recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lasersytytys** on vaihtoehtoinen tapa sytyttää polttoaineen ja ilman puristettu seos. Menetelmä perustuu laseriin, joka tuottaa palotilaan lyhyitä mutta tehokkaita valopulsseja sytytettävän polttoaineseoksen paineesta tai tiheydestä riippumatta. Tavallisesti sähkökipinän tuottava sytytystulppa on ollut riittävän hyvä moottoriajoneuvojen moottoreissa käytettäväksi puristussuhteen ollessa noin 10:1 ja harvoissa tapauksissa enintään 14:1. Kuitenkin joillain polttoaineilla, kuten maakaasulla, metanolilla ja biokaasulla, puristuskestävyys on huomattavasti korkeampi kuin tavallisella moottoribensiinillä, mikä houkuttelee hyödyntämään tätä mahdollisuutta korkeampaan puristussuhteeseen paremman hyötysuhteen ja tehon hyväksi. Tällöin perinteinen kipinäsytytys muodostuu pullonkaulaksi, sillä sytytystulppien elektrodit kuluvat joka tapauksessa ja korkeampaan paineeseen puristetun seoksen sytyttäminen kuluttaa vielä enemmän. Lasersytytyksessä ei tarvita sähkökipinässä kuluvia elektrodeja, vaan seoksen sytytykseen tarvittava energia tuodaan palotilaan laservalona optisesti. Näin sytytys nopeutuu ja tämä osaltaan helpottaa nakutuksen  välttämistä, mikä edelleen mahdollistaa korkeamman puristussuhteen.

Katso myös
----------

* Kipinällä hallittu puristussytytys
* Mikroaaltosytytys
* Ottomoottori
* Plasmasytytys
* Pyörteinen suihkusytytys

Lähteet
-------

1. ↑  Marshall, Laura: Laser Car Ignition Dream Sparks Multiple Approaches ("Laser plugs have no electrodes. Assuming replacement every 500 hours, this is $16,000 per year just in spark plug costs, compared to approximately $10,000 for the laser diode array. The usual advertised lifetime for laser diodes is over 10,000 hours, and, since the duty factor is 10 to 20 percent, they can potentially last for much longer.") *Photonics Spectra*.  syyskuu 2012. Laurin Publishing. Viitattu 11.4.2014. (englanniksi)
2. ↑  Hyytiä, Tuomas: Perinteinen sytytystulppa historiaan? Nyt tulee laser ("Tutkijaryhmää johtaneen Takunori Tairan mukaan perinteiset sytytystulpat ovat pullonkaulana sekä polttoaineen kulutuksen tehostamiselle että typpioksidipäästöjen vähentämiselle.") *Tekniikka & Talous*.  5.5.2011. Helsinki:  Talentum.  Arkistoitu 8.4.2014. Viitattu 7.4.2014.
**Harvard Business Review** on yhdysvaltalainen johtamisen alan aikakauslehti. Lehteä on julkaistu vuodesta 1922 lähtien. Sitä julkaisee Harvard Business School Publishing Corporation, joka on Harvard Business Schoolin omistama voittoa tavoittelematon tytäryhtiö.

Harvard Business Reviewiin ovat kirjoittaneet alan tutkijoista muun muassa Clayton M. Christensen, Peter Drucker (k. 2005), Michael Porter, Rosabeth Moss Kanter, Gary Hamel, C. K. Prahalad, ja Robert S. Kaplan.

Harvard Business Review on esitellyt ensimmäisten joukossa suurelle yleisölle sellaisia käsitteitä kuin tasapainotettu mittaristo (Balanced Scorecard), ydinosaaminen, strateginen aikomus, toimintojen uudelleenrakentaminen (re-engineering), globalisaatio, markkinoinnin likinäköisyys (marketing myopia) ja lasikatto.

Englanninkielisen lehden levikki on 242 000, ja sen lisäksi ilmestyy 11 lisensoitua ulkomaista versiota, kuten kaksi kiinankielistä, saksankielinen ja Etelä-Aasiaan kohdennettu englanninkielinen lehti (kaikilla yhteensä noin 500 000 lukijaa).

Lehti on toimituksellisesti riippumaton Harvardin yliopistosta. Se ei käytä lehtityössään vertaisarviointia.

Harvard Business Reviewin päätoimittaja on Adi Ignatius.

Lähteet
-------

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7  Harvard Business School Publishing Corporation and The India Today Group to Launch South Asian Edition of Harvard Business Review.  26.9.2006. hbs.edu:  Harvard Business School. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
2. ↑  Magazine Subscription: Harvard Business Review (US). *sub.com.hk*. sub.com.hk..  Arkistoitu 20.8.2007. Viitattu 15.8.2007. (englanniksi)
3. ↑  Harvard Business Review Names Adi Ignatius as Editor-in-Chief  6.1.2009. Harvard Business Review. Viitattu 14.4.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Harvard Business Review
**Harukaze-luokka** oli Japanin meri-itsepuolustusvoimain kahden hävittäjän muodostama alusluokka.

Suunnittelu
-----------

Alusten suunnittelu oli konservatiivista koon ja aseistuksen suhteen. Niiden runko oli pääosin sähköhitsattu. Aluksilla kokeiltiin erilaisia propulsiojärjestelmiä kuten vuoden 1953 saattuehävittäjilläkin. *Harukazelle* kytkettiin kahteen akseliin Mitsubishi/Escher Weiss-turbiinimoottorit, joiden höyry tuotettiin kahdella Hitachi/Babcock-kattilalla. *Yukikazella* oli kahteen akseliin kytketyt Westinghousen turbiinimoottorit, joiden höyry tuotettiin kahdella Combustion Engineeringin kattilalla. Kumpikin järjestelmä tuotti 30 000 hevosvoimaa, millä saavutettiin 30 solmun huippunopeus. Alusten tankeissa oli 557 tonnia öljyä, mikä mahdollisti 6 000 merimailin toimintamatkan 18 solmun nopeudella.

Alusten pääaseina olivat kolme 5 tuuman 38 pituuskaliiperin tykkiä. Ilmatorjuntaa varten aluksilla oli neljä kaksiputkista 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja sukellusveneiden torjuntaan kaksi Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitintä, kahdeksan K-tykkiä ja yksi syvyyspommikisko. Kaikki aseet ja elektroniikka hankittiin Yhdysvalloista. Maaliskuussa 1959 aluksille asennettiin torpedoputket sukellusveneidentorjuntatorpedojen laukaisemiseksi.

Niiden elektroniikka koostui SPS-5- ja SPS-6tutkista ja SQS-29-kaikuluotaimesta. Alusten pituus oli vesirajassa 106,0 metriä ja konaispituus 106,3 metriä. Niiden leveys oli 10,5 metriä ja syväys 3,7 metriä. Standardiuppouma oli 1 700 tonnia ja täysin kuormattuna uppouma kasvoi 2 340 tonniin. Miehistöä aluksilla oli 240 henkeä.

Alukset
-------

Alusten hankinta vahvistettiin vuoden 1953 talousarviossa nimellä A-tyypin nopea saattaja.

**Harukaze-luokan hävittäjät**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Status |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *JDS Harukaze* | Mitsubishi Zosen, Nagasaki | 15. joulukuuta 1954 | 20. syyskuuta 1955 | 26. huhtikuuta 1956 | koululaivaksi 27. maaliskuuta 1981poistettu palveluksesta 1985 |
| *JDS Yukikaze* | Shin Mitsubishi, HI, Kobe | 17. lokakuuta 1954 | 20. elokuuta 1955 | 31. heinäkuuta 1957 | koululaivaksi 27. maaliskuuta 1981poistettu palveluksesta 1985 |
|

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Gardiner 1995 s. 223

*Harukaze*-luokan hävittäjät

|  |
| --- |
| *JDS Harukaze* - *JDS Yukikaze* |
| Edeltäjä: Ariake-luokka – Seuraaja: Ayanami-luokka |
Nenetsian kartta  
Narjan-Mar
Haruta
 *Barentsinmeri (Pohjoinen jäämeri)*
*Petšora*
*Usa*
*Komin tasavalta*
Usinsk
Inta
**Haruta** (ven. Харута́) on taajama ja Hoseda-Hardskin maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä. Taajama muodostaa Nenetsian autonomisessa piirikunnan eksklaavin Komin tasavallan pohjoisosassa Pohjois-Venäjällä. Pinta-alaltaan Hoseda-Hardskin maalaiskunta on pieni, vain 5,12 neliökilometriä.

Harutan taajama sijaitsee Petšoran sivujoen Usan oikeanpuoleisen eli pohjoisen sivuhaaran Adzevan alajuoksulla.

Historiaa
---------

Komin tasavallan silloisen Ižman piiri asukkaat perustivat Harutan kylän 1800-luvun loppupuolella. Venäjän keisarikunnan Arkangelin kuvernementin vuoden 1897 väestönlaskentaan liittyvissä dokumenteissa mainitaan "luvattomasti perustettu Harutan asuinpaikka Arkangelin kuvernementin Petšora kihlakunnassa". Hoseda-Hardiskin tundran nomadien neuvosto kokoontui ensimmäisen kerran vuonna 1925.

Väestö
------

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Hoseda-Hardskin maalaiskunnassa asui yhteensä 538 ihmistä. Haruta on kunnan ainoa pysyvästi asutettu asutuskeskus.

Harutan palvelut ja liikenneyhteydet
------------------------------------

Taajamassa sijaitsee muun muassa päiväkoti, koulu, kolme kauppaa, maataloustuotanto-osuuskunta, terveysasema, kulttuurikeskus, yleinen sauna, postitoimisto, vapaapalokunta ja lentokenttä.

Haruta ei vielä äskettäin johtanut ympärivuotisesti liikennöitävissä olevaa maantietä Komin tai Nenetsian suuremmista taajamista. Heikompilaatuinen kärrytie ja talvitie johtaa Komin Intaan ja Usinskiin; samoin joihinkin Nenetsian puolella tundralla oleviin erillisiin puutaloihin (izba) ja talvella myös Narjan-Mariin. Yhteyslentoja lennetään pienkoneella (An-2) ympärivuotisesti kahdesti viikossa Nenetsian pääkaupunkiin Narjan-Mariin ja tarvittaessa helikopterilla (Mi-8) suurempaan ja läheisempään Komin tasavallan Intaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Munitsipalnoje obrazovanije "Hoseda-Hardiski selsovet" (Hoseda-Hardskin maalaiskunta Zapoljarnyin kunnallispiirin sivuilla) Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru.  Arkistoitu 19.3.2012. Viitattu 27.11.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  Новый Атлас автомобильных дорог 2006-2007. Россия - Страны СНГ - Прибалтика. 1:750 000 и 1:1500 000 (+ 1:4000 000). Главный редактор В.Х. Пейхвассер. Тривум, 220053, г. Минск. ISBN 985-409-072-8. (venäjäksi)
3. 1 2  Obzornaja karta Nenetskogo avtonomnogo okruga Zapoljarnyin kunnallispiiri, zrnao.ru. Viitattu 27.11.2012. (venäjäksi)
4. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.11.2012. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Hoseda-Hardskin maalaiskunta piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (zrnao.ru)
* Hoseda-Hardskin maalaiskunnan sivusto (venäjäksi) (harutanao.ru)
**Jeffrey Allan "Jeff" Feagles** (s. 7. maaliskuuta 1966 Anaheim, Kalifornia) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaaja. Hän oli pelipaikaltaan lentopotkun potkaisija.

Ura
---

Ennen ammattilaisuraansa Feagles pelasi kolme kautta University of Miamin amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Miami Hurricanes oli kaudella 1987 Yhdysvaltain yliopistomestari.

Feaglesin NFL-ura alkoi vuonna 1988, kun hän teki sopimuksen New England Patriotsin kanssa varaamattomana vapaana pelaajana. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi kesäkuussa 1990 waiver-listan kautta Philadelphia Eaglesiin, jossa pelasi neljä kautta. Kaudet 1994–1997 hän pelasi Arizona Cardinalsin riveissä ja 1998–2002 Seattle Seahawksissa. Maaliskuussa 2003 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen viimeisen seuransa New York Giantsin kanssa.

Feagles pelasi Super Bowl -ottelussa kerran, 3. helmikuuta 2008, jolloin New York Giants voitti New England Patriotsin luvuin 17–14. Feaglesistä tuli näin vanhin Super Bowlin voittanut ja loppuottelussa pelannut pelaaja.

Feagles pelasi täydet 16 ottelua jokaisena NFL:n runkosarjakautena tulokaskaudestaan 1988 alkaen. 27. marraskuuta 2005 hän ohitti Jim Marshallin peräkkäisten NFL:n runkosarjaottelujen ennätyksen (282) ottelussa, jossa Giants kohtasi Seattle Seahawksin. Hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä huhtikuussa 2010, joten hänen viimeiseksi kaudekseen pelaajana jäi kausi 2009. Hän pelasi 22 kautta käsittäneellä NFL-urallaan kaikkiaan 352 peräkkäistä runkosarjaottelua. Feagles on myös eniten lentopotkuja potkaissut pelaaja NFL:n historiassa. Hän potkaisi runkosarjaurallaan lentopotkuja yhteensä 71 211 jaardin edestä, 554 lentopotkua 20 jaardin linjalta ja kaikkiaan 1 713 lentopotkua, mitkä kaikki ovat NFL:n ennätyksiä.

Feagles pelasi NFL:n tähdistöottelussa Pro Bowlissa kahdesti, helmikuussa 1996, kauden 1995 jälkeen, ja helmikuussa 2009, kauden 2008 jälkeen.

Yksityiselämä
-------------

Feagles on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Michellen kanssa neljä poikaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeff Feagles sivustolla Pro-Football-Reference.com Viitattu 12.12.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Jeff Feagles New York Giantsin verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 12.12.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Associated Press: Feagles signs two-year deal, stays with Super Bowl champs *ESPN.com*.  12.2.2008. Viitattu 12.12.2010. (englanniksi)
4. ↑  Associated Press: Giants' Feagles retires; NFL mark intact *ESPN.com*.  30.4.2010. Viitattu 12.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Feagles sivustolla NFL.com
Jeff Cohen vuonna 2008.
**Jeffrey Bertan Cohen** (*Jeffrey Bertan McMahon*, s. 25. kesäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen asianajaja sekä entinen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolihahmostaan Chunk Richard Donnerin ohjaamassa seikkailuelokuvassa *Arkajalat* (The Goonies, 1985).

Ura ja elämä
------------

Cohen syntyi Los Angelesissa ja otti taiteilijanimensä äidiltään, Elaine Cohenilta. Murrosikä pakotti Cohenin aikaiselle eläkkeelle näyttelijän työstä. Pulskan Chunkin rooli sai monet pilkkaamaan häntä vyötärönsä ympärysmitasta, mutta teini-ikäisenä hän aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamisen ja laihtui huomattavasti. Hän jatkoi lajin parissa vielä opiskellessaan Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä, eikä lapsena koettu pilkka estänyt häntä villitsemästä yleisöä otteluiden lomassa Arkajalat-elokuvasta tunnetulla Truffle Shuffle -tanssillaan. Berkeleyssä hän myös kampanjoi itseään oppilasneuvoston puheenjohtajaksi julisteilla, joissa oli kuva hänestä Arkajalat-ajoilta ja yksinkertainen vaalilause "Chunk for President". Hän myös voitti vaalit. 

Berkleyn jälkeen, hän valmistui Kalifornian yliopistosta asianajajaksi ja erikoistui Los Angelesin viihdeteollisuuteen. Vuoden 2014 helmikuusta alkaen, hän on myös kirjoittanut liiketoimintaa, juridiikkaa ja politiikkaa käsitteleviä kirjoituksia CNBC:lle ja Huffington Postille.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Abrams: Jeff Cohen’s Dirty Irish Secret  14.5.2014. Heeb Media. Viitattu 25.1.2015. (englanniksi)
2. ↑  Leslie A. Gordon: Child actor parlays his connections into an entertainment law practice *ABA Journal*.  1.2.2014. Viitattu 25.1.2015. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑  About The Firm Cohen Gardner LLP.  Arkistoitu 10.2.2011. Viitattu 25.1.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Jeff Cohen Elonetissä.
* Jeff Cohen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Jeffery "Jeff" Demps** (s. 8. tammikuuta 1990 Winter Garden, Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja sekä pikajuoksija. Hän pelaa NFL-liigan Tampa Bay Buccaneersissa, jonne hän siirtyi keväällä 2013 New England Patriotsista. Dempsin pelipaikka on keskushyökkääjä.

Lontoon olympialaisissa 2012 Demps juoksi Yhdysvaltain joukkueessa 4 × 100 metrin viestin alkuerissä. Toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta joukkueen suoritus hylättiin myöhemmin Tyson Gayn dopingkäryn takia.

Ennen ammattilaisuraansa Demps oli osana Floridan yliopiston joukkueita amerikkalaisessa jalkapallossa ja yleisurheilussa. Hän päätti olla osallistumatta vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuuteen keskittyessään tuleviin olympialaisiin, mutta solmi kisojen jälkeen elokuussa vapaana pelaajana NFL-sopimuksen New England Patriotsin kanssa.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

Lähde: IAAF

* 100 m juoksu: 10,01 (2008)
* 200 m juoksu: 21,04 (2007)

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeff Demps Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi) Viitattu 9.6.2014.
2. ↑  USA men’s 4 x 100m relay team disqualified from the 2012 London Olympic Games  20.5.2015. olympic.org:  KOK. Viitattu 8.4.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Louvren kummitus** (*Belphégor ou le Fantôme du Louvre*) on ranskalainen television minisarja vuodelta 1965. Arthur Bernèden vuonna 1927 julkaistuun romaaniin perustuva kauhutarina koostuu neljästä 70 minuutin jaksosta. Sarjan on ohjannut Claude Barma, ja sen pääosissa näyttelevät Juliette Gréco (Laurence Borel), René Dary (komisario Ménardier), Yves Rénier (André Bellegarde), François Chaumette (Boris Williams) ja Christine Delaroche (Colette Ménardier). 

Sarja sai suurta suosiota monissa Euroopan maissa, ja muun muassa Lars von Trier on kertonut saaneensa tästä lapsuutensa pelottavasta katsomiskokemuksesta vaikutteita sairaala-aiheiseen televisiosarjaansa *Valtakunta*. Suomessa Mainostelevisio esitti *Louvren kummituksen* kesällä 1966, ja se oli kielletty alle 16-vuotiailta.. Yle Teema esitti sarjan kahdesti vuonna 2007 jaettuna 13 lyhyeen jaksoon, ja uudelleen helmikuussa 2009 kaikki jaksot peräjälkeen.

Juoni
-----

Pariisilaisen Louvren taidemuseon primitiivisen taiteen osastolla pahuudenjumala Belphegorin patsaan luona alkaa kummitella ja museon päävartija löydetään murhattuna. Komisario Ménardierin tutkiessa tapausta se kehittyy yhä mystisemmäksi ja laajemmaksi.

Muita elokuvasovituksia romaanista
----------------------------------

Bernèden romaanin pohjalta on tuotettu myös mykkäelokuva *Aarteenryöstäjät ja salapoliisien kuningas Le Coq* (*Belphégor*, 1926) jo ennen romaanin ilmestymistä. Vuonna 2001 julkaistiin 26-osainen animoitu televisiosarja *Belphégor* ja näytelmäelokuva *Belphegor, Louvren kummitus*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Belphégor *toutelatele.com*. Viitattu 7.10.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Kartastenpää, Tero: Lars von Trierin lääkäriviha näkyy tv-sarjassa.  *Helsingin Sanomat*, 7.10.2022. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 7.10.2022.
3. ↑  Kuuma kesä heinäkuun suosituin MTV-ohjelma.  *Helsingin Sanomat*, 28.9.1966, s. 39. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Peltonen, Timo: Louvren kummitus *Helsingin Sanomat*.  4.6.2007. Viitattu 7.10.2022.
5. ↑  Louvren kummitus - uusinta perjantaina 27.2.2009 päivällä! *Muistikuvaputki, Yle Vintti*.  27.02.2009. Viitattu 7.10.2022.
6. ↑  Kidnappaaiat ja Louvren kummitus.  *Helsingin Sanomat*, 20.7.1966, s. 27. Näköislehti (maksullinen).
7. ↑  Louvren kummitus (1965) *Populaari, Menneisyysikkuna populaarikulttuuriin*.  5.6.2007. Viitattu 7.10.2022.
8. ↑  *Belphégor* Elonetissä.
9. ↑  *Belphegor, Louvren kummitus* Elonetissä.
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia Saksan Schleswig-Holsteinissa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Husum** (friis. *Hüsem*) on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin länsiosassa Pohjanmeren rannikolla. Se toimii Nordfrieslandin piirikunnan hallintokaupunkina. Kaupungissa asui 23 097 ihmistä vuoden 2016 lopussa. Husum tunnetaan myös sieltä kotoisin olleen kirjailijan Theodor Stormin mukaan nimityksellä *Graue Stadt am Meer* eli suomeksi *Merenrannan harmaa kaupunki*.

Historia
--------

Husum mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1252, kun Tanskan kuningas Abel kuoli sen lähistöllä verotusretkellä friisejä vastaan. Paikkakunnan nousu merkittäväksi kauppakeskukseksi alkoi sen jälkeen, kun vuonna 1362 tulva tuhosi laajoja alueita Pohjanmeren rannikolta, mm. Rungholtin kaupungin, ja rannikko siirtyi aiemmin sisämaassa sijainneen Husumin kohdalle. Tämä kehittyi kukoistavaksi markkinapaikaksi, 1421 alkoi ensimmäisen kirkon rakentaminen, ja lopulta Husum itsenäistyi Mildstedtin seurakunnasta vuonna 1448.

1577–1582 Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Adolf rakennutti Husumin linnan, ja hänen poikansa herttua Johann Adolf myönsi vihdoin Husumille kaupunginoikeudet vuonna 1603. Vuoden 1634 tulva tuhosi jälleen suuria osia kaupungin ympäristöstä, etenkin läheisestä Nordstrandin saaresta, mutta säästi kuitenkin itse Husumin. Seurauksena oli silti pitkään kestänyt taantuma, joka kääntyi kasvuun vasta, kun Schleswigin herttuakunta, johon kaupunki kuului, siirtyi Tanskalta Preussin hallintaan vuonna 1867 ja sitä myöten jatkossa Saksalle.

Väestö
------

Friisin- ja saksankielinen kyltti poliisiasemalla Husumissa.
Husumin ympäristössä, etenkin Pohjoisfriiseinsaarilla puhutaan vielä jonkun verran pohjoisfriisin kieltä. Myös tanskalainen vähemmistö ylläpitää Husumissa kulttuuri- ja kirjastotoimintaa. Alueen vallitseva kieli on kuitenkin saksa.

Nähtävyydet
-----------

Husumin linnan (saks. *Schloss vor Husum*) puistossa kukkivat miljoonat krookukset vetävät joka vuosi kävijöitä kauempaakin. Linnan saksankielinen nimi merkitsee 'linnaa Husumin edustalla', mikä johtuu siitä, että linnaa rakennettaessa kaupunki ei vielä ollut kasvanut linnan liepeille.

Kaupungin keskusta on rakennettu suuren vuorovesisataman ympärille. Tämän lähellä sijaitsee myös kirjailija Theodor Stormin syntymäkoti, jossa nykyään toimii museo.

Turismilla on Husumissa suuri merkitys, sillä kaupungista on hyvät yhteydet lomakohteina suosituille Pohjoisfriiseinsaarille ja Pohjanmeren vuorovesialueille.

Husumin satama matalan veden aikana.

Ystävyyskaupungit
-----------------

* Yhdistynyt kuningaskunta Kidderminster, Yhdistynyt kuningaskunta
* Saksa Heilbad Heiligenstadt, Thüringen, Saksa
* Tanska Gentofte, Tanska
* Puola Trzcianka, Puola

Lähteet
-------

1. 1 2  Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2016 (XLSX) *Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein*. Viitattu 22.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Husum**.
* Kaupungin verkkosivusto
**Huttujärvi** on saareton metsäjärvi Pelkosenniemellä Lapin maakunnassa. Se sijaitsee Pelkosenniemen länsiosassa Pyhätunturin luoteispuolella. Etäisyys Rovaniemeltä on 82 kilometriä koilliseen. Huttujärven pinta-ala on 56 hehtaaria.

Maantiede
---------

Huttujärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,4 kilometriä, järvi levenee jonkin verran luodetta kohden. Huttujärvi on matala, altaan pohjoisosassa on noin 0,6 hehtaarin laajuinen alue, jonka syvyys on kuusi metriä. Järvi rajautuu idässä Pyhä-Luoston kansallispuistoon. Järven koillispuolisen Huttutunturin laki on noin 420 metriä merenpinnan yläpuolella.

Huttujärven eteläkolkasta lähtee Huttuoja etelään. Huttuoja laskee Siurunjokeen.

Huttujärven vesitilavuus on 1 224 000 kuutiometriä eli noin 1,2 kuutiohehtometriä.

Huttujärvi (65.356.1.006) kuuluu Siurunjoen valuma-alueeseen (65.356), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Javarusjoen valuma-alue (65.35) ja ensimmäinen jakovaihe Kemijärven–Pelkosenniemen alue (65.3). Huttujärvi on laajin Siurunjoen valuma-alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.

Huttujärvi on Pelkosenniemen neljänneksi laajin vakavesi. Sitä laajempia ovat Pyhäjärvi, Säynäjäjärvi ja Tuormusjärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Huttujärvi, vakavesi, Pelkosenniemi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 31.8.2021.
3. ↑  Huttujärvi. Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
4. ↑  Siurunjoen valuma-alue (65.356). Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
5. ↑  Pelkosenniemi. Järviwiki. Viitattu 31.8.2021.
**Hutsulit** ovat etninen ryhmä Karpaateilla osissa Ukrainaa ja Romaniaa.

Asuinalue
---------

Mies kansanpuvussa.
Hutsulien perinteinen asuinalue käsittää osia Karpaattien etelä- ja pohjoisrinteistä. Nykyisen Ukrainan hallinnollisista alueista heitä asuu Verh'ovynan piirissä ja osissa Kosivin, Nadvirnan ja Kolomyjan piirejä Ivano-Frankivskin alueella, Putylan ja Vyžnytsjan piirissä Tšernivtsin alueella, sekä Rah'ivin piirissä Taka-Karpatian alueella. Ukrainan lisäksi hutsuleja asuu kylissä Romanian puolella maiden vastaista rajaa Maramureșin piirikunnassa.

Hutsuleja on sittemmin myös muuttanut ympäri maailmaa. Hutsulien perustamia järjestöjä toimii esimerkiksi Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.

Historia
--------

Hutsulien nimen alkuperää ei tunneta varmuudella, mutta siitä on esitetty useita eri teorioita. Yhden mukaan nimi on johdettu paimentolaista tarkoittavasta sanasta *kotšul*. Toisen teorian mukaan nimi on ollut alun perin turkkilainen heimonimi *uts* tai *uz*. Kolmannen teorian mukaan nimi on johdettu itäslaavilaisen ulitšien heimon nimestä ja neljännen mukaan nimi on johdettu romanian maantierosvoon viittaavasta sanasta *hoţul* tai *hoţ*.

Hutsulit ovat alkaneet asuttaa Karpaattien pohjoisrinteitä 1400-luvulta 1700-luvulle. 1700-luvulta lähtien heitä alkoi asettua myös niiden etelärinteille Taka-Karpatian ja Maramureșin alueelle. Selvästi omana ryhmänään heistä on alettu puhua Galitsiassa 1700-luvun lopulta lähtien. Hutsulit olivat pitkään pääasiassa talonpoikia puolalaisten ja unkarilaisten maanomistajien alaisuudessa. Joitakin hutsuleja tiedetään olleen kasakkoina ja heitä myös soti puolalaisia vastaan. Jotkin hutsulit tunnettiin *opryšok*-nimisinä maantierosvoina. Lukutaito alkoi levitä tavallisen kansan keskuudessa vasta 1900-luvulla. Saman vuosisadan alussa hutsuleja osallistui Ukrainan itsenäisyyspyrkimyksiin. Hutsulien tasavalta oli muutaman kuukauden kestänyt yritys saavuttaa itsenäisyys vuonna 1919, joka päättyi Romanian miehitykseen.

Kulttuuri
---------

Hääpuku.
Hutsulien perinteiseen kulttuuriin kuuluu patriarkaalinen yhteiskuntajärjestelmä ja kausittainen liikkuminen paimennettujen lampaiden perässä ylhäällä ja alhaalla vuoristolla sijaitsevilla laitumilla. Karpaattien muista kansoista hutsuleja erottaa esimerkiksi heidän värikkäät kansallispukunsa. Miehillä ja naisilla ne sisältävät mustaa tai tummanpunaista kangasta värikkäin koristeluin. Perinteisiin kuuluvat myös hutsulien omat kansantanssit ja laulut. Kansanlaulujen suosittu aihe ovat opryšokit. Kansantansseista ehkä suosituin on nopeatahtinen *hutsulka*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Paul Robert Magocsi ja Ivan Pop: *Encyclopedia of Rusyn history and culture*, s. 206-207. uudistettu painos. University of Toronto Press, 2005. ISBN 0-8020-3566-3. (englanniksi)
2. 1 2 3  Nicolae Pavliuc, Volodymyr Sichynsky, Stanisław Vincenz: Hutsuls *Encyclopedia of Ukraine*. Canadian Institute of Ukrainian Studies. Viitattu 9.2.2021. (englanniksi)
**Magnesiumbromidi** (MgBr2) on magnesium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja lääketieteessä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa magnesiumbromidi on valkoista ja erittäin hygroskooppista kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Magnesiumbromidista tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja kuten heksa- ja dekahydraatit (MgBr2·6H2O ja MgBr2·10H2O). Lisäksi eräät muutkin pienimolekyyliset yhdisteet esimerkiksi metanoli, dietyylieetteri ja ammoniakki voivat tunkeutua kidehilaan kideveden kaltaisesti. Magnesiumbromidi on Lewis-happo.

Magnesiumbromidia esiintyy luonnossa pieniä määriä merivedessä ja bischofiitti- ja karnalliittimineraaleissa.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Magnesiumbromidia valmistetaan neutraloimalla magnesiumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia vetybromidilla. Sitä muodostuu myös kuumennettaessa magnesiumin ja bromin seosta.

MgO + 2 HBr → MgBr2 + H2O
Mg(OH)2 + 2 HBr → MgBr2 + 2 H2O
MgCO3 + 2 HBr → MgBr2 + H2O +CO2
Magnesiumbromidia voidaan käyttää lääketieteessä rauhoittavana aineena. Se toimii elektrolyyttinä eräissä kuivapareissa. Magnesiumbromidia käytetään runsaasti orgaanisen kemian synteeseissä. Se katalysoi Biginelli-reaktiota, nukleofiilisia additioita, sykloadditioita, toisiintumisia ja kytkentäreaktioita ja bromaa orgaanisia yhdisteitä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Deborah A. Kramer: *Magnesium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004
2. 1 2 3 4 5  Richard C. Ropp: *Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds*, s. 46–48. Newnes, 2012. ISBN 9780444595539. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 4.6.2020). (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  Pradyot Patnaik: *Handbook of inorganic chemicals*, s. 516–517. McGraw-Hill Professional, 2002. ISBN 9780070494398. (englanniksi)
4. 1 2  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 253. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
5. 1 2 3 4  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 612. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
6. 1 2  T. Howard Black & Lee Fader: *Magnesium Bromide, e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis*, John Wiley & Sons, New York, 2007. Teoksen verkkoversio Viitattu 4.6.2020.
**Hutuvalta** tai **Hutuvoima** (engl. *Hutu Power*) oli akazujen sekä äärihutujen 1980-luvun ja lopulla 1990-luvun alussa kehittämä ja omaksuma ideologia, jonka toteuttaminen huipentui tutsien ja maltillisten hutujen vastaiseen Ruandan kansanmurhaan. Hutuvallalla tarkoitetaan myös kaikkia niitä äärihutuliikkeitä, jotka kannattivat tätä ideologiaa.

Hutuvalta oli vastine käsitteelle "tutsivalta", jolla tarkoitettiin entistä feodaali- ja siirtomaavaltaa, jossa tutseilla oli erityinen johtava ja vauraampi valta-asema hutuihin sekä twa-heimoon nähden. Ideologiaan kuului olennaisesti voimakkaan kaksijakoinen näkemys Ruandan vaihtoehdoista; hutuvalta tai tutsivalta. Hutujen oli pyrittävä hutuvaltaan olemassaolonsa turvaamiseksi. Tutsien syrjäyttäminen ja poistaminen Ruandasta vaikka väkivalloin oli vain hutujen itsesuojeluvaistoa, koska jollei puhdistusta olisi toteutettu, olisi toisena vaihtoehtona ollut hutujen orjuus ja tutsien ylivalta. Ideologian mukaan tavoitteena oli vain hutujen muodostama Ruanda, jonka kohtalo olisi vain ja ainoastaan kiinni hutuista. Se väitti myös, etteivät hutut olleet vapaita, niin kauan kuin maassa oli vielä tutsivähemmistö. Ruandan väestöstä noin 84 prosenttia on hutuja ja 15 prosenttia tutseja.

Ensimmäistä kertaa käsitettä "hutuvalta" käytti MDR-puolueen (*Mouvement démocratique républicain*) varapuheenjohtaja Froduald Karamira tarkoittaen sillä valtapuolue MRND:tä (*Mouvement républicain national pour la démocratie et le développement*) tukevia hutuliikkeitä. Hutuvalta-ideologia siis tuki Ruandan valtajärjestelmää ja pyrki takaamaan sen, että akazut eli presidentti Juvenal Habyarimanan ympärille ryhmittynyt hutujen johtava luokka pysyisi vallassa. Ideologian tavoitteena oli, että uutta hutu-Ruandaa johtaisi edelleen akazu-luokka ja MRDN itsevaltaisesti.

Hutuvallan pää-äänenkannattajia olivat radiokanava Radio Télévision Libre des Mille Collines ja Kangura-lehti, joka julkaisi myös hutuvallan ideologisen pääohjelman *Hutujen kymmenen käskyä*. Näissä kymmenessä käskyssä vaadittiin hutuja katkaisemaan kaikki välinsä tutseihin ja karkottamaan tutsit armeijasta. Lisäksi tässä ohjelmassa korostettiin naisten asemaa perheessä. Pääryhmät, jotka edustivat hutuvalta-ideologiaa, olivat valtapuolue MRND, MDR-puolueen radikaalisiipi MDR-Power, CDR-puolue (*Coalition pour la Défense de la République*) sekä hutumiliisit Interahamwe ja Impuzamugambi
**John Malchase David Shalikashvili** (georg. ჯონ მალხაზ შალიკაშვილი, 27. kesäkuuta 1936 Varsova, Puola – 23. heinäkuuta 2011 Tacoma, Washington) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka oli Yhdysvaltain Euroopan joukkojen ja Naton komentaja 1992–1993 ja Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puhemies 1993–1997.

John Shalikashvili syntyi Varsovassa georgialaiseen aristokraattiperheeseen. Hänen isänsä ruhtinas Dimitri oli aikoinaan Georgian demokraattisen tasavallan armeijan everstiluutnantti ja palveli myös Waffen-SS-joukoissa. Perhe pakeni Puolaan Puna-armeijan miehitystä 1920-luvulla ja edelleen Yhdysvaltoihin 1952.

John Shalikashvili opiskeli sähkötekniikkaa Bradley Universityssa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1958. Hänet otettiin asevelvolliseksi samana vuonna, josta alkoi hänen sotilasuransa. Hän oli neuvonantajana Vietnamissa ja komensi 1. panssaridivisioonan tykistöä Länsi-Saksassa ja sai vuonna 1987 9. jalkaväkidivisioonan komentajuuden.

Hän oli ensimmäinen maahanmuuttaja, joka kohosi neljän tähden kenraaliksi. Hän johti operaatio Provide Comfortia ensimmäisessä Irakin sodassa, jonka jälkeen hänet nimitettiin Naton komentajaksi. Presidentti Clinton nimitti hänet Yhdysvaltain asevoimien korkeimpaan asemaan aselajien yhteisen pääesikunnan päälliköksi 1993, jossa asemassa hän oli, kunnes jäi eläkkeelle 1997.

Shalikashvili oli Stanford Universityn Kansainvälisen turvallisuuden ja yhteistyön vierailevana professorina. Vuonna 2004 hän oli neuvonantajana John Kerryn vaalikampanjassa. Saman vuoden elokuussa hän kärsi vakavan halvauskohtauksen.

Hän ilmoitti myöhemmin muuttaneensa mieltään Yhdysvaltain asevoimien homoseksuaaleja koskevasta "don’t ask, don’t tell" (älä kysy, älä kerro) -politiikasta, joka vahvistettiin 1993 hänen ollessaan johdossa.
Alkuvuodesta 2008 hän jätti neljän muun Nato-maiden entisen huippukomentajan kanssa pääsihteeri Jaap de Hoop Schefferille 150-sivuisen manifestin, jossa ajettiin sotilasliiton perinpohjaista uudistamista.

Lähteet
-------

* Gen. Shalikashvili faces his toughest battle after a stroke, Seattle Post-Intelligencer

### Viitteet

1. ↑  John Shalikashvili, former chairman of the Joint Chiefs of Staff, dies  23.7.2011. CNN. Viitattu 24.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  Second Thoughts on Gays in the Military New York Times. Viitattu 23.01.2008.
3. ↑  Pre-emptive nuclear strike a key option, Nato told Guardian. Viitattu 22.01.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Shalikashvili** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* NARA

 |

 |
**John Sheppard** on kuvitteellinen henkilö *Stargate Atlantis* -televisiosarjassa. Hän on Yhdysvaltain ilmavoimien everstiluutnantti (aiemmin majuri) ja läpäissyt Mensan tasokokeen. Sheppardia esittää Joe Flanigan.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sheppard ajautui osaksi Atlantis-retkikuntaa lähes vahingossa. Hän toimi Jack O'Neillin helikopteripilottina tämän vieraillessa Etelämantereella. Tohtori Beckett lähetti helikopteria vastaan vahingossa muinaisten ohjuksen, jolloin Sheppard ja O'Neill pelastuivat niukin naukin Sheppardin lentäjäntaitojen ansiosta. Myöhemmin Etelämantereen tukikohdassa paljastui, että Sheppardilla oli elimistössään poikkeuksellisen vahva muinaisten geeni, jonka ansiosta hän pystyi käyttämään näiden tekniikkaa toisin kuin monet muut tau'rit. Elizabeth Weir kiinnostui Sheppardin kyvyistä ja pyysi tätä liittymään retkikuntaan. Jonkin aikaa asiaa harkittuaan Sheppard liittyikin mukaan, ja hän toimii Atlantiksessa ylimpänä sotilaskomentajana.

Sheppardin joukkue herätti vahingossa horroksessa olleet wraithit järjestettyään pelastusoperaation näiden emoalukseen. Lähes kaikki vangit saatiin pelastettua, mutta heränneet wraithit aiheuttivat ketjureaktion, joka herätti nukkuvat wraithit etuajassa ympäri galaksia. Myöhemmin Sheppardia on purrut wraithien esiaste iratus-hyönteinen, joka lähes tappoi hänet. Sheppardiin on myös kulkeutunut tohtori Beckettin kehittämä retrovirus, joka oli tarkoitettu muuttamaan wraithit ihmisiksi. Tällöin Sheppard alkoi nopeasti muuttua erityisen vaaralliseksi wraithiksi, ennen kuin virus saatiin neutraloitua.

Sheppard on neuvokas sotilas, joka on muun muassa pelastanut yksin Atlantiksen vihollisihmisten valtaamisyritykseltä, estänyt Rodney McKayn avustuksella Daedalus-avaruusaluksen tuhoutumisen, paennut useasti viime hetkellä wraithien kynsistä, puolustanut kyläyhteisöä näkymättömältä energiahirviöltä ja huijannut kaksi wraithien emoalusta tuhoamaan toinen toisensa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Hahmokuvaus GateWorld-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* John Sheppard StargateWikissa (englanniksi)

Stargate Atlantiksen vakiohahmot
Carson Beckett • Ronon Dex • Teyla Emmagan • Aiden Ford • Rodney McKay • John Sheppard • Elizabeth Weir
Ukrainalainen postimerkki vuodelta 2006, kun oli kulunut sata vuotta Oleg Antonovin syntymästä
Oleg Antonov ja hänen suunnittelemiaan lentokoneita venäläisissä postimerkeissä.
**Oleg Konstantinovitš Antonov** (ven. Оле́г Константи́нович Анто́нов, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2.

Elämä
-----

Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta.

Vuosina 1943–1946 Antonov toimi Jakovlev OKB:n varajohtajana ja 1945 alkaen sen Novosibirskin tehtaanjohtajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Vuonna 1946 Antonovista tuli lentokoneiden suunnittelutoimiston johtaja.

Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš.

Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.

Kuvia
-----

* Аn-2Аn-2
* Аn-124Аn-124
* Аn-74Аn-74
* Аn-225Аn-225
* Аn-70Аn-70
* Аn-72Аn-72
* Аn-140Аn-140
* Аn-148Аn-148

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Oleg Antonov / Biography Antonov Company. Viitattu 22.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Oleg Konstantinovitš Antonov** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* SNAC

 |

 |
**Onttolan tasoristeysturmassa** sotilaita kuljettanut linja-auto törmäsi junaan 12. syyskuuta 1944 kello 16:55 Joensuun lähellä Onttolassa. Onnettomuudessa kuoli 12 henkilöä, ja seitsemän loukkaantui vakavasti.

6. mittauspatterin sotilaita Joensuusta Ylämyllylle kuljettanut linja-auto (rekisterinumero SA-80033), jota ajoi alikersantti Dahlbäck, törmäsi Onttolan ylikäytävällä Pieksämäeltä Joensuuhun tulossa olleeseen postijunaan. Veturin antamista varoituksista huolimatta linja-auto ajoi ylikäytävällä suoraan veturin eteen. Veturi raahasi autoa mukanaan jonkin matkaa kunnes auto murskaantuneena viskautui radan sivuun. Törmäyksessä myös junan veturi ja kaksi vaunua suistuivat kiskoilta. Linja-autossa oli kaikkiaan 30 henkilöä. Heistä kaksi kuoli heti, kuusi kuoli matkalla sairaalaan Joensuuhun ja neljä kuoli vammoihinsa sairaalassa. Seitsemän autossa ollutta sai vakavia vammoja ja loput lievempiä vammoja.

Lähteet
-------

1. 1 2  6. Mittauspatterin sotapäiväkirjan kuvaus onnettomuudesta (Kansallisarkisto)
2. 1 2  12 ihmistä sai surmansa ylikäytäväonnettomuudessa Onttolan ylikäytävällä, Laatokka 14.09.1944, nro 204, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen sodissa 1939-1945 menehtyneet-tietokannan lista onnettomuuden uhreista[vanhentunut linkki]
**Herajoen työväentalo** on Riihimäellä sijaitseva työväentalo. Se sijaitsee Herajoen kylässä, Vanhan Kormuntien ja Kalliolantien risteyksessä, noin neljän kilometrin päässä Riihimäen keskustasta.

Herajoen työväenyhdistys perustettiin 1908, ja paikalle siirrettiin seuraavana vuonna Lopelta vanha hirsirakenteinen käräjätalo työväentaloksi. Työväentalolle tyypillisesti rakennus sisälsi myös vahtimestarin asunnon ja juhlasalin. Arkkitehti Heikki Siikosen suunnittelema kivirakenteinen lisärakennus valmistui vuonna 1927. Rakennusta korjattiin vuosina 1981–1984 rakennusmestari Jorma Leponokan suunnitelmin. Rakennusta korjattiin myös vuosina 1991–1993 rakennusmestari Matti Lehtosen suunnitelmin.

Herajoen työväentalon huoneistoala on 359 neliömetriä. Juhlasalissa on kiinteä näyttämö sekä kahviotila, tarjoilukeittiö sekä erillinen vaatteiden säilytystila. Istumapaikkoja salissa on pöytien ääressä 120–160. Lisäksi kahviossa on pöytien ääressä paikkoja n. 40. Piha-alueella on pysäköintitilaa noin 70 autolle.

Herajoen työväentalo on arvotettu maakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Herajoen työväentalo on myös näyttelijäprofessori Veikko Sinisalon synnyinkoti. Lisäksi kansanedustaja Väinö Sinisalo oli talon pitkäaikainen vahtimestari.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla on järjestetty muun muassa kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia. Sisällissodan aikaan talo oli aluksi punakaartin hallussa, kunnes saksalaiset valtasivat sen huhtikuussa 1918. Sen jälkeen talo oli takavarikossa, ja sen irtaimisto katosi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Riihimäen rakennetut kulttuuriympäristöt 2020 (Arkistoitu – Internet Archive) (sivu 262, kohde 232 - Herajoen työväentalo), *riihimaki.fi*, viitattu 25.9.2020
2. 1 2 3  Herajoen työväentalo - Riihimäen Sosialidemokraatit, *riihimaensosialidemokraatit.fi*, viitattu 25.9.2020.
3. 1 2  Seurantalot - Herajoen työväentalo, *seurantalot.fi*, viitattu 25.9.2020
4. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
Primääriset alkoholit hapettuvat Fétizon-hapetuksella aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit hapettuva ketoneiksi
**Fétizon-hapetus** on kemiallinen reaktio, jossa piimaahan absorboitu hopeakarbonaatti hapettaa alkoholit karbonyyliyhdisteiksi. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Marcel Fétizonin mukaan ja Fétizon ryhmineen raportoi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1968. Reaktion etuna on sen toimiminen myös miedoissa olosuhteissa.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Fétizon-hapetuksella primääriset alkoholit hapettuvat selektiivisesti aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Reaktio on hyvin käyttökelpoinen laktonien valmistamiseen, koska sekä diolit että laktolit hapettuvat laktoneiksi. Symmetriset sekundääriset diolit voivat hapettua selektiivisesti ketoalkoholeiksi. Reaktio tapahtuu neturaaleissa olosuhteissa, joten tuotteessa lähtöaineessa voi olla myös happoille tai emäksille herkkiä funktionaalisia ryhmiä. Fenolit hapettuvat kinoneiksi, jotka voivat edelleen reagoida hapettavalla kytkeytymisreaktiolla. Propargyylialkoholijohdannaiset fragmentoituvat reaktion olosuhteissa.

Fétizon-hapetuksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa alkoholi absorboituu piimaan ja hopeakarbonaatin pinnalle. Vähänkään polaariset liuottimet häiritsevät absorboitumista, minkä vuoksi reaktio suoritetaan käyttäen liuottimena esimerkiksi tolueenia. Alkoholimolekyyli asettuu kohtisuoraan hopeakarbonaatin ja piimaan muodostamaa pintaa vastaan ja koordinoituu hopeaioneihin. Hapettuminen tapahtuu yhden elektronin siirtona alkohoilta hopeaioneille. elektronin luovuttaa alkoholiryhmään sitoutunut hiiliatomi ja tähän hiiliatomiin sitoutunut vetyatomi, josta muodostuu vetyioni. Karbonyyliyhdisteen lisäksi muodostuu metallista hopeaa ja hiilidioksidia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael B Smith: *Organic Synthesis*, s. 256-258. Academic Press, 2011. ISBN 9781890661403. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.5.2016). (englanniksi)
2. 1 2 3  Gabriel Tojo,Marcos I. Fernandez: *Oxidation of Alcohols to Aldehydes and Ketones*, s. 282-286. Springer, 2006. ISBN 978-0-387-23607-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 22.5.2016). (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee pianoteosta. Für Elise on myös Kari Peitsamon ja Aku Ankkulin albumi.*
Teoksen alku.
Für EliseÄänitiedostojen kuunteluohjeet

Therese Malfatti
Elisabeth Röckel
**Für Elise** (suom. *Eliselle*), bagatelli a-molli WoO 59, on Ludwig van Beethovenin säveltämäksi oletettu pianoteos, jonka hän oletuksen mukaan sävelsi vuonna 1810 rakastajattarelleen Therese Malfatille, jonka kanssa hän aikoi mennä naimisiin. Liitosta ei kuitenkaan tullut mitään, koska Theresen isä lääkäri Giovanni Malfatti, joka oli hoitanut Beethovenin sairautta, paheksui liittoa. Therese meni myöhemmin vuonna 1816 naimisiin paroni von Drosdickin kanssa. Beethoven viittaa maaliskuussa 1810 kirjoittamassaan kirjeessä bagatelliin ja toteaa: "Tässä kirjeessä rakas Therese, saat mitä lupasin sinulle." Elise oli Theresen lempinimi.

Pianonsoiton harrastajien keskuudessa *Für Elise* kuuluu tunnetuimpiin kappaleisiin. Kappaleen ensimmäistä teemaa soitetaan paljon harjoiteltaessa. Koko teoksen esittäminen on harvinaisempaa, ja se edellyttää yleensä kokenutta soittajaa.

Syksyllä 2009 musiikintutkija ja pianisti Luca Chiantore ilmoitti epäilyksestään, että Für Elise olisi 1800-luvulla eläneen Ludwig Nohlin säveltämä. Nohl oli löytänyt kappaleen Beethovenin signeeraamat nuotit müncheniläisestä yksityiskodista vuonna 1865. Nohlin löytämän sävellyksen sanottiin olleen löydettäessä valmis, ja Nohl vain viimeisteli sen julkaisua varten. Chiantoren mukaan Nohlin löytämässä paperissa oli kuitenkin vain suuntaviivoja, joten Nohlin on täytynyt säveltää *Für Elise* lähes kokonaan itse.

Suomessa *Für Elise* on tullut tutuksi Orion Pharman Burana-tulehduskipulääkkeen TV-mainoksista 1980-luvulta alkaen.

Lähteet
-------

* Ludwig Nohl, *Neue Briefe Beethovens*, Stuttgart 1867
* Klaus Martin Kopitz, *Beethoven, Elisabeth Röckel und das Albumblatt „Für Elise"*, Köln, Dohr, 2010, ISBN 978-3-936655-87-2
* Klaus Martin Kopitz, *Beethoven’s ‘Elise’ Elisabeth Röckel: a forgotten love story and a famous piano piece*, in: *The Musical Times*, vol. 161, no. 1953 (Winter 2020), pp. 9–26, klaus-martin-kopitz.de (PDF)

### Viitteet

1. ↑  Für Elise ei ehkä olekaan Beethovenin sävellys, Helsingin Sanomat, 19.10.2009
2. ↑  Etelä-Saimaa − Kasari toi klasarin suomimainoksiin

Aiheesta muualla
----------------

* Für Elise, WoO 59 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library