recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Serhi Kurtšenko** (ukr. Сергі́й Віта́лійович Ку́рченко, *Serhi Vitalijovytš Kurtšenko*, s. 21. syyskuuta 1985, Harkova, Harkovan alue, Ukrainan SNT) on ukrainalainen oligarkki.

Arviot Kurtšenkon omaisuudesta vaihtelevat lähteestä toiseen. Jotkut tunnustetut lähteet ryhmittelevät hänet Ukrainan kymmenen varakkaimman oligarkin joukkoon. Esimerkiksi vuoden 2013 listauksessa ukrainanlainen Korrespondent-lehti (joka tosin kuuluu oligarkin hallitsemaan viestintäyhtiöön) arvioi hänen omistuksensa arvoksi 2,4 miljardia dollaria, listaten hänet Ukrainan 7. varakkaimmaksi henkilöksi. 

Suurliikemies Kurtšenkon omaisuus on peräisin erityisesti maakaasukaupasta. Kurtšenkolla on myös merkittävää mediaomistusta. Hänen VETEK-holdingyhtiön kautta hallitsemansa mediaholdingyhtiötä UMH groupia on pidetty eräänä mahdollisena Sanoman venäläisen tytäryrityksen, Sanoma Independent Median ostajaehdokkaana.

Ukrainan sisäministeri on kuitenkin kertonut julkisuudessa, että Kurtšenkosta on annettu Interpolin kansainvälinen etsintäkuulutus. Syyttäjä haluaisi kuulla VETEKin hallitusta johdossa toimivaa liikemiestä maaliskuussa 2014 tehdyn tarkastuksen yhteydessä toteamiensa petosepäilyjen johdosta. Bensiinituotteiden laajamittaiseksi väitetyn maahantuonnin ja jälleenviennin asiakirjoja epäillään väärennetyn. Tästä saattoi syyttäjän käsityksen mukaan aiheutua Ukrainan valtiolle vuonna 2013 jopa 26 miljardin
hryvnian menetys (runsas 2 mrd euroa). Syyttäjä toivoo saavansa kuulla Kurtšenkoa myös nesteytetyn maakaasun (LNG) keinotteluun liittyen.

Lähteet
-------

1. ↑  Forbes list - Billionaires: Ukraine (Forbesin miljardöörilista: Ukraina) forbes.com. Viitattu 21.5.2014. (englanniksi)
2. ↑  Reiting samyh bogatyh ukraintsev (Korrespondent-lehden Ukrainan varakaimpien ihmisten Top-50, klikkaamalla nimeä saa henkilöstä lisätietoa)  2013. Korrespondent, korrespondent.net.  Arkistoitu 1.12.2016. Viitattu 21.5.2014. (venäjäksi)
3. ↑  Экс-владелец медиахолдинга UMH проявил интерес к активам Sanoma  27.11.2013. lenta.ru. Viitattu 21.5.2014. (venäjäksi)
4. ↑  Sanoma myymässä Venäjän-lehtiään ukrainalaisille, 16.5.2014, Helsingin Sanomat, hs.fi, viitattu 21.5.2014
5. ↑  Businessman Kurchenko's swindles cost UAH 26 bln for Ukraine in 2013 - minister  16.5.2014. Interfax Ukraina, interfax.com.ua/. Viitattu 22.5.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Sergei Kurtšenko (3/2013) (venäjäksi) (focus.ua)
* 100 samyh bogatyh ljudei Ukrainy.  24.4.2014. focus.ua. Viitattu 21.5.2014. (venäjäksi)
* 100 bogateiših – 2013 forbes.ua. Viitattu 21.5.2014. (venäjäksi)
* 200 samyh bogatyh ljudei Ukrainy. Reiting Fokusa. focus.ua. Viitattu 21.5.2014. (venäjäksi)
* Colossi With Feet of Clay ukrainianweek.com. Viitattu 21.4.2014. (englanniksi)
**Magny-les-Hameaux** on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 40 km Pariisista lounaaseen.

Musée national de Port-Royal des Champs
Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikainen sisterssiläisluostari Port-Royal des Champs. Luostarilla on ollut suuri merkitys kunnan kehityksessä, ja se oli aikanaan vaikutusvaltainen älyllinen keskus. Valtaosa luostarin rakennuksista purettiin vuonna 1711. Luostarin elämään voi tutustua *Musée national de Port-Royal des Champs* -luostarimuseossa. Museossa järjestetään myös vierailevien kirjailijoiden ja taidemaalareiden esiintymisiä sekä konsertteja.*lähde tarkemmin?*

Magny-les-Hameaux’ssa tapahtui lento-onnettomuus vuonna 1934. Tuolloin tunnettu ranskalainen lentäjä Hélène Boucher putosi koneineen ja menetti myöhemmin henkensä sairaalassa.*lähde tarkemmin?*

Lähteet
-------

1. ↑  Insee
2. 1 2  Tour de France 2019

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Magny-les-Hameaux** Wikimedia Commonsissa
Ridasjärven itärannan venevalkama.
**Ridasjärvi** on noin 400 asukkaan  kylä Hyvinkäällä, noin 10 kilometriä keskustasta itään. Ridasjärven kylässä toimii Ridasjärven koulu, joka on alakoulu on 1.–6.-luokkalaisille. Lisäksi siellä on tuetun asumisen oljamikoti, päihdehoitokeskus ja ampumarata (Hyvinkään ampumaurheilukeskus).

Kylän nimi johtuu samannimisestä järvestä, jonka itärannalla kylä sijaitsee. Järvi on pinta-alaltaan 296 hehtaaria ja keskisyvyydeltään 80 senttimetriä. Rannat ovat monin paikoin soisia ja umpeenkasvavia. Järvessä on useita kaisla- ja kortesaarekkeita. Ridasjärven, Järvisuon ja Ritassaarensuon kokonaisuus on kansallisesti merkittävä FINIBA-linnustoalue. Ridasjärvellä pesii runsaasti naurulokkeja, sinisorsia, telkkiä, nokikanoja ja härkälintuja. Harvinainen pikkulokki pesii järvellä vakituisesti. Keväisin muuttavia lintuja levähtää järvellä sadoittain. Yleisimpiä ovat joutsenet, joiden lisäksi metsähanhia havaitaan usein kymmeniä ja kanadan-, meri- ja tundrahanhia joitakin yksilöitä. Ritassaarensuolla elää lähinnä yleisiä eteläsuomalaisia lintulajeja, erityistä suojelua vaativia lajeja ovat kurki, sääksi ja teeri.

Lähteet
-------

1. ↑  Postinumeroalueittainen avoin tieto 2016  2014. Tilastokeskus. Viitattu 11.6.2016. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
2. ↑  Ridasjärven koulu Hyvinkään kaupunki, hyvinkaa.fi. Viitattu 15.6.2016.
3. ↑  Kylä-Katila, Hyvinkää oljamikoti.fi. Viitattu 15.6.2016.
4. ↑  Ampumaradat Hyvinkään kaupunki, hyvinkaa.fi. Viitattu 15.6.2016.
5. ↑  Karttapalvelu (Haku sanoilla *Ridasjärven koulu* ja *ampumarata*. Aluejaot-kohdasta valittu aktiiviseksi *Kaupunginosat* ja *Kuntaraja*) Hyvinkään kaupunki, kartta.hyvinkaa.fi. Viitattu 15.6.2016.
6. ↑  Heikkinen, Erika (toim.): *Hyvinkään ympäristön tila 2010*, s. 31–32. Hyvinkään kaupunki, 2010. ISBN 978-951-97368-9-1. Teoksen verkkoversio (PDF).
**Anders "Ankan" Parmström** (s. 16. helmikuuta 1942 Tukholma) on ruotsalainen entinen jåäkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.

Parmstrom pelasi koko uransa vuodesta 1959 vuoteen 1970 tukholmalaisseura AIK:ssa.

Ura valmentajana ja seurajohdossa
---------------------------------

Pelaajauransa päätettyään Parmström jatkoi AIK:n palveluksessa ensin vanhemman neuvonantajan ja johtokunnan jäsenen roolissa vuosina 1970-1972. Vuodesta 1972 vuoteen 1980 hän toimi AIK:n päävalmentajana. Tämän jälkeen hän siirtyi Ruotsin maajoukkueen peräsimeen. Hän toimi maajoukkueen päävalmentajana vuosien 1982 ja 1983 MM-kisoissa, 1981 Kanada Cupissa sekä vuoden 1984 olympiaturnauksessa. Tämän jälkeen Parmström palasi AIK:n palvelukseen vanhemman neuvonantajan ja johtokunnan jäsenen roolissa. Sillå kertaa pesti ulottui kevääseen 1993 asti, jonka jälkeen hän astui sivuun jääkiekkoilun parista.

Syksyllä 2002 Parmström palasi tuttuun seuraan ja rooliinsa vanhempana neuvonantajana ja toimi tehtävässä kevääseen 2010 asti. Kolmen vuoden poissaolon jälkeen hän palasi vielä kerran AIK:n toimintaan yhden kauden ajaksi, tällä kertaa yhtenä neuvonantajaryhmän jäsenenä. 

Maajoukkueen päävalmentajana Parmström saavutti MM-kisoissa molempina vuosina 4. sijat Neuvostoliiton, Tsekkoslovakian ja Kanadan jälkeen. Kanada Cupissa Ruotsi ei päässyt jatkoon alkusarjasta ja 1984 Olympiaturnauksessa Ruotsi saavutti pronssia voittaen loppusarjassa Kanadan ja häviten Tsekkoslovakialle ja Neuvostoliitolle.

Lähteet
-------

1. ↑  Anders Parmström *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
**Sovcolor** oli neuvostoliittolainen värillinen negatiivifilmi, jolla tehtiin monia värielokuvia myös Suomessa 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa. Sovcolor kehitettiin neuvostoliittolaisten toisen maailmansodan loppuvaiheessa saksalaisilta takavarikoiman Agfacolor-materiaalin pohjalta, mutta sitä ei koskaan saatu aivan länsimaisten värifilmien tasolle vaan värejä pidettiin haaleina, yleissävyä sinertävänä ja laatua vaihtelevana. Siitä tuli Neuvostoliitossa vähemmän arvostettujen ohjaajien ja elokuvien käyttämä materiaali, kun taas esimerkiksi Andrei Tarkovski sai käyttöönsä Kodakin Eastman-elokuvafilmiä. Tarkovskin *Solarista* kuvattaessa Kodakin materiaali loppui kesken ja jouduttiin siirtymään Sovcoloriin.

Suomi-Filmi sai vuonna 1956 Sovexportfilmiltä ilmaiseksi käyttöönsä Sovcolor-filmiä ja asiantuntija-apua. Vastavuoroisesti Sovexportfilm sai oikeudet vuonna 1957 Sovcolorille kuvatun *Nummisuutarien* levittämiseen Neuvostoliitossa ja Itä-Euroopan silloisissa kansandemokratioissa. Samanlaisella sopimuksella Valentin Vaala kuvasi muitakin 1950- ja 1960-luvun vaihteen elokuvistaan Sovcolorille (mm. *Nuori mylläri* ja *Niskavuoren naiset*, molemmat 1958). Myös suomalais-neuvostoliittolainen suuri yhteistuotanto *Sampo* (1959) kuvattiin tälle värimateriaalille. Kaikki paitsi *Nuoruus vauhdissa* kuvattiin Sovcolor-menetelmällä Suomi-Filmin seurassa (1961). Fennada-Filmi kuvautti Sovcolorille Aarne Tarkaksen elokuvan *Kulkurin masurkka* (1958). Sovcolorille kuvattu materiaali oli lähetettävä kehitettäväksi Leningradiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pekka Tähtinen: Restaurointikertomus: Sampo  12.3.2014. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti Kavi.  Arkistoitu 31.3.2019. Viitattu 30.4.2018.
2. 1 2  Hei hei Igs! Äskettäin tiedusteltiin Technicolor-värifilmeistä. Entäpä... (Arkistoitu – Internet Archive) Kysy.fi-palvelu, Helsingin kaupunginkirjasto 19.12.2012. Viitattu 6.3.2016.
3. ↑  Everett, Wendy: *Questions of Colour in Cinema: From Paintbrush to Pixel*, 
Peter Lang, 2007. Sivu 165. Viitattu 6.3.2016.
4. ↑  Uusitalo, Kari: Suomalaisen värielokuvan synty, Elonet-sivusto. Viitattu 6.3.2016.
**Pimeyden ydin** (ruots. *Mörkrets kärna*) on suomenruotsalaisen kirjailijan Marianne Alopaeuksen romaani vuodelta 1965. Romaanin on suomentanut Elvi Sinervo, ja suomennos ilmestyi 1966, kustantajana Gummerus. Teos sai Kiitos kirjasta -mitalin 1967.

Teos herätti huomiota myös Ruotsissa, ja se on käännetty norjaksi.

Alopaeus on kertonut haastattelussa Tuva Korsströmille teoksen syntymisen taustoista, ettei koskaan päässyt yli järkytyksestä, jonka natsien tuhoamisleirit hänessä aiheuttivat: *Pimeyden ytimen* taustalla on natsismi. Kun hänen poikansa oli 12-vuotias, hän arveli että tämä on riittävän vanha tietämään niistä ajoista. Pojan kauhistunut reaktio oli, että äiti on erehtynyt: "Eihän niin voi tehdä toisille ihmisille." Niinpä Alopaus kirjoitti kirjan pojalleen.

Arviot
------

Teos on Alopeuksen taiteellisen tuotannon huippu, ja aikalaiskritiikissä todettiin, että se on suomenruotsalaisen kirjallisuuden klassikko. Alopaeuksen tuotanto ei kuitenkaan anonyymin kirjoittajan mielestä ole kestänyt aikaa, mutta kirjailija on merkittävä aikakautensa tuntojen ja ajatusten tarkkailijana ja kirjaajana.

Toisaalta vielä vuonna 2005 kriitikko Kimmo Lilja katsoi romaanin kuuluvan nykyklassikkoihin. Hilkka Hyrkkö sanoo kirjasta: "Vaikka kirjan päähenkilö elää kirjan alussa viime vuosisadan alkua, on kaikki kirjassa ajankohtaista."

Timo Vihavainen muistelee, että kun hän luki kirjan 1966, "se tuntui jotenkin falskilta vasemmistosnobbailulta, joka peilasi itseään poroporvarilliseen taustaan ja kehitteli suuria jonninjoutavista aineksista. Toki kirjoittaja oli kuvissa hyvän näköinen – –".

Lähteet
-------

1. ↑  Kirjasampo.fi. Viitattu 14.11.2014.
2. ↑  Marianne Alopaeus, Nordisk Kvinnolitteraturhistoria. Viitattu 14.11.2014.
3. ↑  Mörkrets kärna, (Arkistoitu – Internet Archive) Käännökset, Finlit.fi, viitattu 7.1.2024
4. ↑  Korsström, Tuva: *Från Lexå till Glitterscenen*, s. 31. Schildts & Söderströms, 2013.
5. ↑  150 kirjaa, Porin kaupunginkirjasto 150. (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 14.11.2014.
6. ↑  Samannimiset kirjat enemmänkin sääntö kuin poikkeus. *Turun Sanomat*, viitattu 14.11.2014.
7. ↑  Hyrkkö, Hilkka: Nämä viisi kirjaa haluaisin antaa sinulle. (Arkistoitu – Internet Archive) Mtv.fi, viitattu 14.11.2014.
8. ↑  Timo Vihavaisen blogi 4.7.2013. Viitattu 14.11.2014.
**Johannes Svenonis Raumannus** (s. todennäköisesti Suomessa noin 1570, k. 1614) oli teologian tohtori, matematiikan ja teologian professori ja Uppsalan yliopiston rehtori vuosina 1610–1613.

Reformaation jälkeen Raumannus oli ensimmäinen teologian tohtorin arvon saanut suomalaistaustainen. Hän opiskeli useassa yliopistossa Saksassa. Ulkomaisten opiskelujensa välillä hän toimi Uppsalan yliopiston matematiikan ja teologian professorina. Hän sai nimityksen Tukholman pääkirkkoherraksi palattuaan tohtorina Ruotsiin. Kuningas Kaarle IX siirsi hänet tästä virasta erityisvaltuuksin Uppsalan yliopiston rehtoriksi ja teologian professoriksi vuonna 1610, joissa viroissa hän toimi vuoteen 1613.

Perhetaustaa
------------

Raumannus vietti lapsuutensa Raumalla. Hänen isänsä oli nimeltään Sven Bertilsson ja oli Rauman kaupungin varakkain mies. Raumannuksen äiti oli nimeltään Kerstin. Kerstinin äiti oli Anna Christersdotter (Jägerhorn af Spurila), joka eli 1595*selvennä* ja oli naimisissa porvari Eskil Krämerin kanssa. Oletettavasti Eskil Krämer oli siis Kerstinin isä. Anna Christersdotter oli menettänyt perintönsä veljensä vaatimuksesta koska oli nainut aatelittoman.

Lähteet
-------

* Kouri, Erkki: / Raumannus, Johannes (noin 1570 – 1614) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  20.4.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* Jully Ramsay, Frälsesläkter i Finland
* Seppo J. Salminen, Johannes Raumannus. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia nro. 81, 1970, 197 s.

Aiheesta muualla
----------------

* Svenskt biografiskt handlexikon

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Ruotsi

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Johannes (Johan) Serlachius** (21. helmikuuta 1658 Pernaja – 5. helmikuuta 1729 Östra Husby, Ruotsi) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja valtiopäivämies.

Serlachiuksen vanhemmat olivat Suomen vuorimestari, Pernajan Särkilahden maatilan omistaja Johan Danielsson (k. 1679) ja Anna Thorwöste. Sukunimi Serlachius tuli Särkilahden tilan nimestä. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Viipurin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1674. Serlachius vihittiin papiksi Viipurin hiippakunnassa 1681 ja hän valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1682.

Serlachius oli valtaneuvos, vapaaherra Claes Rålambin kotisaarnaajana vuodesta 1681 ja Viipurin lukiossa vt. 1. teologian lehtorina vuodesta 1683 ja matematiikan ja runousopin lehtorina 1684–1689. Hän oli samalla Siikaniemen ja Säkkijärven vt. kirkkoherra 1684 ja Viipurin tuomiokapitulin jäsen vuodesta 1685. Serlachiuksesta tuli Käkisalmen ja Viipurin läänin Pyhäjärven kirkkoherra 1689 ja samana vuonna myös lääninrovasti. Isonvihan aikana Serlachius joutui pakenemaan sotaa 1710, ja hän oli Helsingin kirkkoherrana vuodesta 1711. Serlachius pakeni sitten edelleen Ruotsiin Arbogaan 1713 ja hän oli siellä pakolaiskomission jäsenenä. Viimeksi Serlachius oli Ruotsissa Linköpingin hiippakunnassa Östra Husbyn kirkkoherrana 1715–1729, ja hänestä tuli lääninrovasti 1717. Serlachius oli valtiopäivämiehenä vuosina 1686, 1713–1714, 1723 ja 1726–1727.

Johannes Serlachius oli naimisissa 1688–1695 Kristina Stiernhoffin (k. 1695) kanssa, 1696–1701 Brita Magnusdotterin (k. 1701) kanssa ja vuodesta 1701 Maria Laurbecchiuksen (k. 1756) kanssa. Hänen pojistaan Petter Serlachius (1709–1779) oli Norrköpingin kaupunginsihteerinä ja pormestarina, kun taas Johan Serlachius (1705–1757) oli asianajajana Turussa.

Teoksia
-------

* *Oratio de solis globi structura*. 1676
* *De ministris sacrorum apud veteres*. 1682

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kotivuori, Yrjö: Johan Serlachius. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 10.10.2016.
2. ↑  Nordisk familjebok : Uggleupplagan. 25. Sekt - Slöjskifling (1917)

Aiheesta muualla
----------------

* Johannes Serlachiuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Johannes Serlachius
**Pingus** on Ingo Ruhnken kehittämä pulmapeli, joka on *Lemmingsin* kaltainen. Peli on julkaistu avoimena lähdekoodina.

Pingusin pelihahmot ovat sopulien sijaan pingviinejä, jotka on tehty muistuttamaan Tuxia, Linuxin maskottia. Ruhnke on tosin huomauttanut, että pingviinit eivät oikeastaan ole varsinaisesti Tuxeja.

Peli on aloitettu vuonna 1998. Tämä peli on myös The Linux Game Tomen ensimmäinen *Game of the Month*, kuukauden peli. Ensimmäinen versio Kuukauden peli -palkinnon jälkeen julkaistiin vuonna 2003 Linuxille. Julkaisussa oli mukana uusia tasoja ja tasonmuokkausohjelma.

Pelissä on noin 20 tasoa mukana, mutta lisäksi pelissä on tasoeditori, sekä siihen on saatavilla useita tasoja epävirallisesti.

Pelin tämänhetkiset tasot ovat täysin pelattavia, ja peli sisältää musiikin ja ääniefektit.

Pingus on julkaistu GNU GPL -lisenssillä.

Pingus ei liity mitenkään animaatiosarja Pinguun.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑  The Linux Game Tome
3. ↑  Top 10 Free Linux Games *techgage.com*.  19.9.2006. Viitattu 17.4.2022. (englanniksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* *Pingus* MobyGamesissa (englanniksi)
* Virallinen sivu
* Versiohallinta (englanniksi)
* 105 pelattavaa tasoa (Arkistoitu – Internet Archive)
* Gallipoli: the game (Arkistoitu – Internet Archive)
**Fontenay-le-Fleury** on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 30 km Pariisista länteen.

Saint-Germainin kirkko on rakennettu uudelleen vuonna 1543 goottilaiseen tyyliin. Kirkko on omistettu Germain Pariisilaiselle, joka oli Pariisin piispa noin vuonna 555. Kirkon kello, joka on vuodelta 1500, on luokiteltu historialliseksi monumentiksi. Pyhän Johanneksen kappelia laajennettiin vuonna 1857 rakentamalla siihen apsis, ja kunnostettiin vuonna 1964. Vuoden 1999 myrsky vaurioitti kappelia. Tuhot korjattiin vuonna 2006 tehdyllä peruskorjauksella. Nykyään kappelissa järjestetään kulttuuritapahtumia. *Château de Ternay* on mainittu ensimmäisen kerran kirjallisesti vuonna 1482. Linnaan tehtiin muutostöitä 1800-luvulla. Näyttelijä ja elokuvaohjaaja Sacha Guitry asui siellä vuodesta 1937 kuolemaansa saakka vuonna 1957. Linna on yksityisomistuksessa. 

  

* Saint-Germainin kirkkoSaint-Germainin kirkko
* Pyhän Johanneksen kappeliPyhän Johanneksen kappeli

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 19.10.2022. (ranskaksi)
2. ↑  Patrimoine Mairie de Fontenay-le-Fleury. Viitattu 19.10.2022. (ranskaksi)
3. ↑  Paris La Défense Arena > Paris Champs-Élysées Tour de France 2022. Viitattu 19.10.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fontenay-le-Fleury** Wikimedia Commonsissa
**Lauri Johannes Öhman** (ent. **Sauramo**; 25. lokakuuta 1902 Viipuri – 16. elokuuta 1969) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja yleisesikuntaupseeri.

Öhman valmistui Kadettikoulusta vuonna 1925 ja Sotakorkeakoulusta 1934 (yleisesikuntaupseeri 1935). Hän palveli patterin päällikkönä, aliupseerikoulun johtajana sekä rykmentin adjutanttina vuosina 1925–1932. Toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina hän työskenteli yleisesikunnassa 1934–1939. Talvisodassa hän oli päämajan operatiivisen osaston toimistoesiupseeri ja merivoimien jalkaväenkomentaja Viipurinlahdella. Jatkosodan aikana Öhman toimi muun muassa armeijakunnan operatiivisen osaston päällikkönä sekä divisioonan esikuntapäällikkönä 1941–1943. Sodan jälkeen hän opetti Sotakorkeakoulussa vuosina 1945–1949. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän oli 1949–1952. Hän palveli Kuopion sotilaspiirin päällikkönä vuosina 1952–1958 ja Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1958–1959. Öhman erosi palveluksesta vuonna 1959. 

Ylennykset: vänrikki 1925, luutnantti 1927, kapteeni 1931, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1948.

Julkaisuja
----------

Nimellä *L. J. Sauramo*:

* *Ahvenanmaan sotilaallinen ja sotilaspoliittinen merkitys*. Tiede ja ase vol. 5, 1937
* *Ahvenanmaan linnoittaminen ja vuoden 1921 sopimus*. Rannikkotykistön upseeriyhdistys, Helsinki 1938

Lähteet
-------

* *Kadettiupseerit 1920–1985*. Kadettikunta r.y. Upseeriliitto r.y. 1985. ISBN 951-99690-4-7.
*

Viitteet
--------

1. ↑  Viite julkaisuun
**Ulkosuomalaisparlamentti** on vuonna 1997 perustettu ulkosuomalaisten yhteistyöfoorumi.

Ulkosuomalaisparlamentin (USP) tehtävänä on vaikuttaa julkisen hallinnon sellaisiin päätöksiin, jotka vaikuttavat ulkosuomalaisten asemaan, ja välittää ulkosuomalaisten yhteiset päätökset Suomen viranomaistahoille ja valtionhallinnolle. 499 yhteisöä 37:stä maasta on vahvistanut USP:n säännöt.

USP:n pysyvä sihteeristö toimii Suomi-Seurassa Helsingissä, ja parlamentin puhemies on Suomi-Seuran puheenjohtaja Pekka Sauri vuodesta 2024 alkaen. 
USP:n puhemiehistö koostuu seitsemän eri alueen varapuhemiehistä ja suomenruotsalaisten varapuhemiehestä. Edustajat ovat:

Australian ja Aasian varapuhemies: Michael (Mikko) Pekkala (ACT, Australia)

Itä-Euroopan varapuhemies: Sakari Neuvonen (Viro)

Keski-Euroopan varapuhemies: Kari Henrik Tumelius (Iso-Britannia)

Pohjois-Euroopan varapuhemies: Seija Sjöstedt (Ruotsi)

Maailmalla asuvien suomenruotsalaisten varapuhemies: Barbro Allardt Ljunggren (Ruotsi)

Etelä-Euroopan, Afrikan ja Lähi-idän varapuhemies: Marko Suomalainen (Kreikka)

Kanadan varapuhemies: Irina Ilmokari (ON, Kanada)

USA:n ja Latinalaisen Amerikan varapuhemies: Hanna Wagner (Washington DC, Yhdysvallat)

Ulkosuomalaisparlamentti pitää täysistunnon Helsingissä parin-kolmen vuoden välein. Muina aikoina edunvalvonnasta huolehtii kahdesti vuodessa kokoontuva puhemiehistö. Edellinen istunto pidettiin Helsingissä 2021.

Lähteet
-------

* Ulkosuomalaisparlamentti (Arkistoitu – Internet Archive)
**John Wilmot, Rochesterin 2. jaarli** (10. huhtikuuta 1647 Ditchley, Oxfordshire – 26. heinäkuuta 1680 Woodstock Park) oli englantilainen runoilija ja hovimies, tunnettu holtittomista elämäntavoistaan ja riettaista runoistaan.

Oxfordissa opiskeltuaan Wilmot matkusti Ranskaan ja Italiaan. Hän palasi kotimaahan 1664 ja sai hyvän vastaanoton Kaarle II:n hovissa. Hollantia vastaan käydyn sodan aikana hän osallistui 1665 Bergenissä retkeen hollantilaisia aluksia vastaan ja osoitti 1666 rohkeutta meritaistelussa hollantilaisia vastaan Englannin kanaalissa. Hänen maineensa perustuu kuitenkin ennen kaikkea siihen, että hänen elämäntyylinsä oli jopa Kaarle II:n hoviin nähden holtitonta, äärimmäisen huikentelevaista, mutta myös hänen runoihinsa.

Wilmot joutui usein kuninkaan epäsuosioon, mutta sai aina palata armoihin, vaikka oli tätä kohtaan sarkasmeissaan säälimätön. Häneltä on peräisin esimerkiksi tunnettu Kaarlea koskeva arvio, että tämä "ei koskaan sanonut mitään tyhmää eikä koskaan tehnyt mitään viisasta".

Huonojen elämäntapojensa vuoksi Wilmot oli fyysisesti surkeassa kunnossa, kun hän vetäytyi viimeisiksi elinvuosikseen maaseudulle. Vähän ennen kuolemaansa piispa Burnetin kanssa käymissään hengellisissä keskusteluissa hän osoitti katuvansa hukkaan mennyttä elämäänsä. Burnet on kuvannut tätä kääntymystä suositussa kirjasessaan *Some passages of the life and death of John, earl of Rochester* (1680).

Wilmotin runoissa on nokkeluutta ja eleganssia mutta niistä puuttuu todellista tunnetta. Taitavimpia ovat hänen satiirinsa, jotka on julkaistu myöhemmin uudestaan teoksessa *Bibliotheca curiosa*. I (1885), ja niistä "Satire against mankind" nousee kunniapaikalle. Monet hänen runonsa ovat niin rivoja, että niitä on julkaistu vain erikoispainoksissa. Hänen teostensa täydelliset editiot ovat *Poetical works of the earl of Rochester* (1731–1732). Perheen sisäisessä kirjeenvaihdossa *Familiar letters* (1686) hän näyttäytyy puolisona ja isänä paremmassa valossa kuin mitä voisi odottaa aikalaisten muistelmien kertomusten perusteella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Wilmot 2. John W. 2:e earl af Rochesterf, Nordisk familjebok 32 (ruotsiksi)
2. ↑  Gilbert Burnet, Some passages of the life and death of John, earl of Rochester, Ogle, Duncan, and Co, 1819 (englanniksi) (Archive.org)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Wilmot** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz
* RKD Artists

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Claës Gabriel Nordenheim**, vuoteen 1833 saakka *Molander* (25. toukokuuta 1805 Rantasalmi – 15. kesäkuuta 1875 Viipuri) oli suomalainen senaattori, valtiopäivämies, todellinen valtioneuvos ja Viipurin hovioikeuden presidentti.

Nordenheimin vanhemmat olivat Mikkelin läänin maaherra, majuri Abraham Joakim Molander, aateloituna vuodesta 1833 Nordenheim (k. 1847) ja Maria Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1820 ja suoritti Turun akatemiassa kameraalitutkinnon ja tuomarintutkinnon 1827.

Nordenheim oli Suomen senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina 1827–1831, Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1831–1833 sekä senaatin oikeusosastolla kopistina 1833–1837, kanslistina 1837–1839 ja protokollasihteerinä 1839–1844. Hän sai kihlakunnantuomarin arvonimen 1833. Nordenheim oli valtiosihteerinviraston vt. 1. toimitussihteerinä Pietarissa 1844–1845 ja vakinaisena toimitussihteerinä 1845–1854. Hänestä tuli valtioneuvos 1851 ja todellinen valtioneuvos 1854. 

Nordenheim oli senaatin oikeusosastolla senaattorina 1854–1869 ja toimi Viipurin hovioikeuden presidenttinä 1869–1875. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1872.

Nordenheim oli naimisissa vuodesta 1855 Karolina Blumerin kanssa. Hänen veljensä Mauritz Wilhelm Molander, v:sta 1833 Nordenheim (1807–1872) oli myös senaattori ja todellinen valtioneuvos.

Lähteet
-------

1. ↑  Kotivuori, Yrjö: Claes Gabriel Nordenheim. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 11.7.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Pirjo Anneli Ala-Kapee-Hakulinen** (ent. *Ala-Kapee*, s. 25. maaliskuuta 1944 Vihti) on suomalainen poliitikko ja virkamies, joka on toiminut SDP:n kansanedustajana, opetusministerinä, Vantaan kaupunginjohtajana ja Itä-Suomen läänin maaherrana.

Ala-Kapee valmistui ylioppilaaksi vuonna 1966 ja filosofian kandidaatiksi (nyk. maisteri) Tampereen yliopistosta vuonna 1972. Hän työskenteli ammattiyhdistysopiston historian ja yhteiskuntaopin opettajana vuosina 1972–1975 ja apulaisrehtorina vuosina 1973–1975. Ala-Kapee oli SAK:n historiatoimikunnan sihteeri ja tutkija vuosina 1975–1979.

Kansanedustajana Ala-Kapee toimi vuosina 1979–1989 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään ja oli sen varapuheenjohtaja vuosina 1984–1986 ja 1987. Ala-Kapee toimi Kalevi Sorsan IV hallituksen opetusministerinä 1. kesäkuuta 1986 – 30. huhtikuuta 1987.

Vuonna 1989 Ala-Kapee jätti eduskunnan ja siirtyi Vantaan kaupunginjohtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1997, jolloin hänestä tuli Itä-Suomen läänin maaherra. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle loppuvuonna 2009, jolloin myös läänit lakkautettiin ja korvattiin aluehallintovirastoilla sekä elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksilla.

Ala-Kapee-Hakulisen puoliso on ollut vuodesta 2001 Kajaanin entinen kaupunginjohtaja Pentti Hakulinen. Vuosina 1964–1996 hän oli naimisissa Erkki Ala-Kapeen (k. 1996) kanssa. Liitosta on yksi tytär.

Lähteet
-------

1. ↑  Ministerin tiedot: Ala-Kapee, Pirjo Anneli *Hallitukset ja ministerit vuodesta 1917*. Valtioneuvosto.  Arkistoitu 25.12.2015. Viitattu 24.12.2015.
2. 1 2 3 4 5  .aspx Pirjo Ala-Kapee-Hakulinen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
3. ↑  *Kuka kukin on 2015*, s. 37. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
4. ↑   Pirjo Ala-Kapee-Hakulinen *Suomen ministerit*. Valtioneuvosto.
5. ↑  Ala-Kapee jää eläkkeelle *Yle Uutiset*.  3.12.2009. Viitattu 13.8.2015.
6. ↑  Maaherra Pirjo Ala-Kapee meni naimisiin *Iltasanomat.fi*.  8.1.2001.  Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 13.8.2015.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Kaarina Suonio** | **Suomen opetusministeri**1986−1987 | Seuraaja:**Christoffer Taxell** |

Vantaan kaupunginjohtajat
Lauri Korpinen (1957–1961) |
Lauri Lairala (1961–1989) |
Pirjo Ala-Kapee (1989–1997) |
Erkki Rantala (1997–2003)  

Juhani Paajanen (2003–2011) |
Jukka Peltomäki (2011) |
Kari Nenonen (2012–2018) |
Ritva Viljanen (2018–2023) |
Pekka Timonen (2023–)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Eduskunta
* Valtioneuvosto

 |

 |
**Kansallispankintalo** eli **Tampereen Osake-Pankin talo** on Tampereen keskustassa sijaitseva jugendtyylinen liike- ja toimistorakennus, jonka on suunnitellut arkkitehti Birger Federley. Talo on rakennettu kolmessa vaiheessa: ensimmäinen osa valmistui Kauppakadun varrelle vuonna 1904, toinen osa Hämeenkadun ja Kuninkaankadun puolelle noin vuosina 1905–1906 ja kolmas osa Kauppakadun ja Kuninkaankadun kulmaan vuonna 1916. Kansallispankintalo oli Tampereen ensimmäinen rakennus, johon asennettiin hissi.

Kansallispankintalon seinustaa Kauppakadulla sisällissodan aikaan.
Talon rakennutti pääkonttorikseen Tampereen Osake-Pankki, joka oli 1890-luvun lopussa perustettu maakunnallinen liikepankki. Se liitettiin vuonna 1929 Maakuntain Pankkiin, joka puolestaan yhdistettiin vuonna 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin. Myöhemmin Kansallispankintalossa toimi Merita Pankki (1995–2001), ja nykyään siellä on Nordean konttori.

Viisikerroksisessa rakennuksessa on harmaa julkisivurappaus ja jyrkästi nouseva punainen tiilikatto. Katutasokerroksen julkisivua on 1960-luvulla modernisoitu Hämeenkadun ja Kuninkaankadun puolelta. 1990-luvulla rakennuksen sisäpiha katettiin ja muutettiin toimistotilaksi. Muutoksista huolimatta Kansallispankintalo on säilyttänyt hyvin alkuperäisen ulkoasunsa. Asemakaavassa se on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein ("rakennustaiteellisesti arvokas ja kaupunkikuvan säilyttämisen kannalta tärkeä rakennus").

Kansallispankintalon vieressä, Kuninkaankadun toisella puolella, sijaitsi aikoinaan jykevä Blomin talo (1907–1955), joka oli niin ikään Federleyn suunnittelema. Rakennukset olivat keskenään samantyylisiä, ja ne muodostivat suomalaisittain ainutlaatuisen arkkitehtuurikokonaisuuden. Blomin talo hävitettiin Stockmannin tavaratalon tieltä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Laaksonen, Jenni: Yhdyspankintalon kortteli, Tampere: Rakennetun ympäristön selvitys (PDF)  s. 19. Tampere:  Arkkitehtitoimisto AR-Vastamäki Oy, 2018. Viitattu 23.1.2019.
2. 1 2  Liuttunen, Antti: *Kadonneet kaunottaret: Tampereen rakennushistoriaa*, s. 184. Tampere: Tampereen museot, 2018. ISBN 978-951-609-935-7.
3. ↑  Laaksonen 2018, s. 3, 8, 10, 12.
4. ↑  Hinnerichsen, Miia: Tampere, De Gamlas Hem: Rakennusinventointi Eteläpuiston ja lähiympäristön asemakaavaa varten (PDF)  karttaliite 2. Tampere:  Pirkanmaan maakuntamuseo, 2016. Viitattu 23.1.2019.
5. 1 2  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 52. Tampere: Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö, 1998. ISBN 951-609-076-1.
6. ↑  Laaksonen 2018, s. 15, 19.
7. ↑  Toivonen, Timo: Kymmenen vuotta KOP:n ja SYP:n jälkeen.  *Tammerkoski*, 2007, nro 1, s. 23.
8. 1 2  *Tampereen kantakaupungin rakennuskulttuuri 1998*, s. 53.
9. ↑  Laaksonen 2018, s. 3, 8, 10, 18–19, 21.
Kauppa-Häme (oikealla) Hämeenkadun puolelta kuvattuna.
**Kauppa-Häme** on Tampereella Hämeenkatu 16:ssa ja Kauppakatu 1:ssä sijaitseva liike- ja toimistorakennus, joka on valmistunut vuonna 1965. Se on Aarne Ervin suunnittelema ja edustaa aikakaudelle tyypillistä modernistista liikerakentamisen arkkitehtuuria. Rakennus sijaitsee samalla tontilla Raatihuoneen kanssa. Ervi suunnitteli 1960-luvun alussa myös Raatihuoneen restauroinnin ja laajennuksen.

Korttelin läpi ulottuva Kauppa-Häme koostuu 7-kerroksisesta kapeasta toimistorakennuksesta ja kaksikerroksisesta liikesiivestä, joka on rakennettu kiinni Raatihuoneeseen. Matala osa jättää tilaa viereiselle arvorakennukselle, ja korkea osa luo sille pelkistetyn taustan.

Kauppa-Hämeen talon paikalta purettiin vuonna 1964 Raatihuoneen kaksi siipirakennusta, jotka oli tehty 1800-luvulla. Hämeenkadun puolelta hävitettiin kaksikerroksinen kaupunginvankila ja VPK:n kalustohuone, Kauppakadulta puolestaan kolmikerroksinen poliisilaitoksena palvellut entinen kaupunginhotelli. Raatihuone säästyi purkamiselta, vaikka senkin asema oli 1960-luvun alussa uhattuna.

Kauppa-Hämeeseen tehtiin vuonna 1996 peruskorjaus, jonka suunnitteli Lasse Kosunen. Tässä yhteydessä avoin jalankulkupiha suljettiin ja katettiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tampereen keskustan rakennettu kulttuuriympäristö 2012: Liite 2 – Modernin rakennuskulttuurin kohteet (PDF)  kortti 3: Kauppa-Häme. Tampere:  Tampereen kaupunki & A-Insinöörit Suunnittelu Oy, 2012. Viitattu 22.3.2018.
2. ↑  Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila (PDF)  s. 30. Tampere:  Tampereen kaupunki & Arkkitehdit MY, 2017. Viitattu 22.3.2018.
3. 1 2  *Tampereen Keskustori: Rakennetun ympäristön historia ja nykytila*, s. 45. Viitattu 22.3.2018.
4. ↑  Niemelä, Jari & Majamaa, Ulla & Kurela, Johanna: Keskustori 360° (PDF) Tampere:  Tampereen kaupungin kulttuuripalvelut. Viitattu 22.3.2018.
**Yrjö Einar (Eino) Viding** (8. elokuuta 1902 Hausjärvi – 25. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusalan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Vidingin vanhemmat olivat verhoilija Karl Johan Viding ja Emilia (Emma) Stubb. Vuorineuvos, ministeri Paavo A. Viding ja teollisuusneuvos Lauri Viding olivat hänen veljiään. Eino Viding valmistui rakennusmestariksi Viipurin teollisuuskoulusta vuonna 1928 ja toimi valmistuttuaan viipurilaisessa Rakennustyö-yhtiössä, ensin työnjohtajana ja vuodesta 1936 vastaavana rakennusmestarina. Hän osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan, jonka aikana vuonna 1943 hänestä tuli Rakennustyö-yhtiön toimitusjohtaja. Yritys muutti sodan jälkeen Hämeenlinnaan, jossa siitä tuli alallaan merkittävä. Yritys rakensi asuin-, liike- ja julkisia tiloja, muun muassa useita kouluja, mutta vastasi myös esimerkiksi Hämeenlinnan kirkon entisöimistyöstä. Eläkkeelle Viding jäi vuonna 1973, johdettuaan Rakennustyö-yhtiötä kolmekymmentä vuotta. Viding tunnettiin myös karjalaisen kulttuurin harrastuksestaan. Juuri Karjalan Liitto haki hänelle teollisuusneuvoksen arvonimeä, joka hänelle myönnettiin vuonna 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eino Viding *Biografiasampo*. Viitattu 27.3.2022.
2. ↑  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 10.9.1976, s. 16.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Biografiasampo

 |

 |
**Frans Julius von Wright** (13. heinäkuuta 1871 Leppävirta – 28. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja metsänhoitaja. Suomen sisällissodan aikana von Wright organisoi yhdessä Gustaf Finnen kanssa valkoisten valtaamiin kaupunkeihin kenttäoikeudet.

Von Wrightin vanhemmat olivat kanavankaitsija Julius von Wright ja Paulina Vilhelmina Lindeberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1893, ja hän kävi Haminan kadettikoulun 1896. Wright palveli luutnanttina Kuopion 4. tarkk’ampujapataljoonassa 1896–1902, kunnes hänet Suomen oman sotaväen lakkauttamisen yhteydessä siirrettiin 1902 lakkautuspalkalle.

Von Wright suoritti Evon metsäopistossa metsänhoitajan tutkinnon 1904, ja hän toimi sitten vt. aluemetsänhoitajana 1904–1907, W. Rosenlew & Co:n metsänhoitajana Porissa 1907–1917 ja Kemijoen uittoyhdistyksen uittopäällikkönä 1917–1921.

Suojeluskuntien perustamisessa syksyllä 1917 mukana ollut von Wright nimitettiin joulukuussa 1917 Pohjolan suojeluskuntien piiripäälliköksi, ja hänestä tuli piirin esikuntapäälliköksi nimitetyn Kemin Karihaaran selluloosatehtaan teknillisen johtajan Gustaf Adolf Finnen lähin avustaja. Von Wright osallistui Tervolan ja Tornion taisteluihin. Suojeluskuntapiirin päällikön tehtävässä hän oli maaliskuun lopulle, sillä hänet määrättiin Päämajan ylipiiripäälliköksi eli takaisin vallattujen alueiden suojelupäälliköksi. Tässä yhteydessä hän toimi läheisessä yhteistyössä Gustaf Finnen kanssa, joka organisoi Suomen sisällissodan aikana valkoisten valtaamiin kaupunkeihin kenttäoikeudet.

Itsenäisyyden alkuvuosina von Wright toimi laivaston intendenttinä 1922–1924 ja vuodesta 1924 puolustusministeriön ylireviisorina Helsingissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1926. Hän kuoli vuonna 1934 63-vuotiaana.

Frans Julius von Wright oli naimisissa vuodesta 1907 Fanny Birgitta (Birgit) Strömbergin kanssa.

Lähteet
-------

* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* VON WRIGHT Frans Julius. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Agricola uutis- ja keskustelufoorumi : Tiedätkö missä ja milloin teloitettiin 235 suomalaista kahdessa päivässä?

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Jarl Fredrik Herman Åström** (3. joulukuuta 1909 Oulu – 27. heinäkuuta 1988) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Oy Kyro Ab:n toimitusjohtajana vuosina 1949–1974.

Åström valmistui diplomiekonomiksi Handelshögskolan vid Åbo Akademista vuonna 1933. Aluksi hän työskenteli konttoripäällikkönä kotikaupungissaan Oulussa, kunnes siirtyi vastaavaan tehtävään Kyröskoskelle Hammarén & Co Ab:hen vuonna 1940. Seuraavana vuonna yhtiön nimeksi vaihtui Oy Kyro Ab. Vuoden 1946 alussa Åström valittiin yhtiön varatoimitusjohtajaksi ja saman vuoden kesäkuussa isännöitsijäksi tehtävän edellisen haltijan Rafael Fraserin kuoltua. Vuonna 1949 nimike muuttui toimitusjohtajaksi. 

Åströmin toimitusjohtajakaudella Kyrossa toteutettiin useita muutoksia yhtiön hallinnossa ja henkilöstöpolitiikassa. Samoin tuotantoa automatisoitiin ja rationalisoitiin. Vuonna 1970 yhtiö täytti sata vuotta ja samana vuonna Åströmille myönnettiin vuorineuvoksen arvo. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974.

Jarl Åström oli Hämeenkyrön kunnanvaltuustossa vuosina 1946–1956.

Lähteet
-------

* Maare Valtonen: Vuorineuvos Jarl Åström (1909–1988). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Kalle Heribert Kahiluoto**, sukunimi vuoteen 1899 *Hagert* (16. syyskuuta 1881 Tampere – 15. joulukuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen kirkkoherra.

Kahiluodon vanhemmat olivat tukkipäällysmies Karl Henrik Hagert ja Elina Josefina Perkiö. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1900, suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi 1904.

Kahiluoto toimi Raittiuden Ystävien matkasaarnaajana 1904–1907, Länsi-Uudenmaan kansanopiston johtajana 1907–1913, Tammelan vt. kappalaisena 1913–1915, Korpilahden kappalaisena 1915–1920 ja Jokioisten kirkkoherrana 1920–1925. Hän oli Turun tuomiokirkkoseurakunnan 2. kappalaisena 1925–1936 ja toimi samalla uskonnonopettajana Turun suomalaisessa yhteiskoulussa 1926 ja 1929–1931 sekä Turun tyttölyseossa 1926–1935. Viimeksi Kahiluoto oli Vesilahden kirkkoherrana 1936–1953. Kahiluoto sai rovastin arvon 1935.

Kahiluoto oli Suomen Pipliaseuran sihteeri 1926–1936 ja johtokunnan jäsen 1927–1936. Hän toimi Turun kaupunginvaltuutettuna ja Vesilahden kunnanvaltuutettuna.

Kalle Kahiluoto oli naimisissa 1910–1923 kansanopiston johtaja Maria Elina Suomelan (Finne, k. 1923) kanssa ja 1925–1926 pankkivirkailija Helmi Saarron (Sahlstedt, k. 1926) kanssa. Kahiluodon tytär Sirkka-Liisa Kahiluoto oli naimisissa kirjailija Oiva Paloheimon kanssa vuosina 1945–1953 ja he asuivat Vesilahden pappilan piharakennuksessa.

Teoksia
-------

* *Kristityt ja kieltolaki*. Kirjoituksia kieltolakiasiassa / Raittiuden ystävien toimittamia 4. Edistysseurojen kustannusosakeyhtiö, Helsinki 1919
* *Älkää juopuko viinistä : saarna 20 : kolm. p. jälkeisenä sunnuntaina 1927*. Helsinki 1927
* *Kertomus Suomen pipliaseuran toiminnasta vuosina 1929 – 1932*. Suomen pipliaseura, Turku 1933
* *Viha ja rakkaus : juhlasaarna Suomen 57. yleisessä raittiuskokouksessa Jyväskylässä 18.6.1939*. Raittiuden ystävät, Helsinki 1939
* *Vesilahti 1346–1946. 600-vuotisjuhlajulkaisu* ; toimituskunta U. Hakuni, K. Kahiluoto, A. Nopola, J. Poukka. Tampere 1946

Suomennoksia
------------

* Eivind Berggrav-Jensen : *Sotilaselämä ja uskonnollisuus : kokemuksia ja kirjallisia todistuskappaleita sotanäyttämöltä*. WSOY 1916

Lähteet
-------

* Ylioppilasmatrikkeli 1900-1902, s. 73
* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
* Kuka kukin on 1954 (Projekt Runeberg)
* Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
* Mikko Louhivuoren mietteitä-blogi 31.5.2010 : Saatana ja hänen poikansa
Perinteinen aurinkomallinen monstranssi
**Monstranssi** (latinan sanasta *monstrare*, ’näyttää’) on liturginen esine, jota käytetään etenkin katolisessa kirkossa siunatun ehtoollisleivän eli hostian kantamiseen ja julkiseen esillepanoon. Monstranssit otettiin käyttöön Ranskassa ja Saksassa 1300-luvulla, jolloin ne muotoiltiin pyhäinjäännöslippaiden kaltaisiksi. Astia kehittyi nykyisenkaltaiseen muotoonsa 1500-luvun aikana.

Neljännessä lateraanikonsiilissa vuonna 1215 muotoillun katolisen ehtoollisopin mukaan ehtoollisaineet – leipä ja viini – muuttuvat todellisesti Kristuksen ruumiiksi ja vereksi niiden ulkoisten ominaisuuksien säilyessä muuttumattomina. Monstranssia käytetään adoraation välineenä, jonka avulla seurakuntalaiset voivat osoittaa kunnioituksensa Jeesuksen läsnäololle. Ohut ehtoollisleipä kiinnitetään pieneen kuunsirpin muotoiseen kiinnikkeeseen (lat. *lunula*). Sitä ympäröi lasinen sylinteri tai lipas suojaamassa hostiaa. Usein monstranssi on muotoiltu auringon malliseksi niin, että hostiaa ympäröivät jalometalliset "säteet".

Monstranssi on nuorin keskiajan ehtoollisvälineisiin kuuluvista esineistä. Sitä käytetään erityisesti Kristuksen Pyhän ruumiin juhlan (*Corpus Christi*) aikaan, jolloin monstranssia ja siinä olevaa hostiaa kannetaan kulkueessa kirkon ulkopuolella.

Lähteet
-------

1. ↑  Monstrance Encyclopædia Britannica. Viitattu 27.5.2018. (englanniksi)
2. 1 2  Markus Heikkanen: *Suomen kivikirkot keskiajalla*, s. 127,128. Otava, 2003. ISBN 951-1-15126-6S.
3. ↑  G. Thomas Rayan: *The Sacristy Manual*, s. 117. Liturgy Training Publications, Archidicese of Chicago, 1993. ISBN 0-929650-92-1. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Monstranssi** Wikimedia Commonsissa
**Veijo Kalervo Raunio** (17. helmikuuta 1929 Kemin maalaiskunta – 25. joulukuuta 2022 Tammisaari) oli suomalainen lääkäri ja professori. 

Raunion vanhemmat olivat kirkkoherra Antti Raunio ja Elsa Irene Nummi. Hän avioitui 1955 sairaanhoitaja Pirkko Anneli Pietarisen kanssa. Raunio tuli ylioppilaaksi Turun lyseosta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1957, laboratoriotutkimuksen erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1961. Raunio oli Oulun yliopiston kliinisen mikrobiologian ja immunologian professori 1973–1976, Kansanterveyslaitoksen apulaisjohtaja 1976–1982 ja johtaja (professorin arvolla) 1982–1991.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
2. ↑
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 520. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Facta 2001, WSOY 1985, 13. osa, palsta 557
5. ↑  WSOY Iso Tietosanakirja 4. osa, s. 65, WSOY 1996

Aiheesta muualla
----------------

* Veijo Raunion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
*Tämä artikkeli käsittelee kaupunkia Kazakstanissa. Aral voi tarkoittaa myös kaupunkia Kiinassa ja Araljärveä.*

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

  

**Aral** (kaz. Арал, ven. Аральск, *Aralsk*) on kaupunki Kazakstanin lounaisosassa, Qızılordan alueella. Aral sijaitsi aiemmin Araljärven pohjoisrannalla ja oli tuolloin merkittävä kalastussatama. Kaupunki on Aralin piirin keskus. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 33 139 asuksasta.

Araljärven vedenpinta alkoi laskea vuonna 1960, kun siihen laskevat joet ohjattiin pääasiassa puuvillaviljelmien kastelukäyttöön. Rannan vetäytyessä Aral jäi sisämaakaupungiksi, josta on 12 kilometriä nykyiselle järvelle. Etäisyys rantaan oli välillä kasvanut jo yli 100 kilometriin, kunnes Kokaralin padon rakentaminen vuonna 2005 sai aikaan uuden, pienemmän, pohjoisen Araljärven altaan syntymisen. Kaupungissa on uuden järven kampelaa hyödyntävää kalanjalostusteollisuutta. Kaupungista on suunniteltu rakennettavan kanavayhteys järvelle. Araljärven kuivumiseen liittyvät tuulen kuljettamat myrkylliset kemikaalit aiheuttavat terveysongelmia Aralin väestölle. Työttömyys kaupungissa on korkea.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Kazakhstan *citypopulation.de*. Viitattu 1.7.2019. (englanniksi)
**Whamageddon** on internet-meemi tai peli, jossa joulua edeltävänä aikana pyritään välttämään Wham!:n kappaleen "Last Christmas" kuulemista. Jos meemiin osallistuva kuulee joulukuussa ennen joulua laulun, hän on ulkona pelistä ja yleensä kirjoittaa sosiaaliseen mediaan "#whamageddon" osoituksena siitä, että on "hävinnyt" pelin.

Etenkin Brittein saarilla pelistä on versio jossa lahjoitetaan jouluiseen hyväntekeväisyyskohteeseen saman verran rahaa kuin on öitä jouluun.

Yleisesti pelin säännöt ovat helpot:
Pitää olla kuulematta Wham!-yhtyeen *Last Christmas* -laulua mahdollisimman pitkään.

* "Peli" kestää joulukuun alusta, jouluaattoon eli 24.12 klo 23:59.
* Coverversioita tai remixejä ei lasketa, vain alkuperäinen Wham-yhtyeen esitys.
* Olet hävinnyt pelin heti, kun kuulet kappaleen.
* kappaletta ei saa lähettää ilman varoitusta toisille vaan kuulemisen tulee olla "luonnollista".

Yksi ensimmäisistä maininnoista pelistä oli GTPlanet-foorumilla vuonna 2010 nimellä GTPlanet vs. Wham! - Last Christmas.

Suomessa peliä pelataan myös *Loirigeddon*-versiona, jossa pyritään olemaan kuulematta Vesa-Matti Loirin *Sydämeeni joulun teen* -esitystä.

Lähteet
-------

1. ↑  Whamageddon *whamageddon.com*. Viitattu 5.1.2020.
2. ↑  Mari Koppinen: Luulin, että tämän joulun hittikisa Whamageddon olisi aikuisten harmiton pikku leikki – mutta sitten opin, että kisassa ovat mukana jopa radioiden musiikkipäälliköt.  *Helsingin Sanomat*, 24.12.2018. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 5.1.2020.
3. ↑
4. ↑  GTPlanet vs. Wham! - Last Christmas *gtplanet.net*.  3.11.2010. Viitattu 5.1.2020.