recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mikkelin lukio
**Mikkelin lukio** on Mikkelissä toimiva lukio. Mikkelin lukio (opiskelijoiden arkikielessä Miklu) on ollut Suomen viidenneksi suurin lukio. Miklussa opiskelee noin 800 lukiolaista. Lukio perustettiin 2010, kun Mikkelin Lyseon lukio ja Mikkelin Yhteiskoulun lukio yhdistettiin.

Historia
--------

Mikkelin lukiot päätettiin yhdistää taloudellisista syistä. Yhdistäminen perustui Mikkelin kaupunginvaltuuston marraskuussa 2008 tekemään päätökseen. Päätöstä vastustettiin mm. mielenosoituksella, johon osallistui parisataa mikkeliläistä nuorta. Mikkelin kaupungin sivistysosasto pyysi nimiehdotuksia syyskuussa 2008. Nimiehdotuksissa olivat mukana Mikkelin Yhteislukio, Mikkeli-lukio, Mikkelin Yhteislyseo, Mikkelin Yhteislyseon lukio ja Mikkelin lukio, joka valittiin tulevan lukion nimeksi. Lukuvuonna 2010–2011 opiskelu tapahtui lähinnä entisen Yhteiskoulun tiloissa, ainoastaan kielten opiskelu sijoittui Päämajankuja 4:n tiloihin, mutta lukuvuodesta 2011–2012 lähtien opiskelu on tapahtunut pääosiltaan Päämajankuja 4:n tiloissa. Entisen Yhteiskoulun tiloissa on enää liikunnan opetus. Mikkelin Kansalaisopisto toimii myös Päämajankadun tiloissa, pääasiassa kielten opetuksen osalta. Koska Mikkelin lukio on ns. suurlukio, voi lukiossa erikoistua moniin eri aineisiin.

Rehtorit
--------

* Jari Tuomenpuro 2010–2023

Mikkelin lukion entisiä oppilaita
---------------------------------

* Veera Svahn, Suomen Lukiolaisten Liiton entinen puheenjohtaja

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 
* 
* 
*

Aiheesta muualla
----------------

* http://www.mikkelinlukio.fi

1. ↑  Saana Huhtala: Mikkelin lukio alkaa etsiä uutta rehtoria – 1990-luvulla Mikkeliin rehtoriksi tullut Jari Tuomenpuro jää eläkkeelle *Länsi-Savo*.  25.8.2023. Viitattu 5.9.2023.
**Aarne Talasmo**, sukunimi aik. *Frilander*, kirjailijanimi **Antero Virkki** (19. elokuuta 1899 Pieksämäki – 12. elokuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.

Talasmon vanhemmat olivat ylösottaja Abel Frilander ja Wilhelmiina Sihvonen. Hän kävi kansakoulun sekä kasvatuksellisen veistokoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi seminaarista 1922. Talasmo toimi opettajana Lemillä Juvolan kansakoululla 1922–1923, Rantasalmella Kolkontaipaleen koululla 1923–1928 ja Haapajärven kirkonkylän kansakoulussa 1928–1939 sekä 1945–1958. Talasmo oli viimeksi Haapajärven kansalaiskoulun johtajana 1958–1962. 

Vapaussotaan vapaaehtoisena osallistunut Talasmo toimi 1930-luvulla Haapajärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä sekä Raahen suojeluskuntapiirin VII alueen vt. aluepäällikkönä. Hän toimi myös Haapajärven kunnan ja osuuskassan tilintarkastajana ja oli Haapajärven opettajayhdistyksen sekä Ylivieskan opettajayhdistyspiirin puheenjohtajana. Lisäksi Talamo toimi 1930–1939 kouluhallituksen järjestämien veistonohjaajakurssien johtajana. Hän suunnitteli ja toteutti 1957 kouluille havaintovälineeksi tarkoitetun puulajikokoelman.

Talasmo kirjoitti 1940-luvulla poikien seikkailukirjoja nimimerkillä *Antero Virkki*.

Teoksia
-------

Omalla nimellä:

* *Vanhan merimiesarkun salaisuus* : seikkailukertomus pojille. Valistus 1946
* *Haapajärven kirkonkylän kansakoulun vaiheet vv. 1881–1957*. Kokkola 1957
* *Puulajikokoelman selostusvihko*, tarkistanut Keskusmetsäseura Tapio. Suomen osuuskauppojen keskuskunta, Helsinki 1964

Nimimerkillä *Antero Virkki*:

* *Helmisaaren aarre* : nykyaikainen seikkailukertomus pojille Etelämeren saarelta. Mantere, Helsinki 1945
* *Kätketty valtakirja 1–2*. Mantere, Helsinki 1945
* *Kaksihuippuisen vuoren salaisuus*, Outsiderin radiokuunnelmasta romaaniksi kirjoittanut Antero Virkki. Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja 2. Lehtiyhtymä, Helsinki 1946
* *Salaluola* : seikkailuromaani nuorisolle. Mantere, Helsinki 1946
* *Kadonnut kassakirja* : seikkailuromaani nuorisolle. Mantere, Helsinki 1947
* *Kummitustalo* : seikkailuromaani nuorisolle. Mantere, Helsinki 1947
* *Teollisuusvakooja*. Poikien sininen sarja 14. Kansankirja, Helsinki 1947
* *Valkoinen kuolema* : seikkailuromaani. Länsirannikko, Kokkola 2004 (pohjana Talasmon aiemmin julkaisematon käsikirjoitus jonka tapahtumat ajoittuvat vuoteen 1948)

Lähteet
-------

* Antero Virkki SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* Kirjastovirma : henkilögalleria : Aarne Talasmo (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kustannusosuukunta Länsirannikko: Antero Virkin kirjan Valkoinen kuolema esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
**Seppo Ilmari Kohvakka** (6. lokakuuta 1946 Haukivuori – 18. syyskuuta 2014 Kerava) oli suomalainen laulaja-lauluntekijä, evankelista ja pastori. Ennen uskoontuloaan 1970-luvulla Kohvakka tunnettiin rocklaulajana taiteilijanimellä **Dave**. Hän tuli uskoon helluntaiherätyksen piirissä vuonna 1978. Kohvakan tunnetuin hengellinen levytys on kappale "Taivaan Isä pitää huolta lapsistaan" vuodelta 1979.

Kohvakan hengellinen musiikki oli folk- ja country-tyylistä. Äänensä vuoksi häntä kutsuttiin myös "gospelin Tapio Rautavaaraksi". Dave-taiteilijanimellä Kohvakalta julkaistiin pop-/rock-albumi Mitä sisälläni on (1972) sekä puolisen tusinaa singleä. Vuodesta 1999 saakka Kohvakka toimi Keravan Cityseurakunnan pastorina. Nuorempana hän työskenteli myös kameramiehenä Ylellä.

Seppo Kohvakan viimeinen leposija on Keravan hautausmaalla.

Albumeja
--------

* *Kotitiellä* (1979)
* *Milloinkaan yksin en jää* (1981)
* *Terveisiä Isältä!* (1983)
* *Elonaikaan* (1985)
* *Anna meille enkeleitä* (1988)
* *Kirja, kitara ja mies* (1989)
* *Kootut parhaat* (1990)
* *Nousun aika* (1993)
* *Paras on edessä* (2004)
* *Isältä pojalle* (2010)

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus Helsingin Sanomissa 25.10.2014, s. C20
2. 1 2  Ahjovaara-Steck, Heljä: Keravalla odotetaan herätystä koko maahan! Armon varassa.  *Uusi Elämä*, 2/2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Seppo Kohvakan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Seppo Kohvakan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
* Seppo Kohvakan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Amir Khusrow oppilaittensa kanssa. Persialainen maalaus 1600-luvun lopulta tai 1700-luvun alusta.
**Amīr Khusrow** (1253–1325) oli intialainen runoilija ja historioitsija, joka kirjoitti persian kielellä. Amir Khusrowin isä oli Delhin sulttaania palveleva turkkilainen upseeri, ja hän eli koko ikänsä Delhin muslimihallitsijoiden suojeluksessa.

Khusrow osasi persian lisäksi arabiaa, turkkia ja hindustania. Hänen on sanottu kirjoittaneen runoja myös hindustaniksi, mutta säilyneet katkelmat saattavat olla myös käännöksiä.

Khusrow oli kiinnostunut suufilaisuudesta, joka näkyy hänen runoudessaan synkretistisenä ajatteluna ja suvaitsevaisuutena monia uskontoja kohtaan. Vuodesta 1272 hän seurasi Delhissä elänyttä pyhää miestä nimeltä Neẓām-al-dīn Awlīā ja omisti tälle useita runojaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Amīr Khosrow *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 27.10.2019.
2. 1 2  A. Schimmel: Amīr Ḵosrow Dehlavi *Encyclopedia Iranica*.  1989 / 2011. Viitattu 27.10.2019.
3. ↑  Gabbay, Alyssa: *Islamic Tolerance: Amir Khusraw and Pluralism*, s. 6. Routledge, 2010.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
	+ 2
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
	+ 2
* Australia
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef
* İslâm Ansiklopedisi

 |

 |
**Gerard Moultrie** (16. syyskuuta 1829 Rugby Rectory, Warwickshire, Englanti – 25. huhtukuuta 1885 Southleigh, Englanti) oli englantilainen pappi, opettaja ja anglikaaninen virsirunoilija.

Elämä
-----

Gerard Moultrien isä oli myös virsrunoilija. Hän opiskeli mm. Exeter Collegessa. Hänet vihittiin papiksi ja toimi eri viroissa. Hän kirjoitti ja käänsi virsiä. Hän julkaisi useita teoksia, mm "*Hymns from the Post Reformation Editions "*(1864)*, "The Devout Communicant"* (1867)*, "Hymns and Lyrics for the Seasons and Saints’ Days of the Church* (1867)

Moultrie käänsi englanniksi kreikan, latinan ja saksankielisä hymnejä. Useat käännökset ilmestyivät Church Times -lehdessä sekä muissa lehdissä. Monet hänen hymnisnä oli kirjoittetu pyhimysten muistopäiviä ja muita juhlapäiviä varten.

Tunnetuin hänen kääntämistään hymneistä on kreikankielestä käännetty hymni «Let All Mortal Flesh Keep Silence». Se on Ortodoksien kirkon käyttämän Jaakobin liturgian kerubihymni "Σιϒησάτω πδσα Σάρξ βροτЄία". Moultrien virren on suomeksi kääntänyt Anna-Maija Raittila 1984. Sen sävelmänä on ranskalainen 1600-luvulta peräisin oleva sävelmä. Virsi *"*Vaiti kaikki palvokaamme" on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 228, Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 708 ja Helsingin katolisen hiippakunnan virsikirjassa Cantemus virsi 174.

Lähteet
-------

1. ↑  Gerard Moultrie *hymnary.org*. Viitattu 5. 2. 2020. (englanniksi)
2. ↑  Let all mortal flesh *hymnary.org*. Viitattu 5. 2. 2020. (englanniksi)
3. ↑  virsi 228 *virsikirja.fi*. Viitattu 5. 2. 2020.
4. ↑  *Cantemus*
Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja*. Helsingin hiippakunnan liturginen toimikunta, Katolinen tiedotuskeskus ISBN 978-952-9627-71-4, 2012.*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Beatrice Shilling** (8. maaliskuuta 1909 – 4. marraskuuta 1990) oli brittiläinen ilmailuinsinööri ja moottoriurheilija. Hänen tunnetuin saavutuksensa oli ratkaisu brittiläisten Supermarine Spitfire ja Hawker Hurricane -hävittäjälentokoneiden moottoreita vaivanneeseen ongelmaan toisen maailmansodan aikana.

Hän opiskeli sähkötekniikkaa Manchesterin yliopistossa ja valmistui vuonna 1932. Vuonna 1933 hän suoritti maisterintutkinnon. Hän työskenteli vuosina 1936–1969 Royal Aircraft Establishment -tutkimuslaitoksessa. Hän sai OBE-kunnianosoituksen vuonna 1949 sodanaikaisista ansioistaan.

Shilling oli lapsesta asti kiinnostunut tekniikasta ja mekaniikasta. Hän osti ensimmäisen moottoripyöränsä teini-ikäisenä, ja purki ja kokosi sen uudestaan. Ennen toista maailmansotaa hän osallistui ratamoottoripyöräkilpailuihin. Sodan jälkeen hän kiinnostui autourheilusta. Hän oli naimisissa kollegansa George Naylorin kanssa. Heitä yhdisti myös kiinnostus moottoriurheiluun ja ajoneuvojensa paranteluun.

Lähteet
-------

1. 1 2 . Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3  Shilling [married name Naylor, Beatrice (1909–1990), mechanical and aeronautical engineer | Oxford Dictionary of National Biography] *www.oxforddnb.com*. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
3. 1 2 3  Haines, Catharine M. C: *International women in science : a biographical dictionary to 1950*, s. 288. ABC-CLIO, 2001.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee saksalaista kaupunkia. Muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Colditz** on kaupunki Saksassa Saksin osavaltiossa Muldejoen rannalla, lähellä Leipzigia. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 9 207 asukasta.

Colditz sijaitsee keskellä Leipzigin, Dresdenin ja Chemnitzin muodostamaa kolmiota.

Colditzissa sijaitsee vuonna 1014 rakennettu Colditzin linna, jota on sittemmin käytetty mielisairaalana ja vankilana. Vuosina 1829-1924 se oli ylellinen parantola "mieleltään järkkyneille" aatelisille ja varakkaille.

Linnassa säilytettiin toisen maailmansodan aikana liittoutuneiden sotavankeja, varsinkin upseereita joiden arveltiin yrittävän karata. Linnasta tehtiin erilaisia tunneleita, ja kaikkiaan 130 pakoyritystä on kirjattu. 32 vankia onnistui karkaamaan.

Vankileiriä johti Wehrmacht, vaikka SS yritti saada ajoittain linnan hallintaansa. Wehrmacht kohteli vankeja asiallisesti, eikä kidutukseen tai muihin raakuuksiin syyllistytty, vaan vankien kohtelu oli Geneven sopimuksen mukaista.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Germany: Census population citypopulation.de. Viitattu 4.10.2013.
2. 1 2  Story of Colditz UK TV. Viitattu 4.10.2013.
3. ↑  Colditz Castle Encyclopedia Britannica. Viitattu 4.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Colditz** Wikimedia Commonsissa
John Kricfalusi.
**Michael John Kricfalusi** (s. 9. syyskuuta 1955) on kanadalainen animaattori, joka tunnetaan parhaiten animaatiosarja *Ren & Stimpyn* luojana. Hän on käyttänyt myös nimiä **John K.** ja **Raymond Spum**.

Kricfalusi aloitti uransa 1980-luvun alussa Ralph Bakshin kanssa. Hän perusti vuonna 1988 animaatiostudio Spümcøn Jim Smithin kanssa ja loi *Ren & Stimpyn*. Spümcø myi *Ren & Stimpyn* Nickelodeonille samana vuonna. Sarjan tuotannosta syntyi kuitenkin riitaa. Kricfalusi ylitti usein sarjan budjetin ja sai harvoin jaksoja valmiiksi määräajan sisällä. Nickelodeon erotti hänet sarjan tuotantoryhmästä vuonna 1992. Sarja lopetettiin 1996. Kricfalusi sai vapaammat kädet aloittaessaan vuonna 2003 enemmän aikuisille suunnatun sarjan *Ren & Stimpy Adult Party Cartoon* Spike TV:lle, mutta se lopetettiin vain kolmen jakson esittämisen jälkeen.

Vuonna 1997 Kricfalusi loi ensimmäisen vain internet-levitykseen tarkoitetun animaation *The Goddamn George Liquor Programin*. Sarjan jaksot olivat yhden minuutin pituisia.

Kricfalusi on animoinut myös musiikkivideoita artisteille kuten Björk ja Tenacious D. Hän on myös ohjannut The Rolling Stonesin vuoden 1986 "Harlem Shuffles" -musiikkivideon animaation.

Lähteet
-------

1. ↑  Houle, Zachary: John K Interview *TVparty.com*. Viitattu 28.11.2008. (englanniksi)
2. ↑  Dumas, Daniel: The World According to John K. *Wired.com*.  28.2.2007. Viitattu 28.11.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* John Kricfalusi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* John Kricfalusin blogi

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Synchronkartei

 |

 |
Jussi Kosonen soittaa pasuunasooloa Ilmavoimien Big Bandin konsertissa Jyväskylässä huhtikuussa 2016
**Jussi Ilmari Kosonen** (s. 1981) on jyväskyläläinen muusikko, joka toimii soittaja-aliupseerina, pasunistina ja äänenjohtajana Ilmavoimien soittokunnassa Tikkakoskella. Palvelusarvoltaan Kosonen on vääpeli.

Kosonen on esiintynyt myös muun muassa UMOn, Lappeenranta Big Bandin, Boston Promenaden, Jyväskylä Big Bandin ja Finnish Junior All Stars Big Bandin riveissä. Kosonen on toiminut Suomen big band -yhdistyksen hallituksen jäsenenä.

Kososen säveltämä kappale *Gran Turismo* valittiin Esko Linnavalli -kilpailussa yleisön suosikiksi 2009. Kosonen tuli kolmanneksi SBBY:n fanfaarisävellyskilpailussa 2018.

Jussi Kosonen on Lauri Kososen poika ja Tatu Kososen veli.

Lähteet
-------

1. ↑  Ilmavoimien soittokunnan soittajat
2. ↑  Joukko-osastojen komentajien antamat aliupseerien palvelusarvot ja ylennykset reservissä 2019
3. ↑  Konserttitaltiointi 3.2.2011
4. ↑  Jazz-rytmit: Jukka Perko juhlisti Lappeenranta Big Bandin 60-vuotisjuhlakonserttia (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑  [ Suomijazz.com
6. ↑  Suomen big band -yhdistyksen kotisivut
7. ↑  Suomijazz.com: Mikko Hassinen voitti Esko Linnavalli -kilpailun
8. ↑  SBBY: Erno Tiittanen voittoon big band -fanfaarisävellyskilpailussa
9. ↑  Tatu Kososen henkilökohtainen Facebook-sivu
**Siiri Margareta Vihantola** (vuoteen 1906 **Grönroos**, 30. toukokuuta 1905 Turku – 30. tammikuuta 1983 Lapua) oli suomalainen lehtori ja kirjailija.

Vihantolan vanhemmat olivat toimittaja ja maallikkosaarnaaja Oskari Vihantola ja Hilda Josefiina Lehtimäki. Vihantola kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta vuonna 1924. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1927. Vihantola toimi äidinkielen ja historian opettajana Lapuan yhteiskoulussa vuosina 1929–1952 ja lehtorina Lapuan yhteislyseossa vuosina 1952–1969. Vihantolan talvisota-aiheinen kertomuskokoelma *Tulta hankien yllä* joutui jatkosodan jälkeen kiellettyjen kirjojen listalle.

Siiri Vihantolan veli oli pappi Aarno Vihantola.

Teoksia
-------

* *Naisten työ*, teoksessa *Lakeus ja sen lapset : Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin 20-vuotisjulkaisu*, kirj. Jalmari Sauli. Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiiri, Vaasa 1937.
* *Tulta hankien yllä : kertomuksia*. WSOY 1940.

Lähteet
-------

* Siiri Vihantola SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)

### Viitteet

1. ↑  Siiri Margareta Vihantolan kuolinilmoitus.  *Uusi Suomi*, 16.2.1983, nro 46, s. 7.  Viitattu 28.8.2022.
2. 1 2  Suomen Kirjailijat 1917–1944, Vihantola, Siiri Margareta, sivu 511, toimittaneet Hannu Launonen, Maija Hirvonen, Anna Nybondas, Inger Bäcksbacka, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 365, Jyväskylä 1981
**Juha Kostamovaara** (s. 30. joulukuuta 1955 Tervola) on suomalainen akatemiaprofessori. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1987 Oulun yliopistosta ja vuonna 1995 hänet nimitettiin Oulun yliopiston elektroniikan professoriksi.

Kostamovaara on toiminut Suomen Akatemian akatemiaprofessorina kausina 1. elokuuta 2006 – 31. heinäkuuta 2011 ja 1. kesäkuuta 2012 - 31. toukokuuta 2017. Tutkimustyönsä osana hän kehittää piirejä ja komponentteja tarkkaan, monikanavaiseen aikavälimittaus­tekniikkaan sekä nopeiden optisten ja elektronisten transienttien generointiin ja ilmaisuun. Näitä sovelletaan laseretäisyysmittaukseen ja Raman-spektroskopiaan osana tutkimustyötä, mutta komponenttien käyttöalue on merkittävästi esimerkkisovelluksia laaja-alaisempi. Kostamovaara toimii myös kansallisessa Maanmittauslaitoksen  Juha Hyypän johtamassa laserkeilauksen huippuyksikössä.

Kostamovaaralla on yli 350 julkaisua tieteellisissä lehdissä ja konferensseissa, samoin kuin 16 patenttia.

Lähteet
-------

1. ↑  Kostamovaara, Juha. 1.8.2006-31.7.2011 ja 1.6.2012 - 31.5.2017 Suomen Akatemia, aka.fi.  Arkistoitu 28.5.2015. Viitattu 1.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* High-speed pulse electronics (J. Kostamovaara) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (oulu.fi)
* Laserkeilauksen huippuyksikkö (Arkistoitu – Internet Archive) (laserscanning.fi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Kroatia

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* DBLP

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Juha Mikael Kostiainen** (s. 28. helmikuuta 1965 Tampere) on tamperelainen hallintotieteiden tohtori ja diplomi-insinööri. 

Kostiainen työskenteli Sitrassa vuosina 2009-2012 Julkishallinnon johtamisohjelman johtajana.

Koulutukseltaan Kostiainen on hallintotieteiden tohtori ja diplomi-insinööri. Hänellä on useita julkaisuja ja aluetieteiden dosentuuri Tampereen yliopistossa.

Kostiainen on toiminut Tampereen kaupungin elinkeinojohtajana vuosina 1997-2001 ja YIT Oyj:n viestintä- ja kehitysjohtajana. Hänet nimitettiin YIT:n johtoryhmään vuonna 2016.

Kostiainen oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen vuosina 2004-2008. Vuosina 2004-2006 hän toimi Kokoomuksen Tampereen aluejärjestön puheenjohtajana. Nykyisin Kostiainen asuu Helsingissä.

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Kostiainen *Sitra*. Viitattu 7.10.2019.
2. ↑  HT Juha Kostiainen nimitetty dosentiksi Tampereen yliopistoon *Tampereen yliopisto*. Viitattu 7.10.2019.
3. ↑  Change to YIT Corporation's Management Board – Juha Kostiainen nominated as a member of Group Management Board *YIT Group*. Viitattu 7.10.2019.
*Tämä artikkeli kertoo elokuvateatterista. Katso muut merkitykset täsmennyssivulta.*
Priman talo, jossa elokuvateatteri sijaitsi.
**Maailman Ympäri** oli Turun ensimmäinen elokuvateatteri. Rohdoskauppias Wilhelm Willbergin vuonna 1905 perustama elokuvateatteri toimi nykyisen Yliopistonkadun ja Aurakadun kulmassa sijainneessa Priman talossa vain kaksi ja puoli vuotta, minkä jälkeen se joutui antamaan tilaa suuremmille ja uudenaikaisemmille elokuvateattereille. Maailman Ympäri suljettiin vuoden 1908 keväällä.

Historia
--------

Turun ensimmäinen varsinainen elokuvateatteri Maailman Ympäri avattiin 17. marraskuuta 1905 Venäjän Kirkkokadun (nykyinen Yliopistonkatu) ja Aurakadun kulmassa sijaitsevaan Priman taloon. Elokuvateatterin perusti rohdoskauppias Wilhelm Willberg, joka myös omisti Priman talon. Willbergin teatteri oli suhteellisen vaatimaton, sillä siellä oli tilaa vain sadalle katsojalle, istumapenkit oli rakennettu lankuista eikä eteistiloja ollut lainkaan. Liput myytiin oven vieressä olleesta luukusta kadulle, ja konehuone sijaitsi sisäänkäynnin yläpuolella.

Willberg myi elokuvateatterin vain puoli vuotta sen perustamisen jälkeen tamperelaiselle Maat ja Kansat Oy:lle. Hän ei kuitenkaan jättänyt elokuva-alaa, vaan perusti Turun Humalistonkadulle suuremman ja uudenaikaisemman Biografi teatterin. Maailman Ympäri -elokuvateatteri jäi pian Biografi teatterin varjoon, ja niinpä Maat ja Kansat Oy päätti myös rakennuttaa uudenaikaisemman Metropol-elokuvateatterin Hamburger Börsin sisäpihalle. Tämän uuden elokuvateatterin myötä Maailman ympäri -teatteri päätettiin lopettaa vuoden 1908 keväällä. Se ehti olla toiminnassa vain kaksi ja puoli vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mäkilä, Jari: Maailman Ympäri (Arkistoitu – Internet Archive). *Turun Elokuvateatterien Historia*. Elektroninen aineisto, 2005. Viitattu 21.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Maskula, Tapani: Herra Auer ja pökkivien veturien aika. *Turun Sanomat* 21.1.2015.
* Mäkilä, Jari: *Turun Elokuvateatterien Historia (Arkistoitu – Internet Archive)*. Elektroninen aineisto, 2005.
* *Pajasta Palatsiin: Turun elokuvaelämän historia*. Toim. Ari-Honka-Hallila, Helena Honka-Hallila, Hanna Kangasniemi, Hannu Salmi. Lähikuva-Yhdistys, Turun elokuvakerho, Varsinais-Suomen elokuvakeskus, Turku 1997.
Loviisan kirkko etelästä.
**Lovisa svenska församling** on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Porvoon hiippakunnan seurakunta. Siihen kuului 2 406 ruotsinkielistä kirkon jäsentä (08/2018) itäuusmaalaisen Loviisan kaupungin keskustasta eli siltä alueelta, joka ennen vuoden 2010 kuntaliitoksia oli Loviisan kaupunki. Suomenkieliset kuuluivat Helsingin hiippakunnan alaiseen Loviisan suomalaiseen seurakuntaan. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään.

Historia
--------

Loviisan kaupunki perustettiin 1745 nimellä Degerby Pernajan pitäjän alueelle. Pian sen jälkeen (1750) myös seurakunta erotettiin Pernajan seurakunnasta. Kuningas Aadolf Fredrikin vieraillessa kaupungissa 1752 se muutti nimensä Loviisaksi kuningatar Loviisa Ulrikan mukaan.

Vuonna 1855 suuri osa kaupungista, mukaan lukien kirkko, paloi. Nykyinen punatiilinen uusgoottilainen Loviisan kirkko vihittiin käyttöön 1865.

Lovisa svenska församling perustettiin 1958, kun Loviisan seurakunta jaettiin kielellisin perustein ja perustettiin myös Loviisan suomalainen seurakunta. Seurakunnat käyttävät samoja kiinteistöjä, ja Loviisan kirkko on esimerkiksi molempien kotikirkko.

Vuonna 2019 Lovisa svenska församling yhdistettiin alueen muihin ruotsinkielisiin seurakuntiin. Ruotsinkieliset muodostivat Agricola svenska församlingin ja suomenkieliset vastaavasti Agricolan suomalaisen seurakunnan.

Kirkkoherrat
------------

### Loviisan seurakunta

* David Starck (1750–1778)
* Zacharias Cygnæus vanhempi (1780–1791)
* Henrik Calonius (1792–1805)
* Karl Adolf Hougberg (1810–1840)
* Gustaf Leonard Stenbäck (1844–1861)
* Karl Albert Hackzell (1876–1892)
* Ivar Alarik Nikander (1895–1918)
* Arnold Schalin (1920–1957)
* Leo von Martens (1957–1958)

### Lovisa svenska församling

* Leo von Martens (1958–1982)
* Lars Junell (1982–2006)
* Henrik Weckström (2007–2012)
* Karl af Hällström (2012–2018)

### Loviisan suomalainen seurakunta

* Paavo Elovaara (1959–1975)
* Niilo Outakoski (1975–1980)
* Veli-Matti Hynninen (1980–2012)
* Seppo Apajalahti (2012–2018)

Aiheesta muualla
----------------

Seurakunnan kotisivut arkistossa

Viitteet
--------

1. ↑  Jäsentilasto 2018 aikasarja - Kirkon tilastopalvelu *kirkontilastot.fi*. Viitattu 20.10.2018.
2. ↑  Loviisan Sanomat: Kahden seurakunnan malli käyttöön 1.1.2019 *www.loviisansanomat.net*.  Arkistoitu 6.9.2018. Viitattu 21.10.2018.
**Olympia** oli Turussa vuosina 1907–1967 sijainnut elokuvateatteri. Teatterirakennus sijaitsi osoitteessa Eerikinkatu 19, aivan Turun postitalon kyljessä.

Historia
--------

Elokuvateatteri avattiin lokakuussa 1907 laajentamalla paikalla jo ennestään sijainnutta tiilistä varastorakennusta. 260-paikkaisen teatterin rakennutti ja omisti Pohjoismainen Biografi Komppania Fernander & Hallseth. Ennen oman elokuvateatterin rakentamista yhtiö oli esittänyt elokuvia Turun VPK:n talossa. Rakennuksen Eerikinkadulle aukeavan näyttävän julkisivun suunnitteli arkkitehti Helge Rancken. Alkuvuosina teatterissa esitettiin amerikkalaisia lännenelokuvia, kuten Texas-Tex ja Rifle-Bill.

Myöhemmin, vuonna 1919 rakennusta uudistettiin uuden omistajan, Gustaf Gustafssonin Olympia-yhtiön toimesta. Uudistuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti August Krook. Teatterisalia korotettiin, jolloin saliin lisättiin parvekkeet sekä sivu- ja taka-aitiot. Myös julkisivun ulkonäkö muuttui merkittävästi, kun fasadiin lisättiin kaksi symmetristä sisäänkäyntiä. Laajennuksen jälkeen Olympiaan mahtui 500 katsojaa. 1960-luvun alussa teatteriin asennettiin CinemaScope-laajakangaslaitteet.

### Omistajat ja henkilökunta

Biografi Komppania omisti Olympian vuoteen 1916 asti, jolloin teatteri siirtyi Gustav Gustafssonin perustamalle Olympia-yhtiölle. Neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1920, Olympian uudeksi omistajaksi tuli tanskalainen Jens Christian Skads, mutta jo syksyllä 1921 teatteri siirtyi edelleen Hjalmar ja Berta Nilssonille, jotka omistivat Olympian aina kesäkuuhun 1967 asti.

Olympian alkuvuosina sen johtajana toimi Enfrid Isaksson, joka myöhemmin toimi myös kahden muun turkulaisen elokuvateatterin, Alhambran ja Bio-Bion johtajana. Olympian pitkäaikaisena koneenhoitajana työskenteli Kustaa Nikolai Aaltonen, jota kutsuttiin lempinimellä "Niko". Hän aloitti työskentelyn vuonna 1912, ensin Alhambrassa ja sitten 1920-luvun alussa Olympiassa. Aaltonen toimi koneenhoitajana 55 vuotta ja eläköityi vasta Olympian toiminnan päätyttyä vuonna 1967. Myös Aaltosen poika Esko Aaltonen työskenteli Olympiassa koneenhoitajana ja myöhemmin elokuvateatteri Bostonissa.

### Purkaminen

Olympian yllä leijui purku-uhka jo 1950-luvulta alkaen. Tontin omistanut Osuusliike Tarmola suunnitteli pitkään puisten myymälärakennustensa korvaamista uusilla tiloilla samalla tontilla. Suunnitelmat toteutuivat lopulta vuonna 1967, jolloin Olympia joutui väistymään uuden Centrum-tavaratalon tieltä. Olympian viimeinen esitys oli 4. kesäkuuta 1967, jolloin esitettiin ohjaaja Buzz Kulikin elokuva *Surmanlaukaus*. Nykyisin Olympian paikalla sijaitsee ravintola Night Club Marilyn.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Mäkilä, Jari: Olympia 1907-1967 *Turun elokuvateattereiden historia*.  2005.  Arkistoitu. Viitattu 20.10.2023.
2. 1 2 3 4 5  Lahtinen, Rauno: *Turun puretut talot 2*, s. 205. Turku: k&h, kulttuurihistoria, Turun yliopisto, 2011. ISBN 978-951-29-4716-4.

Aiheesta muualla
----------------

* Honka-Hallila Ari, Honka-Hallila Helena, Kangasniemi Hanna, Salmi Hannu: *Pajasta Palatsiin - Turun elokuvaelämän historia*. Turku: Varsinais-Suomen elokuvakeskus, 1997. ISBN 952-90-9222-9.
Pyhäsaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
JyväskyläSuomi |
| Vesialue | 
LeppävesiView and modify data on Wikidata  |
| Korkein kohta | 
84 mView and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Pyhäsaaren pohjoiskärjessä on lapinraunioita.
**Pyhäsaari** on yksi Leppäveden suurimmista saarista Jyväskylässä lähellä Vaajavirran luusuaa. Kapeahko salmi erottaa sen Kanavuoresta, vielä kapeampi Ruokosaaresta, joka on nimestään huolimatta niemi eikä saari. Saaren pituus on noin 2 km. Pyhäsaaren pohjoisosassa on lapinraunioita. Siellä on loma-asutusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pyhäsaari, Kansalaisen karttapaikka
2. ↑  Anu Soikkeli-Jalonen: Suomen pronssikautiset röykkiöt – Moninaisia hautaustapoja ja merkityksiä; Kalmistopiiri 2.7.2015
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Timo Jussila ja Timo Sepänmaa: Jyväskylä - Entisen Jyväskylän kaupungin ja maalaiskunnan alueiden muinaisjäännösinventointi 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pyhän Joosefin katolinen seurakunta** on katolisen kirkon seurakunta Suomessa, jonka toiminta-alueena on Itä-Suomi eli Pohjois-Savo ja Pohjois-Karjala sekä Etelä-Savo. Seurakunnan keskuspaikka on Kuopio, jossa seurakunnalla on Pyhän Joosefin kirkko. Lisäksi seurakunnalla on säännöllistä toimintaa Joensuussa, Mikkelissä ja Savonlinnassa ja Lieksassa.

Historia
--------

Vuonna 2012 Kuopion alueella asui yli sata katolilaista, jotka kuuluivat Jyväskylästä käsin toimivaan Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. Tuolloin he viettivät messua kerran kuussa ortodoksisen seurakunnan seurakuntasalissa. Tilat olivat kuitenkin huonot esimerkiksi ripittäytymisen kannalta. muun muassa myanmarilaisten ja sudanilaisten pakolaisten myötä kasvanut katolilaisten joukko kaipasi Kuopioon omaa kirkkoa ja pappia. Vuonna 2013 katolinen kirkko osti Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion seurakuntayhtymältä Männistön vanhan kirkon, joka oli valmistunut vuonna 1913. Korjaus- ja muutostöiden jälkeen se vihittiin katoliseksi Pyhän Joosefin kirkoksi 3. toukokuuta 2014. Tuolloin se kuului vielä Pyhän Olavin katoliseen seurakuntaan. 19. maaliskuuta 2016 perustettiin itsenäinen Pyhän Joosefin seurakunta, johon liitettiin aiemmin Pyhän Olavin seurakuntaan kuuluneet Pohjois-Savo, Etelä-Savo ja Pohjois-Karjala. Vuoden 2016 lopussa seurakunnan jäsenmäärä oli 546.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilastotietoja Katolinen kirkko Suomessa. Viitattu 29.11.2018.
2. ↑  Jukka Eskanen & Markku Malinen: Katolilaiset toivovat Kuopioon omaa pappia  26.9.2012. Yle Uutiset. Viitattu 29.11.2018.
3. ↑  Pyhän Joosefin seurakunta Katolinen kirkko Suomessa. Viitattu 29.11.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Seurakunnan kotisivut
**Claudia Llosa** (s. 15. marraskuuta 1976 Lima, Peru) on perulainen elokuvantekijä, jonka elokuva *La teta asustada* sai vuonna 2009 Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen karhun.

Elämäkerta
----------

Claudia Llosa syntyi Perussa vuonna 1976 ja kävi kotikaupungissaan Limassa toisen asteen koulutuksen arvostetussa englantilais-perulaisessa Newton Collegessa. Alemman korkeakoulututkinnon hän suoritti Liman yliopistossa, missä hän opiskeli tiedotusoppia. Llosa muutti Perusta Madridiin, missä hän opiskeli vuosina 1998–2001 TAI-taideyliopistossa pääaineen käsikirjoittaminen.

Llosa työskenteli Madridissa jonkin aikaa mainostoimistossa, ja samaan aikaan hän kirjoitti esikoiselokuvaansa *Madeinusa*. Hän perusti oman tuotantoyhtiönsä Vela Filmsin ja kuvasi elokuvan vuonna 2006. *Madeinusa* perustui perulaisiin myytteihin, joiden mukaan pitkäperjantain ja pääsiäissunnuntain välisenä aikana mikään ei ole syntiä. Elokuva menestyi elokuvajuhlilla ja taide-elokuvien teattereissa. Se palkittiin muun muassa Havannan elokuvajuhlilla parhaasta käsikirjoituksesta ja Rotterdamin elokuvajuhlilla Fiprescin palkinnolla.

Llosan toinen elokuva *La teta asustada* (2009) sai myös suosiota taide-elokuva piireissä, ja se oli myös ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoon. Berliinin elokuvajuhlilla *La teta asustada* sai pääpalkinnon Kultaisen karhun. Vuoden 2012 lyhytelokuva *Loxoro* palkittiin Berliinissä puolestaan Teddy-palkinnolla.

Llosan kolmas täyspitkä elokuva oli vuonna 2014 ensi-iltansa saanut *Aloft*, joka oli Berliinissä ehdolla Kultaiseen karhuun ja jota esitettiin vuoden 2015 Sundancen elokuvajuhlilla. *Aloft* oli Llosan ensimmäinen kansainvälinen englanniksi kuvattu tuotanto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  La teta asustada (PDF) Berlin International Film Festival. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)(saksaksi)(espanjaksi)
2. 1 2 3 4 5 6  Claudia Llosa *Women Make Film*. Turner Classic Movies, Inc.  Arkistoitu 15.4.2021. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Claudia Llosa • Director *Cineuropa*. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Claudia Llosa** Wikimedia Commonsissa

* Claudia Llosa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Raymond "Ray" Nixon** (s. 10. syyskuuta 1984 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.

Nixon voitti Namika Lahdessa vuonna 2009 Suomen mestaruuden, oli kauden tarkin kolmen pisteen korien heittäjä ja palkittiin Korisliigan parhaana ulkomaalaispelaajana. Vuonna 2011 hän voitti Hamamatsu Higashimikawa Phoenixissä Japanin mestaruuden.

Elämä ja ura
------------

Nixon pelasi yliopistokoripalloa Wisconsinin joukkueessa vuosina 2002–2006. Yliopistouransa päätyttyä Nixon siirtyi ammattilaiseksi Eurooppaan pelaten kaksi kautta Saksassa: hän muun muassa pelasi Bundesligassa ja voitti sen tähdistöottelun donkkikilpailun vuonna 2008. Syksyllä 2008 hän siirtyi Suomen pääsarjassa pelanneeseen Namika Lahteen. Nixon pelasi Korisliiga-kauden 2008–2009 runkosarjan 16,7 pisteen ja 5,4 levypallon ottelukeskiarvoilla. Hän oli 47,8 prosentin onnistumisprosentillaan sarjan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä. Namika Lahti voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden, ja Nixon valittiin sarjan vuoden parhaaksi ulkomaalaispelaajaksi.

Mestaruuden jälkeen Nixon siirtyi Ranskaan Rouen Métropole Basketin joukkueeseen, jossa hän pelasi seitsemän ottelua ennen kuin joukkue purki hänen sopimuksensa. Loppukaudeksi Nixon palasi Lahteen. Lahti sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja putosi niukasti pudotuspeleistä.

Vuosina 2010–2019 Nixon pelasi Japanissa, missä hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Hamamatsu Higashimikawa Phoenixissä Japanin mestaruuden.

Kauden 2018–2019 Nixon oli pelaamatta. Elokuussa 2019 hän palasi Suomen pääsarjaan, Tampereen Pyrintöön, vanhan valmentajansa Sami Toiviaisen valmennukseen. Runkosarjassa Nixon kirjautti viidesti tupla-tuplan ja parhaimmillaan yhdessä ottelussa 28 pistettä. Pyrintö sijoittui runkosarjassa lopulta viidenneksi kauden keskeydyttyä pysyvästi koronaviruspandemian vuoksi. Suomen cupissa joukkue ylsi välieriin.

Saavutukset
-----------

* Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus 2009
* Korisliigan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä 2009
* Saksan pääsarjan tähdistöottelun donkkikilpailun voitto 2008
* Suomen mestaruus 2009
* Japanin mestaruus 2011

Lähteet
-------

* Ray Nixon Suomen Koripalloliitto
* Ray Nixon College Stats College Basketball at Sports-Reference.com (englanniksi)
* Ray Nixon International Stats Basketball-Reference.com (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  College Basketball at Sports-Reference.com
2. ↑
3. 1 2 3  Ray Nixon – Suomen Koripalloliitto
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
11. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Ray Nixon basketball profile eurobasket.com (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Corey Smith** | **Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus**2008–2009 | Seuraaja:**A. J. Moye** |
**Gillian Wearing** (10. joulukuuta 1963) on englantilainen käsitetaiteilija. Turner-palkinnon vuonna 1997 saanut Wearing kuuluu Young British Artists -ryhmään. Wearin opiskeli Chelsea College of Artissa ja
Goldsmiths Collegessa.

Lontoossa asuvan Wearingin ihmisten suhteita käsittelevissä videoissa ja valokuvissa on sekä näyttelijöitä että tavallisia ihmisiä. Hänen teoksiaan oli esillä Kiasmassa vuonna 2004. Wearingia inspiroi alun perin Michael Aptedin Up-dokumenttisarja. Videon ja valokuvan ohella Wearing on viimeisen vuosikymmenen aikana tehnyt myös julkisia veistoksia. Lontoon Parliament Squarella on 2018 alkaen ollut Wearingin pronssiveistos suffragetti Millicent Fawcettin muistoksi.

* Real Birmingham family -veistos 2014, Birminghamin kirjaston edusta.Real Birmingham family -veistos 2014, Birminghamin kirjaston edusta.
* Millicent Fawcett, veistos 2018.Millicent Fawcett, veistos 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2  Royal Academy: Gillian Wearing
2. ↑  Kiasma: Gillian Wearing

  

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gillian Wearing**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Anjalan seurakunta** on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon entinen seurakunta keskisessä Kymenlaaksossa. Seurakunta kuului historiansa aikana Viipurin, Porvoon, Tampereen ja Mikkelin hiippakuntiin.

Historia
--------

Anjalan kirkon matala kellotapuli on valmistunut 1792.
Anjalan kirkollinen elämä oli aluksi pienimuotoista, koska kyläläisten pääkirkko sijaitsi ensin Pyhtäällä ja myöhemmin Elimäellä. Ensi alkuun jumalanpalvelukset toimitettiin Wreden suvun hallitseman Anjalan kartanon salissa. Ensimmäinen kappeli rakennettiin vuonna 1693. Se purettiin huonokuntoisena vuoteen 1755 mennessä. Oma kirkko saatiin rakennettua vuonna 1756. Kirkkoa on remontoitu useasti, ja se on keskeisellä paikalla Anjalassa.

Anjalan seurakunta oli Elimäen ja Loviisan seurakuntien alaisena kappeliseurakuntana vuodesta 1789 vuoteen 1865. Kappeliseurakunnan aikana anjalalaiset rakensivat pappilan paroni Rabbe Gottlieb Wreden lahjoittamalle tontille Kustaan sodan jälkeen. Se valmistui vuonna 1795, ja on edelleen olemassa.

### Kappalaisia

Kappeliseurakunnan kappalaisina toimivat:

* Alexander Ruuth 1789–1793
* Anders Johan Kiljander 1794–1806
* Karl Otto Bökman 1807–1819
* Josef Gabriel Wallenius 1822–1824
* Gustaf Adolf Hoffrén 1825–1827
* Adolf Wilhelm Roschier 1827–1831
* Anders Johan Wenell 1833–1835
* Adolf Lyra 1836–1837
* Anders Gustaf Sevén 1838–1839
* Robert Toussaint Enckell 1840–1845
* Karl Johan Antell 1846–1858
* Gustaf Leonard af Enehjelm 1858–1865

### Itsenäinen seurakunta

Anjalan seurakunta itsenäistyi keisari Aleksanteri II:n päätöksellä 13.1.1863. Varsinainen itsenäisyys saavutettiin, kun yhteys Loviisan seurakuntaan päättyi vuonna 1865. Tällöin Loviisan kirkkoherran kuolinpesän armovuodet päättyivät.

#### Kirkkoherroja

Seurakunnan kirkkoherroina toimivat: 

* Gustaf Leonard af Enehjelm 1865–1874
* Johan Gustaf Snellmann 1875–1879
* William Weckman (Vartiovaara) 1879–1894
* Kaarlo Magnus Olander 1897–1904
* Anton Wilhelm Sederström 1904–1909
* Frans Hjalamar Prins (Parmala) 1910–1920
* Juho Arvi Metsovaara 1924–1928
* Väinö Rautiainen 1929–1950
* Armo Immanuel Aarnio 1952–1971
* Jussi Kuusela 1971–1975
* Erkki Helander 1976–1998

### Myöhemmät vaiheet

Vuoden 1999 alusta seurakunta lakkasi olemasta itsenäinen ja se muodosti yhdessä Sippolan, Inkeroisten ja Myllykosken seurakuntien kanssa Anjalankosken seurakunnan, joka kuuluu nykyään Kouvolan seurakuntayhtymään.

Lähteet
-------

* Oksanen Eeva-Liisa: Ajasta aikaan. Anjalan kirkko 1756-2006, Anjalan seurakunta vuoteen 1998. Anjalankosken seurakunta, 2006. ISBN 952-92-01820-X

### Viitteet

1. ↑  Anjalan historiallinen ympäristö *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 28.8.2023.
**Iitinseutu** on suomalainen sanomalehti. Iitinseutu on perustettu vuonna 1954 ja se on Iitin ja Kouvolassa sijaitsevan Jaalan paikallislehti. Lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa. *Iitinseudun* päätoimittaja on Lumimarja Tirronen.

*Iitinseudun* levikki on laskenut hiljalleen usean vuoden ajan. Vuonna 2000 lehden levikki oli 4 397 kappaletta, vuonna 2003 se oli 4 089 ja vuonna 2008 levikki oli 3 595 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Levikkihaku  27.6.2012. Levikintarkastus Oy. Viitattu 16.7.2011.
2. ↑  Tervetuloa Iitinseudun www-sivustolle! Iitinseutu.  Arkistoitu 31.8.2009. Viitattu 6.8.2009.
3. ↑  Iitinseudun mediakortti (PDF) Iitinseutu.  Arkistoitu 2.7.2007. Viitattu 6.8.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Iitinseudun kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Kymenlaakson sanomalehdet
**Tilattavat sanomalehdet**  
 Elimäen Sanomat  ·  Iitinseutu  ·  Kymen Sanomat  ·  Kouvolan Sanomat  ·  Keskilaakso  ·  Kaakonkulma  ·  Valkealan Sanomat  

**Ilmaisjakelulehdet**  
 Ankkuri  ·  Karhulalainen  ·  Reimari  ·  PK-lehti  ·  Vartti Kouvola
  

**Lopetetut sanomalehdet**  
 Eteenpäin  ·  Etelä-Suomi  ·  Hiiohoi!  ·  Kaupunkilehti Seiska  ·  Kotkan Sanomat  ·  Kotkansilmä  ·  Kymen Sanomat  ·  Poiju  ·  Viikko-Eteenpäin
**Olav Torstein Seiersten**  (22. huhtikuuta 1931 Brandbu, Oppland ) oli norjalainen pikaluistelija 1950-luvulla.

Torsten Seiersten nousi pinnalle jo nuorisosarjoissa 1950-luvun alussa yhdessä Knut Johannesenin kanssa. Vuonna 1952-53 hän palveli Norjan Saksassa miehitysjoukkoina toimineessa norjalaisprikaatissa. Pikaluistelu-uransa aikana hän oli töissä Norja rautateillä konduktöörinä. Työ hankaloitti täysipainoista valmentautumista pikaluisteluun.

Vuoden 1956 Cortina d'Ampezzon olympialaisissa hän sai luistella 5000 metriä, jolla matkalla hän sijoittui 10:ksi. Kisojen jälkeen järjestetyissä MM-kisoissa Oslon Bisletillä hän voitti 10 000 ennen paria Oleg Gontšarenkoa. Yhteispisteissä hän oli neljäs. Vuosina 1957 ja 1958 hän oli MM-kisoissa molemmilla kerroilla viides. Vuoden 1960 Squaw Valleyn kisoissa Seiersten paransi 10 000 sijoitustaan olleen kuudes. Parhaimmaksi olympiasijoitukseksi muodostui 5 000 metrin neljäs sija häviten kahdella kymmenyksellä pronssimitalin.

Norjan mestaruuskisoihin Seiersten osallistui vuosina 1953-1964. Hän oli lopettamassa uraansa jo vuonna 1962, mutta valmentaessaan Stein Johnsonia jatkoi samalla omaa uraansa. Viimeisen kerran urallaan hän osallistui vuoden 1961 MM- ja EM-kisoissa. Parhaat tuloksensa hän teki uransa lopulla vuoden 1963 alussa 1 000, 5 000 ja 10000 metrillä. Samaan aikaan kilpaillut Knut "Kuppern" Johannesen oli Seierstenille liian kova pala, sillä maanmies Johannesen voitti vastaavana aikana useita olympiamitaleita, MM- ja EM-mitaleita.

Uransa jälkeen Seiersten toimi Norjan pikaluistelujoukkueen johtajana 1960-luvulla.

Lähteet
-------

* Torstein Seierstenin olympiamenestys (Arkistoitu – Internet Archive)
* Torstein Seierstenin luistelumenestys
* Torstein Seierstenin luistelumenestys (hollanniksi)
Tykkimäki Aquaparkin sisäänkäynti
**Tykkimäki Aquapark** on vuonna 2014 Tykkimäen Huvipuiston ja Campingin yhteyteen avattu vesipuisto Kouvolassa. Aquaparkista löytyy viisi isoa vesiliukumäkeä, kolme erilaista vesiallasta, Ravintola Loiske sekä Rantakioski. Kaikki isot liukumäet lähtevät 9,1m korkeasta tornista ja päättyvät niin sanottuihin "aqua catch" -altaisiin uima-altaiden rauhoittamiseksi ja törmäyksien välttämiseksi. Tornista lähtevät liukumäet ovat rengasliukumäki Typhoon Tunnel, skeittirengasliukumäki Pendulum, putkiliukumäki Thunder Tunnel, avoliukumäki Bodyslide ja 4-ratainen mattoliukumäki Multilane. Allasalueita Aquaparkissa on kolme: yksi täyspitkä uima-allas, iso lasten teemoitettu vesileikkiallas Water Play ja pienempien lasten kahluuallas Spray Park. 

Alun perin Tykkimäen piti rakentaa vesipuisto yhdessä Jukupark Oy:n kanssa, ja se piti avata kesäksi 2013. Jukupark kuitenkin vetäytyi hankkeesta edelliskesän huonon tuloksensa vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Kykkänen, Valtteri: Aurinko on paras myyntipäällikkö – Tykkimäki avaa kauden suurin odotuksin *yle.fi*.  16.5.2014. Yle Uutiset. Viitattu 10.6.2017.
2. ↑  Tykkimäen vesipuiston rakennus käyntiin ensi kesänä *yle.fi*.  16.6.2011. Yle Uutiset. Viitattu 10.6.2017.
3. ↑  Joki, Niklas: Tykkimäen vesipuistohankkeelle takapakkia *yle.fi*.  31.7.2012. Yle Uutiset. Viitattu 10.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Tykkimäki Aquaparkin kotisivut
Tammikuussa 2009 käyttöön otettu uusi Kouvolan vaakuna
**Kouvolan vaakuna** on Kouvolan kaupungin tunnus. Vaakunan on suunnitellut Tapani Talari ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009 Kouvolan yhdistyttyä Anjalankosken, Elimäen, Jaalan, Kuusankosken ja Valkealan kanssa.

Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Mustalla kilvellä hopeinen aaltokoroinen tyviö ja kultainen liljapäinen, kuusipuolainen sideruusuke." Ruusuke puolineen kuvaa kuuden yhdistyneen kunnan liittoa. Puolien päissä olevat liljat viittaavat Kymenlaakson maakunnan nimikkokasviin, keltakurjenmiekkaan, mustan ja hopean ollessa maakunnan perinteiset tunnusvärit. Vaakunan aaltokoroinen tyviö viittaa Kymijoen kaupunkiin.

Kouvolan valtuuston ratkaisevassa äänestyksessä 1. joulukuuta 2008 vaakuna voitti vastaehdokkaansa niukasti 37–36, kun tyhjiä ääniä annettiin kaksi. Äänestyksissä puoluerajat menivät rikki joka puolella. Makukysymyksestä ei ollut tehty tiukkoja ryhmäpäätöksiä.

Vanha vaakuna
-------------

Kouvolan vanha vaakuna vuosina 1952–2008
Kouvolan vanhan vaakunan on suunnitellut taiteilija Gustaf von Numers vuonna 1952 ja vuoden 2009 alussa se siirtyi kotiseutuvaakunaksi. Tunnuksen aiheena on Kouvolan maantieteellinen asema. 

Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Mustassa kentässä on hopeinen vinoristi, jossa on kaksi punaista, kaksilehtistä avainta ristissä."

Vinoristikuvio kuvaa Kouvolan asemaa rautatieliikenteen risteyspaikkana sekä rautatieläisten että liikemiesten kotipaikkana. Punaiset avaimet kuvastavat Kouvolan avainasemaa sekä Pohjois-Kymenlaakson että Suomen tärkeänä risteysasemana. Musta ja hopea ovat Kymenlaakson perinteiset värit.

### Galleria

* Kouvolan vanha vaakuna Suomen uusien kaupunkien juhlapostimerkissä vuodelta 1960.Kouvolan vanha vaakuna Suomen uusien kaupunkien juhlapostimerkissä vuodelta 1960.
* Kouvolan vanhalla vaakunalla koristeltu hihamerkki 1960–1970-luvuilta.Kouvolan vanhalla vaakunalla koristeltu hihamerkki 1960–1970-luvuilta.
* Kouvolan vanha vaakuna KSAO:n Salpausselänkatu 57 -toimipisteessä.Kouvolan vanha vaakuna KSAO:n Salpausselänkatu 57 -toimipisteessä.
* Vanhaan vaakunaan perustuva pöytäviiri.Vanhaan vaakunaan perustuva pöytäviiri.
* Vanha vaakuna Kouvolan kaupunginjohtajan entisissä käädyissä. Virkamerkin on valmistanut Paavo Skyttä vuonna 1959.Vanha vaakuna Kouvolan kaupunginjohtajan entisissä käädyissä. Virkamerkin on valmistanut Paavo Skyttä vuonna 1959.

Lähteet
-------

* Kouvolan kaupunki: Tunnus ja vaakuna
* Kymenlaakson kuntien vaakunat (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Kouvolan kaupungin vaakuna *EUROPEANA HERALDICA*. Kansallisarkisto. Viitattu 21.10.2022.
2. ↑  Valtuusto päättää Kouvolan vaakunasta tänään *Kouvolan Sanomat*.  1.12.2008.  Arkistoitu 26.5.2012. Viitattu 3.12.2008.
3. ↑  Sairo, Laila: Valtuusto äänesti uudesta vaakunasta *Kouvolan Sanomat*.  2.12.2008. Viitattu 3.12.2008. [vanhentunut linkki]
4. ↑  Kuvien tarkastelu - Kansallisarkisto | Asiointipalvelu Astia *astia.narc.fi*. Viitattu 21.10.2022.
5. ↑  käädyt; kaupunginjohtajan käädyt; arvomerkki *Finna.fi*. Kouvolan kaupunginmuseo. Viitattu 21.10.2022.