recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Foúrnou Koryfí** (kreik. Φούρνου Κορυφή; myös *Foúrnou Korifí*, *Fúrnu Korifí*) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin 3,5 kilometrin päässä Mýrtoksen kylästä. Paikka sijaitsee kukkulan huipulla ja ylärinteellä lähellä Libyanmeren rantaa. Paikan nimi on nykyaikainen. Asutuksen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.

Paikka on ollut asuttuna pelkästään EM II -kaudella eli noin vuosina 2900–2300 eaa. Näin sen löydökset antavat merkittävää tietoa juuri tämän aikakauden elämästä. Asutuksen historiassa on kaksi vaihetta, ensimmäinen EM IIA -kaudella ja toinen EM IIB -kaudella, jonka lopuksi asutus tuhoutui tulipalossa. Arkeologiset kaivaukset alueella suoritettiin vuonna 1967 Peter Warrenin johdolla.

Asutuksen koko on noin 1 250 neliömetriä ja se on koostunut noin sadasta talosta tai huoneesta. Niiden luonteesta on esitetty erilaisia teorioita. Rakennuksiin kuuluu useita työpaja- ja säilytyshuoneita muun muassa keramiikkaa ja villantuotantoa varten. Erään tulkinnan mukaan rakennusten samankaltaisuus osoittaa, ettei yhteisö vielä tuntenut sosiaalista hierarkiaa. Asutusta on ympäröinyt kivinen muuri.

Lähellä Mýrtoksen kylää, noin 1,7 kilometriä länteen Foúrnou Koryfístä, sijaitsee myös Mýrtos Pýrgoksen minolaisen asutuksen kohde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Fournou Korifi *Minoan Crete*. Viitattu 7.10.2015.
2. 1 2 3  Minoan Settlements of Pirgos and Fournou Korifi near Mirtos *Explore Crete*. Viitattu 7.10.2015.
**Josip Manolić** (s. 22. maaliskuuta 1920) on kroatialainen poliitikko ja entinen majuri. Hän oli maan toinen pääministeri vuosina 1990–1991.

Lapsuus ja aikuisuus
--------------------

Manolić syntyi Kalinovaciin, joka tunnetaan nykyisin nimellä Đurđevac. Manolić oli mukana toisessa maailmansodassa, jonka seurauksena hänestä tuli majuri. Manolić liittyi Kroatian demokraattiseen liittoon jäseneksi.

### Nousu pääministeriksi

Manolićista tuli pääministeri vuonna 1990. Manolić erosi pääministerin virastaan Jugoslavian hajoamissotien takia. Manolić oli näissä sodissa mukana ja lähetti usein poliiseja ja sotilaita pysäyttämään mellakkaan osallistujia, jotka rikkoivat ikkunoita ja autoja. Hänet erotettiin majurin virasta ja korvattiin seuraajalla.

### Eron jälkeen

Manolić valittiin puhemieheksi sodan jälkeen. Manolić pyrki vielä kerran pääministeriksi, mutta hävisi parlamenttivaaleissa Zlatko Matešalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Europa Publications: *The International Who's Who 2004*. Psychology Press, 2003. ISBN 978-1-85743-217-6. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.1.2020). en
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Kroatian lippuKroatian pääministerit

* Stjepan Mesić
* Josip Manolić
* Franjo Gregurić
* Hrvoje Šarinić
* Nikica Valentić
* Zlatko Mateša
* Ivica Račan
* Ivo Sanader
* Jadranka Kosor
* Zoran Milanović
* Tihomir Orešković
* Andrej Plenković


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Pohjoismaiden kristillisdemokraattiset nuoret** (ruots. *Kristdemokratisk Ungdom i Norden*, **KDUN**) on vuonna 1970 perustettu Pohjoismaiden kristillisdemokraattisten poliittisten nuorisojärjestöjen kattojärjestö. Järjestön muodostavat norjalainen Kristelig Folkepartis Ungdom, ruotsalainen Kristdemokratiska ungdomsförbundet, suomalainen Kristillisdemokraattiset Nuoret sekä Ung fyri Miðflokkin färsaarilta. 

KDUN osallistuvat Nuorten Pohjoismaiden neuvoston (UNR) toimintaan omana ryhmänään. UNR järjestetään kerran vuodessa ennen Pohjoismaiden neuvoston istuntoa. Lisäksi KDUN on kristillisdemokraattisten nuorisojärjestöjen yhteistyöjärjestö myös Euroopan kansanpuolueen nuorisojärjestössä, YEPP:issä

Järjestön puheenjohtajana on toiminut vuonna 2021 Annika Lyytikäinen.

Katso myös
----------

* Pohjoismaiden neuvosto
* FNSU
* Pohjoismaiden Keskustanuoret
* Pohjoismaiden konservatiivinuoret
* Socialistisk Ungdom i Norden

Lähteet
-------

1. ↑  Kristendemokratisk Ungdom i Norden (KDUN) Kristelig Folkepartis Ungdom.  Arkistoitu 22.1.2017. Viitattu 30.11.2021. (norjaksi)
2. ↑  President *Ung i Norden*.  Arkistoitu 30.11.2021. Viitattu 30.11.2021.
Hs 293A Deutsches Museumissa
Hs 293A takaa kuvattuna
**Henschel Hs 293A** on saksalainen toisen maailmansodan aikainen radio-ohjattava liitopommi, jota käytettiin eräänlaisena meritorjuntaohjuksena. Sen suunnitteli Henschel Flugzeugwerken Berliinissä.

Liitopommimallin pääsuunnittelija oli Herbert Wagner. Sen piti tulla käyttöön vuonna 1940, mutta valmistus alkoi vasta loppuvuodesta 1943. Yhteensä 12 000 pommia valmistettiin. Niistä laukaistiin 400, ja niiden on katsottu tuhonneen 55 laivaa.*lähde?* Suurimman menestyksen liitopommi saavutti Salernon ja Anzion maihinnousutaisteluissa Italiassa. Asetta pelättiin myös Jäämerellä. *lähde?*

Saksalaiset tiettävästi laukaisivat neljä Hs 293 -liitopommia Lapin sotaan liittyneen Tornion maihinnousun aikana lokakuussa 1944. Kolme pommeista putosi mereen ja yksi maalle synnyttäen noin viisi metriä syvän ja halkaisijaltaan 20-metrisen kraatterin. Pommit laukaistiin Focke-Wulf Fw 200 Condor -koneista.

Tekniset tiedot
---------------

* Pituus 3,82 m
* Kärkiväli 3,10 m
* Rungon halkaisija 0,47 m
* Massa 975 kg
* Lentokorkeus 600–800 m
* Kantama 20 km
* Voimalaite: Walter HWK 109-507-moottori, jonka työntövoima oli 6000 N kymmenen sekunnin ajan
* Datalinkki
	+ Telefunkenin valmistama radio (Funkgerät) FuG 203 *Kehl*
	+ Pommin vastaanotin StaRun valmistama FuG 230 *Strassburg*

Lähteet
-------

Talvitie, Jyrki: *Suomen ilmasodan pikkujättiläinen*. , 2011. ISBN 978-951-0-36871-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Henschel Hs 293** Wikimedia Commonsissa
**Jukka Rönkä** on suomalainen urheilutoimittaja. Hän toimi syyskuussa 2017 perustetun urheilulehti Elmon päätoimittajana, jota julkaisi hänen omistamansa kustannusyhtiö Lehtimoguli Oy. Lehden julkaisu loppui yrityksen konkurssiin 2021. Sen jälkeen Rönkä on työskennellyt uuden Mitany Media -yhtiön kautta urheiluaiheisen ElmoTV-verkkosivuston parissa.

Vuonna 1991 Rönkä siirtyi *Veikkaaja*-lehden vetäjäksi ja pari vuotta myöhemmin sen päätoimittajaksi. Sen jälkeen hän työskenteli televisio- ja internet-hankkeiden parissa.

Rönkä siirtyi vuonna 2001 Wellmedia Oy:n julkaiseman Suomen Urheilulehden päätoimittajaksi toimittaen sisältöä lehteen yhdessä Jari Kupilan ja hänen omistamansa Närsäkkälän Viestintä -nimisen yrityksen kautta. Seuraavana vuonna A-lehdet osti lehden, mutta toimitus pysyi edelleen Närsäkkälän Viestinnässä. Rönkä työskenteli lehdessä kesäkuuhun 2017 saakka, kunnes A-lehdet myi sen Sanomille. Hän oli myös A-lehtien omistaman Tuulilasi-lehden päätoimittajana vuosina 2015–2017, toimituksen ollessa Närsäkkälän Viestinnässä. Tuulilasin teko siirtyi takaisin A-lehdille toukokuussa 2017.

Aiemmin Rönkä on ollut muun muassa Warkauden Lehden toimittajana sekä toimitussihteerinä ja kommentaattorina Yleisradion jalkapallo-ottelulähetyksissä. Rönkä tunnetaan myös intohimoisena Arsenal-fanina.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Urheilulehden ex-toimitus perusti uuden lehden: "Jos pelkäisimme kilpailutilannetta, emme olisi tähän lähteneet" *mtvuutiset.fi*.  10.8.2017. Viitattu 28.11.2019.
2. ↑  Fair Play -lehti: Jukka Rönkä: "Urheilun viikkolehti on tullut tiensä päähän" *urheilutoimittajat.fi*.  Arkistoitu 28.9.2020. Viitattu 29.11.2019.
3. ↑  Marttinen, Manu: Elmon ja Oma Ajan kustantaja hakeutui konkurssiin – freelancerit jäävät todennäköisesti ilman rahojaan *Journalisti.fi*.  2.6.2021. Viitattu 23.6.2023.
4. ↑  Mikko Metsämäki: Veikkausmedia SanomaWSOY:lle *M&M*. Viitattu 28.11.2019.
5. ↑  Jukka Rönkä yrittää piristää Urheilulehteä *Ilta Sanomat*.  10.4.2001. Viitattu 29.11.2019.
6. ↑  Suomen Urheilulehti siirtyy A-lehdille *M&M*. Viitattu 28.11.2019.
7. ↑  Laura Kukkonen: A-lehdet ulkoisti Tuulilasin journalistiset sisällöt *M&M*. Viitattu 28.11.2019.
8. ↑  Nykymuotoinen Urheilulehti tiensä päässä, "rakkautta kaikille" *Uusi Suomi*. Viitattu 17.6.2017.
9. ↑  Tuulilasin toimitustyö palaa A-lehdille *Markkinointi & Mainonta*. Viitattu 17.6.2017. (englanniksi)
10. ↑  70-luvulla selostajalegenda tupakoi suorassa lähetyksessä, 90-luvun selostuskopissa lensi veri – Valioliiga palaa TV2:een *yle.fi*. Viitattu 28.11.2019.
**Te Atua Mou E** (engl. To God Almighty) on Cookinsaarten kansallislaulu. Sen on säveltänyt vuonna 1981 maan silloinen pääministeri, Sir Thomas Davis. Kansallislaulun on sanoittanut hänen puolisonsa, Tepaeru Terito.

Sanat rarotongan kielellä
-------------------------

Te Atua mou e  

Ko koe rai te pu  

O te pa enua e  

Akarongo mai  

I to matou nei reo  

Te kapiki atu nei  

Paruru mai  

Ia matou nei  

Omai te korona mou  

Kia ngateitei  

Kia vai rai te aroa  

O te pa enua e

Lähde:

Epävirallinen käännös englanniksi
---------------------------------

To God Almighty  

Ruler of the isles of the sea  

Hearken our call  

Protect us  

Crown us with liberty  

May peace and love reign supreme  

throughout the land

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Cook Islands *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 31.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Cook Islands *nationalanthems.info*. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Government of the Cook Islands *ck*. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)
4. ↑  To God Almighty - Anthem of the Cook Islands (Cook Islands National Anthem - Te Atua Mou E) *lyricstranslate.com*. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)
**Otanes** (*Utâna*, kuoli noin 513 eaa.) oli persialainen aatelinen joka eli 500-luvulla eaa. Hän oli yksi seitsemästä salaliittolaisesta jotka murhasivat kuningas Smerdiin ja julistivat Dareios I:n kuninkaaksi. 

Kreikkalainen historioitsija Herodotos kertoo Otaneen olleen Kyyros Suuren vaimon veli. Kyyroksen jälkeen hänen pojastaan Kambyses II:sta tuli kuningas ja tö kuoltua*selvennä* hänen veljensä Smerdiin nousi valtaistuimelle. Otaneen tytär Faidymia oli naimisissa Smerdiin kanssa ja kertoi isälleen ettei Smerdis ollutkaan oikeasti Kyyros Suuren poika, vaan itse asiassa eräs meedialainen, joka muistutti hyvin paljon oikeaa Smerdistä. Kambyses oli antanut murhata veljensä ennen kuolemaansa, mutta oli pitänyt tapahtuneen salassa. Kun Otanes kutsui luokseen ystävänsä Aspathineen ja Gobryaan joille hän kertoi tapahtuneesta. Yhdessä he päättivät ottaa mukaan salaliittoon kolme muuta miestä, Hydarneen, Intafreneen ja Megabyzoon. Pian myös Dareios liittyi salaliittoon ja ylipuhui heidät kapinoimaan heti Smerdistä vastaan. 

Otanes olisi luultavasti voinut vaatia kuninkuutta itselleen koska hänellä oli yhteyksiä Kyyros Suureen siskonsa kautta. Dareioksen yhteys Kyyroksen sukuun oli kaukainen. 

Otanes ja kumppanit menivät Smerdiin asuinpaikkaan 29. syyskuuta 522 eaa. ja heidät päästettiin sisälle, koska olihan kyseessä eräät Persian valtakunnan arvostetuimmista henkilöistä. Yhdessä salaliittolaiset murhasivat nukkuvan Smerdiin.

Herodotos kertoo että murhattuaan kuninkaan salaliittolaiset väittelivät siitä miten Persiaa tuli siitäedes hallita. Otanes olisi Herodotoksen mukaan halunnut maahan demokratian, Megabyzos taas kannatti oligarkiaa ja Dareios puolestaan suosi kuningasvaltaa. Lopulta Dareioksen näkökanta voitti ja hänet valittiin kuninkaaksi. Koska Otanes oli vastustanut kuninkuutta, päättivät salaliittolaiset ettei Otaneen ja hänen perheensä tulevaisuudessa tarvinnut totella kuninkaan määräyksiä.

Päästyään kuninkaaksi Dareios kunnioitti Otanesta ottamalla tämän tyttären Faidyian vaimokseen. Otanes meni myös naimisiin Dareioksen siskon kanssa. Dareios nimitti Otaneen myös Lyydian satraapiksi. Otanes kuoli luultavasti noin vuonna 513 eaa. koska tuolloin Artafernes nimitettiin Lyydian satraapiksi.
Jukka Santanen vuonna 1962.
**Jukka Santanen** (7. toukokuuta 1927 – 2. heinäkuuta 2010) oli suomalainen taikuri. Hän työskenteli ammatikseen viihde- ja taika-alalla yli 40 vuotta. 

Ennen taikurinuraa Santanen toimi kymmenkunta vuotta konelatojana. Saatuaan eräältä merimieheltä innostuksen taikatemppuihin Santanen alkoi harjoitella niitä 1950-luvun alussa ja esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 1953, jolloin häntä avusti itse Frans Emil Sillanpää. Tämä tapahtui Kaunialan sotavammasairaalassa. Siitä lähtien Santanen esiintyi vuosittain sotainvalidien tilaisuuksissa. Päästyään 1956 Sanomalehtimiesyhdistyksen Vihreä oksa -revyyhyn hän herätti huomiota sorminäppäryyttä vaativilla savuketempuillaan, ja esiintymistarjouksia alkoi tulla niin paljon, että 1959 hän siirtyi täysin taikurin ammattiin. 1960- ja 1970-luvulla hän herätti huomiota yhdessä vaimonsa kanssa esittämällään telepaattisella ohjelmalla. Lusikantaivuttaja Uri Gellerin temput Santanen teki 1974 heti viikon päästä tämän Suomen-vierailun jälkeen Seura-lehden järjestämässä valvotussa testissä.

Taiteilijantoimensa ohella Santanen toimi aktiivisesti suomalaisen viihteen tason ja arvostuksen kohottamiseksi. Hän oli Esiintyvät Taiteilijat r.y:n puheenjohtajana 1983–1989 ja järjesti silloin useita sirkustaiteilijoiden pr-tapahtumia ja opintomatkat muun muassa Moskovaan, Budapestiin ja Istanbuliin. Hän osallistui useisiin taikureitten maailman- ja pohjoismaisiin kongresseihin sekä toiminut tuomarina muun muassa Nuorison taidetapahtumassa. Oma taikuripalsta hänellä oli Uudessa Suomessa 1962–1967. 

Jukka Santaselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke. Hän oli Sirkus- ja varieteetaiteen ystävät r.y. CiVan jäsen. Aktiiviuransa lopetettuaan hän esiintyy vielä silloin tällöin ja ottaa innokkaasti osaa viihteen erilaisiin tapahtumiin. Myös hypnoosi kuului hänen harrastuksiinsa. "Taikurivuodet ovat olleet elämäni parhaita vuosia, esiintymiset ja muut harrastukset olen voinut itse valita." 

Nuoruudessaan Jukka Santanen harrasti nyrkkeilyä ja kuului sarjansa parhaimmistoon. Hän voitti pari kertaa TUL:n Keski-Suomen piirin mestaruuden ja oli arvolistalla viidentenä. Hänet valittiin myös Lontoon olympialaisten valmennusrenkaaseen, mutta sairaus katkaisi urheiluharrastuksen. Hän oli Jyväskylän Työväen Nyrkkeilijöiden perustajajäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Taikamaailman uutisia *markkupurho.fi*. Viitattu 25.7.2016.
2. ↑  Jukka Santanen in Memoriam *TaikaWeb*.  19.9.2010.  Arkistoitu 7.8.2016. Viitattu 25.7.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Itäkannas, Lauri & Kemppainen, Anni: Kohumaakari Geller  1.8.2013, 6.8.2013. Yle Elävä arkisto. Viitattu 25.7.2016.
**Laillisuusvalvonta** hallinnossa tarkoittaa voimassa olevan oikeusjärjestyksen ja hyvän hallintotavan noudattamisen varmistamista viranomaisten toiminnassa ja päätöksenteossa. Laillisuusvalvonnan piiriin ei kuulu virkatoiminnan tarkoituksenmukaisuuden valvonta eikä siinä puututa hallinnollisen päätösvallan käyttöön yksittäisissä tapauksissa. Valvonnan sisältö ja määrä vaihtelevat eri hallinnonaloilla.

Hierarkkisessa valvonnassa hallintoelimet valvovat omaa toimintaansa. Tavallisin sisäisen valvonnan muoto on se, että esimiehet valvovat ja ohjaavat alaistensa virkatoimia. Koko viraston toiminnan valvonta kuuluu johtoelimelle. Useissa virastoissa johtavalla virkamiehellä on mahdollisuus ottaa päätettäväkseen alaisensa käsiteltävänä oleva asia. Ylempien viranomaisten alaisinaan oleviin toimielimiin kohdistamaa valvontaa nimitetään virka-astevalvonnaksi. Esimerkiksi ministeriö valvoo alaisinaan olevien hallintoelinten toimia ja kunnanhallitus kunnan virkakoneiston toimintaa.

Myös normivalvonta kuuluu viranomaisten tehtäviin. Viranomainen ei saa soveltaa perustuslain tai muun lain kanssa ristiriidassa olevaa asetusta tai hallinnollista määräystä. Normivalvonnalla on merkitystä lähinnä sovellettaessa hallinnollisia määräyksiä.

Laillisuusvalvojat
------------------

Suomen ylimmät laillisuusvalvojat ovat valtioneuvoston oikeuskansleri ja eduskunnan oikeusasiamies. Erityisten valvontaviranomaisten valvonnan kohteet ovat rajattuja. He valvovat esimerkiksi henkilötietojen käsittelyä, potilaiden kohtelua tai hallinnon taloudenhoitoa. Tällaisia viranomaisia ovat muun muassa tietosuojavaltuutettu, tasa-arvovaltuutettu, yhdenvertaisuusvaltuutettu ja potilasasiamies.

Julkistaloutta, etenkin valtiontaloutta, valvoo valtiontalouden tarkastusvirasto. Se valvoo myös kuntien valtionapujen käyttöä. Oikeusasiamies, oikeuskansleri ja hallitus antavat eduskunnalle kertomuksensa, jossa on tietoja hallinnon toimista. Eduskunta ei voi puuttua hallinnon yksittäisiin toimiin, mutta se voi esittää mielipiteensä esimerkiksi epäkohtien korjaamiseen.

Lähteet
-------

* Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1997, ISBN 951-855-135-9, osa V palstat 529–531
**Sainte-Engrâce** on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee noin 41 kilometriä Oloron-Sainte-Marien kaupungista lounaaseen.

Navarralainen Leiren luostari perusti Santa Grazin kirkon vuonna 1085. Kirkko on nimetty nuoren portugalilaisen aatelisnaisen mukaan, joka pakeni tänne vainolta. Luostarista tuli tärkeä etappi pyhiinvaeltajille matkalla Santiago de Compostelaan, koska siellä oli myös sairaala. Kirkko on tyyliltään romaaninen ja se kätkee sisäänsä harvinaista arkkitehtuuria.

Sainte-Engrâcen kylä on metsien, sammaleisten kukkuloiden ja niittyjen ympäröimä. Matkailu onkin maatalouden lisäksi kuntalaisille tärkeä elinkeino. Kunnan luontokohteisiin kuuluu *Gorges de Kakuetta*, eli Kakuettan rotko. Sen pohjalla kulkeva joki muodostaa turkoosin värisen järven ja yli 20 metriä korkean vesiputouksen. Vähän matkan päästä rotkosta on *Grotte de La Verna*, eli Vernan luola. Siellä on kooltaan yksi maailman suurimmista maanalaisista "huoneista", jonka halkaisija on 245 metriä ja korkeus 194 metriä. 

  

* Santa Grazin kirkkoSanta Grazin kirkko
* Kakuettan rotkoKakuettan rotko

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 2.8.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Escapades Mairie de Sainte-Engrâce. Viitattu 2.8.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Pau > Laruns Tour de France 2023. Viitattu 2.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sainte-Engrâce** Wikimedia Commonsissa
**Otalampi** on Vihdin itäosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 31 hehtaarin laajuinen matalahko järvi lähellä Otalammen kylää. Etäisyys Nummelasta on kaksitoista kilometriä koilliseen ja Helsingin keskustasta 35 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Otalammen pituus kaakosta luoteeseen on kilometri ja tilavuus miljoona kuutiometriä eli miljardi litraa. Järvi on saareton ja sen rannoilla on runsaasti pientaloja, länsirannalla sijaitsee yleinen uimaranta. Otalammen keskiosan syvyys on yli viisi metriä, kaakkoon työntyvä lahti on huomattavasti matalampi. Järven pohjoisrannan nimi on Lammelanranta, etelärannan nimi on Vastaranta. Järven kaakkoiskulmasta lähtee laskuoja itään kohti Härkälänjokea. Otalammen pohjoispuolella sijaitsee Tuohilampi, eteläpuolella Poikkipuoliainen ja Salmijärvi.

Otalampi (21.045.1.010) kuuluu Härkälänjoen valuma-alueeseen (21.045), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Otalampi on Härkälänjoen valuma-alueen toiseksi laajin vakavesi ja Vantaanjoen vesistön lounaisia vakavesiä.

Otalammen ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otalampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Otalampi. Järviwiki. Viitattu 23.3.2021.
3. 1 2  Otalampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 30.3.2021.
4. ↑  Vantaa (21). Järviwiki. Viitattu 23.3.2021.
*Tämä artikkeli kertoo Kainuun joesta. Artikkeli Pohjajoki käsittelee jokea Satakunnassa.*
Pohjajoki tulvii keväällä 2012
Saukon liukumäki Pohjajoen jäälle joulukuussa 2021
**Pohjajoki** on kapea, kymmenen kilometrin mittainen joki Kainuussa. Se saa alkunsa Sotkamon Paakinmäen seudulta pienestä Lautalammesta ja hieman isommasta Paakinlammesta. Siihen virtaavia puroja ovat pohjoisesta päin tuleva Sydänoja ja etelästä reitin ainoasta järvestä, Pienestä Ruuhijärvestä, laskeva Ruuhipuro. Jokea on käytetty myös uittoväylänä ja sen meandereita on jonkin verran oiottu. Joen varressa on runsaasti lähteitä, ja joki pysyy läpi kesän kylmänä. Joessa on kaksi suurehkoa koskipaikkaa, ylempänä Sotkamon puolella Raksinkoski ja alempana Kajaanin puolella Penkereenkoski. Joki laskee Oulujärven Jormuanlahden itäisimpään pohjukkaan sekä valtatien 5 että Savon radan siltojen kohdalla aivan entisen Jormuan rautatieliikennepaikan pohjoispuolella. Kajaanin maalaiskuntaan kuuluneen Jormuan kylän itäpuolta kutsutaan myös nimellä Pohjajoki.

Paikallinen luonnonsuojeluyhdistys on rakentanut jokivarteen luontopolun. Suomen ympäristökeskus on tutkinut joen kalakantaa, ja siinä on edelleen muun muassa järvitaimenen kutupaikkoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Pohjajoki ry rakensi luontopolun - Polun ja laavun avajaisia vietetään sunnuntaina *Koti-Kajaani*.  9.10.2019.  Arkistoitu 16.10.2020. Viitattu 11.10.2020.
2. ↑  Anna Haapavaara: Pohjajoen taimenia tutkitaan.  *Koti-Kajaani*, 18.4.2018, s. Keskiaukeama.  Kainuun Sanomat.

Aiheesta muualla
----------------

* Pohjajoen valuma-alue, Järviwiki
*Hakusana "LKV" ohjaa tänne. Lyhenne tarkoittaa myös Lanen piirikunnan lentoasemaa Oregonissa, Yhdysvalloissa.*
**Laillistettu kiinteistönvälittäjä** (lyhenne **LKV**) on henkilö, joka on Suomessa suorittanut Keskuskauppakamarin laillistetun kiinteistönvälittäjän tutkinnon.

Tutkinto ja ammattipätevyys
---------------------------

Laillistetun kiinteistönvälittäjän tutkintoja järjestetään kaksi kertaa vuodessa Helsingissä, Oulussa ja Tampereella. Tutkinnon suorittaminen on edellytyksenä ammattimaisessa kiinteistönvälityksessä välitysliikkeen tai sen toimipisteen johtajalle. Kokeen läpäisee noin kolmasosa siihen osallistuneista.

Välityspalkkiot
---------------

Vain laillistettu, aluehallintoviraston rekisteröimä ja valvoma kiinteistönvälitysyritys voi yritystoiminnassaan laskuttaa työstään välityspalkkion. Välityshinnoittelun ilmoittamista koskevat periaatteet sisältyvät hintamerkintäasetukseen 1359/1999. Asetuksen taustalla on EU:n direktiivi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisesta, 98/6/EY. Suomessa kuluttaja voi halutessaan selvittää kiinteistönvälityshintoja ennen välittäjävalintaa internetin välityspalkkiovertailuista. Vaihtoehtoinen tapa hintojen selvittämiseksi on kysyä ne jokaiselta paikkakunnan välittäjältä erikseen.

Lainsäädäntö
------------

Kiinteistönvälittäjän ja muiden kiinteistönvälitysliikkeiden palveluksessa olevien toimintaan liittyvät keskeisesti laki kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneiston välitysliikkeistä (1075/2000), laki kiinteistöjen ja vuokrahuoneistojen välityksestä 1074/2000 (kiinteistönvälityslaki), valtioneuvoston asetus kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneiston välitysliikkeistä (143/2001), valtioneuvoston asetus asuntojen markkinoinnissa annettavista tiedoista (130/2001) sekä hyvä kiinteistönvälitystapa.

Välitysliikelain muutoksen (279/2013) mukaan tammikuusta 2016 alkaen vähintään puolella välitysliikkeen palveluksessa olevista ja jokaisessa toimipisteessä on oltava laillistetun kiinteistönvälittäjän pätevyys.

Kiinteistön kauppa on sopimusvapaudeltaan rajoitettua kauppaa, jossa on noudatettava laissa säädettyjä muotomääräyksiä, jotta kauppa olisi laillisesti pätevä, toisin kuin irtaimiston kaupassa, jossa pääsääntöisesti pätee sopimusvapaus.

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  10.04.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 31.5.2012. Viitattu 10.4.2013.
2. ↑  LKV ja LVV *kauppakamari.fi*. Viitattu 12.11.2014.
3. ↑  Turtola, Ilona: Hyytyvä asuntokauppa kaventaa välittäjien leipää – "toimeksiannoista kilpaillaan verisesti" *Yle Uutiset*.  12.11.2014. Viitattu 12.11.2014.
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Aluehallintovirastojen yhteinen tiedote välitysliikkeille  12.6.2013. Aluehallintovirasto.  Arkistoitu 15.7.2014. Viitattu 12.11.2014.

Katso myös
----------

* Kiinteistö
**William (Bill) Eklund** (31. joulukuuta 1906 Pori – 4. elokuuta 1985) oli kanadansuomalainen toimittaja ja Canadan Suomalaisen Järjestön aktivisti.

Eklud kävi kuusi luokkaa koulua ja jatkoi työn ohessa opintojaan iltakoulussa. Vuonna 1927 hänet kutsuttiin palvelukseen Suomen ilmavoimiin. Armeijasta päästyään Eklund muutti vuonna 1928 Kanadaan, jossa hän työskenteli rakennusteollisuudessa ja metsätyömailla. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi Canadan Suomalaisen Järjestön toimitsijana Torontossa, Timmins–South Porcupine–Kirklandin järvialueella ja Thunder Bayn seudulla. Vuonna 1937 Eklundista tuli järjestön sanomalehden *Vapauden* toimittaja ja helmikuussa 1940 päätoimittaja. Hän työskenteli lehden päätoimittajana sen ilmestymisen loppuun saakka lukuun ottamatta palvelusaikaa Kanadan armeijassa vuosina 1943–1944. *Vapauden* ja *Liekin* yhdistyttyä *Viikkosanomiksi* Eklund työskenteli lehden päätoimittajana vuoteen 1975 saakka.

Toimittajantyönsä ohessa Eklund osallistui aktiivisesti Canadan Suomalaisen Järjestön toimintaan. Hän oli lähes neljänkymmenen vuoden ajan järjestön toimeenpanevan komitean jäsen ja johti sen arkistomateriaalin järjestämistä. Eklund on laatinut järjestön historiateoksen *Canadan rakentajia*, joka julkaistiin Torontossa vuonna 1983. Hän toimitti myös muita julkaisuja, työskenteli kääntäjänä ja kirjoitti nuoruudessaan muutamia kaunokirjallisia teoksia.

Teoksia
-------

* *The illegal Finnish Organization of Canada, Inc*. By P. Mertanen and W. Eklund. Sudbury: s.n. 1942. Teoksen verkkoversio (Arkistoitu – Internet Archive)
* *Me haluamme elää: sotikoot kuoleman kauppiaat jos tahtovat*. Sudbury: Vapaus, 1950.
* *Canadan rakentajia: Canadan suomalaisen järjestön historia vv. 1911-1971*. Toronto: Canadan suomalainen järjestö, 1983.
	+ *Builders of Canada: history of the Finnish Organization of Canada, 1911-1971*. Translation into English Vappu Tyyskä. Toronto: Finnish Organization of Canada, 1987.

Suomennokset
* Leacock, Stephen. *Aurinkoisia piirteitä pienestä kauppalasta*. Suom. W. Eklund. Vapaus Publishing Company, 1951.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William Eklund fonds *data2.archives.ca*. Viitattu 27.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Archives Canada: William Eklundin arkistokokoelma[vanhentunut linkki] (englanniksi) [vanhentunut linkki]
* William Eklund, tbaytel.net

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**John Gunnar Palmgren** (23. tammikuuta 1908 Helsinki – 23. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen juristi, yritysjohtaja, professori ja korkeakoulun rehtori.

Henkilöhistoria
---------------

Palmgrenin vanhemmat olivat varatuomari John Palmgren ja Ingrid Maria Ahlman ja puoliso vuodesta 1935 Ursula (Ulla) Rikissa Alariksdotter Tawaststjerna, arkkitehti Alarik Tawaststjernan tytär. Palmgren tuli ylioppilaaksi 1925, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1930, sai varatuomarin arvon 1932 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi 1937. Hän oli pankkiiriliikkeen lakimies 1931–1932 ja toinen johtaja 1934–1940, Hankenissa kauppaoikeuden professori 1940–1949, Helsingin yliopistossa dosentti 1940–1950 ja kauppaoikeuden vt. professori 1946–1948 ja sitten Stockmann-yhtiön apulaistoimitusjohtaja 1949–1950, toimitusjohtaja 1950–1953 ja johtokunnan jäsen 1952–1953. Palmgren oli Hankenin vararehtori 1942–1945, rehtori 1945–1949 ja hallintoneuvoston varapuheenjohtaja 1952–1953 ja korkeakoulun ylioppilaskunnan inspehtori 1942–1945. Hänellä oli myös monia liike-elämän ja järjestöjen luottamustehtäviä. Talvi- ja jatkosodassa Palmgren palveli rintamajoukoissa.

Professori Bo Palmgren oli Gunnar Palmgrenin veli.

Julkaisuja
----------

* *Om påföljderna av säljares mora*, 1936 (väitöskirja)
* *Konkurrensklausuler vid tjänsteavtal*, 1939
* *Suomen siviilioikeus pääpiirteittäin I*, 1945
* *Juridiken i affärslivet*, 1945, suom. *Kauppaoikeutta liikemiehelle*, 1946

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Gunnar Palmgren Viitattu 1.9.2021.
2. 1 2  Kuka kukin oli Viitattu 1.9.2021.
3. ↑  Biografia-sampo: Bo Palmgren Viitattu 1.9.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Hanken |
| --- |
|  |
| Rehtorit | 
* Rosenqvist (1909–1918)
* Brock (1918–1919)
* Lesch (1919–1945)
* Palmgren (1945–1949)
* Stadius (1949–1958)
* Olsson (1958–1966)
* Hustich (1966–1971)
* Mickwitz (1971–1975)
* Wahlbeck (1975–1984)
* Lerviks (1985–1993)
* Stenius (1993–2010)
* Liljeblom (2010–2015)
* Spens (2015–2022)
* Björkman (2022–)

 | Hankenin logo |
|  |
| Opiskelijaelämä | 
* Svenska Handelshögskolans Studentkår

 |

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
**Otaniemen RoolipeliClubi ry** (**ORC**) on Aalto-yliopiston Ylioppilaskunnan alayhdistys ja harrastejärjestö. Yhdistys perustettiin teekkareiden peliharrastuksen edistämiseksi ja harrastemahdollisuuksien lisäämiseksi. 

Yhdistyksen logossa on kuvattuna ristikkäin asetellut piikkinuijat ja "ORC"-teksti.

ORCn järjestää toimintaa roolipeleihin, liveroolipeleihin, lautapeleihin, miniatyyripeleihin, korttipeleihin ja keskiaikaisiin tansseihin liittyen. Toiminta perustuu suurimmalta osin kahdesti viikossa Otaniemessä järjestettäviin peli-iltoihin, joissa lähinnä pelataan lauta-, miniatyyri- ja keräilykorttipelejä (kuten Magic: The Gathering ja Vampire: the Eternal Struggle). Erilaisia tapahtumia, kuten pelileirejä ja tanssiaisia, yhdistys järjestää muutamia kertoja vuodessa. 

Suomen suurin roolipelialan tapahtuma Ropecon syntyi, kun yhdistyksen ulkojäsen Niko Mikkanen järjesti muiden yhdistyksen aktiivien avulla pelitapahtuman Paasitornissa vuonna 1994. Ropecon irrotettiin omaksi yhdistyksekseen vuonna 1996.

Aiheesta muualla
----------------

* ORC:n kotisivut
**Max Houben** (5. toukokuuta 1898 Verviers – 10. helmikuuta 1949 Lake Placid, Yhdysvallat) oli belgialainen rattikelkkailun olympia- ja MM-mitalisti, yleisurheilija, jalkapalloilija ja kilpa-autoilija.

Urheilullisesti monipuolinen Houben menestyi parhaiten rattikelkkailussa, jossa hän saavutti olympiahopeaa Sankt Moritzissa 1948 ja kaksi MM-mitalia vuonna 1947. Yhteensä hän osallistui neljiin talviolympialaisiin. Houbenin 49 vuoden ja 278 päivän ikäisenä voittama olympiamitali teki hänestä vanhimman talvikisojen olympiamitalistin aina vuoteen 2006 saakka, jolloin kanadalainen Russ Howard ohitti hänet. Houben oli myös ensimmäinen sekä kesä- että talviolympialaisissa kilpaillut belgialainen.

Rattikelkkailun lisäksi Houben kilpaili muissakin lajeissa. Yleisurheilussa hän voitti 100 metrin juoksun Belgian mestaruuden vuonna 1920, teki matkalla oman ennätyksensä 10,8 sekuntia ja kilpaili samana vuonna Antwerpenin olympialaisissa 200 metrillä ja pikaviestissä. Jalkapallossa Houben pelasi Belgian pääsarjassa, ja voitti maan mestaruuden vuonna 1933. Hän harrasti myös kilpa-autoilua.

Houben kuoli rattikelkkailun vuoden 1949 MM-kilpailuissa Lake Placidissa. Kahden miehen kelkkojen harjoituslaskussa Belgian kelkka lensi ulos radalta: Houben kuoli välittömästi, ja toinen laskija sai vakavia vammoja.

Lähteet
-------

1. ↑  Max Houben Biography and Olympic Results - Olympics at Sports-Reference.com *sports-reference.com*.  Arkistoitu 19.5.2011. Viitattu 22.1.2011. (englanniksi)
**Martti Juhani Jalkanen** (s. 9. lokakuuta 1947 Saarijärvi) on kunnallismies, joka toimi Kokemäen kaupungin palveluksessa lähes neljäkymmentä vuotta, mistä kaupunginjohtajana kolmisenkymmentä vuotta.

Martti Jalkanen syntyi maanviljelijä Aati Armas Jalkasen ja emäntä Maria Koivumäen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 on rehtori Eila Kaarina Peltomaa. Jalkanen tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Tampereen yliopistosta 1970. Hän oli Nurmeksen vt. sosiaalisihteeri 1971 ja Saarijärven kunnansihteeri 1971–1974. Kokemäen kauppalan ja kaupungin palveluksessa hän toimi hallintopäällikkönä 1974–1984. Kaupunginjohtajaksi hänet nimitettiin 1984. Jalkanen jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 291. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. ↑  Toukokuu 2010: Kokemäki aloittaa uuden kaupunginjohtajan haun. Turun Sanomat, 28.8.2012. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Max Wolgang Hanemann** (17. huhtikuuta 1881 Helsinki – 30. kesäkuuta 1945 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja joka toimi Svenska Pressen -lehden päätoimittajana. Hän käytti nimimerkkiä *M.H-nn*.

Hanemannin vanhemmat olivat kirjasinvalaja Friedrich Gotthard Christian Fra Hanemann ja tämän 2. vaimo Hilda Jakobina Granberg. Hanemann pääsi ylioppilaaksi 1899. Hän oli Tammerfors Nyheter -lehden päätoimittaja 1907 ja Hangobladet-lehden toimittajana 1907–1909. Hanemann oli sitten Nya Pressenin ja sen seuraajien palveluksessa ensin toimittajana 1910–1914 ja 1915–1917 sekä päätoimittajana 1917–1930. Välillä vuosina 1914–1915 hän oli Axel Lillen päätoimittaman Svenska Finland -lehden toimittajana.

Teoksia
-------

* *Borta bra, men hemma bäst : folklifsbild i två akter af M. H-nn*. J. Klockars’ bokhandel, Kronoby 1904
* *Svenska Folkpartiets vänster och höger : hvad skiljer dem åt?* Svenska Folkpartiet, Helsingfors 1907 (nimimerkillä M. H-nn)
* *I svenskhetsfrågan*. Helsingfors 1924
* *Axel Lille : en levnadsteckning*. Svenska folkpartiets centralstyrelse, Helsingfors 1931

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat-tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Henschel Hs 127** oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen nopean pommikoneen prototyyppi.

Kehityshistoria
---------------

Saksan ilmailuministeriö RLM (*Reichsluftfahrtministerium*) julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan (*Schnellbomber*) kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500−800 kg:n pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. 3-henkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:a.

Henschel Flugzeugwerke AG kehitti vastauksena spesifikaattiin Hs 127 -koneen prototyypin. Henschelin pääsuunnittelija Friedrich Nicolauksen suunnitteleman ensimmäisen prototyypin, Hs 127 V1:n, ensilento lennettiin loppuvuodesta 1937. Kone oli ala- ja yksitasoinen kuorirakenteisella rungolla ja sen kaksisalkoinen kauttaaltaan metallilevyllä päällystetty siipi oli varustettu laskusiivekkeillä. Daimler-Benz DB 600 D -moottoreilla varustettu kone kykeni kuljettamaan 1 500 kiloa pommeja. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ulkoisilta mitoiltaan hieman Junkers Ju 88:aa pienempänä ja kevyempänä koneena se oli nopeampi kuin kilpailijansa, joihin kuului Junkersin lisäksi Willy Messerschmittin suunnittelema nopean pommikoneen prototyyppi Bf 162. Toinen Hs 127- prototyypeistä, V2, valmistui ja lensi ensilentonsa keväällä 1938. Kilpailu nopean pommittajan kehittämisestä ratkesi valtion omistaman Junkersin hyväksi kuitenkin jo ennen toisen prototyypin valmistumista, ja tämä johti Hs 127:n kehittämisen keskeyttämiseen RLM:n määräyksestä kahden valmistuneen prototyypin jälkeen toukokuussa 1938.

Tekniset tiedot (Hs 127 V2)
---------------------------

*Lähde:* *lähde?*

**Yleiset ominaisuudet**

* **Miehistö:** 3 (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/konekivääriampuja)
* **Pituus:** &&&&&&&&&&&&&010.097000010,97 m
* **Kärkiväli:** &&&&&&&&&&&&&017.040000017,40 m
* **Korkeus:** &&&&&&&&&&&&&&03.02200003,22 m
* **Siipipinta-ala:** &&&&&&&&&&&&&038.060000038,60 m²
* **Tyhjäpaino:** &&&&&&&&&&&06700.&&&&006 700 kg
* **Lentopaino:** &&&&&&&&&&&08800.&&&&008 800 kg
* **Voimalaite:** &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Daimler-Benz DB 600D -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0634.&&&&00634 kW (&&&&&&&&&&&&0850.&&&&00850 hv)

**Suoritusarvot**

* **Suurin nopeus:** &&&&&&&&&&&&0565.&&&&00565 km/h
* **Lentomatka:** &&&&&&&&&&&01400.&&&&001 400 km
* **Lakikorkeus:** &&&&&&&&&&&09200.&&&&009 200 m

**Aseistus**  

* 1 500 kg pommeja

Lähteet
-------

* Gunston Bill, Wood Tony: *Hitler´s Luftwaffe*. Salamander books, 1977. ISBN 0-517-18771-X.

Aiheesta muualla
----------------

* Henschel Hs 127
Kuva hautakivessä. Fritz Heinemannin tekemä.
**Max Jähns** (18. huhtikuuta 1837 Berliini – 19. syyskuuta 1900 Berliini) oli saksalainen sotilas ja kirjailija.

Hänestä tuli jalkaväen upseeri 1837, sai eron 1864 mutta tuli jälleen virkaansa 1866 sodan puhjettua Itävaltaa vastaan. Majuriksi hän yleni 1878, everstiluutnantiksi 1886 jolloin hän myös sai eron. Hän toimi varsinkin esikunnassa ja oli opettajana sota-akatemiassa. 

Max Jähns on kirjoittanut monta sota-aiheista kirjaa.

Teokset
-------

* *Die Schlacht von Königgrätz* (1876)
* *Heersverfassungen und Völkerleben* (1885)
* *Geschichte der Kriegswissenschaften* (3 osaa, 1889-91)
* *Ueber Krieg, Frieden und Kultur* (1893)
* *Feldmarschall Moltke* (2 osaa, 1894)

Lähteet
-------

* *Svensk uppslagsbok* 14 (1932)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Symbolin maadoittamisen ongelma** tarkoittaa alkujaan sitä, kuinka sanat (symbolit) saavat merkityksensä ja mikä tarkoitus kullakin symbolilla todellisuudessa on.

Merkityksen tunnistamisen ongelma liittyy tietoisuuden ongelmaan ja siihen mitkä mentaaliset tilat ovat tarkoituksellisia. Erään kognitiotieteen käsitteen eli komputationalismin mukaan ajattelu on tietty laskennan (komputaatio) muoto, missä komputaatio on ainoastaan symbolien käsittelyä siten, että symboleita käsitellään tiettyjen sääntöjen mukaan niiden muotoja, ei niinkään niiden tarkoituksia käyttäen.

Formaaleilla kielillä ja järjestelmillä symbolin maadoittamisen ongelmaa ei ole, koska on varmistettu, että kaikille rakenteille ja viittauksille (symboli) on yksiselitteiset käsitteet. Joissakin ohjelmointikielissä on kuitenkin joitakin poikkeuksia, jotka hankaloittavat symbolin tunnistamista (esim. C++-kielessä on muutamia useammallakin tavalla tulkittavia rakenteita).

Katso myös
----------

* Formaali kieli
* Funktionalismi
* Fysikaalinen symbolijärjestelmä
* Kiinalaisen huoneen argumentti
* Merkki
* Pragmatiikka
* Semantiikka
* Symbolinen analyysi
* Syntaksi
* Tietoisuus
* Tulkinta
* Turingin kone
**Tipasjärven (Kiisulan) kaivos** oli Sotkamon Tipasjärvellä Kiisulan niemessä sijainnut rikkikiisukaivos. Kaivos oli toiminnassa vuonna 1919 jolloin sieltä louhittiin 1 012 tonnia malmia josta kiisumalmia oli 800 tonnia. Malmi louhittiin käsityönä pienestä avolouhoksesta ja rikkikiisu käytettiin rikkihapon valmistukseen. Suomen Mineraali Oy oli tehnyt sopimuksen rikkikiisun toimittamisesta rikkipulaa kärsineisiin selluloosatehtaisiin mutta kaivoksen sijainnista johtuneet kuljetusvaikeudet aiheuttivat sen että kaivos jäi lyhytikäiseksi. Rikkikiisua alettiin saada helpommin Enossa sijainneesta Otravaaran kaivoksesta.

Entinen kaivosalue sijaitsee kahden kilometrin päässä lähimmästä tiestä. Alueelta johtaa avo-oja suoraan erääseen Pienen Tipasjärven lahteen. Kaivosalueella on peittämättömiä avolouhoksia ja sivukivikasoja ja vedet ovat louhosalueella erittäin happamia. Pilaantunutta vettä on päässyt myös avo-ojaa pitkin sadan metrin päässä sijaitsevaan Pienen Tipasjärven lahden perukkaan pienelle alueelle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tipasjärven rikkikiisukaivos, Kaivoksien ympäristöongelmat Suomessa 20.8.2017
2. ↑  Marja Liisa Räisänen, Amélie Beucher, Anna Tornivaara ja Päivi Kauppila : Suljettujen ja hylättyjen metallikaivosalueiden nykytila ja arvio jätealueiden ympäristöriskipotentiaalista, Geoplogian tutkimuskeskus Itä-Suomen yksikkö Kuopio. Arkistoraportti 46/2015, luku 3.31[vanhentunut linkki]
3. ↑  Muuan lupaava kaivosteollisuuden haara Suomessa, Iltalehti 14.03.1921 nro 60, s. 4, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
**Leathermouth** oli newjerseyläinen hardcore-yhtye. Sitä johti Frank Iero, joka on toiminut mm. My Chemical Romance:n taustalaulajana ja rytmikitaristina.

Historia
--------

Muutama My Chemical Romance:n rytmikitaristi Frank Ieron ystävistä kokosivat Leathermouthin vuonna 2007. Iero kuuli muutaman demoraidan bändiltä ja halusi solmia levytyssopimuksen omaan levy-yhtiöönsä, Skeleton Crew:iin. Vasta kun bändin silloinen päävokalisti ei onnistunut kappaleiden sanoittamisessa, Ierosta tuli jäsen. Yhtye on hänen tapansa kanavoida turhautuneisuuttaan; hän on virallisesti kertonut bändin olevan hänen tapansa tulla toimeen levottomuuden ja masennuksen kanssa, jota hän on tuntenut elämänsä aikana, ja osa sanoituksista onkin kirjoitettu ennen bändin muodostumista. Leathermouth oli ensimmäinen projekti, jossa Iero toimi sanoittajana tai päävokalistina sitten Pencey Prepin (joka hajosi ennen My Chemical Romancen perustamista). Leathermouth soitti ensimmäiset keikkansa kesällä 2008.

Jäsenet
-------

**Viimeisin kokoonpano**

* Frank Iero - päävokalisti (2007-2010, 2013)
* Rob Hughes - soolokitara, taustalaulu (2007-2010, 2013)
* Ed Auletta - rytmikitara (2008-2010, 2013)
* John McGuire - basso, taustalaulu (2008-2010, 2013)
* James Dewees - rummut (2008-2010, 2013)

**Entiset jäsenet**

* Andrew Escobar - basso, taustalaulu (2007)
* Vincent Averelli - rytmikitara (2007)
* Steve Oyola - rummut (2007)

Katso myös
----------

Frank Iero

Lähteet
-------

* Leathermouthin viralliset sivut (englanniksi)
* Leathermouthin virallinen MySpace-sivu (englanniksi)
**Peljuga** (ven. Пелюга) on järvi Luoteis-Venäjällä Leningradin alueen Lugan piirissä.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä eli noin 100 hehtaaria. Se on pylreän muotoinen, vaikka koilispäässä onkin pieni lahti ja kaakkoispään luusua on kuin pitkä kapea lahti. Luusuan suojana on pieni saari, jonka halkaisija on noin 80 metriä. Sekä saari että järven rannat ovat metsämaata, joka on paikoin avosuota. Järvi on autio, mutta kilometrin päässä sijaitsee Zaverdužjen järven rannalla Verdugan ja Zaverdužjen pienet kylät.

Vesistösuhteita
---------------

Peljuga sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Narvanjoen alueella, jonka Pljussan valuma-alueen pääuoman Pljussajoen sivujoen Vjordugan valuma-alueeseen se kuuluu. Järvi sijaitsee valuma-alueensa latva-alueilla pienessä järviryppäässä, jossa ovat myös Zaverdužje, Gornešenskoje ja Laukaanjoen vesistöön kuuluva Sjabero. Zaverdužjen ja Peljugan välissä on vielä neljä pikkujärveä ja kauempana niitä on vielä lisää. Peljugan valuma-alueen koko on 5,5 neliökilometriä ja se laskee Zaverdužjeen, joka on Vjordugan lähdejärvi. Vjorduga yhtyy Pljussaan 182 kilometriä sen suistosta ylävirtaan päin aivan pienen Utitšjen kylän (Утичье) alapuolella.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus ja asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Peljuga (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 21.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: Лист O-35-Б, Луга (Luga), 1:200 000
Peljidiyn Genden
**Peljidiyn Genden** (s. 1892 – 26. marraskuuta 1937 Moskova) oli Mongolian kansanvallankumouksellisen puolueen merkittävimpiä todellista itsemääräämisoikeutta Neuvostoliitosta vaatineita poliitikkoja. Hän nousi Mongolian pääministeriksi 2. heinäkuuta 1932. Virkakautensa aikanakin hän vastusti huomattavan avoimesti etenkin pyrkimyksiä maatalousmaan kollektivoimiseksi ja buddhalaisen kulttuurin väkivaltaiseen juurimiseksi maasta. Tavatessaan Josif Stalinin Moskovassa 1935 hän kutsui Neuvostoliiton toimia Mongoliassa "punaimperialismiksi". Käsite vakiintui myöhemmin kansainvälisestikin kuvaamaan Neuvostoliiton kovaotteista valtapolitiikkaa Mongolian alueella. Stalin järjesti tapaamista seuraavana vuonna Mongolian kansanvallankumouksellisen puolueen puoluekokouksen Ulan Batorissa ja sai sen erottamaan entisen johtajansa 2. maaliskuuta 1936 ja asettamaan hänet kuolemaansa asti kestäneeseen kotiarestiin. 

Peljidiyn Genden teloitettiin ampumalla Moskovassa 26. marraskuuta 1937.

Katso myös
----------

* Horloogijn Tšoibalsan

Lähteet
-------

1. ↑  1937: Peljidiin Genden, former Mongolia Prime Minister Executed Today. Viitattu 19.4.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Katajanokan ala-asteen koulu** on noin 170 oppilaan koulu, jossa on peruskoulun luokat 1.–6. sekä valmistavan opetuksen ryhmä maahanmuuttajataustaisille oppilaille. Koulu on alueensa lähikoulu, jonka oppilaat ovat pääosin Katajanokalta.

Katajanokan ala-asteen koulussa on pakollisena vieraana kielenä englanti sekä ruotsi ja vapaaehtoisena venäjä tai ranska.

Historia
--------

Koulunkäynti Katajanokalla alkoi vuonna 1817, kun köyhäinhoidon palkkaama neiti Bernström opetti mökissään lähinnä lukemista ja kristinoppia. Myös perämies Carl Johan Granberg (1787–1868) piti koulua Katajanokalla. Hän perusti koulun vuonna 1820 ja noin kaksikymmentä vuotta myöhemmin lopetti merimiehen työnsä ja ryhtyi täysipäiväiseksi opettajaksi. Granbergin koulu oli nykyisen alakoulun tasoinen ja siellä opetettiin sekä poikia että tyttöjä. Opetusta annettiin lukemisessa, kirjoittamisessa, laskemisessa, katekismuksessa sekä jumalanpelossa ja käytöstavoissa. Granbergin oppilaita olivat Aleksis Kivi ja Katajanokasta kirjoittanut Victor Petterson. Koulu oli yhden huoneen kokoinen pieni puurakennus, joka sijaitsi nykyisen Tove Janssonin puiston alueella. Rakennusta ei ole enää olemassa.

Katajanokalla aloitti kansakoulu vuonna 1949. Se toimi Alanko-nimisessä talossa Kruunuvuorenkadulla. Koulu oli aluksi osa Kaisaniemen koulua. Hallinnollisen itsenäisyyden se sai vuonna 1954.

1980-luvulla Katajanokalle rakennettiin uusi asuinalue ja alueen väkiluku kasvoi. Tämän vuoksi tarvitiin uusi koulurakennus. Katajanokan ala-asteen koulu muutti vuonna 1986 Katajanokan keskellä olevaan Venäjän vallan aikana rakennettuun punatiiliseen rakennusrivistöön. Samaan rakennukseen tuli myös muun muassa päiväkoti. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Vilhelm Helander, Pekka Pakkala ja Mikael Sundman. Se on Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Merikasarmin (nykyisin ulkoministeriö) vieressä. Katajanokan ala-asteen koulun rakennuksen vanhimmat osat ovat vuodelta 1844. Liikuntasali on entinen merijalkaväen harjoitussali. Erikoisluokat ja opettajainhuone ovat entisiä asevarastoja sekä purje- ja takilavarastoja. Lasikattoinen keskiaula, jonka ympärillä luokat ovat, on entinen konepajahalli. Hallin keskellä on koulun kirjasto.

Lähteet
-------

1. ↑  Koulun esittely Katajanokan ala-asteen koulu. Viitattu 17.4.2013.
2. ↑  Oppilaaksiotto  15.1.2013. Katajanokan ala-asteen koulu. Viitattu 17.4.2013.
3. ↑  Kielitarjonta  3.4.2013. Katajanokan ala-asteen koulu. Viitattu 17.4.2013.
4. 1 2 3 4 5  Koulun historiaa ja taustaa  4.3.2013. Katajanokan ala-asteen koulu. Viitattu 17.4.2013.
5. ↑  Kilpi, Harri: Otteita Katajanokan historiasta Suomen ulkoasiainministeriö. Viitattu 17.4.2013.
6. ↑  Oksanen, Kimmo: Simo Rista kuvasi arkkitehteja varten Katajanokalla 1974  14.4.2003. Helsingin Sanomat. Viitattu 17.4.2013.