recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daniel Kjell Valter Erik Örlund** (s. 23. kesäkuuta 1980 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa IF Brommapojkarnaa.

Seurajoukkueura
---------------

Juniorina Örlund edusti Enskede IK:ta ja Spårvägens IF:ää. Jälkimmäisessä seurassa hän pelasi ensimmäiset miesten sarjaottelunsa 1. divisioonassa kaudella 2000.

Kaudeksi 2002 Örlund siirtyi Ruotsin pääsarjan AIK:hon, jossa hän ei kuitenkaan kahtena ensimmäisenä kautena pelannut ainuttakaan sarjaottelua. Ensiesiintymisenä pääsarjatasolla Örlund teki kaudella 2004. Ottelu jäi kuitenkin hänen kauden ainoakseen AIK:ssa, ja suurimman osan kaudesta hän pelasi lainalla Superettanin Café Operassa.

AIK:n pudottua Superettaniin Örlund nousi seuran ykkösmaalivahdiksi. Joukkue nousi saman tien takaisin pääsarjaan, ja kaudet 2006–2007 Örlund oli AIK:n ykkösmaalivahti myös Allsvenskanissa. Kaudella 2008 hän pelasi osan kaudesta lainalla Norjan pääsarjan Fredrikstadissa, mutta palasi AIK:n ykkösmaalivahdiksi kaudeksi 2009. Yhteensä hän pelasi AIK:ssa 123 ottelua, joista 94 pääsarjatasolla.

Kaudeksi 2010 Örlund siirtyi Norjan pääsarjassa pelaavaan Rosenborgiin. Kaudet 2010–2012 hän oli seuran ykkösmaalivahti pelaten yhteensä 86 sarjaottelua. Kausina 2013–2014 hän vuorotteli maalilla Alexander Lund Hansenin kanssa ja pelasi 32 sarjaottelua. Maaliskuussa 2015 Örlund teki vuoden 2015 kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan HJK:n kanssa.

Maajoukkueura
-------------

Örlund on pelannut yhden ottelun Ruotsin maajoukkueessa. Hän pelasi koko ottelun, kun Ruotsi voitti Omanin 1–0 vieraskentällä pelatussa ystävyysottelussa 20. tammikuuta 2010.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Daniel Örlund National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. 1 2  Daniel Örlund *Transfermarkt*. Viitattu 13.1.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Daniel Örlund Soccerway-sivustolla (englanniksi)
4. ↑  HJK:lle kaksi kovan luokan vahvistusta  2.3.2015. HJK.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 13.1.2016.
**Ulf Wallin** (s. Växjö, Ruotsi) on ruotsalainen viulisti.

Wallin opiskeli viulunsoittoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Sven Karpen ja Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa Wolfgang Schneiderhanin johdolla. Hän on tehnyt yhteistyötä tunnettujen kapellimestareiden, kuten Jesús López Cobosin, Manfred Honeckin, Paavo Järven, Andrew Manzen, Esa-Pekka Salosen, Walter Wellerin ja Franz Welser-Möstin kanssa. Hän on tehnyt konserttikiertueita Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Kamarimuusikkona Wallin on työskennellyt muiden muassa Bruno Caninon, Barbara Hendricksin, Heinz Holligerin, Roland Pöntisen ja András Schiffin kanssa. Hän on vieraillut lukuisilla kansainvälisillä festivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Luzernin festivaali, Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaali ja Marlboron musiikkifestivaali. Hänen esiintymispaikkoinaan ovat olleet myös Berliinin filharmonia, La Scala, Théâtre des Champs-Élysées, Wigmore Hall ja Musikverein.

Wallin on omistautunut aikansa musiikille ja tehnyt läheistä yhteistyötä sellaisten säveltäjien kuin Anders Eliassonin, Alfred Schnittken ja Rodion Štšedrinin kanssa. Hän sai vuonna 2013 Zwickaun kaupungin Robert Schumann -palkinnon, ja hänet valittiin vuonna 2014 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.

Wallin toimi vuoteen 1992 Wienin musiikki- ja teatteriyliopiston vierailevana professorina. Vuosina 1991–1996 hän oli viulunsoiton professorina Detmoldin musiikkiyliopistossa, ja vuonna 1996 hänestä tuli Berliinin Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulun professori. Wallin on toiminut tuomariston jäsenenä useissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän on tehnyt kymmeniä levytyksiä eri levy-yhtiöille.

Lähteet
-------

1. ↑  Ulf Wallin Metason. Viitattu 19.9.2022 (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Prof. Ulf Wallin (Arkistoitu – Internet Archive) Hochschule für Musik Hanns Eisler Berlin
3. 1 2 3 4 5 6  Biography Ulf Wallin


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Daniel Teklehaimanot Girmazion** (s. 10. marraskuuta 1988 Debarwa, Debub) on eritrealainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Orica-GreenEDGE -joukkueessa 2012. Hän edusti eteläafrikkalaistalli MTN-Qhubeka / Dimension Dataa 2014–2017 ja vuonna 2018 Cofidista.

Teklehaimanot sai Ranskan ympäriajossa 2015 mäkikirikilpailun johtajan Maillot à pois -paidan kuudennen etapin jälkeen. Hänestä tuli ensimmäinen afrikkalainen mäkikirikilpailun johtaja Ranskan ympäriajossa.

Saavutuksia
-----------

Lähteet:Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2007
Eritrean ympäriajo, 6. etapin voitto
2008
Maantieajon Eritrean-mestaruus
2009
Eritrean ympäriajo, 1. ja 3. etapin voitto
2010
Coupe des Nations Ville Saguenay, 2. etapin voitto
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa maantieajossa, aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
Ruandan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
2011
La Tropicale Amissa Bongo, 4. etapin voitto
Aika-ajon Eritrean-mestaruus
Kwita Izina Cycling Tour, kokonaiskilpailun sekä 1. 2. ja 3. etapin voitto
Algerian ympäriajo, 5. etapin voitto
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
2012
Maantieajon ja aika-ajon Eritrean-mestaruus
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
2013
Prueba Villafranca-Ordiziako Klasika, voitto
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa aika-ajossa ja joukkueaika-ajossa
2015
Afrikan-mestaruuskilpailut, kultaa joukkueaika-ajossa, hopeaa aika-ajossa
Critérium du Dauphiné, mäkikirikilpailun voitto
Aika-ajon Eritrean-mestaruus
2016
Afrikan-mestaruuskilpailut, pronssia aika-ajossa
Critérium du Dauphiné, mäkikirikilpailun voitto
Aika-ajon ja maantieajon Eritrean-mestaruus

Lähteet
-------

1. ↑  Daniel Teklehaymanot *sports-reference.com*.  Arkistoitu 15.12.2012. Viitattu 2.7.2015. (englanniksi)
2. 1 2  Daniel Teklehaimanot *cyclingarchives.com*. Viitattu 14.6.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Daniel Teklehaimanot *procyclingstats.com*. Viitattu 6.2.2018. (englanniksi)
4. ↑  Tourin johtaja nurin viime metrien kolarissa - pallopaita afrikkalaispolkijalle  9.7.2015. yle.fi. Viitattu 9.7.2015.
*Uljanovskin* viivapiirros
**Uljanovsk** eli **projekti 1143.7** oli suunniteltu Neuvostoliiton laivaston ydinkäyttöinen lentotukialus, jonka uppouma oli 85 000 tonnia eli vähän Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan aluksia pienempi. Aluksen alkuperäisen nimen piti olla *Kreml*, mutta se muutettiin *Uljanovskiksi*.

Suunnittelu
-----------

Vuonna 1986 hyväksyttiin alustava suunnitelma projektista 1143.7 ja seuraavana vuonna saatiin tekniset piirustukset valmiiksi. Aluksen piti kyetä operoimaan 70 lentokoneella, joita olisivat Suhoi Su-33 ja MiG-29K -hävittäjät, tutkakone Jak-44 sekä Ka-27/Ka-29 -helikopterit. Aluksella piti olla viistolentokansi, jossa olisi kaksi katapulttia koneiden ilmaan lähettämiseksi, sekä keulassa hyppyri. Aluksen omasuojaksi suunniteltiin ilmatorjuntaohjuksia sekä kaksitoistaohjuksinen merimaaliohjusten laukaisualusta. Sen uppouma olisi ollut noin 66 000 tonnia ja täysin kuormattuna yli 75 000 tonnia. Suunniteltu pituus oli noin 1 065 jalkaa (326 metriä). Ydinkäyttöisen aluksen suunniteltu nopeus oli 30 solmua.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Kuznetsov-luokka*
Aluksen köli laskettiin vesille 25. marraskuuta 1988 Nikolajevin eteläisellä telakalla Ukrainassa. Aluksen rakentaminen keskeytettiin marraskuussa 1991 aluksen ollessa 20-prosenttisesti valmis, kun ministeriö lopetti aluksen rahoittamisen. Neuvostoliiton hajottua joulukuussa Ukraina ilmoitti alueellaan olevien alusten kuuluvan itselleen. Ukrainan hallitus ilmoitti aluksen romuttamisesta, jotta telakan kapasiteetti vapautuisi muuhun käyttöön. Alus siirrettiin romutettavaksi 3. helmikuuta 1992.

Lähteet
-------

* Polmar, Norman: *Aircraft Carriers - A History of Carrier Aviation and its Influence on World Events Vol. 2, 1946-2006*. Dulles, Virginia: Potomac Books, Inc. 2008. ISBN 978-1-57488-665-8. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Polmar 2008, s. 358
2. 1 2  Polmar 2008, s. 360
Anne Buttimer 2014
**Anne Buttimer** (1938 Cork, Yhdistynyt kuningaskunta – 15. heinäkuuta 2017) oli irlantilainen kansaninvälisesti arvostettu ja runsaasti julkaissut maantieteilijä ja vuodesta 1991 Dublinin yliopiston professori. Hän sai useita kunnianosoituksia, muun muassa Vautrin Luz Prize, jopa "maantieteen nobeliksi" nimitetty palkinto myönnettiin hänelle vuonna 2014. Anne Buttimer saavutti tohtorin arvonsa Seattlessa, Yhdysvalloissa vuonna 1965, ja toimi siellä myöhemmin apulaisprofessorina. Hänen tutkimusalueitaan olivat sosiaali-, kulttuuri- ja kaupunkimaantiede, sekä ihmisen vaikutus maantieteeseen. Hän toimi myös Kanadassa ja, Ranskassa sekä Ruotsissa Lundin yliopistossa. Vuosina 2000–2004 hän toimi International Geographical Unionin puheenjohtajana. Hän oli kunniatohtorina myös Grenoblen Joseph Fourier University-yliopistossa sekä Joensuun ynnä Tarton yliopistoissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Anne Buttimer 1938 - 2017 *American Association of Geographers*. Viitattu 8.6.2022 (englanniksi).
2. ↑  Maria João Alcoforado: Homage to Anne Buttimer, Winner of the Vautrin-Lud International Prize for Geography, 2014 *Belgian Journal of Geography*.  2014. Viitattu 8.6.2022 (englanniksi).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anne Averio** (s. 7. lokakuuta 1964) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja salibandyn pelaaja.

Jalkapalloa hyökkääjänä pelannut Averio edusti Helsingin Jalkapalloklubia. Hän saavutti seurassa kuusi Suomen mestaruutta ja neljä Suomen cupin voittoa. Averio oli useita kertoja SM-sarjan paras maalintekijä ja hän oli ensimmäinen yli 100 maaliin yltänyt pelaaja. Kaikkiaan hän teki uransa aikana 120 maalia pääsarjatasolla. Maajoukkueessa Averio esiintyi kuudessa ottelussa.

Averio pelasi myös salibandya liigatasolla ja maajoukkueessa. Hän edusti urallaan m/s ICS:ää, Tapanilan Erää, HIFK Salibandya ja Espoon Oilersia, jossa hän voitti mestaruuden kaudella 1993–1994. Maajoukkueessa Averio pelasi 14 maaottelua ja oli mukana Suomen voittaessa maailmanmestaruuden vuoden 1999 MM-kisoissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Seppo Aalto ym.: *Tähtien Tarina*, s. 314-319. Helsingin Jalkapalloklubi, 2007. ISBN 978-952-92-2062-5.
2. ↑  Suomalainen, Ilkka: Averio sai sata täyteen.  *Helsingin Sanomat*, 2.6.1991. HS arkisto (maksullinen).
3. ↑  All Starseille kolmen maalin voitto  10.6.2007. Palloliitto. Viitattu 18.3.2009.
4. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2008*, s. 159. Suomen Palloliitto, 2008. ISSN-0787-7188.
5. ↑  Liigapelaajat 1991- Salibandyliiga.  Arkistoitu 10.11.2007. Viitattu 18.3.2009.
6. ↑  Maajoukkueen pelaajatilastot Salibandyliiga.  Arkistoitu 29.10.2007. Viitattu 18.3.2009.
7. ↑  Maailmanmestarit 1999 Salibandyliiga.  Arkistoitu 29.10.2007. Viitattu 18.3.2009.
**Riikka Taivassalo** (s. 6. huhtikuuta 1987 Espoo) on suomalainen poliitikko ja urheiluvaikuttaja. Hän on toiminut vuodesta 2016 Suomen Cheerleadingliiton puheenjohtajana. Hän on myös lajin kansainvälisen kattojärjestön International Cheer Unionin (ICU) hallituksen jäsen vuodesta 2018.

Taivassalolla on itsellään kilpailutausta cheerleadingissä. Hän alkoi harrastaa lajia vuonna 1996 ja oli sittemmin saavuttamassa muun muassa aikuisten EM-kultaa vuosina 2004 ja 2006 sekä MM-hopeaa vuosina 2003, 2005 ja 2007. Hän oli voittamassa myös useita Suomen-mestaruuksia. Hänen seuransa oli helsinkiläinen Golden Spirit.

Taivassalo on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 2012, pääaineenaan viestintä. Taivassalo työskenteli vuosina 2011–2015 perussuomalaisten Anne Louhelaisen, Jussi Niinistön ja Timo Soinin eduskunta-avustajana. Vuosina 2015–2019 hän oli ulkoministerinä toimineen Soinin lehdistöasioista vastaava erityisavustaja. Taivassalo oli vuoden 2017 puoluehajaannukseen saakka perussuomalaisten jäsen. Myöhemmin hän on vaikuttanut Sinisessä tulevaisuudessa ja oli puolueen ehdokkaana Helsingissä eduskuntavaaleissa 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2  CV Riikka Taivassalo.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.6.2019.
2. ↑  Minä Riikka Taivassalo.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.6.2019.
3. ↑  Heiskanen, Heidi: Riikka Taivassalo maailmanliitto ICU:n hallitukseen  24.4.2018. Suomen Cheerleadingliitto. Viitattu 30.6.2019.
4. ↑  Riikka Taivassalo  2005. Golden Spirit.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.6.2019.
5. ↑  Riikka Taivassalo  2008. Golden Spirit.  Arkistoitu 30.6.2019. Viitattu 30.6.2019.
6. ↑  Lehtonen, Marko-Oskari: Perussuomalaisten valtiosihteeri Samuli Virtanen jättää Halla-ahon johtaman puolueen: "Poliittinen kotini paloi maan tasalle Jyväskylässä"  14.6.2017. Iltalehti. Viitattu 30.6.2019.
7. ↑  Haapsaari, Mona: "Tähän tiivistyy politiikan ongelma laajemminkin" – näin monimutkainen yritystukikuvio puhutti sinisten tiukassa vaaliväittelyssä  24.3.2019. MTV Uutiset. Viitattu 30.6.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Riikka Taivassalo Twitterissä
**Howard Gardner** (s. 11. heinäkuuta 1943 Scranton, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen psykologi ja yleisen älykkyyden ja älykkyysosamäärän kriitikko. 

Gardner on kehittänyt moniälykkyysteorian, jossa älykkyyttä pidetään seitsemänä erilaisena itsenäisenä kykynä (1. kielellinen, 2. matemaattis-looginen, 3. musiikillinen, 4. avaruudellinen ja visuaalinen, 5. liikunnallinen, 6. intrapsyykkinen sekä 7. interpsyykkinen älykkyys), joihin kulttuuri vaikuttaa. Tärkeiksi nousevat ne kyvyt, jotka kulloisessakin kulttuurissa ovat tärkeitä ja hyödyllisiä. Myöhemmin Gardner lisäsi kyseiseen listaan vielä kahdeksannen älykkyyden lajin.

Gardnerin juutalaiset vanhemmat pakenivat Saksasta 1938 Yhdysvaltoihin. Gardner aloitti opintonsa Harvard Collegessa 1961. Hän opiskeli historiaa, sosiologiaa ja psykologiaa sekä työskenteli opiskeluaikana kehityspsykologiaa tutkivan psykologi Erik H. Eriksonin kanssa. Hän sai jatko-opiskelustipendin Britanniaan London School of Economicsiin, jossa hän vietti vuoden. Hän on työskennellyt pääosan urastaan Harvardin yliopistossa Cambridgessa lähellä Bostonia Massachusettsin osavaltiossa vaikkakin on kiertänyt ja opettanut laajalti maailmalla.

Teoksessaan *Truth, Beauty, and Goodness Reframed* (2011) Gardner käsittelee 2000-luvun keskustelukulttuuria, jonka rapistumisen syynä hän pitää postmodernismin ja internetin yhteisvaikutusta. Hänen mukaansa digitaaliset viestimet ovat muuttaneet ihmisten keskinäistä kanssakäymistä poistaessaan rajan "naapurietiikan" ja "roolietiikan" väliltä sekä luonut "kaikki käy" -etiikan, jonka ainoa vastapooli on fanaattinen usko oman näkemyksen oikeutukseen.

Teokset
-------

* Howard Gardner: *Multiple intelligences: New horizons*. New York, NY: Basic Books, 2006. (englanniksi)
* Howard Gardner: *"A Blessing of Influences" in Howard Gardner Under Fire*. Illinois: Open Court, 2006. ISBN 978-0-8126-9604-2. (englanniksi)
* Howard Gardner: *To Open Minds: Chinese Clues to the Dilemma of American Education*. New York: Basic Books, 1989. ISBN 978-0-4650-8629-0. (englanniksi)
* Howard Gardner: *Frames of Mind: The theory of multiple intelligences*. New York: Basic Books. Tenth Anniversary Edition with new introduction, New York: Basic Books, 2011 edition.
* Howard Gardner: *Truth, beauty, and goodness reframed: Educating for the virtues in the 21st century*. New York: Basic Books, 2011. (englanniksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Ellen Winner: The History of Howard Gardner *howardgardner.com*.  Arkistoitu 29.6.2007. Viitattu 14.10.2011. (englanniksi)
2. ↑  Penttilä, Risto E. J.: Miksi nettikeskustelu karkaa käsistä? *Helsingin Sanomat* 14.10.2011 s. D 6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anne Elisabeth Elvebakk-Linn** (s. 10. toukokuuta 1966 Voss) on norjalainen ampumahiihtäjä, kolminkertainen maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan Voss Skiskyttarlagia.

Elvebakk sai Falunin MM-kilpailuissa 1986 pronssia viestissä sekä sijoittui yhdeksänneksi sprinttikilpailussa (5 km) ja 11:nneksi normaalimatkalla (10 km). Lahden MM-kilpailuissa 1987 hän saavutti sprintissä ja viestissä pronssia. Hän voitti Chamonix'ssa 1988 normaalimatkan maailmanmestaruuden kahdesta sakkominuutista huolimatta. Viestissä hän sai hopeaa ja sprintissä pronssia.

Elvebakk voitti sprintin (7,5 km) maailmanmestaruuden Feistritzissä 1989. Hän kiersi kaksi sakkokierrosta, kuten hopeamitalisti Svetlana Krastevakin. Normaalimatkalla (15 km) ja joukkuekilpailussa hän sai hopeaa. Hän voitti sprintin maailmanmestaruuden myös Oslossa 1990 ammuttuaan yhden ohilaukauksen. Viestissä hän sai hopeaa. Hän kuului Norjan hopeaviestijoukkueeseen myös Lahden MM-kilpailuissa 1991. Hän osallistui vaatimattomalla menestyksellä Albertvillen 1992 ja Lillehammerin 1994 olympialaisiin.

Elvebakk voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1987–1988, sijoittui toiseksi kausilla 1986–1987 ja 1989–1990 sekä kolmanneksi kaudella 1990–1991. Hän voitti viisi maailmancupin osakilpailua, sijoittui seitsemän kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Anne Elvebakk *sports-reference.com*.  Arkistoitu 29.1.2010. Viitattu 31.10.2013. (englanniksi)
2. ↑  Biathlon World Championships Women: 3 x 5 km Relay *sports123.com*. Viitattu 1.11.2013. (englanniksi)
3. 1 2 3  Anne Linn Elvebakk *biathlonresults.com*. Viitattu 31.10.2013. (englanniksi)
4. ↑  Biathlon World Cup Women *sports123.com*. Viitattu 31.10.2013. (englanniksi)
**Esa Kustaa Ruuttunen** (s. 11. maaliskuuta 1950 Nivala) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. 

Ruuttunen valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1974 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1977. Sen jälkeen hän suoritti lauludiplomin ja laulunopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäoppia laulamiseen Ruuttunen haki Aachenin musiikkikorkeakoulusta 1983 sekä laulukursseilta Italiasta ja Länsi-Saksasta.

Helmikuussa 1976 Ruuttunen lauloi lääkärin osuuden Jorma Panulan johtamassa, Vanhan oopperatalon päänäyttämön neljässä esityksessä teoksesta Portugalin nainen. Vuonna 1981 Ruuttunen piti ensikonsertin Helsingissä ja sai samana vuonna jaetun toisen palkinnon Geneven laulukilpailussa. Syksyllä 1985 hän vieraili ensi kerran Suomen Kansallisoopperassa. Hän oli Suomen Kansallisoopperan vakituista henkilökuntaa 1987–2005. Savonlinnan oopperajuhlilla hän on esiintynyt lähes joka vuosi vuodesta 1983 alkaen. Baijerin valtionoopperassa Münchenissä Ruuttunen vieraili ensi kerran 1998, Lontoon Covent Gardenissa 2000, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin valtionoopperassa 2004.

Ennen oopperalaulajan uraansa Ruuttunen toimi kymmenen vuotta pappina.

Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 2001.. Mikael Agricolan ristin hän sai 2012.  Vantaan kulttuuripalkinto hänelle myönnettiin vuonna 2013.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Esa Ruuttunen Suomen Kansallisoopperan esitystietokanta Encore, encore.opera.fi. Viitattu 2.7.2016.
2. 1 2  Meteli.net *meteli.net*.  Arkistoitu 17.10.2007. Viitattu 19.10.2007.
3. ↑  Kuka kukin on 2007
4. ↑  Esa Ruuttunen Savonlinnan oopperajuhlat.  Arkistoitu 29.10.2007. Viitattu 19.10.2007.
5. ↑  Ruuttusen elämän roolit  3.5.2007. Vantaan seurakunnat.  [vanhentunut linkki]
6. ↑    *Kotimaa*, 26.4.2012, 107. vsk, s. 27. 0043595-12-18.
7. ↑  Arkistoitu kopioVantaan kulttuuripalkinto Esa Ruuttuselle  16.12.2013. Vantaan Sanomat, vantaansanomat.fi.  Arkistoitu 18.8.2016. Viitattu 2.7.2016.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Esa Terävä** (s. 8. marraskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa PK-35:ä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.

Terävä on Pallokerho-35:n kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa jo kaudella 2004, mutta esiintyi vain harvakseltaan seuraavien kolmen kauden aikana. Vuonna 2008 Terävä edusti HIFK:ta Kakkosessa. Tammikuussa 2009 hän siirtyi Ykkösessä tuolloin pelanneeseen Atlantis FC:hen. Terävä ehti pelata Atlantiksessa vain kahdeksan ottelua ennen siirtymistään samassa sarjassa pelanneeseen PK-35 Vantaaseen heinäkuussa 2009. Terävä pelasi PK-35:n paidassa neljä kautta Ykkösessä. Otteluita vantaalaisseurassa kertyi 75, joissa syntyi 15 maalia.

Tammikuussa 2013 Terävä palasi tuolloin Kakkosessa pelanneen HIFK:n riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli mukana nostamassa joukkuetta sarjaporrasta ylemmäs Ykköseen. Kaudella 2014 Terävä oli avainroolissa, kun HIFK voitti sarjan viimeisellä kierroksella ja nousi sensaatiomaisesti Veikkausliigaan. Vuoden lopussa hän solmi HIFK:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Terävä debytoi Veikkausliigassa huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan. Hän teki ottelussa uransa ensimmäisen ja samalla myös HIFK Fotbollin ensimmäisen veikkausliigamaalin. Vuonna 2019 Terävä palasi kasvattajaseuraansa PK-35:een työ- ja pelaajasopimuksella.

Jalkapallon lisäksi Terävä toimii luokanopettajana.

Lähteet
-------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Esa Terävä palaa punamustiin! *PK-35*.  Arkistoitu 21.4.2019. Viitattu 21.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Esa Terävä** Wikimedia Commonsissa

* Esa Terävä Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
**Maailman ympäri 80 päivässä** on Michael Rieneckin suunnittelema, vuonna 2005 julkaistu koko perheen lautapeli. Suomessa pelin jakelusta vastaa Marektoy.

Pelin kulku
-----------

Pelin ideana on, nimensä mukaisesti, kiertää maailma mahdollisimman lyhyessä ajassa. Pelimekaniikka on yksinkertainen; pelaajat etenevät matkalla suurkaupungista toiseen pelaamalla matkakortteja. Matkakortit on pisteytetty, ja tarvittavien matkakorttien laatu ja määrä vaihtelevat matkakohteesta toiseen. Pisteytettyjen matkakorttien mukaan lasketaan pelaajan käytetyt matkapäivät matkaa kohden. Matkakortteja nostetaan lisää jokaisella vuorolla, jolloin pelaaja saa kortin nostaessaan myös kortin nostopaikasta riippuen lisätoiminnon.

Jonkinasteista satunnaisuutta ja syvyyttä peliin tuovat tapahtumakortit, joita voi ostaa joko rahalla, saadaan palkintona nopeasta etenemisestä seuraavaan kaupunkiin tai joita nostetaan matkakortin valinnasta saatavalla lisätoiminnolla.

Pelin voittaa maailman nopeiten kiertänyt pelaaja.

Palkinnot
---------

* Spiel des Jahres -finalisti 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Marektoy.fi: Maailman ympäri 80 päivässä (Arkistoitu – Internet Archive)

Lähteet
-------

1. 1 2  Maailman ympäri 80 päivässä Lautapeliopas.fi. Viitattu 21.5.2016. (suomeksi)
2. ↑  Spiel des Jahres 2005. Viitattu 21.5.2016. (englanniksi)
**Ghadam** (georg. ღადამი) tai **Adam** (georg. ადამი) oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itäosan) kuningas. Hänen kolme vuotta kestäneestä hallinnostaan ei juuri kerrota keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa, eivätkä muut lähteet mainitse häntä. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 132–135 hänen valtakautensa mahdolliseksi ajankohdaksi. Nykytutkijat ovat arvelleet Ghadamin olevan nimen **Radamistus** korruptoitunut muoto; Radamistus ei ollut antiikin Kaukasian kuningas- ja aatelissukujen piirissä harvinainen nimi. 

Georgialaisten vuosikirjojen mukaan Ghadam oli Parsman Hyvän poika. Parsman oli sama Pharasmanes, iberialaisten kuningas, jonka Cassius Dio ja jotkut muut antiikin kirjailijat mainitsevat. Ghadam kuoli kolmen vuoden kuninkuuden jälkeen ja jätti kruunun yksivuotiaalle pojalleen Parsmanille, jonka sijaishallitsijana hänen äitinsä Ghadana toimi.

Lähteet
-------

1. ↑  Toumanoff, Cyril: Chronology of the Early Kings of Iberia.  *Traditio*, 1969, nro 25.
2. ↑  Rapp, Stephen H: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 290–291. Peeters Publishers, 2003. ISBN 90-429-1318-5.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Parsman II** | **Iberian kuningas**132–135 | Seuraaja:**Parsman III** |
Kaksi mehiläiskuningatartoukkaa kehittymässä emomaidossa
**Kuningatarhyytelö** eli **emomaito** tai **gelee royale** on mehiläisten sylkirauhasista tuottamaa emotoukan ruokamehua. Kun ruokamehua eritetään kennoihin runsain määrin, toukista kehittyy kuningattaria eikä työmehiläisiä. Kuningatarhyytelö koostuu valkuaisaineista, hiilihydraateista, rasvahapoista ja B-vitamiineista.

Kuningatarhyytelöä käytetään ravintolisänä kapseleihin pakattuna tai hunajaan sekoitettuna. Yleisiä käyttökohteita kuningatarhyytelölle ovat vaihdevuosioireet, PMS-oireet ja kohonnut seerumin kolesterolipitoisuus. Väitetään, että kuningatarhyytelöllä on myös hyödyllisiä vaikutuksia ihoon. Sen tehosta ihmisiin ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä. Vaikka kuningatarhyytelö ei tavallisesti aiheutakaan haittavaikutuksia, kuningatarhyytelöä sisältävien luontaistuotteiden käyttö saattaa joillain ihmisillä aiheuttaa allergisia reaktioita, ja atopiaa sairastavat ihmiset saattavat saada siitä muita herkemmin anafylaktisen yleisreaktion.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Enkovaara, Anna-Liisa: *101 luontaistuotetta*, s. 162 - 163. Helsinki: Duodecim, 2006. 76862705. ISBN 951-656-148-9, 978-951-656-148-9.
2. 1 2  Savolainen, Tero H.: *Mehiläisten maailma: tunne, hoida, harrasta*, s. 60. Tammi, 2016. ISBN 978-951-31-8496-4.
**Mikko Luovi** (s. 5. marraskuuta 1973 Raahe) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan laitahyökkääjänä yhteensä 293 SM-liigapeliä Ilveksessä ja Lukossa ja teki niissä tehot 70+63=136. Luovi pelasi myös 276 peliä Elitserien-joukkue Brynäs IF:ssä ja teki niissä tehot 57+93=150. Luovi voitti Ruotsin mestaruuden keväällä 1999. Luovi oli urallaan hyvä luistelija ja taitopelaaja.

Ura
---

Luovi pelasi ensimmäiset aikuisten pelinsä kasvattajaseurassaan Raahen Kiekko-Vesassa, 2. divisioonassa kaudella 1988–89. Hän pelasi seuraavat viisi kautta Tampereen Ilveksessä ja teki liigadebyyttinsä heti ensimmäisellä kaudellaan. Vuonna 1991 Luovi voitti alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa pronssia ja pelasi myös vuosina 1992 ja 1993 Suomen alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa. Kaudet 1994–95 ja 1995–96 Luovi pelasi Rauman Lukossa. Hän voitti Lukossa pronssia keväällä 1996. Tämän jälkeen hän pelasi seitsemän kautta Brynäs IF:ssä. Kaudeksi 2003–04 Luovi palasi Rauman Lukkoon.

Kaudella 2004–05 Luovi pelasi taas Brynäsissä, mutta loukkaantui 16 pelin jälkeen. Hän pelasi myös kaksi Suomi-sarjapeliä Raahe-Kiekossa. Hänen uransa oli jonkin aikaa katkolla, kunnes lähti try-outille Tampereen Ilvekseen kaudella 2005–06, mutta hän sai sopimustarjouksen Sveitsin Nationalliga B:stä, HC Lausannen joukkueesta. Luovi kuitenkin palasi loppuvuodesta 2005 takaisin Rauman Lukkoon, joka pelasi katastrofikauttaan. Hän lopetti uransa Tanskan AL-Bank Ligaenin Herning Blue Foxissa, jossa voitti Tanskan mestaruuden.

Lähteet
-------

* Mikko Luovi Eurohockey-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* pelaajaproliili jatkoaika.comissa
**Kuningatar Elisabetin saaret** (ransk. *Îles de la Reine-Élisabeth*) on pohjoisessa Kanadassa Nunavutin ja Luoteisterritorioiden alueella sijaitseva saariryhmä. Se on pohjoisin osa suuremmassa Kanadan arktisten saarien saariryhmässä. Saariryhmä tunnettiin aikaisemmin myös nimillä *Parry Islands* ja *Parry Archipelago*. Saarten yhteinen pinta-ala on noin 418 961 km².

Monet saariryhmän saarista ovat maailman suurimpia. Saariryhmän suurin saari on Ellesmerensaari. Muita merkittäviä saaria ovat Amund Ringnesin saari, Axel Heibergin saari, Bathurstinsaari, Bordensaari, Cornwallinsaari, Cornwallisinsaari, Devoninsaari, Eglintonsaari, Ellef Ringnesin saari, Mackenzie Kingin saari, Melvillensaari ja Prinssi Patrickin saari. Ne muodostuvat pääasiassa siluurikauden ja kivihiilikauden kivestä, jota peittää tundra.

Saarten olemassaolo tiedettiin eurooppalaisten tutkimusmatkojen ansiosta jo vuonna 1616. Saarien tutkimus sai odottaa, kunnes brittiläiset tutkimusmatkailijat yrittivät navigoida niiden lomitse etsiessään Luoteisväylää 1800-luvulla. Norjalaiset tutkivat aluetta ja nimesivät Sverdrupinsaaret Norjan omaisuudeksi.

Saariryhmän nimesi *Parry Archipelago*ksi brittiläinen tutkimusmatkailija William Edward Parry, joka löysi saaret vuonna 1820 purjehtiessaan *Hecla*-laivalla. Ne tunnettiin tällä nimellä yli 130 vuoden ajan. Saaret nimettiin uudelleen kuningatar Elisabet II:n kruunajaisten jälkeen vuonna 1953.

Suurin osa saarista on asumattomia. Suurimmat kylät ovat Resolute Cornwallisinsaarella ja Grise Fiord Ellesmerensaarella. Alueen tärkein teollisuudenala on öljynporaus.

Lähteet
-------

1. ↑  Sea Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Natural Resources Canada (englanniksi), (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuningatar Elisabetin saaret** Wikimedia Commonsissa
**Ghailene Chaalali** (arab. غيلان الشعلالي‎, s. 28. helmikuuta 1994 Manouba) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Chaalali edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Espérancea.

Seurajoukkueura
---------------

Chaalali aloitti ammattilaisuransa Espérancen riveissä kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi kauden aikana 21 sarjaottelua tehden kaksi maalia.

Maajoukkueura
-------------

Chaalali pelasi ensimmäisen maaottelunsa 12. kesäkuuta 2017 Afrikanmestaruuskarsintaottelussa Egyptiä vastaan. Hän teki toisessa maaottelussaan ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 1. syyskuuta 2017 Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.

Kesäkuussa 2018 Chaalali valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.

Lähteet
-------

1. ↑  Tunisia World Cup squad: Leicester City’s Benalouane in 23-man squad *bbc.co.uk* Viitattu 20.6.2018 (englanniksi)

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Ben Mustapha |
2 S. Ben Youssef |
3 Benalouane |
4 Meriah |
5 Haddadi |
6 Bedoui |
7 Khaoui |
8 F. Ben Youssef |
9 Badri |
10 Khazri |
11 Bronn |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Ben Amor |
15 Khalil |
16 Mathlouthi |
17 Skhiri |
18 Srarfi |
19 Khalifa |
20 Chaalali |
21 Nagguez |
22 Hassen |
23 Sliti |
Valmentaja Maâloul

Tunisian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Mathlouthi |
2 Ifa |
3 Talbi |
4 Meriah |
5 Ghandri |
6 Bronn |
7 Msakni |
8 Mejbri |
9 Jebali |
10 Khazri |
11 Khenissi |
12 Maâloul |
13 Sassi |
14 Laïdouni |
15 Ben Romdhane |
16 Dahmen |
17 Skhiri |
18 Chaalali |
19 Jaziri |
20 Dräger |
21 Kechrida |
22 Ben Saïd |
23 Sliti |
24 Abdi |
25 Ben Slimane |
26 Hassen |
Valmentaja Kadri
**Devin Logan** (s. 17. helmikuuta 1993 West Dover, Vermont) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee slopestylessa sekä half-pipessa. Hän voitti hopeaa Sotšin olympialaisissa 2014 ensimmäistä kertaa järjestetyssä slopestylessa.

Nuorten MM-kilpailuissa Uudessa-Seelannin Snow Parkissa ja Cardronassa vuonna 2010 Logan saavutti pronssia sekä slopestylessa että helf-pipessa. Vuoden 2012 nuorten MM-kilpailuissa Chiesa in Valmalencossa hän voitti slopestylessa kultaa. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui Park City Mountain Resortissa 2011 sijoittuen viidenneksi sekä slopestylessa että half-pipessa.

Logan kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran La Plagnessa maaliskuussa 2011 sijoittuen half-pipessa toiseksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Cardronan half-pipessa elokuussa 2012 ja toisen vuotta myöhemmin samassa kilpailussa. Slopestylessa hän on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Mammothissa maaliskuussa 2012. X Gameseissa Logan on saavuttanut kaksi hopeaa ja yhden pronssin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Devin Logan usfreeskiing.com. Viitattu 11.2.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3  Devin Logan Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Talja, Juho: Kanada hallitsee rinteitä suvereenisti – jo kolmas kulta  11.2.2014. Yle Urheilu. Viitattu 11.2.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Devin Loganin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Devils PostpileDevils Postpilen kalliomuodostelma

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Maderan piirikuntaYhdysvallat |
| Pinta-ala | 
3,2 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Devils Postpile National MonumentView and modify data on Wikidata  |
| Tyyppi | 
Kansallismonumentti, National Park System unit (käännä suomeksi), kansallismonumenttiView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
6. heinäkuuta 1911View and modify data on Wikidata  |
| Kävijämäärä | 
147 864 (2019)View and modify data on Wikidata  |
| Hallinto | 
National Park ServiceView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Devils Postpile** on kansallismonumenttina suojeltu maisema-alue Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltioon kuuluvassa Maderan piirikunnassa. Se sijaitsee Sierra Nevadan länsirinteillä, Inyon kansallismetsässä ja San Joaquin -joen varrella. Vuonna 1911 perustettu suojelukohde on 3 neliökilometrin laajuinen.

Rainbow Falls.
Alue on saanut nimensä Devils Postpilen kalliomuodostelmasta, joka koostuu 12–18 metriä korkeista ja 25–75 senttiä leveistä särmikkäistä basalttipylväistä. Pylväät ovat syntyneet jäähtyvän laavan halkeillessa joskus viimeisten 100 000 vuoden aikana. Suojelualueeseen kuuluu lisäksi 31 metriä korkea Rainbow Fallsin vesiputous San Joaquin -joessa.

Lähteet
-------

1. ↑ . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2  Devils Postpile National Monument *Britannica*. Viitattu 12.9.2022. (englanniksi)
**Pyhän Kolminaisuuden kirkko** (kreik. Ναός Αγίας Τριάδος Ρωσσικής, *Naós Agías Triádos Rossikís*) eli *Venäläinen Pyhän Kolminaisuuden kirkko* tai *Ateenan venäläinen kirkko*, alun perin **Lykodemoksen Vapahtajan kirkko** (Σωτήρα Λυκοδήμου, *Sotíra Lykodímou*), on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Ateenassa Kreikassa. Se on nykyisin Ateenan venäläisortodoksinen kirkko.

Pyhän Kolminaisuuden kirkon julkisivua.
Kirkko on rakennettu Ateenan keskibysanttilaisella kaudella noin vuonna 1031. Samalla paikalla oli aiemmin ollut varhaiskristillinen basilikakirkko, joka puolestaan oli rakennettu roomalaisaikaisen kylpylän paikalle. Nykyinen kirkko oli alun perin omistettu Vapahtajan kirkastumiselle. Sen rakennuttajaksi mainitaan eri versioissa Lykodemos (Lykodímos) tai Nikodemos (Nikodímos); näistä nimeä Lykodemos pidetään yleensä oikeana muotona. Tämän vuoksi kirkko on tunnettu nimellä Lykodemoksen Vapahtajan kirkko.

Kirkko toimi bysanttilaisella ja osmanivallan aikana *Panagía Sotíra Lykodímou* -luostarin pääkirkkona (*katholikon*). Rakennus vaurioitui Francesco Morosinin johtamien venetsialaisten hyökkäyksessä vuonna 1687 sekä maanjäristyksessä vuonna 1701. Kirkon ympärillä olleet luostarirakennukset purettiin, kun osmanit linnoittivat kaupunkia vuonna 1780. Kirkko kärsi vaurioita myös Kreikan vapaussodan aikana vuonna 1827. Venäläiset ostivat kirkon vuonna 1847, minkä jälkeen se kunnostettiin tsaari Aleksanteri II:n tuella. Samalla kirkkoon lisättiin kellotorni. Siitä lähtien se on ollut kaupungin venäläisyhdyskunnan käytössä. Kirkko omistettiin Pyhälle Kolminaisuudelle.

Kirkko sijaitsee Sýntagman kaupunginosassa Filellínon-kadulla jonkin verran etelään Sýntagma-aukiosta. Se on Ateenan suurin säilynyt bysanttilaisaikainen rakennus ja huomattavan suuri kaupungin muihin samalta aikakaudelta peräisin oleviin kirkkoihin verrattuna. Kirkossa on suuri kahdeksankulmainen kupoli. Sisätilat on koristeltu pääosin 1800-luvun venäläistä tyyliä edustavilla seinämaalauksilla, mutta myös aikaisemmista bysanttilaisaikaisista maalauksista on joitakin jäänteitä. Kirkon julkisivu on tehty cloisonné-tyylillä suurista kivistä ja punaisista tiileistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Churches in Athens: Sotira Lykodimou *Athens Info Guide*. Viitattu 2.12.2016.
2. ↑  Εκκλησίες, Μοναστήρια: Ρώσικη εκκλησία *Περιφέρεια Αττικής*.  Arkistoitu 20.12.2016. Viitattu 2.12.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Kolminaisuuden kirkko** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee jälkiruokaa. Pavlova on myös venäläisen* Pavlov*-sukunimen feminiinimuoto, ja Pavlova-nimisiä henkilöitä on lueteltu sivulla Pavlov.*
Pavlova.
**Pavlova** on venäläisen balettitanssija Anna Pavlovan mukaan nimetty marenkipohjainen jälkiruoka. Siinä on rapea kuori ja pehmeä, vaahtokarkkimainen sisus. 

Uskotaan, että jälkiruoka on keksitty balettitanssijan kunniaksi 1920-luvulla, erään hänen kiertueensa jälkeen, joko Australiassa tai Uudessa-Seelannissa. Jälkiruoan keksijän kansalaisuus on ollut näiden kahden maan välisen väittelyn kohde vuosia, mutta viralliset lähteet viittavaat Uuteen-Seelantiin.

Pavlova on suosittu jälkiruoka ja tärkeä osa molempien maiden kansalliskeittiöitä, ja yksinkertaisena reseptinä sitä tarjoillaan säännöllisesti juhlapäivien ja lomapyhien aterioilla. Se yhdistetään useimmiten kesäaikaan, mutta sitä syödään ympäri vuoden monissa australialaisissa ja uusiseelantilaisissa kodeissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Leach, Helen, The Pavlova Story: A Slice of New Zealand's Culinary History, University of Otago Pr, 30 August 2008, ISBN 978-1-877372-57-5

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pavlova** Wikimedia Commonsissa

* Resepti
**Herman Erik Gummerus** (18. syyskuuta 1841 Raahe – 16. lokakuuta 1892 Vaasa) oli suomalainen Gummerus-sukuun kuulunut rautateiden rakentaja ja valtiopäivämies.

Gummeruksen vanhemmat olivat Raahen pormestari Gregorius Gummerus ja Johanna Wilhelmina Chrohns ja puoliso vuodesta 1875 Olga Elisabeth Krook. Professori, aktivisti Herman Gummerus (1877–1948) oli heidän poikansa ja taidemaalari Olga Gummerus-Ehrström (1876–1938) heidän tyttärensä. Vanhempien kuoltua Gummerus jäi sisarustensa huollettavaksi. Hänen Oulussa käymänsä yläalkeiskoulun luokkatoverin isä lääninkuvernööri Alexander Lavonius kustansi oman poikansa ohella myös Gummeruksen lukio-opinnot Kuopiossa. Valmistuttuaan yliopistosta Gummerus sai kaksivuotisen valtion stipendin opiskeluun teknillisessä opistossa Zürichissä ja vielä lisäapurahan tutustua paluumatkalla Pariisin maailmannäyttelyyn 1867. Gummerus pääsi Suomeen palattuaan töihin Riihimäki–Pietari-radan rakentamiseen ja työskenteli sitten vuoroin Suomessa ja Venäjällä, kunnes tuli Pietari–Uusikirkko-radan insinööriksi 1872. Vuonna 1878 hän siirtyi Helsinkiin ja viisi vuotta myöhemmin Vaasaan, jossa hän muun muassa rakennutti kaupungin satamaradan ja osallistui kunnallispolitiikkaan. Myös porvarissäädyssä Sortavalan edustajana valtiopäivillä 1882 ja 1885 toiminut Gummerus kuoli vain 51-vuotiaana 1892.

Lähteet
-------

1. 1 2  Väisänen, Maija: "Herman Erik Gummerus", *Suomen kansallisbiografia, osa 3*, s. 353. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-444-4. / Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 97–98. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* GUMMERUS Herman Erik. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.   Viitattu 27.10.2015.
* Ossian Ansas, 1894. Muistolehtiä Vaasasta 2: Vaskiluodon radan rakentaja Herman Erik Gummerus: muotokuva ja muistelmia. Pohjalaisen kirjapaino, Vaasa. 8 s.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Pyhän Laurin kappeli** on kirkkorakennus Kolarin Äkäslompolossa. Se on yksi neljästä Lapin tunturikappelista. Kappelin on suunnitellut arkkitehti Kari Poskiparta ja se vihittiin käyttöön 19. joulukuuta 1999.

Modernissa kappelissa on tilaa 200 henkilölle. Kirkossa ei ole alttaritaulua, vaan sen tilalla on koko kirkkosalin korkuinen ikkuna, josta avautuu näkymä Ylläksen tuntureille. Kappeli on avoinna joka päivä. Kappelissa järjestetään jumalanpalveluksia, kirkollisia toimituksia, hartauksia, konsertteja ja muita tapahtumia. Kappeli on monitoimitila ja kohtaamispaikka, jossa on tilaa hiljentymiselle, oleskelutilaa ja kahvio.

Kappelin nimi viittaa kahteen merkittävään Lauriin: Pyhään Laurentiukseen ja Lars Levi Laestadiukseen. Epävirallisesti kappelia kutsutaan myös Ylläskappeliksi. Pyhän Laurin kappelin lisäksi Kolarin seurakunnalla on kolme muuta vihittyä kirkkoa: Kolarin kirkko, Kolarinsaaren kirkko ja Sieppijärven kirkko.

Kappeli sijaitsee aivan kylän keskustassa, Äkäsjokisuusta Äkäsjärvelle johtavan seututie 940:n varrella ja on rakennettu lahjoituksena saadulle tontille.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pyhän Laurin kappeli (Internet Archivessa, tallennettu 5.10.2009) *web.archive.org*. Viitattu 5.8.2017.
2. 1 2  Toimipaikat: Pyhän Laurin kappeli Kolarin seurakunta. Viitattu 5.8.2017.
3. ↑  Pyhän Laurin kappeli Kolarin seurakunta. Viitattu 31.1.2023.
4. ↑  Kirkot Kolarin seurakunta. Viitattu 5.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhän Laurin kappeli** Wikimedia Commonsissa
Anne Bourbon-Parma
**Anne Antoinette Francoise Charlotte Bourbon-Parma** (18. syyskuuta 1923 – 1. elokuuta 2016) oli ranskalainen aatelisneito, josta tuli syrjäytetyn Mikael I:n puolisona Romanian kruunaamaton kuningatar.

Anne Bourbon-Parma syntyi Pariisissa mutta kasvoi Tanskassa. Hän oli äitinsä puolelta sukua Tanskan kuningas Kristian IX:lle. Natsien miehittäessä Ranskan hän pakeni New Yorkiin ja työskenteli Ranskan vastarintajoukoissa sairaanhoitajana Pohjois-Afrikassa, Italiassa ja Ranskassa. Hän tapasi tulevan aviomiehensä marraskuussa 1947 prinsessa Elisabetin ja prinssi Philipin häissä. Mikael palasi Romaniaan kertomaan kansalle kihlauksesta, mutta hänet pakotettiin luopumaan vallasta. Pari meni naimisiin Ateenassa ja asui vuosikymmeniä Sveitsissä. Heille syntyi viisi tytärtä. Perhe pääsi palaamaan Romaniaan vasta kommunistivallan kaaduttua.

Lähteet
-------

1. ↑  Royal funeral for Romania's uncrowned Queen Anne *BBC*.  2016. Viitattu 19.4.2023.
2. ↑  Anne of Bourbon-Parma (1923–) *Dictionary of Women Worldwide: 25,000 Women Through the Ages.*. Viitattu 19.4.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Anne Avellan** (s. 12. heinäkuuta 1962) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Avellan edusti koko uransa ajan Karhun Poikia saavuttaen kolme SM-mitalia ja kolme Suomen cupin hopeamitalia. Hän pelasi myös Suomen naisten maajoukkueessa muun muassa vuosien 1980 ja 1981 EM-kilpailuissa ja maan nuorisomaajoukkueissa arvokisatasolla.

Pelaajaura
----------

### Seurajoukkueet

Avellan edusti kasvattajaseuraansa, helsinkiläistä Karhun Poikia, koko kilpauransa ajan. Vuodet 1978–1984 hän pelasi KaPo:ssa naisten SM-sarjaa, jossa joukkue saavutti SM-hopeaa vuonna 1980 ja SM-pronssia vuosina 1981 ja 1982. Suomen cupin loppuotteluun KaPo eteni Avellanin aikana kolmesti mutta hävisi ne kaikki vuosina 1978, 1979 ja 1981.

### Maajoukkue

Avellan pelasi Suomen alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueessa ikäluokan vuoden 1979 EM-kilpailuissa, missä Suomi onnistui muun muassa voittamaan kovana pidettyjä itäeurooppalaisia maajoukkueita sijoittuen lopulta seitsemänneksi. Hän pelasi U18-ikäluokan EM-kilpailuissa myös kaksi vuotta myöhemmin, jolloin Suomi oli kahdeksas. Vuonna 1981 Avellan pelasi lisäksi Suomen haastajamaajoukkueessa universiadeissa.

Suomen naisten maajoukkueessa Avellan pelasi vuosina 1980–1982 29 ottelua 0,3 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen kokoonpanoon vuosien 1980 ja 1981 EM-kilpailuissa sekä vuoden 1981 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa.

Saavutukset
-----------

* EM-kilpailuissa 1980 ja 1981
* SM-hopeaa 1980
	+ SM-pronssia 1981 ja 1982
* Suomen cupin hopeaa 1978, 1979 ja 1981

Lähteet
-------

* Anne Avellan Suomen Koripalloliitto
* Maajoukkuetilastot Suomen Koripalloliitto

### Viitteet

1. ↑  Anne Avellan – Suomen Koripalloliitto
2. ↑
3. ↑  Maajoukkuetilastot – Suomen Koripalloliitto

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1980
4 Kotisaari |
5 Koski |
6 Nummi |
7 Avellan |
8 Mäkelä |
9 Martin |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Valtakari |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Peltoniemi |
Valmentaja Saarinen

Suomen joukkue – Koripallon naisten EM-kilpailut 1981
4 Koski |
5 Avellan |
6 Nygren |
7 Martin |
8 Savikko |
9 Peltoniemi |
10 Hakala |
11 Airas-Järventaus |
12 Nohynek |
13 Vesa |
14 Saarteinen |
15 Toikka |
Valmentajat Arola & Saarinen
**Pavlo Arh’ypovytš Zahrebelnyi** (ukr. Павло Архипович Загребельний; 25. elokuuta 1924 Sološyne, Pultavan alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 3. helmikuuta 2009 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko.

Zahrebelnyin ensimmäinen kirjoitus ilmestyi 1949. Ensimmäisen kertomuskokoelman *Kah’ovski opovidannja* ("Kahovkan kertomuksi") hän kirjoitti yhdessä Ju. Ponomarenkon kanssa, ja se ilmestyi 1953. Lisäksi hän julkaisi muitakin kertomuskokoelmia. Romaanit sijoittuvat toisen maailmansodan aikaan ja ovat Ivan Košelivetsin mukaan sisällöltään enimmäkseen propagandistisia, kuten ovat myös hänen omaan aikaansa sijoittuvat romaaninsa. Ne ovat epätasaisia ja täynnä irrallista tietoa. Zahrebelnyi kirjoitti muutamia historiallisia romaaneja, joissa historian tulkinta on jokseenkin vapaata. Hänen parhain teoksensa on monologimuotoinen historiallinen romaani *Ja, Bohdan* (1983, "Minä Bohdan"), joka kertoo hetmani Bohdan H’melnytskyistä. Se on Košelivetsin mukaan sanastoltaan rikas ja tyyliltään mestarillinen. Hän kirjoitti sen virallisen "kansojen yhdistämisen" neuvostoteeman paineessa, ja siinä on historian vääristelyä. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluva *Roksolana* (1980) kertoo galitsialaisesta ruteenitytöstä Anastasija Lisovskasta, josta tuli sulttaani Suleiman Suuren vaimo ja jolla oli merkittävä asema 1500-luvulla Osmanien valtakunnassa.

Zahrebelnyi kirjoitti myös esseitä, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hän toimi Ukrainan kirjailijaliiton hallinnossa ja oli sen "ensimmäinen sihteeri" 1979–1986. Hänen teoksiaan on käännetty 23 kielelle.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* Ukrainan valtionpalkinto 1974
* Neuvostoliiton valtionpalkinto 1980
* Ukrainan sankari 2004 (teoksistaan)

Lähteet
-------

1. ↑  Загребельний Павло Архипович *ukrlib.com.ua*. Бібліотека української літератури. Viitattu 18.6.2022. (ukrainaksi)
2. 1 2  Koshelivets, Ivan: Zahrebelny, Pavlo *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 18.6.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Outstanding Ukrainian writer Pavlo Zagrebelnyi died, Forum (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pavlo Zahrebelnyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Encyclopedia of Modern Ukraine
* Internet Encyclopedia of Ukraine
* IdRef

 |

 |