recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
SK Sturm Graz, 2010
**Sportklub Puntigamer Sturm Graz** on jalkapalloseura Grazin kaupungista Itävallasta. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Bundesliigassa.

Historia
--------

Sturm perustettiin vuonna 1909 työväen seuraksi vastavoimaksi toiselle grazilaisjoukkueelle GAK:lle. Suurempaa menestystä joukkue saavutti ensi kerran vasta 1980-luvulla Otto Baricin valmennuksessa. Kaudella 1982–1983 Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi ja pääsi eurokentille. Joukkue raivasi tiensä UEFA Cupissa aina puolivälieriin saakka, missä se putosi Nottingham Forestille vasta jatkoajan jälkeen.

Sturmin suurinta menestyskautta oli 1990-luku, jolloin joukkue oli vahva tekijä Euroopan kentillä. 1992 uudeksi puheenjohtajaksi tuli Hannes Karting ja valmentajaksi Heinz Schilcher. Aiemmin Sturm oli toiminut pienellä budjetilla ja kärsinyt talousvaikeuksista, mutta uusi voimakaksikko toi joukkueeseen useita kovan luokan pelaajia ja kehittivät omaa junioritoimintaa. Joukkue raivasi tiensä uuteen *Zehnerligaan* (1. Bundesliiga). 1993 valmentajaksi tuli Milan Djuricić ja seura pysyi pääsarjassa.

1994 valmentajaksi tuli bosniahertsegovinalainen Ivica Osim. Sturmin pelaajisto koostui pääasiassa omista kasvateista. Kauden päätteeksi Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi. Vuotta myöhemmin se voitti ensimmäistä kertaa historiansa aikana Itävallan Cupin ja oli toistamiseen liigassa toinen. Ensimmäisen liigamestaruutensa Sturm voitti vuonna 1998. Mestaruus tuli todella ylivoimaiseen tapaan ja varmistui jo seitsemän kierrosta ennen kauden päätöstä. Ero kakkoseksi sijoittuneeseen Austria Wieniin oli 19 pistettä Tuolloin joukkueen rungon muodosti kolmikko Mario Haas, Hannes Reinmayr ja Ivica Vastić. Seuraavalla kaudella Sturm uusi mestaruutensa ja voitti lisäksi cupin sekä liigacupin. 

Kaudella 1999–2000 Sturm pääsi myös ensimmäistä kertaa Mestarien liigan lohkovaiheeseen pudottuaan vuotta aikaisemmin karsinnoissa. Alkulohkossa sijoitus oli kolmas ja Sturm pääsi jatkamaan UEFA Cupissa, missä se kuitenkin putosi saman tien Parmalle. Bundesliigassa sijoitus oli neljäs. Seuraavaksi kaudeksi Sturmin joukkue oli heikentynyt huomattavasti monien avainpelaajien lähdettyä, mutta silti se kykeni sijoittumaan liigassa kakkoseksi. Valmentaja Osim sai lähteä.

Eurocup-menestyksestä saatuja rahoja ei suunnattu junioritoiminnan kehittämiseen. Sittemmin seura on vajonnut Itävallan Bundesliigan keskikastiin ja kärsinyt huomattavista taloudellisista vaikeuksista. Vuonna 2008 seura oli yksi kolmesta Intertoto Cupin voittajasta selviydyttyään UEFA Cupin toiselle karsintakierrokselle, missä se putosi sveitsiläiselle FC Zürichille.

Saavutuksia
-----------

* Itävallan mestaruus (3): 1998, 1999, 2011
* Itävallan Cupin voitto (6): 1996, 1997, 1999, 2010, 2018, 2023
* Itävallan supercupin voitto (3): 1996, 1998, 1999

Entisiä valmentajia
-------------------

* Jugoslavia Otto Barić
* Saksa Franco Foda
* Sveitsi Gilbert Gress
* Saksa Peter Hyballa
* Bosnia ja Hertsegovina Ivica Osim

Lähteet
-------

1. ↑  Hyballa nouveau coach

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivu
**Erik Waldemar Rauthovi**, vuoteen 1936 Aschan, (8. maaliskuuta 1907 Turku – 9. heinäkuuta 1967) oli turkulainen ja myöhemmin erityisesti naantalilainen kuvataiteilija.

Yksityiselämä
-------------

Erik Aschanin vanhemmat olivat merikapteeni Axel Aschan ja kirjastovirkailija Suoma o.s. Ekblom. Axel Aschan oli Naantalin ensimmäisen apteekkarin Gustaf Aschanin ja Henrika Thulinin poika. Thulinin sukujuuret yltävät pitkälle Naantalin historiaan. Suoma Ekblomin sukutausta juontaa puolestaan juurensa Belgian Valloniasta (Flander-suku). Rauthovin työt olivat runsaslukuisasti esillä Valloniataide ja -historianäyttelyssä "Valoon - into light!", jonka järjesti Suomen Vallonit ry maaliskuussa 2014 Belgian suurlähetystössä Helsingissä.

Erik Aschan avioitui 1933 sveitsiläissyntyisen Elisabeth (Elssie) Büttikerin kanssa. He muuttivat Naantaliin 1936 ja saivat siellä viisi lasta.

Koulutus ja ura
---------------

Rauthovi tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1930. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1933–1934. 

Rauthovi toimi sota-aikana Varsinais-Suomen sotilaspiirin kirjurina ja sotien jälkeen myös piirustuksen opettajan sijaisena Turussa ja Naantalissa. Vapaaksi taiteilijaksi Rauthovi ryhtyi 1947.

Hän debytoi Turussa vuonna 1944 Taidehalli Irmelinissä, jossa hänen vaimonsa Elssie toimi intendenttinä. Rauthovi osallistui Turun taiteilijoiden näyttelyyn Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1946 ja Tukholmassa 1949. Myöhemmin hänellä oli näyttelyitä ainakin Turussa, Lahdessa ja Helsingissä. Rauthovin muistonäyttelyitä on järjestetty 1977 Wäinö Aaltosen museossa, 2007 Naantalin taidehuoneella ja 2017-2018 Naantalin museossa.

Erik Rauthovi maalasi pääasiallisesti kaupunki- ja rantamaisemia Turussa (Aurajoen rannat, Luostarinmäki) ja Naantalissa. Hänen suosikkiaiheitaan Naantalissa olivat kirkon portti - paratiisin portti, venesatama eri näkökulmista, kaupungin kujat ja vanhat rakennukset sekä lähisaarien maisemat. Rauthovi maalasi aamuin ja illoin ulkona, useimmiten öljyväreillä. Hän työskenteli nopeasti luoden värikkäitä vaikutelmia erilaisissa valaistusolosuhteissa. 

Hänen tunnuslauseensa oli Ars longa, vita brevis - taide pitkä, elämä lyhyt.

Lähteet
-------

* Erik Rauthovi taiteilijamatrikkelissa

Kirjallisuutta
--------------

* *Erik Aschan-Rauthovin ekspressioita: Naantali taiteilijan paratiisi*, Naantalin Seudun Taideyhdistys 1992.
* Anne Aschan-Jansson: "Erik Aschan-Rauthovin perheen vaiheista Naantalissa" teoksessa *Tarinoita Naantalista*, Vallis Gratiae Yhdistys ry 2016.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Andreas Düben
**Andreas** (myös: Anders) **Düben** (1597/8 Leipzig – 7. heinäkuuta 1662 Tukholma) oli saksalaissyntyinen, Ruotsiin asettunut säveltäjä, urkuri ja hovikapellimestari. Hänellä oli keskeinen asema Ruotsin musiikkielämässä 1600-luvun alkupuolella.

Elämä
-----

Dübenin isä Andreas Düben (1558–1625) toimi Thomaskirchen urkurina vuodesta 1595 kuolemaansa saakka. Hänen äitinsä Elisabeth Bessler oli syntynyt vuonna 1563 ja kuoli Tukholmassa 1629. Düben opiskeli vuosina 1614–1620 Amsterdamissa Jan Pieterszoon Sweelinckin johdolla, aluksi Leipzigin kaupunginvaltuuston tuella. Kesäkuussa 1620 hän sai kaupunginvaltuustolta matkatuen, jonka turvin hän sai mahdollisuuden etsiä virkaa ulkomailta. Düben lähti Ruotsiin, jossa työllistyi ensin hoviurkurina. Myös hänen veljensä Martin Düben ja lankonsa Elias Decker työskentelivät urkureina Ruotsissa. Hovkapelletin pääkapellimestari Ludwick Billesin kuoltua vuonna 1640 Düben astui hänen seuraajakseen.

Vuonna 1625 Düben sai nimityksen Tukholman Saksalaisen kirkon urkuriksi. Vuonna 1649 tai 1650 hän pääsi urkuriksi myös Suurkirkkoon. Tässä tehtävässä häntä oli edeltänyt hänen veljensä Martin. Andreas Düben toimi näiden kahden kirkon urkurina ja hovikapellimestarina, kunnes kuoli vuonna 1662.

Düben meni vuoden 1625 jälkeen naimisiin Anna Maria Gabrielenin (myös Gabriels, Gabrielin, Kosselin; n. 1605–1690) kanssa. Gabrielen oli todennäköisesti hovimuusikko Peter Gabrielin leski ja työskenteli mahdollisesti Brandenburgin Maria Eleonooran hovin palveluksessa. Pariskunnalla oli kymmenen yhteistä lasta, joista useista tuli aktiivisia muusikoita. Andreas Dübenin kuoltua hänen pojastaan Gustaf Dübenistä tuli hovikapellimestari ja Saksalaisen kirkon urkuri.

Musiikki
--------

Dübeniltä säilyneet sävellykset ovat yhdistettävissä hänen palvelukseensa kuninkaallisessa hovissa. Kahdelle a cappella -kuorolle sävelletty *Pugna triumphalis* esitettiin Kustaa II Aadolfin hautajaisissa vuonna 1634. Sen sanat ovat peräisin Toisesta kirjeestä Timoteukselle. Düben sävelsi musiikin myös Kaarle X Kustaan hautajaisia varten vuonna 1660. Kyseinen teos oli viidelle lauluäänelle ja continuolle Psalmin 51 sanoihin sävelletty *Miserere mei Deus*.

Kaarle X Kustaan kuoleman aikoihin Düben laati myös sävellyksen Georg Stiernhielmin runoon *Kunne i Svea bygd the skalder*. Teos on sävelletty lauluäänelle sekä continuolle, ja lisäksi siinä on lyhyt soittimellinen *ritornello*. Dübeniltä on lisäksi säilynyt ranskalaisvaikutteisia tanssiosia neli- tai viisihenkiselle jousiyhtyeelle sekä urkusävellyksiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Andreas Düben d.ä. (Ca 1597/98−1662) Swedish Musical Heritage

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Erik Sandvärn** (s. 4. syyskuuta 1975 Jällivaara, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja.

Sandvärn on IFK Umeån ja IFK Luleån kasvatti. Kaudeksi 1992 hän siirtyi Umeå FC:n junioreihin, ja debytoi seuran edustusjoukkueessa kaksi vuotta myöhemmin. Sandvärn nousi hiljalleen avauskokoonpanon pelaajaksi ja toimi myös seuran kapteenina. Umeå FC:n kanssa hän saavutti sarjanousun Allsvenskaniin kaudeksi 1996. Sandvärn pelasi viidessä pääsarjaottelussa, eikä tehnyt maaleja.

Kymmenen Umeå-vuoden jälkeen ilmoitettiin Sandvärnin siirtyvän Allsvenskanissa pelanneen GIF Sundsvallin joukkueeseen. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään sarjaottelussa ja siirtyi kesken kauden Portugalin toisella sarjatasolla pelanneen Navalin riveihin, jossa sama kohtalo toistui eikä hän tehnyt sarjadebyyttiään. Kaudeksi 2003 hän siirtyi Norjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Alta IF:ään. Vuonna 2004 Sandvärn liittyi Ykkösessä pelanneen IFK Mariehamniin, jossa ensimmäisellä kaudellaan joukkue saavutti sarjanousun Veikkausliigaan. Sandvärn pelasi neljä kautta maarianhaminalaisjoukkueessa ja sai tililleen 56 liigaottelua, joissa teki viisi maalia.

Hän palasi kaudeksi 2008 Umeå FC:n joukkueeseen. Kahden kolmannella sarjatasolla vietetyn kauden jälkeen Sandvärn palasi kasvattajaseuraansa IFK Umeåån viidennelle sarjaportaalle. Hän lopetti aktiivipeliuransa kauden 2010 jälkeen ja aloitti toimimaan kasvattajaseuransa apuvalmentajana.

Sandvärn on saamelaistaustainen ja hän on edustanut Saamen jalkapallomaajoukkuetta kahdessa ottelussa.

Lähteet
-------

1. ↑  Erik Sandvärn aktuell för Giffarna *SvenskaFans.com*.  16.11.2001. Viitattu 10.11.2013. (ruotsiksi)
2. ↑  Erik Sandvärn *Veikkausliiga.com*. Veikkausliiga Hall of Fame. Viitattu 10.11.2013.
3. ↑  Erik Sandvärn ÄNTLIGEN klar! *SvenskaFans.com*.  6.3.2008. Viitattu 10.11.2013. (ruotsiksi)
4. ↑  Sandvärn på G till IFK Umeå *Folkbladet.nu*.  3.2.2010. Viitattu 10.11.2013. (ruotsiksi)
5. ↑  Lapland (Sápmi) International Matches *RSSSF.com*. Viitattu 10.11.2013. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee lelua. Slime käsittelee Dragon Questin hahmoa.*

Slime-purkkeja.

**Slime** oli 1970- ja 1980-luvulla suosittu leikkikaluna käytetty löllyvä massa. Mattel toi sen markkinoille vuonna 1976. Sen pääasiallinen valmistusaine oli guarkumi. Alkuperäisten slimen markkinointi loppui 1979, mutta sen jälkeen siitä tehtiin erilaisten televisiosarjojen mukaan nimettyjä erikois-slimejä, kuten Masters of the Universe Slime ja Nickelodeon Green Slime. Haamujengi-elokuvan suosion aikana sitä myytiin nimellä *ektoplasma*.

Slime myytiin roskatynnyrin muotoisessa purkissa, jossa sitä myös säilytettiin. Purkin ulkopuolelle unohtunut slime kuivui nopeasti korpuksi ja menetti kimmoisuutensa.

Nykyään slime on tullut uudelleen suosioon, ja YouTube on täynnä erilaisia ohjevideoita slimejen valmistukseen. Tukesin mukaan niiden valmistuksessa käytettävät aineet saattavat olla haitallisia ja aiheuttaa herkistymistä. Vastaavia myrkyllistä booraksia sisältäviä tuotteita on myynnissä.

Lähteet
-------

1. ↑  David A. Katz: Guar Gum Slime (sisältää myös valmistusohjeen ja erilaisia slime-kokeita) Chymist. Viitattu 24.9.2014.
2. 1 2  Slime (paljon kuvitusta) Retroland.  Arkistoitu 1.9.2014. Viitattu 24.9.2014.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Slime** Wikimedia Commonsissa
Alessio Rovera
**Alessio Rovera** (s. 22. kesäkuuta 1995 Varese, Lombardia, Italia) on italialainen autourheilija.

Ura
---

Rovera aloitti kilpauransa Italian Formula Abarth -sarjassa, jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden.

Tämän jälkeen Rovera siirtyi Formula Renault -luokkiin vuonna 2014. Hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa, josta hän saavutti kolme palkintosijaa sijoittuen sarjapisteissä kuudenneksi. Vuonna 2015 Rovera kilpaili EuroFormula Open -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana yhden voiton ja neljä palkintosijaa ollen sarjapisteissä kuudes. 

Vuonna 2016 Rovera ajoi Italian Porsche Carrera Cup -sarjassa. Hän sijoittui tulokasvuotenaan sarjan kolmanneksi. Seuraava vuonna Rovera voitti sarjan mestaruuden. Lisäksi Rovera on ajanut Ranskan Porsche Carrera Cupissa ja oli sarjapisteissä kolmas vuonna 2018. Hän ajoi samaisena vuonna yhden kisan Porsche Supercup -sarjassa.

Vuonna 2019 Rovera siirtyi Italian GT Championship -sarjaan. Hän voitti Sprint Cup - GT3 Pro -luokan mestaruuden kyseisenä vuonna. Vuonna 2020 Rovera jatkoi sarjassa ja voitti Endurance Cup -luokan mestaruuden.

Vuonna 2021 Rovera ajoi European Le Mans Series ja FIA World Endurance Championship -sarjoissa, jossa hän kilpaili AF Corsen Ferrarilla GTE ja GTE Am -luokissa. Hänen autokunta voitti kauden aikana Le Mansin 24 tunnin ajon ja voittivat myös World Endurance -sarjan mestaruuden tallikavereidensa Nicklas Nielsenin ja François Perrodon kanssa.

Lähteet
-------


* Alessio Rovera Driver Databasessa
**Aletes** (m.kreik. Αλήτης) oli kreikkalaisessa mytologiassa doorilainen ja Herakleen jälkeläinen alenevassa polvessa. Hän oli Iksionin isä.

Kolmekymmentä vuotta herakleidien ensimmäisen maahantunkeutumisen jälkeen Aletes johti doorilaiset sotaan, valloitti Korintin ja karkotti sisyfidit pois maasta. Doridas ja Hyanthidas joutuivat luovuttamaan valloitetun maan hallinnon Aleteelle, joka perusti Korintin paikalle, jossa aiemmin oli sijainnut Efyran kaupunki.

Aletes lähetti Melaan, joka oli osallistunut Korintin valloitukseen, Delfoin oraakkelin antaman ennustuksen perusteella takaisin muiden kreikkalaisten joukkoon, mutta lopulta antoi tämän asettua Korinttiin tämän käytettyä kaikkia keinoja päästäkseen Aleteen suosioon.

Toisen oraakkelin ennustus lupasi Aleteelle vallan Attikassa, jos Kodros, Attikan kuningas, säilyisi vahingoittumattomana taistelussa. Kun Kodros sai kuulla ennustuksesta, uhrasi hän henkensä estääkseen Attikaa joutumasta vihollisen haltuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.4.3–4 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 2.1.1 (engl. käännös)
3. ↑  Strabon: *Geografia* viii.8.5 engl. käännös
4. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 5.18.8 (engl. käännös)



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Doridas ja Hyanthidas** | **Korintin kuningas**1074/3 – 1036/5 eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Iksion** |
**Hans Niklas Johnin murha** tapahtui 26. heinäkuuta 1773. Sen suoritti Harvialan kartanon entinen torppari Esaias Erkinpoika. Kartanon omisti 1700-luvun lopulla hattupuolueen johtaja valtaneuvos, kreivi Fredrik Axel von Fersen, jonka perinnönjaon jälkeen kartano vuokrattiin kartanonvouti Hans Niklas Johnille. John oli sanonut Esaiaksen irti torpastaan laillisena pidetystä syystä, ja tämä tuli kostamaan Vanajan kunnan Harvialaan, jossa yhytti Johnin tämän ollessa heinäpellolla tarkastuskierroksella, vaikka olikin sittemmin saanut uudistilan Tammelasta. Esaias iski Johnia puukolla rintaan ja reiteen, ja Johnin vaimo ja tytär tulivat apuun kuultuaan avunhuudon, mutta liian myöhään. Esaias oli tullut nähdyksi, mutta kaukaa. Esaiaksen reissusta oli runsaasti tietoa, ja hänet saatiin kiinni kuulopuheita seuraamalla. Koljalassa torppaa pitänyt sotilas John Malmbeck oli kuullut Johnin huudot ja nähnyt Esaiaan juoksun. Hattulan Kouvalassa asunut entinen sotilas Matti Stenbeck oli ryhtynyt Esaiaan kanssa juttusille ja ihmetellyt tämän kulkureittiä: Tämä oli väittänyt tulleensa Vanajaveden yli Heinun kyläläisten kirkkoveneellä. Stenbeck tiesi kuitenkin Heinun olevan Kalvolan kuntaa sekä seurakuntaa, ei toisella puolen järveä sijaitsevan Sääksmäen kuten Esaias oli väittänyt, eivätkä näin ollen heinulaiset tarvinneet venettä kirkkomatkalle. Stenbeck ilmoitti tietonsa nimismiehelle. Esaias Erkinpoika tuomittiin mestattavaksi, ja teilaus toteutettiin hovioikeuden vahvistuksen jälkeen maantiellä Parolan lähellä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rytkönen, Raili: "Maallinen esivalta", *Vanajan historia II*, s. 55–56,211–212. Hämeenlinna: Hämeenlinnan kaupunki, 1992. ISBN 952-9509-03-0.
Rumpali soittaa Slingerlandin rumpusettiä Oak Streetin korttelijuhlissa New Orleansissa.
**Slingerland Drum Company** on H. H. Slingerlandin vuonna 1916 perustama yritys, joka aluksi keskittyi banjojen ja ukuleleiden myyntiin. Kun Ludwigin perhe myi rumputehtaansa vuonna 1933, Slingerland osti Ludwigille tarpeettomaksi jääneet koneet ja käynnisti rumputuotannon. 

Tunnetuin Slingerland-rumpujen käyttäjä on Gene Krupa, jonka myötä Slingerlandit tulivat 1930-luvulla halutuimmiksi rummuiksi ja kirivät Conn-yhtymän Ludwig-rumpujen ohitse. Suomalaisista Hurriganesin Remu Aaltonen käytti myös Slingerlandin rumpuja 1970-luvulla. Connin luopuessa rumpujen valmistuksesta 1950-luvun puolivälissä Bill Ludwig ja Bud Slingerland ostivat Leedy-Ludwigin ja Slingerland sai Leedyn, jonka valmistuksen se myöhemmin lopetti. 

Fred Gretschin osti Slingerland-yhtiön 1980-luvulla ja Slingerland poistui markkinoilta. Uusi omistaja alkoi tuoda Aasian maista lähinnä aloittelijoille tarkoitettuja rumpusarjoja ja samalla kehitti uutta ammattitason sarjaa. 1980-luvun lopussa rumputuotannon kehitystyö, valmistus ja myynti siirtyi HSS-yhtymälle.

Nykyisin Slingerland kuuluu Gibsonille, ja Gibson on aloittanut uusien rumpujen valmistuksen tällä vuosituhannella.

Aiheesta muualla
----------------

* Slingerland (Arkistoitu – Internet Archive)
**Emilio Sánchez Vicario** (s. 29. toukokuuta 1965) on espanjalainen entinen tennispelaaja. Hän voitti uransa aikana mm. viisi Grand Slam -turnausta nelinpelissä ja hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988.

Sánchez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1984 ja voitti ensimmäisen kaksinpeliturnauksensa ammattilaisena vuonna 1986. Hän voitti uransa aikana 15 kaksinpeliturnausta, joista suurin oli Italian avoimet (Masters-sarjan turnaus), jonka hän voitti vuonna 1991. Hän oli korkeimmillaan kaksinpelin maailmanlistalla sijalla seitsemän. 

Sánchez menestyi paljon paremmin nelinpelissä. Hän voitti urallaan 50 nelinpeliturnausta, joihin lukeutuu kolme Grand Slam -turnausta. Vuonna 1988 hän voitti ecuadorilaisen Andrés Gómezin kanssa Ranskan avointen nelinpelin ja Sergio Casalin kanssa Yhdysvaltain avointen nelinpelin. Hän voitti Ranskan avointen nelinpelin toistamiseen vuonna 1990, jolloin hänen parinaan oli Sergio Casal. Sánchez ja Casal pelasivat myös vuoden 1987 Wimbledonin nelinpelin loppuottelussa, jossa he hävisivät Ken Flachille ja Robert Segusolle, ja voittivat hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988, jossa siinäkin voiton ottivat yhdysvaltalaiset Flach ja Seguso. 

Sánchez on voittanut myös kaksi sekanelinpelin Grand Slam -mestaruutta, Ranskan avoimet vuonna 1987 Pam Shriverin parina ja Yhdysvaltain avoimet Martina Navrátilován parina samana vuonna.

Sánchez oli nelinpelin maailmanlistan ykkönen vuonna 1989.

Sánchez oli tärkeä osa Espanjan Davis Cup -joukkuetta 1980-luvun puolesta välistä 1990-luvun puoleen väliin. Hänen ottelutilastonsa Davis Cupissa on 32 voittoa ja 23 tappiota. Sánchez edusti Espanjaa myös maan voittaessa Hopman Cupin vuonna 1990 (Sánchez pelasi sisarensa Arantxa Sánchez Vicarion kanssa) ja World Team Cupin vuonna 1992. 

Myös hänen sisaruksensa, sisko Arantxa Sánchez Vicario ja veli Javier Sánchez, olivat menestyneitä tennispelaajia. Vuonna 1987 Emilio ja Javier kohtasivat Madridissa pelatun kaksinpeliturnauksen finaalissa, mikä oli kautta aikain ensimmäinen kerta, kun veljekset ovat kohdanneet toisensa ammattilaisturnauksen loppuottelussa. Emilio voitti ottelun luvuin 6–3, 3–6, 6–2. He kohtasivat toisensa ammattilaisotteluissa yhteensä 12 kertaa, joista Emilio voitti kymmenen. 

Sánchez lopetti ammattilaisuransa vuonna 1997.

Lähteet
-------

* Emilio Sánchez ATP:n sivuilla (englanniksi)
* Emilio Sánchez ITF:n sivuilla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emilio Sánchez** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja

 |

 |


1. 1 2  Bud Collins, The Bud Collins History of Tennis, New York, New Chapter Press, 2010, 2e painos (ISBN 978-0-942257-70-0, OCLC 456175786), s. 707View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
**Oppimiskeskus Fellmannia** on Lahden ydinkeskustaan elokuussa 2011 avattu uuden ajan oppimiskeskus, jonka palvelukokonaisuuden muodostavat innovatiiviset oppimisympäristöt, Korkeakoulujen yhteiskirjasto, verkko-opetuksen kehittämis- ja palvelukeskittymä sekä kokous-, kahvila- ja ravintolapalvelut. Lisäksi talossa toimivat Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijapalvelut, matkailun ala sekä opiskelijayhdistys LAMKO ry. Fellmannia toimii tiedon ja oppimisen kohtaamispaikkana eri koulutusalojen ja -asteiden opiskelijoille, opettajille, tutkijoille, kaupunkilaisille, seminaari- ja kokousvieraille sekä kaikille tiedontarvitsijoille. Uutta monialaista palvelukonseptia tuotetaan yhdessä Lahden ammattikorkeakoulun (LAMK), Lahden yliopistokeskuksen toimijoiden ja Koulutuskeskus Salpauksen opetusten kanssa.

Vuosina 2018-2019 Fellmannian toimintoja, esimerkiksi korkeakoulukirjastoa uudelleenorganisoitiin Lahden kaupungin budjettisupistusten ja LUT-yliopiston yhteyteen muodostetun LUT-tiedekirjaston myötä.

Lähteet
-------

1. ↑  Johanna Kiviluoto & Sirkku Blinnikka: Oppimiskeskus Fellmannia – Yhdessä tekemistä ja kestävää kehitystä Lahdessa *AMK-lehti/UAS journal, uasjournal.fi*.  17.3.2013. Viitattu 3.7.2021.
2. ↑  Miina Kaartinen: Lukijalta: Lahti tarvitsee laadukkaan tiedekirjaston – yliopistoa hehkutetaan, mutta sen kirjastolla ei ole väliä (pääkirjoitus ja mielipide) *Etelä-Suomen Sanomat, ess.fi*.  24.5.2019. Viitattu 2.7.2021.
3. ↑  Tietoa LUT-tiedekirjastosta lut.fi. Viitattu 3.7.2021.
**MAC** oli porilainen The Police -vaikutteinen yhtye, joka vaikutti 1980-luvun alussa. Yhtyeen laulusolistina toimi myöhemmin Dingossa laulanut Neumann. MACin tunnetuin kappale on *Suomi itkee*, joka sisältyi sen ensimmäiselle singlelle. Yhteensä yhtye julkaisi kaksi singleä, joista molemmat ilmestyivät Kräk-levymerkillä. *Suomi itkee* on julkaistu myös cd-muodossa Neumannin kokoelmalevyllä *20 Suosikkia - Naiselleni*. MACin kappale "Metropoliitta" on myös kokoelma-albumilta *TV räjähtää* (1981).

Hajottuaan 1982 MACin perintöä on kuultu Dingon kappaleissa, sillä MACilla ja Dingolla oli yhteisiä soittajia. Myös syksyllä 1987 toimineen S.E.X.-yhtyeen soittajista kolme neljästä oli MACin jäseniä.

Kokoonpano
----------

* Pertti Neumann (laulu, basso)
* Pepe Laaksonen (laulu, kitara)
* Jari-Pekka "Jippo" Laaksonen (rummut)
* Jarkko Eve (laulu, basso) (Ennen Neumannia)

Diskografia
-----------

* *Suomi itkee / Ylistyslaulu virvoitusjuomalle* (single, 1981)
* *Joo joo / Metropoliitta* (single, 1981)

Katso myös
----------

* Dingo

Aiheesta muualla
----------------

* MAC-diskografia
* Dingon viralliset kotisivut
Karin Rehnqvist
**Karin Rehnqvist** (s. 21. elokuuta 1957) on ruotsalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan on esitetty säännöllisesti Skandinaviassa, muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän on hyödyntänyt tuotannossaan kansanmusiikkivaikutteita, kuten kulning-laulua.

Rehnqvist opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1976–1984. Hänen opettajiinsa kuuluivat Gunnar Bucht, Pär Lindgren ja Brian Ferneyhough. Rehnqvist toimi vuosina 1976–1991 Stans Körin kuoronjohtajana ja taiteellisena johtajana. Tänä aikana vokaalimusiikin keskeinen asema hänen työssään vakiintui. Lisäksi hänessä syttyi kiinnostus kokeellisiin lähestymistapoihin konserttiesityksessä. Vuosina 2000–2004 Rehnqvist toimi Skotlannin ja Ruotsin kamariorkesterien nimikkosäveltäjänä. Hän sävelsi näitä varten muun muassa klarinettikonserton (solistina Martin Fröst) ja paljon esitetyn sinfonisen *Arktis Arktis!* -teoksen. Molempien teosten levytys julkaistiin BIS-levymerkillä toukokuussa 2005.

Rehnqvist on saanut monia tunnustuksia, kuten Läkerolin taidepalkinnon (1996), Spelmannen-palkinnon (1996), Christ Johnson -palkinnon (1997), Kurt Atterberg -palkinnon (2001), Rosenberg-palkinnon (2005/6) ja Hugo Alfvén -palkinnon (2007). Nimityksellään Kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun sävellysprofessoriksi hänestä tuli vuonna 2009 ensimmäinen Ruotsissa sävellysprofessorina toiminut nainen. Tammikuussa 2003 Rehnqvist sai Ruotsin kuninkaalta Litteris et Artibus -mitalin, ja vuonna 1997 hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen. Per F. Broman kirjoitti hänestä elämäkertateoksen akatemian *Svenska tonsättare* -kirjasarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Nationalencyklopedin: Uppslagsverket: Karin Rehnqvist
2. 1 2 3  Karin Rehnqvist: Biography
3. ↑  Karin Rehnqvist: Highlights
4. ↑  Kungliga Musikaliska Akademien: Ny biografi om Karin Rehnqvist


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Englannin Filippa** (4. kesäkuuta 1394 – 5. tammikuuta 1430) oli Englannin Henrik IV:n tytär, josta tuli Eerik XIII Pommerilaisen puolisona Tanskan, Ruotsin ja Norjan kuningatar. Eerik ja Filippa vihittiin vuonna 1406, ja he asettuivat asumaan Kalmarin linnaan. Seuraavina vuosina Filippa vieraili usein Vadstenan luostarissa.

Filipan äiti kuoli pian tyttären syntymän jälkeen. Isästä tuli Englannin ensimmäinen Lancaster-sukuinen kuningas vuonna 1399. Neuvottelut hänen lastensa avioliitoista alkoivat pian. Jo vuonna 1401 ehdotettiin, että Filippa menisi Eerikin kanssa naimisiin ja hänen veljensä naisi Eerikin sisaren. Valtuuskunnat esittelivät avioliiton ehtoja, joita Eerikin huoltaja ja isoäiti Margareeta I ei hyväksynyt. Avioliittoa lykättiin. Vuonna 1404 kuuden miehen saattue tuli hakemaan kymmenvuotiasta morsianta Norjaan, missä hänen piti tavata Eerik. Huonon sään vuoksi Filippa ei kuitenkaan matkustanut Norjaan vaan matkaa lykättiin ja hänet julistettiin Englannissa joulukuussa 1405 Kalmarin unionin eli Tanskan, Ruotsin ja Norjan kuningattareksi. Filippa tuotiin Pohjolaan kesällä 1406. Hänet vihittiin Eerikin vaimoksi ja kruunattiin Kööpenhaminassa.

Eerikin ollessa pyhiinvaellusmatkalla Filippa toimi hänen sijaishallitsijanaan vuosina 1423–1425.

Lähteet
-------

1. ↑  Gottfrid Carlsson: Filippa *Svenskt biografiskt lexikon*. Viitattu 6.4.2018.
2. 1 2  Terje Bratberg: Filippa Av England *Norsk biografisk leksikon*.  13.2.2009. Viitattu 6.4.2018.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Hallavaara** (ruots. *Hännikböle*) on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Sauvon koillisosassa.

Hallavaaran kylä rajautuu Tanskalaan ja Kelturiin kyliin kuuluviin, kyläalueiden ulkopuolella oleviin pelto- ja metsäalueisiin sekä etelän puolella Tuomaalan kylään. Kylän pohjoisosa on metsäistä ja mäkistä maastoa. Kylän pellot sijaitsevat sen etelä- ja länsipuolella. Asutus sijoittuu Vanhan Karunantien varrelle.

Historia
--------

Kylä, tuolloin nimeltään Hännikböle, mainitaan ensi kerran vuonna 1329, jolloin Turun piispa Pentti Gregoriuksenpoika sai sen vaihdossa haltuunsa. 1500-luvulla kylä koostui kolmesta rälssitilasta. Näistä yksi hävisi 1500-luvun loppuun mennessä. 1600-luvulla kylässä oli kaksi tilaa: Storgård eli Isotalo sekä Lillgård eli Vähätalo. Storgård kuului Kuitian kartanon vanhaan rälssiin ja säilyi rälssinä yli reduktiokauden. Ruotsin ajan lopussa se kuului Fock-suvulle. Lillgård oli myöskin vanha rälssitila, joka siirtyi kruunulle neljänneksenperuutuksessa 1650-luvulla. Jakolaitoksen myötä tila määrättiin Timbölen ja Kirkonkylän Rökmansin rusthollien augmentiksi. Lillgård toimi kruununtilana Ruotsin vallan ajan loppuun saakka.

Isotalon tila lakkasi olemasta 1940-luvulla, kun se jaettiin pika-asutuksessa Kotivuoren, Koivurinteen ja Ylituvan tiloiksi. Näistä Kotivuoren tilan alueelle on jäänyt entisiä Isotalon rakennuksia.

Lähteet
-------

* Luoto, Jukka & Alifrosti, Kari: *Sauvon historia I*. Salo: Sauvon kunta, 1990. ISBN 952-90-2568-8.
* Saarento, Paula & Saukoniemi, Tellervo (toim.): *Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta*. Saarijärvi: Sauvon kunta, Turun maakuntamuseo, Varsinais-Suomen liitto, 2008. ISBN 978-951-595-127-4.

### Viitteet

1. ↑  Sauvon historia I, s. 394.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 16.2.2023.
3. 1 2  Sauvon kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 111.
4. ↑  Sauvon historia I, s. 349.
MAUD-raportin ensimmäinen sivu.
**MAUD-komitea** oli Yhdistyneen kuningaskunnan ydinaseprojekti, joka käynnistyi huhtikuussa 1940. Britit alkoivat tehdä yhteistyötä yhdysvaltalaisten kanssa jo syksyllä 1940, mutta vasta kesän 1941 MAUD-raportti vakuutti Yhdysvallat atomiaseprojektin tärkeydestä.

Brittiläinen MAUD-komitea alkoi selvittää ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta keväällä 1940. MAUD-komitean taustalla oli Birminghamin yliopiston tutkijoiden Otto Robert Frischin ja Rudolf Peierlsin muistio, jossa he ennustivat, että kohtalaisen pienellä määrällä puhdasta uraani-235:tä voitaisiin saada nopea ketjureaktio. He hahmottelivat lisäksi tavan, jolla uraani-235:stä voitaisiin rakentaa pommi. Pian tämän jälkeen Britanniassa luotiin MAUD-komitea.

Britit ja yhdysvaltalaiset keskustelivat ensimmäistä kertaa ydinaseprojekteistaan syksyllä 1940, kun Henry Tizard ja John Cockcroft johtivat brittien Yhdysvaltain-valtuuskuntaa Washingtoniin. Maat sopivat yhteistyöstä, ja brittiläiset myönsivät jo tässä vaiheessa, että heidän kapasiteettinsa ei todennäköisesti riittäisi pommin valmistamiseen.

Kevääseen 1941 mennessä MAUD-komitea vakuuttui uraani-235:n sopivuudesta ydinaseeseen. Uraanipommin valmistamiseen ei löytänyt mitään merkittäviä esteitä. Kesällä 1941 komitea tuotti tutkimuksistaan kaksi raporttia: *Use of Uranium for a Bomb* ja *Use of Uranium as a Source of Power*. Raporteissa komitea totesi, että jo kymmenen kilogrammaa uraani-235:tä saisi aikaan valtaisan räjähdyksen, ja suositteli uraanin väkevöinnissä käytettäväksi kaasudiffuusiota. Komitea sai selville myös, että saksalaiset olivat Kaiser Wilhelm -instituutissa päässeet jo pitkälle uraanitutkimuksissa. Raporttien jälkeen komitea hajotettiin.

Vannevar Bush sai luonnoksen MAUD-komitean raportista heinäkuussa 1941 National Defense Research Committeen Lontoon yhteystoimiston kautta. Vain pari päivää aikaisemmin hän oli saanut NDRC:ltä huomattavasti synkemmän ennusteen ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta. MAUD-raportti rohkaisi yhdysvaltalaisia laajempaan ydinohjelmaan.

Katso myös
----------

* Manhattan-projekti

Lähteet
-------

1. 1 2  The MAUD Committee PBS. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi)
2. 1 2 3  Fakley, Dennis C.: The British Mission *atomicarchive.org*. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi)
3. 1 2  The MAUD report *The Manhattan Project: An Interactive History*. Office of History and Heritage Resources.  Arkistoitu 22.11.2010. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* MAUD-raportti (englanniksi)
**Femaye** on maalaiskunta Moptin alueen Djennén piirissä Malissa. Sen keskuskylä Taga sijaitsee Banijoen länsirannalla 20 kilometriä Djennéstä koilliseen. Kunnassa on 16 400 asukasta (vuonna 2009).

Femayen kunta rajoittuu idässä ja etelässä Djennén piirin Fakalan, lännessä Deraryn ja pohjoisessa Moptin piirin Soyen kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa, josta osa sijaitsee Banin tulva-alueella.

Kuntaan kuuluu 21 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, markoja, fulbeja ja bozoja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja riisi. Tagan ja Dorobougoun kylissä pidetään markkinat.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Tagasta on kuivana aikana reitti Djennéen ja Sofaraan. Tulva-aikaan liikennöinti tapahtuu vesiteitse. Palveluihin kuuluvat viisi alakoulua, yläkoulu ja terveysasema.

Lähteet
-------

1. ↑  Resultats Provisoires RGPH 2009 (Région de Mopti) *instat.gov.ml*.  Arkistoitu 22.7.2011. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
2. ↑  Mali - Région de Mopti: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Femaye 2006–2010 *fsg.afre.msu.edu*.  Arkistoitu 6.3.2016. Viitattu 18.10.2014. (ranskaksi)
**Liikkeen luovutus** on työsopimuksiin ja yrityskauppoihin liittyvä käsite, jolla tarkoitetaan tilannetta, jossa tietty pysyväksi organisoitu taloudellinen kokonaisuus, kuten yritys, vaihtaa omistajaa ja liikkeen toiminta jatkuu. Liikkeen luovutus tarkoittaa sitä, että yritys tai sen toiminnallinen osa luovutetaan toiselle yritykselle. Julkisella sektorilla liikkeen luovutus voi esimerkiksi tarkoittaa sitä, että virasto tai sen osa yhtiöitetään tai toiminta ulkoistetaan.

> »Liikkeen luovutuksella tarkoitetaan yrityksen, liikkeen, yhteisön tai säätiön tai näiden toiminnallisen osan luovuttamista toiselle työnantajalle, jos luovutettava, pää- tai sivutoimisena harjoitettu liike tai sen osa pysyy luovutuksen jälkeen samana tai samankaltaisena.»   
> (työsopimuslaki 1 luku 10 §)
> 
> 

Liikkeen luovutuksessa työntekijöiden siirtymistä koskevan pääsäännön mukaan työntekijät siirtyvät vanhoina työntekijöinä uuden työnantajan palvelukseen niin, että heidän työsuhteeseen liittyvät etuutensa eivät heikkene. Osakekauppaa ei pidetä liikkeen luovutuksena siinäkään tapauksessa, että kaupan kohteena on yhtiön koko osakekanta, koska työntekijöiden työnantaja ei vaihdu osakekaupan yhteydessä, vaan työnantajana on koko ajan sama yhtiö.

Liikkeen luovutusta säätelee EY:n liikkeen luovutusdirektiivi 2001/23/EY. Liikkeen luovutusta koskevan direktiivin mukaan liikkeen luovutuksena ei pidetä hallintoviranomaisten uudelleen organisointia eikä hallinnollisten tehtävien siirtoa hallintoviranomaiselta toiselle.
**Paula Susitaival** (s. 10. marraskuuta 1975) on suomalainen muotoilija ja muusikko. Hänet valittiin Hämeessä ensimmäiseksi muotoilun läänintaiteilijaksi tammikuun 2011 alussa alkaneelle kaksivuotiskaudelle. Vaikka viran avaaminen oli ollut aiemminkin vireillä, toteutettiin asia, kun Lahti tuli jaetusti pääkaupunkiseudun kaupunkien ohella valituksi maailman muotoilupääkaupungiksi 2012.

Vuonna 2010 Susitaival pääsi edistämään kansanmusiikin asiaa Perinnearkku ry:n puheenjohtajana. Hän on toiminut Kitkerät Neitsyet -yhtyeessä, johon hän tuli äitiyslomille jääneiden tilalle loppuvuodesta 2008.

Susitaival sai vuonna 2002 kandidaatin arvon taide- ja muotoiluyliopistosta, jossa aloitti myös maisterinopinnot.

Lähteet
-------

1. 1 2  The University of Art and Design Helsinki: Paula Susitaival (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2  Taiteen edistämiskeskus: Muotoilun läänintaiteilija aloittaa työnsä Kanta- ja Päijät-Hämeessä 2011 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Yle Uutiset: Suomen ainoa muotoilun läänintaiteilija on Hämeessä
4. ↑  Kitkerät Neitsyet: Historia
**Pekka Palin** on suomalainen liike-elämän vaikuttaja. Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1986. Hän tuli tunnetuksi erityisesti 1990-luvun loppupuolen ja 2000-luvun alun tietotekniikan alan yrityksistä, jotka käynnistettiin kansainvälisellä riskirahoituksella. Hän oli vuonna 1997 mukana Pentti Kourin Tango, myöhemmin Ztango-nimisessä yrityksessä. Hän ideoi ja perusti yhdessä Mato Valtosen ja Antti Piipon kanssa Wapit-yhtiön. Sen hän jätti vuonna 2000 ja perusti OpenMobile corporation -nimisen kansainvälisen yrityksen ja sen alaisuuteen OpenMobile Finland Oy:n yhdessä muun muassa Nokian Aasian entisen toimitusjohtajan Thomas Zilliacuksen kanssa ja kansainvälisten riskirahoitusyhtiöiden tuella. Hän toimi yrityksen toimitusjohtajana koko sen toiminnan ajan.  Sittemmin hän toimi jonkin aikaa singaporelaisessa YuuZoo-yrityksessä ja vuodesta 2008 lähtien hän on toiminut CSC - Tieteen tietotekniikan keskus Oy:n kehityspäällikkönä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pekka Palin Likedin-profiili *linkedin.com*. Viitattu 6.2.2017.
2. ↑  Mato Valtonen: *Noh, sano naakka ku nokka katkes*. Tammi, 2001.
3. ↑  New Global Mobile Services Venture Backed by Former Nokia, Ericsson and Telecom Finland Top-Executives Receives USD 11 M in Funding *PR Newswire*.  03.08.2000. Viitattu 07.02.2017.
4. ↑  Tietopuisto tuo Kajaaniin satoja työpaikkoja? *YLE Uutiset*. Suomen Yleisradio OY.
**SSCC** (*Serial Shipping Container Code* = **Sarjatoimitusyksikkökoodi**) on standardimuotoinen tunnistenumero, jota käytetään kuljetus- tai varastointiyksikön tunnistamiseen. 

SSCC-koodin edessä olevaa sovellustunnusta tarvitaan vain viivakoodia käytettäessä tai SSCC-koodia välitettäessä. Se on aina 00, ja kertoo että kyseessä on sarjatoimitusyksikkö. Laajennustunnuksen avulla kasvatetaan SSCC-koodin kapasiteettia ja se on arvoltaan 0-9. Sen määrää se yritys, joka antaa SSCC-koodin. Sarjanumero on juokseva numero, jonka GS1-yritystunnisteen saanut yritys itse valitsee ja jonka se laittaa välittömästi yritysnumeron perään. 

SSCC-koodissa käytetään GS1-128-viivakooditekniikkaa. Yksilöivä kolli-id, eli SSCC-koodi on lähettäjän ja vastaanottajan lisäksi ainoa pakollinen kollilappuun laitettava tieto.

Aiheesta muualla
----------------

* GS1 Finland: SSCC (Arkistoitu – Internet Archive)
* Serial SSCC pdf label generator (Arkistoitu – Internet Archive)
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eero Pekka Johannes Nieminen** (7. elokuuta 1918 Tampere – 30. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Niemisen vanhemmat olivat sähköasentaja Juho Aleksi Nieminen ja Aino Kyllikki Sandell ja puoliso vuodesta 1943 Taimi Maria Järvinen. Nieminen kävi viisi luokkaa Tampereen yhteislyseota ja valmistui sähköinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta. Hän oli Havulinnan Sähköliike Oy:n asennusinsinööri Tampereella 1939–1943, Sähkö Oy AEG:n asennusinsinööri Helsingissä 1943–1946 ja Sähköapu Oy:n perustaja 1945, tekninen johtaja 1945–1974 ja toimitusjohtaja vuodesta 1945. Niemisellä oli myös useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä, kuten Sähköliikkeiden Liiton, vuodesta 1971 Suomen Sähköurakoitsijaliitto, hallituksen jäsenyys vuodesta 1949, varapuheenjohtajuus 1953–1961 ja puheenjohtajuus 1961–1977 sekä Sähkötyönantajain liiton hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys vuodesta 1953. Kauppaneuvoksen arvonimen Nieminen sai 1974.

Lähteet
-------

1. 1 2  Henttinen, Annastiina: Kauppaneuvos Pekka Nieminen (1918–1982). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.2.2014. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 10.11.2022.
2. ↑  Kuolleet. Kauppaneuvos Pekka Nieminen.  *Uusi Suomi*, 10.10.1982, nro 273, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.11.2022.
**Pekka Nurmiranta** (sukunimi aikaisemmin **Bovellan**, 7. marraskuuta 1887 Iisalmi − 1941 jälkeen, Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja.

Nurmirannan vanhemmat olivat mökkiläinen Tahvo Bovellan ja Kaisa Forselius. Hän kävi kansakoulun ja teki sen jälkeen etupäässä maa- ja metsätaloustöitä vuoteen 1921 saakka. Nurmiranta oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen jäsen 1920–1923. Vuonna 1921 hänestä tuli kuopiolaisen Savon Kansa -lehden vastaava toimittaja ja vuonna 1923 Oulussa ilmestyneen Pohjan Kansa -lehden päätoimittaja. Nurmiranta oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajana 1922–1923 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. 

Nurmiranta siirtyi joulukuussa 1923 Ruotsiin asuen ensin Haaparannalla ja oli siellä työssä Norrskensflamman-lehden kirjapainossa. Seuraavana vuonna hän matkusti Tukholmasta Viron kautta Neuvostoliittoon saapuen Pietariin vuoden lopulla. Nurmiranta lähetettiin tammikuussa 1925 Neuvosto-Karjalaan, jossa hän työskenteli 1926 kasvattajana Paatenen lastenkodissa ja oli vuonna 1929 oikolukijana Punainen Karjala -lehden toimituksessa. 1930-luvulla Nurmiranta teki erilaisia töitä Petroskoissa – hän oli Petroskoin postilaitoksen kuljetusosaston johtajana 1932, Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijänä 1930–1935 ja rakennustyöläisenä 1936–1940.

Nurmiranta vangittiin Neuvostoliitossa 24. kesäkuuta 1941 vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä ja 8. lokakuuta 1941 hän sai kuuden vuoden vankeustuomion. Hänen oletetaan kuolleen Neuvostoliitossa. Iisalmen raastuvanoikeus julisti Nurmirannan kuolleeksi 17. joulukuuta 1979. Hänen maineensa palautettiin Venäjällä 1994.

Nurmiranta oli naimisissa Aino Menkisen (s. 1889) kanssa.

Lähteet
-------

* .aspx Pekka Nurmiranta *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
* KASNTn NKVDn vuosina 1937 - 1938 rankaisemien Suomen Eduskunnan entisten jäsenten luettelo

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajat 1922–1923 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(27) | 
* Aronen
* Enqvist
* Fagerholm
* Hannula
* Hannunen
* Hiilos
* Kaarne
* Kallio
* Kankari
* Kemppi
* Koivisto
* Lampinen
* Långström
* Mäkelin
* Mäkinen
* Nahkala
* Numminen-Härmä
* Nurmiranta
* Pulkkinen
* Rytkönen
* Sillanpää
* Toppinen
* Tuomi
* J. Vainio
* V. Vainio
* Valkama
* Vesterlund

 |

 |



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Hokurikun sijainti
**Hokuriku** (jap. 北陸地方, *Hokuriku-chihō*) on yksi Japanin alueista. Pitkänomainen alue sijaitsee Honshūn saaren keskiosassa Japaninmeren rannikolla ja kuuluu laajempaan Chūbun alueeseen. Sillä ei ole hallinnollista merkitystä. Yleensä Hokurikuun katsotaan kuuluviksi Fukuin, Ishikawan, Toyaman ja Niigatan prefektuurit, mutta joskus Niigata jätetään alueen ulkopuolelle. Alueen keskiosassa Japaninmereen työntyy Noton niemimaa.

Alue on kokonaisuudessaan vuoristoinen ja alavaa maata on vähän. Merkittävimpiin vuorijonoihin kuuluvat Echigo- ja Hidavuoret. Honshūn Japaninmeren puoliselle ilmastolle tyypillisesti alueen talvet ovat runsaslumisia. Alueen joet ovat vuoristoisuudesta johtuen nopeasti virtaavia; niistä tärkeimpiin kuuluvat muun muassa Shinano ja Jinzū. Vanhastaan Hokurikun alue on tunnettu nimillä *Hokuroku* (北麓) ja *Koshi no kuni* (越国).

Edo-kaudella Hokuriku tuotti etenkin riisiä ja se kävi Osakan alueen ja Ezon eli nykyisen Hokkaidōn kanssa kauppaa *kotamaebune*-laivojen välityksellä. Muihin perinteisiin teollisuudenaloihin kuuluivat esimerkiksi silkinvalmistus ja puuteollisuus. Meiji-restauraation jälkeen alueelle syntyi vesivoiman tuotantoa ja myöhemmin 1900-luvulla metalli-, öljynjalostus-, kemian- ja koneteollisuutta. Toisen maailmansodan jälkeen alueen talous taantui, sillä se kärsi edelleen vuoristoisuuden aiheuttamista huonoista liikenneyhteyksistä. Hokurikun pohjoisosalla on läheiset talousyhteydet Suur-Tokioon, eteläosalla pikemminkin Keihanshinin metropolialueeseen. Pohjoisosassa on enemmän raskasta teollisuutta ja kemianteollisuutta, eteläosassa tekstiili- ja koneteollisuutta. Vuonna 2015 valmistunut luotijunayhteys Hokuriku Shinkansen on parantanut alueen saavutettavuutta ja lisännyt matkailua.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hokuriku Encyclopædia Britannica. Viitattu 23.8.2017.
2. 1 2 3  北陸地方 Kotobank (ブリタニカ国際大百科事典 / 世界大百科事典 / 日本大百科全書). Viitattu 23.8.2017.
3. ↑  Rowthorn, Chris ym.: *Lonely Planet Japan*. Lonely Planet, 2017. ISBN 9781787010123. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hokuriku** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- |
|  |
| Hokkaidō | 
* Hokkaidō

 | Japani |
|  |
| Tōhoku | 
* Aomori
* Iwate
* Miyagi
* Akita
* Yamagata
* Fukushima

 |
|  |
| Kantō | 
* Ibaraki
* Tochigi
* Gunma
* Saitama
* Chiba
* Tokio
* Kanagawa

 |
|  |
| Chūbu | 
* Niigata
* Toyama
* Ishikawa
* Fukui
* Yamanashi
* Nagano
* Gifu
* Shizuoka
* Aichi

 |
|  |
| Kansai | 
* Mie
* Shiga
* Kioto
* Osaka
* Hyōgo
* Nara
* Wakayama

 |
|  |
| Chūgoku | 
* Tottori
* Shimane
* Okayama
* Hiroshima
* Yamaguchi

 |
|  |
| Shikoku | 
* Tokushima
* Kagawa
* Ehime
* Kōchi

 |
|  |
| Kyūshū · Ryūkyū | 
* Fukuoka
* Saga
* Nagasaki
* Kumamoto
* Ōita
* Miyazaki
* Kagoshima
* Okinawa

 |

 |
**Fruntimmersskolan i Viborg** (alk. **Töchterschule zu Wiburg** eli Viipurin saksalainen tyttökoulu) oli Viipurissa vuosina 1788–1937 toiminut Suomen ensimmäinen tyttökoulu. Se perustettiin tyttöluokaksi Viipurin saksalaisen koulun yhteyteen ja erotettiin siitä omaksi koulukseen vuonna 1805. Vuonna 1841 Töchterschule muutettiin keisarillisella asetuksella ruotsinkieliseksi tyttökouluksi.

Saksan käyttö opetuskielenä selittyi sillä, että Venäjän vallan alle siirtyneen Vanhan Suomen alueella virkakielenä oli Baltian tapaan saksa ja vuodesta 1780 lähtien Venäjän keisarikunnan hallinnassa olleiden Itämeren kaupunkien koulut toimivat Pietarin saksalaisen kouluhallinnon alaisuudessa. Vastaavia saksankielisiä kouluja toimi samaan aikaan myös Haminassa, Käkisalmessa ja Savonlinnassa. Lähinnä porvariston tarpeita varten perustetut koulut seurasivat Keski-Euroopan viimeisimpiä kasvatusvirtauksia. Ne olivat aluksi maksuttomia ja muista kouluista poiketen avoimia kaikille sosiaaliluokille. Tyttökoulujen perustamisen mahdollisti vuonna 1804 Venäjän keisarikunnassa voimaan tullut uusi koulujärjestys. Saksalaisia tyttökouluja toimi Viipurissa 1800-luvulla kaikkiaan kolme. Ensimmäinen suomenkielinen kaupunkiin saatiin vasta 1881, kun Viipurin suomalainen tyttökoulu perustettiin.

Kirjallisuutta
--------------

* Dahl, Gustav: *Fruntimmersskolan i Viborg 1788-1905*, Viipuri 1905.
* Borenius, Ingrid: *Flickskolan i Wiborg 1788-1937*, Viipuri 1937.

Lähteet
-------

1. 1 2  Flickskolor (Arkistoitu – Internet Archive) Uppslagsverket i Finland. Viitattu 29.10.2014.
2. 1 2 3  Koivunen, Pia: "Yksityisestä sivistysinnosta valtion korkeakouluksi – Viipurin tyttökoulu 1921–1940" (Arkistoitu – Internet Archive), s. 3, 6–7. Suomen historian sivulaudatur -tutkielma, Tampereen yliopisto 2007.