recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
SolarCityn pakettiautoja, joiden kyljissä yrityksen logo.
**SolarCity Corporation** on yhdysvaltalainen aurinkoenergiaan ja rakennusten energiatehokkuuskonsultointiin ja -remontointiin erikoistunut yritys. Yrityksen pääliiketoimintana on asentaa aurinkopaneeleja rakennusten katoille. Yritys tarjoaa asiakkailleen leasing-aurinkopaneeleja, jotka asennetaan asiakkaan katolle ja asiakas maksaa kiinteää, ennustettavaa kuukausimaksua aurinkopaneelien käytöstä. Vuonna 2014 SolarCity on esitellyt lainatuotteen, jossa lainan takaisinmaksu on sidottu aurinkopaneelin sähköntuotantoon.

Yrityksellä on 6312 työntekijää (2014). 

Tesla osti yhtiön 2016.

Historia
--------

  

SolarCityllä on käytössä talon sisällä kehitetty ohjelmisto, jota hyödynnetään aurinkopaneelien asennusten ja luvituksen seuraamiseen. Lisäksi yrityksen ohjelmistolla seurataan jokaisen asennetun yksittäisen aurinkopaneelin sähköntuotantoa ja muodostetaan sähköntuotannosta raportteja, joita asiakas voi käydä katselemassa yrityksen verkkosivuilla tai mobiilisovelluksella.

Tytäryhtiöt ja yritysostot
--------------------------

### Paramount Solar

SolarCity on ostanut aurinkoenergiaan erikoistuneen suoramarkkinointiyritys Paramount Solarin vuonna 2013. Kauppasumma oli 120 miljoonaa dollaria.

### Zep Solar

SolarCity on ostanut vuonna 2013 Zep Solar -yrityksen, jolla oli patentteja erityiseen aurinkopaneelien kuljetus- ja asennustelineeseen. Zep Solarin teline oli laajasti käytössä aurinkoenergia-alalla ennen yritysostoa. Kauppasumma oli 158 miljoonaa dollaria.

### Silevo

SolarCity on ostanut vuonna 2014 aurinkokennovalmistaja Silevon, joka omisti patentit edistykselliseen aurinkokennoteknologiaan. Yritys aikoo rakentaa tuotantokapasiteetiltaan yhden gigawatin suuruisen tuotantolaitoksen Buffaloon, New Yorkin osavaltioon. Kauppasumma oli osakkeina 200 miljoonaa dollaria ja sen lisäksi 150 miljoonaa dollaria, jos kustannus- ja volyymitavoitteet saavutetaan.

Katso myös
----------

* Sunrun
* Vivint Solar

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑
8. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* SolarCityn virallinen kotisivu (englanniksi)
August Körling
**Sven August Körling** (14. huhtikuuta 1842 Misterhult – 21. lokakuuta 1919 Ystad) oli ruotsalainen säveltäjä.

Körling syntyi urkuri Sven Magnus Körlingin ja tämän vaimon Anna Lottan (o.s. Persdotter) perheeseen. Hän sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään. Vuonna 1855 hän pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Körling sai urkurin ja kirkkolaulajan diplominsa vuonna 1858. Kolme vuotta myöhemmin hän sai myös musiikinopettajan pätevyyden. Hän sai sävellysopetusta Ludvig Normanilta. Heinäkuussa 1864 Körling meni naimisiin Sophia Lovisa Dahlbergin kanssa. Samana vuonna pariskunnalle syntyi poika Felix Körling, josta tuli isänsä tavoin säveltäjä. Myös nuorempi poika Sven Körling loi uran musiikin parissa. Joulukuussa 1865 August Körling sai nimityksen urkuri-kanttoriksi Ystadin Marian kirkkoon. Samalla hänestä tuli kaupungin koulun musiikinopettaja.

Körling perusti vuonna 1867 musiikkiseuran apteekkari Gustaf Smithin kanssa. Seura piti konsertteja, joissa esitettiin muiden muassa Körlingin, Niels W. Gaden, Felix Mendelssohnin, Adolf Fredrik Lindbladin, August Södermanin ja Halfdan Kjerulfin teoksia. Vuonna 1877 Körling perusti Gustaf Smithin pojan Salomonin kanssa Ystadin orkesteriseuran, joka koostui sotilas- ja harrastajasoittajista. Orkesterin toiminta hiipui 1900-luvun alussa, mutta Körlingin ja Smithin järjestämät kamarimusiikkikonsertit keräsivät yhä yleisöä. Vuosina 1908–1910 Körling ja Smith järjestivät ajan ruotsalaisten säveltäjien kamarimusiikille omistetut kesäfestivaalit. Körling jäi eläkkeelle opetustyöstään vuonna 1907 ja kanttorin työstään vuonna 1911. Hän johti vuonna 1906 perustettua Harmoni-mieskuoroa vuoteen 1913 saakka. Körling oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1888 ja sai Litteris et Artibus -mitalin vuonna 1894.

Körling tuli tunnetuksi yksinlauluistaan, joita tulkitsivat muiden muassa Jussi Björling ja Nicolai Gedda. Björling äänitti Körlingin laulut "Hvita rosor" ja "Aftonstämning". Muita Körlingin lauluja olivat "Aprilvisa", "En speleman" ja "Sagorna". Osan lauluistaan Körling sävelsi mieskvartetille. Hän sävelsi myös pianomusiikkia ja kuoroteoksia, joihin kuuluivat *Sten Sture* ja orkesterisäestyksellinen *Håtunaleken*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  August Körling (1842−1919) Swedish Musical Heritage, viitattu 10.2.2024 (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja
*Tämä artikkeli kertoo juoksukilpailuissa käytettävistä hevosista, Peitsari on myös Mikkelin kaupunginosa.*
Animaatiokuva peitsistä
**Peitsarit** (engl. *pacer*) ovat ravureiden tavoin juoksukilpailuissa käytettäviä hevosia, jotka kuitenkin kilpailevat eri askellajissa, passissa eli peitsissä. Kun hevonen peitsaa, sen samanpuoleiset jalat liikkuvat samaan suuntaan samaan tahtiin, eli oikean puolen etu- ja takajalka ottavat askeleen eteen ja samaan aikaan vasemman puolen etu- ja takajalka jäävät taakse, sitten vasemmanpuoleiset jalat ottavat askeleen eteen ja niin edelleen.

Pohjois-Amerikassa peitsarit ja ravurit juoksevat samoissa kilpailutapahtumissa, mutta eri lähdöissä. Peitsareiden lähtöjä on enemmän, niissä on suuremmat palkinnot ja peitsarit saavat muutenkin enemmän huomiota kuin ravurit.

Peitsareilla käytetään usein *peitsarihihnoiksi* kutsuttuja jalkavaljaita (engl. *pacing hobbles*). Valjaat estävät hevosta ravaamasta, eikä myöskään laukka onnistu, jollei polvisuoja tai vastaava tartu kiinni tai hihna katkea. Peitsarit juoksevat noin kolme sekuntia nopeampia kilometriaikoja kuin ravurit. Niiden maailmanennätys on 1.06,3a mailin eli 1609 metrin matkalla (kilometriaika 1.04,1), ja keskivertopeitsari juoksee helposti 1.16-aikoja. Kaksivuotiaiden peitsarien maailmanennätys on 1.08,8a ja kolmivuotiaiden 1.07,1a.

Tunnetuimpia peitsareita ovat muiden muassa Niatross (1.07,9a) ja Artsplace (1.08,0a).
**Markéta Davidová** (s. 3. tammikuuta 1997 Jablonec nad Nisou) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä. Davidová edustaa seuratasolla SKP Kornspitz Jablonecia. Hän on normaalimatkan maailmanmestari.

Ura
---

### Arvokilpailut

Markéta Davidová on saavuttanut nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa kaksi hopeaa, yhden pronssin sekä yhden maailmanmestaruuden Otepään takaa-ajokilpailussa vuonna 2018. Lisäksi hän on kaksinkertainen nuorten Euroopan-mestari ja nuorten rulla-ampumahiihdon sekaviestin maailmanmestari.

Davidová osallistui vuoden 2018 talviolympialaisiin. Parhaimmillaan hän oli 15:s pikakilpailussa. Takaa-ajossa Davidová oli 25:s, normaalimatkalla 57:s ja yhteislähdössä 18:s. Hän oli myös mukana Tšekin kahdeksanneksi sijoittuneessa sekaviesti- sekä 12:nneksi sijoittuneessa naisten viestijoukkueessa. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pikakilpailussa seitsemänneksi ja takaa-ajossa 13:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän saavutti pronssia sekaviestissä ja oli kahdeksas normaalimatkalla. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Davidova voitti maailmanmestaruuden normaalimatkalla. Yhteislähtökilpailussa hän oli kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui yhteislähdössä neljänneksi ja normaalimatkalla kuudenneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän oli yhteislähdösä viides, pikakilpailussa kuudes ja normaalimatkalla kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän sijoittui takaa-ajossa yhdeksänneksi ja yhteislähdössä 15:nneksi.

Davidová saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa 2018 hopeaa pikakilpailussa ja sekaviestissä sekä pronssia takaa-ajossa.

### Maailmancup

Maailmancupissa Davidová debytoi kaudella 2016–2017. Uransa ensimmäisen palkintokorokesijan hän saavutti kaudella 2018–2019 Pokljukan kauden avauskilpailussa, normaalimatkalla. Myöhemmin samalla kaudella hän saavutti myös ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Antholzin pikakilpailussa ja oli samana viikonloppuna yhteislähdössä toinen. Canmoren normaalimatkalla hän oli toinen. Normaalimatkan cupissa hän sijoittui kolmanneksi. Myös kokonaiscupissa hän saavutti parhaan sijoituksensa oltuaan 21:s. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui Östersundin, Le Grand-Bornandin ja Nové Měston pikakilpailuissa kolmanneksi. Kaudella 2020–2021 hän voitti Pokljukan MM-normaalimatkan ja oli normaalimatkan cupissa viides. Viestin maailmancup-osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan kolmanneksi. Kaudella 2021–2022 Davidova voitti Östersundin normaalimatkan. Hän voitti myös normaalimatkan cupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi. Alle 25-vuotiaiden maailmancupissa hän oli toinen. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Hochfilzenin pikakilpailussa toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja pikakilpailucupissa viides.

Lähteet
-------

* Markéta Davidován profiili kansainvälisen ampumahiihtoliiton tulospalvelussa (englanniksi)
**Samuel Åke Malmfors** (2. joulukuuta 1918 Tukholma – 7. maaliskuuta 1951 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja kapellimestari.

Malmfors opiskeli lapsena Tukholmassa Einar Ralfin johdolla. Muutettuaan perheensä kanssa Faluniin hän jatkoi opintojaan Anders Jobsin johdolla. Malmfors soitti pianoa, urkuja ja selloa sekä lauloi kuorossa. Palattuaan Tukholmaan hän sai vuodesta 1935 harmonian opetusta Melcher Melchersiltä. Vuosina 1936–1938 Malmfors sai myös sellonsoiton opetusta Gunnar Norrbylta. Vuonna 1936 julkaistiin hänen ensimmäiset sävellyksensä, jotka olivat yksinlauluja. Keväällä 1938 Malmfors pääsi Melchersin kontrapunktiluokalle Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Vuonna 1940 hän pääsi siellä Melchersin sävellysluokalle. Melchersin ranskalaisvaikutteinen tyyli kuuluu myös Malmforsin tuotannossa. Kuoronjohtoa Malmforsille opetti David Åhlén ja orkesterinjohtoa Tor Mann. Malmfors valmistui musiikinopettajan pätevyydellä vuonna 1943 ja sävellysopinnoistaan vuonna 1945.

Vuonna 1942 Malmfors alkoi johtaa Tukholman hiippakunnassa kirkon nuorisojärjestön kuoroa. Vuonna 1943 hän pääsi johtamaan Huddingen orkesteria. Vuonna 1946 hänet valittiin orkesterin johtoon Eskilstunaan. Keväällä 1948 Malmfors teki opintomatkan Italiaan. Siellä hän sai kuoronjohdon opetusta Bonaventura Sommalta ja orkesterinjohdon opetusta Tullio Serafinilta. Hän menetti työnsä Eskilstunassa, mutta sai lyhytaikaisempia työmahdollisuuksia muun muassa Ruotsin radion viihdeorkesterilta ja Radioköreniltä. Kapellimestarina Malmfors menetti useita työmahdollisuuksia oikean käsivarren synnynnäisen vamman johdosta. Vamma rajoitti liikkuvuutta ja aiheutti osittaisen atrofian. Säveltäjänä Malmfors saavutti menestystä kuoroteoksillaan *Gammal nederländare* ja *Månsken* (sanat Bo Bergman). Ne julkaistiin jo vuonna 1945, mutta saavuttivat laajempaa suosiota Einar Ralfin johtamien Radiokörenin esitysten myötä vuonna 1947. Eric Ericsonin johdolla *Månsken* myös levytettiin. Siitä tuli osa ruotsalaisten kuorojen vakiintunutta ohjelmistoa. Vuonna 1948 radiossa esitettiin Malmforsin jousikvartetto vuodelta 1943. Suositummiksi kuitenkin osoittautuivat hänen kuoroteoksensa, joihin kuuluivat myös vuonna 1949 julkaistut *Pilarna*, *I fjärran dis* ja *Mångård*. Martin Lidstam tilasi Malmforsilta teoksen *Kontrabasen* mieskuorolle ja pianolle. Se esitettiin menestyksekkäästi 8. toukokuuta 1950.

Malmfors sävelsi myös muun muassa viulusonaatin, urku- ja pianokappaleita, orkesterisävellyksiä sekä teoksen *Introduktion och Allegro* saksofonikvartetille. Syksyllä 1950 Malmfors seurasi Hildor Lundvikia Bellmanskörenin johdossa. Hän kuitenkin kuoli 32-vuotiaana maaliskuussa 1951 äkillisesti sairastuttuaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Åke Malmfors (1918−1951) Swedish Musical Heritage, viitattu 13.2.2024 (englanniksi)
**Pertti Rainer Nieminen** (s. 13. marraskuuta 1952 Kymi) on entinen Itä-Suomen hovioikeuden presidentti.

Pertti Niemisen puoliso on varatuomari Anna-Mari Ahonen. Nieminen valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1974 ja lisensiaatiksi 1977. Hän työskenteli Karhulan nimismiespiirin apulaisnimismiehenä 1974–1975 ja Kymin tuomiokunnan notaarina 1975–1976. Itä-Suomen hovioikeudessa Nieminen oli hovioikeuden viskaali 1977–1982, Kotkan raastuvanoikeudessa oikeusneuvosmies 1982–1990 ja vt. pormestari 1990–1993. Kotkan käräjäoikeuden käräjätuomarina hän toimi 1993–1998, Kouvolan hovioikeuden ma. hovioikeudenneuvoksena 1999, hovioikeudenneuvoksena 1999–2004, laamannina 2004–2005 ja presidenttinä vuodesta 2005 vuoteen 2014. Kouvolan hovioikeus yhdistettiin tuolloin Itä-Suomen hovioikeuteen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 657. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Itä-Suomen hovioikeus, henkilökunta. (Viitattu 11.3.2018) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Itä-Suomen hovioikeus, historiaa. (Viitattu 11.3.2018)
**Trafigura** on monikansallinen yhtiö, jonka pääkonttori on Singaporessa. Se on yksi maailman suurimmista raaka-aineiden välittäjistä.

Ranskalainen Claude Dauphin perusti yhtiön vuonna 1993. Se välitti öljyä Angolasta Venäjälle ja myi metallia ja mineraaleja Sambiasta Mongoliaan.

Vuonna 2005 Trafigura nimettiin YK:n Ruokaa öljystä -ohjelman puitteissa tapahtuneita väärinkäytöksiä tutkineen komission mukaan yhdeksi Irakin pakotteiden vastaista kauppaa järjestäneistä ja siitä hyötyneistä yrityksistä.

Vuonna 2006 Trafiguran omistamasta säiliöaluksesta purettiin suuri määrä myrkyllistä jätettä Abidjanin satamassa Norsunluurannikolla. Jätettä ei käsitelty asianmukaisesti, vaan se kuljetettiin kaupungin kaatopaikoille. Satatuhatta ihmistä sairastui, ainakin 15 kuoli. Yhtiö joutui maksamaan suuria korvauksia.

Vuonna 2019 Nyrstarin enemmistöomistus oli siirtymässä Trafiguralle.

Syksyllä 2020 Brasilian valtion syyttäjät haastoivat Trafiguran oikeuteen vuoden 2014 niin kutsuttuun autopesula-korruptiojuttuun liittyen vaatien yhtiön varoja jäädytettäväksi miljardin Brasilian realin verran. Brasiliassa syyttäjä ei voi nostaa varsinaisia rikossyytteitä yrityksiä vastaan.

Osallisuus Terrafamessa
-----------------------

Trafigurasta voi tulla Talvivaarassa toimivan Terrafamen omistaja. Helmikuun 10. päivänä 2017 ilmoitettiin, että Trafigura-konserni ja sen sijoitusrahasto Galena ostavat 15,5 prosenttia Terrafamen osakkeista ja Trafigura sitoutuu ostamaan sen koko koboltti- että nikkelituotannon sekä 80 % sinkistä seitsemän vuoden ajan. Suomen valtion omistusosuudeksi jää 84 prosenttia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kansainvälinen suuryhtiö Trafigura ja Sampo kaivosyhtiö Terrafamen rahoittajiksi – järjestelyn arvo on 250 miljoonaa euroa *Helsingin sanomat*. Viitattu 10.2.2017.
2. ↑  Claude Dauphin, Trafigura Trading House Founder, Dies at 64 *Bloomberg*.  2015. Viitattu 10.2.2017.
3. ↑  Big oil groups implicated in oil-for-food scandal Financial Times 28.10.2008. Viitattu 5.3.2017
4. ↑  How the Trafigura story unfolded  13.10.2009. The Guardian. Viitattu 16.1.2018. (englanniksi)
5. ↑  Norsunluurannikon asukkaat saavat öljy-yhtiöltä korvauksia *Helsingin Sanomat*.  2006. Viitattu 10.2.2017.
6. ↑
7. ↑  Markus Heikkilä: Suomen valtion kaivoskumppani Trafigura haastettiin oikeuteen Brasiliassa – Yhtiö kiistää korruptiosyytökset *YLE Uutiset*.  1.12.2020. Viitattu 1.12.2020.
8. ↑  Heidi Sullström: Terrafamelle 250 miljoonan euron rahoitus – Vähemmistöosakkaaksi öljyä ja metalleita kauppaava Trafigura *YLE Uutiset*.  10.2.2017. Viitattu 10.2.2017.

Aiheesta muualla
----------------

*
**Capraia Isola** on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Livornon maakunnassa. Se on myös samanniminen saari Toscanan saaristossa Ligurianmeren ja Tyrrhenanmeren raja-alueella. Saarelta on päivittäinen laivayhteys Livornoon.

Historia
--------

Capraia Isolalla on pitkä historia ja siellä on ollut asutusta jo 2500 eaa. Saarta ovat asuttaneet vuosisatojen saatossa etruskit, umbrit, kreikkalaiset ja karthagolaiset. Vuonna 67 eaa. määrättiin Toscanan saaristoa valvomaan Gnaeus Pompeius. Tästä alkoi pitkä rauhan aika, joka tunnetaan nimellä Pax Romana. 

800-luvulla saraseenien merirosvot tekivät jatkuvia ryöstöretkiä saarelle ja sen asukkaat hylkäsivät saaren kahdensadan vuoden ajaksi. Pisan valtakunnan onnistui torjumaan saraseenien hyökkäykset ja lupautuessaan linnoittamaan saaren, myös asukkaat uskalsivat palata saarelle. Genovalaiset ottivat saaren hallintaansa 1500-luvulla ja rakennuttivat puolustustornit Torre del porton ja Torre dello Zenobiton sekä Forte di San Giorgion linnoituksen. Vuonna 1767 korsikalainen Pasquale Paoli valtasi saaren. Tämän jälkeen valta saarella vuorotteli ranskalaisten, brittien ja genovalaisten välillä, kunnes vuosina 1814-1815 kokoontunut Wienin kongressi päätti saaren omistuksen Sardinian kuningaskunnalle. 

Italian yhdistymisen ja kuningaskunnan synnyn jälkeen vuonna 1873 sisäministeriö perusti saarelle rangaistussiirtolan. Se oli kooltaan kolmannes saaresta, ja se lakkautettiin vuonna 1986.

Maantiede
---------

Capraia Isola on Toscanan saariston kolmanneksi suurin saari. Sen pinta-ala on noin 19 neliökilometriä, se on 8 kilometriä pitkä ja 4 kilometriä leveä. Saaren rantaviivan pituus 27 kilometriä ja korkein kohta on 445 metriä korkea Monte Castello. Saarelta on matkaa Korsikan saarelle 31 kilometriä ja Italian rannikolle 54 kilometriä. Capraia Isola on Toscanan saariston ainoa tuliperäinen saari.

Talous
------

Saaren talous perustuu kalastukseen ja jonkin verran maatalouteen. Kesäaikaan myös matkailu lisääntyy saarelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  www.tuttitalia.it
2. ↑  Kunnan historia
3. ↑  Kunnan kotisivut
4. ↑  Kunnan talous

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Capraia Isola** Wikimedia Commonsissa

Livornon maakunta
Bibbona | Campiglia Marittima | Campo nell’Elba | Capoliveri | Capraia Isola | Castagneto Carducci | Cecina | Collesalvetti | Livorno | Marciana | Marciana Marina | Piombino | Porto Azzurro | Portoferraio | Rio Marina | Rio nell’Elba | Rosignano Marittimo | San Vincenzo | Sassetta | Suvereto
**Ongon** on termi, jolla mongolialaisessa šamanismissa viitataan asioihin ja paikkoihin, joissa kuolleen hengen uskotaan asuvan tai ilmenevän. Termi tarkoittaa paitsi paikkaa tai asiaa, mutta myös itse henkeä. Ehkä tunnetuimmassa muodossaan termillä viitataan henkiin liitettyihin pieniin ihmishahmoisiin nukkeihin.

Ongoneja nukkeina tunnetaan esimerkiksi jo keskiajalla kirjoittaneiden matkailijoiden teksteistä. Mongolien ohella niitä oli tiettävästi laajemmin altailaisilla ja siperialaisilla kansoilla. Nuket valmistettiin esimerkiksi huovasta, silkistä, puusta tai metallista. Tavallisissa kodeissa ongonit liitettiin esi-isien henkiin ja niitä oli tarkoitus "ruokkia" esimerkiksi metsästystykseen tai karjanhoitoon liittyvän onnen takaamiseksi. Ruokkiminen tarkoitti nuken suun sotkemista esimerkiksi voilla tai maidolla ennen perheen ruokailua. Nukkeja saattoi olla yhdessä kodissa useampia ja niitä ripustettiin jurtan seinille esimerkiksi oven viereen, sekä jurtan isännän ja emännän paikan yläpuolelle. Kuolleelle omistettu ongoni saatettiin valmistaa kolme vuotta henkilön kuoleman jälkeen, jolloin koko ruumiin uskottiin hajonneen ja hengen siirtyneen kokonaan henkimaailmaan. Ongonit saattoivat periytyä asuvussa isältä pojalle tai äidiltä tyttärelle. Huomattavissa asemissa olevilla päälliköillä saattoi olla omia vaunujaan vain ongoneja varten. Myöhemmin nukkeja alettiin säilyttää omissa laatikoissaan.

Šamaanit saattoivat sitoa ongoneja omiin pukuihinsa. Joitakin ongoneja valmistettiin erityisesti pahojen henkien tyynnyttelyksi esimerkiksi sairauden sattuessa. Tuolloin šamaanin tehtävänä oli joko valmistaa tai vihkiä käyttöön tähän tarkoitukseen tehty ongon.

Buddhalaiset lähetyssaarnaajat alkoivat pitää ongoneja erityisinä šamanismin symboleina 1500-luvun loppupuolelta 1600-luvun alkupuoliskolle. Buddhalaisia käännynnäisiä painostettiin polttamaan omat ongoninsa ja niiden omistaminen kiellettiin. 1800-luvulle tultaessa ongonien perinne oli säilynyt pääasiassa vain burjaattien ja kalmukkien parissa, sekä paikoitellen Sisä-Mongoliassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Christopher P. Atwood: *Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire*, s. 423-424. Facts On File, 2004. ISBN 0-8160-4671-9. (englanniksi)
**Haminan Varuskuntakerho** on Haminassa sijaitseva rakennus, joka valmistui vuonna 1863. Rakennuksen suunnitteli Theodor Decker alun perin kadettikoulun johtajan asunnoksi. Tyyliltään rakennus edustaa lähinnä uusgotiikkaa.

Rakennukseen muutti ensimmäisenä kenraalimajuri Edvard Gustaf af Forselles. Haminan kadettikoulu lakkautettiin vuonna 1903, jolloin johtajan asunto muutettiin venäläisen rykmentin esikunnaksi ja upseerikerhoksi, missä käytössä se oli vuoteen 1917 asti. 1920-luvulta lähtien rakennus toimi Haminan Upseerikerhona. Vuonna 1994 valmistuneen perusparannuksen ja osittaisen restauroinnin luonnosteli arkkitehti Tuomo Suomalainen , ja hänen kuolemansa v. 1988 jälkeen toteutussuunnittelusta vastasi arkkitehti Juha Lampi. Vuonna 2003 Haminan Upseerikerho muuttui Haminan Varuskuntakerhoksi. Myöhemmin upseeri- ja varuskuntakerhot on sen nimisinä lakkautettu ja jatkavat toimintaansa kokoustiloina.

Lähteet
-------

1. 1 2  Historia *Haminan Varuskuntakerho*.  Arkistoitu 20.4.2016. Viitattu 31.3.2016.
2. ↑  Antti-Jussi Larvio: Vuokrasopimuksia irtisanotaan.  *Kymen Sanomat*, 31.3.2016, s. 8.
**Jula** on ruotsalainen vähittäiskauppaketju, joka myy kodin sisustukseen ja pintaremontointiin liittyviä tarvikkeita ja muuta kuluttajille suunnattua, etenkin asumiseen liittyvää käyttötavaraa. Jula on Ruotsin suurimpia vähittäiskauppaketjuja, jolla on tavarataloja ja verkkokauppa myös Norjassa, Puolassa, Itävallassa ja Suomessa. Vuonna 2019 Jula-konserniin ostettiin Ruotsissa, Norjassa, Suomessa ja Tanskassa toimiva hevostarvikeketju Hööks.

Suomessa Jula avasi ensimmäisen myymälänsä marraskuussa 2022 Vaasaan, muun muassa siksi että Pohjanmaan rannikon asukkaista moni oli tutustunut Julan valikoimiin jo ruotsinlaivamatkan päässä Uumajassa tai Julan ruotsinkielisen verkkokaupan kautta. Samalla avattiin myös suomalaisia palveleva verkkokauppa. Vaasan-myymälän koko oli alkuun 2 000 neliömetriä ja tuotenimikkeiden määrä 15 000. Sen jälkeen Jula-myymälä on avattu myös Hyvinkäälle, Hämeenlinnaan, Keravalle, Raisioon, Kaarinaan ja Seinäjoelle. Syksyllä 2024 avataan myymälä Poriin. Suomessa Julan kaltaisia kilpailevia ketjuja ovat muun muassa Rusta, Clas Ohlson ja Puuilo.

Historiaa
---------

Jula sai alkunsa nimellä Jula Industri AB. Se alkoi valmistaa 1970-luvun lopussa sirkkeleitä, klapikoneita ja muita polttopuun tekolaitteita Ruotsin Länsi-Götanmaalla Varan kunnan Jultorp-nimisellä maatilalla perustajan Lars-Göran Blankin isoisän käsityöperinteitä jatkaen. Vähitellen tuotevalikoima laajeni hitsauslaitteisiin, sorveihin, kompressoreihin ja muihin maa- ja metsätaloudessa ja pienteollisuudessa tarvittaviin koneisiin. Niitä alettiin myydä postimyyntinä painetun tuoteluettelon avulla. Vuonna 1984 perustettiin tätä varten uusi yhtiö Jula Postorder AB, joka on nykyisen Jula AB:n alku. Vuonna 1991 oma valmistus ja Jula Industri AB lopetettiin, ja myytävää alettiin etsiä yhä tiiviimmin Kaukoidässä pidetyiltä teollisuusmessuilta. Ensimmäinen tavaratalo ja samalla keskusvarasto valmistui Skaraan 1985, ja vähitellen tavarataloketjusta alkoi muodostua toinen jakelutie postimyynnin ja myöhemmin verkkokaupan rinnalle. Tuotevalikoima kehittyi vähitellen ammattilaitteista yhä enemmän kulutustavaroiden suuntaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siirilä, Merja: Kodinfiksaajaketju Jula avaa ensimmäisen Suomen liikkeensä Vaasaan *Yle Uutiset*.  10.11.2022. Viitattu 17.2.2024.
2. 1 2  Historien om Jula börjar *historia.jula.se*. Viitattu 17.2.2024.
3. 1 2 3 4  About Jula Holding: Key persons *julaholding.com*. Viitattu 17.2.2024.
4. ↑  Jula AB *allabolag.se*. Viitattu 17.2.2024.
5. ↑  Finansiellt *julaholding.com*. Viitattu 17.2.2024.
6. 1 2  Pukkila, Tapio: Ruotsalainen tavarataloketju laajentaa Poriin *Yle Uutiset*.  15.2.2024. Viitattu 17.2.2024.
7. ↑  Strömberg, Magdalena: Storkoncern köper upp Hööks *Borås Tidning*.  14.1.2019. Viitattu 17.2.2024.
8. ↑  Etusivu > Valitse tavaratalo *jula.fi*. Viitattu 17.2.2024.
9. ↑  Laine, Riikka: Puuilo ja Rusta saavat uuden haastajan – ruotsalainen kauppaketju avaa Keravalle *Nurmijärven Uutiset*.  25.4.202. Viitattu 17.2.2024.
Ulaanbaatarin kirjamessujen pääpaikka
Lukijat tarkistavat kirjoja kirjamessuilla
Kirjamessun aikana tapahtuu myös vanhojen kirjojen myyntiä ja vaihtoa
Lukijat tarkistavat kirjoja kirjamessuilla
Lukijat tarkistavat kirjoja kirjamessuilla
**Ulan Bator -kirjamessut** järjestetään vuosittain toukokuussa ja syyskuussa Ulan Batorissa Mongoliassa. Tapahtumaan osallistuu yli 300 kirjailijaa, yli 120 kustantamoa ja niihin liittyvää organisaatiota yhdessä tuhansien kirjojen lukijoiden kanssa. Tapahtuman järjestävät Mongolian kaupungin kulttuuriosasto ja opetusministeriö. Tämän kirjamessun avulla lukija voi tutustua uusimpiin kirjoihin, tavata kirjoittajia ja osallistua heidän kirjakeskusteluihinsa, verkostoitua ja laajentaa kirjakulttuurikokemuksiaan.

Samanaikaisesti muissa Mongolian kaupungeissa ja provinssien pääkaupungeissa järjestetään vuosittain samat kirjamessut merkittävänä kulttuuritapahtumana.

Tämän kirjamessun aikana kirjailijoiden ja kustantajien on paljon helpompaa verkostoitua ja löytää yhteistyömahdollisuuksia. Paikallisilla lukijoilla on myös mahdollisuus oppia syvällisesti muiden yhteisöjen varaamisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kansallinen kirjafestivaali järjestetään tänä viikonloppuna. 13. syyskuuta 2019.[vanhentunut linkki]
2. ↑   Ulaanbaatarin kirjamessut avataan Sukhbaatar-aukiolla. 15. toukokuuta 2018
3. ↑   "Ulaanbaatarin kirjamessut" juhlitaan Chinggis-aukiolla. 20. toukokuuta 2016
**Johan Nordahl Brun Rolfsen** (12. kesäkuuta 1848 Bergen, Norja – 18. tammikuuta 1928 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija, oppikirjailija ja pedagogi. Hän kirjoitti oppikirjojen ja tietokirjojen ohella kaunokirjallisuutta aikuisille ja uudisti norjalaisen kirjoittamiskulttuurin.

Rolfsen valmistui ylioppilaaksi 1866, toimi jonkin aikaa opettajana Kristianiassa ja ohjaajana Den Nationale Scenen oppilaskoulussa Bergenissä, opiskeli 1879–1881 dramaturgiaa Kööpenhaminassa ja Wienissä ja julkaisi muun muassa satukomedian *Svein Urædd* (1890, johon musiikin sävelsi Ole Olsen). Hän käänsi 1876–1985 Zacharias Topeliuksen *Lukemisia lapsille* norjaksi, toimitti teoksen *Illustreret tidende for børn* (1885–1893).

Palattuaan Kristianiaan 1880-luvun lopulla Rolfsen vei loppuun päätyönsä, joka oli Norjassa äidinkielen opetukselle käänteentekevä norjalaisten taiteilijoiden kuvittama *Læsebog for folkeskolen* (4 osaa, 1892–1896), joka on Norjan laajimmin käytetty oppikirja. Kirjan sisältö soveltuu eri ikäluokille, ja sen kieli on kauttaaltaan hyvin luontevaa norjaa, osittain Moltke Moen yhteistyön ansiosta.

Sittemmin Rolfsen keskittyi kokonaan kirjoittamistyöhön. Hän kirjoitti historianoppikirjoja, toimitti sarjan lähinnä opettajille tarkoitettuja käsikirjoja *Lys over land* (1908–1911) ja suunnitteli ja toimitti suurteoksen *Norge i det nittende aarhundrede* (myös sen 2. painoksen *Norge 1814–1914*, julkaistu 1913–1915).

Rolfsenin aloitteesta perustettua valtion tukemaa Centralstyret for norske folkeskolers barne- og ungdomsbiblioteker hän johti vuoteen 1915, ja hän oli Norjan koulukirjastojen isä. Hän oli useita vuosia Den norske Forfatterforeningin puheenjohtaja.

Rolfsen kallistui poliittisesti vasemmalle mutta ei ollut aktiivinen järjestöihminen eikä noussut barrikadeille.

Rolfsenin isoisä on piispa Johan Nordahl Brun. Hänen poikansa on taiteilija Alf Rolfsen, joka maalasi Oslon kaupungintalon salin kolmen seinän freskot. Kaikissa niissä on kuvattuna Rolfsen ja perheen muita jäseniä. Neljännen maalasi Henrik Sørensen, ja myös siinä on Rolfsen kuvattuna keskellä puhumassa.

Suomennetut teokset
-------------------

* *Maailman historia*, tarkastaneet professorit Alexander Bugge, Hans Olrik ja Henrik Schück; suomentanut Santeri Ivalo. Otava, 1907.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Pyhän Olavin ritarikunnan 1. luokan ritari 1912

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Egil Børre Johnsen: Nordahl Rolfsen, Norsk biografisk leksikon 13.2.2009, viitattu 10.2.2018 (norjaksi)
2. 1 2 3  Nordisk familjebok, Runeberg-projektissa, viitattu 10.2.2018 (ruotsiksi)
3. ↑  Nordahl Rolfsen, Store norske leksikon 15.2.2009, viitattu 10.2.2018 (norjaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue** (engl. *Trust Territory of the Pacific Islands*) oli Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoneuvoston alainen huoltohallintoalue, josta suurimman osan hallinnan huoltohallintoneuvosto antoi Yhdysvalloille 18. heinäkuuta 1947. YK:n peruskirjan mukaisesti kyseessä oli väliaikainen järjestely; sen mukaan Yhdysvaltain tehtävänä oli kehittää aluetta poliittisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti niin, että se pystyisi myöhemmin saavuttamaan itsenäisyyden.

Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue koostui useista saarista ja saariryhmistä, jotka olivat ennen ensimmäistä maailmansotaa kuuluneet Saksan keisarikunnalle siirtomaina. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen entisestä siirtomaasta muodostettiin Kansainliiton mandaattialue, jonka hallinto luovutettiin Japanin keisarikunnalle Eteläisen Tyynenmeren mandaattialueena. Koska Japani kuului II maailmansodan häviäjiin, ei alueen hallintoa uskottu sille enää sodan jälkeen, vaan se päätettiin luovuttaa Yhdysvalloille.

Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue koostui Mariaaneista, Karoliineista, Marshall-saarista ja Palausta. Mikronesia ja Marshall-saaret itsenäistyivät vuonna 1986 ja Palau 1994. Pohjois-Mariaaneista muodostettiin 1978 Yhdysvaltain kanssa liittosuhteessa oleva liitännäisvaltio. Palaun itsenäistyttyä huoltohallintojärjestelmä purettiin vuonna 1994, viimeisenä YK:n huoltohallintoalueista.

Lähteet
-------

1. ↑  Huoltohallintoneuvosto  2023. Yhdistyneet Kansakunnat. Viitattu 28.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue** Wikimedia Commonsissa
**Sinilurikki** (*Vini ultramarina*) on polynesialainen kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Sinilurikin pituus on noin 18 cm ja paino noin 35 g. Sen höyhenpuku on yläpuolelta ja päästä sininen, alapuolelta valkoinen tummansinisin kuvioin. Rinnassa on tummansininen vyö ja vaaleansinisessä pyrstössä on valkoinen kärki. Nokka on ruskea ja ylänokan tyvellä on oranssi reunus, iiris on kellanoranssi ja koivet oranssit. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on musta, iiris tummanruskea ja koivet oranssinruskeat.

Esiintyminen
------------

Sinilurikki on Marquesassaarten kotoperäinen laji. Sitä tavataan todennäköisesti enää vain Ua Hukan saarella. Sitä on aiemmin esiintynyt myös Ua Poulla, Nuku Hivalla ja Fatu Hivalla. Sen kanta on taantunut pääasiassa mustarottien takia. Fossiililöytöjen perusteella sen elinympäristö on aikaisemmin ollut paljon laajempi.

Lajin populaation koon arvioitiin olevan vuonna 2010 noin 2 000 yksilöä, mutta sitä pidetään liian suurena arviona. Pienen populaation ja elinympäristöjen nopean heikkenemisen takia lajia pidetään äärimmäisen uhanalaisena.

Elinympäristö
-------------

Sinilurikit asuvat vuoriston alarinteiden metsissä, ja sitä tavataan myös kookospalmumetsiköissä sekä banaani- ja mangoviljelmillä. Ne ovat meluisia ja huomiota herättäviä.

Lisääntyminen
-------------

Pesä sijaitsee puun kolossa tai onkalossa tai mädäntyneessä, yhä puuhun kiinnittyneenä olevassa kookospähkinässä. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa eläneiden parien osalta. Naaras munii tavallisesti kaksi munaa. Muna on kooltaan 22,5 x 18,6 mm. Molemmat puolisot hautovat ja hoitavat poikasia. Pesäpoikasaika on noin kahdeksan viikkoa.

Ravinto
-------

Sinilurikit syövät siitepölyä, mettä, kukkia, pehmeitä hedelmiä ja hyönteisiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  BirdLife International: *Vini ultramarina* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017.3*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.1.2018. (englanniksi)

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. - T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Vini ultramarina | 
* Wikidata: Q1265368
* Wikispecies: Vini ultramarina
* ADW: Vini\_ultramarina
* ARKive: vini-ultramarina
* BirdLife: 22684647
* CoL: 5BG7F
* BOW: ultlor1
* eBird: ultlor1
* Fossilworks: 370714
* GBIF: 2480017
* iNaturalist: 19129
* IRMNG: 11100196
* ITIS: 177452
* IUCN: 22684647
* NCBI: 2267887
* Species+: 9144
* Xeno-canto: Vini-ultramarina

 |
|  |
| Psittacus ultramarinus | 
* Wikidata: Q109578376
* GBIF: 11277997

 |

 |
Ritarikunnan rintatähti
**Tapani III Suuren ritarikunta** (romaniaksi *Ordinul „Ștefan cel Mare"*) on moldovalainen ritarikunta. Se on perustettu vuonna 1992 ja nimetty Moldovan ruhtinaan Tapani III Suuren mukaan. Sitä myönnetään pääsääntöisesti sotilaille ja se on maan korkein mahdollinen sotilaallinen kunnianosoitus. Kaikkien Moldovan ritarikuntien keskenäisessä järjestyksessä se on toiseksi korkea-arvoisin heti Tasavallan ritarikunnan jälkeen.

Kunnianosoitusta myönnetään tunnustuksena erityisen taidokkaasta johtamisesta, poikkeuksellisesta rohkeudesta lain turvaamiseksi, ihmisoikeuksien ja vapauksien suojelemisesta, rohkeudesta valtion turvaamisessa, erityistehtävien suorittamisesta ja Moldovan itsenäisyyden.

Ritarikunnassa on yksi luokka:

* ritarikunnan nauha

Lähteet
-------

1. ↑  ЗАКОН Nr. 1123 от 30.07.1992 о государственных наградах Республики Молдова\* *Ministerul Justiției*.  1992. Viitattu 20.2.2024. (venäjäksi)
2. ↑  Academicianul Ion Ababii – decorat cu Ordinul „Bogdan Întemeietorul" *USMF „Nicolae Testemițanu"*.  11.2.2019. Viitattu 20.2.2024. (romaniaksi)
3. ↑  Order of Steven the Great *wawards.org*.  2024. Viitattu 20.2.2024. (englanniksi)
**Quattro Mikenti Group Oy (QMG)** on talotekniikka-alan konserni, johon kuuluu Suomessa 47 yhtiötä (maaliskuu 2024). QMG:n palveluvalikoima kattaa kaikki talotekniikan osa-alueet. Yritys on yksi Suomen suurimpia alallaan. 

Konserni syntyi vuosina 2005-2012, kun Henri Juvan perustama Mikenti-Yhtiöt Oy laajentui yritysostojen ja usean uuden yhtiön perustamisen kautta. Lokakuussa 2013 Mikenti-Yhtiöt Oy ja Quattroservices Oy yhdistyivät Quattro Mikenti Group -konserniksi.  Konserni on sen jälkeen strategiansa mukaisesti laajentunut uusilla yritysostoilla.

Konsernin toimitusjohtaja oli vuosina 2015–2024 Kimmo Liukkonen, jota seurasi 1.3.2024 alkaen Tiina Koppinen. Vuonna 2023 QMG:n pro forma -liikevaihto oli 270 miljoonaa euroa. Sen palveluksessa työskentelee yli 1500 alan ammattilaista. 

Konsernin pääomistaja on kesäkuusta 2021 lähtien ollut KLAR Partners, joka omistaa myös Sandbäckens-konsernin Ruotsissa ja Konstel-konsernin Norjassa. Sandbäckens, Konstel ja QMG muodostavat pohjoismaisen Nimlas Groupin, jonka toimitusjohtaja on Mikael Matts. Tiina Koppinen kuuluu Nimlas Groupin johtoryhmään.

Lähteet
-------

1. ↑  Quattro Mikenti Group *quattromikentigroup.fi*. Viitattu 22.8.2018.
Universitatea Babeș-Bolyain oikeustieteellinen tiedekunta
**Universitatea Babeș-Bolyai** on romanialainen yliopisto, joka sijaitsee Cluj-Napocassa. Se on yksi maan parhaimmiksi arvostelluista yhdessä Bukarestin ja Transilvanian yliopistojen kanssa. Vuonna 2020 luonnontieteitä korostava ARWU-yliopistoranking sijoitti Babeș-Bolyain yliopiston tuhannen hyvätasoisen tutkimusyliopiston maailmanlistallaan sijaluokkaan 701-800 ainoana listalle päässeenä romanialaisena yliopistona.

Yliopistolla on useita perustamisvuosia. Vuonna 1581 unkarilaiset perustivat Clujiin opiston, joka oli jesuiittojen hallinnassa. Se suljettiin myöhemmin, mutta vuonna 1688 katoliset avasivat uuden oppilaitoksen. Vuonna 1776 keisarinna Maria Teresia perusti varsinaisen yliopiston. Vuonna 1872 siitä tehtiin Romanian suurin unkarinkielinen yliopisto, ja vuonna 1881 se nimettiin uudelleen Franz Josephin yliopistoksi. Vuonna 1919 opetuskieli muutettiin romaniaksi ja unkarinkielinen osasto muutti toisaalle. Vuodesta 1959 alkaen yliopisto on ollut kaksikielinen. Se on nimetty matemaatikko János Bolyain ja lääketieteilijä Victor Babeșin mukaan.

Yliopistossa on 21 tiedekuntaa, noin 1700 opettajaa ja 50 000 opiskelijaa.

Yliopiston unkarin kielen ja kirjallisuuden laitoksen alaisuudessa toimii Romanian ainoa suomen kielen ja kirjallisuuden opettajan virka.

Lähteet
-------

1. ↑  Topul universităților din România (Arkistoitu – Internet Archive) Capital (romaniaksi)
2. ↑  Academic Ranking of World Universities 2020 (luokittelu-valinta: By Location: China) shanghairanking.com.  Arkistoitu 15.8.2019. Viitattu 3.12.2020. (englanniksi)
3. ↑  Universitatea Babeș-Bolyai[vanhentunut linkki] Erasmus
4. ↑  Departamentul de Literatură Maghiară *Universitatea Babeș-Bolyai*.  2024. Viitattu 29.2.2024. (romaniaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Universitatea Babeș-Bolyai**.
* Universitatea Babeș-Bolyai (englanniksi)
**Catalán** oli Espanjan laivaston vuonna 1719 vesillelaskettu kaksikantinen 66-tykkinen Cambi-luokan linjalaiva.

Hankinta
--------

*Pääartikkeli: Cambi-luokka*
Alus valmistettiin San Feliú de Guixolsissa, missä töistä vastasivat Bernardo Cambi. Köli laskettiin syyskuussa 1718. Alus laskettiin vesille 13. kesäkuuta 17189. Espanja osti 19. kesäkuuta 1719 aluksen, joka liitettiin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään jalkaväen eversti Francisco Sordes (Fardés).

Palvelus
--------

Alus lähti San Feliú de Guixolsista Cádiziin, jonne se saapui 19. joulukuuta 1719. Alus lähti 25. helmikuuta 1720 Cádizista *Cambin* ja fregatti *Fidelan* kanssa Havannaan. Huhtikuussa 1720 alus taisteli neljä tuntia Britannian kuninkaallisen laivaston *HMS Marya* ja fregatti *HMS Ludlow Castlea* vastaan. Taistelussa britit pakotettiin vetäytymään Havannasta. Tammikuussa 1721 se kohtasi *Maryn* toisen kerran. Alus palasi 23. helmikuuta 1721 Cádiziin, mistä se lähti 31. toukokuuta 1722 Serranon neljän linjalaivan, viiden fregatin ja viiden kaljuunan laivaston mukana Cartagena de Indiasiin.

Alus saapui 11. huhtikuuta 1722 saattueen mukana Cádiziin. Alus ajoi 10. maaliskuuta 1724 takaa kuutta hollantilaista salakuljetusalusta, joista se taisteli neljää vastaan. Yksi hollantilaisalus *Adriana Catalina* vallattiin, mikä liitettiin laivastoon nimellä *Santa Catalina*. Alus lähti 7. huhtikuuta 1725 Portobellosta Cartagenaan. Se palasi 1. joulukuuta 1728 Cádiziin. Alus poistettiin 31. tammikuuta 1731 palveluksesta ja romutettiin La Carracassa.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 171

*Cambi*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *Cambi* - *Catalán* |
| Edeltäjä: Santa Isabel -luokka – Seuraaja: *San Juan Bautista* |
**Sierra Nevada Brewing Company** on vuonna 1980 ensimmäiset oluensa pannut yhdysvaltalainen panimo. Sen perustivat kotipanijat Ken Grossman ja Paul Camusi. Grossman ja Camusi alkoivat rakentaa innokkaina kotipanijoina panimoa vuonna 1979 kotiseudulleen Kalifornian Chicoon. Panimo sai nimensä Sierra Nevadan vuoriston mukaan. Ensimmäinen keitto tehtiin 15. marraskuuta 1980. Olut oli edelleen yhtiön ykköstuotteena oleva Sierra Nevada Pale Ale. Yritys alkoi kasvaa ja vuonna 1989 se muutti nykyiselle sijaintipaikalleen.

Vuonna 2008 Sierra Nevada Brewing Company oli myyntimäärältään Yhdysvaltain kuudenneksi suurin panimo. Käsityöläisoluita (engl. *craft beer*) valmistavista panimoista se on Samuel Adams -oluita valmistavan Boston Beer Companyn jälkeen toiseksi suurin.

Lähteet
-------

1. ↑  Sierra Nevada history *sierranevada.com*.  Arkistoitu 8.7.2011. Viitattu 9.7.2009.
2. ↑  Brewers Association: Brewers Association Releases Top 50 Breweries List Davidcopperfiel's. Viitattu 9.7.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen kotisivut
**Karl Erik Israel Erikson** (20. elokuuta 1873 Turku − 27. marraskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Eriksonin vanhemmat olivat merikapteeni Carl Petter Erikson ja Matilda Aurora Amnorin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1897. Erikson sai varatuomarin arvon 1900.

Erikson oli asianajajana Turussa 1902−1911, Turun hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1910, kirjaajana vuodesta 1911, notaarina vuodesta 1912, viskaalina vuodesta 1917 ja asessorina vuodesta 1918. Hän oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1927−1930 ja korkeimman oikeuden apujäsenenä 1925−1930 ja oikeusneuvoksena 1930−1943. Erikson oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911−1925 ja valtuuston varapuheenjohtajana 1919−1921 sekä 1924−1925.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Karl Erik Israel Erikson
2. 1 2  Aikalaiskirja 1934 : Waldemar Fagerström


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
*Hakusana "Autumn Leaves" ohjaa tänne. Sanan muista merkityksistä kerrotaan täsmennyssivulla.*
*Tämä artikkeli kertoo musiikkikappaleesta. Samannimiselle Aki Kaurismäen elokuvalle on oma artikkelinsa.*

"**Kuolleet lehdet**" (ransk. *Les Feuilles mortes*) on Joseph Kosman säveltämä ranskalainen laulu vuodelta 1945. Kappaleen esitti näyttelijä ja laulaja Yves Montand elokuvassa *Yön portit*. Laulu perustui Jacques Prévert'n kirjoittamaan runoon. Suomenkielinen teksti on Kullervon kirjoittama.

Elokuva *Yön portit* ei menestynyt kaupallisesti, mutta kappaleesta tuli heti ilmestyttyään suosittu, ja se nosti Montandin tähdeksi. Siitä on tullut pop- ja jazzstandardi Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja sitä esitetään sekä lauluna että instrumentaalina. Ranskaksi sen ovat esittäneet muun muassa Cora Vaucaire, Marcel Mouloudji, Charles Aznavour, Juliette Gréco ja Edith Piaf. Pianisti Roger Williamsin vuoden 1955 instrumentaalinauhoituksesta tuli yksi vuoden suurimmista myyntimenestyksistä, ja sitä myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta. Williamsin versio on yhä ainoa pianoinstrumentaali, joka on noussut Billboardin singlelistan kärkeen. Jazzsuosioon kappaleen nostivat vuonna 1957 Coleman Hawkinsin, Dizzy Gillespien ja Duke Ellingtonin levytykset.

Laulun englanninkielinen versio on nimeltään "Autumn Leaves", ja sen sanoitti Johnny Mercer vuonna 1949. Ensimmäisenä kappaleen levytti englanniksi Jo Stafford vuonna 1950. Kappaleen mukaan nimettiin vuoden 1956 elokuva *Syyslehtiä* (*Autumn Leaves*), jossa laulun esittää Nat King Cole.

Suomeksi kappaleen levytti ensimmäisenä Henry Theel vuonna 1951, sittemmin mm. Olavi Virta (1958), Aikamiehet (1968), Eino Grön (1969) ja Pasi Kaunisto (1976). Myös Georg Ots teki siitä vuonna 1958 oman tulkintansa, jossa hän laulaa ensimmäisen säkeistön ranskaksi ja toisen suomeksi. Harmonikalla kappaleen ovat levyttäneet mm. Matti Viljanen vuonna 1955, Seppo Leino vuonna 1982 ja Taito Vainio vuonna 1987. Agents & Jorma Kääriäinen ovat levyttäneet kappaleen. Topi Sorsakoski on myös levyttänyt kappaleen Kultaa ja timantteja -albumille. Kappaleen ovat esittäneet myös Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann elokuvassa Tie pohjoiseen, taustayhtyeenään Kaihon karavaani. 

Laulaja-lauluntekijä Serge Gainsbourg kirjoitti kappaleen "La chanson de Prévert" ("Prévert'n laulu") tribuuttina "Kuolleille lehdille".

Lähteet
-------

1. ↑  Wakeman, Rosemary: *The Heroic City: Paris, 1945–1958*, s. 229. University of Chicago Press, 2009. ISBN 0226870235. (englanniksi)
2. 1 2 3  Wilson, Jeremy; Tyle, Chris: Jazz Standards Songs and Instrumentals (Autumn Leaves) *JazzStandards.com*. Viitattu 13.12.2009. (englanniksi)
3. ↑  Montandon, Alain: *L'automne*, s. 472. Presses Univ Blaise Pascal, 2007. ISBN 284516355X. (ranskaksi)
4. ↑  Tyler, Don: *Music of the Postwar Era*, s. 86. Greenwood Publishing Group, 2008. ISBN 0313341915. (englanniksi)
5. ↑  Roger Williams *The Nebraska Music Hall of Fame*.  Arkistoitu 7.9.2015. Viitattu 13.12.2009. (englanniksi)
6. ↑  François, Corinne: *Jacques Prévert, Paroles*, s. 109. Editions Bréal, 2000. ISBN 2842917022. (ranskaksi)
| "Kiss"Prince |
| --- |
| Singlen "Kiss" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Parade* |
|  Julkaistu | 5. helmikuuta 1986 |
|  Formaatti | 7"- ja 12" vinyyli |
|  Tekijä(t) | Prince |
|  Tuottaja(t) | Prince |
|  Tyylilaji | funk, pop rock, post-disco, minimalistinen musiikki |
|  Kesto | 03.38 (albumiversio) |
|  Levy-yhtiö | Paisley Park |
| Princen muut singlet |
| "Pop Life"1985 | "Kiss"1986 | "Mountains"1986 |

**Kiss** on Princen ja The Revolutionin kappale vuodelta 1986. Se julkaistiin Parade-albumin ensimmäisenä singlenä, ja siitä tuli yksi Princen suurimmista hiteistä.

*Kiss* on minimalistinen tanssikappale, jonka Prince oli alun perin luvannut The Family -nimisen yhtyeen ensilevytykseksi. Princen antaessa kappaleen The Familyn työstettäväksi, siitä oli olemassa vain noin minuutin kestävä demoversio, jossa oli yksi säe ja yksi kertosäe. The Family sovitti kappaleen uudestaan, ja syntyi Kissin tunnettu minimalistinen funk-kitarasäestys. Kuultuaan, mitä The Family oli tehnyt kappaleelleen, Prince päättikin levyttää sen itse. Hän sävelsi kappaleen loppuun ja äänitti sen itse The Revolution -yhtyeensä kanssa. Kappaleen suola löytyy vaihtelusta cis- ja c-nuottien välillä laulumelodiassa. Minimalistisen kompin lisäksi The Familyn versiosta lopulliselle Kiss-singlelle jäi yhtyeen taustalauluosuus, jonka Prince jätti kuitenkin taka-alalle kappaleen masterointivaiheessa. Kissista tuli Princen kolmas listaykkönen, ja Prince lisäsi sen viime hetkellä vuoden 1986 Parade-albumilleen.

Kaksi vuotta myöhemmin Art of Noise yhdessä Tom Jonesin teki kappaleesta kuuluisan cover-version. Siitä tuli suuri hitti erityisesti Isossa-Britanniassa. Princen alkuperäisen levytyksen ollessa listaykkösenä USA:n listalla, oli samanaikaisesti sijalla kaksi The Banglesin kappale *Monic Monday*, joka on myös Princen kirjoittama laulu. Tämä teki Princestä historian viidennen laulunkirjoittajan, jolla on ollut kaksi Top-10 hittiä samanaikaisesti Yhdysvaltain singlelistalla.
**Tjelvarin laivalatomus** (ruots. *Tjelvars grav*) sijaitsee Bogessa Ruotsin Gotlannissa. Se on 18 metriä pitkä ja 5 metriä leveä ja se ajoitetaan myöhäiseen Skandinavian pronssikaudelle (Monteliuksen periodeille I–VI eli 1100−500 eaa.). Kun laivalatomusta ennallistettiin vuonna 1938, löydettiin itäpäästä pieni paasiarkku, jonne oli kerätty palaneita luita ja saviastian paloja.

Läheiset kaksi muinaislinnaa ovat todennäköisesti rautakaudelta. Pronssikauden hautaröykkiö *Majsterrojr*  sijaitsee laivalatomuksesta etelään.

Paikallinen traditio kertoo sen olevan muinaisen Tjelvarin hauta. Tjelvar mainitaan Gutasagassa ja hän oli ensimmäinen ihminen, joka asui Gotlannin saarelle. Hän toi mukanaan tulen, joka esti saarta päivisin vajoamasta mereen.

Aiheesta muualla
----------------

* Guteinfo.se: Tjelvars grav, valokuvia
* Se Gotland: 66.Tjelvars grav (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Tjelvars grav