**130 K 90-60** on suomalainen Vammaksen valmistama kenttätykki, joka on valmistettu uudelleenputkittamalla*selvennä* Tampellan valmistama, Heikki Collanuksen suunnittelema 122 K 60 -kenttätykki. Nimensä mukaisesti se on 130 mm raskas kanuuna, 52,7-pituuskaliiperisella putkella. Se on vedettävää mallia ja vetoajoneuvona käytetään esimerkiksi raskasta maastokuorma-autoa. Ampumatarvikkeenaan se käyttää samaa ampumatarviketta kartusseineen 130 K 54:n kanssa, ja lisäksi sillä voi myös ampua 130 53 TK:lle tarkoitettuja merimaalikranaatteja.

Historia
--------

Tykin kehitystyö oli alkanut Tampellassa 1960-luvulla 122 mm tykin (122 K 60) suunnittelusta. Tykkiä oli tarkoitus tuottaa jopa 150 kappaleen erä Suomen puolustusvoimille, mutta kustannussyistä valituksi tulikin neuvostoliittolainen D-30 (122 H 63). Lisäksi 122 K 60 oli Puolustusvoimien mielestä liian raskas. Tykkiä tuotettiin kuitenkin prototyyppikappaleen lisäksi 15 kappaletta Puolustusvoimille.

1980-luvulla rannikkotykistön uudistamisen ja uuden 130 53 TK:n sekä 130 K 54:ien rannikkotykkikäyttöön siirtämisen myötä, rannikkotykistön pääkaluston kaliiperin vaihtuessa 130 millimetriin, päätettiin myös 122 K 60 putkittaa uudelleen 130 mm putkilla ja siirtää tykit rannikkotykkikäyttöön. Putkien vaihtamisen 15:een tuotantosarjan tykkiin toteutti Vammas, johon konkurssiin mennyt Tampella oli 1980-luvulla liitetty.

Tykin käyttötarkoitus oli toimia liikkuvana rannikkotykkinä. Sen saattoi asentaa rannikkolinnakkeiden kiinteisiin tuliasemiin tai käyttää tavallisen kenttätykin tapaan maahan kiilaamalla.

Puolustusvoimat poisti tykit museoimalla tai myymällä ne keräilijöille vuonna 2006. Nykyään yksi 130 K 90-60 on esillä Museo Militariassa Hämeenlinnassa ja yksi Rysäkarin linnakkeella.

Ominaisuudet
------------

Tykin putki on kaliiperiltaan 130 millimetriä, ja sen pituus ilman suuhidastinta on 52,7 kaliiperia (6850 mm). Putken päässä on suuhidastin, joka on malliltaan samanlainen kuin 130 K 54:ssä oleva lieriösuuhidastin. Rihloja on 40 kappaletta, rihlatun osan pituus on 44 kaliiperia (5746,5 mm) ja rihlannousu on oikeakätinen 5°58' eli 1/30 kaliiperia.

Sulku on 122 K 60:n ja muiden Tampellan suunnittelemien tykkien tapaan toteutettu vaakatasossa liikkuvalla puoliautomaattisella kiilalla, ja sen tiivistys tapahtuu ampuessa messinkihylsyn avulla. Peräytyvien osien massa on yhteensä 2865 kg.

Ampumatarvikkeena on venäläismallinen 130 mm sirpalekranaatti 53-OF-482M (kranaatin massa 33,4 kg, ampumatarvikkeen suomalainen nimike KTA 5011) tai suomalainen 130 mm perävirtausyksikköinen merimaalikranaatti (nimike RTA 2776), kartussilaukauksella. Kartussin hylsyn pituus on 846 mm ja hylsyn massa 11,35 kg. Koko kartussin massa on täyspanoksella 25,7 kg, josta panoksen ruudin osuus on 13,0 kg. Sirpalekranaatin lähtönopeus täyspanoksella on 860 m/s ja kantama noin 24 kilometriä. Perävirtausyksiköllisen merimaalikranaatin kantama on noin 32 kilometriä.

Käyttäjät
---------

### Entiset käyttäjät

* Suomi **Suomi**: 15 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *130 K 90-60 Kalustokirja*. Vammas Oy. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 16.3.2018).
2. ↑  Tampellan tykki-, krh- ja -ammuskehitystyöstä *maanpuolustus.net*. Viitattu 16.3.2018.
3. ↑  Enqvist, Ove: 130 K 90-60 - Suomen uusin rannikkotykki.  *Rannikon puolustaja*, 7.6.1996, 39. vsk, nro 2/1996, s. 22. ISSN 1239-0445.
4. 1 2  Tampella 130K90-60 kalustokirja *maanpuolustus.net*. Viitattu 16.3.2018.
5. 1 2  122 K 60 oli ensimmäinen suomalainen kenttätykki | Aikakone *www.elka.fi*.  6.5.2015. Viitattu 16.3.2018.
6. ↑  Tykki myynnissä *Pienoismallit.net*. Viitattu 16.3.2018.
7. ↑  Vesa Toivonen: Tampellan tykki-, krh- ja -ammuskehitystyöstä *maanpuolustus.net*.  18.1.2018.  Arkistoitu 11.1.2020. Viitattu 11.1.2020.
8. ↑  Гильзы артиллерийские - Механический завод, г.Орск *mz-orsk.ru*. Viitattu 16.3.2018. (venäjäksi)
9. ↑  Метательные заряды для комплектации выстрелов к 130-мм пушкам М-46 и М-65 *www.russianarms.ru*.  Arkistoitu 17.3.2018. Viitattu 16.3.2018. (venäjäksi)
10. ↑  Ojanen, Kalevi: KUVIA JA MUISTOJA TAMPELLASTA 2 *www.kaleviojanen.fi*.  Arkistoitu 8.3.2016. Viitattu 16.3.2018.