recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Toika Oy** on suomalainen kangaspuiden ja kudontavälineiden valmistaja. Toika on vuonna 1898 perustettu perheyritys. Toika toimii nykyään myös lankojen maahantuojana. Kolmannes yrityksen liikevaihdosta muodostuu huonekalujen valmistuksesta.

Yleistä
-------

Yritys sijaitsee Toijalan taajamassa Akaassa. Yhdessä sisaryrityksensä kanssa yritys työllistää 15 henkilöä. Merkittävä osa yrityksen myynnistä tulee ulkomaanviennistä. Koivupuiset tuotteet valmistetaan alusta alkaen itse sahatusta suomalaisesta tyvitukista. Myös koivukalusteita tehdään sopimusvalmistuksena. Kudontavälineiden valmistuksen lisäksi Toika tuo maahan neulonta- ja virkkauslankoja.

Historia
--------

Toika on ollut saman suvun omistuksessa koko historiansa ajan. Yrityksen perusti Gustaf Pihlgren vuonna 1898 Kauhavalle, missä se toimi nimellä Kauhava Vävskedsfabrik. Ensimmäiset tuotteet olivat koneellisesti valmistetut kudontakaiteet.

Vuonna 1920 yritys muutti Toijalaan lähemmäksi asiakkaitaan, jolloin sen nimeksi vaihdettiin Toijalan Kaidetehdas. Tuotevalikoima lisääntyi kattamaan tärkeimmät kudontavälineet. Toisen maailmansodan jälkeen aloitettiin myös kangaspuiden valmistus. 1960-luvulla aloitettiin vienti ulkomaille, muun muassa Yhdysvaltoihin. 1970-luvulla kangaspuutuotanto laajeni ja mallisto kehittyi. 1970-luvulla järjestettiin ulkomaisille kutojille suunnattuja kudontakursseja. *Loimien lomassa* -ohjelehti alkoi ilmestyä vuonna 1977. 1980-luvulla kehitettiin tietokoneohjatut kangaspuut ja paineilmatoimiset kangaspuut. Seuraavalla vuosikymmenellä syntyivät uusiin tarpeisiin salonkikangaspuut ja valikoimaan lisättiin käsityölangat. 

Nimeä Toijalan Kaidetehdas käytettiin vuoteen 1987 saakka, jolloin nimi lyhennettiin muotoon Toijalan Kaide. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 2000-luvulla.

Lähteet
-------

* Toika.com

### Viitteet

1. ↑  Jukka Yrjölä Toika Ky:stä on Toijalan Vuoden Yrittäjä 2011[vanhentunut linkki] Toijalan Yrittäjät 2011
2. 1 2 3 4  Marianne Valta: Mainos: Pirkanmaan Yrittäjät | Kudontakaiteista kaappisänkyihin – 120-vuotias perheyritys katsoo luottavaisesti tulevaisuuteen *Aamulehti*.  9.1.2019. Viitattu 2.1.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen Kotisivut
* Facebook
**Reino Olavi Näsänen** (10. kesäkuuta 1908 Turku – 6. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston kemian apulaisprofessori 1944–1951, Teknillisen korkeakoulun fysikaalisen kemian professori 1951–1955 ja Helsingin yliopiston epäorgaanisen ja analyyttisen kemian professori 1955–1973. Hän tutki grafiitin palamista, elektrolyyttitasapainoja sekä muun muassa kompleksiyhdisteitä. Näsänen vaikutti voimakkaasti suomalaisen epäorgaanisen kemian opetukseen ja tutkimukseen.

Näsänen suoritti ylioppilastutkinnon 1928, filosofian kandidaatin tutkinnon 1933, lisensiaatin tutkinnon 1939 ja väitteli tohtoriksi 1941. Vuosina 1937–1939 hän toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa. Helsingin yliopiston kemian laitoksessa hän toimi assistenttina 1940–1944 ja dosenttina 1942–1944. Hän suoritti opintomatkoja Ruotsiin, Tanskaan, Ranskaan ja Hollantiin.

Reino Näsäsen erikoisala oli metallikompleksien liuoskemia ja rakennekemia. Hän julkaisi kotimaassa ja ulkomailla lähes kaksisataa tieteellistä tutkimusta fysikaalisen kemian ja epäorgaanisen kemian alalta. Hänen saksankielinen väitöskirjansa ilmestyi Suomalaisen tiedeakatemian julkaisusarjassa vuonna 1939.

Näsänen valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1949. Hän oli usean kotimaisen ja ulkomaisen tieteellisen seuran jäsen. Vuonna 1969 hänet kutsuttiin Suomalaisten kemistien seuran kunniajäseneksi.

Reino Näsäsen vanhemmat olivat räätälimestari Oskar Näsänen ja Johanna Ahlgren. Vuonna 1939 hän avioitui Ilona Leinon kanssa. Heidän perheeseensä syntyi kuusi lasta, joukossa taidemaalari Perttu Näsänen, elokuvaohjaaja Jyrki Näsänen ja kuvanveistäjä Johanna Rytkölä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 504. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 6, p. 563. Otava 1968.
3. ↑  Luettelo kemian professoreista
4. 1 2 3 4  Wegelius, Heikki: Emeritusprofessori Reino Näsänen. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat* 17.3.1994.
5. 1 2 3  "Näsänen, Reino Olavi." *Kuka kukin on 1954*, s. 587. Projekt Runeberg. Viitattu 28.5.2018.
6. ↑  Näsänen, Reino: Über die Graphitoxydation durch Glimmentladungen. Annales Academiae scientiarum Fennicae: Mathematica, 1939. Viitattu 8.9.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Reino Näsäsen julkaisuja ResearchGate-tietokannassa.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |

 |
**Cetshwayo** (noin 1826–1884) oli zulujen kuningas, joka hallitsi vuosina 1873–1994. Cetshwayo oli häntä edeltänen zulukuninkaan, Mpanden poika, ja hänellä oli paljon vaikutusvaltaa jo isänsä viimeisinä elinvuosina.

Mpande julisti Cetshwayon kruununperijäksi jo vuonna 1839. 1850-luvulla hän alkoi kuitenkin suosia toista poikaansa Mbuyazia. Cetshwayo kävi tätä vastaan sisällissotaa ja voitti. Britit välittivät sovun isän ja pojan välille.

Cetshwayo oli Zulumaan johdossa Zulu-sodassa brittejä vastaan. Sota kuitenkin päättyi zulujen tappioon ja kuningaskunta alistettin siirtomaaksi. Cetshwayo lähti maanpakoon Kapmaahan ja sieltä Englantiin. Hän palasi Afrikkaan vähän ennen kuolemaansa. Hänen poikansa Dinizulu kruunattiin Zulujen kuninkaaksi, vaikka kuningaskuntaa hallitsivat vieraat vallat.

Lähteet
-------

1. ↑  King Mpande kaSenzangakhona *South Africa History Online*. Viitattu 9.2.2024.
2. 1 2  King Cetshwayo *South Africa History Online*. Viitattu 9.2.2024.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Prinssi Fredrik Kaarle.
**Fredrik Kaarle** (saks. *Friedrich Karl Nikolaus*; 20. maaliskuuta 1828 Berliini – 15. kesäkuuta 1885 Klein Glienicke) oli preussilainen prinssi ja sotamarsalkka, joka toimi tärkeänä komentajana Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa.

Elämäkerta
----------

Fredrik Kaarlen isä oli prinssi Kaarle, kuningas Vilhelm I:n veli, ja äiti Saksi-Weimarin Maria. Fredrik Kaarle sai lapsesta alkaen sotilaallisen koulutuksen ja osallistui kenraali Friedrich von Wrangelin päämajassa ensimmäiseen Tanskan–Preussin sotaan vuonna 1848 sekä Badenin-sotaretkeen vuonna 1849. Fredrik Kaarle ylennettiin 1852 everstiksi, 1854 kenraalimajuriksi ja 1861 ratsuväenkenraaliksi, ja hän toimi vuodesta 1860 Preussin kolmannen armeijakunnan komentajana. Hän julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen sotatieteellisen teoksen *Eine militärische denkschrift von P. F. C.*. Vuonna 1864 käydyssä toisessa Tanskan–Preussin sodassa prinssi toimi ensin armeijakunnan ja toukokuusta 1864 alkaen koko sotaretken komentajana. Kaksi vuotta myöhemmin käydyssä Preussin–Itävallan sodassa hän komensi 1. armeijaa, joka yhdessä Elben armeijan ja 2. armeijan kanssa saavutti voiton ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta 1866.

Vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sodassa Fredrik Kaarle oli 2. armeijan komentajana. Elokuussa 1870 käydyissä taisteluissa hän pakotti ranskalaisen F. A. Bazainen armeijan perääntymään Metziin ja jäi sen jälkeen piirittämään kaupunkia, kunnes Bazaine antautui 27. lokakuuta. Voittoa seuranneena päivänä Fredrik Kaarle ylennettiin sotamarsalkaksi. Sen jälkeen hän valtasi Orléansin ja löi kenraali Antoine Chanzyn komentaman Loiren-armeijan joulukuun alussa sekä Chanzyn loput joukot Le Mansin luona kuukautta myöhemmin. Fredrik Kaarle joutui kuitenkin muun sodanjohdon kritiikin kohteeksi, sillä hänen johtamansa operaatiot olivat voitokkuudestaan huolimatta myös vaatineet runsaat tappiot. Hänellä oli erimielisyyksiä varsinkin yleisesikunnan päällikön Helmuth von Moltken sekä 1. armeijan komentajan Karl Friedrich von Steinmetzin kanssa.

Fredrik Kaarle oli vuodesta 1854 naimisissa Anhaltin prinsessa Maria Annan kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1908), s. 1311–1312 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.8.2013.
2. 1 2 3 4 5  Frederick Charles, prince of Prussia (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.8.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fredrik Kaarle (Preussin prinssi)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Raimundo Fernandez Villaverde y García del Rivero** (20. tammikuuta 1848 Madrid – 15. heinäkuuta 1905 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kahdesti Espanjan pääministerinä vuosina 1903 ja 1905.

Villaverde valittiin edustajaksi Espanjan parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1872. Hän esiintyi ensimmäisen tasavallan aikana monarkistina ja toimi sittemmin ministerinä useissa konservatiivisissa hallituksissa, muun muassa sisäministerinä 1885 sekä oikeus- ja sisäministerinä 1892. Vuosina 1884–1885 hän oli Madridin prefektinä. Villaverde ryhtyi puolueessaan Francisco Silvelan tukijaksi ja toimi valtiovarainministerinä tämän hallituksissa 1899–1900 ja 1902–1903. Hän pyrki palauttamaan finanssiuudistuksilla Espanjan valtiontalouden jaloilleen katastrofaalisen vuoden 1898 sodan jäljiltä. Silvelan toisen hallituksen kaaduttua Villaverdestä tuli heinäkuussa 1903 pääministeri, mutta hänen hallituksensa kaatui jo saman vuoden joulukuussa. Villaverde kokosi toisen hallituksensa tammikuussa 1905, mutta konservatiivien sisäinen hajaannus johti sen kaatumiseen jo saman vuoden kesäkuussa. Villaverde kuoli yllättäen vain muutamaa viikkoa myöhemmin.

Lähteet
-------

1. ↑  *Nordisk familjebok* (1921), s. 519 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 29.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Raimundo Fernández Villaverde** Wikimedia Commonsissa

* Raimundo Fernández Villaverde (espanjaksi) Biografías y Vidas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tervia Osuuskunta** (aik. **Pohjois-Suomen sosiaali- ja terveydenhuollon osuuskunta**) on Pohjois-Pohjanmaan, Lapin, Kainuun ja Keski-Pohjanmaan hyvinvointialueen yhteinen osuuskuntakonserni. Konserniin kuuluvat vuonna 2020 perustettu *Tervia Osaajat Oy* sekä vuonna 2023 perustettu *Tervia Logistiikka Oy*.

Osuuskunnan tarkoitus on loiventaa eläköitymisen ja osaamisen keskittymisen vaikutuksia sekä turvata erikoissairaanhoidon jatkuvuutta etenkin pohjoisen pienemmissä sairaaloissa.

Osuuskunnan yhtiöt
------------------

Tervia Osaajat on keskittynyt lääkäriosaamisen jakamiseen ja toimintaa laajennetaan myös muihin sosiaali- ja terveydenhuollon ammattiryhmiin. Tervia Logistiikka kattaa logistiikka-, kuljetus- ja hankintapalvelut. Yhtiö tulee ensi tuottaa muun muassa Pohjois-Suomen yhteistyöalueen lakisääteiset liikkumista tukevat matkojen välityspalvelut, kyytien kilpailutukset ja hankinnat.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tervia Logistiikan osakassopimus allekirjoitettiin *Lapin hyvinvointialue*.  10.10.2023. Viitattu 28.1.2024.
2. ↑  Tervia kasvaa vahvasti *OYS Plus*.  26.10.2022. Viitattu 28.1.2024.
**Rebekka Härkönen** (s. 1976 Vantaa) on suomalainen rikos- ja oikeustoimittaja sekä kirjailija. Vuonna 2016 Tutkivan journalismin yhdistys myönsi Härköselle Lumilapio-palkinnon Kupittaan sairaalan suljetun osaston väärinkäytöksistä kertovasta juttusarjasta. Härkönen sai samasta juttusarjasta myös Bonnierin Suuren journalistipalkinnon ja Sanomalehtien liiton Vuoden juttu -palkinnon. Vuonna 2022 Härkönen oli jälleen ehdolla Lumilapio-palkinnon saajaksi paljastettuaan hyväksikäyttövyyhdin Naantalilaisella hevostallilla.

Härkönen on työskennellyt vuodesta 2022 lähtien MTV Uutisissa. Aiemmin hän on ollut Turun Sanomien ja Lännen Median palveluksessa.

Vuonna 2021 Härköseltä ilmestyi tietokirja Valmis tappamaan, kaksinkertaisen elinkautisvangin tarina. Vuonna 2022 Storytelissä julkaistiin alkuperäissarjana Härkösen käsikirjoittama ja lukema kahdeksanosainen itäsuomalaisesta henkirikollisesta Pekka Seppäsestä kertova podcastsarja Sarjahukuttaja. 

Vuonna 2023 Härkönen debytoi kaunokirjallisuuden puolella peräti kahdella Walta-sarjan rikosromaanilla. Sarjaa kustantaa WSOY:hyn kuuluva Bazar. Prinsessamekko ilmestyi helmikuussa 2023 ja Pihtiote lokakuussa 2023. Dekkarisarjan päähenkilö on hektisen Iltauutisten rikostoimituksen päällikkö Suuna Walta ja sarjaan on luvassa jatkoa vuonna 2024. Prinsessamekon filmatisointioikeudet myytiin alkusyllä 2023 maailmalle, mutta oikeudet ostaneen tuotantoyhtiön nimeä ei ole kerrottu julkisuuteen.*lähde?*

Teokset
-------

* *Valmis Tappamaan. Kaksinkertaisen elinkautisvangin tarina*. Helsinki: Deadline Kustannus, 2021. ISBN 978-952-7396-25-4.
* *Sarjahukuttaja-podcastsarja*. Helsinki: Storytel, 2022.
* *Prinsessamekko*. Helsinki: Bazar, 2023. ISBN 978-952-3768-19-2.
* *Pihtiote*. Helsinki: Bazar, 2023. ISBN 978-952-3768-22-2.

Lähteet
-------

1. ↑  Rebekka Härkönen *bazarkustannus.fi*. Viitattu 2.9.2023.
2. ↑  Lumilapio-palkinto Turun Sanomien Rebekka Härköselle Yle Uutiset. Viitattu 26.4.2019.
3. ↑  STT: Vuoden juttu paljasti kaltoinkohtelua Turun kaupungin psykiatrisilla osastoilla *Ilta-Sanomat*.  14.3.2017. Viitattu 11.5.2023.
4. ↑  Julius Uusikylä: Lööppi palkittiin näkökulmajuttuna – viime vuoden parhaat sanomalehtijutut valittu *Suomen lehdistö*.  4.5.2017. Viitattu 11.5.2023.
5. ↑  Palkittu toimittaja Rebekka Härkönen valittu MTV Uutisten uudeksi rikos- ja oikeustoimittajaksi *MTV Uutiset*.  28.9.2022. Viitattu 31.10.2022.
William Blackstone
**William Blackstone** (10. heinäkuuta 1723 Lontoo – 14. helmikuuta 1780 Wallingford. Englanti) oli englantilainen lakimies, jonka näkemyksillä oli suuri vaikutus Englannin ja Yhdysvaltojen oikeusjärjestelmien ja -käytäntöjen kehitykseen.

Elämä ja ura
------------

Blackstone lähetettiin 15-vuotiaana Oxfordin Pembroke Collegeen. Hän omistautui vuodesta 1746 alkaen lakimiehen ammatin harjoittamiselle, mutta ei saanut suurta menestystä, minkä vuoksi hän alkoi sen sijaan luennoida Oxfordissa englantilaisesta oikeudesta, mikä herätti niin paljon huomiota, että lahjoituksin perustettiin professuuri, ja Blackstone nimitettiin sen ensimmäiseksi viranhaltijaksi vuonna 1758. Hänen opetuksensa lisäsi hänen mainettaan lakimiehenä, ja Blackstonesta tuli kruunun asianajaja vuonna 1763 ja hänet nimitettiin tuomariksi vuonna 1770, missä tehtävässä hän pysyi kuolemaansa saakka. Hän oli myös parlamentin alahuoneen jäsen vuosina 1761–1766 ja 1768–1770.

Blackstone julkaisi 1750-luvulla useita oikeudellisia teoksia, mutta maailmanmaineeseen hänet toivat hänen luentonsa, jotka julkaistiin vuosina 1765–1769 nimellä *Commentaries on the Laws of England*. Hänen elinaikanaan julkaistiin kahdeksan painosta, ja seuraavien kuudenkymmenen vuoden aikana uusia painoksia julkaistiin säännöllisesti. Vaikka Blackstonella ei ollut juurikaan syvällistä juridista koulutusta ja vaikka hän oli enemmän huolissaan lain muodon kuin sisällön kysymyksistä, hänen teostensa vaikutus on ollut valtava. Hän esittelee teoksessa usein viitatun yhteenvedon Englannin "kirjoitetusta" ja "kirjoittamattomasta" laista.

Hänen mielipiteeseensä viitattiin pitkään ja usein englantilaisten tuomioistuinten päätöksissä. Hänen teoksensa muodosti vielä 1900-luvulla edelleen epäsuorasti englantilaisten ja amerikkalaisten lakimiesten koulutuksen perustan. Teos oli yksi tärkeimmistä lähteistä, kun Yhdysvaltain perustuslakia kirjoitettiin, ja vielä 1900-luvulla Yhdysvaltain korkein oikeus viittasi tuomioissaan Blackstonen luentoihin.

Blackstonen näkemykset Englannin perustuslain erinomaisuudesta, hänen esityksensä kuninkaallisesta prerogatiivista ja ennen kaikkea hänen yleinen konservatiivisuutensa herättivät kuitenkin kritiikkiä, joista Jeremy Benthamin hyökkäys Blackstonea vastaan kirjassaan *Fragment on government* (1776) on tunnetuin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  William Blackstone *Nordisk familjebok*.  1905. Viitattu 24.3.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **William Blackstone** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Niko Anttola** (s. 13. helmikuuta 2003 Tornio) on suomalainen maastohiihtäjä ja MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla ProSki Oulua.

Anttola saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä 2021. Nuorten MM-kilpailuissa 2022 hän sai hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Samana talvena käydyillä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän saavutti kultaa 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailuissa sekä pronssia 4 × 5 kilometrin sekaviestissä.

Anttola voitti nuorten maailmanmestaruuden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023. Hän saavutti samoissa kilpailuissa hopeaa 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Planican MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti ankkuriosuuden Suomen saavuttaessa hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä. Hän oli samoissa kilpailuissa 24:s 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.

Anttola kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahden 15 kilometrillä helmikuussa 2022. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 38:s Rukan 10 kilometrin perinteisen kilpailussa marraskuussa 2022. Toistaiseksi parhaan sijoituksensa hän saavutti oltuaan seuraavan päivän 20 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 25:s.

Anttola on saavuttanut SM-kilpailuissa pronssia 10 kilometrin perinteisen ja SM15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023.

Anttolaa valmentaa hänen isänsä Marko Anttola, joka toimi aikoinaan Mika Myllylän henkilökohtaisena suksihuoltajana.

Anttola opiskelee Sotkamon urheilulukiossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hentilä, Joonas: Niko Anttola ei hermoile debyyttiään.  *Lapin Kansa*, 1.3.2023, s. 20–21. Artikkelin verkkoversio (tilaajille).
2. 1 2 3 4 5  Niko Anttola Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). Viitattu 3.3.2023. (englanniksi)
3. ↑  Paloniemi, Aino & Salminen, Riku: Suomen hopeasankarin Niko Anttolan äiti häkeltyi ladun varressa – "Ei olisi mitenkään uskonut syksyllä" *Yleisradio*.  3.3.2023. Viitattu 4.3.2023.
4. ↑  Sotkamon urheilulukiossa opiskeleva Niko Anttola jatkoi Suomen mitaliputkea nuorten MM-hiihdoissa *Kainuun Sanomat*.  31.1.2023. Viitattu 9.3.2023.
Kymintehtaan koulu
**Kymintehtaan koulu** on huono peruskoulun yhtenäiskoulu Kouvolan Mäyrämäellä, Kuusankosken suuralueella. Koulussa on noin 330 oppilasta luokilla 1-9, joista 180 on ala-asteella ja 150 yläasteella. Koulu sijaitsee Mäyrämäen kaupunginosassa, Takaharjun asuinalueella entisen Kuusankosken kaupungin eteläosassa. Vuonna 2016 koulussa oli 312 oppilasta.

Koulun rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Georg Jägerroos ja Tauno Salo, ja se valmistui vuonna 1953.

Kouvolan koulujen hallintouudistuksen mukaisesti Pilkan koulu yhdistetään Kymintehtaan kouluun niin, että koulurakennukset pysyvät ennallaan, ja Kymintehtaan koulu toimii sekä Kymintehtaan että Pilkan toimipisteissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kymintehtaan koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Suomen peruskoulujen oppilasmäärät vuonna 2016 opetuksen järjestäjän mukaan (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Kymintehtaan kansakoulu Finna.fi. Viitattu 26.7.2022.
4. ↑  Kouvolan koulujen hallintoja yhdistetään – koulujen arki näyttää samanlaiselta jatkossakin, mutta paperityö helpottuu *Yle Uutiset*.  25.3.2022. Viitattu 26.7.2022.
**Justo Rufino Barrios Auyón** (19. heinäkuuta 1835 San Lorenzo, Guatemala – 2. huhtikuuta 1885 Chalchuapa, El Salvador) oli guatemalalainen sotilas ja poliitikko, joka oli maan presidenttinä 1873–1885. Hänet tunnettiin liberaaleista uudistuksistaan ja tavoitteestaan yhdistää Keski-Amerikka uudelleen.

Barrios ja Miguel García Granados yritti kahdesti vallankumousta, ja he onnistuivat toisella yrittämällä 1871. García Granados nousi ensin presidentiksi, mutta Barrios korvasi hänet 1873.

Barriosin hallinto teki monia uudistuksia ja pienenski kirkon valtaa. Hänet valittiin toiselle kaudelle 1879, ja hän johti käytännössä diktaattorina.

Barriosin aikana valtio painosti kahvin, banaanin, kumin ja kaakaon vientiin, jolloin konservatiivieliitti menetti asemansa, sillä sen vauraus perustui kokkinellin vientiin ja karjatalouteen. Kahvi ohittikin kokkinellin maan tärkeimpänä vientituotteena. Kahvintuotannin selkeä lisäys johti myös moniin tiehankkeisiin ja pankkien perustamiseen.

Barriosin haaveena oli herättää eloon Keski-Amerikan liittovaltio. Naapurimaat eivät kuitenkaan tukeneet Barriosin hanketta, vain Honduras osoitti lievää kiinnostusta. Barrios yritti luoda liittovaltion ensin rauhanomaisesti, mutta sitten päätyi voimakeinoihin. Hän julisti 1885 liittovaltion perustetuksi ja vaati muiden Keski-Amerikan valtioiden edustajia Guatemalassa kokoontuvaan kansalliskokoukseen. Barrios kuoli El Salvadoria vastaan käydyssä Chalchuapan taistelussa.

Lähteet
-------

* Valtonen, Pekka: *Latinalaisen Amerikan historia*. Helsinki: Gaudeamus Kirja, 2001. ISBN 951-662-843-5.

### Viitteet

1. 1 2 3  Valtonen, s. 285–286.
2. ↑  Justo Rufino Barrios *Biografías y Vidas*. Viitattu 27.10.2011. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Justo Rufino Barrios** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Guatemala Guatemalan presidentit ja valtionpäämiehet |
| --- |
|  |
| Valtionpäämiehet (1839–1847) | 
* Rivera
* *López Requena*
* Rivera
* Carrera

 | Guatemalan presidentin lippu |
|  |
| Presidentit (1847–) | 
* Carrera
* *Martínez*
* *Escobar*
* *Paredes*
* Carrera
* *Aycinena*
* Cerna
* García Granados
* Barrios
* *Sinibaldi*
* Barillas
* Reina
* M. Estrada
* Herrera
* Orellana
* Chacón
* *Reina*
* Ubico
* Ponce Vaides
* Sotilasjuntta
	+ Arana
	+ Árbenz
	+ Toriello
* Arévalo
* Árbenz
* *Díaz*
* Monzón
* Castillo
* *González López*
* Mendoza
* *Flores*
* Ydígoras
* Peralta
* Méndez
* Arana
* Laugerud
* Lucas
* Ríos Montt
* Mejía Víctores
* Cerezo
* Serrano Elías
* *Espina*
* de León
* Arzú
* Portillo
* Berger
* Colom
* Pérez Molina
* *Maldonado*
* Morales
* Giammattei

 |
|  |
| *Virkaa tekevä* |

 |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Seututie 384** on Virolahden keskustaajamasta Virojoelta Luumäen Taavettiin johtava seututie. 

Tie risteää valtatien 7 kanssa Virolahdella. Tie päättyy valtatiehen 26 pari kilometriä Taavetin eteläpuolella. 

Alkupäässä, seututien 170 ja valtatien 7 välillä tien nimi on Virolahdentie. Valtatien 7 ja Miehikkälän keskustaajaman välillä tie on nimeltään Miehikkäläntie, taajamassa Keskustie ja pohjoispuolella Taavetintie. Yhdystien 3831 risteyksen jälkeen nimi on Muurolantie, kunnes Luumäen rajalla tie on taas Miehikkäläntie. Patolahdentien risteyksen kohdalla tien nimi muuttuu Luotosentieksi, ja tie jatkuu samannimisenä valtatielle 26 asti. 

Tien liikennemäärät ovat suuremmat etelä- kuin pohjoisosassa: Virolahdella ja Miehikkälän eteläpuolella liikennemäärät ovat noin 1 200–1 700 ajoneuvoa vuorokaudessa. Osuudella Miehikkälästä Taavettiin liikennemäärä on kuitenkin alle 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.

Lähteet
-------

1. ↑  Liikennemääräkartat Väylävirasto.  Arkistoitu 19.10.2021. Viitattu 09.05.2023.
**Victor Axel Hackman** (27. huhtikuuta 1866 Viipuri – 26. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen geologi, joka toimi valtiongeologina ja jonka mukaan on nimetty hackmaniitti.

Hackmanin vanhemmat olivat konsuli Woldemar Hackman ja Emilie Krohn. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1890 ja tutki jo seuraavana vuonna Wilhelm Ramsayn kanssa Kuolan niemimaan mineraaleja, erityisesti nefeliini-syeniittiä. Tutkimuksesta laatimaansa väitöskirjaa hän puolusti 1894. Hackman toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1894–1898, petrologian dosenttina 1899–1912, geologisen toimikunnan ylimääräisenä virkamiehenä 1902–1919, vanhempana apulaisgeologina 1919–1924 sekä valtiongeologina 1919–1935. Hän osallistui aktiivisesti alansa tutkimustoimintaan ja julkaisi sen tuloksia, vieraili konferensseissa sekä laati geologisia karttalehtiä. Suomen maantieteellisen seuran rahastonhoitajana hän toimi vuodesta 1903 vuoteen 1936, jolloin hänelle myönnettiin professorin arvonimi.

Hackman oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.

Hackmanin veljiä olivat arkeologi Alfred Hackman ja valtiopäivämies Oskar Hackman. Victorin puoliso vuodesta 1915 oli Tyra Holm. Hyönteistieteilijä ja museonjohtaja Walter Hackman oli heidän poikansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ilmari Heikinheimo: *Suomen elämäkerrasto*, s. 263. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
2. 1 2 3  Kuka kukin oli Viitattu 22.4.2021.
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 164 Viitattu 3.2.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Uppslagsverket Finland
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Bolesławiec** on kaupunki, joka sijaitsee Bóbr-joen varrella Lounais-Puolassa Ala-Sleesian voivodikunnassa. Kaupunki tunnetaan erityisesti keramiiikanvalmistuksestaan, jota on harjoitettu kaupungissa jo satojen vuosien ajan. Kaupungissa on noin 38 000 asukasta.

Historia
--------

Bolesławiecin historia ulottuu aina 1200-luvulle asti, ja kaupunki vietti 750-vuotisjuhliaan vuonna 2001. Nimi Bolesławiec on johdettu Sleesian herttuasta Bolesław I Pitkästä. Kaupunki kuului Sleesian, Legnican ja Jaworin herttuakuntiin vuoteen 1392 asti. Vuoden 1241 mongolien hyökkäyksen jälkeen muurien ympäröimä kaupunki alkoi muotoutua. Jaworin herttuakunnan hajoamisen jälkeen kaupunki liitettiin Böömin kuningaskuntaan. Myöhemmin Bolesławiecista tuli tärkeä protestanttisen uskonpuhdistuksen keskus. Kenraali Lennart Torstenssonin johtamat ruotsalaiset joukot ryöstivät ja tuhosivat kaupungin kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1642, ja vuonna 1742 kaupunki ja suurin osa Sleesiaa joutuivat osaksi laajentuvaa Preussin kuningaskuntaa. Toisessa maailmansodassa suuri osa kaupungista raunioitui, kun puna-armeija valloitti sen 12. helmikuuta 1945. Sodan jälkeen kaupunki liitettiin Puolan tasavaltaan.

Bolesławiecin keramiikanvalmistus on tärkeä osa kaupungin historiaa ja kulttuuria 1800-luvun alusta asti. Bolesławiecin keramiikka on kuuluisaa ympäri maailman.

Lähteet
-------

1. ↑  Poland: Cities *Citypopulation*. Viitattu 25.3.2023.
2. ↑  Jerzy Jankowski: Jubileusz 750-lecia Bolesławca *Niedziela*.  2002. Viitattu 25.3.2023.
3. ↑  About pottery *Polish Pottery*. Viitattu 25.3.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Bolesławiec
**Elsa Torvinen** (s. 15. maaliskuuta 2003) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Ylöjärven Ryhtiä.

Maastohiihdon maailmancupissa Torvinen kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2023 ja pääsi heti maailmancupin pisteille sijoituttuaan perinteisen sprintin karsinnassa 49:nneksi. Seuraavana päivänä käydyssä 20 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa hän saavutti toistaiseksi parhaan maailmancup-sijoituksensa oltuaan 47:s. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 ja 2023, joissa hänen paras yksilökilpailun sijoituksensa oli 13. sija 5 kilometrin perinteisen kilpailussa Lygnassa helmikuussa 2022. Alle 20-vuotiaiden SM-kilpailuissa Torvinen on voittanut 10 kilometrin perinteisen ja vapaan väliaikalähdöt ja vapaan sprintin vuonna 2023, sijoittunut toiseksi vapaan sprintissä 2021 ja kolmanneksi 10 kilometrin perinteisellä 2021. Aikuisten SM-tasolla hänen paras henkilökohtainen tuloksensa on kuudes sija 20 kilometrin perinteisen kilpailusta tammikuussa 2024. Pariviestissä Torvinen voitti tammikuussa 2023 SM-hopeaa Eevi-Inkeri Tossavaisen kanssa. 2024 he saivat SM-pronssia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elsa Torvinen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. 1 2  Elsa Torvinen Hiihtoliitto. Viitattu 31.3.2023.
3. ↑  Reponen, Jussi-Pekka: 19-vuotiaat Elsa Torvinen ja Eevi-Inkeri Tossavainen näyttivät tuleville MM-edustajille "kaapin paikkaa"  20.1.2023. Helsingin Sanomat. Viitattu 31.3.2023.
**Lahden seutu – Lahti Region Oy** (joskus myös Visit Lahti) on alueellinen kehitysyhtiö, joka on vastuussa Lahden seudun matkailullisesta vetovoimasta. Sen tehtäviin kuuluu muun muassa alueelle suuntautuvan matkailun ja siihen liittyvien palveluiden markkinointi.

Yhtiön omistavat alueen kunnat, Lahden lisäksi Hollola, Heinola, Orimattila, Asikkala, Iitti, Kärkölä, Padasjoki ja Sysmä.

Historia
--------

Lahden seudulla toimiva kehitysyhtiö perustettiin vuonna 1997.

Nimi Lahden Alueen Kehittämisyhtiö – LAKES oli käytössä vuosina 2005–2013. Lakesin toimitusjohtajia olivat muun muassa Petri Mäkinen ja Erkki Karppanen.

Suurin osa Lahden Alueen Kehittämisyhtiö Oy:n LAKESin toiminnoista siirtyi tammikuussa 2013 uudelle Lahden Seudun Kehitys Ladec Oy -elinkeinoyhtiölle. Maaliskuussa Lakesin matkailuun liittyviin toimintoihin keskittynyt yhtiö otti uudeksi nimekseen Lahden seutu – Lahti Region Oy.

Vuonna 2021 yhtiön omistajia olivat Lahti (53 %), Hollola (12 %), Heinola (10 %), Orimattila (8 %), Asikkala (4 %), Iitti (4 %), Kärkölä (3 %), Padasjoki (2 %) ja Sysmä (2 %).

Organisaatio
------------

Lahden seutu – Lahti Region Oy kehittää Lahden seudun matkailua erilaisten hankkeiden kautta.

Yhtiöön kuuluu myös 

* Salpausselkä Geopark -yksikkö
* Kansainvälisten suurtapahtumiin keskittynyt Sport Event Management Finland-yksikkö, jonka toimintaa rahoittavat Suomen opetus ja kulttuuriminiseriö, urheiluopistosäätiö ja -yhdistys, Lahden kaupunki ja kolme muuta suomalaista urheilukaupunkia (Helsinki, Turku ja Tampere).

Palvelut
--------

Lahden seutu – Lahti Region Oy:n tärkein tehtävä on kasvattaa matkailun määrää alueella. Tähän se pyrkii muun muassa:

* matkailun markkinoinnilla,
* brändityöllä,
* myymällä ja välittämällä matkailupalveluita,
* hankkimalla seudun kuntiin uusia tapahtumia ja
* kehittämällä alueen matkailua

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lahden seutu - Lahti Region Oy | Yrityksen tiedot *Taloussanomat*. Viitattu 20.10.2021.
2. 1 2 3 4  Yhteystiedot *VisitLahti*. Viitattu 20.10.2021.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Lahden seutu – Lahti Region Oy *VisitLahti*. Viitattu 20.10.2021.
4. 1 2  Kauppalehti: Lahden seutu - Lahti Region Oy *Kauppalehti*. Viitattu 20.10.2021.
5. ↑
6. ↑  Lahden seutu panee elinkeinopolitiikkansa uusiksi *Yle Uutiset*. Viitattu 20.10.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Lahden seutu – Lahti Region Oy
**Reino Sakari Salo** (20. helmikuuta 1920 Helsinki – 1. joulukuuta 2011 Rauma) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja.

Salon vanhemmat olivat kauppias Severi Salo ja Ida Maria Lappalainen ja puoliso vuodesta 1949 kuvanveistäjä Aila Helena Hollming. Reino Salo tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1945 ja valmistui rakennusinsinööri Tampereen teknillisestä opistosta 1947. Hän oli Teräsbetoni Oy:n konstruktori ja valvoja 1947–1949 ja F. W. Hollming Oy:n, sittemmin Hollming Oy, rakennusosaston johtaja 1949–1951, toimitusjohtaja 1951–1978 ja 1982–1987 sekä hallituksen puheenjohtaja ja pääjohtaja 1977–2000. Salo oli vaikuttamassa, kun Hollmingin ostama Salora ja Nokia perustivat Mobira-yhtiön 1979. Salo oli myös Holra Oy:n isännöitsijä vuodesta 1951 ja Holl-Trade Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1966 ja toimitusjohtaja vuodesta 1969, minkä lisäksi hänellä oli useita liike-elämän luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Salo oli reservin yliluutnantti (1956). Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1973 ja vuorineuvoksen arvonimi 1985.

Lähteet
-------

1. 1 2  Muistot. Hs.fi Viitattu 23.12.2015
2. 1 2  Reino Salo *Biografiasampo*. Viitattu 7.11.2022.
3. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 14. osa, palsta 341
4. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 854. Viitattu 7.11.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Rosa Aleksandra Salmelin** (o. s. *Lemberg*; 18. syyskuuta 1890 Lempäälä – 20. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen teollisuusneuvos ja Pyynikki-yhtymän pääjohtaja.

Elämäkerta
----------

Salmelinin vanhemmat olivat talonomistaja Kaarlo Lemberg ja Henrika Erkkilä. Hän oli *Tehtaitten kangaskaupan* johtajana 1915–1919, kotimaan tuonti- ja vientiliikkeen omistajana Amsterdamissa 1919–1921. Miehensä kuoltua Salmelin toimi oy Pyynikin ja Porin Oluttehdas oy:n toimitusjohtajana 1930–1934, oy Kaakinmaan toimitusjohtajana vuodesta 1936 sekä Riihimäen Panimo oy:n (myöhemmin Olut Oy) ja Oy Ispoisten toimitusjohtajana vuodesta 1938. Hän oli Pyynikki-yhtymän tehtaiden pääjohtaja vuodesta 1934 alkaen. Salmelinista tuli Viron kunniakonsuli 1933 ja hän sai teollisuusneuvoksen arvon 1950.

Salmelin omisti Kuljun kartanon ja Lopen kartanon Lempäälässä, Ispoisten kartanon Turussa ja Pohtolan tilan Ylöjärvellä. Hän harrasti taideteosten keräilyä.

Rosa Salmelin oli naimisissa 1912–1930 tehtailija, konsuli Sulo Toivo Valdemar Salmelinin (1883–1930) kanssa joka osti Pyynikin juomatehtaan vuonna 1922 ja laajensi sen toimintaa. Heidän poikansa Simo Salmelin (1913–1973) oli Oy Pyynikin toimitusjohtajana vuodesta 1939 alkaen. Toinen poika Juhani Salmelin (1927–1992) johti Pyynikin panimoa vuoteen 1985 saakka jolloin panimo myytiin Sinebrychoffille ja toiminta siirretiin Keravan panimolle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
2. ↑  Teollisuusneuvos Rosa Salmelin kuollut (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 21.2.1963, HS Aikakone. Viitattu 7.3.2018.
3. ↑  Rosa Salmelin *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 4.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
4. ↑  Jälkipolvitaulu: Salmelin Juho Hermanni Eliaksenpoika s. 1822 Uurainen k. 1876

Aiheesta muualla
----------------

* Tanja Hellsten: / Salmelin, Rosa (1890 - 1963) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  23.6.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
Wigwam Experience esiintymässä G Livelab Tampereella kesällä 2022.
**G Livelab** on Suomen Muusikkojen Liiton omistaman Livelaboratorio Oy:n musiikkiklubi-konsepti, joista ensimmäinen avattiin Helsinkiin Yrjönkadulle vuonna 2016 ja toinen Tampereelle Frenckellin vanhaan pannuhuoneeseen vuonna 2019. Klubien uniikki idea on suomalaisten Genelec-kaiuttimien käyttö konserttiäänentoistona. Kyseisiä kaiuttimia käytetään yleensä vain studio- ja kotiolosuhteissa.

Yle Perjantai -ohjelma kuvataan Tampereen G Livelabilla. Ylen Timanttinen keikka -ohjelmasarjan jaksot ovat taas kuvattu Helsingin G Livelabilla. Tampereen G Livelab on ollut osana myös Tampereen Teatterikesää ja Tampere Film Festivalia. Helsingin G Livelabilla on järjestetty Outsider Art Festivalia.

Tampereen G Livelab on voittanut useita palkintoja, kuten vuoden musiikkiklubi-palkinnon Musiikki & Mediassa ja myös kansainvälisen vuoden konserttisali Mondo\*DR-palkinnon.

Livelaboratorio Oy omistaa myös Radio Helsingin.

Lähteet
-------

1. ↑  G Livelab Helsinki Info *glivelab.fi*.
2. 1 2  G Livelab Tampere info *glivelab.fi*.
3. ↑  Genelec *genelec.fi*.
4. ↑  Yle *yle.fi*.
5. ↑  Yle *areena.yle.fi*.
6. ↑  Telttalab *glivelab.fi*.
7. ↑  Tampere Film Festival *tamperefilmfestival.cruepalvelin.fi*.  Arkistoitu 13.7.2022. Viitattu 13.7.2022.
8. ↑  Tiketti *tiketti.fi*.
9. ↑  Genelec *genelec.fi*.  [vanhentunut linkki]
10. ↑  Radiomedia *radiomedia.fi*.
**Jorma Juhani "Joonas" Myllyveräjä** (s. 1956 tai 1957)on suomalainen juontaja, imitaattori ja näyttelijä. 

Alun perin Myllyveräjä opiskeli voimistelunopettajaksi Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa, josta valmistui vuonna 1983. Myllyveräjällä on ollut nuoresta pitäen urheilutaustaa: muun muassa hän sai nyrkkeilyssä SM-kultaa vuonna 1970 ja vuonna 1972 SM-pronssia mäkihypystä hypätessään 103 metriä Lahden suurmäestä. Urheilutaustan myötä hän muun muassa esiintyi televisiossa Yle TV2:n *Iltajumppa* -ohjelmassa miesjumpparina.

Lisäksi televisiossa hän on esiintynyt useissa viihdeohjelmissa, kuten *Klaustrofobia*, *Kiitos ja hyvästi* ja *Huuliveikot*. Hänen tunnetuin roolihahmonsa on Suomi-verkkareihin ja -lippalakkiin pukeutunut aikuisten asioita puhuva Pikku-Ville -niminen pikkupoika. Kyseinen hahmo on esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa, ja hahmon pohjalta tehtiin vuonna 1987 videoelokuva *Pikku Ville Korkeasaaressa*, jossa Myllyveräjä näytteli imitaattorikollegansa Juha Laitilan kanssa. Myllyveräjä on myös toiminut ääninäyttelijänä, muun muassa Disneyn piirrossarjassa *Ankronikka*.

Osittainen filmografia
----------------------

### Televisio

* *Klaustrofobia* (1982–1984) – useita rooleja
* *Miss Suomi 1985* – juontaja
* *Kiitos ja hyvästi* (1992-1993) – useita rooleja
* *Huuliveikot* (1997–1998) – useita rooleja
* *Huuliveikkojen paluu* (1999–2000) – useita rooleja

### Elokuvat

* *Uuno Turhapuron poika* (1993) – gansteri

Lähteet
-------

1. ↑  Joysport Oy *vainu.io*. Viitattu 7.2.2024.
2. 1 2 3 4  Sjöblom, Asta: Mies monessa.  *Helsingin Sanomat*, 2.4.1983, s. 15. Näköislehti, tilaajille.
3. ↑  Myllyveräjä, Jorma *Radio- ja televisioarkisto*. Viitattu 7.2.2024.
4. ↑  Kiitos ja hyvästi *rtva.kavi.fi*. Viitattu 7.2.2024.
5. ↑  Lehtonen, Veli-Pekka: Komea Piepposka.  *Helsingin Sanomat*, 26.6.1998. Artikkelin verkkoversio, tilaajille.
6. ↑  Pikku Ville Korkeasaaressa *Elonet*. Viitattu 7.2.2024.
7. ↑  Ankronikka. Osa 1. *finna.fi*.
8. ↑  Miss Suomi 1985 *Elonet*. Viitattu 7.2.2024.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Maailmalle** on suomalaisen taiteilijan Maria Wiikin (1853–1928) pääteos. Se on maalattu St Ivesissa vuonna 1889. Ruskeasävyisessä teoksessa, kooltaan 69×61 cm, on kuvattuna nuori nainen, joka on lähdössä kotoaan ansaitsemaan elantoaan. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Teoksessa kuvataan nuori nainen lähdössä kotoaan elantoaan ansaitsemaan. Hän on pukeutumassa mustiin vaatteisiin kiinnittäen parhaillaan puvun hakasia ja hänen vanha äitinsä katsoo epäröivänä. Äiti on todennäköisesti lukenut polvillaan olevasta kirjasta elämänviisauden tyttärelleen, mutta on epäuskoinen menikö se perille. Nuoren naisen olemus on itsevarma, hieman kyllästynytkin ja hän todennäköisesti lausuu tilanteen seuraavat sanat. 

Wiik toteutti maalauksen tilanteen verhon takaa tulevassa valossa tapahtuvaksi. Tällöin valo on lämmin, jolloin taiteilija pystyi pehmentämään ääriviivoja ja yhtenäistämään väriskaalaa.

Wiik oli lähtenyt ulkomaille opiskelemaan vuonna 1875. Hän maalasi *Maailmalle*-maalauksen St Ivesissa, jossa hän oleskeli Helene Schjerfbeckin houkuttelemana. Wiik oli maalannut 1880-luvulla useita merkittäviä muotokuvia, jotka kansallisen taiteen nousun aikoihin 1890-luvulla jäivät vähemmän noteeratuiksi. Osittain jo 1880-luvun konservatiiviset taidekriitikot olivat olleet tätäkin Suomen vahvoihin 1880-luvun naistaiteilijoihin kuulunutta taiteilijaa vastassa.

Lähteet
-------

* Leena Ahtola-Moorhouse: *Maria Wiik: Maailmalle*. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko. 2007. s.41

Aiheesta muualla
----------------

* Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla[vanhentunut linkki]
**Viisi oppia** muodostavat kiinalaisessa kulttuurissa ammattiryhmän, joka perustuu kiinalaisen kosmologian periaatteisiin. Viisi oppia ovat *shan* (山 shān, vuori), *yi* (醫 yī, lääkintä), *ming* (命 mìng, kohtalo), *bu* (卜 bǔ, ennustaminen) ja *xiang* (相 xiāng, ulkonäkö).

**Shan** kattaa henkisen opiskelun ja harjoitukset. Ennen vanhaan ihmiset ryhtyivät vuorilla asuviksi erakoiksi harjoitellakseen yksin, eristyksissä ulkomaailmasta.

Ensimmäisessä vaiheessa opiskellaan yleensä daolaisten kirjoja (esimerkiksi Laozi ja Zhuangzi). Seuraavan askelen muodostavat fyysiset ja hengitysharjoitukset (qigong, wushu). Kolmas vaihe on talismaanien laatiminen, pyhien sanojen (mantrojen) ja tekstien lausuminen sekä pitkäikäisyyttä tuovien alkemististen pillereiden käyttö.

**Yi** on lääketieteellisten menetelmien harjoitus. Siihen sisältyy yrttien, moksibustion ja akupunktion käyttö.

**Ming** on henkilön syntymäaikaan perustuva kohtalon tutkiminen. Siihen sisältyy viiden tähden astrologia, qizheng siyu, ziping bazi (4 pilarin astrologia) ja ziweidoushu.

**Bu** tarkoittaa kommunikointia taivaan kanssa, jotta saataisiin kuva tulevaisuuden tapahtumista. Tärkeimmät ennusmenetelmät ovat yijing, meihua, najia yigua sekä kolme oppisuuntaa. Yksi fengshuin esimuoto oli *buzhai* - talon arviointi ennustamalla.

**Xiang** käsittää kasvojen lukemisen, käsien lukemisen, luiden tunnustelun, fengshuin ja astronomian.

Kaikki viisi oppia liittyvät toisiinsa. Yleensä ihminen erikoistuu yhteen niistä, mutta hänen oletetaan hallitsevan ainakin alkeita muista.

Kun länsimainen tieteellinen näkemys haastoi perinteisen kiinalaisen maailmankatsomuksen, kiinalaiset pyrkivät määrittelemään viiden opin edustamien käytäntöjen kokonaisuutta tavalla, joka luonnehtii sekä niiden keskeistä ajatusta että tapaa, jolla ne eroavat länsimaisesta aineeseen keskittyvästä tutkimuksesta ja käytännöstä. 1900-luvulla luotiin termi "elämän oppi".  2000-luvulla jotkut kiinalaiset ovat alkaneet käyttää termiä "qiologia" eli oppi qistä. Tällöin viisi oppia jaetaan kolmeen ryhmään kiinalaisen *kolmen aarteen* (sancai) mukaan:

* Taivas kattaa *ming*in ja *bu*n.
* Maa kattaa *xiang*in
* Ihminen käyttää *shan*iä ja *yi*tä.

Lähteet
-------

1. ↑  Yang Qiyuan: "Chinese Yuanbao Qigong", New World Press, Beijng, China, 1998
Brunbergin tehtaanmyymälä Porvoon Tarmolassa
**Brunberg Oy** on suomalainen makeisvalmistaja. Brunbergin makeistehdas ja tehtaanmyymälä sijaitsevat Porvoossa. Pienestä porvoolaisesta leipomosta alkunsa saanut 150-vuotias Brunberg on suomalaisten arvostama makeistehdas, jonka täyteläiset ja tinkimättömän laadukkaat tuotteet ovat tuottaneet iloa useille sukupolville. Useita makeisia valmistetaan yhä samalla reseptillä kuin jo vuosikymmeniä sitten. Vanhimmat reseptit ovat peräisin yli 100 vuoden takaa. Brunberg yhdistää modernia tuotantotekniikkaa perinteiseen käsityöosaamiseen

Vuonna 2022 Brunbergin liikevaihto oli yli 10,3 milj. euroa, ja yrityksessä työskenteli 67 henkilöä. Uusi Tehtaanmyymälä avattiin Porvoon Tarmolan kaupunginosassa toukokuussa 2021.

Historia
--------

Brunbergin juuret ulottuvat 1800-luvulle. Vuonna 1871 perustetussa A. W. Lindforsin leipomossa aloitettiin karamellinvalmistus vuonna 1897. Tällöin tuotevalikoimaan kuului erikoistuotteita, kuten hää- ja hautajaiskaramellit. A. W. Lindforsin poika Ivar osti tehtaan vuonna 1898. Vuonna 1928 yrityksen osti porvoolainen Lennart Brunberg, joka oli tullut tehtaaseen oppipojaksi vuonna 1907. Hänen aikanaan ryhdyttiin valmistamaan suklaata, josta vähitellen tuli yrityksen päätuote. Lakritsin valmistus aloitettiin vuonna 1932.

Lennart Brunberg kuoli tulipalossa vuonna 1945, minkä jälkeen yhtiön johto siirtyi hänen pojalleen, Börje Brunbergille. Vuonna 1951 tehtaalle hankittiin Tanskasta kone, jolla voi valmistaa suklaasuukkoja. Börje Brunberg siirtyi eläkkeelle vuonna 1991. Vuosina 1997-2011 toimitusjohtajana oli Tom Brunberg, Börje Brunbergin poika.

Tuotteet
--------

Brunbergin tuotteita ovat:

* Alku-karamellit (1910)
* Suklaa (1910)
* Tryffeli-suklaakonvehdit (1926)
* Lakritsi (1932)
* Suukot (1951)

Valikoimaan kuuluu suklaapatukoita ja suklaalevyjä sekä erikoisruokavalioihin soveltuvia sokerittomia, laktoosittomia, vegaanisia ja gluteenittomia makeisia. Brunberg on Pohjoismaiden ainoa laktoosittoman maitosuklaan tekijä.

Lähteet
-------

* Brunberg Oy hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
* Brunberg Oy:n kotisivut

### Viitteet

1. 1 2 3  Brunberg Oy - Osakeyhtiö *Kauppalehti*. Alma Media. Viitattu 25.4.2023.
2. ↑  Brunberg verkkosivu Brunberg Oy. Viitattu 25.5.2023.
3. ↑  Porvoon suklaisin rakennus avattiin Tarmolassa – Brunbergin uusi Tehtaanmyymälä kääntää sivun maan vanhimman makeisvalmistajan 150 vuoden historiassa - *Uusimaa*
4. 1 2  Martelius, Katja: Makeistehtailijan muotokuva.  *HS TEEMA*, 2020.