recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eläintenpalvonta** eli **zoolatria** on johonkin eläinlajiin kohdistuvaa uskonnollista kunnioitusta. Se perustuu katsomukseen, jonka mukaan luonnossa on paljon ihmisten tavoin ajattelevia olentoja.[1] Palvonta kohdistuu yleensä lajeihin, jotka ovat voimakkaita, vaarallisia, elintavoiltaan huonosti tunnettuja tai taloudellisesti tärkeitä. Eläintenpalvonta liittyy dynamismiin, joka katsoo kaikkeen olevaan, sekä elolliseen että elottomaan, kuuluvan persoonattoman voiman. Palvonnan kohteena on joko laji yleensä, jota edustaa tavallisesti yksi yksilö, tai lajin yliluonnollinen "eläinten herra" eli haltijaeläin. Usein palvonta ei kohdistu eläimeen sinänsä, vaan voimaan tai olentoon, jolla on eläimen hahmo tai joka on asettunut eläinyksilöön. Yliluonnollisen olennon käsittämistä eläinhahmoiseksi nimitetään zoomorfismiksi ja elollisiin tai elottomiin olioihin sisältyviin sieluihin uskomista kutsutaan animismiksi.[2]

Yleisimpiä palvottuja eläimiä ovat hevonen, jänis, karhu, kettu, kissa, kobra, kotka, lehmä, susi ja tiikeri. Oma artikkeli on karhunpalvonnasta ja käärmeenpalvonnasta. Eläintenpalvonnassa kuolleita eläimiä saatetaan haudata uskonnollisin menoin tai pyhistä eläimistä tehdään kuvia, joiden uskotaan auttavan tai suojelevan.[1] Magian muotoa, jossa käytetään välineenä eläintä, ihmistä tai jumalaa esittävää tai symboloivaa kuvaa, nimitetään kuvataikuudeksi.[3]

Hindulaisuudessa eläintenpalvonta on säilyttänyt asemansa ja pyhät lehmät ovat osa Intian arkielämää. Primitiivisellä taiteella on läheinen yhteys eläintenpalvontaan ja niin on ilmeisesti myös eläimiä esittävillä esihistoriallisilla esineillä. Siihen liittyy mahdollisesti myös luolamaalaukset. Eläintenpalvontaa ei pidä sekoittaa totemismiin, joka on eri asia.[1]

Lähteet
-------

Commons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Eläintenpalvonta**.
1. 1 2 3  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana eläintenpalvonta.
2. ↑  *Otavan iso tietosanakirja,* Otava 1960–1965, hakusana eläintenpalvonta.
3. ↑  *Uusi tietosanakirja,* hakusana kuvataikuus.
Eläke-Fennian entinen logo.
Eläke-Fennian entinen toimitalo.
**Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Fennia** oli työeläkevakuutusyhtiö, joka huolehti kaikkien yksityisalojen työntekijöiden ja yrittäjien työeläketurvasta. Eläke-Fennia yhdistyi LähiTapiola Eläkeyhtiön kanssa Työeläkevakuutysyhtiö Eloksi vuoden 2014 alussa.

Eläke-Fennia aloitti toimintansa 1. elokuuta 1998, ja se jatkoi vuonna 1947 perustetun Eläke-Varman toimintaa. Eläke-Fennian toimitusjohtaja oli kevääseen 2001 saakka Risto Kausto, jonka jälkeen toimitusjohtaja oli Lasse Heiniö. Eläke-Fennia oli osa Fennia-ryhmää. Lisäksi Eläke-Fennian yhteistyökumppaneita olivat Lähivakuutus, Säästöpankki-ryhmä, Handelsbanken sekä vakuutusmeklarit.

Eläke-Fennian eläkevarat vuoden 2009 lopussa olivat noin 6,16 miljardia euroa. Vakuutettuja yhtiöllä on yli 210 000 ja eläkkeensaajia noin 82 000. Eläke-Fennia sijoitti eläkevarat joukkovelkakirjalainoihin, osakkeisiin ja kiinteistöihin. Eläke-Fennia omisti muun muassa osuudet Kauppakeskus Sellosta ja Kauppakeskus Jumbosta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Eläke-Fenniasta ja LähiTapiolasta tulee Elo *Kauppalehti.fi*.  15.5.2013.  Arkistoitu 22.10.2013. Viitattu 2.4.2014.
**Hunter of Stars** (suom. *tähtienmetsästäjä*) on Sebalterin esittämä kappale, joka edusti Sveitsiä vuoden 2014 Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Sebastiano Paù-Lessi eli Sebalter itse. Kappale on musiikkityyliltään folk rockia, ja sen kesto on kaksi minuuttia ja 59 sekuntia. Sebalter laulaa, viheltää ja soittaa viulua kappaleen aikana.

"Hunter of Stars" selviytyi toisesta semifinaalista finaaliin ollen semifinaalin neljäs 92 pisteellään. Finaalissa kappale sijoittui sijalle 13 kerättyään 64 pistettä. Suurin yksittäinen pistemäärä, 10 pistettä, tuli Puolalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sebalter *eurovision.tv*. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)
2. ↑  Second Semi-Final of Copenhagen 2014 *eurovision.tv*. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)
3. ↑  Grand Final of Copenhagen 2014 *eurovision.tv*. Viitattu 6.10.2021. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Mnoga** (ven. Многа) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.

Joen venäläinen nimi on suora käännös baltinkielisestä *daug*-sanasta ("lukuisa, runsas"), joka on alkuosa balttien käyttämästä Väinäjoen nimestä Daugava (*daug + ava* eli "runsas + vesi").

Joen kulku
----------

Joen alkumetrit sijaitsevat suoalueella, joka muodostuu hylätyistä peltomaista ja raivaamatta jääneistä soista tai kosteikoista. Joki virtaa pohjoista kohti pysytellen alle 12 kilometrin päässä sen kanssa rinnakkain virtaavasta Velikajasta. Siihen yhtyy yläjuoksulla, ennen joen puoliväliä, sivuojat Bereznitsa ja Navereka, ja heti puolivälin jälkeen Lobjanka ja Zareznitsa. Suurin sivujoki on Dubina, joka yhtyy pääuomaan sen itäpuolelta ja aivan sen alajuoksulla. Mnogan ja Dubinan ympäristöt muuttuvat täällä peltomaaksi ja aivan joensuussa ilmaantuu Mnogan varrelle taajama-asutusta. Joki yhtyy Velikajaan sekä Tšerjohan joensuun että Tšerjohan taajaman eteläpuolella.

Valuma-alue ja sivujoet
-----------------------

Mnoga sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen ja tästä laskee Narvanjoki Itämeren Suomenlahteen. Mnogan valuma-alueen länsipuolella sijaitsee Velikajan pääuoman lähialue, eteläpuolelle Velikajan eteläisimmän Štšepetsin valuma-alue ja itäpuolella Tšerjoha valuma-alue.

Mnogan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella. Se saa alkunsa Ostrovin piiristä ja virtaa pohjoiseen Pihkovan piiriin, missä se yhtyy Velikajaan. Joen valuma-alueella on sekä metsämaata että peltomaata. Joen valuma-alueen pinta-ala on 665 neliökilometriä. Mnogan suurimpia sivujokia tai -ojia on esitelty alla taulukossa.

| yhtyy Mnogaan (km suusta) | nimi | nimi(ven. ) | pituus(km) | valuma-alue(km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 | Dubina | Дубина | 41 | 176 | 1 |
| 20 | Zareznitsa | Зарезница | 18 | 58 | 1 |
| 25 | Lobjanka | Лобянка | 21 |  | 1 |
| 43 | Navereka | Наверека | 11 |  | 1 |
| 46 | Bereznitsa | Березница | 13 |  | 1 |
|

Lähteet: 1 = 

Joen valuma-alueella ei ole suuria järviä.

Hallintoalue
------------

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000212102000029065. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan- ja Leningradin alueeseen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Многа (приток Великой), jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
2. ↑  Väinäjoen venäjänkielisessä artikkelissa annettu etymologinen selitys.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mnoga (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 24.11.2019. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4 5  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: ru:Многа (приток Великой)
**Finkolo Ganadougou** on maalaiskunta Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Sen keskuskylä Finkolo sijaitsee 85 kilometriä Sikassosta länteen. Kunnassa on 17 300 ja keskuskylässä 4 300 asukasta (vuonna 2009).

Finkolo Ganadougoun kunnan pinta-ala on noin 600 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Minikon ja Niénan, idässä Zanférébougoun, Kapolondougoun ja Kolokoban, etelässä Lobougoulan ja N’Tjikounan ja lännessä Kolondiéban piirin Nangalasson kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on heinä- ja pensassavannia.

Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bambaroita ja senufoja. Vallitseva uskonto on islam, jonka rinnalla harjoitetaan myös animismia.

Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein rahakasvi on puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.6.2018.
2. 1 2 3 4  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Finkolo Ganadougou 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2005.  Arkistoitu 13.6.2010. Viitattu 9.6.2018.
3. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.6.2018.
*Tämä artikkeli käsittelee virkamiestä. Metsänhoitaja Erik Bergistä on oma artikkelinsa.*
**Erik** (ven. **Kirill**) **Berg** (6. lokakuuta 1876 Theal, Liivinmaa – 1. tammikuuta 1945 Pariisi, Ranska) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut kreivi, joka toimi virkamiehenä Suomessa ja senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa vuosina 1909–1917.

Erik Bergin isä oli kreivi Fredrich Georg Magnus Berg ja äiti vapaaherratar Maria Katarina Bruun. Erikin isoisä oli Suomessa 1800-luvun puolivälissä kenraalikuvernöörinä toimineen Friedrich Wilhelm Rembert von Bergin veli. Kenraalikuvernööri Berg adoptoi balttilaisen sukulaispoikansa ja hän sai siten suomalaisen kreivin arvon. Erik Berg teki aluksi sotilasuran keisarillisen Venäjän palveluksessa. Hän kävi koulunsa Pietarissa suorittaen asepalveluksensa keisarinna Maria Fjodorovnan chevalierkaartissa 1897–1898 ja upseerintutkinnon Nikolajevin ratsuväkiopistossa 1898. Ero aktiivipalveluksesta tapahtui marraskuussa 1900.

Berg siirrettiin Suomen kenraalikuvernöörin käyttöön 22. marraskuuta 1900. Hän toimi muun muassa Suomen valtionrautateiden vt. pääjohtajana 1904, kenraalikuvernöörin kanslian vt. päällikkönä 1906–1907 välittömästi ensimmäisen sortokauden jälkeen, jolloin viran silloinen hoitaja kenraaliluutnantti F. A. Seyn joutui luopumaan virasta ja lähtemään Suomesta. Berg toimi vuosina 1907–1909 Pietarissa keisarillisen hovin palveluksessa saavuttaen hoviseremoniamestarin arvon.

Aatelissäädyssä Berg oli edustaja valtiopäivillä 1905–1906.

Toisen sortokauden alkaessa Suomen senaatin talousosaston venäläistyi, mikä tarkoitti, että aluksi jäseniksi nimitettiin luotettuja keisarillisen Venäjän tukijoita, joilla oli suomalainen tausta. Bergin koettiin kuuluvan tähän mahdollisten nimitettävien joukkoon. Hänestä tuli senaattori 19. lokakuuta 1909 kenraaliluutnatti Vladimir Markovin johtaman senaatin talousosaston kulkulaitostoimituskuntaan. Palveluksistaan keisarille ja Venäjälle kreivi Berg sai todellisen valtioneuvoksen arvon 4. huhtikuuta 1915. Senaattorin virkaa hän hoiti aina keisarillisen Venäjän kukistumiseen asti ja erosi lopulta 26. maaliskuuta 1917 muun amiraalisenaatin kanssa.

Berg siirtyi tämän jälkeen Ranskaan, jossa hän toimi liikemiehenä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kristiina Kalleinen: / Berg, Erik (1876 - 1945) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. ↑  Förteckning öfver Finlands till urtima landtdagen i Helsingfors år 1905–1906 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1905–1906. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1907, ss. 945-954.

Kirjallisuutta
--------------

* Håkon Holmberg: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 - elämäkerrallinen luettelo, Helsinki, 1964.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
Yleinen esimerkki Finkelstein-reaktiosta
**Finkelstein-reaktio** on kemiallinen reaktio, jossa alkyylihalidi reagoi halogenidisuolan kanssa, jolloin alkuperäisen alkyylihalogenidin halogeeniatomi korvautuu toisella. Reaktio on nimetty saksalaisen kemistin Hans Finkelsteinin mukaan. Finkelstein julkaisi reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1910. Finkelstein-reaktiota käytetään erityisesti muutoin hankalasti valmistettavien alkyylijodidien synteesiin.

Reagenssit ja mekanismi
-----------------------

Finkelstein-reaktio on mekanismiltaan SN2-reaktio eli toisen kertaluvun nukleofiilinen substituutio. Tämä reaktio tapahtuu parhaiten mikäli alkyylihalogenidi on primäärinen, tai metyyli-, bentsyyli- tai allyylihalogenidi. Sekundäärisille alkyylihalogenideille reaktio tapahtuu huonosti ja tertiääriset alkyylihalogenidit eivät reagoi tällä reaktiolla. Jotta Finkelstein-reaktio tapahtuu täytyy korvautuvan halogeenin olla heikompi nukleofiili kuin korvaava halogeeni on. Näin ollen alkyylikloridien klooriatomi voi korvautua joko bromi- tai jodiatomilla ja alkyylibromidien bromiatomin voi korvata ainoastaan jodiatomi. Halogeeniatomin lähteenä toimii usein alkalimetallisuola esimerkiksi natriumbromidi- tai -jodidi.

Finkelstein-reaktio on tasapainoreaktio. Jotta tasapainoa saataisiin siirrettyä tuotteiden puolelle, on jotain tuotteista poistettava reaktioseoksesta. Valmistettaessa alkyylijodideja Finkelstein-reaktion liuottimena käytetään asetonia, koska natriumjodidi liukenee asetoniin, mutta natriumkloridi tai -bromidi eivät. Reaktion edetessä muodostuva natriumkloridi tai -bromidi saostuvat ja tämän vuoksi reaktion tasapaino siirtyy tuotteiden puolelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Michael B. Smith & Jerry March: *March's Advanced Organic Chemistry*, s. 498–499. John Wiley & Sons, 2013. ISBN 9780470462591. (englanniksi)
2. ↑  Susan Budavari (päätoim.): *Merck Index*, s. ONR-29. 12th Edition. Merck & Co. 1996. ISBN 0911910-12-3. (englanniksi)
3. 1 2  Thomas Scott, Mary Eagleson: *Concise encyclopedia chemistry*, s. 408. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 978-3110114515. (englanniksi)
4. 1 2  Thomas Laue & Andreas Plagens: *Named Organic Reactions*, s. 112–113. John Wiley & Sons, 2005. ISBN 978-0-470-02644-1. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.2.2017). (englanniksi)
5. ↑  Thomas N. Sorrell: *Organic chemistry*, s. 198. University Science Books, 2006. ISBN 978-1-891389-38-2. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.2.2017). (englanniksi)
**Pyhä Vincent Strambi C.P.** (myös Vincenzo Maria Strambi; 1. tammikuuta 1745 Civitavecchia, Italia – 1. tammikuuta 1824 Rooma, Italia) oli pyhimys, piispa ja passionisti*selvennä*. Hän toimi hengellisenä ohjaajana ja kirjoitti monia hartaudellisia kirjoja kuten pyhän Ristin Paavalin elämäkerran. Hän liittyi passionisteihin 1768 pyhän Ristin Paavalin pitämän retretin jälkeen. Miehestä tuli teologian professori ja hänet asetettiin Maceran ja Tolentinon piispaksi. Hän toimi kunnianarvoisan Giacinta Gertrude Maurizin ja autaan Anne Maria Taigin hengellisenä ohjaajana sekä toimi paavi Leo XII:n neuvonantajana. Pyhimys eli seuraavien 6 paavin hallintokausien aikana: Benedictus XIV (1740–1758), Klemens XIII (1758–1769), Klemens XIV (1769–1774), Pius VI (1775–1799), Pius VII (1800–1823) ja Leo XII (1823–1829). Hän on Macerata-Tolentinon hiippakunnan suojeluspyhimys. Paavi Leo XIII julisti hänet kunnianarvoisaksi 1. huhtikuuta 1894, paavi Pius XI julisti hänet autuaaksi 26. huhtikuuta 1925 ja paavi Pius XII julisti hänet pyhimykseksi 11. kesäkuuta 1950. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 25. syyskuuta.

Elämänvaiheet
-------------

Pyhän Vincent Strambin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:

* Syntymä 1. tammikuuta 1745
* Pappisvihkimys 1767
* Passionistiksi 1768
* Macerata-Tolentinon piispaksi 1801
* Kuolema 1. tammikuuta 1824

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Saint Vincent Strambi *CatholicSaints.Info*.  10.4.2010. Viitattu 15.6.2021. (englanniksi)
2. ↑  St. Vincent Strambi *passionist.org*. Viitattu 15.6.2021.
3. 1 2 3  Catholic Online: St. Vincent Strambi - Saints & Angels *Catholic Online*. Viitattu 15.6.2021. (englanniksi)
4. ↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: List of Popes *www.newadvent.org*. Viitattu 15.6.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Finkenwärder** oli saksalainen troolari, jonka kotisatama oli Hampuri. Alus oli tyypillinen syvänmeren kalastusalus, jonka pituus oli noin 35 metriä, leveys noin 6,5 metriä ja syväys 3,6 metriä. Voimanlähteenä sillä oli höyrykone. Alus upposi Selkämerellä pirtulastissa lähellä Yttergrundin majakkaa 31. tammikuuta 1925.

Alus oli ottanut 34 000 litran sprii- ja väkijuomalastin Hampurista eräältä väkijuomia välittävältä yhtiöltä, ja suuntasi virallisten tietojen mukaan päällikkö Herman Heinen komennossa Danzigin kautta Sundsvalliin. Todellisuudessa alus oli matkalla Pohjanlahden rannikolle Luvian ulkopuolelle, josta alkaen aluksen oli tarkoitus käydä pirtukauppaa matkallaan kohti pohjoista. Väkijuomien myynnistä vastasivat herra Forss sekä laivan taloudenhoitaja Jaenicke.

27. tammikuuta 1925 laiva laski ankkurin Pietarinkarin kupeeseen Luvian edustalle, ja herra Forss poistui alukselta hankkimaan tilauksia mantereelta. Muutamassa päivässä laivalta myytiin kaikkiaan 250 kanisteria pirtua sekä muutamia väkijuomalaatikoita paikalla käyneiden neljän kalastusveneen miehistölle. Alus jatkoi matkaansa 31. tammikuuta kello yhdentoista aikaan aamulla, ja suuntasi kohti Siipyytä, josta Forssin oli määrä astua uudelleen laivaan. Alus kuitenkin ajoi täydellä höyryllä karille Hiidensillan matalikolla noin neljän aikaan iltapäivällä. Matalikkoa ei ollut merkitty Saksan Amiraliteetin merikarttoihin. Vesi laivan ruumassa nousi nopeasti, ja noin tuntia myöhemmin päällikkö miehistöineen jätti laivan ja suuntasi pelastusveneellä kohti Yttergrundin majakkaa, jonne he saapuivat puoli yhdeksän aikaan illalla.

Majakanvartijat majoittivat haaksirikkoiset ja tiedustelivat näiltä laivan lastia. Kun vastausta ei saatu, kävi majakkamestari Molander itse hylyllä seuraavana päivänä. Tuolloin alus oli jo pahasti kallellaan ja puolet sen kannesta oli veden alla. Hytit ja konehuone olivat veden peitossa. Molander palasi majakalle mukanaan 52 kanisteria spriitä. Merenkäynti muuttui ankaraksi, ja lopulta 6. helmikuuta alus hajosi ja vajosi merenpohjaan. Laivan lastina olleet 3 000 pirtukanisteria ajelehtivat lounaistuulen ajamina kohti rannikkoa. Tullilaitoksen alukset pelastivat merestä ja rannoilta noin tuhat kanisteria, mutta loput jäivät kadoksiin. Laivan päällikkö sekä taloudenhoitaja saivat suuret sakot salakuljetuksesta. Myynnistä saadut rahat, alkoholi sekä hylky varusteineen julistettiin menetetyksi valtiolle.

Aiheesta muualla
----------------

* Pirtulaiva Finkenwärder (Arkistoitu – Internet Archive). Seppo Salonen: Merihistoriaa Salosen tapaan. Viitattu 31.1.2014
*Tämä artikkeli kuvaa Japanin meri-itsepuolustusvoimain hävittäjäluokkaa. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**Hyūga-luokka** on Japanin meri-itsepuolustusvoimain kahden helikopterihävittäjän muodostama alusluokka.

Suunnittelu
-----------

Alusten standardiuppouma on noin 13 950 tonnia ja kuormattuna uppouma on noin 19 000 tonnia. Niiden kokonaispituus on 197 metriä, leveys on 33 metriä ja syväys 7 metriä. Komentosilta on sijoitettu kannen kulkusuunnassa lentokannen, joka on samalla nimetty kanneksi No. 1, oikeaan laitaan. Silta on noin 70 metriä pitkä ja kannen tasolla 9 metriä leveä. Siinä on kaikkiaan viisi kerrosta eli lentokannen taso No.1 ja sen yläpuolella kannet 01-04. Kannen tasossa on lentomiehistöjen ja kansihenkilöstön odotushuoneet ja toimistot. Kannet 01 ja 02 on pääosin varattu viestintälaitteille ja varsinainen komentosilta on kannella 03 ja sen takana sijaitsee lennonjohdon vaatimat tilat. Ylin 04 kerroksessa on FCS-3-tutka ja sen tarvitsemat laitteistot. Näiden yläpuolella on vielä etumasto, johon on sijoitettu erilaisia antenneja, tutkia ja elektronisen sodankäynnin järjestelmiä.

Varsinaisessa rungossa on seitsemän kerrosta alkaen lentokannen alla olevasta kannesta No.2 aina pohjan kanteen No.7. Lentokannen pituus on 195 metriä ja sen leveys on 33 metriä. Siinä on neljä nousu- ja laskeutumispistettä ja kaksi suurta hissiä lentokoneiden siirtämiseksi ja kaksi pienempää hissiä ampumatarvikkeiden ja varaosien siirtämiseksi. Lentokonehissit mahdollistavat koneiden siirron kannella No.4 olevaan hangaariin ja sen maksiminostokyky on 30 tonnia. Etummainen 20 × 10 metrin hissi on hieman pienempi kuin taaempi 20 × 13 metrin hissi. Taaempaan hissiin sopii esimerkiksi SH-60K-sukellusveneentorjuntahelikopteri roottori avattuna. Lentokannella on etummaisena Phalanx CIWS lähitorjuntajärjestelmä ja lisäksi 16 siiloon MK 41 VLS, jotka on sijoitettu kannen oikeaan reunaan. Kannella on vielä erilaisia viestintäjärjestelmiä.

Kannen No.2 etuosaan on sijoitettu ankkurilaitteet ja loppuosassa kannesta on muun muassa taistelunjohtokeskus, lääkintatilat, aluksen päällikön toimisto ja lepotilat.

Alukset
-------

**Hyūga-luokan hävittäjät**| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Status |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *JS Hyūga* | IHI Marine United, Yokosuka | 11. toukokuuta 2006 | 23. elokuuta 2007 | 18. maaliskuuta 2009 |  |
| *JS Ise* | IHI | 30. toukokuuta 2008 | 21. elokuuta 2009 | 16. maaliskuuta 2011 |  |
|

Lähteet
-------

* Tada, Tomohiko: Significant Ships - Hyuga Class DDH-type Destroyers: Japan's New Through-Deck Surface Ships.  *World Naval Review 2014*, 2013, s. 88-103. Barnsley, UK:  Seaforth Publishing. 978-1-84832-182-3.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Tada 2013 s. 90-91
2. ↑  Tada 2013 s. 91-94
3. ↑  Tada 2013 s. 89-90

*Hyūga*-luokan helikopterihävittäjät

|  |
| --- |
| *JS Hyūga* - *JS Ise* |
| Edeltäjä: Shirane-luokka – Seuraaja: Izumo-luokka |
**Vincent Persichetti** (6. kesäkuuta 1915 Philadelphia, Pennsylvania – 14. elokuuta 1987 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.

Persichetti aloitti pianonsoiton opiskelun 5-vuotiaana ja teki ensimmäiset sävellyksensä 14-vuotiaana. Hänen myöhempien opettajiensa joukossa olivat Roy Harris ja Fritz Reiner, jälkimmäinen Curtis Institute of Musicissa. Vuonna 1942 Persichetti aloitti opettamisen Philadelphian konservatoriossa, ja vuodesta 1947 hän opetti Juilliard Schoolissa.

Persichetti yhdisteli klassismin, romantiikan ja modernismin aineksia sävellystyyleissään. Hänen tuotantoonsa kuuluvat muiden muassa pianokvintetto (1955), yhdeksän sinfoniaa, konserttoja, lauluja, soolosonaatteja (esimerkiksi yksi cembalolle) ja balettimusiikkia. Persichetti laati sekä yksinkertaisia, elegantteja kappaleita että kompleksisia virtuoositeoksia. Hänen viehätyksensä puhallinsoittimia kohtaan juonsi juurensa jo hänen lapsuuteensa, ja hän sävelsikin paljon musiikkia puhallinkokoonpanoille. Hän julkaisi kirjan *Twentieth-Century Harmony: Creative Aspects and Practice* (1961).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vincent Persichetti Britannica
2. ↑  Vincent Persichetti Naxos


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Katunäkymä Huntington Beachista.
**Huntington Beach** on merenrantakaupunki Orangen piirikunnassa eteläisessä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 189 594. Sitä rajaa lännessä Tyynimeri, pohjoisessa Seal Beach, etelässä Costa Mesa, koillisessa Westminster ja idässä Fountain Valley.

Huntington Beachilla on rantaviivaa noin 14 kilometriä. Sen pinta-ala on 81,7 neliökilometriä, josta maa-alaa on 68,3 neliökilometriä ja vesialaa 13,4 neliökilometriä. Kaupungin asukastiheys on 2 779 as./km². Suurin osa asukkaista, noin 79 prosenttia, on valkoihoisia.

Huntington Beachin aluetta asutti alun perin tongva-heimo. Eurooppalaisia alueelle saapui espanjalaisen sotilaan Manuel Nieton vanavedessä. Nieto oli vuonna 1784 saanut alueen tunnustuksena sotilaallisesta palvelustaan. Huntington Beachista tuli kaupunki vuonna 1909, ja sen ensimmäisenä pormestarina oli Ed Manning. Nykyisin kaupunki tunnetaan etenkin surffausmahdollisuuksista.

Lähteet
-------

1. ↑  American FactFinder (Community facts -haulla *kaupungin nimi, piirikunta*) *US Census Bureau*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Huntington Beach**.
* City of Huntington Beach, kaupungin viralliset internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikko Innanen Moers Festival -tapahtumassa vuonna 2007.
**Mikko Aleksi Innanen** (s. 28. helmikuuta 1978 Lapinjärvi) on suomalainen saksofonisti. Innanen aloitti saksofonin soiton 10-vuotiaana, muutettuaan perheensä kanssa Lapinjärveltä Loviisaan. Innanen opiskeli Porvoonseudun musiikkiopiston pop- ja jazzlinjalla ja soitti vuosien ajan myös Porvoo Big Bandissa. Hän asuu nykyään Helsingissä.

Innanen voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Jukka Perkon saksofonikilpailun vuonna 2001. Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon Innanen sai vuonna 2008. Innasen yhtyeen, Mikko Innanen & Innkvisitionin, albumi *Clustrophy* julkaistiin vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavilainen, Ulla (päätoim.): *Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015*, s. 255. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. ↑  Miettinen, Anu: Saksofonisti Innanen on ehdolla PN-musiikkipalkinnon saajaksi  15.3.2011. Uusimaa.  Arkistoitu 30.7.2018. Viitattu 24.2.2013.
3. ↑  Kotimaan toiminta: Valtakunnalliset Jazzpäivät ja Yrjö-palkinto *Jazz Finland*. Jazzliitto. Viitattu 30.7.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Stratoksen Zeuksen temppelin krepidomaa, stereobaatin ylin osa eli euthynteria osittain näkyvissä krepidoman alta.
**Stereobaatti** (m.kreik. στερεοβάτης, *stereobatēs*) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin kivijalan alin, maanpinnan alapuolella oleva osa. **Euthynteria** (m.kreik. εὐθυντηρία, *euthyntēria*, alun perin ’peräsinmelan kiinnityspaikka’) on stereobaatin ylin, joskus osittain näkyvissä ollut osa.

Stereobaatin ja sen euthynterian päällä sijaitsi kivijalan kokonaan maanpinnan yläpuolella ollut osa eli krepidoma.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: στερεοβάτης, ὁ *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: εὐθυντήριος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
3. 1 2  Castrén, Paavo & Pietilä-Castrén, Leena: "Euthynteria, krepis, krepidoma, stereobaatti", *Antiikin käsikirja*, s. 163, 280, 542. Helsinki: Otava, 2000. ISBN 951-1-12387-4.
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 13.-14. helmikuuta 1904. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta. Franz Fredrik Wathén voitti kaksi lyhintä matkaa äärimmäisen täpärästi. 1 500 metrillä Wathén ja Johan Wikander luistelivat saman ajan eri erissä. 500 metrillä miehet luistelivat samassa erässä niin ikään saman ajan, mutta Wathén nähtiin voittajaksi. Kun tämä vielä voitti 1 500 metrin matkavoitosta järjestetyn uusinnan 500 ja 5 000 metrin kilpailujen välissä, oli Suomen-mestaruus selvä. Mestaruus oli Wathénin kuudes peräkkäinen. Pisimmän matkan voitti Walter Ylander.

Miesten yleiskilpailu
---------------------

Parhaat tulokset.


| Sija | Kilpailija | 1 500 m | # | 500 m | # | 5 000 m | # | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Franz Fredrik Wathén | 2.38,4 | 1 | 49,0 | 1 | 9.44,0 | 3 | **5** |
|  | Johan Wikander | 2.38,4 | 2 | 49,0 | 2 | 9.47,0 | 4 | **8** |
|  | Walter Ylander | 2.42,6 | 5 | 50,2 | 4 | 9.40,4 | 1 | **10** |
|  | Gunnar Hägg | 2.39,6 | 3 | 51,0 | 6 | 9.42,0 | 2 | **11** |
|  | Toivo Tillander | 2.40,0 | 4 | 49,4 | 3 | 10.20,0 | 15 | **22** |
|  | Gustaf Tornrooth | 2.46,0 | 8 | 51,4 | 7 | 10.05,8 | 7 | **22** |
|  | Antti Kursanoff | 2.46,0 | 8 | 52,6 | 13 | 9.55,0 | 5 | **26** |
|  | Gunnar Strömsten | 2.45,0 | 6 | 52,0 | 11 | 10.12,6 | 10 | **27** |
|  | A. Tornrooth | 2.47,4 | 12 | 50,5 | 5 | 10.14,0 | 12 | **29** |
|  | Karl Liljeberg | 2.45,4 | 7 | 54,2 | 19 | 9.59,0 | 6 | **32** |
|

Lähteet
-------

* 14.02.1904 Päivälehti no 37A
* 16.02.1904 Päivälehti no 38A
* Tuloksia Oulun Tarmon sivuilta (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kaarle Yrjö (Kaarlo) Koskimies** (vuoteen 1906 **Forsman**; 8. toukokuuta 1881 Helsinki – 25. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, joka toimi *Uuden Suomen* päätoimittajana ja Helsingin yliopiston hallintomiehenä. Koskimies oli myös kokoomuspuolueen poliitikko.

Elämäkerta
----------

Forsmanin vanhemmat olivat kansakoulujen tarkastaja Karl Waldemar Forsman ja Fanny Beata Tujulin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1898. Koskimies toimi Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1908–1916 ja ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1911. Koskimies oli eteläpohjalaisten vuonna 1912 valmistuneen Ostrobotnia-osakuntatalon rakennustoimikunnan puheenjohtajana ja talon valmistuttua hän oli talon isännöitsijänä 1911–1947. 

Koskimies oli Helsingin yliopiston toinen kons. amanuenssi 1915–1918, reistraattori 1919–1921, kanslerin ja sijaiskanslerin sihteeri 1920–1923 sekä yliopistonsihteeri 1935–1949. Koskimies toimi Helsingin suomalainen kirjakauppa Oy:n toimitusjohtajana 1915–1917, *Uusi Päivä* -lehden päätoimittajana 1917–1918 ja hän oli myös Aktiivisen keskuskomitean jäsen 1917.

Koskimies oli *Uuden Suomen* päätoimittajana 1922–1932. Hänen aikanaan lehden levikki kasvoi lähelle *Helsingin Sanomien* levikkiä, mutta Koskimies joutui eroamaan paikaltaan poliittisten linjaerimielisyyksien vuoksi 1930-luvun alussa. 1920- ja 1930-luvulla hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1922–1928, Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1926–1928 sekä kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä 1919–1920, 1924–1932 ja 1936–1938. Koskimies sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1940.

Kaarlo Koskimies oli naimisissa vuodesta 1947 filosofian maisteri Irma Fanny Ulrika Poijärven (ent. Boijer) kanssa.

Vuonna 1903 Forsman johti niin sanottuja *decemvirejä* eli kymmenen vanhasuomalaisen ylioppilaan ryhmää, jotka julkaisemassaan julistuksessa *Asevelvollisuus-ijässä oleville tovereille* ilmoittivat vastustavansa kutsuntalakkoja. Hän joutui tämän seurauksena voimakkaan parjauksen kohteeksi ylioppilaskunnassa. Forsman oli myös vuonna 1904 perustetun *Raataja*-lehden tosiasiallinen päätoimittaja.

Lähteet
-------

* Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961-

### Viitteet

1. ↑  Autio, Veli-Matti (toim.): *Professorimatrikkeli 1918–1996 Professorsmatrikel*, s. 236–237. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1997. ISBN 951-45-7818-X.
2. ↑  Klinge, Matti (toim.): *Helsingin yliopisto 1640–1990: Keisarillinen Aleksanterin yliopisto 1808–1917*, s. 838. Otava, Helsinki 1989.
3. ↑  Klinge (toim.) 1989, s. 849.

Aiheesta muualla
----------------

* Vesikansa, Jyrki: / Koskimies, Kaarlo (1881–1951). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Mikko Huotari** (s. 12. joulukuuta 1976 Sotkamo) on suomalainen pesäpallovalmentaja. Hän toimii Joensuun Mailan miesten edustusjoukkueen ykköspelinjohtajana.

Omalla pelaajaurallaan Huotari pelasi Imatran Pallo-Veikoissa, Siilinjärven Pesiksessä ja Sotkamon Jymyssä yhteensä 310 Superpesiksen runkosarjaottelua, joista valtaosan lyöjäjokerin roolissa. Hän löi 14+495 juoksua, toi 58 juoksua ja keräsi 853 kärkilyöntipistettä. Itä–Länsi-otteluun hänet valittiin kaudella 2001.

Huotari toimi Kiteen Pallon pelinjohtajana kausien 2015 ja 2016 ajan, minkä jälkeen hän siirtyi Pesäpalloliiton urheiluyksikön johtajaksi. Syksyllä 2021 hän irtisanoutui työstään Pesäpalloliitolla ja siirtyi välittömästi Joensuun Mailan pelinjohtajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Joensuussa Huotari voitti joukkueensa kanssa SM-pronssia.

Huotarin pojat Aleksanteri Huotari ja Samuel Huotari pelaavat Superpesistä Sotkamon Jymyssä ja tytär Nelli Huotari Joensuun Mailassa.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**Iso-Parikas** on 22 hehtaarin laajuinen kirkasvetinen metsäjärvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Nummelasta on yhdeksän kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 32 kilometriä luoteeseen. Järvi sijaitsee Salmen ulkoilualueella.

Maantiede
---------

Ison-Parikkaan pituus etelästä pohjoiseen on 1,6 kilometriä ja leveys lännestä itään 220 metriä. Järvi on saareton ja rannoiltaan mökittämätön. Sen kapeasta, salmimaisesta eteläosasta lähtee Myllypuro kaakkoon Nuuksion Pitkäjärveen. Ison-Parikkaan länsipuolella sijaitsee Poikkipuoliainen ja itäpuolella Salmijärvi. Kaakkoispuolella on Pikku-Parikas eli Vähä-Parikas ja eteläpuolella Kaitlampi. Ympäristö on kalliometsää, joka kohoaa paikka paikoin yli sata metriä merenpinnan yläpuolelle.

Ison-Parikkaan vesi on vähäravinteista, kirkasta ja verraten hapanta. Järvessä on havainnoitu jopa kuuden metrin näkösyvyys.

Iso-Parikas (81.057.1.058) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Iso-Parikas on Mankinjoen valuma-alueen pohjoisin vakavesi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iso-Parikas, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Iso-Parikas. Järviwiki. Viitattu 6.4.2021.
3. 1 2 3 4  Iso-Parikas *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 6.4.2021.
4. ↑  Salmen ulkoilualueen kartta *Helsingin kaupungin liikuntavirasto*. Viitattu 15.3.2022.
5. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057). Järviwiki. Viitattu 6.4.2021.
**Mikko Olavi Iisakkila** (s. 23. heinäkuuta 1948 Hauho) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt pankinjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Henkilöhistoria
---------------

Iisakkila syntyi maanviljelijä Viljo Johannes Iisakkilan ja emäntä Saara Elisabet Juppalan perheeseen. Hän avioitui 1973 ekonomi Kerttu Tuulikki Mariitta Peltomaan kanssa. Iisakkila tuli ylioppilaaksi Pälkäneen yhteiskoulusta 1968, suoritti maamieskoulun 1971 ja valmistui agronomiksi maanviljelystalouden alalta Helsingin yliopistosta 1975. Hän oli vt. ylimääräinen esittelijä ja tarkastaja Maatilahallituksessa 1974–1975, Maatalouskeskusten Liiton suunnitteluagronomi 1975–1979 ja johtava koneagronomi 1979–1983, Kanta-Uudenmaan Säästöpankin maatalousrahoituspäällikkö 1983–1986 ja pankinjohtaja ja toimitusjohtajan varamies 1986–1991.

Suomen Säästöpankki SSP Oy:n Klaukkalan konttorin pankinjohtaja Iisakkila oli 1992–1993, Kansallis-Osake-Pankin markkinointipäällikkö 1994–1995, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton sekä Suomen Jobs and Society -yhdistyksen selvitysmies 1996, Maaseutuyrittäjyyden Edistämiskeskuksen toimitusjohtaja 1997–1999, Lammin Säästöpankin Nurmijärven konttorin johtaja ja pankinjohtaja 1999–2002 sekä Luopioisten Säästöpankin toimitusjohtaja 2002–2010. Hänellä oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Iisakkila sai 2009.

Julkaisuja
----------

* *Kannattava karjanruokinta*, 1980

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henttinen, Annastiina: Maanviljelysneuvos Mikko Iisakkila (1948–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.5.2023.
**All We Are** on saksalaisen metalliyhtyeen Warlockin kappale heidän vuoden 1987 albumiltaan *Triumph and Agony*. Kappale julkaistiin yhtyeen neljäntenä singlenä ja sen tuotti Vertigo Records. Kappaleen musiikkivideon kuvasi ohjaaja Mark Rezyka, ja sitä soitettiin paljon MTV:n *Headbangers' Ball* -ohjelmassa. Kappale on julkaistu jokaisessa Warlockin kokoelmassa.

EP:n kappaleet
--------------

### 7"

"All We Are" – 3:19

"Three Minutes Warning" – 2:30

### 12"

"All We Are" – 3:19

"I Rule the Ruins" – 4:03

"Cold, Cold World" – 4:01

Warlockin kokoonpano
--------------------

* Doro Pesch – laulu

* Niko Arvanitis – kitara

* Tommy Bolan – kitara

* Tommy Henriksen – basso

* Michael Eurich – rummut

*All We Are – The Fight*
------------------------

*All We Are – The Fight* on saksalaisen hard rock -laulaja Doro Peschin EP, jonka AFM Records julkaisi vuonna 2007. Se on paranneltu CD-levy, joka sisältää sekä musiikkikappaleita että live-videoita ja videoleikkeitä. Nimikappaleen julkaisi singlenä Doron entinen yhtye Warlock vuonna 1987.

EP:llä on alaotsikko *A Tribute to Regina Halmich*, koska tämä versio nimikkokappaleesta "All We Are" esitettiin alun perin 30. maaliskuuta 2006 Saksan televisiossa Doron parhaan ystävän, saksalaisen nyrkkeilymestari Regina Halmichin sisääntulokappaleena. Kappaleen livenä esittäneet muusikot, Destruction-yhtyeen laulaja Schmier, After Forever -yhtyeen kitaristi Bas Maas ja rumpali Tim Hsung äänittivät myöhemmin uuden version studiossa tätä EP:tä varten. Muut EP:n kappaleet ovat peräisin Warrior Soul -albumin äänityssessioista, kun taas duetto Krokuksen laulajan Marc Storacen kanssa tulee *Anuk - Der Weg des Kriegers* -elokuvan soundtrackista ja mukana on myös elokuvan ohjaaja ja päätähti Luke Gasser, joka soitti kitarassa ja tuotti soundtrackin.

Kappale ''Babe I’m Gonna Leave You'' on cover vuoden 1969 Led Zeppelin -singlestä.

### EP:n kappaleet

* "*All We Are*" (vuoden 2007 versio) (Doro Pesch, Joey Balin) - 3:02

* "*Thunderspell*" (D. Pesch, Chris Lietz) - 4:39

* "*Everything's Lost* "(D. Pesch, Gary Scruggs) - 3:52

* "*On My Own*" (Luke Gasser, Marc Storace) - 3:41

* "*Babe I'm Gonna Leave You*" (Anne Bredon, Jimmy Page, Robert Plant) - 7:11

### Musiikkivideot

* "*All We Are*" (live 2006) - 7:31

* "*Above the Ashes*" - 4:16

* "*Warrior Soul*" - 2:44

* "*You're My Family*" (live at Sweden Rock Festival) - 3:54

* "*On My Own*" - 3:41

Lähteet
-------

1. ↑  ROCKTIMES - Interview mit Doro Pesch *www.rocktimes.info*. Viitattu 29.1.2022.
2. ↑  BLABBERMOUTH.NET - DORO: U.S. Release Date Announced For 'All We Are:… *archive.ph*.  9.9.2012.  Arkistoitu 9.9.2012. Viitattu 29.1.2022.
3. ↑  Heavy Metal *LiveAbout*. Viitattu 29.1.2022. (englanniksi)
4. ↑  Doro - All We Are - The Fight - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives *www.metal-archives.com*. Viitattu 29.1.2022.
Etruskien vaikutusalue. Tummemmalla kartan keskiosassa Etruria.
**Etruria** oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä *Tyrrhenia* (m.kreik. Τυῤῥηνία, *Tyrrhēnia*). Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.

Maantiede
---------

Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.

Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.

Kaupunkivaltiot
---------------

Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista, joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat *12 kaupungin liiton*, jonka mallina oli Vähän-Aasian Joonian kaupunkien liitto *dodekapolis*. Kaupungit olivat alun perin Veji, Caere, Tarquinii, Vulci, Vetulonia, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia. Rusellae liittyi myöhemmin mukaan Vejin tilalle. Volsiniin luona sijainnut Fanum Voltumnae toimi liiton kokoontumispaikkana. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396 eaa. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin 275 000, joista Vejin asukkaita oli 32 000, Caeren ja Populonian 25 000 ja Tarquiniin 20 000. Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.

Myöhempi Etruria
----------------

Etruria antoi nimensä yhdelle noin vuonna 7 eaa. perustetuista Augustuksen Italian alueista, Regio VII Etrurialle, joka käsitti suunniilleen saman alueen. Nimi *Etruria* tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun Toscanan suurherttuakunnan perillinen, lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta, toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nielsen, Marjatta & Kaimio, Jorma & Jarva, Eero: *Etruskit*, s. 25–33. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-27743-6.
2. ↑  Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 117–121. Helsinki: Otava, 2012. ISBN 978-951-1-21594-3.
3. ↑  Italia, Regio VII *Pleiades*. Viitattu 16.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etruria** Wikimedia Commonsissa
**Samantha "Sam" Brown** (s. 7. lokakuuta 1964 Lontoo) on englantilainen laulaja-lauluntekijä.

Brownin ura alkoi 12-vuotiaana taustalaulajana Small Faces -yhtyeen levyllä *78 in the Shade*. Myöhemmin hän lauloi taustoja Spandau Ballet’n ja Jon Lordin levyillä. Brownin tunnetuin kappale on "Stop!", joka julkaistiin vuonna 1988. Samanniminen albumi julkaistiin samana vuonna, ja se myi maailmanlaajuisesti yli 2,5 miljoonaa kappaletta. Suosio oli laajaa varsinkin Britanniassa ja Australiassa. Myös Suomessa *Stop!* ylitti kultalevyrajan.

Vuonna 1994 Brown teki yhteistyötä Pink Floydin kanssa levyllä *The Division Bell*. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Deep Purplen, Gary Mooren, George Harrisonin ja Nick Caven levyillä ja konserteissa sekä Jools Hollandin yhtyeessä. Vuonna 2002 Brown lauloi George Harrisonin muistokonsertissa Royal Albert Hallissa sekä kuningatar Elisabet II:n valtakauden 50-vuotisjuhlassa Buckinghamin palatsissa.

Brown opettaa laulua Guildfordin Academy of Contemporary Musicissa.

Diskografia
-----------

### Sooloalbumit

* *Stop!* (1988)
* *April Moon* (1990)
* *43 Minutes* (1992)
* *Box* (1997)
* *ReBoot* (2000)
* *Ukulele and Voice* (EP, 2005)
* *The Very Best of Sam Brown* (2006)
* *Of The Moment* (2007)
* *Number 8* (2023)

Lähteet
-------

1. ↑  Allmusic.com: Sam Brown
2. ↑  Musiikkituottajat: Kulta- ja platinalevyt (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Arvonlisäveronumero** on yksilöllinen sarjanumero, joka EU:ssa annetaan kaikille, jotka jäsenvaltio rekisteröi arvonlisäveron ilmoittamiseksi. Kansainvälisissä yhteyksissä sitä kutsutaan **VAT-numeroksi**, jossa VAT on lyhenne englannin-kielisestä termistä *value-added tax*.

Numeron rakenne
---------------

On olemassa kansainvälinen standardi arvonlisäveronumeroille. Ne koostuvat kaksi-kirjaimisesta koodista ja sisältävät lisäksi useita numeroita, enintään 12 numeroa (joskus kirjaimia). Kaksi-kirjain koodit tulevat standardista ISO 3166-1 alpha-2, lukuun ottamatta Kreikkaa, jolla on koodi EL.

Suomalainen arvonlisäveronumero koostuu maatunnuksesta ja numerosarjasta, joka on yritystunnus ilman kahden viimeisen numeron välistä väliviivaa. Jos Y-tunnus on 1234567-8, arvonlisäveronumero on FI12345678.

Ruotsin arvonlisäveronumero - "momsregistrerings-nummer" - perustuu 10-numeroiseen henkilötunnukseen tai yritysnumeroon. Se alkaa ruotsin maatunnuksella SE ja päättyy aina numeroihin 01. Koska yhdysviivaa ja välilyöntiä ei saa esiintyä, ruotsin arvonlisäveronumerossa on aina 14 merkkiä: **SE**9999999999**01**, jossa kymmenen yhdeksäistä korvataan henkilönumerolla tai yritysnumerolla.

Muissa EU-maissa arvonlisäveronumerolla voi olla vaihteleva muoto, mutta yleensä se perustuu yritysnumeroon, joka yrityksellä on maassa. Ne alkavat kuitenkin aina kyseisen maan maa-koodilla.

Myös useimmat EU:n ulkopuoliset Euroopan maat,  ja monet eteläamerikkalaiset maat ja jotkin muut maat, ovat ottaneet käyttöön kansainvälisen arvonlisäveronumeron.

Lähteet
-------

1. ↑  Verohallinto: Arvonlisäverotunniste (alv-numero, VAT-number) ja sen käyttö *Verohallinnon julkaisu 200*.  1.1.2010. Verohallinto. Viitattu 29.9.2018.
2. ↑  Skatteverket - Momsregistreringsnummer (VAT-nummer) i EG-länderna, luettu 10.1.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Validering av VAT-nummer på EU:s webbplats
**Neulakaktukset** (*Pediocactus*) on kaktuskasvisuku. Tieteellinen nimi on johdannainen kreikankielisestä tasankoa tarkoittavasta sanasta. Ne ovat läheistä sukua siilikaktuksille (*Echinocactus*).

Tuntomerkit
-----------

Neulakaktukset ovat pienikokoisia, yksivartisia tai mätästäviä, enintään 20 cm korkeita. Varret ovat lieriömäisiä tai pallomaisia, joskus päältä painuneita, vihreitä tai harmahtavia, kyhmyisiä ja uurteettomia. Tiheä piikkipeite tavallisesti piilottaa varren alleen; piikit ovat vaihtelevia määrältään, väriltään ja suunnaltaan. Kaikkiaan piikkejä voi olla yhdessä areolissa jopa 45 kpl. Kukat sijaitsevat varren kärjessä ja ovat kellomaisia, keltaisia, magentanpunaisia tai valkoisia. Kukkapohjus on paljas. Hedelmä on lieriömäinen tai pallomainen, vihertävä, myöhemmin punertavan ruskea ja kuiva. Sen pinnassa voi olla muutama suomu ja se avautuu pystysuoralla raolla. Kuihtunut kehä saa hedelmän näyttämään kannelliselta. Siemenet ovat mustanruskeita ja munamaisia tai päärynämäisiä.

Levinneisyys
------------

Neulakaktukset ovat kotoisin Yhdysvaltain länsiosista: Koloradon tasangolta Kolumbia-joen laaksoon, Suurille tasangoille ja Kalliovuorille ulottuvalta alueelta. Monet lajit ovat kärsineet laittomasta keräilystä.

Lajit
-----

Neulakaktuksia (*Pediocactus*) tunnetaan kahdeksan lajia:

* *P. bradyi* - arizonanneulakaktus
* *P. despainii* - utahinneulakaktus
* *P. hermannii*
* *P. knowltonii* - pikkuneulakaktus
* *P. paradinei* - hapsineulakaktus
* *P. peeblesianus* - navajonneulakaktus
* *P. simpsonii*
* *P. winkleri*

Lähteet
-------

* Anderson E. F. 2001: The Cactus family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
* Kasvien suomenkieliset nimet.

### Viitteet

1. 1 2 3  Anderson 2001:557
2. ↑  Anderson 2001:557ss

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q133563
* Wikispecies: Pediocactus
* BioLib: 105618
* CoL: 63KSM
* EoL: 37867
* EPPO: 1PDQG
* FNA: 124250
* FoC: 124250
* GBIF: 3084062
* GRIN: 8975
* iNaturalist: 119307
* IPNI: 296841-2
* IRMNG: 1288598
* ITIS: 19769
* NCBI: 130163
* Open Tree of Life: 968471
* PLANTS: PEDIO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:296841-2
* Tropicos: 40002954
* WFO: wfo-4000028427

 |

 |