recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tsivilsk** (ven. Циви́льск, tšuvassiksi Ҫӗрпӳ, *Śĕrpü*) on kaupunki Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Bolšoi Tsivil -joen varrella 37 kilometriä tasavallan pääkaupungista Tšeboksarysta kaakkoon. Kaupunki on Tsivilskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Tsivilskin rautatieasema Kanašista Tšeboksaryyn johtavalla sivuradalla sijaitsee 8 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2008).*lähde?*

Boris Godunov rakennutti vuonna 1584 paikalle linnoituksen, jonka marit polttivat vuonna 1609. Stepan Razinin joukot hyökkäsivät sinne vuonna 1671 ja Jemeljan Pugatšovin joukot valtasivat sen vuonna 1774. Vuonna 1781 Tsivilskistä tuli Kazanin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Nykyään siellä on konepaja- ja elintarviketeollisuutta, kutomo, tiilitehdas ym. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 508. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tsivilsk**.
* Tsivilskin kaupungin sivusto (venäjäksi)

Tšuvassian vaakuna**Tšuvassian kaupungit**
Tšuvassian lippuTšuvassian lippu
**Pääkaupunki: Tšeboksary**  

Alatyr |
Jadrin |
Kanaš |
Kozlovka |
Mariinski Posad |
Novotšeboksarsk |
Šumerlja |
Tsivilsk
**Boccioleto** on kunta Pohjois-Italiassa Vercellin maakunnassa Piemonten alueella. Boccioleton naapurikunnat ovat Balmuccia, Campertogno, Mollia, Rima San Giuseppe, Rimasco, Rossa, Scopa ja Scopello.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Boccioleto Tuttitalia. Viitattu 22.02.2017. (italiaksi)

Vercellin maakunta
Alagna Valsesia | Albano Vercellese | Alice Castello | Arborio | Asigliano Vercellese | Balmuccia | Balocco | Bianzè | Boccioleto | Borgo Vercelli | Borgo d’Ale | Borgosesia | Breia | Buronzo | Campertogno | Carcoforo | Caresana | Caresanablot | Carisio | Casanova Elvo | Cellio | Cervatto | Cigliano | Civiasco | Collobiano | Costanzana | Cravagliana | Crescentino | Crova | Desana | Fobello | Fontanetto Po | Formigliana | Gattinara | Ghislarengo | Greggio | Guardabosone | Lamporo | Lenta | Lignana | Livorno Ferraris Lozzolo | Mollia | Moncrivello | Motta de’ Conti | Olcenengo | Oldenico | Palazzolo Vercellese | Pertengo | Pezzana | Pila | Piode | Postua | Prarolo | Quarona | Quinto Vercellese | Rassa | Rima San Giuseppe | Rimasco | Rimella | Riva Valdobbia | Rive | Roasio | Ronsecco | Rossa | Rovasenda | Sabbia | Salasco | Sali Vercellese | Saluggia | San Germano Vercellese | San Giacomo Vercellese | Santhià | Scopa | Scopello | Serravalle Sesia | Stroppiana | Tricerro | Trino | Tronzano Vercellese | Valduggia | Varallo | Vercelli | Villarboit | Villata | Vocca
**Novara** on kaupunki Italian Piemonten alueella Novaran maakunnassa Milanon länsipuolella. Se on Novaran maakunnan pääkaupunki. Novarassa on arviolta 104 380 asukasta (vuonna 2015) ja kaupungin pinta-ala on 103,02 neliökilometriä.

Novarassa on käyty merkittäviä taisteluita vuosina 1513 ja 1849. Kaupunkilaisia työllistävät kemian- ja metalliteollisuus sekä leikkikalutehdas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Brinkhoff T: Italy: Piemonte (Istituto Nazionale di Statistica Italia (web).) Citypopulation. Viitattu 30.9.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Novara** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin internetsivut (italiaksi)

Sacro cuore de Gesu -kirkko Novarassa
Novaran maakunta
Agrate Conturbia | Ameno | Armeno | Arona | Barengo | Bellinzago Novarese | Biandrate | Boca | Bogogno | Bolzano Novarese | Borgo Ticino | Borgolavezzaro | Borgomanero | Briga Novarese | Briona | Caltignaga | Cameri | Carpignano Sesia | Casalbeltrame | Casaleggio Novara | Casalino | Casalvolone | Castellazzo Novarese | Castelletto sopra Ticino | Cavaglietto | Cavaglio d’Agogna | Cavallirio | Cerano | Colazza | Comignago | Cressa | Cureggio | Divignano | Dormelletto | Fara Novarese | Fontaneto d’Agogna | Galliate | Garbagna Novarese | Gargallo | Gattico | Ghemme | Gozzano | Granozzo con Monticello | Grignasco | Invorio | Landiona | Lesa | Maggiora | Mandello Vitta | Marano Ticino | Massino Visconti | Meina | Mezzomerico | Miasino | Momo | Nebbiuno | Nibbiola | Novara | Oleggio | Oleggio Castello | Orta San Giulio | Paruzzaro | Pella | Pettenasco | Pisano | Pogno | Pombia | Prato Sesia | Recetto | Romagnano Sesia | Romentino | San Maurizio d’Opaglio | San Nazzaro Sesia | San Pietro Mosezzo | Sillavengo | Sizzano | Soriso | Sozzago | Suno | Terdobbiate | Tornaco | Trecate | Vaprio d’Agogna | Varallo Pombia | Veruno | Vespolate | Vicolungo | Vinzaglio
**Mintsy** (ven. Минцы) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Pesjoen varrella 18 kilometriä Hvoinajasta koilliseen. Kunnan pinta-ala on 373 neliökilometriä. Asukkaita on runsaat 500 henkeä (vuonna 2011).

Mintsyn kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu idässä Hvoinajan piirin Kabožan, etelässä Dvorištšin, lounaassa Hvoinajan ja lännessä Ostahnovon kuntiin sekä pohjoisessa Vologdan alueen Tšagodoštšan piiriin. Seudulla on pieniä järviä, joista suurimmat ovat Buvykinskoje ja Svetloje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi ja turve.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Grišutino, Omošje, Paledi, Pogorelka ja Voronskoje. Lähes kaikki kuntalaiset asuvat Mintsyssä.

Mintsyn kautta kulkee Hvoinajan ja Pestovon välinen maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Hvoinajaan ja Kabožaan. Seudun pääelinkeino maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon. Maatalousyrityksiä on kaksi. Lisäksi on asukkaiden henkilökohtaisia aputalouksia.

Kuntakeskuksen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, ensiapuasema ja neljä kauppaa. Nähtävyyksiä ovat muinaiset hautapaikat, vuonna 1874 rakennettu kirkko, kartano ja entisen paperitehtaan varastorakennus, 1900-luvun vaihteessa rakennettu Putilovin talo ja sairaalarakennukset.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan Minetskogo selskogo poselenija Hvoininskogo raiona Novgorodskoi oblasti. Tom 2: materialy po obosnovaniju  2011. Moskva:  SVGM-projekt.  Arkistoitu 28.5.2014. Viitattu 25.11.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mintsyn kunnan sivusto (venäjäksi)
**Ishpeming** on kaupunki Michiganin osavaltion Marquetten piirikunnassa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Ylä-Michiganin niemimaalla. Kaupungissa on 6 500 asukasta (vuonna 2010).

Ishpemingin kaupungin pinta-ala on 24,22 neliökilometriä. Se sijaitsee 240 metriä Yläjärven pinnan yläpuolella. Naapurikaupunkeja ovat Marquette ja Negaunee. Ishpemingissa sataa paljon lunta, ja sitä pidetään Yhdysvaltojen hiihtourheilun lähtöpaikkana.

Asukkaista yli 95 % on eurooppalaista alkuperää. Suurimmat etniset ryhmät ovat suomalaiset (25,5 % vuonna 2000), italialaiset, englantilaiset, ranskalaiset, saksalaiset, ruotsalaiset ja irlantilaiset. Vuonna 2000 1,9 % puhui suomea äidinkielenään.

Nimitys Ishpeming nimi perustuu odžibwankieliseen sanaan, joka kuvaa sen korkeaa sijaintia. Kaupunki on saanut alkunsa rautamalmikaivoksista. 1800-luvun lopulla sinne syntyi paljon suomalaisasutusta Väkiluku oli suurimmillaan yli 13 000 vuonna 1900.

Ishpemingin kautta kulkee valtatie 41. Lähistöllä sijaitsee Sawyerin kansainvälinen lentokenttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Our City *ishpemingcity.org*. Viitattu 17.12.2015.
2. ↑  Holmio, Armas K. E.: *Michiganin suomalaisten historia*, s. 208–211. Hancock: Michiganin suomalaisten historia-seura, 1967.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ishpeming** Wikimedia Commonsissa
**Hacıqabul** on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee maan keskiosan tasankoseudulla 113 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kaupunki on Hacıqabulin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä M4-valtatie. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2010).

Kaupunki on perustettu vuonna 1938. Aikaisemmin sen nimenä oli *Qazı-Məmməd* (ven. Кази-Магомед, *Kazi-Magomed*) dagestanilaissyntyisen bolševikkivallankumouksellisen Kazi Magomed Agasijevin mukaan. Hacıqabul on maatalousalueen keskus, jossa on rautatieliikenteen yrityksiä ja kalatehdas. Ainoa nähtävyys on "maurilaistyylinen" rautatieasema.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 3.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Azerb.com: Qazimammad (Gazi-Mammad, Ghazi Magomed, Haji Kabul) (englanniksi)
**Quba** (ven. Куба́, *Kuba*) on kaupunki Azerbaidžanissa Kaukasusvuoriston pääjonon koillisella reuna-alueella. Se sijaitsee Qudyalçayjoen varrella 165 kilometriä Bakusta luoteeseen. Kaupunki on Quban piirin keskus. Sen kautta kulkee Bakun ja Venäjän rajan välinen M2-valtatie. Asukkaita on 24 000 henkeä (vuonna 2010).

Kaupunki on perustettu 1400-luvulla. 1700-luvun puolivälistä lähtien se oli Quban kaanikunnan keskus. Venäläiset valtasivat alueen vuonna 1806. Myöhemmin Quba oli Derbentin ja Bakun lääneihin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvun lopulla siellä asui azereja, juutalaisia, armenialaisia ja venäläisiä. Ympäröivän maaseudun suurimman etnisen ryhmän muodostivat tatit. Vuoristojuutalaisten asuttama Qırmızı Qəsəbən (ven. *Krasnaja Sloboda*) esikaupunki sijaitsee Qubaa vastapäätä Qudyalçayn toisella rannalla.

Quba on omenapuistaan kuuluisa puutarhanhoitoalueen keskus. Kaupunki tunnetaan myös siellä kudotuista matoista. Nähtävyyksiin kuuluvat 1500-luvulla rakennettu linnoitus, 1800-luvun moskeijat ja saunat, historiallinen museo sekä Qırmızı Qəsəbən synagogat.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 13*, s. 543. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 26.2.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  *Entsiklopeditšeski slovar Brokgauza i Jefrona (CD-rom)*. Moskva: Adept, 2002 (alkuperäisjulkaisu 1890–1907).
4. ↑  Azerb.com: Quba (Guba, Kuba) *azerb.com*. Viitattu 26.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Quba**.
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
* Tourism Portal of Azerbaidzhan: Guba city (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee teatterihahmoa. Elokuvasta katso Il Capitano (elokuva).*
Il Capitano
**Il Capitano** tai **Capitano** (ital. *Capitano* "Kapteeni") on commedia dell'arten perushahmo, jonka pohjana on klassinen kerskailevan sotilaan tyyppi. Hänen tunnusmerkkejään ovat mahtaileva asenne, uhkaava puhetyyli, mahtipontisuus ja pöyhkeily.

Il Capitano on mahtailevan mutta pelkurimaisen sotilaan prototyyppi. Capitano oli yksi varhaisimmista commedia dell'arten vakiohahmoista, ja polveutui Miles Gloriosuksesta, antiikin Rooman komedian kerskailevasta sotilaasta. Capitano on hahmona epämiellyttävä, ja oli alun perin parodia ranskalaisista ja espanjalaisista palkkasotureista, jotka valtasivat 1500-luvun Italian.

Il Capitano liioittelee erityisesti omia seikkailujaan ja yrittää epätoivoisesti tehdä vaikutuksen naisiin. Asepalvelija murskaa yleensä armotta Il Capitanon mahtipontiset väitteet rikkauksista, sotilaallisesta menestyksestä ja naisten valloituksista. Capitanon hahmo menetti 1600-luvun loppupuolella suurimman osan aiemmasta poliittisesta merkityksestään ja edusti sen jälkeen enää vain ylimielistä rehentelijää, joka otti kunnian muiden saavutuksista.

Capitanon hahmolla oli useita eri nimiä, jotka vaihtelivat, kun eri näyttelijät tulkitsivat roolia. 1500-luvun lopulla Capitanoa kutsuttiin nimellä *Capitano Mattamoros* ("Kapteeni Kuolema maurille"), ja hahmolla oli päällään valtava tärkätty röyhelökaulus, leveä höyhenin koristeltu hattu sekä saappaat, joissa oli uurrettu reuna. Hänen naamionsa oli lihanpunainen, ja siinä oli valtava, fallosmainen nenä. Hieman myöhemmin eräs commedia dell'arte -näyttelijä loi hahmon nimeltä *Capitano Spavento della Valle Inferno*n ("Helvetin laakson pelottava kapteeni"). Muita nimiä ovat *Capitano Cocodrillo*, *Capitano Rodomante* ja *Capitano Rinoceronte*.

Muihin samantyyppisiin hahmoihin kuuluu muiden muassa *Scaramuccia*.

Lähteet
-------

1. ↑  Capitano *Enciclopedia Treccani*. Viitattu 24.8.2023. (italiaksi)
2. 1 2 3  Capitano *Encyclopedia Britannica*. Viitattu 24.8.2023. (englanniksi)
**Marengon taistelu** 14. kesäkuuta vuonna 1800 Italiassa oli Napoleonin voitto, joka oli lähellä kääntyä tappioksi. Taistelu oli osa toisen liittokunnan sotaa.

Taustaa
-------

Vuonna 1800 itävaltalaiset joukot uhkasivat Ranskan vuosina 1796 ja 1797 vallattuja Pohjois-Italian alueita. Silloinen Ensimmäinen Konsuli Napoleon marssi nopeasti Alppien yli 40 000 miehen kanssa, seitsemässä päivässä raskaat tykit mukanaan ottamaan itävaltalaiset vastaan Marengon kylän lähellä.
Itävaltalaiset tulivat 31 000 miehen voimin, kun taas Napoleon hajotti joukkonsa, niin että hänellä oli 18 000 miestä vastaanottamaan ensimmäiset itävaltalaisjoukot Alessandrian kaupungin lähellä. Napoleon luuli näiden aikovan perääntyä ja siksi lähetti vahvat joukot pohjoiseen estämään itävaltalaisia pääsemästä Pojoelle ja toisen ison joukon etelään estämään itävaltalaisia pääsemästä Genovaan. Silloin Melas hyökkäsi Napoleonin huomattavasti alivoimaiseen keskustaan. 10 000 miehen lisäjoukot tulivat kenraali Louis Charles Antoine Desaix'n johdolla usean tunnin taistelemisen jälkeen.

Taistelu
--------

Itävaltalaisten kenraali, Michael von Melas, lähti yllätyshyökkäykseen ranskalaisia vastaan. Väsyneenä pikamarssista Napoleonin joukot eivät pystyneet pitämään puoliaan loputtomalta vaikuttaneelta itävaltalaisarmeijalta vaan perääntyi jatkuvasti kranaattitulessa ja itävaltalaisten painostuksessa. Taistelu näytti jo menetetyltä, perääntyminen näytti jo pakenemiselta, kunnes Louis Desaix lisäjoukkoineen tuli auttamaan ranskalaisia. Desaix aloitti tykistötulen itävaltalaisiin viimeisillä tykeillä aiheuttaen isoja aukkoja ja jopa itävaltalaisten ammusvaraston räjähdyksen. Ranskalaiset aloittivat pian vastahyökkäyksen Desaix'n johdolla ja François Étienne de Kellermannin ratsuväki viimeisteli itävaltalaiset. Louis Desaix kaatui taistelussa, joten hänestä ei tullut kilpailijaa Napoleonille tulevissa Napoleonin valtakamppailuissa.

Seuraukset
----------

* Voitto lujitti Napoleonin valtaa ja mainetta Ranskassa, mutta silti Napoleon sai jonkinlaisia traumoja taistelusta. Kerrotaan, että St. Helenalla eteläisellä Atlantilla parikymmentä vuotta myöhemmin Napoleon olisi vielä kuolinvuoteellaan toistellut Marengon nimeä epätoivon vallassa ja mutissut jotain epämääräistä siitä.
* Itävalta menetti alueita Ranskalle aina koko Reinin länsirannan Hollantiin saakka ja joutui tunnustamaan itsenäiseksi Batavian tasavallan, Helvetian tasavallan, Cisalppisen tasavallan sekä Ligurian tasavallan ja antamaan ne Ranskan vasalleiksi.

Lähteet
-------

* Tietoa Marengon taistelusta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* The War Times Journal: The Battle of Marengo (englanniksi)
**Lauri Alfred Paasivirta** (25. maaliskuuta 1888 Tampere – 21. tammikuuta 1969) oli suomalainen Kahvi Oy:n toimitusjohtaja.

Paasivirta sai Tampereen kauppaopiston päästötodistuksen 1911 ja täydensi sitten opintojaan vielä Saksassa ja Ruotsissa.

Paasivirta oli vuodesta 1912 alkaen saksalais-venäläisen *Zellstoffahrik Waldhofin* palveluksessa ja oli työssä yrityksen Sortavalan ja Pietarin konttoreissa siihen saakka kunnes Waldhofin toiminta loppui Venäjällä ensimmäisen maailmansodan aikana 1916. Hän siirtyi sitten Kontro & Kuosmasen palvelukseen ja harjoitti liiketoimia 1917–1918 Venäjällä ja Siperiassa sekä järjesti vuonna 1918 elintarvehankintoja Hollannista. Kahvi Oy:n toimitusjohtajaksi Paasivirta tuli 1919 ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1942 saakka. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin Katajanokan konttorin valvojana vuodesta 1937. 

Paasivirta edusti ampujana Suomea ulkomaisissa kilpailuissa. Hän harrasti purjehdusta ja oli Suomalaisen Pursiseuran johtokunnan jäsenenä. Paasivirta oli myös urheilumetsästäjä ja oli aktiivijäsen Helsingin ikämiessuojeluskunnan upseerikomppaniassa ja sitä ennen joukkueenjohtaja ikämiessuojeluskunnassa.

Paasivirta on haudattu Kauniaisten hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  50-vuotias. Johtaja L. A. Paasivirta, Helsingin Sanomat, 25.03.1938, nro 82, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Billion Graves : Lauri Alfred Paasivirta
3. ↑  L. A. Paasivirta 50-v. Ampujain lehti : Suomen ampujain liiton äänenkannattaja, 07.04.1938, nro 6, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. ↑  Täydentäviä yhtiötietoja : Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolag, Pörssitieto G. Kock
Katangan piiri Irkutskin alueen kartalla.
**Katangan piiri** (ven. Катангский район, *Katangski raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Irkutskin alueella Venäjällä. Vuonna 1937 perustetun piirin pinta-ala on 139 000 neliökilometriä. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2009).

Katangan piiri sijaitsee Irkutskin alueen pohjoisimmassa osassa. Pinta-alaltaan se on alueen suurin ja väkiluvultaan pienin. Idässä piiri rajoittuu Sahan tasavaltaan, etelässä Irkutskin alueen Kirenskin, Ust-Kutin ja Ust-Ilimskin piireihin sekä lännessä Krasnojarskin aluepiirin Evenkiaan. Piiri on saanut nimensä sen halki virtaavan Nižnjaja Tunguskan mukaan. Aikaisemmin sen yläjuoksua sanottiin Katangaksi.

Piiriin kuuluu neljä maalaiskunta: Jerbogatšon, Nepa, Podvološino ja Preobraženka. Hallinnollinen keskus on Jerbogatšonin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 15.

Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita asuu Hamakarin, Nakaninon, Tetejan ja Tokman kylissä. Valtaosa väestöstä on venäläisiä.

Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Seudun rikkaat öljy- ja kaasuesiintymät sekä mineraali- ja metsävarat ovat lähes kokonaan hyödyntämättä.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
2. ↑  Oblastnaja gazeta: Fors-mažor na Lysoi gore *aldana.ru*. Viitattu 23.12.2009. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Katangan piiri Irkutskin alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
* Katangan piiri Pribaikalje -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Etanoliamiini on esimerkki alkanoliamiinista
**Alkanoliamiinit** eli **aminoalkoholit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin.

Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä.

Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Alén, Raimo: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet*, s. 581. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
2. 1 2 3 4  Carol Jones, Martha R. Edens & J. Fred Lochary: *Alkanolamines from Olefin Oxides and Ammonia, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 11.5.2018
3. 1 2 3 4  Alan C. Eachus & Allen F. Bollmeier: *Alkanolamines from Nitro Alcohols, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 11.5.2018

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alkanoliamiinit** Wikimedia Commonsissa
**Cəbrayıl** (arm. Ջրական, *Džrakan*; ven. Джебраи́л, *Džebrail*) on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahvuorten eteläpuolella 338 kilometriä Bakusta lounaaseen.

Cəbrayılin kylästä tuli vuonna 1868 Jelizavetpolin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Myöhemmin kihlakunnan hallinto siirrettiin Karjaginoon. Vuonna 1930 paikkakunnasta tuli Cəbrayılin piirin keskus ja vuonna 1980 kaupunki. Neuvostoaikana se oli maatalousalueen keskus, jossa toimi meijeri ja kudottiin mattoja. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan siellä oli 6 100 asukasta.

Armenialaiset joukot miehittivät Cəbrayılin Vuoristo-Karabahin sodan aikana elokuussa 1993, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Myöhemmin se kuului Džrakan-nimisenä de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Hadrutin piiriin. 

Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  World Gazetteer: Azerbaijan: largest cities and towns and statistics of their population *world-gazetteer.com*. Viitattu 12.4.2011. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  The Flag of Azerbaijan is waving in the Jabrayil city Ministry of Defence of Azerbaijan. Viitattu 8.11.2020. (englanniksi)
**Lydia Jacoby** (s. 29. helmikuuta 2004) on yhdysvaltalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän voitti olympiakultaa vuonna 2021. Hän on ensimmäinen Yhdysvaltoja olympialaisten uintikilpailuissa edustanut alaskalainen.

Jacoby sijoittui Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa 100 metrin rintauinnissa 12:nneksi vuonna 2019. Vuodelle 2021 siirrettyjen Tokion olympialaisten kansallisissa karsinnoissa hän sijoittui toiseksi ja pääsi olympiajoukkueeseen. Olympialaisissa hän voitti kultaa 100 metrin rintauinnissa ennätysajallaan 1.04,95, millä hän voitti eteläafrikkalaisen Tatjana Schoenmakerin 0,27 sekunnilla sekä Yhdysvaltain olympiakarsinnat voittaneen ja olympiakultaa puolustaneen Lilly Kingin 0,59 sekunnilla. Hän saavutti samoissa kisoissa hopeaa 4 × 100 m sekauintiviestissä. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 4 × 50 m sekauintiviestissä. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän sai 100 metrin rintauinnissa pronssia ajalla 1.05,94. Lisäksi hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka loppukilpailussa saavutti toisella kokoonpanolla kultaa.

Jacobyn pitkän radan rintauintiennätykset ovat 50 metrillä 29,81 Yhdysvaltojen-mestaruuskilpailuista 2023, 100 metrillä 1.04,95 olympiavoittouinnin loppuaikana ja 200 metrillä 2.24,03 toukokuulta 2023. Hän edustaa Seward Tsunami Swim Clubia, ja häntä valmentaa Meghan O'Leary.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lydia Jacoby USA Swimming.  Arkistoitu 27.7.2021. Viitattu 27.7.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Lydia Jacoby FINA. Viitattu 23.12.2021. (englanniksi)
**Selejevo** (ven. Селеево) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Poddorjen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Lovatjoen rannalla 35 kilometriä Poddorjesta kaakkoon. Kylässä on 330 ja kunnassa 660 asukasta (vuonna 2010).

Maantiede
---------

Selejevon kunnan pinta-ala on 1 006,58 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Staraja Russan, idässä Marjovon ja etelässä Holmin piireihin sekä lännessä Poddorjen kuntaan. Pinta-alasta 89,9 % on metsää ja 5,7 % maatalousmaata.

Kunnan alueella virtaa Lovat ja sen sivujoki Redja. Seudulle suunnitellaan Poddorjen rauhoitusaluetta.

Asutus
------

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 36 kylää: Astratovo, Belohnovo, Bezlovo, Blazniha, Bolšije Jazvištši, Dobrantsevo, Golovenka, Goluzino, Gorki, Gorodnja, Gubino, Kakovka, Kirkovo, Knjaštšino, Kolomno, Kuliki, Kursko, Ljublino, Lobyni, Malyje Jazvištši, Moltšanovo, Ovtšinnikovo, Pankovka, Peregino, Rjabkovo, Šalyžino, Slugino, Starokursko, Stehnovo, Teljatkino, Terebyni, Verhnjaja Pustoška, Vjazki, Vorotavino, Zaretšje ja Zarutševje. 

Selejevon jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 200 asukkaan Peregino. Kymmenessä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta ja useimmissa on vain muutama asukas.

Liikenne, talous ja palvelut
----------------------------

Selejevosta linja-autoyhteydet Poddorjeen ja Novgorodiin.

Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut sekä maa- ja metsätalous. Kunnassa toimii puunjalostusyrityksiä. 45 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 49 % työikäisistä ei käy ansiotöissä.

Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, yleinen sauna ja posti. Eräitä julkisia palveluja on myös Pereginossa.

Nähtävyydet
-----------

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Lovatin rannalla Židovitšissa ja Kurskossa on kaksi muinaislinnaa.

Lähteet
-------

* Generalnyi plan: Selejevskoje selskoje poselenije, Poddorski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 3: Materialy po obosnovaniju Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 15.5.2013. (venäjäksi)

### Viitteet

1. 1 2  Generalnyi plan, s. 6.
2. 1 2  Generalnyi plan, s. 19–20.
3. 1 2  Generalnyi plan, s. 38.
4. ↑  Generalnyi plan, s. 12.
5. ↑  Generalnyi plan, s. 17.
6. ↑  Generalnyi plan, s. 7.
7. 1 2  Generalnyi plan, s. 40.
8. ↑  Generalnyi plan, s. 25.
9. ↑  Generalnyi plan, s. 24–25.
10. ↑  Generalnyi plan, s. 32–33.
11. ↑  Generalnyi plan, s. 14–16.

Aiheesta muualla
----------------

* Selejevon kunnan sivusto (venäjäksi)
| Lainelautailuolympialaisissa 2020 |
| --- |
| Yksilö |
| Miehet  Naiset |
|
| 

---

|  |  |
| --- | --- |
|  | 2024 > |

 |

**Lainelautailussa** kilpailtiin **Tokion 2020 kesäolympialaisissa** ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa. Kilpailut käytiin Tsurigasaki Surfing Beachilla. Kilpailut suunniteltiin käytäväksi 25. – 27. heinäkuuta. Kilpailutapahtumia oli kaksi, kun sekä naisille että miehille oli omat sarjat.

Aikataulu
---------

Alustavan aikataulun mukaan kilpailupäivät olivat 25. – 28. heinäkuuta, mutta myös 29. heinäkuuta – 1. elokuuta välinen aika oli varattu, mikäli kilpailuja olisi jouduttu siirtämään sääolosuhteiden vuoksi. Pronssi- ja loppuottelut siirrettiin lopulta heinäkuun 27. päivälle, jotta kilpailussa päästiin hyödyntämään lähestyneen myrskyn synnyttämiä aaltoja.

|  | Su 25 | Ma 26 | Ti 27 | Ke 28 | To 29 | Pe 30 | La 31 | Su 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Kierrokset 1–2 | 3. kierros | Puolivälierät  Välierät | Pronssiottelu  Loppuottelu | Varapäivät |
| Naiset | Kierrokset 1–2 | 3. kierros | Puolivälierät  Välierät | Pronssiottelu  Loppuottelu | Varapäivät |
|

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet  *tiedot* |  Ítalo FerreiraBrasilia (BRA) |  Kanoa IgarashiJapani (JPN) |  Owen WrightAustralia (AUS) |
| Naiset  *tiedot* |  Carissa MooreYhdysvallat (USA) |  Bianca BuitendagEtelä-Afrikka (RSA) |  Amuro TsuzukiJapani (JPN) |

Mitalitaulukko
--------------

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Brasilia | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Japani | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4. |  Etelä-Afrikka | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Australia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | 2 | 2 | 2 | 6 |

Lähteet
-------

1. 1 2  Olympic Competition Schedule Tokyo2020. Viitattu 30.6.2019. (englanniksi)
2. ↑  Olympic surfing finals brought forward as storm approaches  26.7.2021. Ichinomiya:  The Times of India. Viitattu 2.8.2021. (englanniksi)

AmmuntaLainelautailu olympialaisissa
1896–2016 •
2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2020 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Karate | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Softball | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Assembly 2008
**Lähiverkkotapahtuma** (arkikielessä myös **lanit**), joskus myös **verkkopelitapahtuma**, tarkoittaa tapahtumaa, jossa yhteen tilaan kokoontuu ihmisiä pelaamaan omien tietokoneidensa tai konsoleidensa kanssa. LAN on lyhenne sanoista Local Area Network. Tapahtumassa koneet ovat liitettynä toisiinsa lähiverkon avulla. Tapahtuman koko voi vaihdella muutamasta osallistujasta tuhansiin osallistujiin. Esimerkiksi irkkaus, ohjelmointi, musiikki, grafiikka ja tiedostojen jako on osa tällaista tapahtumaa. Tapahtumat voivat kestää vuorokaudesta jopa pariin viikkoon.

Pelit
-----

Yleisiä pelejä lähiverkkotapahtumina ovat esimerkiksi Counter-Strike: Source, Counter-Strike, Counter-Strike: Global Offensive, World of Warcraft, League of Legends, Team Fortress 2, StarCraft II, Call of Duty ja monet muut moninpelit.

Katso myös
----------

* Luettelo suomalaisista lähiverkkotapahtumista
* Kotelon modaus

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lähiverkkotapahtuma**.

* Ville Parviainen: Digitaalisen viestintätekniikan seminaari: Verkkopelit  15.3.2006?. Lappeenrannan teknillinen yliopisto.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 17. kesäkuuta 2007. (suomeksi)
**Kirvesvaara** (myös *Koskezenkylä*, *Koskezenvaara*, *Tapparavaara*; ven. Топорная Гора, *Topornaja Gora*) on entinen kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Seesjärven lounaispuolella 13 kilometriä Paatenesta linnuntietä etelään.

1900-luvun alussa Kirvesvaara kuului Paatenen volostin Suondalen kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli kuusi taloa ja 42 asukasta. Kylä koostui kahdesta osasta: pienemmästä Koskisenkylästä ja puolen kilometrin päässä sijainneesta Terosenkylästä. Ilmeisesti 1800-luvulla rakennettu tsasouna ja hautausmaa olivat Koskisenkylässä.

Neuvostoaikana Kirvesvaara kuului Paatenen kyläneuvostoon. Vuonna 1933 siellä oli 71 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Kirvesvaara oli yksi harvoista Paatenen kylistä, joissa oli asutusta myös jatkosodan suomalaismiehityksen aikana. Kirvesvaaran kolhoosi lakkautettiin vuonna 1957 ja lopullisesti kylä autioitui vuonna 1962.

Lähteet
-------

1. ↑  EKI kohanimeandmebaasi *eki.ee*. Viitattu 2.12.2015.
2. ↑  *Spisok naseljonnyh mest Olonetskoi gubernii po svedenijam za 1905 god*, s. 268–269. Petrozavodsk: Olonetski gubernski statistitšeski komitet, 1907.
3. 1 2  Kirvesvuaran kylä – yksi unohtuneista.  *Karjalan Heimo*, 1996, nro 5–6, s. 92. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.12.2015.
4. ↑  *Karjalan Autonominen Sosialistinen Neuvosto-Tasavalta: Asuttujen paikkojen luettelo (Vuoden 1933 väestönlaskun ainehiston mukaan)*, s. 30. Petroskoi: KASNT:n KTLH, Sojusorgutshet, 1935.
**Courmayeur** on Italian luoteisnurkassa sijaitsevaan Aostanlaakson autonomiseen alueeseen kuuluva kunta. Kunta sijaitsee Euroopan korkeimman vuoren Mont Blancin kupeessa ja siellä asuu 2 825 asukasta. Courmayeurissa sijaitsee talviurheilukeskus ja sen läpi kulkee Pojoen sivujoki Dora Baltea. Courmayeurin yhdistää Ranskan puolella sijaitsevaan Chamonix’in 11,6 kilometriä pitkä vuonna 1965 valmistunut Mont Blancin tunneli.

Talviurheilukeskus
------------------

Courmayeurin talviurheilukeskuksessa kylä sijaitsee 1 200 metrin korkeudella, ja sieltä pääsee nousemaan hissillä 2 624 metrin korkeudelle. Hoidettuja rinteitä siellä on 100 kilometriä.

Courmayeurin aluejako
---------------------

Courmayeurin kunta jakautuu yhdeksään pienempään alueeseen eli niin kutsuttuun "frazioneen".

* Dolonne (Dolénna)
* Entrèves (Éntréve)
* La Palud (La Palù)
* Villair Dessous (Lo Velé-Dézó)
* Villair Dessus (Lo Velé-Damón)
* Larzey (Lo Lazèi)
* Entrelevie (Éntrelvie)
* La Villette (La Veletta)
* La Saxe (La Saha)

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Manninen: Täällä on varmasti lunta.  *Aamulehti*, 15.1.2012, s. B33.
2. ↑  Yleistä tietoa Courmayeurin kunnasta *Comune di Courmayeur*. Comuni-Italiani.it. Viitattu 15.12.2009. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Courmayeur**.
* Kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)

Aostanlaakso
Allein | Antey-Saint-André | Aosta | Arnad | Arvier | Avise | Ayas | Aymavilles | Bard | Bionaz | Brissogne | Brusson | Challand-Saint-Anselme | Challand-Saint-Victor | Chambave | Chamois | Champdepraz | Champorcher | Charvensod | Châtillon | Cogne | Courmayeur | Donnas | Doues | Émarèse | Étroubles | Fénis | Fontainemore | Gaby | Gignod | Gressan | Gressoney-La-Trinité | Gressoney-Saint-Jean | Hône | Introd | Issime | Issogne | Jovençan | La Magdeleine | La Salle | La Thuile | Lillianes | Montjovet | Morgex | Nus | Ollomont | Oyace | Perloz | Pollein | Pont-Saint-Martin | Pontboset | Pontey | Pré-Saint-Didier | Quart | Rhêmes-Notre-Dame | Rhêmes-Saint-Georges | Roisan | Saint-Christophe | Saint-Denis | Saint-Marcel | Saint-Nicolas | Saint-Oyen | Saint-Pierre | Saint-Rhémy-en-Bosses | Saint-Vincent | Sarre | Torgnon | Valgrisenche | Valpelline | Valsavarenche | Valtournenche | Verrayes | Verrès | Villeneuve
**Tregubovo** (ven. Трегу́бово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Tšudovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella 18 kilometriä Tšudovosta lounaaseen. Kylässä on vajaat 700 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2009).

Tregubovon kunnan pinta-ala on 696 neliökilometriä. Sen rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Tšudovon piirin Uspenskojen ja Gruzinon kuntiin, kaakossa Malaja Višeran piiriin, etelässä ja lounaassa Novgorodin piiriin sekä luoteessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 64,0 % on metsää, 22,5 % maatalousmaata ja 10,4 % vesistöjä. Alueen läpi virtaa Olhavanjoki.

Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Arefinon, Bolšoje Opotšivalovon, Buregin, Dubovitsyn, Glušitsan, Kamennaja Melnitsan, Kiprovon, Kolomnon, Krasnyi Posjolokin, Kuzinon, Maslenon, Mostkin, Radištševon, Selištšin, Spasskaja Polistin, Vergežan, Vjažištšin ja Vysokojen kylät sekä Spasskaja Polistin asemanseutu.

M10-valtatieltä haarautuu Spasskaja Polistissa Malaja Višeran ja Ljubytinon kautta Borovitšiin johtava maantie. Kunnan läpi kulkee myös Tšudovon ja Novgorodin välinen rautatie (Tregubovon ja Spasskaja Polistin asemat). Valtaosa työvoimasta työskentelee Tšudovossa, Novgorodissa ja Malaja Višerassa. Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä, kolme sahaa, puunhankintayritys ja muovitehdas.

Tregubovossa on lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja ensiapuasema. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Zvankan kartanoalue, kreivi Araktšejevin krenatöörirykmentin rakennusryhmä Selištšissä sekä toisen maailmansodan muistomerkit. Sodan aikana tuhoutuneessa Zvankan kartanossa on asunut runoilija Gavrila Deržavin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Generalnyi plan: Tregubovskoje selskoje poselenije, Tšudovski raion, Novgorodskaja oblast. Tom 1: Obštšaja pojasnitelnaja zapiska  2010. Veliki Novgorod:  Novgorodgraždanprojekt. Viitattu 18.12.2011. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tregubovon kunnan sivusto (venäjäksi)
**Karup** on taajama Viborgin kunnassa Keski-Jyllannin alueella Tanskassa. Se oli vuosina 1970–2006 Karupin kunnan keskustaajama, kunnes Karup liitettiin Viborgiin.

Historia
--------

Karup sijaitsee Herningin ja Viborgin välissä, ja se kasvoi huomattavasti, kun näiden kaupunkien välinen Karupin kautta kulkeva rautatie valmistui vuonna 1906. Henkilöliikenne radalla lakkasi vuonna 1970 ja tavaraliikenne 1977. Karupissa sijaitsee myös Keski-Jyllannin lentokenttä, jonka yhteydessä on ilmavoimien lentotukikohta.

Kuvia
-----

* Karupin kirkkoKarupin kirkko
* Hävittäjä nousemassa ilmaan Karupin lentotukikohdastaHävittäjä nousemassa ilmaan Karupin lentotukikohdasta
* Keski-Jyllannin lentokenttäKeski-Jyllannin lentokenttä

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Stelzner, Knud: Karup *denstoredanske.lex.dk*.  29.6.2017. Viitattu 13.11.2021. (tanskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karup** Wikimedia Commonsissa
**Suomen antidopingtoimikunta** **ADT** ry oli Suomen kansallinen antidopingorganisaatio, joka vastasi erityisesti Suomen dopingvalvonnasta. Se oli perustettu vuonna 2001. Tammikuussa 2016 perustettiin Suomen urheilun eettinen keskus SUEK, joka otti myös antidopingasiat hoitaakseen. SUEK vastaa urheilun eettisyyden vahvistamisesta Suomessa: esimerkiksi antidopingtoiminnasta sekä kilpailumanipulaation torjunnasta ja katsomoturvallisuuden- ja viihtyvyyden esitämisestä.

Toiminta ja organisaatio
------------------------

Toimikunnan keskeiset toiminta-alueet olivat antidopingtoiminta, dopingvalvonta, koulutustoiminta, vaikuttamistyö, viestintä sekä kansainvälinen toiminta. ADT sai rahoituksensa opetus- ja kulttuuriministeriöltä veikkausvoittovaroista.

Antidopingtoimikuntaan kuului viisi jäsentä: Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea, Suomen Urheilulääkäriyhdistys, valtakunnallinen liikunta- ja urheiluorganisaatio Valo ry ja Suomen valtio, jota edusti opetus- ja kulttuuriministeriö. Toimikunnan hallituksessa oli kuusi edustajaa, joista ministeriö nimitti kolme ja muut jäsenet kukin yhden. Lisäksi hallituksessa oli pysyvänä asiantuntijajäsenenä Suomen Olympiakomitean Urheilijavaliokunnan edustaja. Hallitus huolehti toimikunnan hallinnosta, taloudesta ja strategiasta. Se myös myönsi dopingtestaajille toimivaltuudet.

ADT:ssa oli hallituksen lisäksi erivapaus- ja valvontalautakunta. Erivapauslautakunta päätti urheilijoiden erivapauksista joidenkin dopingiksi määriteltyjen aineiden tai määritelmien suhteen. Valvontalautakunta oli ADT:n yleiskokouksen nimittämä riippumaton elin, joka antoi antidopingsäännöstön perusteella päätökset dopingrikkomuksista. Se myös ratkaisi antidopingsäännöstön asioista tehdyt valitukset sekä sen tulkinnasta ja soveltamisesta syntyneet erimielisyydet.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hallitus Suomen Antidopingtoimikunta.  Arkistoitu 24.3.2015. Viitattu 13.3.2015.
2. ↑  Suomen urheilun eettinen keskus SUEK ry perustettiin - 2016 - www.antidoping.fi *antidoping.fi*.  28.1.2016.  Arkistoitu 23.4.2016. Viitattu 4.4.2016.
3. ↑  Suomen Antidopingtoimikunta ADT ry:n viralliset internetsivut *Toiminnan esittely*.  12.12.2014. Suomen Antidopingtoimikunta ADT ry.  Arkistoitu 13.12.2014.
4. ↑  Suomen Antidopingtoimikunta ADT ry Helsinki:  Suomen Antidopingtoimikunta.  Arkistoitu 18.10.2012. Viitattu 25.9.2012.
5. 1 2  Toiminta Suomen Antidopingtoimikunta.  Arkistoitu 13.12.2014. Viitattu 13.3.2015.
6. ↑  Erivapauslautakunta Suomen Antidopingtoimikunta.  Arkistoitu 24.3.2015. Viitattu 13.3.2015.
7. ↑  Valvontalautakunta Suomen Antidopingtoimikunta.  Arkistoitu 24.3.2015. Viitattu 13.3.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Heikki Mikkola** (4. lokakuuta 1910 Hattula – 19. syyskuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen upseeri, joka toimi Panssarikoulun johtajana kahteen otteeseen.

Mikkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Akseli Mikkola ja Rauha Nieminen. Hänen puolisonsa vuodesta 1948 oli Eeva Roos.

Mikkola tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1931, ja Kadettikoulusta hän valmistui 1935. Talvisodassa Mikkola toimi komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 1:ssä, jatkosodassa ensin samassa tehtävässä ja sitten esikuntapäällikkönä Jalkaväkirykmentti 50:ssä ja Panssariprikaatissa sekä pataljoonan komentajana viimeksi mainitussa ja Jääkäripataljoona 3:ssa. Hän haavoittui sodissa kahdesti, vuonna 1940 ja 1944.

Sotilasuransa Mikkola aloitti toimimalla nuorempana upseerina Polkupyöräpataljoona 3:ssa vuodesta 1933, Polkupyöräpataljoona 1:ssä vuodesta 1935 ja Jääkäripataljoona 1:ssa 1937–1939. Toimittuaan sodan jälkeen Panssariprikaatissa komppanianpäällikkönä vuoteen 1946 asti hänestä tuli pataljoonan komentajan apulainen Panssariprikaatissa 1946–1948. Panssarikoulun johtaja Mikkola oli 1948–1953, Pääesikunnan jalkaväkitoimiston esiupseeri 1953–1954, Panssariprikaatin panssarivaunupataljoonan komentaja 1955, Savonlinnan sotilaspiirin päällikkö 1955–1956 ja Karjalan jääkäripataljoonan komentaja 1956–1958. Mikkola oli uudelleen Panssarikoulun johtaja vuodesta 1958 vuoteen 1961, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Mikkola ylennettiin reservin vänrikiksi 1932, vänrikiksi 1935, luutnantiksi 1937, kapteeniksi 1940, majuriksi 1942 ja everstiluutnantiksi 1954.

Mikkola toimi Hämeen maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1961–1965, Hämeen läänin maanpuolustusyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1961–1963 ja yhteensä yhdentoista vuoden ajan Panssarikillan puheenjohtaja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita: Everstiluutnantti Heikki Mikkola  23.9.1995. Helsingin Sanomat. Viitattu 12.2.2017.
2. 1 2 3 4 5  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 464. Mikkola, Heikki. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Pustoška** (ven. Пусто́шка) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 191 kilometriä Pihkovasta kaakkoon. Kaupunki on Pustoškan piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie, Moskovan ja Latvian rajan välinen M9-valtatie sekä Pietarin ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie. Asukkaita on 4 600 henkeä (vuonna 2010).

Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1901 perustetun Pustoškan aseman yhteyteen syntyneestä taajamasta. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1925. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään Pustoškassa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 27.7.2013. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pustoška (Pihkovan alue)** Wikimedia Commonsissa

* Pustoškan kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen vaakuna**Pihkovan alueen kaupungit**
Pihkovan aluePihkovan alue
**Hallinnollinen keskus: Pihkova** (*Pskov*)  
  

Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (*Gdov*) |
Petseri (*Petšory*) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki
**Opotška** (ven. Опо́чка) on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Velikajajoen rannalla 130 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Opotškan piirin keskus. Asukkaita siellä oli 11 601 henkeä (vuonna 2010).

Näkymä pääkadulta ulitsa Leninalta.

Historiaa
---------

Kaupunki on syntynyt vuonna 1414, jolloin pihkovalaiset rakensivat Velikajan mutkaan uuden linnoituksen liettualaisten vuonna 1406 tuhoaman Koložan linnoituksen tilalle. Vuonna 1777 Opotškasta tuli Pihkovan lääniin kuuluneen samannimisen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvulla se oli huomattava kauppapaikka sekä käsityöammattien ja pellavanjalostuksen keskus. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.

Liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä
---------------------------------

Opotška sijaitsee Venäjän huonokuntoisen, Pietarista Pihkovan kautta Valko-Venäjän itäosiin jatkavan valtatien M20 varrella. Tämä valtatie, joka ohittaa kaupungin sen itäpuolelta, on osa pidempää eurooppatietä E95:ttä. Myös etelään johtava, Sebežin kautta Valko-Venäjälle jatkava maantie A117 on tärkeä kulkuväylä. Kaupunkiin ei kulje rautatietä.

Kaupungin kirkoista tunnetuin on vuosina 1791-95 rakennettu Suojelevan Pyhän Neitsyen kirkko. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös joukko 1700-luvun lopun ja 1800-luvun kauppiaiden ja hallitsijoiden kotitaloja. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.

Lähteet
-------

1. ↑  Pskovskaja oblast: Potštovyje indeksy. *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 26.11.2013. Viitattu 5.3.2012. (venäjäksi)
2. ↑  Pskovskaja oblast: Telefonnyje kody *ruspostindex.ru*.  Arkistoitu 24.8.2013. Viitattu 4.3.2012. (venäjäksi)
3. 1 2 3   Псковская область. Иллюстрированная туристическая карта. Pskovskaya oblast. Illustrated Tourist Map. 1:400 000. 2007-2008. Дискус медиа, 192029 Санкт-Петербург. www.touristmaps.ru. ISBN 5-94059-048-9. (venäjäksi)
4. ↑  Федеральная служба государственной статистики (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Предварительные итоги: всероссийской переписи населения 2010 года. Статистический сборник (pdf) (Alustavat tulokset: Koko Venäjän kattavan väestönlaskenta 2010. Tilastollinen yhteenveto) *ISBN 978-5-902339-98-4*.  2011. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».. Viitattu 10.2.2012. (venäjäksi)
5. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 330. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Opotškan piirin sivusto (venäjäksi)

Pihkovan alueen vaakuna**Pihkovan alueen kaupungit**
Pihkovan aluePihkovan alue
**Hallinnollinen keskus: Pihkova** (*Pskov*)  
  

Dno | Nevel | Novoržev | Novosokolniki | Opotška | Ostrov | Outova (*Gdov*) |
Petseri (*Petšory*) | Porhov | Pustoška | Pytalovo | Sebež | Velikije Luki