recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli käsittelee elintarviketuotemerkkiä. Pappagallo on myös fiktiivinen hahmo elokuvassa Mad Max 2 – asfalttisoturi.*

Pappagallon jäätelökioski Tammisaaressa.
**Pappagallo** on Green Taste Oy:n valmistamien italialaistyyppisten jäätelöiden ja sorbettien tuotemerkki. Tuotteet valmistetaan pitkälti käsityönä perinteisten italialaisten reseptien mukaan. Tuotteet valmistetaan Vantaalla. Pappagallo-jäätelöt ovat gelatotyyliin maitojäätelöitä, ja niissä on rasvaa noin 8 prosenttia, sokeria noin 24. Maidottomissa sorbeteissa rasvaa on alle prosentin ja sokeria noin 29 prosenttia.

Tuotemerkin nimi Pappagallo tarkoittaa italiaksi papukaijaa.

Toiminta
--------

Pappagallon toi Suomeen italialainen Giorgio Gallo. Sittemmin jäätelöiden valmistustoiminta siirtyi Jäätelömestarit-yritykselle, jonka liiketoiminnan Arho Nordic osti vuonna 2012. Maaliskuussa 2015 yritys muutti nimensä ja toimii tällä hetkellä nimellä Green Taste.

Arvioita
--------

Kesällä 2010 Helsingin Sanomat arvioi Espoon Suomenojalla Merituuli-ostoskeskuksessa sijainneen Pappagallo-kioskin antimia. Toimittajan mukaan vadelmasorbetti oli "kuin vattuja söisi, siinä on siemenetkin mukana". Suklaajäätelöä hän luonnehti tummaksi ja voimakkaan makuiseksi, lakritsijäätelöä salmiakkimaiseksi. Animalia ry:n vegaaniraati valitsi vuonna 2011 maidottomien jäätelötuotteiden makutestinsä voittajaksi Pappagallon mangosorbetin, jota raati kuvasi raikkaaksi, todella mangoiseksi, täyteläiseksi, mehukkaaksi, aidon mangon makuiseksi, hedelmäiseksi ja sopivan makeaksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Varmavuori, Marjaana: Italialainen jäätelö syntyy Suomenojalla  27.7.2011. Länsiväylä.  Arkistoitu 10.6.2015. Viitattu 5.1.2013.
2. ↑  Tehtaanmyymälät ja erikoisliikkeet: Pappagallo *Espoon kaupungin virallinen matkaopas*.  Arkistoitu 29.4.2013. Viitattu 5.1.2013.
3. 1 2  Kaaria Satu, Leinonen Tiina, Simola Sami ja Bäcksbacka Katja: Kuin vattuja söisi  15.7.2010. Helsingin Sanomat. Viitattu 11.1.2013.
4. ↑  Erkko, Anni: Sinivalkoisesta salmiakkijäätelöstä saa pian taistella  12.10.2011. Kauppalehti.  Arkistoitu 20.5.2012. Viitattu 11.1.2013.
5. ↑  Yritys Oy Arho Nordic Ab.  Arkistoitu 9.6.2013. Viitattu 14.1.2013.
6. ↑  Arho Nordic on nyt Green Taste Green Taste Oy. Viitattu 13.6.2015.
7. ↑  Pekkala, Jenni: Jäätelö maistuu myös vegaaneille  16.8.2011. Animalia ry.  Arkistoitu 27.11.2011. Viitattu 11.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Pappagallo
**Adam Marhiev** (ven. Адам Умарович Мархиев, *Adam Umarovitš Marhijev,* s. 17. maaliskuuta 2002 Nazran, Venäjä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Latvian Virslīgassa pelaavaa FK RFS:ää. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Marhiev syntyi Venäjällä, josta hän muutti 7-vuotiaana Suomeen. Suomessa hän pelasi ensin noin kahdeksan vuotta Jarossa ennen siirtoaan HJK:n akatemiaan. Hän pelasi kausilla 2019 ja 2020 yhteensä 23 ottelua Klubi 04:n riveissä Kakkosessa.

Maaliskuussa 2021 Marhiev siirtyi latvialaisseura Spartaks Jūrmalaan, jossa hän pelasi heti ensimmäisellä kaudellaan 19 ottelua Latvian pääsarjassa Virslīgassa. Kevään 2022 Marhiev pelasi lainasopimuksella italialaisen SPAL:in organisaatiossa, jossa hän sai tililleen kahdeksan ottelua seuran Primavera-joukkueessa. Talvella 2023 Marhiev siirtyi RFS:n riveihin.

Maajoukkue
----------

Marhiev on edustanut Suomea poikamaajoukkuetasolla U16- ja U17-maajoukkueissa. Hän kuuluu Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiopelaajiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marhiev Transfermarkt-sivustolla *transfermarkt.com*.
2. ↑  Heikki Kuparinen: Onko hän Suomen uusi Perparim Hetemaj? - Suurelle yleisölle tuntematon Adam Marhiev noussut ryminällä Pikkuhuuhkajiin: "Kun pelaa kovaa, joskus voi osua jaloille" *SuomiFutis*.  7.9.2021. Viitattu 20.9.2023.
3. ↑  Adam Marhiev U21:n Sveitsi-ottelun alla *www.palloliitto.fi*.  11.9.2023. Viitattu 20.9.2023.
**Kotikunta** tarkoittaa pääsääntöisesti sitä kuntaa, jossa Suomessa vakituisesti asuva henkilö asuu. Kotikunnan perusteella määräytyvät mm. kunta- ja aluevaalien äänioikeus ja vaalikelpoisuus ja oikeus kunnallisiin palveluihin. Kotikunnan perusteella määräytyy myös se, mille kunnalle henkilö maksaa kunnallisveroa. 

Kotikunta ei kuitenkaan muutu esimerkiksi hoidossa olemisen, rangaistuksen suorittamisen, asevelvollisuuden, julkisen luottamustoimen tai enintään vuoden kestävän työtehtävän tai opiskelun seurauksena. Kotikuntaa muutetaan myös useimmiten henkilön omasta ilmoituksesta, joten kotikunta ei aina ole sama kuin henkilön asuinpaikkakunta.

Tieto kotikunnasta merkitään väestötietojärjestelmään. Vaikka maistraatin näkemys kotikunnasta kirjataan väestötietojärjestelmään, on jokaisella viranomaisella oikeus tehdä oma tulkintansa henkilön kotikunnasta kotikuntalain mukaisesti.

Ulkomaille muuttaessa henkilöllä lakkaa olemasta Suomessa kotikunta, mutta **väestökirjanpitokunnaksi** jää hänen viimeinen kotikuntansa.

Kotikunta merkitään väestötietojärjestelmän lisäksi lakisääteisesti mm. yhdistysten jäsenluetteloihin.

Yrityksen ja yhteisön kotipaikka
--------------------------------

Yrityksen tai yhteisön kotipaikka määräytyy yhtiöjärjestyksen tai yhteisön sääntöjen mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotikunnan merkitys verotuksessa Verohallinto. Viitattu 17.8.2021.
2. ↑  Kotikuntalaki 11.3.1994/201 Finlex. Viitattu 17.8.2021.
3. ↑  Yhdistyslaki 26.5.1989/503 Finlex. Viitattu 17.8.2021.
4. ↑  Yrityksen kotipaikan muuttaminen PRH. Viitattu 17.8.2021.
**Risto Juhani Nieminen** (s. 25. toukokuuta 1956 Kisko)*lähde?* on Lissabonissa toimivan Gulbenkian-säätiön musiikkiosaston johtaja huhtikuusta 2009. Hänen toimenkuvaansa kuuluu Gulbenkianin sinfoniaorkesterin ja kuoron sekä konserttisalin toiminnan organisointi.

Vuosina 1997–2009 Nieminen toimi Helsingin juhlaviikkojen taiteellisena johtajana. Vuodet 1991–1996 hän oli Pariisin Pompidou-taidekeskuksen IRCAM-musiikkikeskuksen taiteellinen johtaja.

Vuosina 1989–1991 Nieminen palveli Radion sinfoniaorkesterin intendenttinä. Sitä ennen hän työskenteli Yleisradion musiikkiosaston toimittajana ja uuden musiikin tuottajana vuodesta 1981. Nieminen valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1985 pääaineenaan musiikkitiede. Nieminen on toimittanut yhdessä Pekka Hakon kanssa kirjat *Ammatti: säveltäjä* ja *Ammatti: säveltäjä 2006*.

Nieminen herätti vuonna 2009 vilkasta kulttuuripoliittista keskustelua Suomen Kuvalehden haastattelussa esittämillään näkemyksillä suomalaisesta kulttuuripolitiikasta. Hän arvosteli muun muassa sijoittamista seiniin sisällön sijasta ja pääkaupungin muiden kulttuurilaitosten yhteistyöhaluttomuutta juhlaviikkojen kanssa. Haastattelua kommentoitiin muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa myönteisenä keskustelunherättäjänä, mutta esimerkiksi Asko Sarkola ei allekirjoittanut kritiikkiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Risto Nieminen jättää Helsingin juhlaviikot *Savon Sanomat*.  21.11.2008. Viitattu 2.4.2018.
2. ↑  Services and Programmes: Risto Nieminen Gulbenkian. Viitattu 2.4.2018. (englanniksi)
3. ↑  Kylänpää, Riitta: Suomalainen umpio.  *Suomen Kuvalehti*, 7.8.2009, nro 32, s. 18–23. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 14.5.2014.
4. ↑  Juhlaviikkojen entinen johtaja käänsi kulttuurin kupit nurin *HS.fi*.  14.8.2009. Viitattu 2.4.2018.
5. ↑  Luukka, Teemu: Risto Niemisen purkaus hämmentää pienen maan kulttuurieliittiä. ("Sarkola ei ymmärrä Niemisen kritiikkiä alkuunkaan") *Helsingin Sanomat*, 11.8.2009, s. C1. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Varjo muurilla II** on taiteilija Helene Schjerfbeckìn öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1928. Kooltaan työ on 64 × 51,5 cm, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.

Helene Schjerfbeck maalasi Varjo muurilla II -maalauksen aikana, jolloin hän teki useita toisintoja varhemmista teoksistaan. Gösta Stenman oli kannustanut häntä tähän, ja niinpä hän vuodesta 1927 alkaen tekikin monia toisintoja aikaisemmista teoksistaan. Tämä `Varjo muurilla II -maalaus perustuu hänen Bretagnessa vuonna 1883 maalaamaansa nuoruudentyöhön. Varjo muurilla II -maalauksessa päätekijä on kuulas valo, joka ympäröi maisemaa ja vihreää penkkiä. Penkki on penkki hänen nuoruutensa Tammisaaresta. Hän kutsui paikkaa "kesähuvilakseen", ja hän tapasi levähtää tällä penkillä. Schjerfbeck turvautui toisintoa työstäessään mustavalkoiseen valokuvaan ja muistiinsa.

Schjerfbeck maalasi tästä samasta aiheesta myöhemmin useampiakin versioita.

Lähteet
-------

1. 1 2  Soili Sinisalo, 2003, teoksessa Insinöörin rakkaus – Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmateos, Ateneumin taidemuseo s. 99

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Varjo muurilla II (Vihreä penkki).  (Arkistoitu – Internet Archive)
M/S Irma Föglön satamassa.
**M/S Irma** oli suomalainen moottorialus, joka upposi kivihiililastissa (antrasiittia) 25. lokakuuta 1968 Selkämerellä ollessaan matkalla Neuvostoliiton miehittämän Liettuan Klaipėdasta Raumalle. Onnettomuudessa kuolivat kaikki aluksella olleet 11 ihmistä. Hylky löydettiin Ahvenanmaan pohjoispuolelta toukokuussa 2019.

Suunnittelu ja rakentaminen
---------------------------

Atlantille kalastusalukseksi suunnitellun aluksen pituus oli 44,64, leveys 7,55 ja syväys 3,6 metriä. Se rakennettiin 1947 Norjassa Seutelvens Mekaniska Verkstadin telakalla Fredrikstadissa.

Käyttö
------

Vuosina 1956–1957 alus liikennöi *Kari K* -nimisenä, vuosina 1956–1961 *Veslemøy*-nimisenä ja vuodesta 1961 nimellä *Irma*. Aluksen omisti viimeksi porvoolainen Grönqvistin varustamo.

Haveri
------

*Irman* uppoamisen syytä ei tiedetä, eikä alus ollut lähettänyt hätäkutsua. Tapahtumahetkellä vallitsi 10 boforin myrsky. Uppoamisen saattoi aiheuttaa laivan lastiluukkujen pettäminen, jolloin lasti olisi kastunut ja päässyt näin ollen siirtymään. Toinen spekuloitu vaihtoehto on ollut, että *Irma* olisi ajanut päin 80 metriä pitkää muoviputkea, jonka tuolloin havaittiin kelluvan merellä. Itse alus oli hyväkuntoinen, ja siinä oli kaksoispohja.

Onnettomuudessa hukkui 11 ihmistä. Miehistön jäseniä oli seitsemän, joista neljä oli varustamoperhe Grönqvistin veljestä. Laivalla oli mukana myös perheenjäseniä; kolmen Grönqvistin veljeksen vaimot ja kaksivuotias lapsi. Vain yksi hukkuneista, Irman perämies Torvald Grönqvist, löytyi viisi päivää myöhemmin ylösalaisin olleesta pelastuslautasta.

Hylkyä etsittiin Ahvenanmereltä vuosina 2018–2019, ja aluksen kohtalosta julkaistiin tietokirja ja televisiodokumentti. Toukokuussa 2019 hylky löydettiin 43 metrin syvyydestä ja 23 meripeninkulmaa (noin 40 km) Isokarista länteen, 20 meripeninkulmaa Ahvenanmaasta pohjoiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bruun, Staffan: M/s Irmas undergång blir bok och tv.  *Hufvudstadsbladet*, 15.6.2018, s. 10–11. Artikkelin maksullinen verkkoversio.. Viitattu 6.8.2023.
2. ↑  *Vuosisatamme kronikka*, s. 950. Jyväskylä–Helsinki: Gummerus, 1989. ISBN 951-20-2893-X.
3. ↑  Nuutinen, Anna: Yle: Yksi suomalaisen merenkulun suurimmista mysteereistä ratkeamassa – vuonna 1968 kadonneen M/S Irman hylky löytyi. *Ilta-Sanomat*.  22.5.2019. Viitattu 22.5.2019.
4. ↑  Buchert, Peter: Historiskt vrakfynd: Lastfartyget m/s Irma hittat.  *Hufvudstadsbladet*, 23.5.2019, s. 6–7. Artikkelin maksullinen verkkoversio..
5. ↑   M/S Irman uppoamispaikka Hylyt.net. Viitattu 25.1.2021.

Kirjallisuutta
--------------

* McMullen, Cecilia: *Vi minns M/S Irma*. Helsingfors: Litorale, 2018. ISBN 978-952-7224-05-2.
**Varatilintarkastaja** on Tilintarkastajan varamies. Varatilintarkastajia voi olla yksi tai useampia.

Suomen tilintarkastuslain mukaan kirjanpitovelvolliselle yhteisölle on valittava ainakin yksi varatilintarkastaja, jos yhteisölle on valittu vain yksi tilintarkastaja eikä tämä ole tilintarkastusyhteisö. Jos tilintarkastajaa ei valita, silloin ei tarvita varatilintarkastajaakaan.

Osakeyhtiön varatilintarkastajista voidaan määrätä tarkemmin yhtiöjärjestyksessä, jolloin valinnassa noudatetaan yhtiöjärjestyksen määräyksiä. Osakeyhtiön varatilintarkastajat valitaan tavallisesti yhtiökokouksessa. Yhtiöjärjestyksellä voidaan kuitenkin määrätä, että esimerkiksi hallitus valitsee varatilintarkastajan. Kaikkia tilintarkastajia ei voida kuitenkaan valita muussa järjestyksessä kuin yhtiökokouksessa.*tarvitaan parempi lähde*

Katso myös
----------

* Tilintarkastaja
* Tilintarkastus

Lähteet
-------

1. ↑  Ajantasainen lainsäädäntö: Tilintarkastuslaki 1141/2015 *finlex.fi*. Edita.  Arkistoitu 5.10.2020. Viitattu 29.12.2017.
2. ↑  Osakeyhtiön tilintarkastus on pakollinen toimitus - Minilex *www.minilex.fi*. Viitattu 29.12.2017.
**Reinhold Johan (J. R.) Böning** (9. joulukuuta 1753 Tammisaari – 17. helmikuuta 1821 Tallinna) oli suomalainen Tallinnan ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherra ja kristillinen kirjailija.

Böningin vanhemmat olivat tammisaarelainen kauppias Reinhold Johan Böning (k. 1799) ja Anna Kristina Wikström. Hän kävi Turun katedraalikoulua 1768–1771 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1771. Böning valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1778 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1780.

Böning oli Leskikuningattaren henkirykmentin ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana Viaporissa vuonna 1780. Hänestä tuli Tallinnan ruotsalais-suomalaisen seurakunnan (St. Michaelis) diakoni vuonna 1781 ja kirkkoherra vuonna 1790. Böning oli myös tuomiokapitulin jäsenenä Tallinnassa ja hän sai sotarovastin arvonimen.

Böning oli naimisissa vuodesta 1782 Johanna Kristina Roosin (k. 1834) kanssa jonka isä oli Tallinnan ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana ennen Böningiä toiminut Johan Roos (1705–1789).

Bönigin serkun poika oli Suomen suuriruhtinaskunnan ensimmäinen Tallinnan kauppa-asiamies Gustaf Fredrik von Böningh, jonka hän auttoi nuorukaisena työuralle ja tallinnalaisen kauppahuoneen palvelukseen. Vuonna 1814 tämä myös avioitui hänen ottotyttärensä Anna Charlottan kanssa.

Teoksia
-------

* *Läse-bok, innehållande fabler och sedelärande berättelser för barn och ungdom*, samlade och utgifne af m. Reinhold Johann Böning, kyrkoherde wid Swenska församlingen i Reval och konsistorial-assessor. Reval, tryckt i Gresselska tryckeriet 1808

Käännöksiä
----------

* Gottlieb Schlegel : *Den christeliga lärans katechismus*. Reval, tryckt på bokhandlaren P. G. Bornwassers bekostnad. I Gresselska tryckeriet, 1805 (saksankielinen alkuteos *Katechismus der christlichen Lehre*)

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Reinhold Johan Böning. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 15.2.2015.
2. ↑  Gustaf Fredrik von Böningh *Estofilia*.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 17.8.2018. (viroksi) (suomeksi)
3. ↑  Värä, Einar: Gustaf Fredrik Böning – en bortglömd föregångare inom estnisk-finska relationer.  *Historisk Tidskrift för Finland*, 2009, nro 3. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.8.2018.  (ruotsiksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Papunet** (*www.papunet.net*) on vuonna 2001 avattu, saavutettava verkkosivusto henkilöille, jotka tarvitsevat puhetta korvaavia tai tukevia kommunikointimenetelmiä tai joiden on vaikea ymmärtää puhetta, heidän läheisilleen ja vaihtoehtoisista kommunikaatiomenetelmistä tietoa tarvitseville ammattilaisille. Sivustolla jaetaan tietoa puhevammaisuudesta, vuorovaikutuksesta ja kommunikoinnin apuvälineistä sekä tarjotaan erilaisia materiaaleja kommunikoinnin tukemiseen. Papunetin kautta myös tiedotetaan puhevammaisten ihmisten oikeuksista ja mahdollisuuksista.

Papunet pyrkii vaikuttamaan siihen, että yhä useammat toimijat – erityisesti julkiset toimijat – tuottaisivat saavutettavia selkokielisiä verkkopalveluita. Papunet tarjoaa ohjeita saavutettavien verkkopalveluiden toteuttamiseen, arvioi verkkosivujen selkokielisyyttä yhdessä Selkokeskuksen kanssa sekä kouluttaa ja konsultoi saavutettavuudesta.

Papunet on osa Kehitysvammaliittoa. Toiminnan päärahoittaja on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Papunetin oma YouTube-kanava on nimeltään *Paputuubi*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mikä Papunet on? *www.papunet.net*.  Arkistoitu 24.9.2020. Viitattu 26.9.2020.
2. ↑  Miksi saavutettava? *www.papunet.net*. Viitattu 26.9.2020.
3. ↑  Ohjeita ja oppaita *www.papunet.net*. Viitattu 26.9.2020.
4. ↑  Selkokielisten verkkosivujen tarkastus ja selkotunnus *www.papunet.net*.  Arkistoitu 27.10.2020. Viitattu 26.9.2020.
5. ↑  Palvelut *www.papunet.net*. Viitattu 26.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Papunet YouTubessa
**Fred Wolf Films** (aikaisemmin **Murakami Wolf Films** ja **Murakami Wolf Swenson**, MWS) on Fred Wolfin ja Jimmy Murakami perustama irlantilainen animaatioita tuottava yhtiö. Myöhemmin perustaja jäseneksi liittyi myös Charles Swenson.

Historia
--------

Yhtiö syntyi 1960-luvulla, kun animaattori Fred Wolf ja hänen entinen yhtiökumppaninsa Jimmy Murakami perustivat animaatiostudion nimeltä Murakami Wolf Films. Tuolloin yhtiö loi animaatiomainoksia, kuten "Frosted Flakes", "Tony the Tiger and Green Giants" ja "Little Green Sprout". Lisäksi se tuotti lyhytanimaatioita teatteriin, kuten "The Box", "The Breath" ja "The Insects".

Ensimmäisen animaatiosarjan Fred Wolf Films tuotti televisioon ABC:n esittämänä vuonna 1971. The Pointin tuottivat Fred Wolf ja Harry Nilsson. Sarjassa oli muun muassa Dustin Hoffman kertojaäänenä ja myöhemmin videolle julkaistuissa jaksoissa Ringo Starr ja Alan Thicke. 1970-luvun aikana yhtiö tuotti muutamia Emmy-palkittuja sarjoja, kuten "Free to Be You and Me", "Puff the Magic Dragon" ja "Little Rascals Christmas Special".

1980-luvulla yhtiö tuotti Strawberry Shortcake*selvennä* erikoisjaksoja, sekä Alvin ja pikkuoravat animaatiosarjaa vuosina 1988–1989. Se tuotti myös ensimmäisen Turtles – mutanttikilpikonnat animaatiosarjan vuosien 1987–1996 aikana. Sarjan aikana yhtiö vaihtoi nimeään Murakami Wolf Swensonista nykyiseen muotoonsa Fred Wolf Films, jolloin se tuotti animaatioita vuoteen 2000 asti. Muita tuotettuja sarjoja olivat muun muassa Budgie – iloinen pieni helikopteri, James Bond Junior, Dinovauvat ja Zorro.

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (englanniksi)
**Foylen sota** on brittiläinen dekkaridraamasarja, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja sen jälkeiseen aikaan. Foylen sodan loi Midsomerin murhien käsikirjoittaja ja luoja Anthony Horowitz ja sen teetätti ITV pitkään jatkuneen Komisario Morsen jälkeen. Vuonna 2007 ITV:n ohjelmien johtaja lopetti Foylen sodan, mutta hänen seuraajansa Peter Fincham joutui elvyttämään ohjelman valituksien ja julkisen vaatimuksen seurauksena.

Sarjan julkaisu alkoi 27.10.2002 ja loppui 18.1.2015. Sarja lopetettiin, koska tuotantokustannuksia pidettiin liian suurina.

Sarjan päähenkilö on ylitarkastaja Christopher Foyle, jota esittää Michael Kitchen. Muita hahmoja ovat Samantha "Sam" Stewart (Honeysuckle Weeks), ylikonstaapeli (myöhemmin komisario) Paul Milner (Anthony Howell) ja Foylen poika Andrew Foyle (Julian Ovenden).

Lähteet
-------

1. ↑  TV ratings - April 20: Baftas watched by 5.6 million *the Guardian*.  21.4.2008. Viitattu 14.7.2021. (englanniksi)
2. ↑  Guardian Staff: ITV may revive second world war drama Foyle's War *the Guardian*.  9.4.2008. Viitattu 14.7.2021. (englanniksi)
3. ↑  Press Releases. *Press Centre*.  Arkistoitu 19.1.2015. Viitattu 14.7.2021. (englanniksi)
VR:n havainnekuva junan matkustamosta VR:n havainnekuva junan pyörätuoli ja polkupyörä tilasta

  

**Sm7** on VR:n lähiliikennekäyttöön tilaama uusi sähkömoottorijuna.

  

VR teki sveitsiläisen Stadlerin kanssa hankintasopimuksen 20 lähijunayksikön toimittamisesta 29. marraskuuta 2022. Sopimukseen sisältyy optio tilata 50 junayksikköä lisää. Kalustohankinnan arvo ilman optioita on noin 250 miljoonaa euroa. Junat tulevat liikenteeseen keväästä 2026 alkaen.

Sm7-junat perustuvat Stadlerin Flirt-juniin ja uudempaan keulamalliin. Junayksikkö koostuu neljästä vaunusta, jossa on tilaa 796 matkustajalle, joista 356 on istumapaikkoja. Junien kokoonpano tehdään Stadlerin tehtaalla Puolassa.

Sm7-lähijunat ovat 50 prosenttia VR:n nykyistä lähijunakantaa energiatehokkaampia. Junan sisustusta voidaan muokata tarpeen mukaan, ja matkustusmukavuuteen on kiinnitetty huomiota. Polkupyöräpaikkojen määrää voidaan lisätä kesäksi ja junissa on pöydillä varustettuja istuimia, jotta työskentely kannettavalla tietokoneella on helpompaa. Lisäksi junissa on langaton verkkoyhteys ja latauspistokkeet kaikille istuimille.

Uudet junat otetaan käyttöön reittiliikenteessä keväästä 2026 alkaen. Ne liikennöivät linjoilla D, R, T, Z ja M. Linjoilla käytetään nykyisin vuosina 1999–2005 käyttöön otettua Sm4-kalustoa, joista suurin osa siirtyy muille reiteille VR:n vanhemman Sm2-lähijunakaluston tilalle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tasoristeys 4/2022 *Resiina-lehti*. Viitattu 17.3.2023.
2. 1 2 3 4  VR hankkii 20 uutta lähijunaa Sveitsistä  29.11.2022. VR. Viitattu 17.3.2023.
3. ↑  Koponen, Jarmo: Tältä näyttävät VR:n uudet lähijunat, jotka maksavat 250 miljoonaa euroa *Yle Uutiset*.  29.11.2022. Viitattu 17.3.2023.
4. ↑  [FI] 1,524 mm: Stadler to deliver FLIRT EMUs to VR [updated +video] *Railcolor News*.  29.11.2022. Viitattu 10.1.2024. (englanniksi)

Suomalaiset veturit ja junayksiköt

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dieselveturit ja ‑moottorijunat | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Nykyiset | Dm12 · Dv12 · Dr14 · Dr16 · Dr18 · Dr19 · Dr20 · Dr21 |
|  Entiset | Hr11 · Dm3/Dm4 · Dm6/Dm7 · Dm8 · Dm9 · Dv11 · Dr12 · Dr13 · Dv15 · Dv16 |

 |
| Sähköveturit ja ‑moottorijunat | 

|  |  |
| --- | --- |
|  Nykyiset | Sr1 · Sr2 · Sr3 · Sm2 · Sm3 · Sm4 · Sm5 · Sm6 · M100 · M200 · M300 |
|  Entiset | Sm1 |
|  Tulevat | *Sm7* |

 |
| Höyryveturit | A1 · A2 · B1 · C1 · Hr1 · Hv1 · Hv2 · Hv3 · Hv4 · Pr1 · Tr1 · Tr2 · Tk3 · Tv1 · Vr1 · Vr2 · Vr3 · Vr4/Vr5 · Vk4 |
| Ratatyökoneet ja pienveturit | Tve1 · Tve2 · Tve3 · Tve4 · Tve5 · Tka6 · Tka7 · Tka8 · Tka9 · Ttm1 · Ttr1 51 · Ttr |
| Koeveturit ja ‑kiskobussit | Dr15 · Sv1 · Dm10 · Dm11 |
**Seppo Juhani Kurki** (22. elokuuta 1939 Kotka – 9. huhtikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen viulisti, oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari. 

Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Arno Granrothin johdolla (1952−65), Pariisissa Léon Nauwinckin ja Christian Ferrasin johdolla (1955−56 ja 1970) sekä Lontoossa Max Rostalin johdolla (1957). Kurki piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1954 ja soitti 15-vuotiaana Sibeliuksen viulukonserton Radion sinfoniaorkesterin solistina Lahdessa pidetyssä konsertissa. Myöhemmin hän esiintyi orkesterisolistina, studiomuusikkona ja Suomen Kansallisoopperan viulistina. 

Kurki toimi myös Helsingin Teatteriorkesterin puheenjohtajana (1968–1970), Sibelius-Akatemian apulaissihteerinä ja Suomen Musiikkiopistojen Liiton taloudenhoitaja-sihteerinä 1969−70 sekä vakuutusoikeuden virkamiehenä vuosina 1973−2005.

Kurki on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.

Lähteet
-------

* Otavan Iso Musiikkitietosanakirja, Otava 1978

### Viitteet

1. ↑  Helsingin seurakuntayhtymän hautahaku *Hautahaku*. Viitattu 26.2.2024.
**Varovaisuusvelvoite** määritellään tieliikennelain pykälissä 30–32. Laissa sillä viitataan autoilijoiden velvollisuuteen hidastaa esimerkiksi ennen pysäkkejä ja varautua kevyeen liikenteeseen.

Pykälän 30 mukaan: "Ajoneuvon kuljettajan on kohdatessaan tai ohittaessaan jalankulkijan, polkupyöräilijän tai mopoilijan annettava tälle ajoneuvon koko ja nopeus huomioon ottaen turvallinen tila tiellä. Kuljettajan on erityisesti varottava lähestyessään pysäytettyä koululaiskuljetusautoa, linja-autoa tai raitiovaunua sekä lapsia, vanhuksia, vammaisia tai muita, joilla on ilmeisiä vaikeuksia selviytyä turvallisesti liikenteessä." 

Yleisessä kielenkäytössä varovaisuusvelvoitteella viitataan velvollisuuteen olla varovainen muita tienkäyttäjiä kohtaan.

Katso myös
----------

* Suomen rikoslaki
* Kevyt liikenne
* Julkinen liikenne
* Liikenne Suomessa
* Liikennesuunnittelu

Lähteet
-------

1. ↑  Oikeusministeriö: Finlex - Ajantasainen lainsäädäntö: Tieliikennelaki 30 § Edita Publishing Oy.  Arkistoitu 15.8.2013. Viitattu 26.6.2013.
**Amarco** on vuonna 1958 perustettu hyvinkääläinen jousiammunnan erikoisseura. Se perustettiin alun perin Nukarissa, Nurmijärvellä, ja se sai nimensä amerikkalaisesta jousimerkistä. Seuran puheenjohtajana toimii Suomen menestyksekkäin jousiampuja Tomi Poikolainen.

Seuran edustajista Tomi Poikolainen voitti henkilökohtaisen olympiakullan vuonna 1980 ja joukkuekilpailussa olympiahopeaa vuonna 1992. Hän voitti Euroopan-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1986 ja joukkuekilpailussa vuonna 1994. Seuran ensimmäinen MM-mitalisti oli vuonna 1963 henkilökohtaisen MM-pronssin saavuttanut Marjatta Niemi. Maastoammunnassa Carita Jussila voitti merkkiluokan maailman- ja Euroopan-mestaruuden vuosina 1980, 1982 ja 1986 sekä kilpaili myös tauluammunnassa olympiakisoissa.

Tomi Poikolainen on voittanut 12 kertaa tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden. Miika Aulio voitti mestaruuden vuonna 2000. Naisten mestaruuden voitti vuonna 1986 Jutta Vähäoja, joka sittemmin avioitui Tomi Poikolaisen kanssa. Joukkuemestaruuden Amarcon miehet ovat voittaneet vuosina 1965 ja 1998 sekä naiset vuosina 1986 ja 1988. Maasto- ja metsästysammunnassa Carita Jussila on voittanut kolmisenkymmentä Suomen-mestaruutta.

Lähteet
-------

* Seuran kotisivut Jousiammuntaseura Amarco. Viitattu 19.12.2017.
* Pihlaja, Juhani: *Urheilun käsikirja*. TietoSportti, 1994. ISBN 951-97170-0-5.
* Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 20*. Kustannus-Notariaatti Oy, 1999. ISBN 952-5106-09-8.
* Siukonen, Markku: *Urheilun vuosikirja 22*. Kustannus-Notariaatti Oy, 2001. ISBN 952-5106-14-4.

### Viitteet

1. ↑  Historia Jousiammuntaseura Amarco. Viitattu 19.12.2017.
2. ↑  Taustaa ja Yhteystiedot Jousiammuntaseura Amarco. Viitattu 19.12.2017.
3. ↑  Pihlaja, s. 217
4. ↑  Pihlaja, s. 223
5. ↑  Pihlaja, s. 221
6. ↑  Pihlaja, s. 219, 221, 222, 224
7. 1 2  *Urheilukunniamme puolustajat*, s. 98
8. ↑  Pihlaja, s. 225
9. ↑  *Urheilukunniamme puolustajat*, s. 253
10. ↑  *Urheilun vuosikirja 20*, s. 221
11. ↑  Pihlaja, s. 227
12. ↑  *Urheilukunniamme puolustajat*, s, 252-253
13. ↑  Pihlaja, s. 226, 228
14. ↑  *Urheilun vuosikirja 20*, s. 220
15. ↑  Pihlaja, s. 228
*Tämä artikkeli käsittelee kirjoitettua kieltä. Urbaanilegendan ja Toisen Kanavan albumista katso Välimerkki (albumi).*

| Välimerkit |
| --- |
| piste | **.** |
| pilkku | **,** |
| kaksoispiste | **:** |
| puolipiste | **;** |
| kysymysmerkki | **?** |
| huutomerkki | **!** |
| heittomerkki | **’** |
| lainausmerkit | **" "**, **» »**, **’ ’** |
| viivamerkit | **-**, **–**, **—**, **−** |
| sulkeet | **( )**, **[ ]**, **{ }**, **⟨ ⟩** |
| kolme pistettä | **…** |
| vinoviiva | **/** |
| kenoviiva | **\** |
| välilyönti |   |

**Välimerkkejä** käytetään kirjoitetussa kielessä varsinaisten kirjoitusmerkkien – kuten kirjainten – lisäksi erottamaan ja yhdistämään merkkejä tai ilmauksia. Varsinkin kirjakielessä välimerkkien käyttö noudattaa sääntöjä, jotka kuuluvat kielioppiin. Ne auttavat tekstin hahmottamisessa.

Välimerkkisääntöjen hallintaa pidetään tärkeänä osana kielitaitoa erityisesti kirjoitetun kielen käyttöön perustuvissa yhteiskunnissa.

Välimerkkejä käytetään eri kielissä hyvinkin eri tavoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Jukka Korpela, Välimerkit

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Välimerkki** Wikimedia Commonsissa

* Välimerkit, *Kielitoimiston ohjepankin artikkelit välimerkeistä*.
**Jönssonligan**, kirjaimellisesti *Jönssonin jengi*, on ruotsalainen komediaelokuvasarja, joka alun perin perustui tanskalaiseen Olsen-bändistä kertovaan elokuvasarjaan, mutta jonka käsikirjoitukset ovat myöhemmin muuttuneet.

Hahmot
------

### Päähenkilöt

Jönssonin jengi koostuu johtajasta ja rikollisnerosta Charles Ingvar "Sickan" Jönssonista, josta nimi juontaa juurensa, sekä hänen kahdesta kumppanistaan "Dynamit-Harry" (alkoholisti ja räjäytysasiantuntija) ja Ragnar Vanheden (tukholmalainen pikkutekijä). Elokuvia on tehty yhteensä kahdeksan, mutta kolmessa viimeisessä elokuvassa näyttelijä Gösta Ekman kyllästyi hahmoonsa "Sickan", ja hänet korvattiin seuraavilla hahmoilla järjestyksessä: "Tohtori Max Adrian Busé", "Herman Melvin" ja "Sven-Ingvar ’Sivan’ Jönsson". Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa jengin jäsenenä oli Rocky, ruotsinkielinen suomalainen. Hänet korvasi lopulta "Dynamit-Harry", joka esiintyi ensimmäisen kerran toisessa elokuvassa.

### Viholliset

Jönssonliganin arkkivihollinen on Jacob Morgan Rockefeller Wall-Enberg Jr. eräänlainen liikemagnaatin ja häikäilemättömän mafiapomon risteytys, jota kaikissa elokuvissa on esittänyt Per Grundén. Hänen nimensä viittaa tosielämän ruotsalaisiin liikemagnaatteihin Anders Walliin ja Wallenbergin perheeseen. Wall-Enbergin kätyri on Biffen. Jokaisessa elokuvassa paitsi *Jönssonligan dyker upp igen* ja *Jönssonligan på Mallorca* -elokuvissa häntä on näytellyt Weiron Holmberg. *Jönssonligan dyker upp igen* -elokuvassa häntä näyttelee Lars Dejert ja *Jönssonligan på Mallorcassa* hän ei esiinny lainkaan.

Spin-off-sarja
--------------

Pääsarjasta on tehty myös spin-off-sarja nimeltä *Lilla Jönssonligan* (Pikku Jönssonin jengi), jossa sarjan kolme päähenkilöä ovat lapsia. Ainoa toistuva näyttelijä kaikissa Lilla Jönssonliganissa on Loa Falkman, joka esittää Wall-Enberg Jr:n isää Oscar Wall-Enberg Sr:ää.

Uusintaversiot
--------------

Uusintaversio nimeltä *Jönssonligan – Den perfekta stöten*, jonka rooleissa on uusia näyttelijöitä, julkaistiin 16. tammikuuta 2015. Elokuva oli ensimmäinen sitten *Jönssonligan & Dynamit-Harryn*, jossa esiintyivät Sickan, Vanheden, Rocky ja Dynamit-Harry, ja ensimmäinen, jossa ei esiintynyt Wall-Enbergiä, vaan sen sijaan esiintyi "Wallentin"-niminen antagonisti. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti.

Toinen reboot sai ensi-iltansa vuonna 2020.
**Tuubi** oli Yle TV1:n vuosina 1979–1983 kerran kuukaudessa lähettämä nuorten musiikkiohjelmasarja, jonka pääpaino oli suomalaisessa rockmusiikissa. Sitä juonsi ensin Hector, keväästä 1981 Freeman, myöhemmin Tapio Liinoja, Outi Popp ja uudelleen myös Hector, nyt hahmonaan pitkäpartainen Bubi Ponsivuori. Ohjelman taustahahmoja olivat muun muassa Vesa Nuotio ja Uolevi Taskinen.

Ohjelma koostuu rockpainotteisista musiikkivideoista ja muusikkohaastatteluista. Sen puitteissa tuotettiin myös tallenteita muun muassa Helsingin Kaivopuiston ulkoilmakonserteista ja muista pääkaupunkiseudun esiintymispaikoista ja tehtiin suoria lähetyksiä Lepakkoluolasta. *Tuubissa* esitettiin muun muassa Kauko Röyhkän, Hassisen Koneen, Jimi Suménin ja Tommi Läntisen varhaisia esiintymisiä. Alkuvaiheessa ohjelmaan sisältyi 1950-luvun rockia muisteleva "Onnen häivät" -osio (rockabilly oli tuolloin muodissa) sekä rocksoitinten esittelysarja. Maaliskuun 1981 jaksossa Sibelius-Akatemian oppilasorkesteri esittää Jorma Panulan johdolla Anssi Tikanmäen orkesterisarjan *Maisemakuvia Suomesta*. Ohjelmaa tehtiin myös muun muassa Tampereelta ja Turusta.

Sarjan nimi tuli englannin kielen televisiota ja sen kuvaputkea tarkoittavasta sanasta, ja sarjan tunnus mukaili yhdysvaltalaisen The Tubes -yhtyeen logoa. Juontajat käyttivät usein pursottamiseen ja pursuamiseen liittyviä kielikuvia, jotka taas viitannevat hammastahnatuubiin tai muuhun putkilopakkaukseen.

Yle tuotti *Tuubia* rinnakkain jo vuonna 1973 aloitetun *Iltatähden* kanssa. Vuonna 1983 lopetettiin ensin *Iltatähti* ja sitten kesällä myös *Tuubi*.

Lähteet
-------

1. ↑  Matilainen, Ville: "Joutui hyppäämään avantoon, että kamerat käy ja kukaan ei neuvonut" – Outi Popp teki tv-debyyttinsä Tuubissa *Yle Elävä arkisto*.  8.12.2017. Viitattu 20.2.2023.
2. 1 2 3 4  Lindfors, Jukka: Hector ja Freeman tarjosivat Tuubin täydeltä kasarirockia *Yle Elävä arkisto*.  17.07.2017. Viitattu 20.2.2023.
3. 1 2  Fagerlund, Markku: "Tuubin" täydeltä rokkia.  *Helsingin Sanomat*, 7.11.1979, s. 47. Näköislehti (maksullinen).
4. ↑  Tuubi, Yle Areena. Viitattu 20.2.2023.
5. ↑  Tuubi: Maisemakuvia Suomesta *Ritva radio- ja tv-tietokanta*. Viitattu 20.2.2023.
6. ↑  Fagerlund, Markku: Roskilden rockit, Tuubin loput ja Lediniäkin.  *Helsingin Sanomat*, 4.7.1983, s. 41. Näköislehti (maksullinen).

Aiheesta muualla
----------------

* *Tuubin* jaksoja Yle Areenassa
* *Tuubin* jaksoja Ylen Elävässä arkistossa
**Rantakallio Southforelandissa** on öljyvärimaalaus kankaalle, 66,5×80,5 cm, jonka Alfred William Finch (1854-1930) maalasi vuonna 1892. Suomeen vuonna 1897 asettuneen Finchin maalaus ostettiin vuonna 1928 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.

Täplämaalaustekniikalla toteutettu Rantakallio Southforelandissa ilmentää Finchin tuttavaltaan Georges Seuratilta omaksumaa sekoittamattomien värien rinnakkaisasetteluun ja niiden optisen sekoittumiseen perustuvaa väriteoriaa. Värit sinällään ovat tässä maaluksessa vaaleita värejä. Maalauksen asettelu kuvastaa uusimpressionismille ominaista juhlallista harmoniaa.

Puhtaan paletin vaikutteet johtivat niin sanotun puhtaan paletin kauteen Suomessa, mutta myös Septem-ryhmän syntyyn täällä. Alfred Finch toi tullessaan Suomeen mukanaan uusia eurooppalaisia vaikutteita, mutta myös omat yhteytensä sikäläisiin taidepiireihin, jotka olivat myös joskus tärkeitä.

Lähteet
-------

* Anja Olavinen: Alfred William Finch: Rantakallio Southforelandissa (Doverin rannikko). Teoksessa Ateneum-Opas. Toim. Timo Huusko. 2007, s.72.

Aiheesta muualla
----------------

* Maalaus Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Rantakallio Southforelandissa.  (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kunniatohtori** (lat. *doctor honoris causa*, *dr. h. c.*) on henkilö, jolle yliopiston tiedekunta on myöntänyt tohtorin arvonimen jonkin saavutuksen takia mutta joka ei ole suorittanut tohtorintutkintoa tässä tiedekunnassa. Sen sijaan kunniatohtori on saavuttanut vastaavia ansioita akateemisen maailman ulkopuolella tai hän on muutoin edistänyt tieteellistä tutkimusta erityisen ansiokkaasti. Kunniatohtoriksi vihkiminen on korkein huomionosoitus, mitä yliopisto voi ihmiselle osoittaa.

Suurin osa kunniatohtoreista on joko jonkin toisen tieteenalan edustajia tai tutkijakollegoita, jotka tiedekunnassa halutaan esimerkiksi kansainvälisten yhteyksiensä takia liittää työyhteisöön. Välillä saatetaan merkittäviä poliitikkoja, kulttuuripersoonia, kuten kirjailijoita, tai muita vaikuttajia nimittää kunniatohtoreiksi.

Kunniatohtorin arvonimi myönnetään yliopiston promootiossa. Etuosa kunniatohtorin arvonimen lyhenteessä riippuu siitä, mikä tiedekunta on arvon myöntänyt; esimerkiksi *fil. dr. h. c.* on filosofisen tiedekunnan myöntämä.

Katso myös
----------

* Riemutohtori
* Luettelo Helsingin yliopiston kunniatohtoreista
* Luettelo Turun yliopiston kunniatohtoreista
* Luettelo Oulun yliopiston kunniatohtoreista

Lähteet
-------

1. ↑  Promootio *Itä-Suomen Yliopisto*. Viitattu 16.3.2024.
2. ↑  kunniatohtorit *Turun Yliopisto*. Viitattu 16.3.2024.
3. ↑  Kunniatohtorit *Oikeustieteellisen tiedekunnan promootio*. Viitattu 16.3.2024.
**Yrjö Marjokorpi**, sukunimi vuoteen 1906 *Hahl* (25. kesäkuuta 1903 Heinola – 1974) oli suomalainen diplomiurkuri, musiikkiarvostelija, kuoronjohtaja ja musiikin opettaja.

Yrjö Marjokorven vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Enok Marjokorpi (Hahl) ja Ida
Josepintytär. Hän opiskeli Helsingin kirkkomusiikkiopistossa 1921–1924 ja Helsingin konservatoriossa 1926–1930 suorittaen urkudiplomin 1930. Marjokorpi teki opintomatkan Ranskaan 1931.

Marjokorpi oli Lopen seurakunnan urkurina 1929–1934 ja Tampereen Aleksanterin kirkon urkurina vuodesta 1934. Hän oli tamperelaisen Aamulehden musiikkiarvostelijana vuodesta 1941, Tampereen musiikkiopistossa opettajana 1935–1939 ja uudelleen vuodesta 1949 alkaen sekä Tampereen kaksoistyttölyseon laulun tuntiopettajana vuodesta 1943 alkaen.

Marjokorpi piti urkukonsertteja, johti kuorokonsertteja ja toimi avustavana solistina ja säestäjänä. Hän sai director musices-arvonimen 1943. Marjokorpi oli Jäämien Kuoron taiteellisena johtajana 1948–1950 ja vuonna 1943 perustetun Laulu-Siskot-naiskuoron johtajana 1943–1953.

Yrjö Marjokorpi oli naimisissa 1931–1943 ekonomi Alli Maria Vehasen (k. 1943) kanssa ja vuodesta 1949 filosofian maisteri Annikki Rautajärven kanssa.

Yrjö Marjokorpi on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Urkutaiteilija Yrjö Marjokorpi, Sigurd Rasmussenin valokuva 1930-luvun alkupuolelta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Fazerin konserttitoimiston kokoelma (Fennica)
3. ↑  Jäämien Kuoro Ry : Yhteystiedot ja historiaa
4. ↑  Laulu-Siskot ry Historia
5. ↑  Hautahaku.fi : Marjokorpi Yrjö

Aiheesta muualla
----------------

* Urkutaiteilija Yrjö Marjokorpi, Sigurd Rasmussenin valokuva 1930-luvun alkupuolelta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Fazerin konserttitoimiston kokoelma (Fennica)
Australian alkuperäisasukkaiden tieteellinen luokittelu alempiarvoiseksi puuttuvaksi linkiksi ns. *kivikauden ihmisen* ja nykyihmisen välillä sopi rotusorron ja kansanmurhan agendaan. Sanomalehtiartikkeli vuodelta 1924.
**Australidinen rotu** oli ulkonäköön tai fyysisiin ominaisuuksiin perustuvassa luokituksessa käytetty nimitys oletetulle ihmisrodulle, johon laskettiin Australaasian alkuperäisväestö, pääasiassa siis Australian alkuperäisasukkaat ja melanesialaiset.

Australoidiluokituksen kehittivät eurooppalaiset antropologit 1700- ja 1800-luvuilla osana rotujaottelujärjestelmää. Australian aboriginaalien tapauksessa australideilla kuvailtiin olevan tumma iho ja aaltoilevat hiukset, kun taas melanesialaisilla ja negriiteillä hiusten kuvailtiin vaihtelevan suorista kihariin. Tämän rotuluokituksen mukaan australidisen rodun esiintymisalue ulottuu Etelä-Aasian alueille (etenkin Filippiinit, Malesian, Intian ja sen niemimaan, Uuden-Guinean ja Melanesian. Myös andamaanien alkuperäisasukkailla on samankaltainen fenotyyppi.

Käsitteen historiaa
-------------------

Vuodesta 1795 lähtien tällaiset ryhmät tyypillisesti määriteltiin "malaijeiksi", joihin siis sisällytettiin monia muitakin kansoja kuin varsinaiset malaijit. Heitä sanottiin myös "ruskeaksi roduksi" Blumenbachin värikoodatun viiden rodun mallin mukaan ja sitten verrattiin valkoiseen, mustaan, punaiseen ja keltaiseen rotuun. Yrityksessä yksinkertaistaa mallia ihmisten moninaisuudesta tämä malli pelkistettiin käsittämään vain kolmea päärotua: punainen ja keltainen rotu yhdistettiin yhdeksi roduksi, mongolideiksi, valkoista rotua kutsuttiin kaukasoideiksi ja mustaa rotua negrideiksi. Ruskean rodun täsmällinen paikka tässä uudessa rotuluokituksessa oli epäselvä. Jotkut laskivat heidät negrideiksi tumman ihonvärin ja leuan muodon perusteella, toiset taas pitivät heitä kaukasoideina aaltoilevien, moniväristen hiustensa takia. 1800-luvun loppupuolella antropometriset tutkimukset antoivat ymmärtää, että he muodostaisivat erillisen ihmisrodun.

Brittiläinen biologi Thomas Huxley nimesi tämän rodun australidiksi ja teki termiä tunnetuksi teoksessaan *On the Geographical Distribution of the Chief Modifications of Mankind* (1870), jossa hän jakaa ihmiskunnan neljään ensisijaiseen ryhmään (Xanthochroicit, Mongolidit, Negridit ja Australidit). Xanthochtoici termi vaihtui myöhemmin kaukasoidiksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Australia and the Holocaust: A Koori Perspective, Gary Foley, 1997  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
2. ↑  Richard McCulloch: The Races of Humanity  Huhtikuu 2007. The Racial Compact. Viitattu 5. kesäkuuta 2007.
3. ↑  Esko Laulajainen, Eino Tahvonen: "Rodut", *Maantietoa lukiolaiselle*, s. 184. Gummerus, 1973. ISBN 951-20-0121-7.
4. ↑  6. Names and Labels: Social, Racial, and Ethnic Terms § 10. Australoid The American Heritage® Book of English Usage.. Viitattu 9.5. 2007. (englanniksi)
5. ↑  Thomas Huxley: On the Geographical Distribution of the Chief Modifications of Mankind  1870. Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland. Viitattu 22. kesäkuuta 2007.
**Will Gold** (s. 14. syyskuuta 1996), tunnettu paremmin nimellä Wilbur Soot, on brittiläinen internet-persoona, Twitch-striimaaja ja laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi vuonna 2017, kun hän oli mukana YouTube-kanavalla SootHouse. Hän perusti oman kanavansa, Wilbur Sootin, 29. maaliskuuta 2019. This Didn't Age Well

Ura
---

Gold tuli tunnetuksi, kun hän editoi videoita YouTube-kanavalle SootHouse, jonka Gold ja pari hänen kaveriaan perustivat. He tekivät suurimmaksi osaksi reaktiovideoita.

Gold perusti oman kanavansa, Wilbur Sootin, 29. maaliskuuta 2019. Marraskuussa 2022 kanavalla oli 6,4 miljoonaa tilaajaa. Hän tekee pelivideoita, suurimmaksi osaksi Minecraftista. Gold myös striimaa Twitchissä, jossa hänellä oli 4,6 miljoonaa seuraajaa marraskuussa 2022. Hän on yksi seuratuimmista ihmisistä Twitchissä.

Vuonna 2020 Gold liittyi roolipelaamiseen keskittyneeseen Minecraft-palvelimeen, Dream SMP:hen, jonka Dream omistaa. Gold perusti fiktiivisen valtion L'Manbergin, joka myöhemmin räjäytettiin. Hänestä tuli myöhemmin yksi juonen pääkirjoittajista.

Gold on ollut mukana monessa Minecraft-turnauksessa, mukaan lukien MCC (Minecraft Championships) ja Minecraft Monday. 

3. huhtikuuta 2021 Gold perusti podcastin *Hey and Stuff*.

Musiikkiura
-----------

Gold julkaisi ensimmäisen singlensä, "The 'Nice Guy' Ballad", tammikuussa 2018. Hänen kuudes singlensä, "Your New Boyfriend", nousi sijalle 65 Ison-Britannian singlelistalla. Hänen uusin kappale, "Soft Boy", julkaistiin 26. syyskuuta 2022. Hän on myös englantilaisen indie rock -yhtyeen Lovejoyn jäsen. Wilbur julkaisi albumin "Mammalian sighing reflex" 30. marraskuuta 2023 joka nousi nopeasti spotifyin viikon kuunelluimpiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Wilbur Soot - Soft Boy (OFFICIAL VIDEO) *YouTube*. Viitattu 26.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Wilbur Sootin kanava YouTubessa
* Wilbur Soot Twitchissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Fana** on entinen Norjan kunta, joka liitettiin Bergeniin vuonna 1972. Fana muodostaa nykyisin kaupungin kaakkoisen kaupunginosan, ja siellä asui vuonna 2014 noin 41 800 ihmistä. Alue on omakotipainotteista ja siellä on myös jonkin verran pienteollisuutta ja konttoreita. Fanaan kuuluvassa Fantoftissa sijaitsee Bergenin suurin opiskelija-asuntoyksikkö.

* Fantoftin sauvakirkkoFantoftin sauvakirkko
* Bergenin kaupunginosatBergenin kaupunginosat

Lähteet
-------

1. ↑  Thorsnæs, Geir: Fana (bydel i Bergen) *Store norske leksikon*.  22.6.2020. Viitattu 19.6.2023. (norjaksi)
2. ↑  Student housing and accommodation at Fantoft *University of Bergen*. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fana

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fana** Wikimedia Commonsissa

Bergenin kaupunginosat

* Arna
* Bergengus
* Fana
* Fyllingsdalen
* Laksevåg
* Ytrebygda
* Årstad
* Åsane
Tammelan silta Tammelan puolelta kuvattuna.
**Tammelan silta** oli Tampereella sijainnut maantiesilta, joka johti Tampereen rautatieaseman luota Tampereen ratapihan yli Tammelan kaupunginosaan. Silta nousi aseman edustalta vinosti koillisen suuntaan, teki mutkan Kyttälänkadun kohdalla ja jatkui sitten suoraan ratapihan yli Tammelan puolelle Tammelankadulle. Silta valmistui vuonna 1898. Sitä ennen Tammelaan kuljettiin tasoylikäytävän kautta, mutta 1890-luvulla liikenne kasvoi Tammelan kaupunginosan rakentamisen myötä ja silta tuli tarpeelliseksi.

Tammelan silta purettiin sen jälkeen kun Tampereen uusi rautatieasema ja ratapihan ali Tammelaan Puolimatkankadulle kulkenut asematunneli valmistuivat vuonna 1936. Asematunneli teki Puolimatkankadusta (nykyinen Itsenäisyydenkatu) Tammelaan ja Kalevaan suuntautuvan liikenteen pääväylän.

Tammelan puretun sillan osia käytettiin 1937 Toijalan ratapihalle rakennetussa jalankulkijoita varten tarkoitetussa ylikulkusillassa. Sillasta tuli kuitenkin korkea ja sillalle johtavista portaista niin jyrkät että sillan käyttö jäi vähäiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tampereen tavara-asema ja muut VR:n rakennukset Itsenäisyydenkadun pohjoispuolella – Rakennushistoriaselvitys, Arkkitehtitoimisto Hanna Lyytinen, 17.12.2003, sivu 10-11. Viitattu 22.7.2020.
2. ↑  Jouni Keskinen : Rautatieasemanseudun rakennuskannan muutokset 1930-luvulla, Koskesta voimaa-sivusto Viitattu 22.7.2020.
3. ↑  Toijalan ratapihalle... Aamulehti, 10.03.1939, nro 67, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Jagged Alliance 2** on Sir-Techin julkaisema taktinen roolipeli, joka on julkaistu vuonna 1999 Windowsille.

Peli sijoittuu fiktiiviseen Arulcon saarivaltioon, jota johtaa diktaattorimaisin ottein kuningatar Deidranna. Pelaaja johtaa palkkasoturijoukkoa, jonka entinen hallitsija palkkasi suorittamaan vallankumousta. Arvosteluissa peli menestyi erinomaisesti.

Juoni
-----

*Jagged Alliance 2*:n tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Arulco-nimiseen saarivaltioon, jota johti 1980-luvun loppuun asti vaaleilla valittu kuningas. Vuoden 1988 vaaleissa ehdolla ollut Enrico Chivaldori otti vaimokseen romanialaisen Deidranna Reitmanin nostaakseen kannatustaan ja voitti vaalin. Vallanhimoinen Deidranna kuitenkin lavasti Chivaldorin syylliseksi isänsä murhaan, mistä syystä hän joutui lavastamaan kuolemansa ja pakenemaan maasta.

Vastaanotto
-----------

Arvosteluissa pelin vahvuuksina pidettiin hyvää pelattavuutta ja hauskan persoonallisia palkkasotureita. Huonona puolena mainittiin kuinka hahmot kestävät epärealistisen monta pääosumaa toimintakuntoisina ja kaatuneilta vihollisilta saa vain harvoin näiden käyttämiä aseita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nnirvi: Paha saa palkankorotuksen.  *Pelit*, 1999, nro 9, s. 46–47.
2. ↑  Jagged Alliance 2
3. 1 2  Tal Blevins: Jagged Alliance 2 Review *IGN*.  2.8.1999. Viitattu 11.9.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Jagged Alliance 2* MobyGamesissa (englanniksi)
**Raúl Spank** (s. 13. heinäkuuta 1988 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen yleisurheilija. Hän edustaa LG Nord Berlin -seuraa ja häntä valmentaa Jörg Elbe. Vuoteen 2015 saakka Spankin päälaji oli korkeushyppy ja sen jälkeen kolmiloikka.

Ura
---

Spank sijoittui korkeushypyssä seitsemänneksi Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005. Seuraavana vuonna hän oli viides alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Pekingissä. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Hengelossa 2007 hän sai hopeaa tuloksella 221 cm. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 232 cm ja Torinon EM-hallikisoissa 2009 seitsemänneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Spank jakoi pronssimitalin Sylwester Bednarekin kanssa tuloksella 232 cm. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän oli kahdeksas ja saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa yhdeksäs. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli jälleen yhdeksäs.

Spankin korkeushyppyennätys ulkoradoilla on 233 cm ja sisäradoilla 232 cm. Kolmiloikkaa hän on hypännyt ulkoradoilla parhaimmillaan 16,44 m ja sisäradoilla 16,54 m. Hän on voittanut korkeushypyssä Saksan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 2008, 2010 ja 2011 ja sisäradoilla 2009, 2011 ja 2012 sekä kolmiloikassa ulkoradoilla vuonna 2015.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Raúl Spank Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Athletenportrait - Raul Spank *leichtathletik.de*.  Arkistoitu 4.7.2015. Viitattu 27.8.2015. (saksaksi)
3. ↑  Raul Spank in Zukunft nur noch Dreispringer *www.leichtathletik.de – Das Leichtathletik-Portal*.  20.8.2015.  Arkistoitu 1.12.2020. Viitattu 27.8.2015. (saksaksi)
4. ↑  Athletics European Junior Championships 2007 at Hengelo (net) Men: High Jump *sports123.com*. Viitattu 6.12.2009. (englanniksi)
5. ↑  High Jump - M Final *berlin.iaaf.org*.  Arkistoitu 23.8.2009. Viitattu 6.12.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |