recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Noora Vuorela** (s. 2. toukokuuta 1994) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 30 ottelua ja saavuttanut MM-hopeaa Bratislavassa 2017. Hän voitti alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2012.

Vuorela on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Turun Palloseuraa kausina 2010–2011, 2012–2014 ja kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2022–2023 loppuun mennessä 204 runkosarjaottelua ja 48 pudotuspeliä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2022 ja 2023.

Vuorela kouluttautui aluksi merkonomiksi mutta on sittemmin työskennellyt levyseppähitsaajana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Noora Vuorela *Nhlfinns.net*.  20.11.2023. Viitattu 4.12.2023.
2. 1 2  Pelaajatilastot  23.10.2023. Salibandyliitto. Viitattu 4.12.2023.
3. 1 2 3 4  Liigan kummajainen – TPS:n Noora Vuorela hitsaa laivoja päivällä ja torjuu palloja illalla *Pääkallo.fi*.  10.11.2020. Viitattu 3.4.2022.
4. ↑  Tikander, Vesa: *Urheilun vuosikirja 39*, s. 285. Urheilumuseo, 2018. ISBN 978-952-6644-12-7.

Suomen joukkue – Salibandyn naisten MM-kilpailut 2023
1 Vuorela |
2 Laitila |
3 Piispa |
8 Rantanen |
9 Westerlund |
11 Manninen |
13 Höynälä |
15 Turunen |
16 Valtola |
18 Homi |
20 Vallenius |
27 O. Kauppi |
28 V. Kauppi |
44 Nordlund |
61 Pietilä |
80 Kippilä |
82 Niemelä |
88 Nieminen |
89 Saario |
96 Leino |
Valmentaja Kurronen
**Moissac** on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Tarnjoen varrella, noin 30 kilometriä Montaubanin kaupungista luoteeseen.

Pyhän Pietarin luostari
Moissac on luostarikaupunki, joka on kehittynyt 700-luvulla perustetun Pyhän Pietarin luostarin ympärille. Luostarista tuli tärkeä etappi Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä, joka kulki Le Puysta Santiago de Compostelan katedraaliin. Luostari koki kultakautensa 1000- ja 1100-luvuilla. Luostari, luostarikirkko portteineen sekä tympanon veistoksineen ovat peräisin tuolta ajalta. Kaupungin merkitys satamakaupunkina kasvoi 1400-luvulla, jolloin sen satamasta kuljetettiin veneillä erityisesti viiniä ja suurissa paikallisissa myllyissä tuotettuja jauhoja Bordeaux'hun. Huippunsa jokikauppa saavutti 1700-luvulla, jolta ajalta ovat keskustan suuret asuintalot. Ranskan suuri vallankumous 1700-luvun lopulla lopetti luostaritoiminnan. Luostari ja luostarin romaaninen portaali listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1998 osana Ranskassa sijaitsevien Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitien varrella olevia historiallisia rakennuksia.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Camille Delthil (1834-1902), runoilija ja poliitikko
* Firmin Bouisset (1859-1925)), kuvittaja, litografi ja julistesuunnittelija

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 10.12.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Un peu d’histoire Mairie de Moissac. Viitattu 10.12.2023. (ranskaksi)
3. ↑  Chemins de Saint-Jacques de Compostelle Mairie de Moissac. Viitattu 10.12.2023. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Moissac** Wikimedia Commonsissa
**Vuokko-Maija Tieva-Niittyvuopio** (o.s. **Tieva**; s. 2. toukokuuta 1956 Haukipudas) on suomalainen varatuomari ja asianajaja, joka toimi Utsjoen kunnanjohtajana 2012–2022. Aikaisemmin hän toimi Inarin–Utsjoen yleisenä oikeusavustajana. Utsjoen kunnanvaltuusto valitsi hänet kunnanjohtajaksi äänin 8–7 vuonna 2012. Kunnanjohtajavaalissa tapahtuneen muotovirheen takia valinta uusittiin vuonna 2014. Pohjois-Suomen hallinto-oikeus kumosi Tieva-Niittyvuopion valinnan toukokuussa 2014, mutta 5. syyskuuta samana vuonna Utsjoen kunnanvaltuusto valitsi hänet yksimielisesti uudelleen kunnanjohtajaksi.

Tieva-Niittyvuopio on ollut Inarin kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1993 ja kuului kunnanhallitukseen vuosina 1997–2001.

Tieva-Niittyvuopio siirtyi eläkkeelle helmikuun lopussa 2022, ja hänen seuraajakseen Utsjoen kunnanjohtajana tuli Taina Pieski.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 1140. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
2. ↑  *Suomen valtiokalenteri 2020*, s. 590. Helsinki 2020. ISBN 978-952-14-4079-3
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Utsjoen uudeksi kunnanjohtajaksi Taina Pieski  31.1.2022. Utsjoen kunta. Viitattu 28.3.2022.
**Anu Avaskari** (s. 1956, Tornio) on inarinsaamelainen poliitikko. Avaskari on pitkäaikainen Inarin kunnanvaltuuston puheenjohtaja, saamelaiskäräjien jäsen ja Anarâšahin (Inarinsaamelaiset ry:n) puheenjohtaja. Koulutukseltaan Avaskari on sosionomi (AMK) ja on työskennellyt päihdetyöntekijänä. Avaskari on ollut Inarin kunnanvaltuustossa Sitoutumattomien valtuustoryhmässä, Keskustan ja nyt Kokoomuksen kunnanvaltuutettuna. Maaliskuussa 2018 Avaskari sai rajavartiolaitoksen ansiomitalin.

Anu Avaskari on valittu Inarin kunnanvaltuustoon, aluksi varavaltuutetuksi 1989 ja valtuutetuksi 1993. 

Avaskari on Eero Avaskarin lapsi ja Kunnan-Antti Avaskarin pojantytär.

Lähteet
-------

* Rauna Kaukovalta: *Sukukirja Inarin Aikioista*. Waasa Graphics, Vaasa, 2015. ISBN 978-952-93-6034-5.

### Viitteet

1. 1 2  Kaukovalta 2015: 59.
2. ↑  Hajottaa jo ystävyyssuhteita: saamelaisten verenpunnitukselle halutaan vihdoin loppu *Aamulehti*.  4.2.2017.  Arkistoitu 27.4.2018. Viitattu 27.4.2018.
3. 1 2  Tiedotteet - Rajavartiolaitos *raja.fi*.  16.03.2018.  Arkistoitu 18.3.2018. Viitattu 27.4.2018.
4. ↑  Valtuuston jäsenet *inari.fi*.  27.4.2018. Viitattu 27.4.2018.
5. ↑  Olli Miettunen: Kokoomuksen joukko kasvoi Inarissa kuin pullataikina *Lapin Kansa*.  1.3.2017. Viitattu 27.4.2018.
**Rathenow** on kaupunki Saksassa. Se on Brandenburgissa sijaitsevan Havellandin pääkaupunki. Sen väkiluku on 26 777 (2006) ja pinta-ala 105,68 km².

Rathenowissa on useita nähtävyyksiä, kuten vanhankaupungin St.-Marien-Andreas-Kirche. Kaupunki tunnetaan Saksassa myös optiikan alan teollisuuden merkittävänä keskuksena. Sen ystävyyskaupunkeja ovat Rendsburg (1990–) ja Złotów (1991–).

Ensimmäinen säilynyt asiakirjamaininta Rathenowista on vuodelta 1216. Toisessa maailmansodassa suurin osa kaupungista tuhoutui ja sen keskusta lähes kokonaan. Jälleenrakennustyö jatkui 1960-luvulle saakka.

Böhnen, Göttlinin, Grützin, Semlinin ja Steckelsdorfin pienet kunnat liittyivät Rathenowin osiksi 1. tammikuuta 2002.

Lähteet
-------

1. ↑  Bevölkerung im Land Brandenburg nach amtsfreien Gemeinden, Ämtern und Gemeinden 31. Dezember 2012 *statistik-berlin-brandenburg.de*. Viitattu 5.10.2013. (saksaksi)
2. ↑  Rathenow – 790 years of history – 1216 –2006 (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rathenow**.
* Viralliset sivut (saksaksi), (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Rathenow
Vladimír Clementis - 20.3.1948
Vladimír Clementisin reliefi Bratislavassa
**Vladimír "Vlado" Clementis** (20. syyskuuta 1902 Tisovec (Tiszolc) – 3. joulukuuta 1952 Praha) oli Tšekkoslovakian kommunistinen ulkoministeri vuodesta 1945 vuoteen 1950, kunnes hän erosi 15. maaliskuuta. Myöhemmin hänet pidätettiin syytettynä porvarillisesta nationalismista. Clementis oli slovakialainen. Marraskuun 1952 näytösoikeudenkäynnissä hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin joulukuussa yhdessä 10 muun syytetyn kanssa. Oikeudenkäynnin pääkohteena oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen entinen pääsihteeri Rudolf Slánský.

Kirjailija Milan Kundera kertoo teoksessaan *Naurun ja unohduksen kirja*, miten Clementis seisoo presidentti Klement Gottwaldin vieressä vuoden 1948 valokuvassa, josta hänet häivytettiin kuvamanipulaation avulla näytösoikeuden jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Simonen, Salama: *Mitä Missä Milloin 1951*, s. 17. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1950.
2. 1 2  Executed Today, Vladimir Clemetis tallennettu 9.2.2013. Viitattu 1.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Clementisin häivyttäminen kuvamanipulaatiolla , Executedtoday-sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee poliitikkoa ja yrittäjää. Toimittaja-kirjailijaa ja kustannuspäällikköä käsittelevä artikkeli on Jyri Hänninen (toimittaja).*
**Jyri Hänninen** (s. 19. toukokuuta 1971 Lappeenranta) on suomalainen liiketalouden opettaja, yrittäjä ja entinen yleisurheilija.

Koulutukseltaan Hänninen on kauppatieteiden maisteri ja kasvatustieteiden kandidaatti. Hän on toiminut vuodesta 2000 Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä (kok.). Vuosina 2004–2021 hän toimi Lappeenrannan kaupunginhallituksen jäsenenä. Vuodesta 2021 hän on ollut Lappeenrannan kaupunginvaltuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja.

Yleisurheilussa hänen parhaita saavutuksiaan ovat kolmiloikan halli-Suomen-mestaruus 1998, SM-hallikisojen hopea 2000 ja Kalevan kisojen pronssi 1996. Aikuisten maaottelussa hän edusti Suomea kolmesti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaupunginvaltuuston jäsenet 2021 - 2025 Lappeenrannan kaupunki.  Arkistoitu 10.12.2021. Viitattu 10.12.2021.
2. ↑  Ylönen, Ulla: Lappeenrannan kaupunginhallituksen puheenjohtajuus kokoomukselle *Yle Uutiset*.  14.6.2021. Viitattu 10.12.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Jyri Hänninen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   (Tilaajille).
Tuomisto (oik) ja ruotsalainen painija Anders Ahlgren vuonna 1912.
Paul Tirkkonen ja Tuomisto 1900-luvun alussa.
**Iivari Matias Tuomisto** (16. syyskuuta 1884 Ilmajoki – 22. heinäkuuta 1953 Lahti) oli suomalainen painija, poliisimestari ja näyttelijä. Tuomisto näytteli myös Kotkan teatterissa siellä asuessaan. Hän vietti syksyllä 1938 30-vuotisnäyttelijäjuhliaan.

Hän voitti painin Suomen-mestaruuden yli 70 kg:n sarjassa vuonna 1906. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.

Tuomisto kiersi nuoremmalla iällä sirkuksissa paitsi Suomessa myös muualla. Tuomisto muun muassa toimi painivalmentajana Ruotsissa 1911–1912.

Myöhemmällä iällä Tuomisto toimi Lahden poliisimestarina. Hän aloitti teatterityönsä näytellessä Mefistolesta Lahden Kaupunginteatterissa Johannes Linnankosken näytelmässä "Viimeinen taistelu".

Tuomisto näytteli myös muutamissa elokuvissa, kuten *Roinilan talossa* (1935) ja *Pohjalaisia* (1936). Hän kuoli 69-vuotiaana vuonna 1953.

Lähteet
-------

1. ↑  Poliisimestari viettää 30-v. näyttelijäjuhlaansa, Suomen Kuvalehti, 10.12.1938, nro 49, s. 41, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Virtamo, Keijo (toim.): *Fokus-Urheilu 2*, s. 276. Otava, 1970.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Risto Mäläskä** (s. Inari, k. 9. joulukuuta 2023) oli lappilainen kullankaivaja.

Risto Mäläskä syntyi saksalaisten polttamaan Inarin kirkonkylään. Isä oli kaatunut rintamalla. Hän sai jo lapsena kuulla tarinoita Lemmenjoen kultaesiintymistä. Hänen äitinsä toimi 1950-luvun alussa emäntänä kultamailla. Nuorena Mäläskä työskenteli sekatyömiehenä ja päätyi 1960-luvulla renkipojaksi erään kullankaivajan valtaukselle. Myöhemmin Mäläskällä oli oma valtaus.

Mäläskä aloitti koneellisen kullankaivuun Lemmenjoella, jota ei oltu harjoitettu 1950-luvun jälkeen. Vuonna 1976 hän toi traktorin 30 hehtaarin valtaukselleen Miessin keskijuoksulle. Mäläskä oli varovaisempi kuin aiemmat konekaivajat, eikä ottanut velkaa koneisiin tai palkannut ulkopuolisia työntekijöitä. Traktorikaivurin hänellä oli rumpuseula ränneineen. Myöhemmin Mäläskä toi Miessille myös useampia kaivukoneita ja puskutraktorin.

Kullan Mäläskä myi etelä-Suomessa kauppamatkoillaan markkinatilanteen mukaan. Lisäksi keräilijöille meni erikoisempia hippuja. 1980-luvulla lisäksi tuli myös turismi, jonka yhteydessä myytiin kultaa paikan päällä. Mäläskä veti vierailijoille roolia, johon kuului asuna lierihattua, ruutupaita ja sarkahousut henskeleillä. Lisäksi hän kertoi ihmeellisiä juttuja kulta-aarteista ja karhujen ja susien vierailuista ja viljeli kaksimielistä huumoria.

Seppo Konttinen kirjoitti Mäläskän elämänkerran *Kultakiima. Kullankaivaja Risto Mäläskän tarina* (Minerva Kustannus), joka ilmestyi 2022.

Lähteet
-------

* 
* 
* 
*
**Ján Čarnogurský** (s. 1. tammikuuta 1944, Bratislava, Slovakian tasavalta) on slovakialainen poliitikko.

Čarnogurskýn isä oli kommunisteja vastustava poliitikko, joka joutui useita kertoja vankilaan. Tämä haittasi myös Ján Čarnogurskýn opintoja, mutta hän pääsi Prahan yliopistoon opiskelemaan tekniikkaa ja myöhemmin Bratislavan yliopistoon opiskelemaan lakia. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi ja sai asianajajan oikeudet, jotka hän kuitenkin menetti avustettuaan määriläistä mielenosoittajaa.

Čarnogurský osallistui Peruskirja 77 -liikkeen toimintaan ja joutui vankilaan vuonna 1989. Presidentti Gustáv Husák kuitenkin armahti hänet. Samettivallankumouksen jälkeen joulukuussa 1989 Čarnogurskýstä tuli Tšekkoslovakian varapääministeri ja vaalien jälkeen oikeusministeri.

Čarnogurský kuului vuonna 1990 Kristillisdemokraattisen liikkeen (Kresťanskodemokratické Hnutie, KDH) perustajiin. Hän oli vuosina 1991–1992 Slovakian pääministeri ja vuosina 1998–2002 oikeusministeri.

Čarnogurský erosi myöhemmin puolueen johdosta ja toimi asianajajana omassa toimistossaan. Hänet valittiin takaisin puolueen puheenjohtajistoon vuonna 2006.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ján Čarnogurský (1944) *Nation's Memory Institute (Ústav pamäti národa)*. Viitattu 1.10.2023.
2. 1 2  Ján Čarnogurský returns to politics *spectator.sme.sk*. Viitattu 1.10.2023.
3. ↑  Ján Čarnogurský *Valdai Club*. Viitattu 7.10.2023.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Slovakian pääministerit |
| --- |
|  |
| Ensimmäinen tasavalta | 
* J. Tiso
* Tuka
* S. Tiso

 | Slovakian vaakuna |
|  |
| Sosialistinen tasavalta | 
* Colotka
* Knotek
* Hrivnák
* Čič
* Mečiar
* Čarnogurský
* Mečiar

 |
|  |
| Slovakian tasavalta | 
* Mečiar
* Moravčík
* Mečiar
* Dzurinda
* Fico
* Radičová
* Fico
* Pellegrini
* Matovič
* Heger
* Ódor
* Fico

 |

 |
**Centre Pompidou Metz** eli **Metzin Pompidou-keskus** on modernin ja nykytaiteen museo, joka avattiin 12. toukokuuta 2010. Se sijaitsee Metzissä Ranskassa. Siellä on esillä veistoksia, maalauksia ja grafiikkaa.

Museon peruskivi laskettiin 7. marraskuuta 2006. Keskus kuuluu uuteen alueeseen, jonka Metzin kaupunki on rakentanut Seillen rannalle. Alueella on yritystoimintaa, kauppaa ja asuntoja, ja kaikessa on otettu huomioon ympäristönäkökohdat. Rakennuksen arkkitehtuurin innoittajana on ollut perinteinen kartionmuotoinen kiinalainen olkihattu. Puuosien rakentaminen pääsi alkuun huhtikuussa 2009, kun betoniset rakenteet oli saatu valmiiksi.

Puuosat muodostavat uudenlaisen elementin, joka koostuu 16 kilometristä liimapuuta. Se kulkee ristiin siten, että syntyy kuusikulmainen verkko. Se saa pinnalleen lasikuitukalvon, joka on pinnoitettu teflonilla. Se on itsepuhdistuvaa, suojaa suoralta auringonvalolta mutta on yöllä läpinäkyvää.

Arkkitehti Shigeru Ban kertoo saaneensa hyvin paljon vaikutteita Alvar Aallon arkkitehtuurista: "Alvar Aallon arkkitehtuuri opetti minulle tavan käyttää luonnon materiaaleja ja yhdistää niitä esimerkiksi betoniin."

Avajaisnäyttely: "Chefs d'oeuvres?"
-----------------------------------

Osa avajaisnäyttelystä "Chefs d'oeuvres?" avattiin jo lokakuussa 2008. Ensimmäinen näyttely keväällä 2010 sisältää Pariisin Pompidou-keskuksesta lainattuja mestariteoksia (800 kappaletta), muun muassa:

* *La Femme à la guitare*, Georges Braque,
* *La Tristesse du Roi*, Henri Matisse,
* *L'Aubade, Nu couché et musicien*, Pablo Picasso,
* *Le Violon d'Ingres*, photographie, Man Ray,
* *La Maison tropicale*, Jean Prouvén arkkitehtoninen prototyyppi.

* RakennustyömaaRakennustyömaa
* BetonirakenneBetonirakenne
* LiimapuurakenneLiimapuurakenne

Lähteet
-------

1. ↑  Raine Tiessalo, Uuden Pompidou-keskuksen arkkitehtuuri herättää huomiota, Yleisradio, Kulttuuriuutiset

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Centre Pompidou-Metz**.
* Centre Pompidou-Metz

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Centre Pompidou-Metz
**Kirsti Sofia Gabriella Rein** (24. elokuuta 1901 Helsinki – 12. syyskuuta 1994) oli suomalainen taidemaalari, joka käytti pääasiassa öljyvärejä ja pastelliliituja. Hän erikoistui henkilö- ja maisemamaalauksiin.

Reinin vanhemmat olivat professori Gabriel Rein ja Elsa Rein omaa sukua Torckell. Kirsti Rein kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1919 ja opiskeli taidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1919–1922. Lisäoppia hän hankki opintomatkoillaan Pariisiin 1927 ja 1930 ja Tukholmaan 1928. Pariisissa hänen opinahjojaan olivat Académie Colarossi, Académie Ranson ja Academie André Lhote ja Tukholmassa häntä opetti Henrik Blomberg.

Kirsti Reinin teoksia oli ensi kerran esillä taidenäyttelyssä Helsingissä 1934. Hänen teoksiaan hyväksyttiin Suomen Taiteilijain näyttelyyn 1934, 1938 ja 1941. Suomen Taideyhdistyksen ryhmänäyttelyyn Rein otti osaa 1934 ja Kuvataiteilijaseniorien ryhmänäyttelyyn 1976–1990 paitsi vuonna 1981. Hänellä oli näyttely Helsingissä vuosina 1929, 1933 ja 1954. Reinin teoksia on eri kokoelmissa, kuten Helsingin yliopistolla, Turun yliopistolla, Åbo Akademilla ja Helsingin kaupungin kokoelmissa. Kirsti Rein oli Taidemaalariliiton ja Kuvataiteilijaseniorien jäsen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lönn, Rauha (toim.): *Kuvataiteilijat 2004*, s. 703. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannus Oy Taide, 2004. ISBN 951-608-063-4.
2. 1 2  Paischeff, A.: *Suomen kuvaamataiteilijat*, s. 124. Helsinki: Suomen Taiteilijaseura / Kustannusosakeyhtiö Kirjamies, 1943.

Aiheesta muualla
----------------

* Kirsti Rein taiteilijamatrikkelissa
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
**Knockout game** (myös **Knockout King** tai **Polar Bear Hunting**) on Yhdysvalloista lähtöisin oleva ilmiö. Pelissä valitaan satunnainen uhri, joka on tarkoitus lyödä yhdellä iskulla tajuttomaksi. Suoritus voidaan myös kuvata kännykkäkameralla ja jakaa netissä. Ensimmäiset maininnat ilmiöstä ovat vuodelta 1992, ja se sai runsaasti mediahuomiota vuodesta 2013 alkaen.

Suomessa
--------

MTV3 uutiset kertoi 7.10.2014 itähelsinkiläisestä enimmäkseen maahanmuuttajataustaisesta nuorisojengistä, joka on käyttänyt silmitöntä väkivaltaa sivullisiin ihmisiin. Jengin käyttämään väkivaltaan on liittynyt peli, jossa pisteitä saa siitä, jos saa ensimmäisellä lyönnillä maahan, tai jos uhri on erityisen heikko tai arka.
Poliisin mukaan epäiltyjä tekijöitä on viitisenkymmentä ja rikoksia on kirjattu noin 70.

Katso myös
----------

* Happy slapping

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
| Breakdanceolympialaisissa 2024 |
| --- |
| Breakdance |
| B-Boys  B-Girls |

**Breakdance**-kilpailut **vuoden 2024 kesäolympialaisissa** järjestetään 9.–10. elokuuta Place de la Concordella. Kyseessä on ensimmäinen kerta, kun breakdancesta tai mistään tanssilajista kilpaillaan olympialaisissa. Breakdance tekee debyyttinsä olympialaisissa Buenos Airesin 2018 nuorten olympialaisten menestyksen pohjalta. Kilpailuissa nähdään yhteensä 32 breakdancing-kilpailijaa (16 miestä ja 16 naista).

Aikataulu
---------

Lähde: 

### Avain

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | * Q = Karsinta
 | * F = Finaali
 |

| Tapahtuma ↓ / Päivä → | Pe 9 | La 10 |
| --- | --- | --- |
| B-Boys |  | Q | F |
| B-Girls | Q | F |  |

Mitaliyhteenveto
----------------

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| B-Boys  *tiedot* |  |  |  |
| B-Girls  *tiedot* |  |  |  |

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Kesäolympialaisten 2024 aikataulu *Pariisi 2024*. Viitattu 13 Elokuuta 2023.

BreakdanceBreakdance olympialaisissa
1896–2020 •
*2024*

Kesäolympialaisten 2024 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Breakdance | Golf | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Kiipeily | Koripallo | Käsipallo | Lainelautailu | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Pöytätennis | Ratsastus | Rugby | Rullalautailu | Soutu | Sulkapallo | Taekwondo | Taitouinti | Tennis | Triathlon | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
**Väinö Fredrik Anttila** (22. syyskuuta 1892 Viipuri – 4. helmikuuta 1952) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Anttila teki uransa pääosin työväen näyttämöillä. Lisäksi hän näytteli Viipurin Kaupunginteatterin riveissä 1940-luvulla.

Ura
---

Väinö Anttilan vanhemmat olivat vaakamestari Johan Fredrik Anttila ja Maria Charlotta Takala. Uransa varhaisvaiheessa hän työskenteli Talikkalan työväen näyttämöllä. Teatteriura katkesi sisällissotaan: Anttila soti punaisten komppanianpäällikkönä, ja sodan jälkeen hän kärsi vankeusrangaistuksen. Kesällä 1921 hänet palkattiin Työväen Näyttämöiden liiton sihteeriksi, osin punaisen taustansa takia, osin jatkamaan liiton viipurilaista perintöä.

Anttilan ura jatkui Kuopion Työväen Teatterin johtajana 1923. Pesti Kuopiossa jäi lyhyeksi, kuten myös seuraavat: Voikkaan Työväen Näyttämö 1923–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Nokian Työväen Näyttämö 1926–1929, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931 ja Salon Näyttämö 1931–1933. Vuosina 1934–1938 Anttilalla oli hieman pidempi rupeama, kun hän toimi turkulaisen harrastajateatteri Tarmon johtajana. Vuosina 1939–1941 hän johti Lahden Työväen Näyttämöä. Toisen maailmansodan jälkeen Anttila johti Vuoksenlaakson Teatteria 1946–1949 ja sen seuraajaa eli Imatran Teatteria vuodesta 1949.

Anttila työskenteli Viipurin Kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä 1941–1946. Hän näytteli muun muassa Jussin roolin kansannäytelmässä *Pohjalaisia* ja Riston roolin *Työmiehen vaimossa*. Agapetuksen komediassa *Syntipukki* Anttila teki Miettisen roolin. Hän näytteli myös näytelmissä *Paljon melua tyhjästä*, *Noita palaa elämään* ja *Ruma Elsa*.

Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät *Seitsemän veljestä*, *Lemmin poika*, *Elinan surma* ja *Anu ja Mikko*.

Muuta
-----

Väinö Anttila avioitui näyttelijä Toini Ahosen kanssa 1924.

Lähteet
-------

* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 5, 1950.
* Veistäjä, Verneri: *Teatterin maailma 1965 - Suomen teatterilaitos ja teatteriväki*. Helsinki: Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton julkaisuja n:o 8, 1965.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Teatterin maailma 1950, s. 144
2. ↑  Teatterin maailma 1965, s. 434
3. ↑  Pia Houni – Pentti Paavolainen – Heta Reitala – Hanna Suutela (toim.): Esitys katsoo meitä (pdf-sivu 203/268) *Teats Näyttämö & tutkimus 1*.  10.5.2005. Teatterin tutkimuksen seura. Viitattu 10.12.2018.
4. ↑  Teatteri Tarmo : Näyttämön johtajat *teatteritarmo.fi*. Teatteri Tarmo, Turku.  Arkistoitu 11.12.2018. Viitattu 8.12.2018.
Medikaani Ianós satelliittikuvassa Italian ja Kreikan välillä 17. syyskuuta 2020.
**Välimerellinen trooppinen hirmumyrsky** eli **välimerellinen hurrikaani** eli **medikaani** on Välimerellä syntyvä hirmumyrsky, jollaiset ovat kuitenkin alueella suhteellisen harvinaisia. Niitä syntyy, kun meri on poikkeuksellisen lämmin ja pohjoisesta virtaa kylmää ilmaa. Tämä ero synnyttää myrskyn tarvitseman energian.

Välimeren hirmumyrskyt eivät kuitenkaan kehity yhtä voimakkaiksi kuin hirmumyrskyt muualla, koska merialue on pienempi eikä veden lämpö ole yhtä korkea kuin varsinaisilla hirmumyrskyalueilla.

Kreikassa medikaani (μεσογειακός κυκλώνας, *mesogeiakós kyklónas*) raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1995. Maahan iskivät tuhoja aiheuttaneet medikaanit myös muun muassa vuosina 2018 (medikaani Zormpás, 27. syyskuuta – 1. lokakuuta 2018) ja 2020 (medikaani Ianós, 18.–20. syyskuuta 2020).

Lähteet
-------

1. ↑  Uosukainen, Saana: Oletko menossa Kreikan länsirannikolle? Ota mukaan myrskyvarusteet, sillä medikaani kerää parhaillaan voimia Välimerellä *Yle Uutiset*.  26.9.2018. Viitattu 26.9.2018.
2. 1 2  Fritz, Angela: This is what's behind the dramatic, deadly flooding in Greece *The Washington Post*.  17.11.2018. Viitattu 26.9.2018.
3. 1 2  Kreikkaan iski harvinainen medikaani, jossa on kuollut ainakin kaksi ihmistä *Aamulehti*.  19.9.2020. Viitattu 21.9.2020. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Κυκλώνας Ζορμπάς : «Πνίγηκε» από την κακοκαιρία η χώρα - Τεράστια προβλήματα *Τα Νέα*.  30.9.2018. Viitattu 21.9.2020.
5. ↑  Ιανός : Αλλάζει πορεία ο κυκλώνας – Τι λένε τα νέα στοιχεία της ΕΜΥ *Τα Νέα*.  18.9.2020. Viitattu 21.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **välimerelliset trooppiset hirmumyrskyt** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo venäläisestä sanomalehdestä. VATAN on myös Turkin Isänmaallisesta puolueesta joskus käytetty lyhenne.*
**Vatan** (Ватан, "Isänmaa") on Dagestanissa Venäjällä ilmestyvä tatin- ja venäjänkielinen sanomalehti.

Lehti on perustettu vuonna 1928 nimellä *Zahmetkeš* ("Raataja"). Aluksi sitä julkaistiin heprealaisella kirjaimistolla. Vuosina 1929–1930 otettiin käyttöön latinalainen ns. uusi kirjaimisto. Vuonna 1938 lehti siirtyi kyrilliseen kirjaimistoon. Samalla se sai uuden nimen *Girmizine Astara* ("Punainen tähti"). Lehti lakkautettiin 1940-luvun lopun juutalaisvastaisen kampanjan aikana. Se perustettiin uudelleen vuonna 1975. Nykyisellä nimellään se ilmestyy vuodesta 1991 lähtien.

*Vatan* ilmestyy kerran viikossa Derbentissä. Vuonna 2021 sen painosmäärä oli 1 300 kappaletta. Lehden teemoja ovat Dagestanin tapahtumat ja yhteiskunta sekä vuoristojuutalaisten historia ja kulttuuri.

Zahmetkeš-lehden logo vuodelta 1929.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elektronnaja jevreiskaja entsiklopedija *eleven.co.il*. Viitattu 24.9.2010. (venäjäksi)
2. 1 2  Vatan: Istorija gazety *vatan.etnosmi.ru*.  Arkistoitu 7.5.2013. Viitattu 24.9.2010. (venäjäksi)
3. ↑  Näköislehden julkaisutiedot *Vatan*.  27.8.2021. Viitattu 30.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vatan**.
* Vatanin sivusto
Onnelan huvilarakennus.
**Majatalo Onnela** on Tuusulan Rantatien varressa Tuusulanjärven rannalla Fjällbon puiston ja Aleksis Kiven kuolinmökin välittömässä läheisyydessä sijaitseva vanha majatalo. Onnelassa on kahden vanhan 1905 valmistuneen kansallisromanttisen huvilarakennuksen lisäksi kaksi uudempaa hotellirakennusta ja rantasauna laitureineen. Vastarannalla näkyy jylhä Sarvikallio. 

Pietarin hovissa toimiva hovinainen Johanna Sofia Björklund sai Onnelan tilan syntymäpäivälahjaksi vanhemmiltaan täyttäessään 25 vuotta vuonna 1905. Hän oli erittäin rikkaan venäläisen upseerin Paul Shabelskin rakastajatar. Pietarista kotoisin olevat puutarhurit istuttivat tilalle eksoottisia kasveja ja rakensivat sinne jopa vesiputouksen.

1920 köyhien vuosien jälkeen Björklund perusti Onnelasta täysihoitolan opiskelijoille, valtion virkailijoille ja taiteilijoille. Runoilija Eino Leino oli majatalon kanta-asiakkaita ja asui Onnelassa vuodet 1923-24. Useat Leinon tunnetut runot ja hänen muistelmateoksensa ovat tältä ajalta. Myös runoilijat Uuno Kailas, Unto Karri ja Einari Vuorela asustelivat majatalossa. 

Björklund perusti lisäksi kioskin huvimajaan Rantatien varteen, josta myytiin kahvia, pullaa, tupakkaa ja kieltolaista huolimatta myös pirtua. Sodan aikana Onnelassa toimi puolustusvoimien radiotiedustelun yksikkö ja sotien jälkeen sinne majoitettiin Karjalan evakoita ja myöhemmin se myytiin Näkövammaisten loma ry:lle. Onnelan osti 2009 Sokeain Ystävät ry, joka on siitä lähtien tarjonnut hotellimajoitusta ja kokoustiloja niin sokeille kuin ei-sokeille. Majatalo Onnela toimii täydenpalvelun kokoushotellina. Majatalon yhteydessä on myös kahvila, rantasaunoja sekä juhlatiloja.

Sokeain Ystävät ry ja Krapihovi Oy ovat allekirjoittaneet kahdenvälisen vuokrasopimuksen Majatalo Onnelan alueen kiinteistöistä Tuusulan Rantatiellä. Vuokrasopimus on määräaikainen ja päättyy osapuolten väliseen vuokrakohteen kiinteistökauppaan vuokra-ajan päätyttyä. Vuokra-aika alkaa 1.1.2020

Lähteet
-------

* Majatalo Onnela
* Majatalo Onnelan historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Visit Tuusulanjärvi (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lehdistötiedote 9.10.2019
**Liikehäiriösairauksien liitto ry** (ent. Parkinsonliitto ry) on valtakunnallinen liikehäiriösairauksia sairastavien ja heidän läheistensä etujärjestö. Liitto tekee työtä Parkinsonin tautia, dystoniaa, essentiaalista vapinaa, Huntingtonin tautia ja muita harvinaisia liikehäiriösairauksia sairastavien ja heidän läheistensä hyvän elämän edellytysten turvaamiseksi. Liitto tarjoaa sairastuneille ja heidän läheisilleen tietoa, neuvontaa, edunvalvontaa ja sopeutumista tukevaa toimintaa. Lisäksi liitto tukee ja kouluttaa eri ryhmissä toimivia vapaaehtoisia.

Liikehäiriösairauksien liitto on 20 Parkinson-yhdistyksen sekä valtakunnallisten Suomen Dystonia-, Suomen Huntington- ja Essentiaalinen vapina -yhdistyksien kattojärjestö. Yhdistyksissä toimii lähes 100 kerhoa tai vertaistukiryhmää. Henkilöjäseniä yhdistyksissä on noin 7500.

Liikehäiriösairauksien liitto on Sosten jäsenjärjestö. 

Liiton keskustoimisto sijaitsee Turussa, ja lisäksi sillä on aluetoimistot Helsingissä, Kuopiossa, Oulussa ja Tampereella.

Aiheesta muualla
----------------

* Liikehäiriösairauksien liitto ry

Kirjallisuutta
--------------

* Montonen, Timo: *Kirjallisuutta Parkinsonin taudin valossa ja varjossa.* Norderstedt: BoD - Books on Demand, 2022. ISBN 978-952-80-6725-2
**Katarina Reuter** (s. 10. kesäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Reuter opiskeli Turun piirustuskoulussa 1983–1984 ja Kuvataideakatemiassa 1984–1988. Raaseporissa työskentelevä Reuter kuvaa näkymiä, maisemia tai tiloja, joissa on outouden tunnetta.

Maisemallisten elementtien kuten vuoristojen ohella maalauksissa on luonnontieteellistä sävyä, kuten yksisoluisten eliöiden mikromaailmaa. Reuterin melko pienikokoiset työt ovat pääosin tempera- tai öljymaalauksia tai esimerkiksi piirustuksia kuulakärkikynällä levypohjalle.

Reuter sai vuonna 2022 Suomen taideakatemian palkinnon, johon liittyvä näyttely on EMMAssa vuonna 2023. Hänelle on myönnetty myös Urpo ja Maija Lahtisen säätiön taidepalkinto 1996, Dukaattipalkinto 1993 ja Svenska litteratursällskapetin taidepalkinto 2009. Malmin seurakuntatalolla on Reuterin tekemä julkinen teos.

Reuterin yksityisnäyttely oli Amos Andersonin taidemuseossa vuonna 2008. Hänen näyttelyitään on ollut myös Galleria Sculptorissa, Heinossa ja Amassa. Hän oli mukana Turku Biennaalissa vuonna 2013 ja Nuorten näyttelyissä 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Reuterin teoksia on Kiasman, EMMAn, Amos Andersonin, Helsingin kaupungin, Rovaniemen ja Joensuun taidemuseon kokoelmissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Katarina Reuter, CV, Kuvataiteilijamatrikkeli. Viitattu 9.3.2023.
2. 1 2  Katarina Reuter EMMA. Viitattu 9.3.2023.
3. 1 2  Rauli Heino: Katarina Reuter. Galleria Heino. Viitattu 9.3.2023.
4. ↑  Katarina Reuter. Reuterin verkkosivut. Viitattu 9.3.2023.
5. ↑  Ilkka Mattila: Suomen taideakatemian 25 000 euron palkinnon sai Katarina Reuter. Helsingin Sanomat 15.6.2022. Viitattu 9.3.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Katarina Reuter Kansallisgallerian kokoelmissa
* Katarina Reuterin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Katarina Reuter kuvataiteilijamatrikkelissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Lipun laulu** (kiin.: 中華民國國旗歌; pinyin: *Zhōnghuá Míngúo Gúoqígē*), tai virallisesti **Kiinan tasavallan lipun laulu**, on Taiwanin eli Kiinan tasavallan lippulaulu. Lippulaulun on sanoittanut Tai Chuan-hsien ja säveltänyt Huang Tzu.

Kiinan tasavallan paettua Taiwanin saarelle laulua käytettiin edelleen lipun nostamisen ja laskemisen yhteydessä. Lisäksi laulua käytetään nykyisin Taiwanin virallisen kansallislaulun sijaan monissa kansainvälisissä yhteyksissä, joten sen voidaan katsoa olevan Taiwanin epävirallinen kansallislaulu. Syynä tähän on se, että virallinen kansallislaulu on kielletty Manner-Kiinassa.

Sanat
-----

### Kiinaksi (perinteisin merkein)

山川壯麗，物產豐隆，炎黃世胄，東亞稱雄。

毋自暴自棄，毋故步自封，光我民族，促進大同。

創業維艱，緬懷諸先烈；守成不易，莫徒務近功。

同心同德，貫徹始終，青天白日滿地紅。

同心同德，貫徹始終，青天白日滿地紅。

### Translitterointi (pinyin)

Shānchuān zhuànglì, wùchǎn fēng lóng; yánhuáng shì zhòu, dōngyǎ chēngxióng.

Wú zìbàozìqì, wú gùbùzìfēng, guāng wǒ mínzú, cùjìn dàtóng.

Chuàngyè wéi jiān, miǎnhuái zhū xiānliè; shǒuchéng búyì, mò tú wù jìn gōng.

Tóngxīn tóng dé, guànchè shǐzhōng, qīngtiānbáirì mǎn dì hóng.

Tóngxīn tóng dé, guànchè shǐzhōng, qīngtiānbáirì mǎn dì hóng.

Lähteet
-------

1. ↑  National flag  2020. Office of the President. Viitattu 8.8.2020. (englanniksi)
2. ↑  Taiwan (alternate anthem)  2020. nationalanthems.info.  Arkistoitu 12.6.2020. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
3. ↑  East Asia/Southeast Asia :: Taiwan  2020. The World Factbook.  Arkistoitu 29.12.2010. Viitattu 8.8.2020. (englanniksi)
4. ↑  Taiwan (national anthem)  2020. nationalanthems.info. Viitattu 9.8.2020. (englanniksi)
**Lepopirtti** on Uudellamaalla Siuntiossa sijaitseva vuonna 1917 rakennettu huvila, jonka Miina Sillanpään johtama Helsingin palvelijataryhdistys osti lomakodikseen vuonna 1921 professori Julius Friskiltä. Kauppojen jälkeen entinen Haneborgin huvila nimettiin uudelleen Lepopirtiksi.

Historiaa
---------

Lepopirtti perustettiin alun perin kotiapulaisten lomakodiksi. Huvilan ostoa vastustettiin jyrkästi, sillä Helsingin palvelijataryhdistystä johti Miina Sillanpää, joka oli sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja Suomessa elettiin sisällissodan jälkeistä oikeistovirtauksen aikaa. Vastustuksesta huolimatta Haneborgin huvila muutettiin Lepopirtiksi.

Kaisa Kallio vierailemassa Lepopirtissä vuonna 1939.
Aluksi Lepopirtti vastaanotti myös muita naisasiakkaita, kuin kotiapulaisia, sillä vielä kotiapulaisilta ei riittänyt rahaa tai aikaa lepolomaan. Lepopirtissä Tjusträsk -järven rannalla vieraili muun muassa Tulenkantajien runoilijoita ja Helsingin sairaalat lähettivät huvilaan kuntoutumaan potilaita. Lepopirtti oli myös suosittu kurssipaikka ja pian huvilaa täytyikin laajentaa. Palveluita siirrettiin Lepopirtin vieressä sijaitsevaan kesärakennus Suvipirttiin.

Vuonna 1970 Miina Sillanpään Säätiö osti Lepopirtin läheltä Kalansin tilan ja rakennutti sen maille suuren kylpylähotellin ja kurssikeskuksen, Siuntion kylpylän, jonka osaksi Lepopirttikin kuului. Kiinteistöä vuokrasi Scandic Hotels, mutta joulukuussa 2020 Miina Sillanpään Säätiö ilmoitti myyvänsä Siuntion kylpyläkiinteistön. Keväällä 2022 säätiö laittoi myös Lepopirtin myyntiin. Kiinteistöt osti keväällä 2023 Siuntio Invest Oy, joka aloitti hotelli- ja ravintolatoiminnan paikalla uudelleen nimellä Hotelli Siuntio.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anu Koskivirta: *Siuntio -Avainkunta kautta aikojen*, s. 112. Siuntion kunta, 2010.
2. 1 2  Säätiö *Miina Sillanpään Säätiö*. Viitattu 11.2.2021.
3. ↑  Haluatko oman hotellin? Siuntion Kylpylä myynnissä – tältä se näyttää *www.iltalehti.fi*. Viitattu 11.2.2021.
4. ↑  551 m² Lepopirtintie 33, 02570 Siuntio Mökki tai huvila 6... *Oikotie.fi*.  Arkistoitu 31.7.2022. Viitattu 31.7.2022.
5. ↑  Siuntion kylpylä elvytetään Hotelli Siuntioksi – osa nykyisistä tiloista muutetaan asunnoiksi *Yle Uutiset*.  22.2.2023. Viitattu 22.5.2023.
**Ihmisoikeusliitto ry** on suomalainen, uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton vuonna 1979 perustettu yleinen ihmisoikeusjärjestö. Liiton tehtävänä on edistää perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista ja tunnettavuutta sekä vastustaa ihmisoikeusloukkauksia Suomessa.

Ihmisoikeusliitto on Ihmisoikeusliittojen kansainvälisen keskusliiton (International Federation for Human Rights, FIDH) jäsen ja eurooppalaisen ihmisoikeusjärjestön, European Association for the Defense of Human Rights (AEDH), yksi perustajajäsenistä. Ihmisoikeusliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.

Ihmisoikeusliiton pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2013 lähtien valtiotieteiden tohtori Kaari Mattila (entiseltä nimeltään Päivi Mattila). Ihmisoikeusliiton johtokunnan puheenjohtajana toimii Panu Mäenpää.

Lähteet
-------

1. ↑  Nimenmuutos: Ihmisoikeusliiton pääsihteeristä Kaari Mattila  8.1.2016. Ihmisoikeusliitto. Viitattu 11.1.2016.
2. ↑  Tietoa meistä Ihmisoikeusliitto. Viitattu 22.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Ihmisoikeusliiton verkkosivu
**Nuoret Lesket ry** on työikäisten leskien ja leskiperheiden vertaistukijärjestö, joka on perustettu vuonna 2009. Nuoret Lesket ry tarjoaa vertaistukea, lohtua ja tietoa kaikille ennen eläkeikää kumppaninsa menettäneille. Lisäksi toimintaa on tarjolla myös vanhempansa menettäneille lapsille ja nuorille. 

Nuoret Lesket ry:n toimintamuotoja ovat vertaistukiryhmät, vertaistukiviikonloput, vertaistukitapahtumat, vertaistukipuhelin, verkkovertaistuki, tietopankki, neuvonta ja vaikuttamistoiminta. Merkittävässä osassa vertaistukitoiminnan toteuttamista ovat vapaaehtoiset, joita yhdistys kouluttaa. Yhdistys on uskonnollisesti, aatteellisesti ja poliittisesti sitoutumaton. Toiminta on valtakunnallista ja avointa kaikille leskeytyneille kumppanin kuolinsyystä, parisuhteen muodosta ja perhetilanteesta riippumatta. Toiminta on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen tukemaa. Nuoret Lesket ry on SOSTEn jäsenjärjestö. Nuoret Lesket ry kuuluu Surujärjestöihin sekä Monimuotoiset perheet -verkostoon.

Yhdistys tunnettiin aiemmin nimellä Suomen nuoret lesket ry. Yhdistyksen nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa Nuoret Lesket ry vuonna 2020.

Lähteet
-------
**Åvalla** (myös; *Brobacka*) on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1907 valmistunut huvila, joka on toiminut muun muassa kunnantalona ja eri yhdistysten kokoontumispaikkana. Åvalla toimi Siuntion kunnantalona ja -virastona vuosina 1918-1990.

Siuntion kirkonkylässä, Kirkkojoen varrella sijaitseva huvila toimii nykyisin yksityisasuntona. Rakennus on mukana Siuntion rakennetun kulttuuriympäristön inventointiluettelossa ja suojeltu.

Historia
--------

Sjundeå allmogeförening (suom. *Siuntion maalaisyhdistys*) rakennutti Åvallan omaksi kokoontumispaikakseen Siuntion kirkonkylään Kirkkojoen varteen vuonna 1907. Suitian kartanonherra August Wrede af Elimä tuki Åvallan, joka myös tunnettiin nimellä Brobacka, hankkimista 9 000 markalla.

Vuonna 1918 yhdistys myi Åvallan Siuntion kunnalle kunnantaloksi ja -virastoksi. Siuntion pitäjäntupa Pyhän Pietarin kirkkoa vastapäätä oli käynyt pieneksi ja huonokuntoiseksi, jonka takia kunta etsi uusia tiloja. Siuntion asemanseutu kasvoi ja ajoi pian kirkonkylän ohi kunnan suurimpana taajamana. Porkkalan vuokra-ajan päätyttyä asemanseutu palautui osaksi Siuntiota ja 1990-luvulla päätettiin lopullisesti kunnantalon siirtämisestä Siuntion asemalle. Siuntion uusi kunnantalo valmistui vuonna 1990.

Åvalla pysyi kuitenkin kunnan omistuksessa ja muun muassa Siuntion partiolippukunta Sjundeå strömstarar - Siuntion koskikarat ry piti majaansa rakennuksessa hetken aikaa.

Vuonna 2015 Siuntion kunta myi Åvallan yksityiselle taholle noin 60 000 eurolla. Rakennus vaati suuria remontteja.

Katso myös
----------

* Siuntion pitäjäntupa
* Siuntion kunnantalo
* Siuntio
* Sjundeå Allmogeförening

Lähteet
-------

1. 1 2  Alf Brenner: *Sjundeå Sockens Historia I*, s. 495. Hembygdens Vänner i Sjundeå r.f. 1953.
2. 1 2  Martin Favorin: *Siuntion historia*, s. 204. Siuntion kunta, 1986.
3. 1 2  Förslag: Sjundeå säljer Åvalla för 62 000 euro *svenska.yle.fi*. Viitattu 3.5.2021. (ruotsiksi)
4. ↑  Siuntion rakennetun kulttuuriympäristön selvitys Siuntion kunta.  Arkistoitu 3.5.2021. Viitattu 3.5.2021.
Näkymä kylätalolta pohjoiseen.
Koiviston koulun uudisrakennus (2019).
Kylätalo.
**Koivistonkylä** eli **Koivisto** on kylä Äänekosken eteläisellä puolella. Se oli menneinä vuosisatoina maantieliikenteen risteys, jossa Vaasan ja Kuopion välinen tie on kohdannut Laukaasta pohjoiseen kulkevan tien. Kylä on ollut Äänekosken hallinnollinen keskus 1700-luvulta 1840-luvulle,*selvennä* ja siellä on sijainnut esimerkiksi Äänekosken seudun ainoa posti. Kylässä toimii alakouluopetusta antava Koiviston koulu.

Kylä rajoittuu lännessä Hirvaskankaalla Uuraisten ja Äänekosken rajaan, etelässä Uuraisten puolella sijaitsevaan Hirvaskylään sekä Laukaan ja Äänekosken rajaan, pohjoisessa Äänekosken Rannankylään, sekä idässä Kapeenkoskeen ja Pörrinsalmen siltaan, jonka kohdalla on myös Laukaan ja Äänekosken itäinen raja, joskin kantatietä 69 kuljettaessa lähes heti sillan jälkeen on toinen Laukaan ja Äänekosken raja, koska koskiomistukset ovat ennen vanhaan olleet monimuotoisia. 

Kylän tunnettu maamerkki ja juhlapaikka, Koiviston seuratalo, sijaitsee kylän keskellä. Koivistonkylältä Suolahteen päin mentäessä, Pörrinsalmen sillan oikealla puolella on Kapeenkoski, jossa on mainiot kalastusmahdollisuudet. Koivistonkylän länsiosissa sijaitsee Hirvaskangas, joka on tullut tunnetuksi maantieteellisesti ja palvelullisesti merkittävänä risteyspaikkana, niin entisaikaan kuin nykyäänkin. 

Koivistonkylän Niiniveden rantaa pitkin kulkee Koivistonkyläntie, vanha maantie, jota pitkin pääsee 4-tien varteen Myllyntauksen paikkeille. Tie on nykyisin museotie. Tunnetuksi kylä on tullut Anita Hirvosesta, joka vietti lapsuutensa Koiviston maisemissa, sekä Jorma Kinnusesta, joka heitti aikoinaan keihäänheiton epävirallisen maailmanennätyksen Koiviston koulun kentällä. Heittoa ei pystytty kunnolla mittaamaan, koska keihäs lensi epätasaiselle pellolle. Koivistonkylällä on oma urheiluseura, Koiviston Kipinä. Kipinässä harrastetaan liikuntaa monipuolisesti, kuten lentopalloa, koripalloa, hiihtoa ja yleisurheilua. Seuran koripallojoukkue on pelannut vuodesta 1991 Keski-Suomen 3- ja 4-divisioonassa. Koiviston koulun vieressä kulkee valaistu hiihtolatu.

Lähteet
-------

1. ↑  Koiviston museotie (PDF) *Ympäristökasvatus Keski-Suomessa -sivusto*. Keski-Suomen ympäristökasvatuksen yhteistyöryhmä KYKY.  Arkistoitu 26.8.2014. Viitattu 23.8.2014.
2. ↑  Koiviston museotie Ääneskosken kaupunki.  Arkistoitu 11.6.2016. Viitattu 23.8.2014.
3. ↑  Sanna Savela: Kylän kova työ palkittiin – Koiviston koulu saa jatkaa  3.11.2015. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 19.8.2023.
4. ↑  Liimatainen, Kirsi: *Tiehallinnon museotiet ja -sillat, museokohdeselvitys*, s. 116–118. Tiehallinto, 2007. ISSN 1459-1561. Teoksen verkkoversio (viitattu 23.8.2014).  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Koiviston kyläyhdistyksen sivut
* Koiviston Kipinän kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Dirk Heyne torjuu Magdeburgin maalissa vierasottelussa Energie Cottbusia vastaan. Peli päättyy maalittomana.
**1. FC Magdeburg** on saksalainen jalkapalloseura Magdeburgista.

Historia
--------

1. FC Magdeburg perustettiin vuonna 1965, jolloin SC Magdeburg perusti jalkapallolle oman seuran. Vuotta aiemmin SC Magdeburg oli voittanut FDGB-Pokalin, jonka se voitti uudestaan myös seuraavana vuonna. Seuran valmentajan, Heinz Krügelin, johdolla seura voitti Cup-voittajien cupin vuonna 1974, jolloin se kaatoi loppuottelussa AC Milanin. Vuosikymmenen aikana seura onnistui myös voittamaan kolme kertaa Itä-Saksan mestaruuden. Tämän jälkeen seura ei saavuttanut enää suurta menestystä vaan kotimaan sarjoja hallitsi maan johdon avustuksella Berliner FC Dynamo. Saksojen yhdistymisen jälkeen seura pelasi pitkään lähinnä Fußball-Oberliga Nordostissa ja Regionalligassa. Kaudet 2015–2018 se pelasi kolmannella sarjatasolla ja pelasi kaudella 2018–2019 jo 2. Bundesliigassa, josta se putosi jäätyään 31 pisteellä viimeistä edelliseksi pitäen takanaan vain MSV Duisburgin.

Lähteet
-------

1. ↑  Die Geschichte des 1. FC Magdeburg FC Magdeburg.  Arkistoitu 26.3.2010. Viitattu 17.3.2010. (saksaksi)
2. ↑  1.FC Magdeburg Abseits Soccer. Viitattu 17.3.2010. (englanniksi)
3. ↑  Historie ˑ FC Magdeburg ˑ 2. Bundesliga 2018/2019 *Die Geschichte des 1. FC Magdeburg*.  2019.  Arkistoitu 29.5.2019. Viitattu 29.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

Fanien valitsema kaikkien aikojen unelma-yksitoista-joukkue
* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **1. FC Magdeburg**.
**Datsan Gunzetšoinei** (ven. Даца́н Гунзэчойнэ́й; tiibetiksi ཀུན་བརྩེ་ཆོས་གནས་གྲྭ་ཚང, *kun brtse chos gnas grwa tshang*) on Pietarissa sijaitseva buddhalainen temppeli. Se noudattaa tiibetinbuddhalaista geluk-koulukunnan oppia. Temppeli on maailman pohjoisin buddhalainen temppeli.

Historia
--------

Buddhalaiset saivat keisari Nikolai II:lta luvan temppelin rakentamiseen vuonna 1909. Rakennustyöt saatiin loppuun vuonna 1915 ja siihen saatiin 13. dalai-laman sekä burjaattien laman Agvan Doržievin siunaus. He, sekä yksittäiset uskovaiset, vastasivat myös temppelihankkeen rahoituksesta.. Rakennuksen suunnittelua varten perustettiin erityinen komitea, joka koostui orientalisteista.

Säännöllinen toiminta lopetettiin vuonna 1916, kun munkit lähtivät Petrogradista. Venäjän sisällissodan aikana vuonna 1919 temppelin esineistö ryöstettiin ja sen kirjasto tuhottiin..

Vuonna 1933 temppelissä pidettiin viimeinen seremonia vastikään kuolleen 13. dalai-laman muistolle. Se jäi temppelin viimeiseksi julkiseksi seremoniaksi. Neljä vuotta myöhemmin temppeli lakkautettiin, kun munkit pidätettiin ja lähetettiin Siperiaan. Temppelin perustajiin kuulunut Doržiev pakeni Pietarista samana vuonna. Rakennuksesta tuli ammattiyhdistyksen hallinnoima urheiluhalli..

1960-luvulla Leningradin kaupunki antoi temppelin Neuvostoliiton tiedeakatemian käyttöön, minkä johdosta sinne muutti orientalismi-instituutti. Tilat eivät kuitenkaan vastanneet suunniteltua käyttötarkoitusta, joten niihin muutti eläintieteellinen instituutti, joka käytti sitä morfologisena museona. Vuonna 1968 Neuvostoliitto otti rakennuksen suojelukseensa sen arkkitehtuurisen arvon takia..

Nykyään
-------

Temppeli on listattu Venäjän liittovaltion kulttuurihistorialliseksi kohteeksi.

Temppeli suljettiin koronaviruspandemian vuoksi maaliskuussa 2020 ja toiminta siirrettiin nettiin.

Galleria
--------

* Intian pääministeri Narendra Modi vierailulla temppelissä vuonna 2017.Intian pääministeri Narendra Modi vierailulla temppelissä vuonna 2017.
* Temppelin munkeille ja vieraille tarkoitettu asuinrakennusTemppelin munkeille ja vieraille tarkoitettu asuinrakennus
* Temppelin pääovi kuvattuna vuonna 2013Temppelin pääovi kuvattuna vuonna 2013
* Julkisivu vuonna 2016Julkisivu vuonna 2016
* Rukouspyöriä sisäpihallaRukouspyöriä sisäpihalla

Lähteet
-------

1. ↑  Datsan Gunzechoinei *www.visit-petersburg.ru*.  Arkistoitu 3.1.2020. Viitattu 19.8.2021.
2. 1 2  Klasanova, Lyudmila: Main Buddhist Monastery in St. Petersburg Seeks Help during Pandemic  29.4.2020. buddhistdoor.net. Viitattu 19.8.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Дацан Гунзэчойнэй в Санкт-Петербурге *Культура.РФ*. Viitattu 19.8.2021. (venäjäksi)
4. 1 2  Datsan Gunzechoinei in Saint Petersburg *Петербург 24*.  2021. Viitattu 19.8.2021.
5. 1 2  Буддийский храм Санкт‑Петербурга включен в «Белую книгу» *www.gov.spb.ru*.  27.5.2019. Viitattu 19.8.2021. (venäjäksi)
6. ↑  Карточка объекта из ЕГРОКН *ru\_monuments.toolforge.org*. Viitattu 19.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Temppelin kotisivut
* Temppelin YouTube-kanava