recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Otavan kirjasäätiö** on suomalainen säätiö. Viralliselta nimeltään se on *Otavan Kirjasäätiö sr*. Se jakaa vuosittain apurahoja ja avustuksia kirjalliseen toimintaan sekä palkintoja tunnustuksena ansiokkaasta kirjallisesta työstä.

Otavan Kirjasäätiön apurahoja voivat hakea kirjailijat, oppikirjailijat, tietokirjantekijät, lasten- ja nuortenkirjailijat, sarjakuvantekijät, suomentajat, kääntäjät, kuvittajat, graafikot ja oppimateriaalien tekijät. Kevään 2022 apurahajaossa säätiö myönsi yli 600 000 euroa apurahoina ja avustuksina. 

Otavan kirjasäätiö on perustettu vuonna 1945. Kustannusosakeyhtiö Otavan johtokunnan kokouksessa todettiin tuolloin, että "harkittuaan asiaa perusteellisesti, johtokunta päätti perustaa "Otavan Kirjasäätiön" edistämään ja tukemaan arvokasta kirjallisuutta ja kirjakulttuuria yleensä, apurahoilla ja muulla toiminnalla." 

Otavan kirjasäätiö on Otava-konsernin osaomistaja Reenpää-suvun rinnalla.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietoa meistä. Otavan kirjasäätiö. Viitattu 3.11.2022.
2. ↑  Apurahat. Otavan kirjasäätiö. Viitattu 3.11.2022.
3. ↑  Otava-konsernin historia. Otava-konserni. Viitattu 3.11.2022.
*Tämä artikkeli kertoo avaruusasemasta. Katri Helenan samannimisestä albumista on oma artikkeli.*
Almazin kaaviopiirros
**Almaz** (Алмаз "Timantti") avaruusohjelma oli sarja sotilasavaruusasemia, jotka Neuvostoliitto laukaisi avaruuteen käyttäen Saljut-ohjelmaa peitteenä. Kolme Almaz-asemaa laukaistiin: Saljut 2, Saljut 3 ja Saljut 5. Saljut 2:n laukaisu epäonnistui pian maan kiertoradan saavuttamisen jälkeen, mutta sekä Saljut 3 että 5 suorittivat onnistuneesti miehitettyjä testejä. Saljut 5:n jälkeen Neuvostoliiton sotilasjohto katsoi, ettei aseman ylläpitoon kuluva aika ole suhteessa saatuihin hyötyihin.

Almazia ajoi Vladimir Tšelomei vastineeksi USAFin MOL-projektille (*Manned Orbiting Laboratory*). Alkuperäisessä suunnitelmassa Almaz ja MOL olivat hyvin samankaltaisia ja asema olisi laukaistu Proton-kantoraketilla kahden hengen miehistöllä, jotka olisivat palanneet laskeutumisaluksella kuukauden sotilasoperaatioiden jälkeen. Sojuz-ohjelman viivästymisen vuoksi Almazin tehtäviin otettiin myös sotilassatelliittien torjunta. Kiertoradalla Almazia huollettiin TKS-moduulilla, joka myös laukaistiin Proton-kantoraketilla.

Tiedustelulaitteiston lisäksi Almazissa oli 23 mm Nudelmann-Rihter lentokoneisiin tarkoitettu konetykki (joissakin lähteissä Nudelman-Rihter NR-30 30 mm tykki). Saljut 3 -asemalta suoritettiin onnistunut testiammunta maalina olleeseen satelliittiin.

Miehitetyn Almaz-ohjelman lakkauttamisen jälkeen ylijääneet asemien rungot käytettiin kymmenen vuotta myöhemmin miehittämättöminä tutkasatelliitteina. TKS-moduuli oli pohjana Mir-avaruusaseman moduuleille ja ISS-avaruusaseman komponenteille.

Aiheesta muualla
----------------

* Almaz avaruusasemaohjelma (englanniksi)
* Novan Astrospies-ohjelman käsikirjoitus (esitetty Suomessa TV1:ssä nimellä Historiaa: Avaruusvakoojat) (englanniksi)
Constantine John Phipps
**Constantine John Phipps** (19. toukokuuta 1744 – 10. lokakuuta 1792 Liège) oli englantilainen tutkimusmatkailija. Hän oli Mulgraven 2. paroni.

Hänen vanhempansa olivat Mulgraven 1. paroni Constantine Phipps (22. elokuuta 1722–13. syyskuuta 1775) ja Lepell Hervey (15. huhtikuuta 1723–11. maaliskuuta 1780). Hänellä oli 5 sisarusta. 20. kesäkuuta 1787 hän avioitui Anne Elizabeth Cholmleyn (kuollut 22. toukokuuta 1788) kanssa.

Phipps opiskeli Eton Collegessa Joseph Banksin kanssa, mutta lopetti opintonsa päästessään merille setänsä kapteeni A. J. Herveyn laivalle. 1766 hän purjehti luutnanttina Newfoundlandiin HMS *Niger*illä. Banks seurasi mukana laivan luonnontieteilijänä.

4. heinäkuuta 1773 kapteeni Phipps lähti Deptfordista matkalle kohti Pohjoisnapaa. Hänellä oli 2 laivaa, *Racehorse* ja *Carcass*. Luonnontieteilijänä ja lääkärinä matkalla oli tohtori Irving ja Israel Lyons tähtitieteilijänä. Yksi *Carcass*in miehistön jäsenistä oli nuori Horatio Nelson. He purjehtivat Huippuvuorten pohjoispuolelle, mutta joutuivat jäiden vuoksi kääntymään takaisin ja saapuivat Orfordnessiin, Kaakkois-Englantiin, 17. syyskuuta. Matkan aikana Phipps ensimmäisenä eurooppalaisena kuvaili jääkarhun ja jäälokin, jotka esiintyvät hänen kirjassaan *A Voyage towards the North Pole undertaken... 1773* (1774).

Phipps palveli laivastossa aina vuoteen 1783 saakka, komentaen *Courageux* nimistä sotalaivaa.

1775 hän seurasi isäänsä paroni Mulgravena (Irlanti). Hänet nimitettiin Ison-Britannian aatelissäätyyn vuonna 1790, mutta titteli menetti merkityksensä hänen kuoltuaan. Hänen veljensä Henry Phipps peri paronin arvon.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Constantiolus** (kreik. Κωνσταντίολος; eli 500-luvulla) oli itäroomalainen sotapäällikkö. 700- ja 800-luvuilla elänyt bysanttilainen kronikoitsija Theofanes kutsui häntä virheellisesti Constantinukseksi. Hänen isänsä oli Florentius, joka oli ehkä konsulina vuonna 515.

Vuonna 528 Constantiolus nimitettiin Moesian duxiksi (*dux Moesiae Secundae*) ja magister militumiksi edellisen duxin kuoltua taistelussa. Samana vuonna hän johti yhdessä Ascumin ja Godilasin kanssa armeijaa, joka kukisti Scythiaan ja Moesiaan hyökänneet bulgaarit. Voiton jälkeen toinen bulgaariarmeija kuitenkin kukisti roomalaiset, ja Ascum ja Constantiolus jäivät vangiksi. Bulgaarit vapauttivat Constantioluksen lunnaita vastaan, jotka keisari Justinianus maksoi. Aikalaiskronikoitsija Johannes Malalaksen mukaan summa oli 10 000 solidusta, mutta Theofanes puhuu 1 000 soliduksesta.

Callinicumin taistelun tappion jälkeen keväällä 531 keisari Justinianus lähetti Constantioluksen valtakunnan itäosiin tutkimaan sotapäällikkö Belisariuksen toimintaa. Syytteet Belisariusta vastaan hylättiin, mutta tämä joutui luopumaan virastaan.

Nika-kapinan aikana tammikuussa 532 Justinianus lähetti Constantioluksen rauhoittelemaan kapinoivia väkijoukkoja, ja myöhemmin hän vartioi keisarillista palatsia. Kapinan viimeisenä päivänä Constantiolus osallistui yhdessä Munduksen ja Belisariuksen kanssa hyökkäykseen kapinallisia vastaan hippodromilla.

Lähteet
-------

* Martindale, John Robert & Jones, Arnold Hugh Martin & Morris, John: *The Prosopography of the Later Roman Empire, Volume III: A. D. 527-641*. Cambridge University Press, 1992. ISBN 978-0-521-20160-5. Google books. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Martindale, s. 352–353
**Constanța Burcică** (o.s. **Pipotă**, s. 15. maaliskuuta 1971 Sohatu, Călărași) on romanialainen soutaja. Hän on kolminkertainen olympiavoittaja, viisinkertainen maailmanmestari sekä Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Dinamo Bukarest CS -seuraa. Hän on pituudeltaan 174 cm.

Burcică voitti olympiakultaa kevyessä pariairokaksikossa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Olympiahopeaa hän saavutti pariaironelosessa Barcelonassa 1992 ja -pronssia kahdeksikossa Pekingissä 2008.

Burcică voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa 1990 ja 1993, kevyessä yksikössä 1994 ja 1996 sekä kevyessä pariairokaksikossa 1999. MM-pronssia hän saavutti pariaironelosessa 1991 ja kevyessä pariairokaksikossa 2003. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi perämiehettömässä nelosessa 1993. Hän voitti Euroopan-mestaruuden kahdeksikossa 2008 ja nuorten maailmanmestaruuden perämiehellisessä nelosessa 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Constanța Pipotă-Burcică *sports-reference.com*.  Arkistoitu 6.6.2009. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Constanța Burcica *worldrowing.com*. Viitattu 1.5.2019. (englanniksi)
**Australian luterilainen kirkko** (*Lutheran Church of Australia*) on luterilainen kirkko, joka toimii Australiassa. Kirkon jäsenmäärä on 30 026.

Historia
--------

Ensimmäiset luterilaiset saapuivat Australiaan Saksasta 1838. Näiden keskuudessa tapahtui hajaannus 1846, minkä jälkeen seurakuntiin tuli pastoreita useista lähteistä, kuten saksalaisista lähetysjärjestöistä ja lukuisista yhdysvaltalaisista luterilaisista synodeista. Vuonna 1966 yhdistyivät Evangelical Lutheran Church in Australia sekä United Evangelical Lutheran Church of Australia nykyiseksi Australian luterilaiseksi kirkoksi.

Nykytilanne
-----------

Kirkolla on 466 seurakuntaa, joissa on 30 026 jäsentä. Kirkko kuuluu liitännäisjäsenenä Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon, mutta on myös Luterilaisen maailmanliiton liitännäisjäsen. Uuden-Seelannin luterilainen kirkko kuuluu Australian luterilaisen kirkon alaisuuteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Churches in Australia The Lutheran World Federation.  Arkistoitu 9.5.2016. Viitattu 28.7.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Australia International Lutheran Council. Viitattu 4.10.2015.
Landström vuonna 2009.
**Olof Kristian Landström** (s. 9. huhtikuuta 1943 Turku) on suomalaissyntyinen ruotsalainen kuvittaja ja animaattori. Landström on kuvittanut lastenkirjoja, joiden kirjoittajina ovat olleet muun muassa Barbro Lindgren, Beppe Wolgers, Peter Cohen, Tomas ja Jujja Wieslander sekä Ulf Stark. Yhdessä puolisonsa Lena Landströmin kanssa hän on tehnyt Lasse- sekä Buu ja Bää -lastenkirjoja, joita on käännetty ruotsista muillekin kielille. Olof Landström on myös tuottanut monia televisioanimaatioita lapsille.

Elämä ja ura
------------

Olof Landström syntyi 1943 Turussa, josta hän muutti teini-iässä Tukholmaan. Hän opiskeli Konstfack-taidekoulussa ja tapasi vuonna 1969 tulevan vaimonsa ja yhteistyökumppaninsa Lena Landströmin.

1970-luvun alussa Olof ja Lena Landström työskentelivät yhdessä Peter Cohenin kanssa ja tekivät Ruotsin televisiolle suosituksi tulleita tv-animaatioita kuten *Kalles klätterträd, Farbrorn som inte ville va’ stor* ja *Magister Flykt*. Myöhempiä animaatioita ovat *Lehmän päiväkirjasta* (1984) sekä *Herra Pohto ja silli* (1987).

1990-luvun alusta alkaen Olof ja Lena Landström ovat tehneet Lasse- sekä Buu ja Bää -lastenkirjoja. Heidät on palkittu Ruotsissa muun muassa Litteraturfrämjandet-stipendillä, Expressen-lehden Heffaklumpen-lastenkirjapalkinnolla sekä Astrid Lindgren -palkinnolla.

Teoksia
-------

### Animaatioelokuvia

* *Lehmän päiväkirjasta* (Ur en kos dagbok, 1984, käsikirjoitus yhdessä Beppe Wolgersin kanssa)
* *Herra Pohto ja silli* (Herr Bohm och sillen, 1987, animointi sekä ohjaus yhdessä Peter Cohenin kanssa)

### Suomeksi ilmestyneitä lastenkirjoja

* *Lasse parturissa*, Tammi, 1993
* *Hyvänen aika, Pekka!*, teksti Barbro Lindgren, suom. Anna Warras, Tammi 2002
* *Buu ja Bää ja yllätysvieras*, WSOY 2007
* *Buu ja Bää siivoavat*, WSOY 2010
* *Buu ja Bää vesillä*, WSOY 2010
* *Buu ja Bää kastuvat*, WSOY 2010
* *Buu ja Bää juhlatuulella*, WSOY 2012

Lähteet
-------

1. ↑  Olof Landström, Svensk Filmdatabas, Svenska Filminstitutet. Viitattu 2.10.2015.
2. 1 2 3  Olof Lanström, Lilla Piratförlaget, viitattu 2.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Olof Landström Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**CAF Cup** oli Afrikan jalkapalloliiton järjestämä vuosittainen jalkapallokilpailu Afrikan eri maiden korkeimpien sarjatasojen joukkueille, jotka jäivät juuri Afrikan Mestarien liigan tai Afrikan Cup-voittajien cupin ulkopuolelle.

Historia
--------

CAF Cup perustettiin vuonna 1992, joka perustui eurooppalaiseen UEFA Cupiin. Palkinto nimettiin nigerialaisen liikemiehen Moshood Abiolan mukaan. Hän oli ensimmäinen itsenäistyneen Nigerian urheilujohtaja. Turnauksen idean aloitti Afrikan jalkapalloliiton puheenjohtaja Issa Hayatou, joka myös järjestytti ensimmäisen turnauksen vuonna 1992, jolloin mukana kilpailivat 31 joukkuetta. Tuolloin ensimmäisen mestaruuden vei nigerialainen Shooting Stars FC, joka voitti kaksiosaisessa loppuottelussa ugandalaisen Villa SC:n yhteismaalein 3-0. Turnaus päätettiin lopettaa vuonna 2004, kun se yhdistettiin Afrikan Cup-voittajien cupin kanssa, jonka seurauksena syntyi Afrikan Confederation Cup. Eniten mestaruuksia saavutti algerialainen JS Kabylie, joka voitti CAF Cupin kolmesti vuosina 2000, 2001 ja 2002. Se oli samalla ainut joukkue, joka kykeni uusimaan mestaruutensa peräkkäisinä vuosina. Menestyinen maa oli Tunisia, jonne mestaruus meni neljä kertaa, joista ES Sahel voitti CAF Cupin kahdesti. Cupin viimeiseksi mestariksi jäi marokkolainen Raja Casablanca, joka voitti loppuottelussa kamerunilaisen Cotonsport de Garouanin yhteismaalein 2-0.

Loppuottelut
------------

| Vuosi | Voittaja | Toinen sija | 1. ottelu | 2. ottelu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Nigeria Shooting Stars FC | Uganda Villa SC | 0–0 | 3–0 |
| 1993 | Norsunluurannikko Stella Club d'Adjamé | Tansania Simba SC | 0–0 | 2–0 |
| 1994 | Nigeria Bendel Insurance | Angola Primeiro de Maio | 0–1 | 3–0 |
| 1995 | Tunisia ES Sahel | Guinea AS Kaloum Star | 0–0 | 2–0 |
| 1996 | Marokko Kawkab Marrakech | Tunisia ES Sahel | 1–3 | 2–0 |
| 1997 | Tunisia Espérance | Angola Petro Atlético | 0–1 | 2–0 |
| 1998 | Tunisia CS Sfaxien | Senegal ASC Jeanne d'Arc | 1–0 | 3–0 |
| 1999 | Tunisia ES Sahel | Marokko Wydad Casablanca | 1–0 | 1–2 |
| 2000 | Algeria JS Kabylie | Egypti Ismaili SC | 1–1 | 0–0 |
| 2001 | Algeria JS Kabylie | Tunisia ES Sahel | 1–2 | 1–0 |
| 2002 | Algeria JS Kabylie | Kamerun Tonnerre Yaoundé | 4–0 | 0–1 |
| 2003 | Marokko Raja Casablanca | Kamerun Coton Sport FC | 2–0 | 0–0 |
|

Joukkueiden mestaruudet
-----------------------

| Joukkue | Mestaruudet | Mestaruusvuosi |
| --- | --- | --- |
| Algeria JS Kabylie | 3 | 2000, 2001, 2002 |
| Tunisia ES Sahel | 2 | 1995, 1999 |
| Nigeria Shooting Stars FC | 1 | 1992 |
| Norsunluurannikko Stella Club d'Adjamé | 1 | 1993 |
| Nigeria Bendel Insurance | 1 | 1994 |
| Marokko Kawkab Marrakech | 1 | 1996 |
| Tunisia Espérance | 1 | 1997 |
| Tunisia CS Sfaxien | 1 | 1998 |
| Marokko Raja Casablanca | 1 | 2003 |
|

Lähteet
-------

1. ↑  RSSSF.com Viitattu 6.5.2009
**Gunnar Ternstrøm Sommerfeldt** (4. syyskuuta 1890 Kööpenhamina – 30. elokuuta 1947) oli tanskalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. 

Gunnar Sommerfeldt kasvoi kansakoulunopettajan ottolapsena. Hän työskenteli Aarhusin teatterissa vuosina 1911–1915 ja aloitti elokuvauransa Nordisk Filmillä vuonna 1914. Sommerfeldtistä tuli pian yksi yhtiön päänäyttelijöistä ja hän myös ohjasi muutamia elokuvia.

1920-luvulla Sommerfeldt teki muutamia dokumenttielokuvia ja työskenteli jonkin aikaa elokuvateatterin johtajana. Hän vietti myöhemmin vaihtelevaa elämää ja kuoli vankilassa pidätettynä hotellipetoksesta.

Elokuvia
--------

* *Isänmaan puolesta*, 1915

Lähteet
-------

1. 1 2  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 1.10.2017.
2. 1 2  Det Danske Filminstitut: Filmdatabasen *dfi.dk*. Viitattu 1.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Gunnar Sommerfeldt (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Julie Marie Vinter Hansen** (20. heinäkuuta 1890 Kööpenhamina, Tanska – 27. heinäkuuta 1960 Mürren, Sveitsi) oli tanskalainen tähtitieteilijä.

Vinter Hansen oli ensimmäinen nainen, joka suoritti Kööpenhaminan yliopistossa tähtitieteen alan tutkinnon. Hän valmistui maisteriksi vuonna 1917, mutta aloitti työskentelyn yliopistolle kuuluvassa Østervoldin observatoriossa jo opiskeluaikanaan. Kun laki 1920-luvun alussa salli naisten pääsyn joihinkin julkisiin virkoihin, Vinter Hansenista tuli yliopiston ensimmäinen naispuolinen viranhaltija.

Tutkijana Vinter Hansen keskittyi perinteiseen tähtitieteeseen eli havainnoimaan asteroideja ja komeettoja sekä laskemaan niiden ratatietoja. Hänet tunnettiin äärimmäisen huolellisista ja miltei virheettömistä laskelmistaan. Hän pystyi määrittämään esimerkiksi Comas Solà -pyrstötähden tarkan kiertoradan vuosikymmeniksi eteenpäin. Vinter Hansen oli lisäksi ahkera kirjoittaja, joka uransa aikana toimitti muun muassa *Nordisk Astronomisk Tidsskrift* -aikakauslehteä ja Kansainvälisen tähtitieteen unionin *Circulars*-uutiskirjettä. Hän oli mukana myös tähtiyhdistys Astronomisk Selskabin ja naisasiajärjestö Danske Kvinders Nationalrådin (nyk. Kvinderådet) toiminnassa.

Vinter Hansen kuoli 70-vuotiaana sydänkohtaukseen ollessaan lomamatkalla Sveitsissä. Hän oli juuri jäämässä työstään eläkkeelle. Hänen hautajaispäivänsä olisi ollut hänen virallinen eläköitymispäivänsä. Koska Vinter Hansen oli perheetön, hän testamenttasi omaisuutensa jaettavaksi matka-apurahoina opiskelijoille.

Pikkuplaneetta 1544 Vinterhansenia on nimetty hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pors, Felicity: Julie Vinter Hansen (1890–1960) *Dansk kvindebiografisk leksikon*. Viitattu 18.10.2022. (tanskaksi)
2. ↑  Oja, Heikki: *Sibeliuksesta Tuonelaan. Aurinkokuntamme kiehtova nimistö*, s. 72. Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2003. ISBN 952-5329-25-9.
3. ↑  Hotakainen, Markus: *Tähtitieteen naiset*, s. 256. Helsinki: Aula & Co, 2022. ISBN 978-952-364-243-0.
4. ↑  Hotakainen 2022, s. 256–259.
5. 1 2  Hotakainen 2022, s. 260.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Iso Lammassaari

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
PadasjokiPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Padasjoenselän saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
120 m  |
| Pinta-ala | 
79,9 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Iso Lammassaari**  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjokissä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 1,4 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 79,9 hehtaaria. Se sijaitsee Virmailan ja Kelventeen lounaispuolella Padasjoenselällä sen keskellä sijaitsevassa saariryhmässä. Sen pohjoispuolella alkaa Virmailan saaren ohittava Salonsalmi ja sen eteläpuolella on saaristoa, joista lähimpänä sijaitsevat Halkosaari, Korkeasaari ja Hakohuittu. Aivan Lammassaaren lounaisrannassa on vielä seitsemän luotoa. Saariryhmän toiseksi suurin saari on Haukkasalo, joka sijaitsee mainittujen saarten eteläpuolella. Virmailaan on matkaa 600 metriä, mantereelle lännessä kilometrin ja Kelvenneelle on viiden kilometrin järvenselkä. Saari on melko matala, mutta sen keskellä kohoaa korkea mäki. Sen huippu kohoaa 42 metrin korkeuteen Päijänteestä (120 metriä mpy.). Saari on metsän peitossa ja se on autio. Sen lounaispäässä Halkosaaren länsipäässä sijaitsee retkeilijöiden rantautumispaikka ja nuotiopaikka. Saaren molemmilta puolilta ohittaa veneväylät, jotka yhtyvät Salonsalmessa.

Luontoarvoja
------------

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Iso Lammassaari, Padasjoki (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Iso Lammassaari, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 29.9.2019
3. ↑  Iso Lammassaari, Padasjoki (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
4. 1 2  Iso Lammassaari, Padasjoki (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 29.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Esko Juha Jalmari Horsmasalo**, vuoteen 1936 **Salo** (15. joulukuuta 1913 Tampere – 1. huhtikuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Horsmasalon vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori, lääkintäeversti Toivo Salo ja Katri Langinkoski. Hänen puolisonsa 1942–1993 oli Aino Inkeri Jussila. Horsmasalo tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1939. Hän oli Jokioisten kartanoiden tilanhoitajan apulainen ja peltoviljelysosaston johtaja 1939–1947 ja sitten Tiirinkosken tilan isäntä Vanajassa, vuodesta 1967 Hämeenlinnassa. Hämeenlinnan Osuusmeijerin johtokuntaan Horsmasalo kuului 1950–1978 ja oli sen puheenjohtaja 1960–1978, Turengin Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvostoon 1952–1980 ja oli sen puheenjohtaja 1964–1980, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon vuodesta 1955 sekä useiden eri liikeyritysten hallituksiin ja johtokuntiin. Hän oli lisäksi muun muassa Uudenmaan-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton hallituksen jäsen vuodesta 1952, Hämeenlinnan ympäristön metsänhoitoyhdistyksen hallituksen jäsen 1954–1978 ja puheenjohtaja 1955–1978 sekä Uudenmaan-Hämeen metsänhoitolautakunnan jäsen vuodesta 1960. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Horsmasalo sai 1978.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vilkuna, Anna-Maria: Maanviljelysneuvos Esko Horsmasalo (1913–1995). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 28.1.2023.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 754. Viitattu 28.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Anna-Maria Vilkuna: Esko Horsmasalo *Biografiasampo*.
Helsingin oikeustalo Ruoholahdessa.
Istuntosali Helsingin käräjäoikeudessa.
**Helsingin käräjäoikeus** on Suomen suurin käräjäoikeus. Sen tuomiopiiriin kuuluu Helsingin kaupunki. Tuomiopiiri on väkiluvultaan Suomen suurin. Käräjäoikeuden laamannina on toiminut vuodesta 2022 Sirpa Pakkala.

Helsingin käräjäoikeudessa on kuusi osastoa. Käräjäoikeuteen kuuluu myös asiakaspalvelu, jonka osia ovat digitaalinen ja ns. paikan päällä asioivien asiakkaiden palvelu, arkisto, tiedoksiantojen kirjaamo ja muutoksenhakukanslia. Oikeustalon erikoisuuksia on maanalainen turvasali.

Helsingin käräjäoikeus toimii Ruoholahdessa sijaitsevassa Helsingin oikeustalossa. Samassa talossa toimii Helsingin hovioikeus, joka on seuraavan asteen muutoksenhakutuomioistuin Helsingin käräjäoikeuden ja kahden muun käräjäoikeuden päätöksistä.

Vuoteen 2004 asti käräjäoikeus toimi Länsi-Pasilassa oikeustalossa, joka valmistui vuonna 1984. Helsingin käräjäoikeuden edeltäjänä toimi Helsingin raastuvanoikeus, joka toimi useissa eri toimitiloissa muun muassa Senaatintorin reunalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Helsingin käräjäoikeuden laamanniksi Sirpa Pakkala | Tuomioistuinvirasto *www.sttinfo.fi*. Viitattu 1.6.2022.
2. ↑  Helsingin käräjäoikeus (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Helsingin uusi oikeustalo, Akkusastoori (Arkistoitu – Internet Archive) s. 27
4. ↑  Helsingin hovioikeus - Helsingin hovioikeus *oikeus.fi*. Viitattu 6.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingin käräjäoikeus

Suomen käräjäoikeudet

|  |  |
| --- | --- |
| Helsingin hovioikeuspiiri | 
* Helsinki
* Itä-Uusimaa
* Länsi-Uusimaa

 |
| Itä-Suomen hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Karjala
* Etelä-Savo
* Kymenlaakso
* Pohjois-Karjala
* Pohjois-Savo
* Päijät-Häme

 |
| Rovaniemen hovioikeuspiiri | 
* Kainuu
* Lappi
* Oulu

 |
| Turun hovioikeuspiiri | 
* Ahvenanmaa
* Kanta-Häme
* Pirkanmaa
* Varsinais-Suomi

 |
| Vaasan hovioikeuspiiri | 
* Etelä-Pohjanmaa
* Keski-Suomi
* Pohjanmaa
* Satakunta

 |
*Tämä artikkeli käsittelee Helsingissä toimivaa musiikkialan oppilaitosta. Helsingin konservatorio oli myös Sibelius-Akatemian nimi vuosina 1924–1939.*
Helsingin konservatorion rakennus Helsingin Ruoholahdessa.
**Helsingin konservatorio** on Helsingissä sijaitseva yksityinen, säätiön ylläpitämä musiikin alan oppilaitos.

Konservatoriossa annetaan varhaisiän musiikkikasvatusta musiikkileikkikoulussa, taiteen perusopetusta musiikkiopistossa ja aikuisopetusta. Konservatoriossa voi suorittaa myös musiikkialan toisen asteen ammatillisen perustutkinnon (muusikko tai pianonvirittäjä).

Konservatorion juuret juontavat vuoteen 1922, jolloin Helsingin Suomenkielisen työväenopiston johtaja Zachris Castrén ja Helsingin yliopiston musiikkitieteen dosentti ja Helsingin Suomalaisen lyseon laulunopettaja Armas Launis päättivät perustaa Helsingin kansankonservatorion. Nykyisen nimensä oppilaitos otti käyttöön vuonna 1971.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Esittely Helsingin konservatorio. Viitattu 13.9.2015.
**Puiga järv** (myös *Pulga järv*) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Puigan kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 160 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä aivan Puigan kylän kaakkoispuolella suolla, jossa Koreli oja virtaa sen läpi. Järveä ympäröivät kosteikko, mutta sen itärantaan tulee kylältä tie. Järven pohjoispäähän on ruoppaamalla tai kaivamalla rakennettu lahti, jossa sijaitsee kaksi saarta. Saarien ja mantereen välillä on kävelysillat ja saaret ovatkin virkistyskäytössä.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.

Järvi on ilmakuvien perusteellä täynnä vesikasvillisuutta. Näin on erityisesti saarien ympäristössä.

Vesistösuhteita
---------------

Puiga järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Koreli oja on Vanajõen sivuhaara. Koreli oja virtaa järven läpi, joten se on joen läpivirtausjärvi. Järveen laskee vain pari muuta lyhyttä ojaa. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
2. 1 2 3  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Keskkonnaregister: Puiga järv (VEE2138900) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 22.8.2020. (viroksi)
2. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 22.8.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Puigcerdá** oli Espanjan laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu monitori.

Valmistus
---------

Kenraali Serrano ja meriministeri Rafael Rodrigues Arias hyväksyivät 25. elokuuta 1874 aluksen hankinnan. Alus tilattiin 11. syyskuuta Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seyne-sur-Meristä Ranskasta, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1874. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta ja otettiin palvelukseen vuonna 1875.

Palvelus
--------

Kolmannen karlistisodan aikana alus partioi Nervión joella *Seguran*, *Arlanzan* ja *Turian* kanssa. Osaston tehtävänä oli suojata Bilbaota. Sotatoimien päätyttyä alus makasi ankkurissa Ferrolissa, kunnes se poistettiin palveluksesta vuonna 1890.

Alus palautettiin palvelukseen sodan Yhdysvaltoja vastaan alkaessa vuonna 1898. Alus suojasi uudelleen aseistamisen jälkeen Ria de Vigoa. Sodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta vuonna 1900 ja se myytiin siviilikäyttöön 30 000 pesetalla nimellä *Anita*. Alus myytiin myöhemmin John Holt and Companylle Liverpooliin.

Lähteet
-------

1. 1 2  spanamwar.com
**Puiden tarinoita: Puuseppä** on käsikirjoittaja Iiro Küttnerin kirjoittama ja sarjakuvataiteilija Ville Tietäväisen kuvittama satukirja. Sen on vuonna 2014 julkaissut Books North, ja se aloittaa sarjan *Puiden tarinoita*, jonka kussakin kirjassa puu kertoo tarinoita ihmisistä.

Sarjan ideoi Küttner, ja siihen on tullut lisää teoksia, *Puiden tarinoita: Ritari* syksyllä 2014 ja sen jälkeen *Puiden tarinoita: Merenkulkija*. Kuvittajana kaikissa on Tietäväinen.

Kirja kertoo puusepästä, joka saa hallitsijalta käskyn valmistaa mitä haluaa. Puuseppä piiloutuu verstaaseensa kolmeksikymmeneksi vuodeksi tekemään hienointa, mitä puusta voi tehdä, mutta tehtävä on ihmistä suurempi. Kertojana kirjassa on puu.

Molemmat tekijät ovat puun ystäviä, graafikko Tietäväinen arkkitehdin koulutuksensa puolesta, käsikirjoittamisen professori Küttner taas kunnostaa vanhoja huonekaluja. Küttnerin mukaan lastenkirjat ovat nykyisin usein yksinkertaisia, yhdellä tavalla avautuvia tarinoita ja niiden sankarit arkisia kiukuttelijoita, kun ennen kirjojen lapset olivat yleviä hahmoja. Idea tarinaan syntyi aikoinaan, kun Küttner viihdytti lapsiaan junamatkalla Oulaisista Helsinkiin.

Küttner pyysi Tietäväistä kuvittajaksi itsenäisyyspäivän juhlissa presidentinlinnassa. Tietäväinen sanoo pyrkineensä välttämään kuvissa puiden liikaa inhimillistämistä ja jättäneensä ihmisen muutenkin sivurooliin.

Arviot
------

Saga Wiklund sanoo Anna-lehden arviossaan, että *Puuseppä* on surumielisen viisas tarina ja antaa lukijalle pohdittavaa, mikä on tärkeää. Hän pitää käsikirjoitusta taitavasti rakennettuna ja kuvitusta näyttävänä. Marjo Kytöharju (Kirkko ja kaupunki) pitää tarinaa hienosti kirjoitettuna ja kuvitettuna.

Kaisa Neimala antaa arviossaan Parnassossa kiitokset teoksen kauniille ulkoasulle. Hän toteaa, että kirjaa ei pidä rajata lasten saduksi, sillä niin teksti kuin kuvituskin ovat aikuismielisesti filosofisia, haikeita, jopa paikoin pelottavia, kuten ovat olleet vanhatkin sadut. Miinuksen hän antaa epäloogisesta välimerkkien käytöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Puuseppä, Books North (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Suvi Ahola, Professori ja sarjakuvataiteilija tekivät lastenkirjan, jossa puut kertovat, Hs.fi 17.3.2014, viitattu 25.3.2014
3. 1 2  Marjo Kytöharju, Puut iskevät tarinaa,[vanhentunut linkki] Kirkko ja kaupunki nro 14,9.4.2014 sivut 10–11, viitattu 8.4.2014
4. ↑  Saga Wiklund, Kirjanurkka: Puiden tarinoita. Anna nro 14, 3.4.2014 sivu 10
5. ↑  Kaisa Neimala: Arvostamisen arvoisia ajatuksia.  *Parnasso*, 5/2014, s. 66.

Aiheesta muualla
----------------

* Teos kustantaja Books Northin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Rafał Omelko** (s. 16. tammikuuta 1989 Wrocław) on puolalainen pikajuoksija. Omelko kilpailee 400 metrillä, jossa hänen ennätyksensä on heinäkuussa 2016 Amsterdamissä juostu 45,14.. Omelko edustaa KS AZS AWF Wrocławia.

Omelko on osallistunut kolmiin EM-kilpailuihin vuosina 2010, 2014 ja 2016. Hän saavutti EM-kilpailujen 4 × 400 metrin viestistä pronssia 2014 Zürichistä ja hopeaa 2016 Amsterdamista. Amsterdamin 400 metrillä hän oli kuudes. Hän saavutti hopeaa vuoden 2015 sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta 4 × 400 metrin viestistä. Noista kisoista hän saavutti myös pronssia 400 metriltä. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrilä. Hän sai alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä Ostravassa 2011.

Omelko oli mukana vuosien 2013 ja 2015 MM-kilpailuissa vain 4 × 400 metrin viestissä ilman menestystä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 400 metrin viestissä seitsemänneksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli 4 × 400 metrin viestissä seitsemäs. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän juoksi toisen osuuden Puolan joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä maailmanennätysajalla 3.01,77. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.

Ennätykset
----------

* 200 metrin juoksu: ulkoradoilla 20,96 (Varsova 2017), sisäradoilla 21,14 (Toruń 2017)
* 300 metrin juoksu: ulkoradoilla 32,23 (Ostrava 2017), sisäradoilla 32,73 (Ostrava 2017)
* 400 metrin juoksu: ulkoradoilla 45,14 (Amsterdam 2016), sisäradoilla 46,08 (Belgrad 2017)

Lähteet
-------

1. ↑  Rafał Omelko Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2
3. 1 2 3  Rafał Omelko Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
4. ↑  Upea ME-aika! Puola jysäytti todellisen jymy-yllätyksen – "Tämä on iso shokki" *suomiurheilu.com*.  5.3.2018. Viitattu 22.4.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Iso Myllylampi** on 22 hehtaarin laajuinen järvi Vihdin lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee Nummelan lounaispuolella. Etäisyys Helsingin keskustasta on 42 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Ison Myllylammen pituus kaakosta luoteeseen on noin kilometrin. Järven luoteisosassa sijaitsee noin 30 aarin laajuinen Hopeasaari. Rannoilla on runsaasti pientaloja, järven eteläpuolitse kulkee valtatie 25 ja itäpuolitse seututie 110. Ison Myllylammen kaakkoisrannalta lähtee noin 300 metrin pituinen laskuoja Vähään Myllylampeen, joka sijaitsee itäpuolella. Vähän Myllylammen korkeustaso on noin seitsemän metriä Isoa Myllylampea alempi. Isoa Myllylampea kuormittavat asutuksen jätevedet, ilmalaskeumat ja metsänhoidolliset toimet.

Iso Myllylampi (23.035.1.004) kuuluu Heinälammen valuma-alueeseen (23.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Heinälammen valuma-alueen vakavesistä yli hehtaarin laajuisia ovat Iso Myllylampi, Vähä Myllylampi, Ahvenlampi ja Lauklampi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Iso Myllylampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4  Iso Myllylampi. Järviwiki. Viitattu 7.4.2021.
3. 1 2 3  Iso Myllylampi *Vesientila.fi*. Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 7.4.2021.
4. ↑  Heinälammen valuma-alue (23.035). Järviwiki. Viitattu 7.4.2021.
**Esko "Sakke" Olavi Eklund** (s. 1976) on Cannonball MC moottoripyöräkerhon johtaja.  Eklund on ollut mukana jengissä keskeytyksettä vuodesta 2013 alkaen. Lokakuussa 2021 hän oli "presidentti" sekä Heinolan osaston johtaja. 

Vuonna 1976 syntynyt Eklund on aiemmin tuomittu rikoksista, jotka hän on tehnyt osana Cannonball MC:n toimintaa. Eklund on toiminut Cannonballin johdossa muutamia vuosia. Cannonball MC itse ei ole julkisuudessa kertonut nykyistä johtajaansa. 

Marraskuussa 2021 Eklund ilmoitti käräjäoikeudelle antamassaan vastauksessa, että ei aio vastata Cannonball MC:n lakkauttamiskanteeseen. Vastauksessa Eklund kertoo, että ei ole Cannonballin johtaja tai edes jäsen. 

Käräjäoikeus tuomitsi maaliskuussa 2022 Eklundin 13 vuoden vankeuteen muun muassa törkeistä huumausainerikoksista. Tuomiosta on valitettu hovioikeuteen, joka määräsi Eklundin vangittavaksi, mutta häntä ei ollut joulukuussa 2022 tavoitettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Mattila, Sanni: Cannonballin ex-pomo Esko Eklund on etsintäkuulutettu – mies pitäisi vangita, mutta poliisit eivät tavoita häntä *Ilta-Sanomat*.  10.6.2022. Viitattu 21.2.2023.
2. 1 2  Moottoripyöräkerho Cannonballissa toimii aseistettu erikoisryhmä, joka hoitaa konfliktit – tällainen on lakkautettavaksi haettu liivijengi *Yle Uutiset*.  26.10.2021. Viitattu 29.10.2021.
3. 1 2  Syyttäjä: Rikollisjärjestö Cannonball MC on lakkautettava – kyseessä ensimmäinen yritys valtakunnallisen moottoripyöräjengin kieltämiseksi *Yle Uutiset*. Viitattu 22.10.2021.
4. ↑  Kuka johtaa moottoripyöräjengi Cannonballia? Oikeuteen ilmoittautui uusi mahdollinen johtaja vastaamaan poikkeukselliseen lakkautuskanteeseen *Yle Uutiset*.  23.11.2021. Viitattu 25.11.2021.
5. ↑  Kalle Suomi: Hovioikeus lykkäsi karkuteillä olevan Cannonball-johtajan oikeudenkäyntiä – pakoilu kestänyt jo 9 kuukautta  23.12.2022. Yle. Viitattu 3.7.2023.
Rafał Blechacz
**Rafał Blechacz** (s. 30. kesäkuuta 1985 Nakło nad Notecią) on puolalainen pianisti.

Blechacz aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana ja valmistui vuonna 2007 Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiasta Katarzyna Popowa-Zydrońin luokalta. Hän voitti kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun vuonna 2005 ja solmi tämän jälkeen levytyssopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa. Blechaczista tuli ensimmäinen pianisti, joka oli voittanut Chopin-kilpailussa kaikki viisi jaettavina ollutta palkintoa. Hän voitti myös Hamamatsun kansainvälisen pianokilpailun vuonna 2003. Blechaczin Frédéric Chopinin pianokonsertoista Jerzy Semkowin johtaman Concertgebouw-orkesterin kanssa tekemä levytys palkittiin Preis der deutschen Schallplattenkritikilla vuonna 2009. Heinäkuussa 2010 Blechaczille myönnettiin Accademia Musicale Chigianan kansainvälinen palkinto ja tammikuussa 2014 Gilmore-palkinto.

Vuoden 2013 jälkeen Blechacz piti nelivuotisen levytystauon ja aloitti filosofian tohtoriohjelman suorittamisen Toruńin Nikolaus Kopernikus -yliopistossa. Hän sai vuonna 2015 Polonia Restituta -ritarikunnan ritarin ristin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rafał Blechacz Culture.pl
2. 1 2  Rafał Blechacz AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Esko Olavi Heino** (8. lokakuuta 1918 Kiukainen – 6. syyskuuta 1991 Orivesi) oli suomalainen jalkinealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heinon vanhemmat olivat maanviljelijä Oskar Verner Heino ja emäntä Johanna Suojamaa ja puoliso vuodesta 1946 Leiny Linea Vaahto. Heino kävi Rauman kauppaopiston 1941. Hän oli Vuodanjalostaja Oy:n kirjanpitäjä 1944–1946, Pirkanmaan Nahka Oy:n konttori- ja myyntipäällikkö ja kaupallinen johtaja Tampereella 1946–1960, Mantereen Kenkätehdas Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja Orivedellä vuodesta 1960 sekä Manneryhtymä Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1981.

Heino oli myös J. A. Tehnunen Oy:n toimitusjohtaja, Hatanpään Kenkätehdas Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1967, Kenkätehdas Finnmanner Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1972, Nateva Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1972, Hirsilän Kenkätehdas Oy:n ja Rutex Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1973, Oriveden Kenkätehdas Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1973, Ensi Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1974, Puukorkotyöpaja Touko Rantalan omistaja 1975–1981, Oriveden Korkotehdas Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1982, Lapuan Nahka Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1983 sekä Oripo Oy:n ja Oriveden Teräpaja Ky:n toimitusjohtaja vuodesta 1984.

Oriveden kunnanvaltuuston jäsen Heino oli 1973–1980 ja kunnanhallituksen jäsen 1977–1980. Hänellä oli myös useita kenkäalan luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Heino oli reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1976. Liikesivistysrahastoon perustettiin 1981 Leiny ja Esko Heinon erikoisrahasto.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Esko Heino *Biografiasampo*. Viitattu 18.11.2022.
2. ↑  Halpatuonti harmina kenkäteollisuudessa.  *Uusi Suomi*, 8.10.1978, nro 271, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 18.11.2022.
**Esko Olavi Holm** (s. 24. heinäkuuta 1957) on savonlinnalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on toiminut kiertävän lastenteatterin parissa 30 vuotta ja ohjannut useita kesäteatterinäytelmiä. Hän on kirjoittanut näytelmän Aulangon Eversti ja lastennäytelmät Kaksi Pelleä ja Madame Canapén Kulta.*lähde?*

2021 ilmestyi Esko Holmin kirjoittama lastenkuvakirja *Nero ja lohikäärme* ja 2022 *Nero ja pimeyden korennot*. Valokuvakuvituksen kirjoihin on tehnyt hänen vaimonsa Minna Eskola. Kirjat on kustantanut Aurinko Kustannus Oy.

Holm on kirjoittanut myös 1600-luvun Suomeen sijoittuvaa kirjasarjaa Valpuri Kyni -nimisestä noitatytöstä. Sarjan ensimmäinen osa Valpuri Kyni - Pako julkaistiin tammikuussa 2023. Julkkarit pidettiin Olavinlinnassa. Kirjasarjaa kustantaa Aurinko Kustannus Oy. Sarjan seuraava osa Valpuri Kyni-Uhka julkaistaan myöhemmin 2023. Kirjojen kansikuvat on tehnyt Deborah Valentino ja kirjojen mustavalkopiirrokset Esko Holm.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Tekijä: Esko Holm *Finna*. Viitattu 21.5.2023.
2. ↑  Onko Valpuri-sarja Savonlinnan Harry Potter? – Esko Holm juhli kirjanjulkistusta koululaisten kanssa Olavinlinnassa *Itä-Savo*. Viitattu 21.5.2023.
**Myyrmäen kirjasto** on lainausmäärältään Vantaan kaupunginkirjaston toiseksi suurin toimipiste ja Länsi-Vantaan aluekirjasto. Se sijaitsee Myyrmäkitalossa Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa, Myyrmäen rautatieaseman ja kauppakeskus Myyrmannin vieressä. Vuonna 2017 Myyrmäen kirjastossa kävi noin 294 000 kävijää, mikä tekee siitä kävijämäärällä mitattuna Vantaan toiseksi suurimman kaupunginkirjaston.

Myyrmäen kirjasto remontin jälkeen vuonna 2018.
Kirjaston palvelut ovat maksuttomia ja vapaasti kaikkien käytettävissä. Joihinkin palveluihin tarvitaan oma kirjastokortti.

Historia
--------

Myyrmäen kirjasto perustettiin vuonna 1984, jolloin se sijaitsi nykyisissä Lasten taidetalo Toteemin tiloissa. Vuonna 1987 kirjasto siirtyi Kauppakeskus Isomyyrin yhteyteen. Nykyisissä tiloissaan Myyrmäkitalossa kirjasto on toiminut vuodesta 1993. Samassa talossa toimii myös Vantaan taidemuseo Artsi. Rakennuksessa toimii elokuvateatteri Kino Myyri, joka lakkautettiin joulukuussa 2020, mutta jatkaa toimintaansa uuden yrittäjän voimin.

Kokoelmat
---------

Kirjaston kokoelmat sisältävät suomenkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta, musiikkiäänitteitä (CD, DVD), elokuvia (DVD, Blu-Ray), konsolipelejä, sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Saatavana on myös ruotsin-, englannin-, venäjän- ja muun kielistä kirjallisuutta. Kirjaston kokoelmat ovat löydettävissä pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen HelMet-aineistohausta.

Tilat, laitteet ja tapahtumat
-----------------------------

**Tilat**
Myyrmäen kirjastolla on tiloja kahdessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa (Myyrmäkitalon 2. kerroksessa) sijaitsee kirjastosali: aikuistenosasto, lasten- ja nuortenosasto, musiikkiosasto sekä tapahtumatila. Toisesta kerroksesta löytyvät lehtisali ja hiljaista työskentelytilaa. 

**Laitteet**
Kirjastosalissa käytettävissä on sekä internetin käyttöön että aineistohakuun tarkoitettuja tietokoneita. Kirjastossa on maksuton langaton verkko (Wi-Fi).

**Tapahtumat**
Kirjastossa järjestetään erilaisia tapahtumia vaihtuvin teemoin. Ajankohtaiset tapahtumatiedot löytyvät kirjaston Helmet-sivuilta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Myyrmäen kirjasto. Palvelut Helmet-kirjastot, helmet.fi. Viitattu 2.7.2016.
2. 1 2  Vantaan kaupungin tilastollinen vuosikirja 2017 (.xlsx) (Taulukko 8.17: Kaupunginkirjasto 2006-2017) *avoindata.fi*. Väestörekisterikeskus. Viitattu 5.11.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Myyrmäen kirjaston kotisivut
* HelMet-aineistohaku
**Kuriirishakki** oli Saksassa 1100-luvulta 1800-luvulle pelattu shakin muunnos. Pelin tavoite oli vastustajan kuninkaan saattaminen mattiin, kuten nykyäänkin shakissa. Mahdollisesti pelissä on myös ollut niin sanottu ryöstövoitto eli vastustajan kaikkien nappuloiden lyönti (kuningasta lukuun ottamatta) on voittanut.

Nappulat
--------

Kuriirishakkia pelattiin 12x8 ruudun laudalla. Valkean oikea nurkkaruutu on valkoinen ja linjat voidaan nykykäytännön mukaan merkitä kirjaimilla a-l, 12 ensimmäisen kirjaimen mukaan. Kuriiripelin nappulat olivat a1-ruudusta lukien: torni, ratsu, norsu, kuriiri, mies, kuningas, visiiri, neuvonantaja, kuriiri, norsu, ratsu ja torni. Mustalla oli samat nappulat 8. rivillä. Valkealla oli 12 sotilasta toisella rivillä ja mustalla vastaavasti 12 sotilasta seitsemännellä rivillä. Torneja, ratsuja, norsuja ja kuriireja kummallakin oli kaksi, loppuja neljää upseeria yksi kummallakin.

Kuriiri liikkui kuten lähetti ja mies-nappula kuten kuningas - se voitiin lyödä tavallisen nappulan tapaan. Visiiri liikkui yhden askeleen vinottain. Torni, ratsu ja kuningas liikkuivat kuten nykyshakissa.

Norsu liikkui kaksi askelta vinottain, riippumatta siitä oliko välissä olevassa ruudussa nappulaa vai ei, eli norsu hyppäsi yhden ruudun yli. Alkuruudussaan j1 sijainneella norsulla oli vain 12 ruutua laudalla: j1 j5 l3 l7 h3 h7 f1 f5 d3 d7 b1 b5. Kaikki neljä norsua pystyivät liikkumaan vain 12 ruutuun, eivätkä eriväriset norsut kohdanneet toisiaan.

Neuvonantaja (saksaksi *Schleich*) siirtyi yhden ruudun ylös, sivulle tai alas, neljään suuntaan, ei vinottain. Esimerkiksi ruudusta e4 neuvonantaja siirtyi ruutuihin e5, d4, f4 ja e3. Tätä nappulaa ei käytetty keskiajan shakissa, joten se on kuriirishakin oma nappula.

Sotilaat liikkuivat vain yhden ruudun kerrallaan. Sotilas korottui viimeisellä rivillä todennäköisesti visiiriksi, mutta asiasta ei ole varmuutta [1].

Linnoitusta ei keskiajan kuriirishakissa tunnettu. Kuningas ei saanut hypätä ensimmäisellä siirrollaan, kuten joissain keskiajan shakin muunnelmissa.

Alkupeli
--------

Pelissä pelattiin tavallisesti alkupeli. Valkea siirsi sotilaansa a2-a4, g2-g4 ja l2-l4 sekä visiirin ruutuun g3, musta vastaavat siirrot a7-a5, g7-g5, l7-l5 ja visiiri g6:een. Tämän jälkeen alkoi varsinainen peli.

Historia
--------

Pelin alkuperä on hämärä. Kuriirishakkia tiedetään pelatun Saksassa 1100-luvulta 1800-luvulle, viimeksi Ströbeckin kylässä lähellä Halberstadtin kaupunkia 1800-luvulla. Selenus mainitsee peliä pelatun myös Saksan naapurimaissa [2].

Kuriirishakki taiteessa
-----------------------

Todennäköisesti ensimmäisen shakkiaiheisen öljyvärimaalauksen *Shakinpelaajat* maalasi hollantilainen Lucas van Leyden vuonna 1508. Maalauksessa pelataan kuriirishakkia. [3]

Lähteet
-------

* David Pritchard: The Encyclopedia of Chess Variants, 1994
* David Hooper, Kenneth Whyld: The Oxford Companion to Chess, 1984

### Viitteet

1. ↑  David Pritchard: The Encyclopedia of Chess Variants, sivu 74
2. ↑  David Pritchard: The Encyclopedia of Chess Variants, sivu 73
3. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Chessvariants, Courier chess