recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Silaani** (SiH4) on kaasumainen piin yhdiste. Se on yksinkertaisin silaaniyhdiste samalla tavalla kuin metaani (CH4) on alkaaneista yksinkertaisin.

Ominaisuudet
------------

Silaani on erittäin helposti syttyvä kaasu. Se syttyy, jos sen pitoisuus ilmassa on yli 1,4 tilavuusprosenttia. Silaani on ilmaa raskaampaa, ja sillä on tunnusomainen haju. Silaani on voimakas pelkistin.

Silaani ei hajoa vedessä eikä laimeissa happoliuoksissa. Sen sijaan pienikin määrä emästä riittää hydrolysoimaan sen. Reaktiossa syntyy vetyä. Silaani reagoi halogeenien kanssa räjähdysmäisesti huoneenlämmössä, mutta esimerkiksi alumiinikloridin (AlCl3) avulla voidaan silaanista valmistaa kloorisilaania (SiH3Cl).

Silaanin reaktioita voidaan selittää sillä, että piillä on pii-vetysidoksessa elektronegatiivisuuseron vuoksi positiivinen osittaisvaraus. Silaani reagoi esimerkiksi alkeenien kanssa additiomekanismilla, kun reaktioastiaan ohjataan UV-säteilyä:

SiH4 + H2C=CH2 → C2H5SiH3.

Valmistus
---------

Silaania voidaan valmistaa laboratoriossa hydrolysoimalla magnesiumsilisidiä (Mg2Si) hapolla. Reaktiossa syntyy eri silaanien seos, josta silaani voidaan erottaa jakotislauksella tai kromatografisilla menetelmillä. Mg2Si voidaan valmistaa kuumentamalla piitä ja magnesiumia ilmattomassa tilassa. Suurempi silaanin saanto saavutetaan kuumentamalla litiumalumiinihydridiä (LiAlH4) piidioksidin (SiO2) tai piitetrakloridin (SiCl4) kanssa 150–170 °C:ssa.

Hyvin puhdasta silaania voidaan tehdä pelkistämällä vedyllä piidioksidia tai alkalisilikaatteja alumiinin ja alumiinikloridin läsnä ollessa 400 ilmakehän paineessa ja 175 °C:ssa. Parhaat tulokset saadaan käyttämällä alumiinikloridin ja natriumkloridin eutektista seosta, jonka sulamispiste on 120 °C.

Käyttö
------

Silaania käytetään muun muassa puolijohteiden valmistuksessa. Esimerkiksi aurinkokennoihin voidaan tuottaa monikiteisen piin kerroksia hajottamalla silaania 600–650 °C:ssa seuraavan kokonaisreaktion mukaisesti:

SiH4 → Si + 2 H2.

Esiintyminen maailmankaikkeudessa
---------------------------------

Silaani havaittiin tähtienvälisessä aineessa infrapunaspektrin perusteella vuonna 1983. Silaania ei esiinny ilmakehässä luonnollisesti, vaan sitä valmistetaan synteettisesti.

Lähteet
-------

1. ↑  Silane *PubChem*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
2. ↑  Silaanin kansainvälinen kemikaalikortti
3. ↑  Cotton, Wilkinson, Murillo & Bochmann: *Advanced Inorganic Chemistry*, 6. painos, s. 269, Wiley-Interscience (1999).
4. ↑  F. Albert Cotton & Geoffrey Wilkinson: *Advanced Inorganic Chemistry*, 2. painos, s. 465 (1967).
5. ↑  H. L. Jackson, F. D. Marsh & E. L. Muetterties: *Inorganic Chemistry*, 2, 43 (1963).
6. ↑  S. M. Sze: *Semiconductor devices – Physics and Technology*, s. 362, John Wiley & Sons (1985).
7. ↑  D. M. Goldhaber & A. L. Betz, *The Astrophysical Journal*, 279:L55–L58 (1984).
**Marjatta Pauloff** (o.s. Nurmi, 18. heinäkuuta 1932 Karkku – 19. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen PR-ammattilainen, joka teki 35 vuoden uran Arabian keramiikkatehtaiden edustustehtävissä. Hän tuli taloon vuonna 1957 valmistuttuaan kotitalousopettajaksi ja jäi eläkkeelle vuonna 1992 taideosaston toiminnanjohtajan tehtävästä. Lukuvuoden 1961–1962 hän opiskeli Asla-Fulbright-stipendiaattina Bostonin yliopistossa.

Pauloffin työhön kuului huolehtia Arabian ja sen tuotteiden näkyvyydestä. Hän emännöi tuhansia edustustilaisuuksia, valtiovierailuja ja muiden kansainvälisten vieraiden, mutta myös opiskelijoiden ja koululaisten tehdaskäyntejä. Hän esitteli Arabian tuotteita ja järjesti yrityksen taiteilijoiden näyttelyitä myös ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa. Hänet tunnettiin alalla "Madame Arabiana".

Marjatta Pauloff laati tuote-esitteitä ja näyttelyluetteloita ja koosti tehtaan tuotteiden historiikkeja vielä eläkepäivinäänkin. Hän oli mukana tekemässä suomalaisesta ruoasta kertovia ruokakirjoja. Eräs näistä on WSOY:n vuonna 1981 julkaisema *Kotoinen pitopöytä : suomalaista silmänruokaa*, joka käännettiin kuudelle kielelle ja josta otettiin 1980-luvulla kuusi painosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikkinen, Leena & Liukko-Sundström, Heljä: Marjatta Pauloff 1932–2018.  *Helsingin Sanomat*, 7.4.2018. Artikkelin maksullinen verkkoversio. Viitattu 19.4.2024.
**Kroatian presidentinvaalit 2005** järjestettiin Kroatiassa tammikuussa 2005. Ne olivat ensimmäiset presidentinvaalit, jotka pidettiin marraskuussa 2000 tehtyjen perustuslakimuutosten jälkeen, jotka korvaavat puolipresidenttisen järjestelmän epätäydellisellä parlamentaarisella järjestelmällä, mikä vähentää huomattavasti presidentin valtuuksia pääministerin ja heidän kabinettinsa hyväksi. Istuva presidentti Stjepan Mesić, joka oli valittu Kroatian kansanpuolueen ehdokkaaksi vuonna 2000, oli oikeutettu hakemaan uudelleenvalintaa toiseksi toimikaudeksi. Hän oli sitoutumattomana ehdokkaana, koska perustuslaki kieltää presidenttiä pitämästä puolueen jäsenyyttä virassaan.

Stjepan Mesić valittiin uudelleen toiselle viisivuotis kaudelle. He olivat myös ensimmäiset, joissa nainen, HDZ-ehdokas Jadranka Kosor, osallistui vaaleihin. Mesićin toisella kierroksella saamien äänten prosenttiosuus - 65,93% - on korkein kaikista presidenteistä tähän mennessä. Äänestysprosentti oli ensimmäisellä kierroksella 50,57 % ja toisella kierroksella 51,04 %.

Lähteet
-------

1. ↑  Ovensuukysely: Mesic jatkaa Kroatian presidenttinä *Yle Uutiset*. Viitattu 18.4.2021.
2. ↑  Stjepan Mesic suosikki Kroatian presidentinvaalin toisella kierroksella *ts.fi*.  16.1.2005.  Arkistoitu 18.4.2021. Viitattu 18.4.2021.
3. ↑  Kosor u prvom krugu potrošila najmanje 8,7 milijuna kuna *www.index.hr*. Viitattu 18.4.2021. (kroatiaksi)
**Hovin kartano** (myös **Suontaan Hovi**) on kartano Vihdissä. Kartano sijaitsee noin kolme kilometriä Vihdin kirkonkylästä itään. Perimätieto kertoo Ruotsin kuningas Kustaa III:n yöpyneen Hovissa eräällä matkallaan vuosien 1788–1789 Kustaa III:n sodan aikana. Hovia isännöi tuolloin Nassokin-suku.

Hovin ensimmäisiä omistajia ovat olleet Olli Ollinpoika 1539–1571, Matti Jussinpoika 1572–1574 ja Jaakko Sipinpoika 1575–1584. Vuosina 1627–1752 kartanon omisti Jakob Karlson Skoo, joka aateloitiin vuoden 1630 tienoilla nimellä Hästesko-Fortuna. Axel Gotthard Nassokin omisti tilan vuosina 1769–1784. Vuosina 1784–1812 tila oli jaettuna kahteen osaan. Kruununnimismies Gustav Adolf Engblom omisti tilan vuosina 1838–1874. Valtion koestuslaitoksen (MTT:n edeltäjä) omistuksessa tila oli vuosina 1975–1994. Sittemmin se on ollut taas yksityisomistuksessa.

Museovirasto on määritellyt kartanoa ympäröivän Suontaan viljelymaiseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Lähteet
-------

1. ↑  Myllyniemi, Seppo: *Vihdin historia 1800-1918*, s. 51-52. Vihti: Vihdin kunta, 1990. ISBN 952-9056-0-1.
2. ↑  Suontaan viljelysmaisema *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
**Zuzana Dolinková** (o.s. **Jankejová**, s. 20. tammikuuta 1983 Topoľčany, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko, asianajaja ja yrittäjä. Hän toiminut maansa terveysministerinä Ficon neljännessä hallistuksessa lokakuusta 2023 lähtien. Tämän lisäksi hän toimii yhtenä HLAS – sociálna demokracia -puolueen varapuheenjohtajista.

Elämä
-----

Dolinková syntyi nykyiseen Keski-Slovakiaan kuuluneessa Topoľčanyn kaupungissa vuonna 1983. Hän muutti Bratislavaan opiskelemaan oikeustiedettä, josta hän valmistui vuonna 2009.

Valmistumisensa jälkeen Dolinková työskenteli asianajajana. Vuonna 2015 hän siirtyi johtamaan yksityisten lääkintäpalveluidentarjoajien liittoa (*Zväz ambulantných poskytovateľov*).

Vuoden 2020 parlamenttivaaleihin Dolinková osallistui pienen Hyvä valinta (*Dobrá voľba*) -puolueen listalta, mutta ei päässyt parlamenttiin puolueen jäätyä äänikynnyksen alle. Seuraavana vuonna hän erosi työpaikaltaan. Hyvä valinta sulautui HLAS–SD -puolueeseen ja Dolinková valittiin sen varapuheenjohtajaksi kesäkuussa 2021.

Syskyn 2023 parlamenttivaalien jälkeen Hlas liittyi Robert Ficon muodostamaan hallitukseen. Dolinková nimettiin Slovakian terveysministeriksi 25. lokakuuta. Edeltävänä vuonna hän oli väittänyt ettei suostuisi samaan hallitukseen entisen valtapuolue Smerin kanssa, josta nyt oli tullut pääministeripuolue. Ministerin virkansa ensimmäisinä kuukausina Dolinková vaihtoi usean sairaalan ja instituutin johtajan, mitä opposition puolelta kritisoitiin läpinäkyvyyden ja viestinnän puutteesta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Univerzita Komenskeho v Bratislave - Absolventi Bratislavan Comenius-yliopisto. Viitattu 8.4.2024. (slovakiksi)
2. 1 2 3 4  Zuzana Dolinková *SME*. Viitattu 7.4.2024. (slovakiksi)
3. ↑  Hlas má novú podpredsedníčku a predstavil aj piliere programu *SME*.  26.6.2021. Viitattu 8.4.2024. (slovakiksi)
4. ↑  Grim, Jakub: Jak bude vypadat nová Ficova vláda? Huliaka chce prezidentka škrtnout, vrací se ale Kaliňák či Saková *iRozhlas*.  19.10.2023. Viitattu 8.4.2024. (tšekiksi)
5. ↑  Folentová, Veronika: Ministerka Dolinková vymenila narýchlo a bez vysvetlení už desiatich riaditeľov, päť ľudí skončilo na ministerstve *Denník N*.  12.1.2024. Viitattu 8.4.2024. (slovakiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zuzana Dolinková** Wikimedia Commonsissa

* Dolinkován esittely Slovakian terveysministeriön sivustolla
* Dolinkován blogi Hlasin kotisivuilla
Väinö Pessi vuonna 1954.
**Väinö Pessi** (21. lokakuuta 1896 Kaukola – 4. syyskuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.

Henkilöhistoria
---------------

Pessin vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Pessi ja Iida Maria Vihonen ja puoliso vuodesta 1926 talousopettaja Martta Sinkkanen. Ylioppilaaksi Pessi tuli Käkisalmessa 1917 ja osallistui sekä Suomen sisällissotaan että Vienan retkiin. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1922 pääaineinaan meijerioppi sekä maanviljelyskemia, -fysiikka ja -oppi. Pessi työskenteli valmistuttuaan Porissa Satakunnan meijeriliiton sihteerinä, vuodesta 1924 vastaavassa toimessa Pohjois-Karjalassa ja vuodesta 1928 myös siihen liittyen Pohjois-Savon meijeriliiton sihteerinä. Vuonna 1938 hänestä tuli keskusosuusliike Hankkijan meijeri-, kone- ja tarvikeosaston johtaja ja koko osuusliikkeen toimitusjohtaja syyskuussa 1947, Taavi Arolan kuoltua. Pessi oli kuitenkin myös Hankkijan meijerikoneosaston johtaja aina vuoteen 1954 saakka. Hankkijan toimitusjohtajana Pessi työskenteli vuoden 1961 loppuun asti. Kauppaneuvoksen arvonimen 1949 saanut Pessi tunnettiin myös monista luottamustoimista ja karjalaisen kulttuurin tukemisesta, samoin kuin kirjallisista töistä, joista viimeinen ilmestyi postuumisti.

Julkaisuja
----------

* *Pohjois-Karjalan osuusmeijeriliiton 25-vuotiskertomus ja osuusmeijeriliike Pohjois-Karjalassa v. 1927*, 1928
* *Lyhyt maitotalousoppi*, 1930 (6. painos). Vilho Hirvensalo, Väinö Pessi
* *Maidon kotikäsittelyn opas*, 1930
* *Pohjois-Savon meijeriliiton 25-vuotiskertomus*, 1933
* *Kertomus Leppävirran osuusmeijerin i.l. toiminnasta vuosina 1901–36*, 1936
* *Mahdollisuuksista koneiden avulla säästää työvoimaa meijerissä*, 1942
* *Muistikuvia Kaukolan voimistelu- ja urheiluseura Visan 50-vuotistaipaleelta*, 1963
* *Savo-Karjalan Meijeriliitto r. y. 1916–1965*, 1966
* *Suomen meijeriteollisuuden vaiheita*, 1966
* *MKT tehtaat Oy: 1918–1967*, 1967
* *Nurmeksen osuusmeijerin vaiheita 1901–1971*, 1971. Väinö Pessi, Aulis Sutinen

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Väinö Pessi Viitattu 15.9.2021.
2. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 642. Viitattu 15.9.2021.
3. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 11.9.1970, s. 9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Perse School for Girls** on yksityinen, maksullinen koulu 7–18-vuotiaille tytöille (vuodesta 2008 alkaen hyväksytään myös poikia iältään 16-18). Koulu sijaitsee Englannissa lähellä Cambridgea. 

Koulu tunnetaan erinomaisesta akateemisesta osaamisestaan (GCSE 2007).

Historia
--------

Perse School for Girls perustettiin vuonna 1881 ja se vietti 130:ttä vuosipäiväänsä vuonna 2011. Nimensä koulu on saanut 1600-luvulla eläneeltä Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegen jäseneltä tohtori Stephen Perseltä.

Sijainti
--------

Koulu käsittää yhden korttelin, jonka rajaa kolmelta puolelta asuinkorttelit ja neljänneltä puolelta Cambridgen yliopiston kemian laitos.

Koulu omistaa kaksi rakennusta lähistöltä, joissa on muita kouluja. Lähistöllä lyhyen kävelymatkan päässä on myös pelikenttä, jolla käytettävissä ovat yleisurheilumahdollisuudet sekä paviljonki.

Oppilaat
--------

Oppilaita on tällä hetkellä noin 700, joista 180 on Junior Schoolin ja 80 Sixth Formin alaisuudessa.

Muut aktiviteetit
-----------------

Perse School for Girls on saanut brittiläisen neuvoston kansainvälisen koulupalkinnon tunnustuksena yhteistyöstä mm. suomalaisten, unkarilaisten, portugalilaisten, italialaisten, ranskalaisten, venäläisten, espanjalaisten, saksalaisten sekä japanilaisten koulujen kanssa.

Monet Perse-koulun tyttöjoukkueet kilpailevat alueellisesti useissa urheilulajeissa. Osa tytöistä kilpailee myös kansallisella tasolla.

Musiikki on koulussa tärkeässä asemassa. Henkilökohtaista instrumenttiopetusta on saatavilla useille eri soittimille sekä useita konsertteja järjestetään Cambridgen yliopiston West Road-konserttisalissa.

Koulu järjestää vuosittaisen Perse Giving Day -hyväntekeväisyystapahtuman.

Lähteet
-------

1. 1 2  Admissions ([vanhentunut linkki])  2007. Perse School for Girls. Viitattu 1.11.2007. (englanniksi)
2. ↑  Perse School for Girls  2007. [vanhentunut linkki]:  BBC. Viitattu 1.11.2007. (englanniksi)
3. 1 2  {{[vanhentunut linkki}}: Perse Girls Goes From Strength to Strength *Making The Right Choice For Education*.  2007. Archant Regional Limited. Viitattu 1.11.2007. (englanniksi)
4. ↑  130 years of Perse Girls *stephenperse.com*. Viitattu 19.4.2024.
5. ↑  Perse Giving Day 2024 *givingday.perse.co.uk*. Viitattu 19.4.2024.

Aiheesta muualla
----------------

* The Perse School for Girls — virallinen kotisivu (englanniksi)
Keltasinapin siemenet ovat miedon makuisia.
Intialainen sinappipelto.
**Sinapin siemenet** ovat mausteena käytettäviä 1–2 millimetrin levyisiä kelta-, musta- tai ruskea- eli sareptansinapin siemeniä. Lämpimillä ja kuivilla seuduilla kasvaneen sinappikasvin siemenet ovat tulisempia kuin viileämmillä ja kosteammilla seuduilla kasvaneiden.

Sinapin tunnusomainen tulinen maku syntyy, kun siemenen sisältämät glukosinolaatit ja myrosinaasientsyymit sekoittuvat. Glukosinolaatit ovat kasvin puolustuskeino perhosentoukkia vastaan. Maku tai ärsytys aistitaan, kun sinapista vapautuvat tiosyanaatit aistitaan nenässä ja hajuhermo lähettää aivoihin kipuaistimuksen. Kuuma vesi ja etikka laimentavat sinapin tulisuutta ja katkeruutta.

Ruokia voidaan maustaa kokonaisilla tai jauhetuilla sinapinsiemenillä. Jauhetuista sinapinsiemenistä voidaan myös valmistaa sinapiksi kutsuttua maustetahnaa.

Japanilaisessa keittiössä käytetään sareptansinapin itämaista lajiketta. Mustasinappia käytetään intialaisessa keittiössä ja kiinalaisessa lääkinnässä, ja se on myös *Raamatussa* ja monissa vanhoissa resepteissä mainittu sinappikasvin laji.

Ravintoarvo
-----------

| Sareptansinapin (*Brassica juncea*) siemenen ravintoarvot (kcal/100 g) |
| --- |
| Energiaa | 508 |
| Rasvaa | 36 |
| Hiilihydraattia | 28 |
| Proteiinia | 26 |
| Kuitua | 12 |

Viljely
-------

Keltasinappia *(Sinapis alba)* kasvatetaan etenkin Välimeren seudulla, sareptansinappia *(Brassica juncea)* Intiassa ja englanninkielisissä maissa sekä alkuaan Lähi-idästä lähtöisin olevaa mustasinappia *(Brassica nigra)* Argentiinassa, Chilessä ja Pohjois-Amerikassa. Sinapin siemenet alkavat kypsyä elokuun alussa, ja ne kerätään ja erotellaan, kun kasvin varsi on lakastunut. 

Maailman suurimmat sinapinsiemenen tuottajat ovat Kanada, Nepal ja Myanmar, jotka yhdessä tuottavat noin 70 prosenttia maailman siemensadosta. Suurimmat sinapinsiemenen tuojamaat ovat Yhdysvallat ja Saksa. Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa sinapinsiemenet käytetään etupäässä sinappiin, mutta Aasiassa niistä tehdään keittoöljyä.

| Sinapinsiementen tuotanto 2021 (tonnia) |
| --- |
| 1 | Nepal | 220 250 |
| 2 | Venäjä | 144 593 |
| 3 | Kanada | 60 532 |
| 4 | Myanmar | 34 146 |
| 5 | Muut | 73 278 |
|  | **Yhteensä** | **532 760** |

Lähteet
-------

* Güzey, Demet: *Mustard: A Global History*. Reaktion Books, 2019. ISBN 9781789141757.

Viitteet
--------

1. ↑  Iburg, Anne: *Syötävän hyvä maustekirja*, s. 264–273. Suomentanut Aarnio, Juuso. Readme.fi, 2010. ISBN 978-952-220-265-9.
2. 1 2  Güzey 2019, "1. The Meaning of Mustard – The Chemistry Behind the Pungency of Mustard"
3. 1 2 3  Güzey 2019, "1. The Meaning of Mustard"
4. ↑
5. ↑  Hands on - Asian spices *Plant Cultures*. Kew Gardens.  Arkistoitu 3.5.2012. Viitattu 6.5.2012. (englanniksi)
6. ↑  Production of mustard seeds 2021 *fao.org*.  (englanniksi)
**Juan Pedro López Pérez** (s. 31. heinäkuuta 1997 Lebrija, Espanja) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Kometa-Uvet-joukkueessa 2019, ja siirtyi kesken kauden Trek-Segafredo -talliin, nykyiseltä nimeltään Lidl-Trek, jota edustaa edelleen.

Juan Pedro López La Flèche Wallonnessa 2020.
López johti vuoden 2022 Italian ympäriajon kokonaiskilpailua kymmenen etapin ajan. Hän sijoittui lopulta kymmenenneksi ja voitti nuorten kilpailun.

Saavutuksia
-----------

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives

2019
Giro Ciclistico della Valle d'Aosta Mont Blanc, 4. etapin voitto
2021
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s, nuorten kilpailussa kolmas
2022
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes, nuorten kilpailun voitto, etapilla 4 toinen, kokonaiskilpailun johdossa etappien 4–13 jälkeen
2023
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s
2024
Tour of the Alps, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Juan Pedro López *procyclingstats.com*. Viitattu 19.4.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Juan Pedro López Pérez *cyclingarchives.com*. Viitattu 20.5.2022. (englanniksi)
**Keraamit** ovat epäorgaanisia, ei-metallisia aineita, joiden raaka-aineita ovat useimmiten metallioksidit, nitridit tai karbidit. Keraameja valmistetaan korkeissa lämpötiloissa. Keramiikassa tehdään keraamisia esineitä savesta. Keramiikassa käytettävät savilaadut vaihtelevat käyttötarkoituksen mukaan ja ne sisältävät rauta-, alumiini- ja piioksideja sekä kaoliinia. Lasin eniten sisältämä raaka-aine on kvartsi, mutta lasin valmistuksessa käytetään erilaisia aineita, joita ovat sulatteet, stabilointiaineet ja värjäysaineet.

Keraamien tyypillisiä ominaisuuksia ovat muun muassa hyvä lämmönkestävyys, hyvä mekaanisen rasituksen kestävyys, kovuus, alhainen tiheys, hyvä kulutuksen ja korroosion kesto sekä pieni kitka. Keraamit eivät yleensä johda paljon lämpöä tai sähköä.

Tekniset keraamit tai konstruktiokeraamit ovat koneenrakennuksessa viime vuosikymmeninä käyttöön otettuja uusia rakennemateriaaleja, jotka joissakin tapauksissa korvaavat metalleja useimmiten korkeaa käyttölämpötilaa, kovuutta ja kemiallista kestävyyttä vaativissa kohteissa. Keraamisten materiaalien ongelmana on niiden hauraus. Osan mitoitusta ei voida tehdä lujuuden perusteella, vaan joudutaan ottamaan huomioon säröistä aiheutuvat satunnaistekijät. Keraamit kestävät puristusta jopa kymmenkertaisesti enemmän kuin vetoa. Keraamisia esineitä valmistetaan yleensä jauhemetallurgisin menetelmin. Niiden käsittelyyn kuuluvat myös muotoilu, sintraus, jälkityöstö ja mahdolliset liitokset. Keraameista tehdään muun muassa laserlaitteita valmistavien koneiden osia.

Keraameja
---------

* posliini, jota käytetään paitsi keramiikassa, myös pesuhuonekalusteissa, sähköeristeissä ja suodattimissa.
* lasi, josta on olemassa monia muunnoksia
* pii, jota käytetään puhtaana piikiekoissa puolijohdeteollisuuden sovelluksissa, sekä piioksidi
* piikarbidi (SiC)
* piinitridi
* boorinitridi
* titaaninitridi
* alumiinioksidi
* timantti
* keraamiset magneettimateriaalit
* BAM

Lähteet
-------

1. ↑  Maria Dolors Ros i Frigola: *Osaavat kädet, Keramiikka*, s. 22-25. Perhemediat, 2008. ISBN 978-952-494-173-0.
2. ↑  Philippa Beveridge, Ignasi Doméneçh, Eva Pascual: *Osaavat kädet, Lasityöt*, s. 25-27. Perhemediat, 2009. ISBN 978-952-494-178-5.
3. ↑  Keraami Materia, materiaalitutkimuskeskus. Viitattu 10.4.2024.
4. ↑  Keraamien ominaisuudet ja valmistus *Docplayer*. Viitattu 10.4.2024.
5. ↑  Keraamit Lasertarvikkeet.fi. Viitattu 10.4.2024.
Homopornoelokuvan kuvaukset.
Ohjaaja Michael Lucas opastaa näyttelijöitä kuvaustauolla.
**Homoporno** on miesten välisen seksin kuvallista esittämistä, jonka tarkoituksena on kiihottaa seksuaalisesti lähinnä bi- tai homoseksuaalisia miehiä.voi vittu neekeri olet Lesbopornoa ei yleensä mielletä homopornoon kuuluvaksi, sillä sen kohdeyleisö koostuu lähinnä heteroseksuaalisista miehistä.

Biseksuaalipornografian merkitys alkoi kasvaa 1980-luvun puolivälissä. Siinä esiintyy tyypillisesti samanaikaisesti kaksi miesnäyttelijää ja yksi naisnäyttelijä.

Siinä missä homoporno on suunnattu lähinnä miehille, piirretyn yaoin kohdeyleisönä ovat heteroseksuaalit naiset.

Tunnettuja esiintyjiä homopornotuotannoissa
-------------------------------------------

* François Sagat
* Fredrik Eklund alias Tag Eriksson
* Jeff Stryker
* Kristen Bjorn
* Pavel Novotný alias Jakub Moltin, Max Orloff
* Van Darkholme

Tunnettuja tuotantoyhtiöitä
---------------------------

* Bel Ami
* Falcon Entertainment
* Hot House Entertainment
* Lucas Entertainment
* Raging Stallion Studios
* Titan Media

Lähteet
-------

1. ↑  Pornographic Film and Video: Bisexual *Arts*. GLBTQ.  Arkistoitu 2.12.2008. Viitattu 25.8.2008. (englanniksi)
2. ↑  Shavarebi, Jordan: Gay Porn Star Francois Sagat Gets U.S. Museum Retrospective *Entertainment*.  16.11.2011. Out. Viitattu 4.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Svensk vd blir porrskådis i USA *Telegram*.  22.2.2003. Aftonbladet.  Arkistoitu 19.5.2021. Viitattu 4.7.2021. (ruotsiksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Mercer, John: *Gay Pornography : Representations of Sexuality and Masculinity.* New York : Palgrave Macmillan, 2017. ISBN 978-1-78076-518-1.
**Nina Jeanne Elisabeth Beaurain-Pihkala** (16. huhtikuuta 1906 Pariisi - 1. maaliskuuta 1995 Espoo) oli suomalainen agronomi.

Beaurain-Pihkalan vanhemmat olivat ranskalainen pankkiiri Edouard Beaurain (1872-1939) ja pianisti Maria Collan-Beaurain. Beaurain-Pihkala valmistui agronomiksi 1927, jonka jälkeen hän työskenteli Svenska lantbrukssällskapens förbundin sihteerinä ja tarkastajana 1929–1946, Standard Française des Pétroles -öljy-yhtiön osastosihteerinä 1947–1949, YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n Suomen toimikunnan pääsihteerinä 1949-1968 ja Suomen maatalousministeriön kansainvälisten asioiden sihteerinä 1968-1969. Beaurain-Pihkala oli myös Suomen YK-liiton varapuheenjohtaja 1957-1967.

1930-luvun lopussa Beaurain-Pihkala oli mukana Natsi-Saksasta Suomeen saapuneiden pakolaisten avustuskomiteassa, johon hänen ohellaan kuuluivat C. O. Frietsch, Yrjö Hirn, Yrjö Kallinen, Ragni Karlsson, Sylvi-Kyllikki Kilpi, Arvid Mörne, Atos Wirtanen ja Laurin Zilliacus. 1940-1950-luvuilla Beaurain-Pihkala kuului muun muassa Svenska Kvinnoförbundetin ja Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen hallituksiin.

Elisabeth Beaurain-Pihkalan puoliso oli professori Olli Pihkala, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1959.

Teokset
-------

* Beaurain-Pihkala, Elisabeth; Boldt, Lauri; Sundman, Torsten: *Guide franco-finlandais : suomalais-ranskalainen opas : fransk-finländsk vägvisare*. Helsinki: Cercle franco-finlandais, 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  Nina Jeanne Elisabeth Beaurain-Pihkala  28.5.2023. Geni. Viitattu 20.4.2024.
2. 1 2 3 4  Lundén Cronström, Ingegerd (toim.): *Vem och vad? Biografisk handbok 1967*, s. 39. Helsingfors: Schildts, 1966. Projekt Runeberg.
3. ↑  *Kuka kukin on 1978 : henkilötietoja nykypolven suomalaisista*, s. 74. Helsinki: Otava, 1978. ISBN 951-10475-5-8. Projekt Runeberg.
4. ↑  Grünstein, Boris; Bolotowsky, Gideon: Polttouhrit-sarja herätti kysymyksen: Kuinka Suomi kohteli juutalaisia?.  *Helsingin Sanomat*, 22.4.1979, s. 23. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 20.4.2024.
**Kureika** (ven. Куре́йка, muita nimiä *Ljuma*, Лю́ма ja *Numa*, Ну́ма) on Jenisein oikeanpuoleinen sivujoki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 888 kilometriä, valuma-alueen laajuus 44 700 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus joen suussa 664 kuutiometriä sekunnissa.

Kureika saa alkunsa Putoranan laakion etelärinteiltä ja virtaa Keski-Siperian ylängön pohjoisosassa muodostaen syvän jokilaakson. Svetlogorskin lähellä sijaitsee Kureikan vesivoimalaitos.

Kureikan kylä sijaitsee vastapäätä Kureika-joen yhtymäkohtaa Jeniseihin. Kylä on kuuluisa siitä, että Josif Stalin ja Jakov Sverdlov olivat karkotettuina Turuhanskin piirissä vuosina 1914-1916, joista suurimman osan aikaa Kureikassa. Kun he muuttivat kylään, siellä oli kahdeksan taloa. Stalin solmi suhteen 14-vuotiaaseen Lidiaan, joka synnytti Stalinille kaksi lasta, joista nuorempi Aleksander Davydov jäi eloon. Kylään perustettiin Stalin-museo vuonna 1934 sen majan paikalle, jossa Stalin asui. Museo tuhoutui tulipalossa vuonna 1996. Vain rauniot ovat jäljellä.

Kureikan kylän luona kulkee pohjoinen napapiiri.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 14*, s. 30. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1973.
2. ↑  Simon Sebag Montefiore: *Nuori Stalin*, s. 274. Werner Söderström Oy, 2007. ISBN 978-951-0-33797-4.
3. ↑  Stalin Kureikassa *trk7.ru*.  Arkistoitu 26.6.2019. Viitattu 24.06.2019. Venäjän kielellä.
**SQS** on Suomen Queer-tutkimuksen Seuran toimittama aikakauslehti, joka julkaisee queer-tutkimuksen alaan liittyvää monitieteistä tutkimusta. Lehden mukaan queer-tutkimuksen tavoitteena on tehdä näkyväksi ja kyseenalaistaa erilaisia identiteettikategorioita, kuten sukupuolta, seksuaalisuutta, rotua, kansallisuutta ja luokkaa. Tutkimukseen lukeutuu esimerkiksi ei-normatiivisten seksuaalisuuksien ja sukupuolten tutkimus ja kriittinen heteronormatiivisuuden tarkastelu.

Lehti on ilmestynyt vuodesta 2006 alkaen ja nykyään 1-2 kertaa vuodessa verkossa open access -julkaisuna. Aikakauslehden tieteellisten artikkelien hyväksymisessä sovelletaan vertaisarviointia.

Päätoimittajat
--------------

Vuonna 2017 lehden päätoimittajina olivat Tiia Sudenkaarne ja Lottamari Kähkönen.

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa julkaisusta. SQS – Suomen Queer-tutkimuksen Seuran lehti *journal.fi*. Viitattu 22.9.2017.
2. ↑  Yhteystiedot. SQS – Suomen Queer-tutkimuksen Seuran lehti *journal.fi*. Viitattu 22.9.2017.
Oberstgruppenführerin kauluslaatat.
Oberstgruppenführer Sepp Dietrich
**Oberstgruppenführer** (myös **Oberst-Gruppenführer**) oli natsi-Saksan SS-joukoissa käytetty sotilasarvo. Sillä ei ole vastaavuutta Suomen puolustusvoimissa, mutta se vastasi lähinnä Wehrmachtin käyttämää arvoa Generaloberst (kenraalieversti). Oberstgruppenführer oli erityisesti SS:n johtajalle myönnetyn arvon Reichsführer-SS jälkeen korkein arvo, jonka saattoi saavuttaa. Arvo oli käytössä 1942–1945.

Arvon saavutti neljä SS-kenraalia:

* Kurt Daluege (20. huhtikuuta 1942)

*Oberstgruppenführer und Generaloberst der Polizei*
* Franz Xaver Schwarz (20. huhtikuuta 1942)

*SS-Oberstgruppenführer*, arvo oli ministeri Schwarzille myönnetty SS:n kunnia-arvo ilman tehtävään viittaavaa Polizei- tai Waffen-SS-liitettä.
* Sepp Dietrich (1. elokuuta 1944)

*Oberstgruppenführer und Panzer-Generaloberst der Waffen-SS*
* Paul Hausser (1. elokuuta 1944)

*Oberstgruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS*

Katso myös
----------

* Luettelo SS-arvoista

Lähteet
-------

1. ↑  Thomas Houlihan: "Hakusana "SS-Oberstgruppenführer"", *Kriegsprache*. Lulu.com, 2009. ISBN 0578018497.
2. ↑  SS-Oberst-Gruppenführer Axis Biographical Research. Viitattu 6.7.2014


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Alempi arvo**Obergruppenführer** | **SS-arvo****Oberstgruppenführer** | Ylempi arvo**Reichsführer-SS** |
|
**SS-Wachsturmbann Eimann** oli SS-Heimwehr Danzigin reserviyksikkö Danzigissa. Se perustettiin kesäkuussa 1939.

Perustaminen
------------

Yksikkö perustettiin SS-Brigadeführer Schaferin käskystä yhteistyössä SS:n koillisen alueen kanssa. Se sai nimensä komentajansa, SS-Sturmbannführer Kurt Eimannin, mukaan.

Alayksiköt
----------

Yksikkö oli ensimmäinen sotilaallisesti organisoitu myöhemmän SS-divisioona Totenkopfin yksikkö. Sen koostumus oli:

* I Hunderschaft (komppania)
* II Hunderschaft (komppania)
* III Hunderschaft (komppania)
* IV Hunderschaft (komppania)
* Kraftfahrstaffel (moottoroitu kuljetusosasto)

Toiminta
--------

Ennen Toisen maailmansodan alkamista yksikön tehtävänä oli määritellä paikat alueensa keskitysleireille ja organisoida niiden toiminta. Se päätti muun muassa Stutthofin keskitysleirin sijainnista elokuussa 1939.

Sodan alussa yksikkö otti osaa taisteluihin Danzigissa ja kaupungin ympäristössä. Myöhemmin se siirrettiin entisen Puolan käytävän alueelle, missä sitä käytettiin "poliisitehtäviin". Nämä tehtävät koostuivat lähinnä jäljellä olevien puolalaissotilaiden kiinniottamisesta, siviilien terrorisoinnista, sekä poliittisten johtajien, pappien, älymystön, juutalaisten ja saksalaisten Puolaan kuljetettujen vammaisten ihmisten eliminoimisesta.

Hitlerin vieraillessa Danzigissa 19. syyskuuta 1939 yksikkö osallistui turvallisuusjärjestelyihin Olivassa ja Danzigissa. Kaksi komppaniaa vartioi Hitlerin päämajaa Sopotissa. Danzigin taistelujen jälkeen yksikkö vangitsi ja sijoitti suuren määrän siviileitä Neufahrwasserin, Stutthofin ja Grenzdorfin keskitysleireihin, joissa kaksi komppaniaa toimi myös vartijoina.

Yksikkö lakkautettiin 1940 ja sen jäsenet siirrettiin toisiin Totenkopf-yksiköihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  German War Machine: Hitler's Foreign Legions: The First Volunteer Units *German War Machine*. Brown Online.  Arkistoitu 23.12.2007. Viitattu 7. joulukuuta 2007. (englanniksi)
2. 1 2 3  Marcus Wendel: SS-Wachsturmbann Eimann *Axis History Factbook*.  18. lokakuuta 2003. Viitattu 7. joulukuuta 2007. (englanniksi)
3. ↑  Stutthof Museum - History Stutthof museum.  Arkistoitu 1.8.2007. Viitattu 24. marraskuuta 2007. (englanniksi)
**SS-Vapaaehtoistoimisto** oli Helsingissä 1942–1944 toiminut toimisto, joka huolehti suomalaisten  SS-vapaaehtoisjoukkojen tarpeista.

Toiminta
--------

SS-vapaaehtoistoimisto jatkoi SS-pataljoonaan vapaaehtoisten asioiden hoitamista insinööritoimisto Rataksen suojissa tapahtuneen toiminnan käynnistämisen jälkeen. Toimisto perustettiin 28. toukokuuta 1942 Helsingin suojeluskuntatalon viidenteen kerrokseen, osoitteeseen Döbelninkatu 2 huone 37. Toimistonhoitajana toimi rouva Siiri Tuomola. SS-Vapaaehtoistoimisto oli tällöin jo julkisesti toimiva instanssi ja jatkoi vakiintunutta huoltotyötä. SS-Vapaaehtoistoimiston toiminta Döbelninkadulla päättyi 31. maaliskuuta 1944. Tämän jälkeen toimintaa jatkoi SS-Aseveljet ry.

Lähteet
-------

* Veljesapu-Perinneyhdistys Ry, Oy Insinööritoimisto Ratas. (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisten SS-vapaaehtoisten kenttäposti 1941-1943 Helsinki:  Veljesapu-Perinneyhdistys ry.  Arkistoitu 8.1.2014.  (suomeksi)
2. ↑  Veljesapu-Perinneyhdistys ry / Historia Helsinki:  Veljesapu-Perinneyhdistys ry.  Arkistoitu 8.1.2014.  (suomeksi)
**Neonteikhos** (m.kreik. Νεοντεῖχος, myös *Neon Teikhos*, Νέον Τεῖχος, lat. *Neonteichus*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Yanıkköytä.

Maantiede
---------

Neonteikhos sijaitsi Hermos-joen ja Larissan välisellä alueella Aioliissa lähellä Myysian rannikkoa. Kaupungin etäisyys Larissasta oli noin 30 stadioninmittaa eli vähän yli viisi kilometriä. Sen kautta kulki tie Smyrnasta Pergamoniin. Kaupungin sijaintipaikka on ollut epävarma, mutta yleensä se sijoitetaan kukkulalle nykyisen Yanıkköyn lähelle. Tämä kytkeytyy siihen, että Larissa sijoitetaan sopivan etäisyyden päähän Buruncukiin.

Historia
--------

Strabonin mukaan Neonteikhos perustettiin ensimmäisenä, kun aiolialaiset kreikkalaiset siirtokuntalaiset saapuivat alueelle Troijan sodan jälkeen. Tällöin he havaitsivat Larissan olevan pelasgien vallassa, ja perustivat Neonteikhoksen ensimmäiseksi asemapaikakseen, ja hyökkäilivät sieltä Larissaan. Näin kaupunki olisi ollut vielä Kymeäkin varhaisempi siirtokunta alueella. Toisen tiedon mukaan kaupunki olisi kuitenkin perustettu kahdeksan vuotta Kymen jälkeen suojaksi Larissan pelasgeja vastaan.

Neonteikhos oli osa Aioliin dodekapolista eli kahdentoista kaupungin liittoa. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Yanıkköystä on löydetty kaupunginmuurien sekä pengerrysten tukimuurien jäänteitä, kivettyä tietä sekä keramiikan osia 300- ja 200-luvuilta eaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Stefanos Byzantionlainen: *Ethnika*, §N472.14
2. ↑  *Suda*, nu.199
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 1.149
4. ↑  Ksenofon: *Kyyroksen sotaretki* (*Anabasis*) 7.5.6
5. 1 2  Strabon: *Geografia* 13.3.3
6. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "824 Neonteichos", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
7. 1 2 3 4 5  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "YANIK KÖY Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
8. 1 2 3 4  Smith, William: "Neonteichos", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
9. ↑  Neonteichos *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
10. ↑  *Vita Homeri* 9; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 5.32; Herodotos: *Historiateos* 1.149.
**Neoteerikot** (m.kreik. νεότεροι, *neóteroi*) olivat ryhmä latinaksi kirjoittaneita runoilijoita hieman ennen ajanlaskun alkua. Ryhmän jäsenet ottivat vaikutteita kreikkalaisilta kirjailijoilta (Kallimakhos ja Theokritos). Heidän tavaramerkkinsä olivat kirjoituksen tiukka rakenne, leikkisä lajityypin käyttö, sanoilla leikittely ja monimutkaisten viittausten käyttäminen.

Sanan neoteerikko voi ajatella tarkoittavan "Uusi runoilija", koska he olivat ryhmä ajattelijoita, mukaan lukien kuuluisa Catullus, joka ylellisen roomalaisen aristokratian elämäntyylin johdosta alkoi torjua perinteisiä normeja sekä sosiaalisessa elämässä että kirjoituksissa. Catulluksen sosiaalisten normien torjunta näkyy selvästi hänen kirjoituksissaan.

Merkittävimmät säilyneet neoteerikkojen työt ovat roomalaisen Catulluksen. Hänen 116 runon kokoelmansa kerrotaan löytyneen vuonna 900 Veronassa ja sen jälkeen uudelleen 1200-luvun lopulla. Vaikka teoksesta on otettu useita kopioita ja alkuperäinen käsikirjoitus on hävinnyt, Catulluksen runous ilmentää neoteerikkojen pääperiaatteita, tyylikäs sanasto, mitta ja sointi, joita neoteerikot hakivat. Neoteerikkojen kreikkalaisten esikuvien merkitystä ei voi kuitenkaan unohtaa. 

Latinankielisiksi neoteerikoiksi luetaan yleisesti:

* Catullus
* Ovidius
* Propertius
* Tibullus ja Gallus - vaikka heidän töitään on hyvin vähän jäljellä, jotta asiasta voitaisiin olla varma.
* Vergilius - osa hänen töistään, kuten *Eclogae*
Järjestön tunnus.
Talous- ja rahaliiton jäsenmaat.
**Länsi-Afrikan talous- ja rahaliitto** (ransk. *Union économique et monétaire ouest-africaine* eli *UEMOA*) on Länsi-Afrikan CFA-frangia käyttävien maiden taloudellinen yhteistyöjärjestö.

Vuonna 1994 perustetun talous- ja rahaliiton jäsenmaita ovat Benin, Burkina Faso, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Norsunluurannikko, Senegal ja Togo. Sen tehtävänä on maiden välisen taloudellisen integraation edistäminen yhteisen talousalueen ja vapaan liikkuvuuden avulla.

Liiton päättäviä elimiä ovat maiden valtioiden ja hallitusten päämiesten konferenssi sekä ministerineuvosto. Toimeenpaneva elin on komissio, joka sijaitsee Burkina Fason pääkaupungissa Ouagadougoussa. Komission puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2017 lähtien nigeriläinen Abdallah Boureima.

Länsi-Afrikan talous- ja rahaliitto UEMOA:a ei tule sekoittaa samojen valtioiden muodostamaan Länsi-Afrikan rahaliitto UMOA:an, joka on keskittynyt yksinomaan rahapolitiikkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Présentation de l’UEMOA *UEMOA*. Viitattu 5.1.2020.
2. ↑  Les organes de l’UEMOA *UEMOA*. Viitattu 5.1.2020.
3. ↑  Contacts *UEMOA*. Viitattu 5.1.2020.
4. ↑  Umoa, Uemoa, Bceao… Comment comprendre les différentes institutions liées à la question de l’ECO *Yeclo*. Viitattu 5.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Länsi-Afrikan talous- ja rahaliiton sivusto (ranskaksi)
*Tämä artikkeli käsittelee sarjakuvalehteä. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla*
**Lännentie** (Storia del West) oli Villiin länteen sijoittuva, osittain todenperäisiin tapahtumiin pohjautuva sarjakuvalehti, jota julkaistiin Suomessa vuosina 1975–1988. Vuonna 2021 Story House Egmont aloitti julkaisemaan Lännentie-sarjaa uudelleen kronikkana Lehden tarinat olivat ilmestyneet alun perin italialaisessa Collana Rodeo -lehdessä. Italiassa lehteä julkaistiin vuosien 1967 ja 1980 välillä, yhteensä 162 numeroa. Suomessa julkaistiin 160 numeroa, joista neljä oli uusintakappaletta. Sarjan käsikirjoituksista vastaa Gino D’Antonio ja kuvittajina toimivat mm. Renzo Calegari, Renato Polese sekä Louis Bermejo

Lännentiessä kuvataan Yhdysvaltain tapahtumia uudisraivaajien näkökulmasta 1800-luvun alusta asti. Lännentiessä ei keskitytä seuraamaan vain yhtä päähenkilöä, sillä Lännentie-tarinoiden edetessä aika kuluu ja hahmot vanhenevat ja jopa kuolevat. Sarjakuvan edetessä ajassa keskipisteeseen astuvat uudet sankarit. Tarinat lehdissä alkavat Brett McDonaldin saapuessa Yhdysvaltoihin vuonna 1804. Myöhemmät tarinat kertovat Brettin jälkeläisten vaiheista: Pat ja Brenda sekä näiden lapset Bill Adams, Ben ja Brett vaikuttavat moniin Yhdysvaltain historian tapahtumiin. Lännentien kertomuksissa käsitellään Yhdysvaltojen historian käännekohtia, kuten esimerkiksi Alamon taistelu, intiaanisodat, kultaryntäys sekä Yhdysvaltojen sisällisota. Tarinoissa tavataan oikeita historiallisia hahmoja kuten Kit Carson, Daniel Boone, Allan Pinkerton, Wild Bill Hickok ja Buffalo Bill

Varsinaisen Lännentie-sarjan jälkeen (1/1975–8/1981) lehdessä ilmestyi vielä sekalaisia sarjoja. Lännentiessä julkaistiin uusintana Villi Länsi -liuskojen Bill-Veljeksiä sekä Preeria liuskojen Timin seikkailuja. Ensimmäiset 72 kirjaa olivat lähes kaikki alkuperäisjärjestyksessä olevaa Storia del West-sarjaa, suomentamatta on jäänyt kolme tarinaa. Storia del West-sarjan jälkeen Lännentie jatkui Storia del West -uusinnoilla sekä mm. Collana Rodeo-lehden 50-60-lukujen liuskalehdistä olevilla uusinnoilla. Lännentien viimeisenä vuotena 1988 numeroissa 2-12 kaksi sankaria Hondo ja Cochise edustavat kuitenkin Bonelli-kustantamoa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lännentie Story House Egmontin sivustolla Viitattu 8.7.2023
2. 1 2  Moog Konttisen Arkisto LännentiestäViitattu 8.7.2023
3. ↑  Lännentie kutsuu jälleenStory house Egmont Viitattu 8.7.2023
Höyryveturin hiekkakupu.
**Hiekkakupu** on höyryveturien kattilan päällä oleva kupumainen hiekkasäiliö, josta lähtevät pyörien väliin päättyvät hiekoitusputket, joilla kiskoille voidaan pudottaa hiekkaa parantamaan pitoa. Raskaassa vaihtotyössä käytetyissä vetureissa oli usein kaksi hiekkakupua. Vanhemmassa kalustossa ja kapearaiteilla järjestelmä toimii painovoimalla. Myöhemmin, kun vetureihin alettiin asentaa paineilmajärjestelmiä, myös hiekoitin siirrettiin toimimaan paineilmalla. 

Alun perin hiekkasäiliöt oli sijoitettu veturin käyntisiltoihin, ja hiekkakupuja alettiin asentaa vasta 1870-luvun tienoilla. Muun muassa Suomen Rautatiemuseossa olevan Suomen vanhimman veturin (B1 "Pässi", Beyer Peacock 1868, 0-4-2st) hiekkasäiliöt ovat käyntisiltojen alapinnassa. Myös nykyaikaisissa sähkö- ja dieselvetureissa hiekkasäiliöt ovat veturin alustassa. Nykyisin hiekkana käytetään säkitettyä hienojakoista rakennushiekkaa.

Jokioisten museorautatiellä hiekkaa käytetään yleensä sateen jälkeen. Toimivia hiekoituslaitteita on vain kolmessa veturissa eli JR4, JR5 ja LWR6; HKR5:n ja ÄSR1:n loppuun kuluneet hiekoitusputket poistettiin peruskorjauksessa eikä uusia ole toistaiseksi asennettu. Kovjoen museorautatien veturien hiekoituslaitteita ei käytetä, koska rata on mäetön.
**Harold Clark Barrett** on yhdysvaltalainen antropologi, joka toimii apulaisprofessorina UCLA:ssa. Barrett on tehnyt kenttätöitä Ecuadorissa tutkien mm. Shuar-intiaanien ja yhdysvaltalaisten kulttuurin eroja. Tutkimuksissaan hän on muun muassa osoittanut että englantia osaamattomat Shuar-intiaanit osaavat erottaa yhdysvaltalaisten puheen äänitteistä puhuvatko nämä lapsille vai aikuisille. Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää perustuuko "lapsipuhe", eli aikuisten tapa puhua lapsille eri lailla kuin toisille aikuisille, kulttuurisidonnaisiin seikkoihin (kuten sanastoon) vai kenties yleisinhimillisiin piirteisiin kuten tiettyihin äänensävyihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Bryant, G. A. & Barrett, H. C. (2007). Recognizing intentions in infant-directed speech: Evidence for universals. Psychological Science, 18, 746-751.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
Ryijy, johon on kuvattu navajojen hiekkamaalaus (n. 1940).
**Hiekkamaalaus** on taidemuoto, jossa luodaan tyyliteltyjä ja symbolisia kuvia ripottelemalla monenväristä hiekkaa tasaisen hiekkapohjan päälle. Hiekkamaalaus on yleistä lounaisen Pohjois-Amerikan intiaanien kuten navajojen ja pueblojen keskuudessa sekä yksinkertaisemmassa muodossaan myös tasankojen ja Kalifornian intiaaneilla.

Hiekkana käytetään murskattua värillistä hiekkakiveä, hiiltä, siitepölyä ja muita kuivia aineita. Hiekan värejä ovat valkoinen, sininen, keltainen, musta ja punainen. Maalauksen pohja on puhdistettua ja tasoitettua hiekkaa.

Hiekkamaalauksella on intiaaneille ensisijaisesti uskonnollinen merkitys, ja sitä käytetään parantamisseremonioissa. Intiaaneilta tunnetaan noin 600 erilaista kuvaa, jotka esittävät jumaluuksia, eläimiä, salamaa, sateenkaaria, kasveja ja muita symboleja, joita kuvataan riittilauluissa. Parantaja valitsee käytettävän kuvan. Kun maalaus on tehty, potilas istuu sen keskellä ja hiekkaa ripotellaan hänen ylleen. Kun rituaali on ohi, maalaus tuhotaan.

Intiaanit kielsivät pitkään kuvien tarkkojen kopioiden valmistamisen. Kun kuvioita käytettiin ryijyissä, niihin tehtiin tarkoituksella virhe, jotta alkuperäinen kuvio säilyttäisi voimansa. Nykyisin maalauksia kopioidaan niiden taltioimiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Sand painting *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 26.3.2016.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hiekkamaalaus**.
**Ronald Edmund Magill** (21. huhtikuuta 1920 Hull, East Riding of Yorkshire – 6. syyskuuta 2007 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli Amos Brearly brittiläisessä saippuasarjassa *Emmerdale*, jossa hän näytteli vuosina 1972–1995.

Nuoruus
-------

Ronald Magill syntyi Hullissa, East Riding of Yorkshiressä vuonna 1920. Yhdeksänvuotiaana Magill lähetettiin orpokotiin hänen opettajana työskennelleen isänsä kuoltua. Koulut käytyään Magill työskenteli rengasmyyjänä, ja toisen maailmansodan aikana hän palveli viestintäjoukoissa.

Ura
---

Sodan päätyttyä Magill teki näyttämöensiesiintymisensä sirkusteltassa esiintyvän teatteriryhmän kanssa. Vuonna 1961 hänet kutsuttiin Belgrade Theatren jäseneksi. Siellä työskennellessään hän esiintyi muun muassa John Gielgudin ja Vanessa Redgraven kanssa. 

Belgrade Theatren jätettyään Magill liittyi Nottingham Playhouse -teatteriin, jossa hän näytteli ja työskenteli taiteellisena johtajana yhdeksän vuoden ajan. Tuona aikana hän esiintyi muun muassa näytelmässä Mitta mitasta, jossa hän esitti Escalusta. Magill näytteli myös muutamassa Bristol Old Vic Theatre Schoolin näytelmässä.

Vuonna 1972 Magill valittiin pubinpitäjä Amos Brearlyn rooliin saippuasarjaan *Emmerdale Farm* (myöhemmin pelkkä *Emmerdale*). Amos oli Magillin ensimmäinen merkittävä televisiorooli: tätä ennen hänellä oli ollut muutamia pieniä rooleja televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten esimerkiksi elokuvassa *Julius Caesar*. Magill näytteli Amosia vakituisesti vuoteen 1991 asti, mutta hän vieraili sarjassa vuosina 1992–1995.

Yksityiselämä
-------------

Magill oli parisuhteessa David Soarin kanssa 32 vuoden ajan tämän kuolemaan 1997 asti. Magill kuoli 87-vuotiaana 6. syyskuuta 2007.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Farquhar, Simon: Obituary: Ronald Magill *The Guardian*.  10.9.2007. Viitattu 14.8.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Emmerdale's Amos actor dies at 87 *BBC News*.  7.9.2007. BBC. Viitattu 14.8.2019. (englanniksi)
Segundo de Chomón noin vuonna 1900.
**Segundo de Chomón** (17. lokakuuta 1871 Teruel – 2. toukokuuta 1929 Pariisi) oli Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa vaikuttanut espanjalainen elokuvantekijä. Hänet tunnetaan yhtenä animaatioelokuvan ja erikoistehosteiden käytön uranuurtajista.

Chomónin elokuvaura sai alkunsa Pariisissa, jossa hän nai Georges Mélièsille ja Pathén veljeksille työskennelleen näyttelijän Julienne Mathieun. Vuonna 1901 Chomón muutti perheineen Barcelonaan, jossa hän toimi Pathén levittäjänä, kuvasi uutiselokuvia ja teki useita kokeellisia näytelmäelokuvia. Vuonna 1905 Chomón palasi Pariisiin, jossa hän teki Pathélle joukon aikansa parhaita trikkielokuvia kuten *Le Roi des dollars* (1905), *Les Cent Trucs* (1906), *Les Fleurs animées* (1906) ja *Kiriki, acrobates japonais* (1907). Myöhemmin hän ohjasi myös esine-, nukke- ja piirrosanimaatioita kuten *La Légende du fantôme* (1908), *Hôtel électrique* (1908), *Voyage à la planète Jupiter* (1909), *Le Voleur invisible* (1909), *Le Théâtre électrique de Bob* (1909) ja *Une Excursion incohérente* (1910). Vuonna 1910 Chomón palasi Barcelonaan, jossa hän perusti oman tuotantoyhtiön. Vuosina 1911–1912 hän työskenteli Ibérico-yhtiölle ja patentoi cinemacoloris-nimellä tunnetun elokuvien väritysjärjestelmän.

Vuonna 1912 Chomón siirtyi Torinoon Itala Filmille, jossa hän toimi elokuvaajana ja erikoistehostemiehenä. Hän työskenteli muun muassa Giovanni Pastronen *Cabiriassa* (1914) ja laati nukkeanimaatioita elokuvaan *Momi näkee unta sodasta* (*La guerra e il sogno di Momi*, 1916). Chomónin viimeisiä elokuvia oli Abel Gancen ohjaama *Napoléon* (1927).

Lähteet
-------

1. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 167–168. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Segundo de Chomón**.
* Internet Movie Database: Segundo de Chomón (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Popen veistos Derbyn kaupunginmuseossa.
**Ronald Pope** (1920–1997) oli englantilainen kuvanveistäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Derbyshiressä, missä hänen töitään on monissa julkisissa tiloissa sekä Derbyn kaupunginmuseossa.

Pope työskenteli nuorena Rolls-Roycen tehtailla ja oppi siellä työstämään metallia. Hän aloitti taideopintonsa sodan jälkeen 25-vuotiaana Lontoossa Sladen taidekoulussa, missä hän opiskeli kuvanveistoa, ja jatkoi keramiikan opinnoilla Woolwichin ammattikorkeakoulussa. Hän käytti veistoksissaan kiveä, puuta ja metallia. Monet Popen veistokset ovat tilaustöitä julkisiin tiloihin, kuten kirkkoihin ja sairaaloihin. Hän teki myös hiilipiirroksia. 1990-luvulla hän lopetti veistosten tekemisen ja siirtyi maalamaan akvarelleja.

Aihevalinnoista ja materiaalin käsittelystä nähdään, että Pope sai vaikutteita Henry Moorelta ja Barbara Hepworthilta. Hänen töissään näkyy halaukseen kurottuvia ihmishahmoja, afrikkalaisia sotureita ja abstrakteja lintuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Talk about sculptor Ronald Pope[vanhentunut linkki] This is Derbyshire 2008
2. ↑  Life and Work (Arkistoitu – Internet Archive) *Ronald Pope*
3. ↑  Ronald Pope: Sculptor metro Life


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* Europeana

 |

 |