaneuvos Petter Parviainen rakennutti kartanon vuonna 1881 kesähuvilaksi. Vuonna 1914 Cederbergit ostivat kartanon. Vuonna 1920 se muuttui Oy Kaukas Ab:n konttoriksi.  Joensuun kaupunki hankki alueen omistukseensa 1977. 

Pekkalassa toimii Pekkalan lasten ja nuorten kuvataideoppilaitos, ja osa rakennuksista on asuinkäytössä. Alueella asuu taiteilijoita ja sitä kutsutaan "taiteilijareservaatiksi".

Pekkala on Joensuun kaupungin suojelukohde. Sen aluekokonaisuuksia ei saa rikkoa, ja niiden luonne on lisärakentamista ja korjauksia tehtäessä pyrittävä säilyttämään.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjois-Karjalan maakuntaliiton julkaisu[vanhentunut linkki]
2. ↑  Kulttuuri- ja rakennushistorialliset suojelukohteet. Joensuu 1987
3. ↑  Joensuun kaupungin suojelukohteet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Inkoon pappila** (ruots. *Ingå prästgård*) on Inkoossa, Uudellamaalla sijaitseva pappila, joka on valmistunut vuonna 1836. Pappilan omistaa Inkoon seurakunta ja nykyisin se toimii juhlatilana, jota voi varata erilaisiin tilaisuuksiin.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Kirjallisissa lähteissä Inkoon pappila mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1337. Pappila sijaitsee yhä keskiaikaisella paikallaan.

Vuonna 1836, kun nykyinen päärakennus valmistui oli Inkoon seurakunta Helsingin yliopiston teologian professoreiden palkkatilana eli prebendinä. Pappilan haltijana oli samana vuonna kirkkohistorian professori Benjamin Frosterus. Frosterus oli tuonut omat piirustukset pappilan uutta päärakennusta varten, mutta niitä pidettiin suurellisina. Inkoon pappilan uudet, toteutetut piirustukset laati rakennusmestari Gustaf Adolphsson.

Tyylisuunnaltaan pappila edustaa empireä ja sen keskeisimpiä piirteitä ovat leveä vaakalaudoitus, nurkkien pilasterit ja muotoillut räystäslistat. Inkoon pappilassa on keskeissali, keittiö ja kuusi muuta huonetta. Samalla puistomaisella tontilla sijaitsee myös vanha hirsiaitta ja 1890-luvulta peräisin olevan harmaakivestä rakennettu navetta. Navetta on jäänyt pohjoiseen johtavan maantien toiselle puolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Pappila *Inkoon seurakunta*. Viitattu 6.6.2022.
2. 1 2 3 4  Inkoon kirkko ja pappila - RKY  ι  Kohdetiedot *www.rky.fi*. Viitattu 6.6.2022.
**Kaarlelan pappila** eli **Chydeniuksen pappila** on yksi Suomen vanhimpia säilyneitä pappilarakennuksia, sekä ainoa karoliinisen pappila-arkkitehtuurin edustaja Suomessa. Kaarlelan pappila valmistui Suuren Pohjan sodan jälkeen vuosina 1736-1737. Pappilan nykyinen ulkoasu on kuitenkin Anders Chydeniuksen ajalta 1770-luvulta.

Pappilaa ylläpitää vuonna 2011 perustettu *Anders Chydenius Prästgårdsförening*. Pappilan omistaa Kokkolan seurakuntayhtymä. Vuoden 2023 tammikuussa Yleisradio uutisoi, että arkkitehtisuunnitelmat pappilan kunnostamiseksi ovat valmistuneet ja, että kunnostamishankkeelle etsitään rahoitusta.

Puolet pappilasta on vuokralla asuinkäytössä.

Historia ja arkkitehtuuri
-------------------------

Kaarlelan pappilan pohjakaava on lähellä vuoden 1731 everstin virkatalolle vahvistettua pohjapiirrosta. Pappilassa on kaksi salia ja päätykamarit. Näin ollen pappila poikkeaa vuonna 1727 pappiloille määritellystä keskeissalillisista vaatimuksista. Kirkkoherra Karl Gustav Weranderin vaatimuksesta Kaarlelan pappila rakennettiin huomattavasti pidemmäksi kuin tavallisesti.

Anders Chydenius suunnitteli Kaarlelan pappilan kunnostuksen jonka takia vuonna 1773 pappilan ikkunoita korotettiin ja rakennuksen olkinen aumakatto vaihdettiin paanuihin ja seinät saivat punamullatun pystyvuorauksen. Myös pappilan talousrakennukset ovat Chydeniuksen suunnittelemat. 1870-luvulla Kaarlelan pappilan sali jaettiin kolmeen huoneeseen ja pääsisäänkäynti vaihdettiin Kaarlelan kirkon puoliselle sivulle, jonne rakennettiin uusi lasikuisti. Kuisti kuitenkin purettiin 1930-luvulla ja pappila sai takaisin alkuperäiset 18 ikkunaansa. Samalla myös sisäänkäynti muutettiin takaisin alkuperäiselle paikalleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  RKY  ι  Kohdetiedot - Kaarlelan pappila *www.rky.fi*. Museovirasto. Viitattu 21.1.2023.
2. ↑  Tausta ja kumppanit - Anders Chydenius Prästgårdsförening *chydeniusprastgard.fi*. Viitattu 21.1.2023.
3. 1 2  Chydeniuksen pappila Kokkolassa alkaa muuntua kulttuurikeskukseksi ehkä jo tänä vuonna *Yle Uutiset*.  18.1.2023. Viitattu 21.1.2023.
4. ↑  Kaarlelan Pappila Kokkola *Discovering Finland*. Viitattu 21.1.2023.
**Finströmin pappila** (ruots. *Finströms prästgård*) on Finströmin kunnassa Ahvenanmaalla sijaitseva pappila, eli kirkkoherran virka-asunto. Nykyinen puinen päärakennus on valmistunut arkkitehti Magnus Armfeltin piirustusten mukaisesti vuonna 1899.

Historia
--------

### Vanhat pappilat

Pappilan entinen päärakennus valmistui kirkkoherra Daniel Backmanin virkaanastumisen jälkeen 1700-luvun lopulla. Alun perin tämä uusi pappila piti rakentaa vielä vanhemman vuonna 1698 valmistuneen pappilarakennuksen paikalle, mutta kirkkoherra Backman piti paikkaa epäterveellisenä. Tästä syystä pappila siirrettiin Finströmin kirkon kakkoispuolella olevalle mäelle. Pappilassa oli valmistuttuaan mansardikatto ja viisi huonetta. Kirkkoherra oli omalla kustannuksellaan sisustanut myös ullakkohuoneet. Lisäksi rakennuksen salin kahdessa ikkunassa oli kitatut suuret lasiset ruudut pieniruutuisten lyijypuiteikkunoiden sijasta, jotka tuolloin olivat yleisempiä. Huoneiden sisustus oli muutenkin miltei ylellinen.

Kirkkoherra Frans Petter von Knorring rakennutti mansardikattoisen pappilan viereen aumakattoisen asuinrakennuksen 1800-luvun puolivälin tienoilla. Rakennuksia yhdisti niiden väliin sijoitettu keittiösiipi. Kirkkoherra Knut Emil Sonckin aikana vanhaa pappilaa uudistettiin ja muun muassa katto muutettiin harjakatoksi.

### Nykyinen pappila

Finströmin pappila ja tuulimylly.
Ajatus kokonaan uuden virkatalon rakentamisesta heräsi 1800-luvun lopulla ja muun muassa kirkkoherran nuorin poika arkkitehti Lars Sonck teki luonnoksia uudesta pappilasta. Kirkonkokous ei kuitenkaan pitänyt Sonckin suunnitelmista ja työ annettiin arkkitehti Magnus Armfeltille. Uusi pappilarakennus, joka käsitti yhdeksän huonetta valmistui 1899. Pappilalle siirrettiin myös tuulimylly Ämnäsin kylästä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Knapas, Marja Terttu & Heikkilä, Markku & Åvist, Timo: *Suomalaiset pappilat, Kulttuuri-, talous- ja rakennushistoriaa*, s. 88-91. Hämeenlinna: Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2009. ISBN 978-952-222-096-7.
2. ↑  Jon trivs i prästgårdar *Jon trivs i prästgårdar*. Viitattu 13.7.2023. (ruotsiksi)
Intel i486SX
Suoritin sisältä
**Intel i486** on Intelin valmistama mikroprosessori, joka käyttää x86-käskykantaa. Se julkaistiin huhtikuussa 1989. Intel lopetti tuotesarjan valmistamisen vuoden 2007 syyskuussa.

i486 oli parannettu versio edeltäjästään Intel 80386 -suorittimesta. 32-bittinen i486 valmistettiin aluksi yhden mikrometrin prosessilla. Ensimmäisen esitellyn mallin kellotaajuus oli 25 MHz.

80486 sisälsi 8 kilotavua L1-tason välimuistia, joka myöhemmissä versioissa kasvatettiin 16 kilotavuun. 
80486DX:ssä oli sisäänrakennettu matematiikkasuoritin (FPU). 
80486SX-mallissa ei ollut matematiikkasuoritinta.

Alun perin SX-malli julkaistiin, koska Intel oli tehnyt virheen liukulukuyksikköä suunnitellessaan.*lähde?* SX-mallin kovan kysynnän vuoksi myöhemmin laserin alle kuitenkin joutui myös täysin toimivia prosessoreita.

Suorittimen muistiväylä on 32-bittinen, joten emolevylle on lisättävä kerralla neljä 30-pinnistä SIMM-muistimoduulia, tai yksi 72-pinninen SIMM.

Prosessorin 3-vaiheinen liukuhihna mahdollisti teoriassa yhden käskyn suorittamisen kellojaksossa ja i486 saavutti noin 20 MIPS:n nopeuden. Tämä tarkoitti sitä, että se oli noin kaksi kertaa nopeampi kuin samalla kellotaajuudella toiminut 80386. 33 MHz:n versio julkaistiin toukokuussa 1990 ja 50 MHz:n versio kesäkuussa 1991.

486:sta valmistettiin seuraavia versioita:

* Intel i486DX – alkuperäinen.
* Intel i486SX – halvempi malli, josta liukulukuyksikkö oli kytketty pois.
* Intel i486DX2 – sisäinen kellotaajuus 2× ulkoisen verran.
* Intel i486SX2 – sisäinen kellotaajuus 2× ulkoisen verran, ilman liukulukuyksikköä.
* Intel i486SL – sisälsi virransäästöominaisuudet.
* Intel i486SL-NM – SX-malli virransäästöominaisuuksilla.
* Intel i487 – suoritin, joka toimi liukulukuyksikkönä SX-mallin kanssa.
* Intel OverDrive – i486SX, i486SX2, i486DX2 tai i486DX4 päivitysprosessori.
* Intel DX4 – sisäinen kellotaajuus 3× ulkoisen verran. 75 ja 100 MHz mallit. Suurempi (16 kB) välimuisti

Malleja oli saatavilla 16, 20, 25, 33 MHz:n ulkoisilla kellotaajuuksilla. Jotkin myöhemmät emolevyt mahdollistivat 60 ja 66 MHz:n taajuuksien käytön ylikellotukseen.

Monet yhtiöt, mukaan lukien IBM, Texas Instruments, AMD, Cyrix, ja Chips & Technologies lisensoivat tai kopioivat suorittimen ja tuottivat omia mallejaan.

i486:n seuraaja oli Intel Pentium.

Lähteet
-------

1. ↑  Tony Smith: Intel cashes in ancient chips  18. toukokuuta 2006. The Register. Viitattu 21. tammikuuta 2007.
2. 1 2 3  Intel 80486 microprocessor family *cpu-world.com*. Viitattu 8.10.2022. (englanniksi)

Intelin suorittimet

|  |  |
| --- | --- |
| Aikaisemmat | 
* *4004*
* *4040*
* *8008*
* *8080*
* *8085*
* 8086
* 8088
* 80186
* 80188
* 80286
* 80386
* 80486
* Pentium
* Pentium Pro
* Pentium II
* Pentium III
* Pentium Extreme Edition
* Pentium M
* Pentium D
* Pentium 4

 |
| Nykyiset | 
* Core
* Pentium Dual-Core
* Core 2
* Celeron
* A100
* Xeon
* Atom
* Core i7

 |
| ARM | 
* *XScale*
* *StrongARM*

 |
| IA-64 | 
* *Itanium*
* *Itanium 2*

 |
| RISC | 
* *i860*
* *i960*

 |
| Muut | 
* *iAPX 432*

 |
| GPU | 
* Intel GMA
* Intel HD Graphics
* Intel Iris Graphics

 |
**Nupedia** oli web-pohjainen englanninkielinen tietosanakirja, jonka artikkelit olivat asiantuntijoiden kirjoittamia. Nupedian sisältö oli saatavissa vapaalla lisenssillä. Nupedian perusti maaliskuussa 2000 Jimmy Wales Bomis-yhtiöineen. Sen päätoimittajaksi palkattiin Larry Sanger. Nupedia tunnetaan nykyisin Wikipedian edeltäjänä. Se lopetti toimintansa 26. syyskuuta 2003. Nupediassa oli käytössä tieteellinen vertaisarviointijärjestelmä, jonka tarkoituksena oli varmistaa, että artikkelien laatu oli erinomainen.

Historia
--------

Nupedian etusivu
Aluksi Nupedia käytti itse kehittämäänsä Nupedia Open Content Licensea, mutta siirtyi tammikuussa 2001 GNU Free Documentation Licenseen Richard Stallmanin ja Free Software Foundationin pyynnöistä. Stallman aloitti samaan aikaan GNUPedia-projektin, sillä hänen mielestään Nupedian vertaisarviointijärjestelmä oli liian jäykkä eikä sopinut vapaiden ohjelmistojen henkeen tai filosofiaan.

Suunnilleen samaan aikaan Nupedia käynnisti Wikipedian sivuhankkeena, jotta artikkeleja voitaisiin työstää yhteistyössä ennen vertaisarviointia. Tämän tuloksena GNUPedia-hanke kuoli nopeasti. Wikipedia kehittyi nopeasti suuremmaksi kuin Nupedia, mutta Larry Sanger jatkoi Wikipedian johtamista Nupedian päätoimittajana.

Helmikuussa 2002 Bomis lopetti Larry Sangerin palkanmaksun. Sanger lähti hankkeesta pikaisesti sen jälkeen. Tämä aiheutti Nupedia-projektin kuoleman. Ainoastaan kaksi artikkelia valmistui vuoden 2001 jälkeen. Yhteensä projekti tuotti 25 vertaisarvioinnin läpikäynyttä artikkelia, jotka liitettiin Wikipediaan ennen Nupedian sulkeutumista. Sen lisäksi kehitteillä oli vielä 74 muuta artikkelia.

Lähteet
-------

1. ↑  Chen Shun-Ling: Self-governing online communities in Web 2.0: privacy, anonymity and accountability in Wikipedia (PDF; 950 kB) Albany Law Journal. 5. May 2010.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nupedia**.
* (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli käsittelee pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjää. Matkakirjailijasta kertoo artikkeli Heinrich Noë.*
Heinrich Karl Noë - 1868
**Heinrich Karl Noë** (italiassa nimellä **Enrico Noë**, 18. kesäkuuta 1835 Jihlava – 29. joulukuuta 1914 Wien) oli opettaja, joka sovitti saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän italian kielelle.

Noë opiskeli Padovassa ja toimi opettajana Venetsiassa, Splitissä, Triestessä ja vuodesta 1869 Grazissa. Hän laati Franz Xaver Gabelsbergerin saksankielisen pikakirjoitusjärjestelmän pohjalta italian kielelle soveltuvan järjestelmän ja julkaisi sen vuonna 1863. Järjestelmästä tuli pian Italian suosituin pikakirjoitusjärjestelmä.

Lähteet
-------

1. ↑  Heck, K.: *Geschichte der Schule Gabelsberger, osa 1*, s. 90. Hecknersche Druckerei, 1901. (saksaksi)
2. ↑  Bonnet, Rudolf: *Männer der Kurzschrift*, s. 141. Darmstadt: Winklers Verlag, 1935. (saksaksi)
3. ↑  Johnen, Christian: *Allgemeine Geschichte der Kurzschrift*, s. 235. 4. painos. Berliini: H. Apitz, 1940. (saksaksi)
4. ↑  Melin, Olof Werling: *Stenografiens historia, 2. osa*, s. 527. Tukholma: Nordiska Bokhandeln, 1929. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Suomen yksinomainen talousvyöhyke (*Exclusive Economic Zone*) punaisella värillä.
**Suomen talousvyöhyke** on merialue, joka sijaitsee Suomen aluevesien ulkopuolella, mutta jossa Suomen valtiolla on oikeus elollisten ja elottomien luonnonvarojen tutkimiseen ja hyödyntämiseen. Talousvyöhykkeellä myös sovelletaan Suomen lakia meriympäristön suojelussa. Kaikilla valtioilla on vyöhykkeellä merenkulun ja ylilennon vapaus.

Talousvyöhyke perustuu YK:n merioikeusyleissopimukseen. Vyöhykkeen rajat Ruotsin, Viron ja Venäjän talousvyöhykkeitä vastaan on määritetty sopimuksin. Yhtenäinen talousvyöhyke perustettiin vuoden 2005 alussa. Aiemmin oli erilliset lait kalastusvyöhykkeestä ja mannerjalustasta.

Nord Stream -kaasuputki Venäjältä Saksaan kulkee Suomenlahdella Suomen talousvyöhykkeellä noin 30 kilometrin päässä rannikosta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomi perustaa talousvyöhykkeen Itämerelle  23.1.2005. Ulkoministeriö.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17.11.2012.
2. ↑  Nord Stream -kaasuputken laskeminen alkoi Suomenlahdella *Yle.fi*.  28.6.2010, päivitetty 4.6.2012. Viitattu 17.11.2012.
**Ustjutskoje** (ven. Устюцкое) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Pestovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee piirin lounaisosassa 30 kilometrin päässä Pestovosta. Kylässä on vajaat 300 ja kunnassa 1 050 asukasta (vuonna 2009).

Ustjutskojen kunnan pinta-ala on 282,42 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Pestovon piirin Laptevon sekä idässä Ohonan ja Vjatkan kuntiin, etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Novgorodin alueen Mošenskojen piiriin. Pinta-alasta 64,9 % on metsää, 24,8 % maatalousmaata ja 4,8 % vesistöjä. Seudulla on useita pieniä järviä. Kunnan luoteisosa kuuluu Redrovon rauhoitusalueeseen.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 27 kylää: Anšutino, Barsaniha, Bor, Borki, Dubrovo, Gusevo, Ivankovo, Krutets, Kuzjupino, Lavrovo, Lukinskoje, Malaškino, Nefedjevo, Novoje Muravjevo, Paltsevo, Plavi, Pogorelovo, Popovo, Rybakovo, Stolbskoje, Štšukina Gora, Teterino, Tomarovo, Uloma, Ustje, Ustroiha ja Zujevo. Ustjutskojen jälkeen toiseksi suurin kylä on reilun 150 asukkaan Pogorelovo.

Ustjutskojen kautta kulkee Borovitšin ja Pestovon välinen maantie. Kylistä on linja-autoyhteydet Pestovoon, Borovitšiin ja Novgorodiin. Työvoimasta 69 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maa- ja metsätalous (35,0 %), opetusala (23,8 %) ja rakennustyöt (15,6 %). Kunnassa toimii yksi maatalousyritys sekä joukko sahalaitoksia.

Palveluihin kuuluvat Ustjutskojen keskikoulu sekä Pogorelovon ja Barsanihan alakoulut lastentarhoineen, kolme kulttuuritaloa ja kirjastoa, neljä postikonttoria sekä kolme lääkintäasemaa. Nähtävyyksiä ovat Ustjen muinaislinna sekä muinaiset asuin- ja hautapaikat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Ustjutskoje selskoje poselenije, Pestovski munitsipalnyi raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 28.6.2012. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Ustjutskojen kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
**Helisson** (m.kreik. Ἑλισσών/Ἑλισσῶν, *Helissōn*, myös Ἑλισσοῦς, *Helissūs*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Arkadiassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan nykyisen Trípolin kunnan Alonístainan kylän lähelle.

Maantiede
---------

Helissonin kaupunki sijaitsi Mainaliassa Arkadiassa länteen Mantineiasta ja lähellä Helisson-jokea (nyk. Elissónas), joka virtasi Mainalian läpi ja laski Alfeiokseen. Helissonin kaupunkikeskuksen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Alonístainaa. Joskus se on sijoitettu etelämmäksi lähelle nykyistä Piánaa, mutta sinne sijoitetaan nykyisin yleensä antiikin ajan Anemosan kylä. Helissonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.

Historia
--------

Helissonin oletetaan kuuluneen Mainalian heimovaltion kautta ensin peloponnesolaisliittoon ja sitten Arkadian liittoon. 300-luvulla eaa. Helisson solmi eräänlaisen *sympoliteia*-sopimuksen Mantineian kanssa. Sen myötä kaupungista tuli Mantineian osa, vaikkakin se säilytti myös asemansa poliksena ainakin kaupungin jos ei kaupunkivaltion merkityksessä. Samalla Helissonista tuli valtiomuodoltaan demokratia Mantineian tavoin. Osa Helissonin asukkaista siirrettiin Megalopoliihin kaupungin perustamisen yhteydessä vuonna 371 eaa. Spartalaiset valtasivat Helissonin sodassaan arkadialaisia vastaan vuonna 352 eaa.

Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Heliswasios* (Ἑλισϝάσιος) ja myöhemmin *Helisfasios* (Ἑλισφάσιος). Polybioksen mainitseman monikollisen etnonyymin *Elisfasioi* (Ἐλισφάσιοι) on joskus arveltu viittaavan helissonlaisiin vääntyneessä muodossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "273. Helisson", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Helisson", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Helisson *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
4. 1 2 3  "58 C2 Helisson", *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*. Princeton University Press, 2000. ISBN 978-0691031699.
5. ↑  Anemosa *Pleiades*. Viitattu 3.10.2022.
6. ↑  Polybios: *Historiai* 11.11.6.
**Oikeudenalat** 

Oikeuden vaaka
 Oikeuden vaaka 

 

Oikeusjärjestys

Julkisoikeus 

* Valtiosääntöoikeus
* Hallinto-oikeus
* Finanssioikeus
* Rikosoikeus
* Prosessioikeus
* Eurooppaoikeus
* Kansainvälinen oikeus


Yksityisoikeus 

* Henkilöoikeus
* Varallisuusoikeus
* Perhe- ja jäämistöoikeus
* Työoikeus
* Kauppaoikeus
* Ympäristöoikeus
* Urheiluoikeus
* Lääkintä- ja bio-oikeus
* Kansainvälinen yksityisoikeus


Oikeuden yleistieteet 

* Oikeusteoria
* Oikeushistoria
* Oikeussosiologia
* Oikeustaloustiede
* Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
* Oikeusinformatiikka


**Oikeusteoria** eli **yleinen oikeustiede** on oikeustieteen tutkimushaara, joka on lähellä *lainopin* näkökulmaa oikeuteen ja sen alaan kuuluvat muun muassa 

* oikeudellinen tulkinta- ja perusteluteoria
* oikeusnormiteoria
* oikeuslähdeoppi
* oikeustieteen tieteenteoria ja metodioppi.

Oikeusfilosofia jaetaan usein varsinaiseen oikeusfilosofiaan ja **oikeusteoriaan**. Oikeusfilosofia soveltaa perinteistä filosofista lähestymistapaa pohtiessaan esimerkiksi oikeuden suhdetta yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen sekä oikeuden yleistä olemusta. Oikeusteoria on puolestaan lähellä perinteistä "juridiikkaa". Oikeusfilosofian ja oikeusteorian välinen raja on epäselvä ja jatkuvan akateemisen keskustelun kohteena. Ks. oikeusfilosofia.

Lähteet
-------

1. ↑  *Otavan suuri ensyklopedia,* Otava 1978–1983, ISBN 951-1-05063-X, osa 12, sivu 4832, hakusana oikeustiede.
**Samu Alanko** (s. 16. toukokuuta 1998 Hyvinkää) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Veikkausliigan Vaasan Palloseurassa. Alanko debytoi Veikkausliigassa kaudella 2015 Vaasan Palloseuran riveissä.

Seurajoukkueet
--------------

Samu Alangon pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2015, kun hän nousi Veikkausliigassa pelanneen VPS:n kokoonpanoon. Alanko debytoi Veikkausliigassa 5. heinäkuuta 2015 ottelussa VPS–FC Inter. Kaudella 2015 Alanko pelasi myös Kakkosessa FC Kiistossa ja kaudella 2016 Ykkösessä FF Jarossa. Kevätkauden 2017 Alanko pelasi Itävallan kolmostasolla First Viennan joukkueessa, ja kauden 2017–2018 samassa sarjassa pelanneessa Austria Wienin reservijoukkueessa.

Alanko palasi VPS:n riveihin kaudella 2018. Hän pelasi loppukauden aikana yhdeksässä liigaottelussa. VPS oli kaudella 2018 Veikkausliigassa kuudes. Kaudella 2019 Alanko pelasi VPS:n riveissä 16 liigaottelua, joista 10 avauskokoonpanossa. Ensimmäisen liigamaalinsa Alanko teki 25. kesäkuuta 2019 FC Interiä vastaan. VPS jäi kaudella 2019 liigassa viimeiseksi ja putosi Ykköseen. Alanko jatkoi VPS:n runkopelaajana ja pelasi kaudella 2020 yhteensä 18 Ykkösen ottelua. Hän teki kauden aikana kuusi maalia. VPS oli kaudella 2020 Ykkösessä kuudes. Alanko siirtyi kaudeksi 2021 Veikkausliigassa pelaavaan AC Ouluun. Elokuussa 2022 Alanko palasi Vaasan Palloseuraan.

Maajoukkue
----------

Samu Alanko debytoi ikäluokkansa (1998) maajoukkueessa 14-vuotiaana 16. huhtikuuta 2013 Dublinissa pelatussa ottelussa Irlanti–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 18 ottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Oma kasvatti tekee paluun Raitaan - Alanko vahvistaa Vepsun hyökkäystä VPS 25.6.2018.  Arkistoitu 28.7.2021. Viitattu 28.7.2021.
2. ↑  Laivastonsinisiin uusi hyökkääjä – Samu Alanko siirtyy AC Ouluun VPS:stä! AC Oulu 3.12.2020.
3. ↑  Tervetuloa kotiin Samu Alanko! *VPS - Vaasan Palloseura. Vepsun viralliset kotisivut. Since 1924!*.  Arkistoitu 16.8.2022. Viitattu 23.8.2022.
4. ↑  Jalkapallokirjat 2014–2017

Aiheesta muualla
----------------

* Samu Alanko Palloliiton sivuilla
* Samu Alanko Veikkausliigan sivuilla
* Samu Alanko Soccerwayn sivuilla

AC Oulu – Veikkausliiga
1 Pennanen |
3 Koskela |
4 Bonet |
5 Nurmos |
6 Nurmela |
7 Alanko |
8 Malolo |
10 Salanović |
11 Rafinha |
14 Eremenko |
15 Kallinen |
16 Ölander |
17 Jokelainen |
18 Hurme |
21 Heikkilä |
22 Fillion |
23 Saira |
25 Sale |
30 Opara |
44 Breitenmoser |
Valmentaja: Ahola