recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuninkaallinen stoa** eli **Stoa basileios** (m.kreik. Βασίλειος στοά, *Basileios stoa* tai Βασιλική στοά, *Basilikē stoa*) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteiskulmassa. Se oli Ateenan keskeisiä julkisia rakennuksia ja siellä toimi kuningasarkontti.

Historia
--------

Kuninkaallinen stoa rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 525 eaa. Suuri osa siitä rakennettiin uudelleen klassisella kaudella 400-luvulla eaa. todennäköisesti persialaissotien aiheuttamien tuhojen korjaamiseksi. Rakennus oli yksi Ateenan varhaisimmista ja merkittävimmistä julkisista rakennuksista. Stoa sai nimensä siitä, että siellä toimi niin kutsuttu kuningasarkontti, jolle kuului monia lakeihin ja uskontoon liittyneitä tehtäviä. Ainakin 300-luvulla eaa. myös areiopagi kokoontui joskus Kuninkaallisessa stoassa. Rakennuksessa olivat esillä Ateenan lakien kopiot.

Noin vuonna 410–400 eaa. rakennuksen julkisivun laidoille rakennettiin kaksi siipeä lakitekstien säilyttämistä varten. Platonin *Euthyfron*-dialogi sijoittuu stoalle, sillä Sokrateen tuli vastata siellä saamiinsa syytteisiin vuonna 399 eaa.

Rakennus
--------

Stoa edusti doorilaista tyyliä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Rakennus oli noin 17,7 metriä pitkä ja noin 7,2 metriä leveä. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli kahdeksan ja sisäpuolella neljä doorilaista pylvästä. Julkisivun pylväiden halkaisija oli noin 0,6 metriä ja pylväiden väli noin 1,9 metriä. Sisäpuolen pylväiden halkaisija oli noin 0,4 metriä ja pylväiden väli alun perin noin 5,8 metriä, uudelleenrakennuksen jälkeen noin 3,2 metriä.

Rakennuksen edustalla oli valakivi, jossa bulen jäsenet vannoivat valansa. Kuninkaallisen stoan eteläpuolella sijaitsi Zeuksen stoa. Myös kirjallisista lähteistä tunnetun Hermien stoan on oletettu sijainneen jossakin Kuninkaallisen stoan lähellä. On kuitenkin esitetty myös, että Hermien stoa olisi Kuninkaallisen stoan toinen nimi.

Nykyisin rakennuksen paikka on Agoran alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 ja sen pohjoispuolella kulkevan Adrianoú-kadun välissä. Rakennuksen perustukset ovat näkyvillä metroradan vieressä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Agora Monument: Royal Stoa *Agora Excavations*. American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 9.3.2015.
2. 1 2 3 4 5  Athens, Stoa Basileios *Perseus*. Viitattu 9.3.2015.
3. ↑  Hansen, Mogens Herman: *The Athenian Democracy in the Age of Demosthenes: Structure, Principles, and Ideology*, s. 288. University of Oklahoma Press, 1991. ISBN 0806131438.
4. ↑  Platon: *Euthyfron* 2a.
5. ↑  Robertson, Noel: The Stoa of the Herms.  *Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik*, 1999, 127. vsk, s. 167–172. Artikkelin verkkoversio.
*Tämä artikkeli kertoo voimalaitoksesta Kouvolassa. Toinen Myllykosken voimalaitos on Kuusamossa.*
**Myllykosken voimalaitos** sijaitsee Kouvolassa. Vuonna 1929 rakennetun vanhan voimalaitoksen koneisto kunnostettiin ja rakennettiin uusi tulvaluukku käytöstä poistetun Francis-turbiinin vesitiehen. Laitoksen teho kasvoi noin 2 MW ja vuosienergia noin 6 GWh.

Oy Vesirakentaja toimi projektissa rakennuttajan konsulttina sekä suunnitteli tarvittavat työpadot, voimalaitoksen sisätiloissa tehtävät muutostyöt ja imuputken kunnostuksen.

Myllykoskella on myös vuonna 1997 rakennettu laitos, jonka rakennusvirtaama on 2x160 m³/s ja teho 2x11 MW.

Myllykoskella on pudotuskorkeutta 7 metriä. Keskivirtaama on 110 m³/s.

Kymijoen vesivoimalaitokset

|  |  |
| --- | --- |
| Pääuoma | 
* Vuolenkoski
* Mankala
* Voikkaa
* Kuusankoski
* Keltti
* Myllykoski
* Anjalankoski
* Inkeroinen

 |
| Läntinen Hirvikoskenhaara | 
* Klåsarö
* Ediskoski
* Ahvenkoski

 |
| Itäinen Pernoonhaara | 
* Korkeakoski
* Koivukoski

 |
**Terrelle Pryor** (s. 20. kesäkuuta 1989 Jeannette, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hänellä ei ole tällä hetkellä voimassa olevaa pelaajasopimusta.

Pelaajaura
----------

Ennen ammattilaisuraansa Pryor pelasi yliopistojalkapalloa Ohion osavaltionyliopiston joukkueessa. Oakland Raiders varasi Pryorin kesken yliopistokauden syksyn 2011 täydennysvaraustilaisuudessa. Pryor oli saanut yliopistourheilussa pelikiellon rikottuaan NCAA:n sääntöjä, eikä olisi voinut pelata viimeistä yliopistokauttaan loppuun.

Pryor oli pelannut yliopistossa pelinrakentajana. Raidersissa hän oli kaksi kautta Carson Palmerin varamies, kunnes Palmer kaupattiin muualle ja Pryorista tuli Raidersin aloittava pelinrakentaja kaudelle 2013. Ailahtelevien tulosten takia hänet siirrettiin kauden aikana syrjään Matt McGloinin ottaessa aloittavan roolin. Kauden jälkeen Raiders kauppasi Pryorin Seattle Seahawksiin vaihdossa varausvuoroon.

Pryor ei mahtunut Seahawksin kokoonpanoon ja hänet vapautettiin sopimuksesta ennen kauden 2014 alkua. Pryor neuvotteli useamman joukkueen kanssa, kävi harjoituksissa ja teki try out -sopimuksia, mutta seuraava paikka aukesi vasta kaudella 2015 Cleveland Brownsissa. Brownsissa hänen pelipaikkansa vaihtui laitahyökkääjäksi. Pryor edusti Brownsia kaksi kautta ja siirtyi tämän jälkeen yksivuotisella sopimuksella Washington Redskinsiin kaudeksi 2017.

Pryor on kamppaillut viime vuosina loukkaantumisten kanssa. Kausi 2017 jäi nilkkavaivan takia kesken. Kaudella 2018 Pryor edusti New York Jetsia ja Buffalo Billsiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Terrelle Pryor ESPN. Viitattu 24.1.2013. (englanniksi)
2. ↑  Raiders draft Terrelle Pryor ESPN. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
3. ↑  Ohio State football players sanctioned ESPN. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
4. 1 2  Dan Pompei: How Terrelle Pryor Went from a Failed QB to a WR with 'Scary' Upside Bleacher Report. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
5. ↑  Raiders trade Terrelle Pryor to Seattle Seahawks *nfl.com*. Viitattu 25.3.2019. (englanniksi)
Saharan eteläpuolinen Afrikka on merkitty karttaan vihreällä.
**Saharan eteläpuolinen Afrikka** eli **Musta-Afrikka** on se osa Afrikkaa, joka sijaitsee Saharan autiomaasta etelään. Saharan eteläpuolinen Afrikka eroaa merkittävästi kulttuurillisesti Saharan siitä erottamasta Pohjois-Afrikasta. Viimeisen jääkauden loppumisesta lähtien alueita on Niilin laaksoa lukuun ottamatta erottanut Saharan autiomaa. Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan voidaan laskea eri määritelmien mukaan yli 40 valtiota.

Alueen väkiluku on eri määritelmien mukaan 622–840 miljoonaa, ja se kaksinkertaistuu 25 vuodessa. Syntyvyys on keskimäärin 6,1 lasta naista kohden, ja lapsikuolleisuus on korkea.

Saharan eteläpuolinen Afrikka on ihmislajin alkukoti, ja sieltä, Etiopiasta, on löydetty ihmisen varhaisimmat fossiilit.

1800-luvulla Saharan eteläpuolinen Afrikka oli eurooppalaisille ja länsimaille "pimeää Afrikkaa", jota ei ollut tutkittu tai kartoitettu. Eurooppalaiset valloittivat suurimman osan mantereesta 1800-luvun kuluessa ensimmäiseen maailmansotaan päättyneellä valloituskaudella siirtomaikseen.

Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on laajat luonnonvarat; toisaalta muita kuin mineraaleja on vaikea viedä maailmanmarkkinoille.

Köyhyys
-------

Saharan eteläpuolinen Afrikka on maailman köyhintä aluetta. Alueella on maailman vakavin AIDS-ongelma, ja vuoden 1997 lopussa HI-virusta kantoi 21 miljoonaa aikuista. Lisäksi sitä vaivaavat pitkään jatkuneet aseelliset konfliktit ja laaja korruptio.

### Kehitys

Tulot (GNI) henkeä kohden ovat moninkertaistuneet Saharan eteläpuolisessa Afrikassa: 137 Yhdysvaltojen nykydollaria vuonna 1962, 503 vuonna 2000 ja 1738 vuonna 2014. Eliniänodote oli 41, 51 ja 59 vuotta, vastaavasti. Koulussa käynti oli 82 % vuonna 2000 ja 98 % vuonna 2014. Väestönkasvu on kiihtynyt. Hiilidioksidipäästöt ovat alempia kuin 1980-luvulla.

Katso myös
----------

* Länsi-Afrikka
* Keski-Afrikka
* Itä-Afrikka
* Eteläinen Afrikka

Lähteet
-------

1. ↑  Eksonyymit  3.12.2020. Kotimaisten kielten keskus.
2. 1 2 3  Africas population challenge: Accelerating progress in reproductive health (pdf) Population Action International.  Arkistoitu 14.7.2007. Viitattu 21.1.2008. (englanniksi)
3. ↑  Sub-Saharan Africa Transparency International Secretariat.  Arkistoitu 13.1.2008. Viitattu 21.1.2008. (englanniksi)
4. ↑  Sub-Saharan Africa Maailmanpankki. Viitattu 17.12.2017.

Kirjallisuutta
--------------

* Teppo, Annika (toim.): *Afrikan aika. Näkökulmia Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan*. Gaudeamus, 2011 ISBN 978-952-495-199-9
Terrameren kulttuuri vallitsi Pohjois-Italiassa noin 1700–1150 eaa.
**Terramaren kulttuuri** oli vallihaudoin ja maavallein linnoitettuja asuinpaikkoja rakentanut pronssikautinen kulttuuri Italiassa. Se ajoitetaan vuosiin 1700–1150 eaa. Terramaren kulttuuri esiintyi pelkästään Emilia-Romagnan alueella. Ihmiset elivät metsästyksellä, karjanhoidolla ja maanviljelyllä. He asuivat puutaloissa kylissä. Kulttuuri muuttui äkisti varhaisena etruskikulttuurina pidettyyn Villanovan kulttuuriin.

Terramaren kulttuuri ajoitetaan keski- ja myöhäispronssikauteen suunnilleen aikaan 1700–1150 eaa. Etelämpänä italiassa vallitsi Apenniinien kulttuuri. Niinpä kulttuuri oli minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin aikalainen. Terramaren kulttuurin ihmisiä on väitetty mm. Tonavalta tulleiksi ja ligurialaisten sukuisiksi. Kulttuurin nimitys tulee *terra marna* -maannoksesta, joka on entistä järven pohjaa.

Talot, kylät
------------

Terrameren kulttuurin paalutalot saattoivat näyttää tältä.
Talot olivat hirsitaloja, ja saatettiin kuivalla maallakin rakentaa tolppien varaan. 60 kylää tunnetaan, lähes kaikki Emilian alueelta Pohjois-Italian Pojoen laaksosta. Keskipronssikauden kylien ala oli 1–2 ha, mutta myöhäispronssikautistan jopa 60 ha. Keskipronssikautista 2ha kylää ympäröivä alue oli yleensä 25 km² ja MBII-kaudella kylien väli saattoi olla niinkin pieni kuin 2 km. MBII-keskipronssikautisessa kylässä saattoi asua noin 250–260 asukasta. MBIII-kaudella jotkut kylät ympäröitiin vallihaudoin ja ne kasvoivat jopa 20 ha kokoisiksi.

Hautaukset
----------

Hautaukset olivat sekä tavallisia että polttohautauksia. Polttohautaus lienee tullut myöhäisellä kaudella.

Terramaren kulttuurin tuho
--------------------------

Noin 1200–1150 eaa. Terrameren kulttuuri tuhoutui äkisti ja kylät hylättiin. Niissä oli asunut RB-myöhäispronssikaudella jopa 150 000 – 200 000 asukasta. Kylien autioituminen saattoi johtua nälästä. Varsinkin Emilian alue tyhjeni sadoiksi vuosiksi. Kulttuurin jälkeen tuli esi-etruskilainen proto-Villanovan kulttuuri, jossa on Terrameren tai uurnakenttäkulttuurin piirteitä. Proto-villanovalaiset hautasivat uurniin.

Löytöpaikkoja
-------------

Muinaisia Terramaren kulttuurin kyliä.

* Santa Rosa di Poviglio
* Fondo Paviani
* Case del Lago
* Case Cocconi
* Anzola dell'Emilia

Löytöpaikkoja
-------------

* Santa Rosa di Poviglio
* Fondo Paviani
* Case del Lago
* Case Cocconi
* Anzola dell'Emilia

Katso myös
----------

* Tumuluskulttuuri
* Villanovan kulttuuri

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Terramaren kulttuuri**.
* Anzola dell'Emilia
**Sahanmäki** on kaupunginosa Hyvinkäällä. Etäisyys kaupungin keskustaan on noin kilometri ja kaupunginosa rajoittuu lännessä Helsinki–Riihimäki-rataan, etelässä Hyvinkään keskustaan, idässä Hyvinkään lentokenttään ja pohjoisessa teollisuusalueeseen.

Pientalovaltaisessa Sahanmäessä on paikallisesti merkittävä yrityskeskittymä, jossa toimivat muun muassa Onninen ja Reka Kaapeli. Vuoteen 2018 asti Sahanmäessä toimi myös VR Hyvinkään konepaja, jonne sulkemisen jälkeen sijoitettiin Transvalin logistiikkakeskus. Kaupunginosan palveluihin kuuluvat muun muassa kaksi lähikauppaa, palvelukeskus ja Hyvinkään ammattioppilaitos. Karankadulla sijaitsee Hyvinkään ensimmäinen vesitorni. Sotien jälkeen Sahanmäkeen asutettiin karjalaisia evakoita, joiden muistoksi Sahanmäenpuistoon on pystytetty Terho Sakin suunnittelema muistokivi. Sahanmäessä sijaitsee myös Surujen puisto, jossa on Oiva Hurmeen suunnittelema muistomerkki Sahanmäessä vuonna 1918 sisällissodassa teloitetuille 147 punaiselle.

Sahanmäen ja Hyvinkään rautatieaseman välillä liikennöivät paikallisliikenteen bussilinjat 2, 2A ja 2B.

Sahanmäen kaupunginosan nimi juontuu alueella vuosina 1908–1909 toimineesta Niilo Ahlgrenin sahasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Mustonen, Samppa: Sahanmäki *hyvinkaakuvat.com*. Viitattu 4.12.2016.
2. ↑  1918 TELOITETTUJEN PUNAISTEN MUISTOMERKKI  2015. Hyvinkää.  Arkistoitu 30.6.2016. Viitattu 9.12.2016.
3. ↑  Paikallisliikenteellä pääsee Hyvinkäällä  2016. Hyvinkään Liikenne. Viitattu 4.12.2016.
4. ↑  Sahanmäen teollisuusalue  2017. hyvinkaa.fi. Viitattu 4.7.2018.
**Mary Ann Hawkins** on suomalainen yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2015. Inspiroituneena Dick Dalen ja The Venturesin kaltaisista legendoista, yhtye sekoittelee perinteistä rautalankamusiikkia tiukkaan instrumentaaliseen surf rock -vetoiseen soundiin. Lisäksi yhtye on ottanut vaikutteita Ennio Morriconen spagettiwestern -sävellyksistä.

Yhtyeen debyytti-EP "Waves Won’t Lie" julkaistiin kesällä 2017. Tammikuussa 2018 Rumba -lehti kirjoitti Mary Ann Hawkinsin täyttävän Laika & The Cosmonautsin jättämän tyhjän tilan suomalaisessa rautalankamusiikissa. Keväällä 2019 julkaistu "Rumble" -EP on nimetty kulttimainetta nauttivan, vuonna 2002 ensi-iltansa saaneen Rumble -elokuvan mukaan. EP:ltä löytyy yhtyeen versiointi *Loton "Numerojytä"* tunnussävelmästä, joka on alun perin Matti Tuomisen luoma kappale.   Mary Ann Hawkins esittää kuitenkin pääsääntöisesti omia kappaleita, joiden sävellyksistä ja sovituksista vastaavat yhtyeen kaikki jäsenet. Yhtyeelle tunnusomaista ovat "kaurismäkeläiset" musiikkivideot, joita on julkaistu yhtyeen YouTube -kanavalla.

Diskografia
-----------

### EP:t

* "Waves Won't Lie" (2017)
* "Rumble" (2019)

### Singlet

* "Hot Hot Heat" (2017)
* "Lotto" (2019)
* "Lemon Cola Lollipop" (2019)
* "Hawkinsmania" (2021)

Lähteet
-------

1. ↑  Suomessa on ollut Laika & The Cosmonautsin kokoinen tyhjä tila rautalankamusiikissa – sitä tilaa täyttämään sopii loistavasti tämä yhtye *rumba.fi*.
2. ↑  Jarkko Fräntilä: Loton legendaarinen tunnusmusiikki sovitettiin uusiksi – pallot pyörivät nyt rautalankaversiona *Rumba.fi*. Viitattu 23.2.2021.
3. ↑  Lotto tunnusmusiikki *youtube.com*.
4. ↑  Mary Ann Hawkins - YouTube *www.youtube.com*. Viitattu 23.2.2021.
5. ↑   "Mary Ann Hawkins – Waves Won't Lie (2018, Vinyl)". en
6. ↑   "Waves Won't Lie - EP by Mary Ann Hawkins". en-us
7. ↑   "Mary Ann Hawkins – Rumble (2019, Vinyl)". en
8. ↑   "Rumble - EP by Mary Ann Hawkins". en-us
**Kaeo Lot Fah** oli Lan Xangin hallitsija Fa Ngumin vaimo ja Ayutthayan kuningas Ramdhiphati In tytär. Laosilaisissa kronikoissa hän on todennäköisesti Maha Theviksi nimetty juonitteleva hahmo.

Elämäkerta
----------

Kaeo Lot Fah oli nykyisessä Thaimaassa sijainneen Ayutthayan kuningaskunnan hallitsija Ramdhiphati In tytär. Vuonna 1354 hänet luvattiin avioliitossa vaimoksi Lan Xangin kuningas Fa Ngumille valtakuntien välisten suhteiden tiivistämiseksi. Kaeo Lot Fah oli tuolloin tosin vielä alaikäinen ja hän lienee todellisuudessa saapunut nykyisen Laosin alueella sijainneeseen Lan Xangin pääkaupunkiin Luang Prabangiin vasta jonkin aikaa myöhemmin. Saapuessaan ehkä 1360-luvun alussa hänellä oli joka tapauksessa mukanaan suuri määrä seuraajoa. Fa Ngumilla oli jo entuudestaan vaimo, Kaeo Keng Nya. Kaeo Keng Nya oli Khmerien valtakunnasta ja mahdollisesti Kaeo Lot Fahin saapuminen tasapainoitti khmerien vaikutusvaltaa. Näiden kahden ryhmän kilpailu on toisaalta saattanut myös johtaa konfliktiin kruununperimyydestä. Fa Ngum syrjäytettiin vuonna 1373 ja valtaistuimelle asetettiin hänen poikansa Samsentai.

Kaeo Lot Fah itse eli kuitenkin ilmeisesti vielä pitkään ja vanhaksi. Valtakunnan historiasta kertovissa kronikoissa mainitaan Maha Thevi, joka usein yhdistetään Kaeo Lot Fahiin. Kronikoissa Maha Thevi on vaihtelevasti Samsentaiin vaimo, sisar tai vanhin tytär ja tarinoiden kautta hän tulee erityisen tunnetuksi juonitteluistaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Martin Stuart-Fox: *Historical Dictionary of Laos*, s. 147, 205-206. 3. painos. The Scarecrow Press, 2008. ISBN 0-8108-5624-7. (englanniksi)
2. ↑  Fa Ngum Encyclopaedia Britannica. Viitattu 23.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Marja-Leena Heikkilä-Horn: "Thaimaan ja Laosin mandalat", *Kaakkois-Aasian historia*. Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-605-1.
**Johan Wegelius vanhempi** (noin 1660 – 3. toukokuuta 1725 Tyrvää) oli suomalainen kirkkoherra joka oli ensimmäisiä pietismin kannattajia Suomessa.

Wegeliuksen vanhemmat olivat Seinäjoen kylän Uppalan talollinen Ilmajoella Tomas Jakobsson ja Karin Josefsdotter. Hän kävi Oulun pedagogiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1680.

Wegelius oli Oulun triviaalikoulun ylempänä kollegana vuodesta 1685 ja Pudasjärven kirkkoherrana vuodesta 1689. Hänet erotettiin kirkkoherran virasta pietismin kannattajana 1691 mutta hän pääsi palaamaan papinvirkaan seuraavana vuonna 1692. Wegelius oli tämän jälkeen Paimion kappalaisena vuodesta 1693 ja Tyrvään kirkkoherrana vuodesta 1697. Hän sai rovastin arvon 1706 ja hänestä tuli lääninrovasti 1707. Wegelius oli synodaaliväitöksen respondenttina pappeinkokouksessa Turussa 1696 ja saarnaajana pappeinkokouksessa 1701. Isonvihan aikana hän oli kahdeksan ja puoli vuotta venäläisiä paossa Torniossa.

Johan Wegelius oli naimisissa vuodesta 1684 Kristina Lauraeuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat Oulun kirkkoherra Johan Wegelius nuorempi (1693–1764), Tammelan pitäjänapulainen David Wegelius (1696–1731) ja Karkun kirkkoherra Gabriel Wegelius (1701–1746).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Johan Wegelius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 30.10.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Johan Wegeliuksen elämäkerta Kansallisbografiassa *(maksullinen)*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
Kafkanás  
ΚαυκανάςKafkanáksen saari.

|  |  |
| --- | --- |
| Muut nimet | 
Kápros (Κάπρος) |
| Sijainti | 
40°36′57″N, 23°48′19″E, AristotélisChalkidikí, Keski-MakedoniaKreikka |
| Merialue | 
Traakianmeri, Egeanmeri, Välimeri |
| Korkein kohta | 
54 m |
| Pinta-ala | 
0,073 km² |

Väestö| Asukasluku | 
0 |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Kafkanás** (kreik. Καυκανάς) eli **Kápros** (Κάπρος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Traakianmeressä Chalkidikín niemimaan itärannikon ja Olympiádan kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,073 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kafkanás kuuluu Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen.

Kafkanáksen etäisyys Chalkidikín rannikosta on noin 1,9 kilometriä ja suurin korkeus 54 metriä merenpinnasta laskettuna. Perinteessä saarta on pidetty paikkana, johon Kassandros karkotti Aleksanteri Suuren äidin Olympiaan. Toisen version mukaan karkotuspaikka olisi kuitenkin ollut mantereen puoleinen Stageiran kaupunki. Versiosta riippumatta läheinen Olympiádan kylä on nimetty Olympiaan mukaan tästä syystä. Kafkanákselta on tehty pienen antiikin aikaisen asutuksen löytöjä sekä joitakin löytöjä myös bysanttilaiselta ajalta.

Saari oli myynnissä ainakin vuonna 2016 Kreikan myydessä asumattomia saaria rahapulan vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Πωλούνται όπως είναι... *Parallaxi*.  29.8.2016. Viitattu 20.5.2019.
2. ↑  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
3. ↑  Καυκανάς, Νησάκι, Χαλκιδική *Greek Travel Pages*. Viitattu 20.5.2019.
4. 1 2  Καυκανάς, το πανέμορφο νησάκι του Στρυμωνικού κόλπου *Volvi Post*.  Arkistoitu 5.5.2019. Viitattu 20.5.2019.
5. ↑  Olympiada *Halkidiki Info*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kafkanás** Wikimedia Commonsissa
**Suursuon sairaala** on sairaala Helsingin Maunulassa. Sairaala toimi pitkäaikaissairaalana vuoden 2009 loppuun. Vuoden 2010 aikana toteutetun vanhuspalvelujen rakennemuutoksen yhteydessä Suursuon sairaala liitettiin osaksi kaupunginsairaalaa ja muunnettiin asteittain akuuttikuntoutussairaalaksi.

Vuonna 2009 sairaalassa oli 260 potilaspaikkaa, joita vähennettiin 225 paikkaan kahdeksalla osastolla helmikuuhun 2010 mennessä. Sittemmin potilaspaikkojen määrää on laskettu noin 180:een. Vuodeosastoja on yhä kahdeksan. Enemmistö osastoista on suuntautunut erityyppisiksi kuntoutusosastoiksi. Lisäksi sairaalassa on palliatiivinen osasto ja saattohoito-osasto.

Suursuon sairaalan vieressä toimii Maunulan terveysasema (Suursuonlaita 3 A).

Katso myös
----------

* Katriinan sairaala, Vantaa

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑  Suursuon sairaala (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin kaupunki, hel.fi, viitattu 16.9.2014
4. ↑
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Helsingille oma saattohoito-osasto Suursuon sairaalaan (12/2012) (yle.fi)
* Helsinki suunnittelee omaa saattohoitoyksikköä (5/2011) (yle.fi)
**Pöllisen möhläyksiä** oli Metsälehdessä vuosina 1950–1969 julkaistu sarjakuva, jota piirsi metsänhoitaja ja pilapiirtäjä Aarno Liuksiala. Nelikuvaiset sarjakuvastripit olivat paljolti lehden lukijoiden ideoihin perustuvia. Yksittäisiä strippejä ehti ilmestyä noin 800.

Sarjakuvan päähenkilö Pöllinen on hölmöläisten kaltainen hahmo, joka muun muassa ymmärtää kielikuvat ja muut sanonnat kirjaimellisesti. Kun joku moittii häntä huonon kirveen ostamisesta ja kehottaa "purkamaan kaupan", Pöllinen lähtee sorkkaraudan kanssa panemaan kirveen myynyttä kaupparakennusta matalaksi.

Vuonna 1955 tehtiin Pöllis-aiheesta lyhytfilmi *Metsä-Eemeli ja Pöllinen*. Se oli sarjakuvan hahmoihin perustuva opetuselokuva metsänhoidosta. Siinä poika lukee illalla Pöllistä, ja yöllä sarjakuvahahmot heräävät eloon pojan unissa. Filmin alussa nähdään Aarno Liuksiala piirtämässä. Käsikirjoittajana toimi Liuksiala ja kuvaajana Sulo Tammilehto.

Lähteet
-------

1. ↑  Painolaatta, Kantapuu-museokokoelma (Arkistoitu – Internet Archive), Metsämuseo Lusto. Viitattu 31.12.2013
2. ↑  Heikki Jokinen & Kalervo Pulkkinen (toim.): *Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia*, s. 60. Kemin sarjakuvakeskus, Kemi 1996.
3. ↑  Heikki Kaukoranta: Pölhölän suku.  *Sarjis-lehti*, nro 1/1973. Artikkeli verkossa (pdf). Viitattu 31.12.2013.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  *Metsä-Eemeli ja Pöllinen* Elonetissä.

Kirjallisuutta
--------------

* *Pöllisen möhläyksiä*, piirtänyt Aarno Liuksiala, Helsinki: Saariston kirjapaino 1961.
* Virtanen Pekka: *Kynä käy. Aarno Liuksiala, taiteilija ja metsämies.* Metsälehti-kustannus 2003. ISBN: 9525118525.

Aiheesta muualla
----------------

* Sarjakuvakirjan kansikuvan painolaatta vuodelta 1961 Metsämuseo Luston kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kafouziéla** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 6 400 ja kylässä 1 900 asukasta (vuonna 2009).

Kafouziélan kunta rajoittuu koillisessa Sikasson piirin Faman, kaakossa Zangaradougoun ja luoteessa Diomaténén kuntiin. Maisemaa leimavat kunnan keskeltä jakava pitkä kukkula ja itäosan tulvatasanko. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on lähinnä pensassavannia.

Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on miniankoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja peruna. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Kafouziélassa pidetään viikoittaiset markkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 28.5.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 28.5.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Kafouziéla 2006-2010 *aec.msu.edu*.  2006.  Arkistoitu 20.8.2012. Viitattu 28.5.2018.
Emilio Ghione
**Emilio Luigi Carlo Giuseppe Maria Ghione** (30. heinäkuuta 1879 Torino – 7. tammikuuta 1930 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. 

Miniatyyrimaalaajaksi kouluttautunut Ghione työskenteli vuodesta 1908 lähtien elokuvien sijaisnäyttelijänä ja sivuosien esittäjänä. Hänen ensimmäinen merkittävä pääosansa oli Baldassarre Negronin ohjaamassa pantomiimielokuvassa *Historie d’un Pierrot* vuonna 1913. Samana vuonna hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa *Idolo infranto*. 1910- ja 1920-lukujen vaiheessa Ghione saavutti suursuosion herrasmiesvaras Za la Mortista kertovilla seikkailuelokuvillaan, mutta sen jälkeen hänen uransa kääntyi jyrkkään laskuun. Vuonna 1929 hän muutti rahattomana Pariisiin, sairastui ja kuoli pian kotimaahansa palattuaan.

Elokuvia
--------

* *Cretinetti ja ahneuden palkka*, 1910 (näyttelijä)
* *Alì Babà*, 1911 (näyttelijä)
* *Musta ympyrä*, 1913 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *Kuolon kihlattu*, 1915 (ohjaaja)
* *Anime buie*, 1916 (ohjaaja ja näyttelijä)
* *I topi grigi*, 1918 (ohjaaja ja näyttelijä)

Lähteet
-------

1. ↑  Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*, s. 149–150. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Internet Movie Database: Emilio Ghione (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Silvo Aarni Ahtiainen** (4. kesäkuuta 1935 Jääski – 8. marraskuuta 1996 Marbella Espanja) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Ahtiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Viljo Ahtiainen ja emäntä Hilja Sievinen ja puoliso vuodesta 1963 Raili Sinikka Nykänen. Ahtiainen kävi Savitaipaleen keskikoulun 1952 ja valmistui merkonomiksi Lappeenrannan kauppaoppilaitoksesta 1956. Hän suoritti myös useita liikkeenjohdon kursseja. Ahtiainen oli Savitaipaleen Osuuskaupan myyjä 1955, kenttäkoulutuksessa Mäntyharjun Osuuskaupassa 1957–1958 ja SOK:n Mikkelin konttorissa 1958–1959, SOK:n Mikkelin konttorin luottotarkastaja 1959, säästökassa- ja apulaisluottotarkastaja Oulun konttorissa 1959–1960 ja Mikkelin konttorissa 1960–1961, pääkonttorin tarkastusosaston tarkastaja 1961–1964 ja tavaratalo-osaston tarkastaja 1964–1967, Sokos-tavaratalon johtaja Kemissä 1967–1969, Osuuskauppa Pohjanseudun toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1970–1976, Osuuskauppa Ympyrän toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja Haminassa 1976–1983 ja Osuuskauppa Ympäristön toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja Kouvolassa 1983–1994. Ahtiaisella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoiltaan hän oli reservin vänrikki. Ahtiainen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1988.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hoffman, Kai: Kauppaneuvos Silvo Ahtiainen (1935–1996). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 18.12.2013. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 18.12.2022.
2. 1 2  Silvo Ahtiainen *Biografiasampo*. Viitattu 18.12.2022.
3. ↑  Ihmiset. Kuolleita. Kauppaneuvos Silvo Ahtiainen. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  5.12.1996. Viitattu 18.12.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
Pölygraffiti Tampereella 2009.
**Pölygraffi**, myös **käänteisgraffiti** tai **pesugraffiti**, on katutaiteen muoto, jossa tehdään väliaikaisia kuvia ja tekstejä poistamalla pölyä tai likaa seiniltä tai muilta pinnoilta. 

Pölygraffiti syntyy esimerkiksi pyyhkimällä pölyä sormin ikkunoista tai muista pinnoista. Pesugraffitia käytetään myös kaupallisesti sissimarkkinoinnin muotona, jolloin tarkoituksena on tavoittaa kuluttujia uudella tavallisesta poikkeavalla tavalla. Pölygraffitin vastustajien mukaan siitä on enemmän haittaa kuin tavallisesta graffitista, jos koko rakennus joudutaan puhdistamaan*selvennä*.

Näkyvillä paikoilla olevat pölygraffitit saavat paljon huomiota. Yritykset, kuten Microsoft ja Smirnoff ovat mainostaneet tuotteitaan pesugraffitin avulla.

Menetelmiä ja tekijöitä
-----------------------

Pölygraffitia pidetään ympäristöystävällisenä, koska se on väliaikainen ja biohajoava, eikä siinä kulu materiaaleja kuten värejä tai paperia.

Pölygraffitin tekijöitä vastaan on yritetty nostaa syytteitä, mutta se on ollut hankalaa kuvien väliaikainen ja vähemmän tuhoavan luonteen vuoksi. Englantilaista Paul Curtisia, joka tunnetaan myös nimellä Moose, pidetään alan pioneerina. Hän on joutunut graffiteistaan myös syytteeseen.

Katso myös
----------

* Graffiti
* Sgraffito

Lähteet
-------

1. ↑  Guardin: Graffiti artist's new form of street art under fire Viitattu 15.5. 2010
2. ↑  NY Times| Viitattu 15.5. 2010
3. ↑  npr.org Viitattu 15.5. 2010
4. ↑  Inhabitat.com Viitattu 15.5. 2010

Aiheesta muualla
----------------

* Tennismainontaa Englannissa pesugraffitin avulla
* Automainontaa Englannissa jalkakäytävälle tehdyn pesugraffitin avustuksella
**Emilio Eduardo Massera** (19. lokakuuta 1925 Paraná, Argentiina – 8. marraskuuta 2010 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen amiraali, joka osallistui vuoden 1976 vallankaappaukseen.

Massera sai sotilaskoulutuksen Argentiinan laivastoakatemiassa. Hänestä tuli merikadetti vuonna 1946. Massera teki pitkän sotilasuran, ja hän nousi Argentiinan laivaston komentajaksi vuonna 1974, jolloin hänestä tuli amiraali. Massera painosti laivaston komentajana presidentti Isabel Perónia ottamaan tiukemman linjan maassa liikkuneita kapinallisia vastaan.

Massera oli mukana laivaston edustajana vuoden 1976 vallankaappauksena, jonka johdossa olivat hänen lisäkseen Jorge Videla ja Orlando Agosti. He muodostivat sotilasjuntan, joka syrjäytti Perónin 24. maaliskuuta 1976. Juntta johti Argentiinaa seitsemän vuoden ajan. Massera johti tuona aikana Buenos Airesin lähellä sijainnutta laivaston insinöörikoulua ESMAa, joka toimi pahamaineisena poliittisena vankilana. Siellä juntan hallintoaikana kidutettiin ja tapettiin tuhansia poliittisia vankia ja kuolleet tai huumatut vangit heitettiin sotilaslentokoneista mereen.

Juntta kaatui vuonna 1983, ja vuonna 1985 sen jäsenet tuomittiin vankilaan. Massera sai elinkautisen vankeusrangaistuksen kolmesta murhasta, 12 ihmisen kidutuksesta ja 69 laittomasta pidätyksestä. Presidentti Carlos Menem armahtu juntan jäsenet vuonna 1990 sovinnon eleenä.

Massera pidätettiin uudestaan 1998, kun häntä syytettiin poliittisten vankien lapsien kidnappaamisesta ja näiden antamisesta adoptoitavaksi, sillä häntä ei ollut armahdettu tästä rikoksesta. Massera joutui kotiarestiin, eikä häntä laitettu vankilaan huonon terveytensä takia. Vuonna 2002 Massera sai aivohalvauksen. Vuonna 2005 Argentiinan korkein oikeus ilmoitti, että Menemin armahdus oli ollut perustuslain vastainen. Oikeus kuitenkin peruutti kaikki syytteet Masseraa kohtaan. Hän oli ollut halvauksensa jälkeen käytännössä vuodepotilaana, ja hän kärsi dementiasta. Oikeus ei myöskään hyväksynyt luovutuspyyntöjä, joita oli tullut Saksalta, Espanjalta, Italialta ja Ranskalta. Maat olisivat halunneet syyttää Masseraa omien maidensa kansalaisten surmaamisista.

Massera kärsi sydänongelmista viimeisten vuosiensa aikana, ja hän kuoli marraskuussa 2010 sydänkohtaukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Barrionuevo, Alexei: Emilio Massera, Leader of Brutal Argentine Junta, Dies at 85 *NYTimes.com*.  9.10.2010. The New York Times Company. Viitattu 10.10.2010. (englanniksi)
2. 1 2  Argentine junta leader Massera dies *BBC News*.  9.10.2010. BBC. Viitattu 10.10.2010. (englanniksi)
3. ↑  Argentine coup leader who toppled Peron dies *usatoday.com*.  8.10.2010. USA Today. Viitattu 10.10.2010. (englanniksi)
4. 1 2  Vallankaappausjohtaja Emilio Massera on kuollut *YLE Uutiset*.  8.10.2010. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 10.10.2010.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Silvola – Sillböle 1500–2000** on Bengt Erikssonin kirjoittama ja Silvolan pientaloyhdistys ry:n vuonna 2007 julkaisema kotiseutukirja.

Sisältö
-------

Kirja kertoo Silvolan vanhan kylän 500 vuoden kehityksestä osana Helsingin pitäjää ja Vantaan kaupunkia. Kirjoittaja on haastattelujen, arkistotutkimusten sekä monen paikkakuntalaisen ja historian asiantuntijan avustuksella koonnut uutta ja ennen julkaisematonta tietoa alueen historiasta. 

Kirjan keskeisiä tutkimuskohteita ovat muun muassa Silvolan kaivos, joka aikoinaan oli Suomen suurin rautakaivos ja tuotti saman verran rautamalmia kuin muut Suomen kaivokset yhteensä. Toinen mielenkiintoinen analyysi liittyy Vantaan­joen keskeiseen rooliin koko nykyisen pääkaupunki­seudun taloudellisessa kehityksessä. Lähes unohdettu, mutta aikoinaan maamme eturivin taiteilijoihin ja kotiseutututkijoihin kuulunut Per Åke Laurén syntyi ja kasvoi Silvolan kartanossa. Henkilöt maamme ensimmäisen kokonaisvaltaisen aluerakentamiskohteen, Kaivokselan, takana astuvat parrasvaloihin.

Kirja on kirjoitettu suomeksi ja ruotsiksi, ja siinä on runsas kuvitus. Kustantaja *Silvolan Pientaloyhdistys ry* toivoi, että kirja saisi alueen asukkaat kiinnostumaan omasta lähiympäristöstään ja sen historiasta sekä arvostamaan rakennetun maiseman ajallisia kerrostumia ja vahvistaisi asukkaiden yhteenkuuluvaisuutta. Kirjasta on otettu kaksi painosta ja aiheista pidetty kymmeniä esitelmiä Vantaalla ja muualla Etelä-Suomessa. Kotiseutututkimus on vilkastunut Vantaan eri kylissä, ja kirjailija on palkittu ansiokkaasta työstä *Vantaan Omakotiyhdistysten keskus­liiton* kunnia­maininnalla. Kirjan aiheista on järjestetty valokuvanäyttelyitä, kulttuurikävelyjä ja kyläjuhlia Vantaan kaupungin tuella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Eriksson, Bengt (kirjoittaja); Hako, Jukka (suomenkielisen tekstin tarkistus); Panhelainen, Seppo (kuvittaja): Silvola - Sillböle 1500-2000 : Vantaanjoen vihreä tasku = En grön ficka vid Vanda å (ISBN 978-952-92-2018-2)  2007. (teostiedot Finnasta). Viitattu 7.9.2017. (suomeksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Manninen, Antti: Voisiko Silvolan kaivoksesta tulla uusi matkailuhoukutin Vantaalle? Silvola-historiikin kirjoittaja Bengt Eriksson toivoo lisätutkimusta.  *Helsingin Sanomat*, 3.6.2007. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 26.3.2011.
*Tämä artikkeli käsittelee kylää Savonlinnassa. Sanan muita merkityksiä on kerrottu täsmennysartikkelissa.*
**Silvola** on kylä Kerimäellä Savonlinnassa. Silvolaan on Savonlinnan keskustasta (kauppatorilta) maanteitse noin 14 kilometriä ja Kerimäen kirkonkylään noin 13 kilometriä. 

Anttolaan on noin kolme kilometriä. Lähin peruskoulu on Anttolan koulu.

Kerimäen rautatieasema tunnettiin alkujaan Silvolan asemana. Nykyään rakennus on yksityisomistuksessa.
Silvolassa sijaitsee Kerimäen rautatieasema. Kerimäen kunta muutti aiemman Silvolan rautatieaseman nimen Kerimäen rautatieasemaksi. Nykyään rakennus on yksityiskäytössä. Silvolassa on toiminut kauppa 1970-luvulle asti.

Lähteet
-------

1. ↑  Silvola (myös Asutusnimihakemiston sivulle linkitetty MML:n Nimistön tietokortti: Silvola) *Asutusnimihakemisto*. Kotimaisten kielten keskus, kotus.fi. Viitattu 23.7.2021.
2. ↑  Peruskoulut Savonlinnan kaupunki, savonlinna.fi. Viitattu 22.7.2021.
3. ↑  Savonlinnan peruskoulut ja lukiot kartalla Savonlinnan kaupunki, savonlinna.fi. Viitattu 22.7.2021.
4. ↑  Junaliikenne seis kaksi päivää Savonlinnassa  29.6.2011. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 22.7.2021.
5. ↑  Paavo Koponen: Savonlinnan karjalaisten vanungilla sidottu yhteys  21.10.2013. Yleisradio, yle.fi. Viitattu 22.7.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kerimäen rautatieaseman kuva (Pasi Utriainen) (vaunut.org)
**Emilio Cecchi** (14. kesäkuuta 1884 Firenze, Italia – 5. syyskuuta 1966 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija, taidekriitikko, elokuvatuottaja ja -käsikirjoittaja.

Cecchi aloitti uransa kirjallisuuskriitikkona Firenzessä ja kirjoitti ensin avantgardelehti Leonardoon ja sitten La Voceen. Hän oli erityisen kiinnostunut anglo-amerikkalaisesta kulttuurista ja julkaisi 1915 1800-luvun englanninkielistä kirjallisuutta käsittelevän teoksen. Cecchi oli 1919 perustamassa aikakauslehti La Rondaa.

Cecchi julkaisi useita esseekokoelmia, ja niistä ensimmäinen oli vuoden 1920 *Pesci rossi*. Seuraavien vuosien aikana hän kirjoitti myös taidehistoriasta ja tutki erityisesti Toscanan keskiaikaista ja renessanssiaikaista taidetta sekä Italian 1800-luvun taidetta. Cecchi matkusti 1930–1931 Meksikossa, Kreikassa ja Yhdysvalloissa, jossa myös opetti italialaista kulttuuria Berkeleyn yliopistossa, ja kirjoitti matkakokemuksistaan.

Cines-elokuvayhtiö palkkasi maalaskuussa 1931 Cecchin taiteelliseksi johtajaksi. Hän oli kirjoittanut jonkun verran elokuvakritiikkejä, mutta muuten hänellä ei ollut kokemusta elokuva-alasta. Cecchi ylennettiin huhtikuussa 1932 tuotantojohtajaksi, jona toimi marraskuulle 1933. Cecchin aikana Italian elokuvateollisuus oli nousukaudessa 1920-luvun rappion jälkeen ja Cines tuotti merkittävän osan Italian elokuvista. Cecchi vei Cinesiä kahteen eri suuntaan. Toisaalta hän suosi populaaria elokuvateollisuutta ja ihaili Hollywood-elokuvia. Toisaalta Cecchi myös kannusti kokeellisiin elokuviin ja houkutteli muun muassa ohjaajat Walter Ruttmannin ja Carlo Bragaglian sekä käsikirjoittaja Luigi Pirandellon työskentelemään Cinesillä.

Jäätyään pois Cinesiltä Cecchi kirjoitti edelleen kirjallisuuskriikkejä ja taidehistoriasta. Hän kuitenkin teki 1940-luvun alussa muutamia elokuvakäsikirjoituksia, kirjoitti kommentaareja dokumenttielokuviin ja ohjasi muutaman lyhytelokuvan. Käsikirjoittaja Suso Cecchi d'Amico on Emilion tytär.

Lähteet
-------

* *Oxford Companion to Italian Literature*. Oxford University Press, 2002. Answers.com (viitattu 16.12.2012). (englanniksi)
* Vincendeau, Ginette (toim.): *Encyclopedia of European Cinema*. London: Cassell & British Film Institute, 1995. ISBN 0-304-33305-0.

### Viitteet

1. 1 2  *Oxford Companion to Italian Literature*.
2. 1 2  Vincendeau, s. 74–75.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
	+ 2
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Emilie** (joskus *Emelie*) **Augusta Christina Holmberg** (6. toukokuuta 1821 Tukholma – 26. maaliskuuta 1854 Columbia, Etelä-Carolina) oli ruotsalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut laulaja, pianisti, urkuri ja säveltäjä.

Elämä
-----

Holmbergia kasvatti Ulrica-vaimonsa kanssa säveltäjä Eduard Brendler. Hän sai opetusta harmoniassa Erik Drakelta ja laulamisessa Johan Peter Cronhamnilta. Hän julkaisi ensimmäisen laulukokoelmansa 14-vuotiaana. Hän esiintyi myös monissa konserteissa Tukholmassa ja saavutti varhain merkittävän aseman kaupungin musiikkipiireissä. Vuonna 1841 Holmberg valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.

Holmberg piti Tukholmassa 1840-luvun alussa omaa musiikkikouluaan. Vuonna 1843 hän matkusti kirjailija Julia Nybergin kanssa Pariisiin, jossa hän pääsi Henri Herzin oppiin. Palattuaan vuonna 1844 Tukholmaan hän meni naimisiin Peder Hjalmar Hammarskjöldin kanssa. Pariskunta lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa vaimo järjesti jo helmikuussa 1845 vokaali- ja soitinkonsertin Washingtonissa. Tapahtumassa esiintyi myös Ole Bull. Onnistunutta konserttia seurasivat esiintymiset muissa kaupungeissa, kuten New Orleansissa. Tämän jälkeen Holmberg otti vastaan urkurin toimen kirkossa Charlestonissa, Etelä-Carolinassa, jossa hän myös perusti filharmonisen seuran.

Holmberg sai miehensä kanssa neljä lasta, joista kaikki syntyivät Yhdysvalloissa. Kahdesta tyttärestä tuli muusikoita.

Tuotanto
--------

Kaikki Holmbergilta säilyneet teokset ovat Ruotsissa julkaistuja: vuosina 1835–43 häneltä ilmestyi viisi pianolla säestettävien laulujen kirjaa. Merkittäviä ruotsalaisnaisia käsittelevä kirja *Anteckningar om svenska qvinnor* (1864–66) mainitsee Holmbergin teoksiksi kaksi muutakin laulukokoelmaa, mutta vain viisi on löydetty.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Swedish Musical Heritage: Emilie Holmberg


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
| *D.Gray-Man* |
| --- |
|  |
| ディー・グレイマン  ('**D Greyman'**) |
| **Genre** | toiminta, fantasia |
| Manga |
| **Tekijä** | Katsura Hoshino |
| **Julkaisija** | Japani Shueisha Yhdysvallat Kanada Yhdistynyt kuningaskunta Viz Media |
| **Sarjajulkaisulehti** | Weekly Shōnen Jump (2004-2009)
Jump SQ (2009-jatkuva) |
| **Ensimmäinen painatus** | 31. toukokuuta 2004 – Jatkuva |
| **Kirjojen lukumäärä** | 28 (jatkuva)
 |
| TV-anime |
| **Ohjaaja** | Osamu Nabeshima |
| **Studio** | TMS Entertainment |
| **Lähetyskanavat** | Japani TV Tokyo, Animax |
| **Alkuperäinen lähetyskierros** | 3. lokakuuta 2006 – 30. syyskuuta 2008 |
| **Jaksojen määrä** | 103
 |

***D.Gray-man*** (ディー・グレイマン, ****D.Gray-man****) on japanilainen mangasarjakuva, jonka on kirjoittanut ja piirtänyt Katsura Hoshino. Sarja kertoo Allen Walker -nimisestä pojasta, joka on osa Excorcist-järjestöä. Järjestön tarkoitus on hyödyntää ikivanhaa Innocence-nimistä ainesta taistelussa Millennium Earlia ja hänen demonista akuma-armeijaansa vastaan. Useat hahmot ja niiden hahmosuunnittelut ovat peräisin joistakin Katsura Hoshinon aikaisemmista töistä ja projekteista, kuten *Zone*:sta ja *Continue*:sta sekä hänen avustajiltaan. 

Mangaa alettiin julkaista sarjana vuonna 2004 Shueishan julkaisemassa *Weekly Shōnen Jump* -lehdessä osana heidän Jump Comics -julkaisuaan, ja siihen mennessä 19 valmista numeroa oli julkaistu. Viikoittain julkaistavasta sarjasta tehtiin kuukausittain julkaistava joulukuussa 2009, kun se aloitti ilmestymisen *Jump Square*:ssa. Lisäksi sarjasta on Kaya Kizakin tekemä Spin off -novellisarja nimeltään *D.Gray-man Reverse*, mikä syventää useiden hahmojen taustoja. 4. elokuuta alkaen 2009 Viz Media on julkaissut ensimmäiset neljätoista osaa Yhdysvalloissa. Mangan pohjalta on myös tehty 103-jaksoinen animesarja, jota esitettiin 3. maaliskuuta 2006 – 30. syyskuuta 2008 välisenä aikana Japanissa. Videopelejä, korttipeli ja useita muita oheistuotteita on tehty sarjaan perustuen.

Mangasarjasta on tullut yksi Shueishan parhaiten myyvistä sarjoista. Sen toisen julkaisuviikon aikana sarjan 15. osa listattiin toiseksi parhaiten myyneeksi mangaksi Japanissa. Vaikkakin suurin osa kriitikoista vertasi sitä muihin saman genren sarjoihin, sitä ylistettiin originaaleista hetkistä ja hyvin kehitetyistä hahmoista ja heidän persoonallisuuksistaan.

Aiheesta muualla
----------------

* *D.Gray-man*   Anime News Networkissa (englanniksi)
Emilie Mechelin Nya Teaternin oopperassa Martha roolissa Martha 1870-luvulla.
**Johanna Sofia Emilie Mechelin** (8. huhtikuuta 1838 Hamina – 22. joulukuuta 1917 Hamina) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän lauloi mm. Helsingin Ruotsalaisen teatterin oopperaesityksissä toimi Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Myöhemmin hän teki pitkän uran yksityisenä laulupedagogina.

Perhetausta
-----------

Emilie Mechelinin vanhemmat olivat valtioneuvos Gustaf Johan Mechelin ja Amanda Gustava Sagulin. Perheessä oli kaikkiaan viisi lasta, kaksi tyttöä ja kolme poikaa. Emilie oli lapsista vanhin. Yksi Emilien veljistä oli myöhemmin mittavan valtiomiesuran Suomessa tehnyt Leo Mechelin.

Ura laulajana ja laulunopettajana
---------------------------------

Emilie Mechelin opiskeli laulua vuosina 1865–1867 Pariisin konservatoriossa opettajinaan tenori Gustave Roger, Pauline Viardot-Garcia ja Jean Jacques Masset. Hän täydensi opintojaan Pariisissa vielä 1869–1870. Vuosina 1873–1874 hän oli Tukholmassa tunnetun ruotsalaisen oopperalaulajattaren Signe Hebben opissa.

Ensimmäiset konserttikiertueensa Emilie Mechelin teki vuonna 1868 palattuaan Pariisista Suomeen. Kuuluisaksi hän tuli vuonna 1869 esiinnyttyään Helsingissä sekä suomenkielisessä Arkadia-teatterissa että vuosina 1869 ja 1871 ruotsinkielisessä Nya Teaternissa Friedrich von Flotowin Martha -oopperan pääroolissa.

Jo laulu-uransa alkuvaiheesta alkaen Emilie Mechelin antoi myös yksityistä laulunopetusta. Hänen oppilaitaan olivat mm. Emmy Strömer (Achté), Ida Basilier-Magelssen ja Emma Engdahl. Vuonna 1882 Emilie Mechelin aloitti samana vuonna perustetun Helsingin musiikkiopiston ensimmäisenä laulunopettajana. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1885 saakka. Vuonna 1885 hän muutti Norjaan Kristianiaan (nyk. Oslo) ja myöhemmin Tukholmaan, jossa vietti pari seuraavaa vuotta opettaen ja konsertoiden. Vuonna 1888 hän jälleen palasi Helsinkiin ja toimi jälleen yksityisenä laulunopettajana ainakin vuoteen 1902 saakka.

Emilie Mechelin kuoli synnyinkaupungissaan Haminassa 22. joulukuuta 1917.

Lähteet
-------

* *Leo ja muut Mechelinit: Kirjan verran sukua.* Sukuseura Mechelinius, 2005.
* Lustig, Tiina: *Emilie Mechelin – oopperalaulajatar ja pedagogi autonomian ajan Suomessa*. Opinnäytetyö. Musiikin koulutusohjelma, Musiikkipedagogin suuntautumisvaihtoehto. Turun ammattikorkeakoulu, 2012. Teoksen verkkoversio.

### Viitteet

1. 1 2 3  *Leo ja muut Mechelinit* (2005), s. 446.
2. ↑  *Tammen Musiikkitietosanakirja 2 (M–Ö)*, s. 10 (s.v. Mechelin). Tammi, 1983. ISBN 951-30-5916-2.
3. 1 2 3 4  *Otavan Iso tietosanakirja*, osa 5, p. 1451.
4. 1 2  Lustig (2012), s. 8.
5. ↑  Lustig (2012), s. 11, 14, 20.
6. ↑  Lustig (2012), s. 9–10, 12.
7. ↑  Lustig (2012), s. 10.
8. ↑  Lustig (2012), s. 22.
9. ↑  Lustig (2012), s. 24–26.
10. ↑  Lustig (2012), s. 27, 33.

Aiheesta muualla
----------------

* Broman-Kananen, Ulla-Britta: / Mechelin, Emilie (1838–1917). *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  30.3.2021. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |