recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Matti Vilhelm Rantapörhölä** (11. syyskuuta 1891 Kemin maalaiskunta – 19. maaliskuuta 1939 Kemi) oli suomalainen prokuristi ja lohenkalastaja, joka oli 1920- ja 1930-luvulla merkittävä lohenkalastaja Perämeren alueella.

Matti Rantapörhölä kävi Tampereen kauppaopiston ja tuli vuonna 1916 Kemiin Oy Rantalan palvelukseen. Kun Rantapörhölän veli kuoli vuonna 1925 hän alkoi huolehtia sukunsa hallussa olleista huomattavista lohenkalastuksista mutta oli myös samassa Oy Rantalan palveluksessa prokuristina ja johtokunnan jäsenenä. Rantapörhölän perhe oli aloittanut kalastuksen Kemin edustalla sijainneelta Pieni Valkiakari saarelta käsin vuonna 1919 ja saarelle oli rakennettu makasiini vuonna 1921. Matti Rantapörhölän perustama Rantapörhölä Oy rakensi saarelle jääkellarin ja suolaamon. Saarella oli kolme venevalkamaa, jotka oli yhdistetty rautatiekiskoilla. Saarella oli kalastusaikana keväästä aina myöhäiseen syksyyn saakka työssä useita kymmeniä henkilöitä. Yhtiön osakkaana oli muun muassa everstiluutnantti, laivanvarustaja ja Petsamosta käsin toimineen Jäämeren kalastuslaivaston omistaja Ragnar Nordström. Rantapörhölä perehtyi lohenkalastukseen ja kehitti pyyntitekniikoita ja kalasaaliin käsittelyä niin että hänen omistamastaan Valkeakarin kalastamosta tuli alallaan Suomen huomattavin. Rantapörhölä keräsi Valkeakarilla käsitellyistä lohista myös suomu- ym. näytteitä lohitutkijoiden käyttöön ja Valkeakarin kalastamosta tuli tunnettu myös ulkomailla. 

Rantapörhölä oli Perämeren kalastajain keskusliiton ja Suomen Kalastusyhdistyksen johtokuntien jäsen. Kemissä Rantapörhölä hoiti kunnallisia luottamustehtäviä, oli pankin konttorin valvojana, yhdistysten ja liikkeiden tilintarkastajana, kirjanpidon opettajana Kemin lyseossa ja työväenopistossa sekä liikeapulaisyhdistyksen ja kansallisseuran puheenjohtajana. Hän harrasti teatteria, kuului Kemin teatterin näyttelijäkuntaan ja oli teatterin johtokunnan jäsenenä. 

Matti Rantapörhölä kuoli 47-vuotiaana sydänkohtaukseen maaliskuussa 1939 Kemissä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Prokuristi Matti Rantapörhölä, Suomen kalastuslehti, 01.04.1939, nro 4, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuolinilmoitus, Helsingin Sanomat, 25.03.1939, nro 82, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolleita, Aamulehti, 23.03.1939, nro 80, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Yli 100 vuotta kalastusperinnettä, Rantapörhölän kalastamo, Pieni Valkeakari, Kemi
5. ↑  Rantapörhölän kalastamon historiaa

Aiheesta muualla
----------------

* Matti Rantapörhölä veneessään, Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma (Finna)
* Matti Rantapörhölä seuralaisineen Valkeakarin kalastamon asuntolan portailla, T. H. Järven valokuva vuodelta 1929, Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma (Finna)
* Keminmaan Valkeakarin kalastamo (Rantapörhölä), verkkojen tuulehtaminen, Museovirasto (Europeana)
Caterina Sforza. Lorenzo di Credin maalaus (noin 1481–1483).
**Caterina Sfòrza** tai **Caterina Sfòrza Riàrio** (1463 – 28. toukokuuta 1509 Firenze) oli Forlin kreivitär ja Imolan valtiatar. Miehensä Girolamo Riarion kuoleman jälkeen Caterina Sforza toimi poikansa Ottavianon sijaishallitsijana.

Caterina Sforza oli Galeazzo Maria Sforzan ja Lucrezia Landrianin avioton tytär. Tultuaan Milanon herttuaksi Galeazzo Maria Sforza tunnusti Caterinan tyttärekseen ja naitti hänet vuonna 1477 paavi Sixtus IV:n veljenpojalle ja Imolan kreiville Girolamo Riariolle.

Caterina asui miehensä kanssa Rooman Castel Sant’Angelossa, kun Riario toimi paavin palveluksessa. Riario sai paavilta myös Forlin herruuden vuonna 1480. Riarion vuonna 1488 tapahtuneen salamurhan jälkeen Caterina sulkeutui Ravaldinon linnoitukseen Forlissa. Kaupunki luovutettiin paaville, kunnes Sforzan ja Bentivoglion yhdistynyt armeija palautti vallan takaisin Caterina Sfòrzalle. Caterina Sfòrza toimi sen jälkeen poikansa Ottaviano Riarion sijaishallitsijana sekä Forlissa että Imolassa.

Tosiasiassa Caterina hallitsi yhdessä rakastajansa Giacomo Feon kanssa, ja Caterinasta tuli vaikutusvaltainen tekijä Italian politiikassa. Hän tuki aluksi Aragoniaa, sen jälkeen Ranskaa. Feon kuoleman jälkeen Caterina meni salaa naimisiin Giovanni di Pierfrancesco de’ Medicin kanssa. Heille syntyi poika, Giovanni delle Bande Nere, josta tuli sittemmin kuuluisa kondottieeri.

Paavi Aleksanteri VI julisti vuonna 1499, että feodaaliherroilla ei enää ollut hallintaoikeuksia maihinsa. Tämä koski myös Imolaa ja Forlia, ja Caterina Sfòrza joutui puolustautumaan kiivaasti paavin pojan Cesare Borgian hyökkäyksiä vastaan. Lopulta Caterina antautui vuonna 1500, ja hänet vietiin Roomaan. Caterina Sfòrza vapautettiin kuitenkin Ranskan vaatimuksesta, ja hän vetäytyi eläkkeelle Toscanaan. Caterina Sfòrza kuoli Firenzessä vuonna 1509.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Sfòrza Riàrio, Caterina *Enciclopedia Treccani*. Viitattu 17.6.2021. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jari Juhani Virman** (s. 1976 Lieksa) on suomalainen näyttelijä. Hän työskentelee freelance-näyttelijänä elokuvissa, televisiossa sekä teatterissa.

Vuosina 2000–2005 Virman opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa ja valmistui vuonna 2005 teatteritaiteen maisteriksi. Virman on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterissa, KOM-teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.

Virman on näytellyt mm. elokuvissa *Joki* (2001), *Betoniyö* (2013), The Liberation of Skopje (2016), *Armomurhaaja* (2017), *Metsäjätti* (2020) ja *Peluri – kuolema on elävien ongelma* (2023). Virman palkittiin European Cinema Festivalilla parhaasta sivuosasta elokuvassa *Betoniyö*. Hän oli roolista ehdolla myös parhaan miessivuosan Jussin saajaksi.

Virman palkittiin parhaan sivuosanäyttelijän Jussilla elokuvasta *Peluri – kuolema on elävien ongelma.*

Virman on näytellyt mm. televisiosarjoissa *Ihan sama* (2014), *Mustat lesket* (2014–2016), *Punainen kolmio* (2016), *Aallonmurtaja* (2017–2023), *Presidentti* (2017), *Ivalo* (2018), *Pientä laittoa* (2019), *Kaikki Synnit* (2020) ja *Munkkivuori (2023).* 

Radioteatterissa hän on näytellyt mm. Antero Rokkaa *Tuntematon sotilas* -radiokuunnelmassa (2014).

Valikoitu filmografia
---------------------

* *Joki*, 2001
* *Kulman pojat*, 2012
* *Miesten välisiä keskusteluja*, 2013
* *Betoniyö*, 2013
* *Mustat lesket*, 2014
* *Päin seinää*, 2014
* *Lovemilla*, 2015
* *Halko*, 2016
* *Armomurhaaja*, 2017
* *Kaikki Synnit* 2020
* *Metsäjätti*, 2020
* *Aallonmurtaja*, 2017–2023
* *Peluri – kuolema on elävien ongelma*, 2023
* *Räkä ja Roiskis* (2024)

Lähteet
-------

1. 1 2  Lieksalaislähtöisellä Jari Virmanilla oli vaikeaa Peluri-elokuvan kohtausta kuvatessa – "Keho ei tajua, että kyse on leikistä" *Karjalainen*.  20.9.2023. Viitattu 20.9.2023.
2. ↑  Jari Virman | Hakutulokset | Elonet *elonet.finna.fi*. Viitattu 20.9.2023.
3. ↑  Jari Virman palkittu parhaasta sivuosasta European Cinema Festivalilla  9.5.2014. Suomen elokuvasäätiö.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 11.12.2014.
4. ↑  Vuoden 2013 Jussi-ehdokkaat on valittu  10.1.2014. Filmiaura ry.  Arkistoitu 11.12.2014. Viitattu 11.12.2014.
5. ↑  Jussi-gaala | Mummola palkittiin vuoden elokuvana, Alma Pöystille pääosanäyttelijän palkinto – katso lista voittajista *Helsingin Sanomat*.  22.3.2024. Viitattu 23.3.2024.
6. ↑  Jari Virman | Actor *IMDb*. Viitattu 20.9.2023. (englanniksi)
7. ↑  The Log, 2016 *It's Alive*. Viitattu 20.9.2023. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |

 |
**Tekijänoikeuden raukeaminen** tarkoittaa eräiden tekijän oikeuksien lakkaamista sen jälkeen kun teoksen fyysinen kappale on tekijän luvalla toimitettu markkinoille ja myyty tai muuten pysyvästi luovutettu uudelle omistajalle. Tätä oikeuden lakkaamista teoskappaleen luovutuksen tai muun vaihdantaan saattamisen johdosta kutsutaan oikeuden raukeamiseksi eli *konsumoitumiseksi*.

Tekijänoikeuden raukeaminen Suomessa
------------------------------------

Asiaa koskevat säännökset ovat Suomen tekijänoikeuslain 19 ja 20 §:ssä. Näitä vaihdannassa lakkaavia tekijänoikeuksia ovat tekijän levitysoikeus ja tekijän näyttämisoikeus. Esimerkiksi kirjan kaupasta ostanut henkilö voi myydä kirjan edelleen, taideteoksen omistuksensa hankkinut voi näyttää teosta julkisesti tai yksityinen henkilö voi myydä levyn toiselle tekijänoikeuden estämättä.

Tekijänoikeuden raukeaminen on erotettava *tekijänoikeuden voimassaolon päättymisestä*, joka tarkoittaa tekijänoikeudellisen suoja-ajan päättymistä, sekä *tekijänoikeudesta luopumisesta*, joka tarkoittaa tekijän vapaaehtoista luopumista osasta tai kaikista (taloudellisista) oikeuksistaan teokseen.*lähde?*

Katso myös
----------

* Tekijänoikeus Suomessa

Lähteet
-------

1. 1 2  Harenko, Kristiina & Niiranen, Valtteri & Tarkela, Pekka: *Tekijänoikeus: kommentaari ja käsikirja*, s. 687. Helsinki: WSOYpro, 2006. ISBN 951-670-080-2.

Aiheesta muualla
----------------

* Tekijänoikeuslaki (8.7.1961/404) (19–20 §) *Finlex*. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy.  Arkistoitu 7.2.2006. Viitattu 10.11.2011.
**Emil Albin Hynninen** (17. huhtikuuta 1870 Hartola – 24. helmikuuta 1939 Virolahti) oli suomalainen opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Hynnisen vanhemmat olivat työnjohtaja Karl Albin Hynninen ja Serafia Pekkanen ja puoliso vuodesta 1914 Ida Sofia Lindberg. Hynninen tuli ylioppilaaksi Porin yksityislyseosta vuonna 1890 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1898. Hän toimi vt. virkatalojen tarkastajana, pehtorina ja karjanhoitajana, kunnes tuli apulaisopettajaksi Harjun maanviljelyskouluun Virolahdelle vuonna 1900. Sieltä hän siirtyi vuonna 1906 Suomen Kylvösiemenyhdistyksen assistentin tehtäviin ja edelleen Kajaaniin Seppälän maanviljelyskoulun opettajaksi, tilanhoitajaksi ja lopulta johtajaksi 1908–1918. Takaisin Harjun maatalouskoulun johtajaksi ja tilanhoitajaksi hän palasi vuonna 1919 ja hoiti näitä tehtäviä eläkkeelle jääntiinsä vuoteen 1937 asti. Hynninen oli vielä sen jälkeenkin tuntiopettajana Harjun maatalouskoulussa. Hynnisellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä Kajaanin maalaiskunnassa ja Virolahdella. Hän oli Kajaanin maanviljelysseuran johtokunnan jäsenenä ja varaesimiehenä, puheenjohtajana valtion tulo- ja omaisuusverolautakunnassa ja valtion maatalousoppilaitoskomitean jäsenenä 1925–1928. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1926.

Lähteet
-------

1. 1 2  Emil Hynninen *Biografiasampo*. Viitattu 22.4.2022.
2. 1 2  Maanviljelysneuvos Emil Hynninen kuollut, Helsingin Sanomat, 25.02.1939, nro 54, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuka kukin on 1934, s. 231. Viitattu 26.4.2022.
4. ↑  Hynninen Emil Albin *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Viitattu 26.4.2022.
Henkilö, joka pitää Trollface-kasvoja muistuttavaa kasvomaalausta naamallaan vuonna 2011.
**Trollface** on vuonna 2008 julkaistu internet-trolleja ja internet-trollausta symbolisoiva rage comic -meemi. Se on yksi vanhimmista ja tunnetuimmista rage comic -kasvoista.

Historia
--------

18. syyskuuta 2008 Carlos Ramirez, 18-vuotias opiskelija Oaklandista piirsi Microsoft Paintilla Trollface-kuvan ensimmäistä kertaa. Kuva siitä julkaistiin Ramirezin DeviantArt-sivulla, osana rage comicia nimeltä *Whynne*, joka kertoi trollaamisen turhasta luonnollisuudesta. Ramirez julkaisi kuvan kuvafoorumi 4chaniin ja jo päivässä useat muut käyttäjät jakoivat sitä. 4chan:stä Trollface levisi redditiin ja Urbaaniin sanakirjaan vuonna 2009, mistä se myös levisi kuvanjakosivustoihin kuten Facebookiin ja Imguriin.

Käyttö
------

Trollface näyttää internet-trollilta, joka ärsyttää muita omaksi huvikseen. Alkuperäinen sarjakuva, jonka Ramirez teki, pilkkasi trolleja; kuva on kuitenkin laajasti trollien käytössä. Trollface-kuvan mukana myöskin käytetään usein lausahduksia kuten "Problem?" tai "You mad bro".

Tekijänoikeudet
---------------

Ramirez lisenssoi *Trolls*:it Yhdysvaltain tekijänoikeustoimistolla 27. heinäkuuta 2010. Hän on sanonut, että hän siitä lähtien on tienannut lisenssimaksuilla ja muilla Trollfaceen liittyvillä maksuilla tienannut yli 100 000 dollaria. Trollface ei ole tavaramerkki.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Trollface
Nesbit's Bay.
Raunioitunut rakennus jäänteenä 1700-luvun kalastusasemasta.
**Rutlandin saari**, englanniksi **Rutland Island**, iiriksi **Inis Mhic an Doirn** tai **Inishmacadurn**, on saari Irlannin tasavallassa. Saari sijaitsee Atlantin valtameressä Burtonportin kalastajakylän edustalla. Hallinnollisesti se kuuluu Donegalin kreivikuntaan. Nykyisin siellä ei ole vakituista asutusta, loma-asuntoja sen sijaan on, kesäisin noin 13 asukasta. Siellä oli enimmillään 125 asukasta vuonna 1841, mutta vuonna 1979 asukasluku putosi nollaan. Eläimiä siellä on runsaasti, mm. kettuja.

Irlantilainen kapinallinen James Napper Tandy päätyi saarelle vuonna 1798, mutta asukkaat eivät kiinnostuneet hänen ehdotuksistaan, joten hän suuntasi Norjaan.

Samoihin aikoihin saarella vaikutti maanomistaja William Burton Conyngham, joka rakensi sinne taloja ja kalastusaseman.

Viitteet
--------

1. ↑  Burtonport
2. ↑  Ryan McCarthy: 6 islands around Ireland you never knew existed (but people live on)  2.3.2020. Ireland Before You Die. Viitattu 12.8.2022.
3. ↑  James Napper Tandy (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 12.8.2022.
4. ↑  *Nordisk familjebok* (1919), s. 429 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 12.8.2022.
5. ↑  Wes Forsythe: Improving landlords and planned settlements in eighteenth-century Ireland
**Aare Victor Leikola** (29. huhtikuuta 1893 Artjärvi – 21. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, poliitikko ja yrittäjä.

Leikolan vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Ferdinand Leidenius ja Matilda Lovisa Landén. Leikola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1913 ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1921. Hän valmistui myös aliupseeriksi Vöyrin koulusta vuonna 1918. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun assistenttina 1921–1924, perustamansa Metalliteos Oy:n teknillisenä johtajana 1922–1923 ja toimitusjohtajana 1923–1959, Physica Oy:n teknillisenä johtajana 1924–1943 ja toimitusjohtajana 1943–1959, opettajana Helsingin Teollisuuskoulussa 1925–1926 sekä perustamansa Metava Oy:n toimitusjohtajana 1951–1959.

Leikola oli Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1951–1958 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän nousi eduskuntaan kesken vaalikauden kuolleen Lassi Hiekkalan tilalle. Leikola kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon. Myöhemmin Leikola siirtyi Vapaamielisten Liittoon. Hän vastusti Suomen Kansanpuolueen ja Vapaamielisten Liiton yhdistymistä uudeksi Liberaaliseksi Kansanpuolueeksi ja perusti sen sijaan kannattajiensa kanssa Itsenäisyyspuolue-nimisen pienpuolueen, jota hän johti vuosina 1965–1969.

Leikolan puoliso vuodesta 1918 oli Olga Aleksandra Valanto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  .aspx Aare Leikola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Simo Grönroos: *Kauko Kare – suomettumisen kriitikko: Nootti-lehden ja Alea-kirja-kustantamon perustajan toiminta Kekkosen ajan toisinajattelijana.*, s. 346. Historian väitöskirja, Helsingin yliopisto, Helsinki 2023. Teoksen verkkoversio

Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(10) | 
* Hiekkala (1951†)
* Järnefelt
* Kaitila
* Kannisto (1951–1952)
* Karvikko
* Kyttä
* Leikola (1951–1954)
* Leinonen (1952–1954)
* Miettunen
* Pasanen
* Rauste
* Tenhiälä

 |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Suomen Kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(13) | 
* Hosia
* Kaitila
* Kajatsalo
* Karvikko
* Kyttä
* Leikola
* Leinonen
* Mattila
* Miettunen
* Pasanen
* Saari
* Tenhiälä
* Tienari

 |

 |



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| Kansanedustajat (12) | 
* Ahonen
* Hetemäki
* Jämsén
* Kiviaho
* Koivunen
* Koskinen
* Leikola
* Lukkarinen
* Palovesi
* Peltonen
* Rankila
* Saari (1954–1955†)
* Uusitalo (1955–1958)

 |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Epsom** on 36 000 asukkaan kaupunki Surreyn kreivikuntaan kuuluvassa Epsomin ja Ewellin kaupunkipiirissä Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee 22 kilometriä Lontoon keskustasta lounaaseen ja luetaan Lontoon metropolialueeseen. Hallinnollisesti Epsom toimii Epsomin ja Ewellin kaupunkipiirin keskuspaikkana eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa (*unparished area*).

Historia
--------

Epsomin kellotorni (1847–8).
Roomalaisaikana Epsomin kautta kulki Lontoosta Chichesteriin johtanut Stane Street ja Ewellin paikalla oli merkittävää asutusta. Paikannimi Epsom on saksilaisperäinen ja johdettu sanasta *Ebbisham*, joka tarkoittaa kutakuinkin ’Ebbin omistukseensa ottamia maita’ (engl. *enclosure of Ebbi*). Keskiajalla kylän maat siirtyivät Chertseyssä sijainneen luostarin omistukseen.

Epsomin merkitys kasvoi vuoden 1618 jälkeen, kun sen lähistöltä löydettiin mineraalilähteitä, joiden vesi sisälsi runsaasti epsomsuolaa eli magnesiumsulfaattia. Lähteiden yhteyteen perustettiin kylpylä, josta tuli 1600-luvulla suosittu Lontoon yläluokan keskuudessa, ja siellä vierailivat muun muassa Samuel Pepys ja Nell Gwyn. Lontoosta saapuvia vierailijoita varten rakennettiin High Streetin länsipäähän kokoontumistila, kauppoja ja kahviloita.

Epsom Downsilla alettiin järjestää hevoskilpailuja 1600-luvulla Englannin sisällissodan jälkeen. Epsom Oaks järjestettiin ensimmäisen kerran 1779 ja Epsom Derby 1780. Epsom Derby on saanut nimensä Derbyn 12. jaarlilta Edward Smith-Stanleylta. Kerrotaan, että jaarli voitti tämän kunnian osakseen heitettyään kolikkoa derbyn toisen perustajan kanssa. Kilparadalle rakennettiin ensimmäinen katsomo 1830 ja kaksi muuta vuosina 1927 ja 1995. Nykyään derby järjestetään kesäkuun ensimmäisellä viikolla, ja sitä pidetään Englannin viidestä klassisesta hevoskilpailusta arvostetuimpana.

Lähteet
-------

1. ↑  Brinkhoff, Thomas: Epsom (Surrey, South East England, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
2. ↑  Brinkhoff, Thomas: Epsom and Ewell (District, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  Swartz, Karl: Great Circle Mapper *gcmap.com*. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Brinkhoff, Thomas: London (Agglomeration, Agglomerations, United Kingdom) – Population Statistics, Charts, Map and Location *City Population*. Viitattu 28.3.2024. (englanniksi)
5. 1 2 3 4 5 6 7  Epsom and Ewell *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Election Maps Ordnance Survey. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
7. 1 2 3 4 5 6 7  Local History Epsom & Ewell History & Archaeology Society. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)
**Eemeli Etelälahti**, sukunimi vuoteen 1918 *Friman* (15. tammikuuta 1887 Viitasaari – 11. syyskuuta 1957) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja oppikirjojen tekijä.

Etelälahden vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Friman ja Eeva Susanna Paananen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1912.

Etelälahti toimi opettajana Viitasaarella 1912–1918, 1927 ja uudelleen 1930–1946. Hän oli välillä opettajana Hämeenlinnan maalaiskunnassa 1927–1930. Hän oli Maalaiskuntien liiton kustannusosaston johtajana 1928–1929, Kristillinen Kasvatus-lehden toimitussihteerinä 1926–1927 ja 1929–1940 sekä Kansakoulu-lehden päätoimittajana 1927–1929. Hän toimitti Kodin osastoa Keski-Suomi-lehdessä 1915–1918 ja Kansakouluväen joulualbumi Valoa 1920–1925. Viitasaarella Etelälahti toimi Suovanlahden osuusmeijerin isännöitsijänä 1931–1940 ja Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1951 alkaen.

Etelälahti oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1928 ja 1943, kouluhallituksen kansanopetuslaitoksen opettajaneuvoston jäsenenä 1926–1928 ja Suomen kristillisen opettajaliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli myös Viitasaaren kunnanvaltuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana.

Etelälahti sanoitti Otto Kotilaisen 1929 säveltämän Joululaulun (*Joulu armas tullut on, juhla suuri verraton*) ja Armas Maasalon säveltämän Jouluhymnin. 

Eemeli Etelälahti oli naimisissa vuodesta 1915 käsityönopettaja Aino Johanna Purasen kanssa.

Teoksia
-------

* *Kansakoulun ja sen työväen asema Suomessa*. Edistysseurojen kustannus, Helsinki 1920 (nimellä E. Etelälahti)
* *Wiitasaaren Ilmolahden kansakoulu: palanen Wiitasaaren sivistyshistoriaa*. Tekijä, Jyväskylä 1920
* *Ala- ja yläkansakoulun kirjoituksen opetus*. WSOY 1923
* *Yläkansakoulun oppilaan kieliharjoituskirja*. WSOY 1923
* *Maalaiskansakoulun jatko-opetus: eräitä suuntaviivoja*. Valistus, Helsinki 1925
* *Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 1 osa*. WSOY 1926, 8. painos 1939
* *Kansakoulun kirjoitus- ja kielioppi: 2 osa*. WSOY 1926, 8. painos 1941
* *Asiakirjaharjoituksia: jatko-opetusta varten*. WSOY 1929
* *Viitasaaren palovakuutusyhdistys 1881-1956*. Viitasaaren palovakuutusyhdistys, Jyväskylä 1956
* *Ilmolahden kansakoulu 1890-1968: koulun toimialaan kuuluvaa ja siihen liittyvää asiaa perustamis- ja lakkauttamisvuosien väliltä*; kirj. Eemeli Etelälahti, Aino Kauppinen, Urpo Hyvärinen ; koonnut Urpo Hyvärinen. U. Hyvärinen, Viitasaari 1987

Toimitustöitä
-------------

* *Keski-Suomi - Mellersta Finland - Central Finland*; toimituskunta Eemeli Etelälahti ym. ; toimitussihteeri Ensio Seies ; käännös ruotsinkielelle Gunvor Rekola ja englanninkielelle Paul Sjöblom ; maakunnan kartat Kaija Turunen. Keski-Suomen maakuntaliitto, Jyväskylä 1956

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
2. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
3. ↑  Joululaulun tiedot Finnassa
4. ↑  Jouluhymnin tiedot Finnassa
**Arvo Henrik Oksanen** (14. elokuuta 1908 Helsinki – 20. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Oksasen vanhemmat olivat ylityönjohtaja Heikki Oksanen ja Elsa Vepsäläinen ja puoliso vuodesta 1942 kirjeenvaihtaja Liisa Kaarina Heinonen. Oksanen kävi keskikoulun ja valmistui teknikoksi Helsingin teollisuuskoulusta 1933. Hän oli Kone Oy:n työnjohtaja 1934–1947, Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajien Liiton MTH-keskuksen osastopäällikkö 1947–1952, Muokkauskone Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1952 ja Muko Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1953. Oksanen oli myös Lämmitysneuvonnan johtaja vuodesta 1942 ja Lämmitysneuvonta & Kumpp:n toimitusjohtaja vuodesta 1947. Yli kolmekymmentä patentoitua ja palkittua keksintöä tehnyt Oksanen kuului Suomen Keksijäinyhdistyksen johtokuntaan vuodesta 1967 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Arvo Oksanen *Biografiasampo*. Viitattu 10.11.2022.
2. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 671. Viitattu 10.11.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Arvo Oksanen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  30.10.1992. Viitattu 10.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Muko Oy, VETO-kiuas: Arvo Oksanen, rohkea visionääri
**Laimi Lovisa Leidenius** (13. helmikuuta 1877 Kurikka – 23. marraskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston ensimmäinen naispuolinen professori. Hän valmistui ensin kielten opettajaksi.

Ura
---

Leideniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Ferdinand Leikola (aik. Leidenius) ja Mathilda Lovisa Landén. Hänen veljiään olivat professori Erkki Leikola ja kansanedustaja Aare Leikola. Valmistuttuaan ensin opettajaksi Leidenius ryhtyi opiskelemaan lääketiedettä ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1908 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1918. Hänen väitöskirjansa aihe oli *Untersuchungen über den Einfluss der Desinfektion der Kreissenden auf den Keimgehalt des puerperalen Uters*. 

Leidenius toimi Helsingin yliopiston yleisen sairaalan apulaislääkärinä vuosina 1910–1913 ja apulaisopettajana vuosina 1920–1928 sekä gynekologian klinikan alilääkärinä vuosina 1929–1930. Synnytys- ja naistentautiopin dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1925 ja professoriksi vuonna 1930, samalla kun hän toimi Naistenklinikan toisena naistentautien ja synnytysosaston ylilääkärinä. Naistentautien erikoislääkärinä hän oli toiminut jo vuodesta 1913 alkaen. Hän oli myös sukupuolitautien vastustamiskomitean jäsen vuosina 1917–1924, äitiyshuollon järjestämiskomitean jäsen sekä naistenklinikan rakennustoimikunnan jäsen vuosina 1932–1934. Suomen Gynekologiyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1934 kuolemaansa saakka, ja Suomen akateemisten naisten liiton puheenjohtaja hän toimi usean vuoden ajan.

Leidenius julkaisi tutkimuksia muun muassa synnytyskouristuksista, kohtusyövästä ja sen hoidosta sekä vastasyntyneiden lasten sisäeritysrauhasten toiminnasta.

Leidenius kuvattiin postimerkkiin vuonna 1992. Suomalainen Lääkäriseura Duodecim on vuodesta 2009 lähtien jakanut Leideniuksen mukaan nimettyä tunnustuspalkintoa.

Lähteet
-------

* Heikinheimo, Ilmari: *Suomen elämäkerrasto*, s. 447. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
* Hietala, Marjatta – Leikola, Anto: "Leidenius, Laimi (1877–1938)", *Suomen kansallisbiografia, osa 6*, s. 23–24. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-447-9. / Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. ↑  Autio, Veli-Matti (toim.): *Professorimatrikkeli 1918–1996 Professorsmatrikel*, s. 274–275. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1997. ISBN 951-45-7818-X.
2. ↑  *Facta 2001*, osa 10, p. 4. WSOY 1984.
3. ↑  .aspx Aare Leikola *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
4. ↑  Laimi Leideniuksen tunnustuspalkinto. Duodecim.  Arkistoitu 2.7.2013. Viitattu 18.3.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Forsius, Arno: Laimi Leidenius. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Leidenius, Laimi hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Alexander Cunningham** (23. tammikuuta 1814 Lontoo – 28. marraskuuta 1893 Lontoo) oli brittiläinen upseeri ja arkeologi, joka teki uraauurtavia arkeologisia tutkimuksia Intiassa.

Elämä ja ura
------------

Cunninghamin isä oli skotlantilainen runoilija Allan Cunningham. Hän liittyi 19-vuotiaana Bengalin insinöörijoukkoihin, ja Lordi Aucklandin tultua Intian kenraalikuvernööriksi vuonna 1836, tämä nimitti Cunninghamin adjutantikseen. Hän osallistui ensimmäiseen ja toiseen sikhisotaan, ja toimi sitten edustustehtävissä Kashmirissa ja Tiibetissä. Vuonna 1856 hänestä tuli Burman yli-insinööri, ja vuonna 1858 hänet nimitettiin Luoteisprovinssien yli-insinööriksi. Hän jäi eläkkeelle kenraalimajurin arvossa 1861 palveltuaan Intiassa yhtäjaksoisesti 28 vuotta, ja siirtyi samana vuonna Lordi Canningin kutsusta Intian arkeologisen viraston ensimmäiseksi johtajaksi. Vuonna 1865 virasto lakkautettiin, mutta Cunningham kutsuttiin takaisin Englannista johtamaan sitä uudestaan vuonna 1870.

Uransa alkuvaiheessa hän tapasi brittiläisen tutkijan James Prinsepin, joka herätti hänen kiinnostuksensa Intian historiaan ja kolikoihin. Vuonna 1837 Cunningham teki kaivauksia Varanasin lähellä sijaitsevassa Sarnathissa, ja laati piirustuksia sen patsaista. Vuonna 1850 hän johti kaivauksia Sanchissa. Hän teki myös monia muita arkeologisia tutkimuksia Pohjois-Intian raunioilla. Hän oli kiinnostunut erityisesti numismatiikasta ja keräsi suuren kokoelman intialaisia kolikoita, mutta paluumatkallaan Englantiin hän menetti suurimman osan arvokkaista kokoelmistaan ja paperinsa haaksirikossa Ceylonilla. Cunninghamin teoksiin kuuluvat *An essay on the Arian Order of Architecture* (1846), *The Bhilsa Topes, or Buddhist monuments of Central India* (1854), joka oli ensimmäinen todellinen yritys tutkia buddhalaisuuden historiaa arkkitehtonisten raunioiden perusteella, *Ladak, physical, statistical, and historical* (1854), *Archaeological Survey of India* (1871), *Book of Indian Eras* (1883) ja *Corpus Inscriptionum Indicarumin* ensimmäinen julkaisu (1878). Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1887.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Alexander Cunningham *Dictionary of National Biography, 1901 supplement, Volume 2*.  1901. Viitattu 13.10.2022.
2. 1 2 3  Alexander Cunningham *Nordisk familjebok*.  1906. Viitattu 13.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexander Cunningham** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Erik Ehrström 1910-luvun lopulla.
**Erik Gustaf Ehrström** (26. maaliskuuta 1869 Helsinki – 8. maaliskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli suomalainen lakimies ja diplomaatti.

Ehrströmin vanhemmat olivat professori, senaattori, prokuraattori Carl Gustaf Ehrström ja Fredrika Ottilia Amalia Orrman. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1886 ja opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1896. Hän toimi myös Turun hovioikeuden auskultanttina.

Ehrström oli vuoden 1899 valtiopäivillä valiokuntain sihteerinä. Hän asui vuodesta 1899 lähtien Ranskassa ja toimi eri tehtävissä politiikan ja talouden alalla. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän oli Suomen ulkoasiainhallinnon palveluksessa 1918–1926. Ehrström toimi helmikuussa 1918 Pariisissa käyneen Suomen itsenäisyyden tunnustamisasiaa ajaneen valtuuskunnan sihteerinä; valtuuskuntaan kuuluivat prokuraattori Lorenzo Kihlman, konsuli Eugen Wolff ja senaattori Rudolf Holsti. Suomen valtuuskunnan sihteerinä Pariisissa Ehrström oli maaliskuusta lokakuuhun 1918. Huhtikuusta 1918 syyskuun 1918 puoliväliin saakka hän hoiti Suomen hallituksen valtuutetun tehtäviä Pariisissa sekä samoin valtuutetun tehtäviä Haagissa kesä—joulukuun välisellä ajalla vuonna 1919. Erikoislähettilääksi ja täysivaltaiseksi ministeriksi Pariisiin hänet nimitettiin vuoden 1919 lopulla. Viimeksi Ehrström toimi lähettiläänä Varsovassa 1922–1926. Hän sai joulukuussa 1919 erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon. Ehrström oli Suomen venäläisen selvityskomitean puheenjohtajana 1920 ja hän oleskeli lokakuusta 1920 maaliskuuhun 1921 Ahvenanmaan kysymyksen johdosta Suomen hallituksen toimeksiannosta Pariisissa. Ehrström julkaisi useita valtiohistoriallisia tutkielmia ja kirjoituksia sekä Suomessa että ulkomailla.

Ehrström oli naimisissa vuodesta 1907 ranskalaisen Marie-Antoinette Vincentin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  70-vuotias. Ministeri Erik G. Ehrström, Helsingin Sanomat, 25.03.1939, nro 82, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  EHRSTRÖM Erik Gustaf. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Suomen ja Ranskan välisten suhteiden historiaa Suomen Pariisin-suurlähetystö.  Arkistoitu 29.4.2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Nils (Nisse) Olav Alfred Inkovaara**, vuoteen 1941 **Ingberg** (17. kesäkuuta 1907 Säkkijärvi – 9. toukokuuta 1986 Praia da Rocha, Portugali) oli suomalainen maanviljelysneuvos, joka tuli tunnetuksi lammastalouden kehittäjänä.

Henkilöhistoria
---------------

Nils Inkovaaran vanhemmat olivat lääkäri Väinö Ingberg ja Ingrid Matilda Carpén ja puoliso vuodesta 1933 lastentarhanopettaja Irma Durchman. Inkovaara tuli ylioppilaaksi 1926 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1932. Hän toimi Ayrshireyhdistyksen piirikonsulenttina 1932–1939 ja Lampaanjalostusyhdistyksen toiminnanjohtajana vuodesta 1939 aina vuoteen 1972 asti ja sitten vielä yhdistyksen puheenjohtajana 1972–1978. Hän oli *Lammastalous*-lehden päätoimittaja 1943–1972, toimitusjohtaja Pirtin Kehräämö -yhtiössä 1949–1982 ja Lammaspalvelu-yhtiössä 1968–1982, samoin kuin useiden muiden lammastalousalan yhtiöiden sekä Lammastaloussäätiön hallitusten jäsen. Inkovaara myös julkaisi tietoteokset lammas- ja vuohitalouden alalta. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1968. Molempiin sotiin osallistunut Inkovaara oli sotilasarvoltaan yliluutnantti.

Julkaisuja
----------

* *Kannattava lammastalous*, 1943
* *Vuohi – jokaisen lehmä*, 1945

Lähteet
-------

1. 1 2  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 303. Helsinki: Otava, 1970.
2. 1 2  Kuolleita. Maanviljelysneuvos Nils Inkovaara. *Helsingin Sanomat*, 23.5.1986, s. 22.
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 265–266. (Viitattu 2.8.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee 1600-luvun alun salaliittoa. Ruutisalaliitto (Gunpowder, Treason & Plot) on myös kaksiosainen BBC:n minisarja vuodelta 2004.*
Aikalaispiirros salaliittolaisista. Kuvan piirtänyt hollantilainen Crispijn van de Passe vanhempi tuskin kuitenkaan koskaan näki ketään salaliiton jäsenistä.
**Ruutisalaliitto** (engl. *Gunpowder Plot*) oli katolisen ryhmän vuonna 1605 toteuttama epäonnistunut yritys surmata Englannin kuningas Jaakko I, tämän perhe sekä parlamentin edustajat. Salaliiton oli määrä räjäyttää parlamenttitalo sen vuosittaisissa avajaisissa. Salaliiton päämääränä oli protestanttisen kuninkaan syrjäyttäminen ja katolisen monarkin asettaminen valtaistuimelle. Salaliiton johtajana toimi Robert Catesby.

Tausta
------

Ruutisalaliitto oli vain yksi monista Jaakko I:tä vastaan suunnatuista katolisista vallastasuistamisyrityksistä; sitä edelsivät muun muassa *Main Plot* ja *Bye Plot* vuonna 1603.

Katolilaiset olivat Englannissa uskonpuhdistuksen seurauksena vainottu uskontokunta, ja esimerkiksi katolisena pappina toimiminen oli kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Salaliiton taustalla oli pettymys siihen, että Jaakko I jatkoi katolilaisten vainoa.

Vuosijuhlat
-----------

Monissa Kansainyhteisön maissa juhlitaan edelleen salaliiton epäonnistumista vuosittain 5. marraskuuta polttamalla kokkoja ja ampumalla ilotulitteita. Juhla tunnetaan nimellä *kokkoyö* tai *Guy Fawkesin yö* salaliittoon osallistuneen Guy Fawkesin mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Gunpowder Plot *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
2. ↑  Guy Fawkes Gunpowder plot1605 Whoosh Fireworks

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruutisalaliitto** Wikimedia Commonsissa

* Sharpe, James: Who was Guy Fawkes, the man behind the mask? *National Geographic*.  3.11.2018. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
* People behind the Gunpowder plot *UK Parliament*. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
* Frequently Asked Questions: The Gunpowder Plot *UK Parliament*. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
* Gunpowder Plot *History.com*.  9.11.2009. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
* The Gunpowder Plot *Spartacus Educational*. Viitattu 5.11.2018 (englanniksi).
**L’Aquilan maanjäristys** oli Italiassa L’Aquilassa 6. huhtikuuta 2009 kello 3.33 paikallista aikaa tapahtunut maanjäristys. Maanjäristys oli Italian pahin vuoden 1980 jälkeen, jolloin lähes 3 000 ihmistä menehtyi Etelä-Italiaa ravistelleessa maanjäristyksessä. Järistyksen magnitudi oli eri arvioiden mukaan 5,9–6,1. Sen keskipiste oli vuoristossa Abruzzon alueella 90 kilometriä Roomasta. Maanjäristys vahingoitti 26 kaupunkia ja kylää vuoristoisella Abruzzon alueella. Kuolonuhreja löydettiin 8. huhtikuuta mennessä ainakin 250 ja loukkaantuneita 1 500, ja jopa 17 000 ihmistä jäi vaille kotia.

Pelastustyöt
------------

Italian pääministeri Silvio Berlusconi kävi järistysalueella. Hän julisti tuhoalueelle kansallisen hätätilan ja lähetti sotilaita avustustyöhön.

Ennakkovaroitus
---------------

Noin kuukausi ennen maanjäristystä italialainen seismologi Giampaolo Giuliano varoitti suuren järistyksen uhasta L'Aquilan ympäristössä. Giuliano varoitti asiasta Internetissä, ja alueella kiersi kovaäänisellä varustettuja autoja varoittamassa järistysvaarasta. Osa paikallisista katsoi Giulianon lietsovan paniikkia. Seismologi joutui poistamaan poliisin vaatimuksesta varoituksen Internetistä.

Suomalaiset
-----------

Järistys ei vaarantanut suomalaisia alueella. Alueella asuu noin 30 suomalaista. 100 km:n päässä Villa Lantessa järistys herätti suomalaiset. Rakennukset liikkuivat, ja osa autojen murtohälyttimistä laukesi soimaan.

Tieteilijät tuomiolla
---------------------

L'Aguilan tuomioistuin langetti vankeustuomioita seitsenjäseniselle tutkijajoukolle, joka oli kuusi päivää ennen järistystä arvioinut järistysriskin olemattomaksi. Tiedejulkaisu Nature piti vankeustuomioita "perversseinä", ja vertauskohteeksi otettiin tähtitieteilijä Galileo Galilei, joka kidutuksella uhkaamalla pakotettiin perumaan väite, että Maa kiertää Aurinkoa. Uudessa käsittelyssä syksyllä 2014 kuusi tutkijoista vapautettiin syytteistä ja yksi sai kahden vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Terremoto 2 km SW L'Aquila (AQ) INGV Centro Nazionale Terremoti. Viitattu 28.12.2017. (italiaksi)
2. 1 2  Italia valmistautuu maanjäristyksen uhrien hautaamiseen[vanhentunut linkki] YLE 8.4.2009
3. ↑  Jopa 100 000 menetti kotinsa Italiassa, HS 7.4.2009 B1
4. ↑  Row over Italian quake 'forecast' BBC 6.4.2009
5. ↑  Jopa 100 000 menetti kotinsa Italiassa HS 7.4.2009 B1
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aquilan maanjäristys 2009** Wikimedia Commonsissa

* Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: ***Kuuden richterin maanjäristys Italiassa***
* YLE 7.4.2009: Jälkijäristys vavisutti Italian keskiosia
* Kuvia tuhoalueelta (englanniksi)
* BBC 8.4.2009: Aftershocks hamper Italian rescue (englanniksi)
* Italia suree maanjäristyksen uhreja[vanhentunut linkki] YLE 8.4.2009
**Johannes Valentinus Andreae** (tai **Johann Valentin**, **Andreæ**) (17. elokuuta 1586 Herrenberg, Württembergin herttuakunta – 27. kesäkuuta 1654) oli saksalainen luterilainen teologi ja satiirinen kirjailija. Andreaen satiirinen teos *Chymische Hochzeit Christiani Rosenkreuz 1459* synnytti ruusuristiläisyyden myytin.

Elämä ja ura
------------

Andreaesta tuli Calwin superintendentti vuonna 1620 ja myöhemmin hovisaarnaaja ja konsistorineuvos Stuttgartissa. Andreae oli aikansa merkittävimpiä luterilaisia kirkonmiehiä, tunnettu kasvattaja ja saarnaaja, ja hänellä oli suuri vaikutus kolmikymmenvuotisen sodan runteleman luterilaisen kirkollisen elämän palauttamiseen.

Andreae vastusti ankarasti 1600-luvun uutta skolastiikkaa, joka hänen mielestään jätti huomiotta käytännön kristillisen elämän ja asetti pääpainon dogmaattisiin määritelmiin. Useissa kirjoituksissaan hän analysoi aikansa uskonnollisia ja moraalisia epäkohtia satiirin ja allegorian keinoin. Hän hyökkäsi komediassaan *Turbo* ja satiirisissa dialogeissa *Menippus* (1618) aikakauden ylpeilevää puhdasoppisuutta vastaan. Teoksissa *Herculis christiani luctus* ja *Reipublicæ christianopolitanæ descriptio* (1619) hän hahmotteli kristillisen ihannevaltion ääriviivat.

Oman tunnustuksensa mukaan Andreae laati vuonna 1602 tai 1603 teoksen *Chymische Hochzeit Christiani Rosenkreuz 1459*, joka ilmestyi vuonna 1616. Teosta Andreae kutsui myöhemmin nuoruuden kirjalliseksi pelleilyksi, jolla hän tahtoi pilkata ajan okkulttisiin ihmeisiin kohdistunutta villitystä. Ruusuristiläinen traktaatti *Fama Fraternitatis Rosae Crucis* (1615) on epäilemättä Andreaen tai ainakin jonkun hänen työtoverinsa myöhempi teos. Traktaattien fantastinen esitystapa on lainattu ritari- ja matkaromaaneista. Ruusuristi-symboli valittiin "veljeskunnan" symboliksi, koska se esiintyy Andreaen suvun vaakunassa ja on myös muinainen alkemistinen symboli. Andreaen ruusuristiläiset kirjoitukset olivat satiiria, mutta ne otettiin vastaan vakavasti ja ne levisivät Euroopassa laajalti herättäen valtavaa kiinnostusta. Myöhemmin Andreae luopui avoimesti ruusuristiläisyydestä ja viittasi siihen usein naurettavana typeryytenä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Rosicrucianism *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 07.02.2023.
2. 1 2  Rosicrucians *The Catholic Encyclopedia*.  1912. Viitattu 07.02.2023.
3. 1 2 3 4  Johann Valentin Andreæ *Nordisk familjebok*.  1904. Viitattu 07.02.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johannes Valentinus Andreae** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anton Wilhelm Amo** (lat. *Antonius Guilielmus Amo Afer ab Aximo in Guinea*) (1703–1756) oli ensimmäinen tunnettu afrikkalaistaustainen filosofi Saksassa. Hän syntyi Nkubeamissa lähellä Aximiaa nykyisessä Ghanassa.

Elämä ja työ
------------

Amo tuli Eurooppaan epäselviä reittejä pitkin. Hän tuli Amsterdamista Brunswickin herttuan hoviin ja sai kasteen tämän suojeluksessa. Amo opiskeli Wittenbergissä ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi. Työskenneltyään Jenassa, Hallessa ja Wolfenbüttelissä hän palasi Afrikkaan.

Vastaanotto
-----------

Viime vuosina Saksassa on ehdotettu julkisten aukioiden nimeämistä Amon mukaan, ja joissakin tapauksissa se on jo toteutettu (esim. Stuttgartissa). Häntä muistettiin useissa museonäyttelyissä, kuten "Anton Wilhelm Amo. Between the Worlds" Wittenbergissä vuonna 2024.

Lähteet
-------

1. ↑  Paulin J. Hountondji: "Afrikanische Philosophie. Myytti ja todellisuus*. 2. painos Indiana University Press, Bloomington/Indianapolis 1996, s. 114.*
2. ↑  Norbert Lochner: Anton Wilhelm Amo. Ghanalainen tutkija 1700-luvun Saksassa. In: Übersee-Rundschau 10, numero 1 (1958), s. 22-31 = Anton Wilhelm Amo. Ghanalainen tutkija 1700-luvun Saksassa. In: Transactions of the Historical Society of Ghana 3 (1958), s. 169-179.
3. ↑  .
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Disneyn teemapuiston nähtävyyttä, johon perustuu tunnettu elokuva Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous.*
Sisäänkäynti
**Pirates of the Caribbean** on yksi tunnetuimmista ja suosituimmista Disneyland-, Walt Disney World -, Tokio Disneyland - ja Disneyland Paris -huvipuistojen nähtävyyksistä. Se sisältää merirosvoaiheisen veneajelun, jonka tarina esitetään Audio-Animatronic -nukkehahmoilla ja äänitehosteilla. Alkuperäinen *Pirates* avattiin Kalifornian Disneylandiin 18. syyskuuta 1967 viimeisenä laitteena, jonka suunnitteluun vuotta aikaisemmin kuollut Walt Disney oli osallistunut.

Disneyland Paris
----------------

### Tarina

Pariisin Disneylandissa Karibian merirosvot löytyy Adventurelandista. Ulkoisesti se muistuttaa Karibian saaren linnoitusta ja jonotusalueella vierailija imeytyy täysin vaikutelmaan, että paikka todellakin on linnoitus Karibian yössä, ja että hän astelee sisään salaista sisäänkäyntiä pitkin, joka johtaa linnoituksen uumeniin. Linnoitus on rähjäinen kuin taistelun jäljiltä ikään kuin varoittaen, että kutsumattomille vieraille ei käy hyvin.

Linnan uumenista löytyy salainen laivalaituri, jota kaapparit käyttävät saaliin piiloittamiseen. Vierailija hyppää veneen kyytiin ja seikkailu Karibian yössä voi alkaa.

### Tekniikka

Teknisesti Pariisin versio on edistynein. Tarinan kertomisessa hyödynnetään erilaisia elokuvien tekemisessä käytettäviä lavaste- ja tehostekikkoja. Jo pelkästään tarinan viimeiseen näytökseen käytetään 72 erikoistehostetta. Miekkailevat merirosvot olivat senhetkisen Audio-Animatronic-tekniikan huippusaavutus.

Elokuva
-------

Menestynyt seikkailuelokuva *Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous* pohjautuu vahvasti tähän huvipuistonähtävyyteen. Osa musiikista ja tilanteista on suoraan teemapuiston nähtävyydestä. Elokuvasta tutut hahmot on kuitenkin lisätty Disneylandin, Walt Disney Worldin ja Tokio Disneylandin nähtävyyksiin jälkikäteen. Disneyland Parisin nähtävyydessä itsessään ei esiinny elokuvan päätähtiä, mutta nähtävyyden ulkopuolella saattaa tavata imitoijan.

Lähteet
-------

1. ↑  Alain Littaye - Didier Ghez: Disneyland Paris - From Sketch to Reality, Nouveau Millénaire Editions, 2002, sivu 153
2. ↑  Alain Littaye & Didier Ghez: *Disneyland Paris – From Sketch to Reality*, Nouveau Millénaire Editions, 2002, s. 153–165.