recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Taina Maria Syrjälä** (o.s. **Lähteenmäki**, s. 9. marraskuuta 1941 Koski Tl) on suomalainen kestävyysjuoksija. Syrjälä juoksi 7. lokakuuta 1973 ensimmäisenä suomalaisnaisena maratonin. Hän juoksi tuolloin ensimmäistä kertaa järjestetyllä Ruissalo-maratonilla ajan 3.44.53.

Kalevan kisoissa Syrjälä saavutti 3 000 metrin juoksussa SM-hopeaa vuonna 1976. Maastojuoksun SM-kisoissa hän sai joukkuekilpailussa Salon Viestin joukkueessa pronssia vuosina 1978 ja 1980. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1974.

Syrjälä edusti Suomea maastojuoksun MM-kilpailuissa 1976 sijoittuen 42:nneksi. Maaotteluedustuksia hänellä on kaksi, molemmat 3 000 metrin juoksusta vuodelta 1977.

Syrjälä edusti vuoteen 1973 Turun Urheiluliittoa, vuoteen 1976 Kosken Kaikua ja sen jälkeen Salon Viestiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Taina Syrjälä Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu). Viitattu 15.9.2022.
2. ↑  Martiskainen, Seppo et al.: *Suomi voittoon – kansa liikkumaan*, s. 310. Suomen yleisurheilun 100 vuotta. Suomen Urheiluliitto, 2006. ISBN 951-98952-2-1.
3. ↑  Hannus, Matti: *Kultaiset kentät: Suomen yleisurheilun vuosisata*, s. 570. WSOY, 1999. ISBN 951-0-23703-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Paavo Edvard Tuominen** (17. joulukuuta 1908 Jyväskylä − 31. maaliskuuta 1981 Turku) oli suomalainen näyttelijä, joka teki mittavimman elämäntyönsä Turun kaupunginteatterissa. Hän sai muun muassa Esko- ja Wenander-patsaat.

Työpaikkoja: Jyväskylän Työväen Näyttämö 1931−1935, Lappeenrannan Työväen Teatteri 1935−1938, Helsingin Työväenteatteri 1938−1939, Jyväskylän Työväen Teatteri 1939−1946 ja Turun kaupunginteatteri vuodesta 1946 eläkkeelle jäämiseen asti.

Teatterirooleja: Klaus Kurki *(Elinan surma)*, Aarne Niskavuori, *Särkelä itte*, Jalle *(Katupeilin takana)*, Kala-Tirri, Kaupunginpäällikkö *(Reviisori)*, Nat Miller *(Oi nuoruus)*, Verkakauppias *(Mestari Patelin)*, Jack Boyle *(Juuno ja Riikinkukko)*, Phil Hogan *(Kovaosaisten kuu)*, Doolittle *(My Fair Lady)*, Herra Moll *(Kaupunginjohtaja)*, Vanha Ewbank *(Teltantekijä)*, *Kirsikkapuisto*, *Seitsemän Veljestä* (Taula-Matti, ohj. Kalle Holmberg ) ja monia operettirooleja.

Elokuvarooleja: *Asfalttilampaat*, *Kahden ruplan raha*, *Oksat pois*.

Aiheesta muualla
----------------

* Paavo Tuominen Elonetissä.
* Paavo Tuominen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Seraphine** (*Séraphine*) on Martin Provostin ohjaama ranskalais-belgialainen taiteilijakuvaus vuodelta 2008. Elokuva nousi Ranskassa arvostelu- ja yleisömenestykseksi ja sai seitsemän Cesar-palkintoa ohi monien suurtuotantojen. Lisäksi Prevost oli ehdolla palkinnonsaajaksi ohjaajana. Itseoppinutta naivistista taiteilijaa näyttelee Yolande Moreau.

Tarina
------

Elokuva perustuu Séraphine Louisin, taiteilijanimeltään Séraphine de Senlis, elämään olematta elämäkertaelokuva. Pienessä ranskalaiskylässä asuva siivoojana ja pyykkärinä koko ikänsä työskennellyt Séraphine on erikoinen persoona, joka maalaa, koska suojelusenkeli on käskenyt hänen maalata. Picasson ja Henri Rousseaun esille nostaneen taidekauppias Wilhem Uhden (Ulrich Tukur) tapaaminen muuttaa hänen elämänsä. Uhden kautta hänen maalauksensa leviävät maailmalle. Taiteilija kuitenkin kuoli unohdettuna mielisairaalassa. Elokuvan ansiosta taiteilijan teosten näyttely oli esillä Pariisin Musée Maillol’ssa.

Moreaun näyttelijätyö on saanut niin ihailijoita kuin palkintojakin. Elokuvassa on rauhallinen rytmi, ja siinä saavat tilaa niin hieno näyttelijätyö kuin Ranskan maaseudun väritkin. Elokuva kuvaa aihetta romantisoimatta.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Yolande Moreau  | … |  Séraphine Louis (Séraphine de Senlis)
  |
|  Ulrich Tukur  | … |  Wilhelm Uhde
  |
|  Anne Bennent  | … |  Anne-Marie Uhde
  |
|  Geneviève Mnich  | … |  rouva Duphot
  |
|  Nico Rogner  | … |  Helmut Kolle
  |
|  Adélaïde Leroux  | … |  Minouche
  |

Vastaanotto
-----------

Kritiikissä kiitetään elokuvan eleetöntä ja tarkasti havainnoivaa kertomusta, joka ei keskity niinkään Séraphine de Senlisin nimellä tunnetun taiteilijan teoksiin. Pikemminkin se kuvaa sitä prosessia, jossa taiteilija työskentelee. Se osoittaa löytymisen merkityksen. Taiteilijan löytäjästä Wilhelm Uhdesta (Ulrich Tukur), jonka kautta elokuvan kerronta lähinnä etenee, elokuva ei onnistu luomaan yhtä kiinnostavaa kuvaa.

Palkinnot ja tunnustukset
-------------------------

* *Séraphine* sai seitsemän César-palkintoa vuonna 2009:
	+ Parhaan elokuvan César
	+ Parhaan naispääosan César: Yolande Moreau
	+ Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen César: Martin Provost ja Marc Abdelnour
	+ Parhaan puvustuksen César: Madeline Fontainelle
	+ Parhaan kuvauksen César: Laurent Brunet
	+ Parhaan elokuvamusiikin César: [Michael Galasso
	+ Parhaan lavastuksen César: Thierry François
* Grand Prix du meilleur scénariste: Martin Provost, 2006

Lähteet
-------

1. ↑  Séraphine *Finnkino*. Viitattu 19.4.2012.
2. 1 2  Wallius, Anniina: Séraphine tekee arkisesta jumalallista Yle Uutiset. Viitattu 19.11.2009.
3. 1 2  Vanha-Majamaa, Anton: Seraphine  2009. Filmgoer.fi. Viitattu 19.11.2009.
4. 1 2  Veli-Pakka Lehtonen: Ranskalainen Séraphine-elokuva kantaa alusta loppuun. Helsingin Sanomat 21.11.2009[vanhentunut linkki]
5. ↑  Päivän elokuvia. TV-maailma, 14–15/2012 sivu 53

Aiheesta muualla
----------------

* Elokuva KAVA:n sivulla
* Virallinen sivusto
* Rotten Tomatoes
Jean Sibeliuksen **sinfonia nro 1** e-molli op. 39 valmistui vuonna 1899 ja sai ensiesityksensä 26. huhtikuuta 1899 Sibeliuksen itsensä johdolla ja Helsingin kaupunginorkesterin soittamana. Sibelius ei ollut tyytyväinen teokseensa vaan muokkasi uuden version keväällä ja kesällä 1900. Uusi versio ensiesitettiin Robert Kajanuksen johdolla 1. heinäkuuta samana vuonna.

Sinfoniassa on kuultavissa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Borodinin vaikutteita. Teosta kuitenkin hallitsee Sibeliuksen itsenäinen tyyli: esimerkiksi Borodinin musiikkiin Sibelius tutustui vasta joitakin vuosia sinfonian valmistumisen jälkeen. Hän alkoi säveltää teosta Berliinissä vuonna 1898 ja saattoi teoksen päätökseen keväällä 1899. 

Sinfonia poikkeaa jo pelkästään soitinnusratkaisuissaan totunnaisesta sinfoniaperinteestä. Esimerkiksi ensimmäinen osa alkaa patarummun hiljaisella tremololla, jota vasten piirtyy sooloklarinetin melankolinen laulu. Johdannon jälkeinen viulujen soittama pääteema on vauhdikkaampi ja intohimoisempi. Toinen osa (Andante) on kuin hellä serenadi dramaattisen teoksen keskellä. Scherzo-osa alkaa jousien pizzicatosäestyksellä, kimmoisan ja ytimekkään teeman esittelee patarummut. Scherzon triotaite on puhaltimien hallitsema luonnonidylli, jossa on kuultavissa kenties Anton Brucknerin vaikutus. Finaali alkaa ensimmäisen osan klarinettiaiheella, tällä kertaa suuremmalle orkesterille siirrettynä ja kohtalokkaammaksi muunnettuna. Osa on Sibeliuksen kenties pateettisinta musiikkia. Sibelius ei sorru tälläkään kertaa romanttisen sinfoniakirjallisuuden maneereihin: alun klarinettiteemasta ei muokata voitokasta loppuhuipennusta esimerkiksi Tšaikovskin tyyliin*kenen mukaan?*. Sibeliuksen 1. sinfonia päättyy kuohuviin sointuihin ja jousien alistuneisiin pizzicatoihin.

Vuonna 1902 Helsingfors Nya Musikhandel (Fazer & Westerlund) julkaisi sinfonian partituurin ja orkesteriäänilehdet. Saksalainen kustantaja Breitkopf & Härtel vastasi nuottiaineiston valmistamisesta.

Teoksen osat
------------

1. Andante, ma non troppo - Allegro energico.
2. Andante (ma non troppo lento).
3. Scherzo: Allegro.
4. Finale: Andante - Allegro molto - Andante assai - Allegro molto come prima - Andante.

Lähteet
-------

1. ↑  Jean Sibeliuksen konsertti.  *Päivälehti*, 27.04.1899, nro 110, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 01.07.2014.
2. ↑  Filharmonisen orkesterin konsertit.  *Uusi Suometar*, 03.07.1900, nro 169, s. 4. Kansalliskirjasto. Viitattu 01.07.2014.
3. ↑  Kansalliskirjasto: Sibeliuksen ensimmäinen sinfonia julkaistu tarkistettuna editiona  11.2.2009. Kansalliskirjasto.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 14.2.2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Sinfonia I op. 39 Helsingin Suomalaisen Klubin julkaisemalla sivustolla

Jean Sibeliuksen sinfoniat

* Nro 1 e-molli op. 39 (1899)
* Nro 2 D-duuri op. 43 (1902)
* Nro 3 C-duuri op. 52 (1907)
* Nro 4 a-molli op. 63 (1911)
* Nro 5 Es-duuri op. 82 (1915)
* Nro 6 d-molli op. 104 (1923)
* Nro 7 C-duuri op. 105 (1924)
* Nro 8 (kadonnut)
*Tämä artikkeli kertoo ruotsalaisesta säveltäjästä. Suomalaisesta valtiopäivämies Johan Lindgrenistä, myöhemmin nimeltään Niinelä, kerrotaan sivulla Johan Niinelä.*
**Johannes "Johan" Lindegren** (7. tammikuuta 1842 Ullared – 8. kesäkuuta 1908 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.

Lindegren syntyi köyhään perheeseen ja avusti lapsena maataloustöissä. Pappi tutustutti hänet urkuharmoniin, ja isänsä vastustuksesta huolimatta hän lähti naapuripitäjään kirkkomuusikon oppilaaksi. Vuonna 1860 Lindegren lähti Tukholmaan, jossa pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Siellä häntä opettivat Gustaf Mankell (urut), Jan van Boom (piano), Julius Günther (laulu) ja Hermann Berens (sävellys). Sävellysopetusta Lindegren sai myös Franz Berwaldilta ja Ludvig Normanilta. Hän tunsi erityistä viehtymystä kontrapunktia kohtaan ja tutki huolella Johann Sebastian Bachin, Giovanni Pierluigi da Palestrinan sekä Orlando di Lasson teoksia. Lindegren valmistui kanttori-urkuriksi konservatoriosta vuonna 1865, mutta jatkoi siellä vielä vuoteen 1866 orkesterinjohdon opintoja.

Tulonlähteen tarpeessa ollut Lindegren liittyi opiskeluaikanaan kuninkaallisen oopperan kuoroon, jossa työskenteli kuolemaansa saakka. Hän aloitti myös korrepetiittorin työt vuonna 1874. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Hugo Alfvén, Bror Beckman, Gustaf Bengtsson, Natanael Berg, Harald Fryklöf, Algot Haquinius, Knut Håkanson, Sigurd von Koch, Helena Munktell, Ture Rangström, Alice Tegnér ja Adolf Wiklund. Lindegren oli maansa johtava kontrapunktin tuntija. Vuodesta 1884 hän työskenteli Tukholman suurkirkossa kanttorina. Hän tuki paluuta kirkkomusiikin rytmisempään ja eloisampaan esittämiseen Johann Christian Friedrich Hæffnerin erittäin hitaan ja tasaisen tyylin sijaan. Vuonna 1895 Lindegren osallistui uuden virsikirjan laatimiseen toimikunnassa, jonka jäseninä hänen lisäkseen olivat Gunnar Wennerberg, Conrad Nordqvist ja Richard Norén.

Lindegren oli Vasa-ritarikunnan ritari vuodesta 1896 ja Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1903. Hänen sävellystensä joukossa on piano-, salonki- ja kirkkomusiikkia sekä jousikvintetto, joka tuli valmiiksi vuonna 1870 ja sai laajaa huomiota ensimmäisen julkisen esityksensä myötä vuonna 1906.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Johan Lindegren Swedish Musical Heritage

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Johan Lindegren

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
**Veritankkaus** eli **verensiirto** on urheilun kestävyyslajeissa suorituskykyä parantava kielletty toimenpide, jossa siirretään joko säilöttyä omaa, toiselta henkilöä otettua tai keinoverta elimistöön. Punasolujen suuri määrä parantaa hapenkuljetusta, mistä on etua pitkäkestoista suoritusta vaativissa lajeissa. Veritankkaus on ollut kiellettyä vuodesta 1985 lähtien. Menetelmään sisältyviä terveysriskejä ovat allergiset reaktiot, hyytymähäiriöt ja äkkikuolema. Mikäli verensiirrossa on käytetty vierasta verta, se voidaan osoittaa verinäytteessä.

Oman veren käyttö voidaan selvittää veressä olevien vierasaineiden perustella, esimerkiksi veren säilytykseen käytetystä muovipussista liuenneista muovihiukkasista, joita etsitään virtsasta. Myös lasipullossa säilytettyyn vereen jää jälkiä. Menetelmä oli käytössä ensimmäisen kerran MM-hiihdoissa 2011. Kansainvälinen hiihtoliitto on tehnyt luettelon hiihtäjistä, joiden epäillään käyttävän menetelmää, ja testit kohdistetaan heihin.

Maastohiihdossa on otettu kilpailijoilla käyttöön hemoglobiinirajat. Miehillä raja on 170 ja naisilla 160. Mikäli rajat ylittyvät ennen kilpailun lähtöä otettavissa testeissä, asetetaan urheilija viiden päivän kilpailukieltoon. Yleisurheilussa hemoglobiinirajoja ei ainakaan vielä ole käytössä.

Hemoglobiinin määrää voidaan nostaa myös EPO- eli erytropoietiini-hormonilla, mutta nykyaikana dopingtestauksen kehittyessä EPO näkyy yhä selvemmin testeissä.  Kansainvälisen olympiakomitean lääketieteellisen johtajan Patrick Schamaschin mukaan tämän johdosta oman veren tankkauksen suosio on jälleen kasvanut.

Katso myös
----------

* Korkeanpaikan harjoittelu

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Suomen antidopingtoimikunta: Kielletyt menetelmät (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Vettä sakeampaa[vanhentunut linkki] Kainuun Sanomat
3. ↑  Tero Hakola: Norjalaislehti: Käry uhkaa oman veren käyttäjiä.  *Helsingin Sanomat*, 23.2.2011, s. B9.
4. ↑  Hemoglobiinirajat ehkä yleisurheiluunkin[vanhentunut linkki] Helsingin Sanomat 11.11.2006 00.02
5. ↑  Kari-Pekka Kyrö: Tankkaus omalla verellä oli suosittua (Arkistoitu – Internet Archive), Ilta-Sanomat 24.06.2008
Ordubadin piiri Azerbaidžanin kartalla.
**Ordubadin piirikunta** (azer. *Ordubad rayonu*, ven. Ордубадский район, *Ordubadski raion*) on paikallishallintoalue Azerbaidžaniin kuuluvassa Nahitševanin autonomisessa tasavallassa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 972 neliökilometriä. Asukkaita on 45 400 henkeä (vuonna 2010).

Ordubadin piiri sijaitsee Nahitševanin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Armeniaan, etelässä Iraniin ja lännessä Culfan piiriin. Etelärajalla virtaa Araksjoki.

Piirin keskus on Ordubadin kaupunki. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Şəhriyarin, Parağaçayn ja Ağdərən taajamat. Kuntia on yhteensä 45 ja kyliä 43. 

Ordubadista on maantie- ja rautatieyhteys Nahitševaniin. Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, hedelmien ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Azərbaycan Respublikası Dövlət Statistika Komitəsi: Azərbaycanın regionları *azstat.org*. Viitattu 18.3.2011. (azeriksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ordubadin piirikunta**.
* Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)

Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit

|  |  |
| --- | --- |
| Piirikunnat | Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək\* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa\* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli\* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad\* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz\* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək\* • Şəki • Şəmkir • Şərur\* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab |
| Kaupungit | Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan\* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax |

Tähdellä \* merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
**John Sumter Bull** (25. syyskuuta 1934 – 11. elokuuta 2008) oli Yhdysvaltain merivoimien koelentäjä ja NASA:n astronautti.

Bull oli merivoimien taistelulentäjä VF-114-laivueessa ja hän palveli lentotukialuksilla USS Ranger, USS Hancock ja USS Kitty Hawk. Hän valmistui merivoimien koelentäjäkoulusta helmikuussa 1964 ja valittiin astronautti-kandidaattiryhmään 1966.

Bull oli lyhyen aikaa Apollo 8:n tukiryhmässä ja ryhmänjohtajana tyhjiökammiotesteissä, mutta hän erosi astronauttijoukoista sairastuttuaan keuhkoahtaumatautiin. Bull väitteli tohtoriksi Stanfordin yliopistosta 1973.

Bull palasi NASAan ja työskenteli Ames Research Centerissä vuodesta 1973 vuoteen 1985. Hänen työtehtäviinsä kuuluivat simulaatio ja lentotestaukset sekä helikoptereilla että kiinteäsiipisillä koneilla. Vuodesta 1986 vuoteen 1989, ennen eläkkeelle siirtymistään, hän johti NASAn laajuista tutkimusohjelmaa itsenäisesti toimivista järjestelmistä avaruussovelluksissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Astronaut Bio: John S. Bull NASA. Viitattu 28.2.2011. (englanniksi)
Prince William Sound
**Prince William Sound** on Alaskanlahteen kuuluva vesialue Alaskan etelärannikolla, Kenain niemimaan itäpuolella. Se on Alaskanlahdesta pohjoiseen erkaneva pienempi lahti, jonka suulla olevat saaret erottavat sen erilliseksi merenseläksi. Näitä saaria ovat Montague Island, Hinchinbrook Island ja Hawkins Island. Lahden rannikosta puolestaan työntyy sisämaahan pienempiä vuonoja, joista moniin purkautuu jäätiköiden jäävirtoja. 

Suurin Prince William Soundin rannalla sijaitseva satamakaupunki on Valdez, johon johtaa Alaskan pohjoisrannikolta alkava, osavaltion halkova öljyputki, ja joka on tämän vuoksi tärkeä öljysatama. Muita rannikkoasutuksia ovat Cordovan ja Whittierin kaupungit sekä Chenegan ja Tatitlekin kylät. Suurin osa Prince William Soundia ympäröivästä maa-alueesta kuuluu Chugachin kansallispuistoon.

Historiaa
---------

Prince William Soundin alueella vuonna 1964 tapahtunut pitkäperjantain maanjäristys oli voimakkain tunnettu maanjäristys koko Pohjois-Amerikan historiassa. Maanjäristys aiheutti lähes 70 metrin korkuisia tsunameja, jotka tuhosivat useita alueella sijaitsevia kaupunkeja ja aiheuttivat yhteensä yli 120 ihmisen kuoleman.

Vuonna 1989 öljytankkeri M/T Exxon Valdezin karilleajon seurauksena mereen pääsi erittäin suuri määrä raakaöljyä, joka aiheutti suuret ympäristövahingot. Onnettomuuden seurauksena menehtyi yli 250 000 merilintua, 300 hyljettä, 250 valkopäämerikotkaa, 22 miekkavalasta sekä miljardeja lohen ja sillin alkioita.

Prince William Sound on nimetty Britanniaa 1830-luvulla hallinneen Vilhelm IV:n mukaan. Sen aiempi nimi oli Sandwich Sound.

Lähteet
-------

1. ↑  1989: Exxon Valdez creates oil slick disaster 24.3.1989. BBC.co.uk. (englanniksi)
2. ↑  Early European Explorers: Bering and Cook - from History of Prince William Sound (Arkistoitu – Internet Archive) Alaska.net (Viitattu 24.3.2011)

Kirjallisuutta
--------------

* Bell Brian & Sherwonit Bill: *Insight Guide: Alaska*, s. 177–183. APA Publications Services, 2004. ISBN 981-4137-79-0. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Prince William Sound**.
**Johan Magnus af Tengström** (5. joulukuuta 1793 Turku – 20. marraskuuta 1856 Helsinki) oli suomalainen eläin- ja kasvitieteilijä.

Tengströmistä tuli Turun akatemian luonnonhistorian dosentti vuonna 1816 ja museonhoitaja vuonna 1818. Virkaatekevänä luonnonhistorian professorina hän oli vuosina 1824–1825 ja sai professorin arvon 1826. Vuodet 1828–1842 hän toimi Aleksanterin (Helsingin) yliopiston eläintieteen ja kasvitieteen inspehtorina (apulaisena, kaksi viimeistä vuotta vt. professorina). Vuonna 1842 hänet nimitettiin eläintieteen ja kasvitieteen professoriksi Carl Reinhold Sahlbergilta vapautuneeseen virkaan. Tässä virassa hän toimi vuoteen 1847. Hänen seuraajakseen nimitettiin Alexander von Nordmann. Yliopiston kasvitieteellisen puutarhan esimies hän oli vuoteen 1849.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kotivuori, Yrjö: Johan Magnus af Tengström. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Johan Magnus af Tengström – Museiinspektör och professor i zoologi och botanik, men en man som inte orkade infria förhoppningarna (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Alankomaat

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Vaakakoolausta Utajärven kirkon korjaustöissä: takaseinässä ulkoverhouksen kiinnittämistä varten ja sivuseinässä tuulensuojalevyä varten.
**Koolaus** on rakennuksessa seinän, katon tai lattian pintarakenteen kantava ja kiinnittävä rakenneosa. Tyypillisesti koolaus on harva runkoon kiinnitetty puulaudoitus, jossa lautojen väliin jätetään määrämitat. Koolaus voi olla tehty myös muista materiaaleista, esimerkiksi teräksisten julkisivukasettien alla käytetään teräsprofiileista tehtyä koolausta. Koolaus ei ole kantava rungon osa, vaan pintarakenteen alusta.

Koolauksen avulla rakenteeseen saadaan lisää vahvuutta, sekä tilaa esimerkiksi ilmarakoa tai johdotuksia varten. Esimerkiksi julkisivuverhouksen tai saunan seinän puuverhouksen alla koolaus varmistaa ilman kierron rungon ja pintaverhouksen välissä. Koolauksella voidaan myös suoristaa ja tasoittaa vino tai epätasainen pohja esimerkiksi peruskorjauksen yhteydessä. Joissakin rakenteissa koolaus toimii rungon jäykisteenä. 

Koolaus merkitään esimerkiksi `20x125 k600`, tarkoittaen että 20x125 mm lautoja kiinnitetään *keskeltä keskelle* mitattuna 600 mm määrävälein. 600 mm on yleinen koolausväli, sillä se on rakentamisessa käytettävän moduulimitan kerrannainen ja sen vuoksi yhtenevä rakennustuotteiden valmistusleveyksien kanssa.
**Teppo Jalonen** (s. 11. kesäkuuta 1970) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti koko kilpailu-uransa ajan Marttilan Murtoa ja hänen valmentajanaan toimi Lasse Hiidensalo. Aikuisten SM-tasolla Jalonen saavutti maratonilla pronssia vuonna 1994.

Kansainvälisissä kilpailuissa Jalonen edusti Suomea kaikkiaan neljä kertaa. Vuonna 1994 Helsingissä järjestetyissä EM-kisoissa hän osallistui maratonille ja oli sijalla 58. Puolimaratonin MM-kisoissa Jalonen oli vuonna 1995 sijalla 95. Lisäksi maastojuoksun puolella hän oli EM-kisoissa yhdeksän kilometrin matkalla sijalla 77. vuonna 1995 ja mukana hän oli myös MM-tasolla 12 kilometrin matkalla vuonna 1996, mutta tuolloin hän joutui keskeyttämään.

Virallisissa kilpailuissa Jalonen ei ole esiintynyt vuoden 2010 jälkeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Teppo Jalonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Tepecik-Çiftlik** oli nykyisessä Turkissa sijainnut muinainen kivikautinen kylä. Se oli asuttu 7000 - 5800 kalenterivuotta sitten.
Tutkimusten mukaan metsästys väheni ja viljan merkitys lisääntyi ravinnonlähteenä ajalla 6800-6100 eaa.

Paikka
------

Tepecik-Çiftlik sijaitsee Niğden maakunnassa noin 900 m päässä Çiftlikin kylän keskustasta. Paikka on 45 km Aksaraysta kaakkoon, Nigdestä 27, 5 km päässä suunnilleen pohjoiseen. Noin 29 km Tepecik-Çiftlikistä länteen on Hasan Dagi-tulivuori, josta saatiin obsidiaania kivityökaluihin. 

Kummun ala on 6 ha. 14 kerrostumaa on 7,3 metriä paksut, kummun korkeus 9,6 m

Historia
--------

Kausi - kerrostuma - aika kalenterivuotta eaa.

* Myöhäisrooma-varhaisbysantti 1
* Varhainen kalkoliittinen 2 5800-6100 eaa.
* Neoliittinen 3-9 6100-7000 eaa.
* Neoliittinen 10-1 viimeistään 7000 eaa

Lähteet
-------

1. ↑  
Özdemir, Kameray & Akyol, Ali & Büyükkarakaya, Ali. (2017). Dietary Changes across the Neolithic Levels of the Tepecik-Çiftlik Population. Gaziantep University Journal of Social Sciences. 16. 10.21547/jss.312067.
2. ↑  Tepecik-Çiftlik | Hakkında *tepecik-ciftlik*. Viitattu 9.1.2021. (turkiksi)
**Kooru järv** (myös *Suur Kaanda järv*) on Virossa Saarenmaalla Mustjalassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 84 hehtaaria ja se on 1,8 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Se luode-kaakko-suuntainen järvi, jonka kaakkoispäässä työntyy itään ja koilliseen leveä lahti. lahti jää Parnanukkin ja Osmussaaren taakse suojaan.

Siinä on saaria yhdeksän, joiden yhteinen pinta-ala on 0,78 ha. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 3,0 metriä mpy. Kaakosta päin laskee sen kaakkoispäähän Vanakubja oja, jonka vanha nimi on Südejõgi, ja se tulee Kivijärvestä. Järven laskuoja on myös Vanakubja oja, jonka vanha nimi on Kaanda jõgi. Laskujoki laskee Väki-Kaanda- ja Kaanda järven läpi ja se päättyy Itämeren Tahalahteen, missä sijaitsee pitkä Kanndan ranta. Järven valuma-alueen laajuus on 38,7 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja sen suurin syvyys on 1,2 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00025 kuutiokilometriä eli 0,25  miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 11,6 kilometriä ja sen rannat ovat ruovikkoa ja heinikkoa. Järven ohittaa rannan puolelta rantatie ja järven etelärantaan tulee myös tie. Järvi on kuitenkin autio.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (vir. *rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)*).

Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (vir. *halotroofne tai soolatoiteline*, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Keskkonnaregister: Kooru järv (vee2070800) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
4. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Tepenīcanjärvi** (latv. *Tepenīcas-, Tapenicas ezers*, latg. *Tepeneica Azar* ) on järvi Latviassa Viļakan kunnassa.

Maantietoa
----------

Järvi on 1,2 kilometriä pitkä, 0,48 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 30,9 hehtaaria. Se sijaitsee 6 kilometriä Viļakan kylästä länteen päin. Järvi on melko yhtenäinen, mutta koillispäässä on lahti, jonka lahdensuu on alle 20 metriä leveä, ja järven keskellä on kolme saarta, joiden yhteispinta-ala on noin 82 aaria. Järven keskisyvyys on 1,7 metriä ja syvimmät kohdat 3 metriä sijaitsevat saarien koillispuolella. Järven ympärillä on viljeltyä peltomaata, joiden maatilat sijaitsevat peltojen äärellä.

Luontoarvoja
------------

Järvessä kasvaa järviruokoa, lummetta, ulpukkaa, kaislaa, saraa ja kortetta. Järven pohja on mutaa ja sen rannat vaihtelevat matalista jyrkkiin. Vesi ruskean väristä ja sen yleisimmät kalalajit ovat hauki, ahven ja särki. Järven kalastusoikeudet kuuluvat valtiolle.

Vesistösuhteita
---------------

Tepenīcan sijaitsee Vādan valuma-alueella. Vjada (ven. Вяда, *Vjada*) on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven lounaispäähän laskee Nastrovan järvestä tuleva oja, joka on sama Vāda, joka lähtee eteenpäin järven koillispäästä. Tämä tekee järvestä läpivirtausjärven. Joki laskee Latvian ja Venäjän rajan yli ja yhtyy Velikajaan Venäjällä.

Huomautuksia
------------

1. 1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus sekä asutus on tarkistettu Google Earth-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyydellä.
3. 1 2 3 4 5 6  Teksti on osittain käännös latviankielisestä artikkelista lv:Tepenīcas ezers, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tepenīcas ezers, ezeri.lv, viitattu 29.11.2019 (latviaksi)
2. 1 2  Neuvostoajan kartta: O-35-Д, Псков (Pihkova), 1:200 000

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: lv:Tepenīcas ezers
**Wasted Puppets** on vuonna 2011 perustettu rovaniemeläinen rock-yhtye. Bändin musiikkia voisi luonnehtia klassiseksi rockiksi, mutta siinä on vivahteita myös muista rockmusiikin tyylilajeista. Yhtye sai alkunsa Anssi Tuomikosken ja Jani Klemetin akustisesta duosta, joka hyvin pian kasvoi kokonaiseksi bändiksi rumpalin ja basistin liittyessä yhtyeeseen. Samalla he alkoivat säveltää omaa musiikkia ja Beg For More -EP julkaistiin vuonna 2013 Inverse Records levy-yhtiön kautta. EP:n Roadkill kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo.

Seuraavan kokonaan akustisen julkaisun yhtye äänitti ja tuotti itse Rovaniemen maaseudulla. Julkaisu on nimeltään *Cabin Sessions* vuonna 2014.

Vuoden 2014 kesällä yhtyeellä oli kasassa jo levyllinen kappaleita ja he aloittivat pitkäsoiton äänittämisen ja ensimmäinen pitkäsoitto *Puppet Show* julkaistiin maaliskuussa 2015. Kappaleet ovat saaneet radiosoittoa varsinkin ulkomailla ja myös kotimaisilla radiokanavilla. Albumilta kuvattiin musiikkivideo kappaleesta Black Tar Medicine.

Bändi on keikkaillut ympäri Suomen ja käynyt myös Ruotsissa. Yhtye on lämmitellyt esim. Poisonblackia ja soittanut festareilla mm. loppuunmyydyssä Pyhä Unplugged -tapahtumassa. Merkittävin keikka tähän mennessä on ollut esiintyminen vuoden 2016 Kuopiorockissa.

Kokoonpano
----------

* Anssi Tuomikoski
* Jani Klemetti
* Samuli Visuri
* Ano Äijö

### Muut kokoonpanossa vaikuttaneet

* Aleksi Tiainen
* Jami Peltoniemi
* Mikko Hyyryläinen
* Teijo Ruutikainen
* Ville Kantola
* Ville Muru

Julkaisut
---------

* Beg For More (EP) (2013 Inverse Records)
* Cabin Sessions (2014 Omakustanne)
* Puppet show (2015 Secret Entertainment)
* Pain (single) (2017 Secret Entertainment)

Lähteet
-------

* 
*
**Willie Mae "Big Mama" Thornton** (11. joulukuuta 1926 Montgomery, Alabama – 25. heinäkuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen blues- ja rhythm and blues -laulaja. Thorntonin tunnetuin levytys on "Hound Dog", joka oli vuonna 1953 Billboardin R&B-listan ykkösenä seitsemän viikon ajan. Thorntonin tunnetuimpia omia kappaleita on "Ball and Chain" (1968), josta Janis Joplin levytti menestysversion.

Thornton aloitti laulajanuransa laulamalla kirkossa. Sen jälkeen hän ryhtyi laulamaan bluesia ja kiersi Sammy Greenin Hot Harlem Revuessa 1940-luvulla. Peacock Records teki hänen kanssaan sopimuksen vuonna 1951, ja hänen ensimmäinen singlensä "Partnership Blues" julkaistiin samana vuonna. Johnny Otisin sekä Jerry Leiberin ja Mike Stollerin kirjoittama "Hound Dog" oli hänen kolmas Peacock-singlensä, ja se teki hänestä tunnetun. Sitä seuranneet singlet kuten "I Smell a Rat", "Stop Hoppin' on Me", "The Fish" ja "Just like a Dog" eivät menestyneet yhtä hyvin, ja Thorntonin ura hiipui 1960-luvun alkuun mennessä. Thorntonin 1970-luvun taitteessa Arhoolie- ja Mercury-yhtiöille tekemät levytykset elvyttivät hänen uransa.

Thornton tunnettiin suuresta koostaan ja siitä, että hänellä oli tapana pukeutua miesten vaatteisiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Artist Biography Bill Dahl, AllMusic


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hyppyjänis** (*Pedetes capensis*) on afrikkalainen jyrsijälaji. Sitä pidettiin aiemmin hyppyjänisten heimon (Pedetidae) ainoana lajina, mutta nyttemmin itäafrikkalainen *Pedetes surdaster* on erotettu siitä omaksi lajikseen. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että hyppyjäniksen suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "savannihyppijä".

Tuntomerkit
-----------

Piirros hyppyjäniksestäPiirros hyppyjäniksestä
Hyppyjänis muistuttaa pientä kengurua, sen massa on alle 4 kg ja ruumiin pituus 35–45 cm. Karvainen mustatupsuinen häntä on yleensä vähintään yhtä pitkä kuin eläimen ruumis. Turkki on väritykseltään punertavan rusehtava ja ruumiin alaosa on vaaleankellertävä.

Eläimen etukäpälät ovat lyhyet ja niissä on 5 varvasta pitkillä kaarevilla kynsillä. Sen sijaan takajalat ovat vahvat, se pystyy hyppimään 2–3 metrin pituisia loikkia. Takajaloissa on 4 varvasta, joissa on leveät ja kaviomaiset kynnet. Hyppyjäniksellä on tapana puhdistaa turkkiaan sisältä päin katsottuna toisella kynnellään.

Hyppyjäniksellä on hyvä kuulo ja sille on ominaista pitkät korvat, jotka ovat noin 8 cm. Kaivaessaan se kykenee sulkemaan korvakäytävänsä ja nenänsä estääkseen hiekan ja hyönteisten pääsyn sinne.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Hyppyjänis elää vain Afrikassa, sitä esiintyy Keniasta ja Tansaniasta etelässä sijaitsevaan Kapkaupunkiin asti. Se viihtyy kuivilla ja puolikuivilla seuduilla. Pesä tavallisesti koostuu monimutkaisista käytävistä ja piilopaikoista.

Ravinto
-------

Lajin ruokavalioon kuuluvat juuret ja mukulat. Asutuilla alueilla se syö myös viljaa ja maissia.

Lisääntyminen
-------------

Naaras tulee kantavaksi kerran vuodessa ja synnyttää vain yhden poikasen.

Lähteet
-------

1. ↑  Butynski, T.M.M. & De Jong, Y.: *Pedetes capensis* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.6.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Wilson, Don E. & Reeder, DeeAnn M. (toim.): *Pedetes* *Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3rd ed)*.  2005. Bucknell University. Viitattu 22.11.2010. (englanniksi)
3. 1 2  Nisäkäsnimistötoimikunta: Maailman nisäkkäiden suomenkieliset nimet (vahvistamaton ehdotus nisäkkäiden nimiksi)  2008. Luonnontieteellinen keskusmuseo. Viitattu 22.11.2010. [vanhentunut linkki]
4. 1 2 3 4  Jiří Gaisler ja Jan Zejda: *Suuri eläinkirja*, s. 304–305. suom. Mattias Toivanen, Jere Malinen ja Ismo Nuuja. WSOY, 1995. ISBN 951-0-22848-6.
5. 1 2  Heike Schütze: *Field guide to the mammals of the Kruger National Park*, s. 170. Struik, 2002. ISBN 9781868725946. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q732890
* Wikispecies: Pedetes capensis
* ADW: Pedetes\_capensis
* BOLD: 914579
* CoL: 768QF
* EoL: 289798
* Fossilworks: 234844
* GBIF: 5219942
* iNaturalist: 45929
* IRMNG: 11036960
* ITIS: 573198
* IUCN: 16467
* MSW: 13200003
* NCBI: 10023

 |

 |
**Nikolai Nikolajevitš Ljaško** (ven. Никола́й Никола́евич Ляшко́, oikea sukunimi *Ljaštšenko*, Ля́щенко; 19. marraskuuta (J: 7. marraskuuta) 1884 Harkovan läänin Lebedin – 26. elokuuta 1953 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Nikolai Ljaško syntyi sotilaan perheeseen. Hän työskenteli metallimiehenä Harkovan, Nikolajevin, Sevastopolin ja Donin Rostovin tehtailla ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Vuodesta 1903 lähtien hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen menševikkiryhmään. Samana vuonna hänet karkotettiin Aunuksen ja vuonna 1908 Vologdan lääniin.

Ljaškon ensimmäiset kertomukset ilmestyivät vuosina 1904–1905. Vuonna 1920 hänestä tuli yksi proletaarikirjailijoiden Kuznitsa-ryhmän johtajista. Hänet tunnetaan parhaiten pienoisromaanista *Domennaja petš* ("Masuuni", 1925), joka jo ennen Fjodor Gladkovin "Sementtiä" käsitteli teollisuuden jälleenrakentamista kansalaissodan jälkeen. Omaelämäkerrallinen romaani *Sladkaja katorga* ("Makea pakkotyö", 1934; toinen osa 1936) kuvaa Venäjän työväen vallankumousliikkettä 1900-luvun alussa.

Suomennettu teos
----------------

* *Kertomus jalkaraudoista*. Leningrad: Kirja, 1931.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kratkaja literaturnaja entsiklopedija *feb-web.ru*. Viitattu 6.1.2012. (venäjäksi)
2. 1 2  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 456. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Kurt Ensio Napoleon Hukkataival**, vuoteen 1935 **Helin** (26. marraskuuta 1913 Viipuri – 6. marraskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hukkataipaleen vanhemmat olivat insinööri Wladislaw Willga ja luontaishoitaja Maria Henriikka Helin ja puolisot 1939–1949 Martta Inkeri Hyttinen ja vuodesta 1950 Toini Annikki Idman. Hukkataival kävi kansakoulun ja perehtyi saamansa stipendin turvin ulkomainontaan Euroopassa 1958. Hän teki myös opintomatkat Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Hukkataival toimi eri tehtävissä lehti- ja liikealalla, oli Sähkö Oy Siemensin konttoristi 1943–1944. *Suomen Sotilas* -lehden konttoripäällikkö 1943–1945 ja Oy Suomen Ulkomainonta Ab:n, sittemmin Oy Ulkomainos Ab, perustaja 1946, apulaisjohtaja 1946–1948, toimitusjohtaja 1948–1970 ja johtokunnan puheenjohtaja 1956–1984. Häntä voidaan pitää ulkomainonnan uranuurtajana Suomessa. Hukkataipaleella oli myös useita liike-elämän, maanpuolustuksen, seurakunnallisia ja muita luottamustehtäviä, kuten SOS-Lapsikylä -yhdistyksen puheenjohtajuus vuodesta 1962. Talvisodassa vaikeasti haavoittunut ja sotainvalidiksi jäänyt Hukkataival oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967, ensimmäisenä henkilönä mainosalalla. Hukkataipaleen Ulkomainos-yritys sai vuoden yrittäjäpalkinnon 1971, sekin ensimmäinen alallaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ensio Hukkataival *Biografiasampo*. Viitattu 18.10.2022.
2. ↑  Ihmiset. Kuolleet. Liikemies toi Suomeen ulkomainokset. Kauppaneuvos Esko Hukkataival. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  22.11.2000. Viitattu 17.10.2022.
**Miguel Alfonso Herrero Javaloyas** eli **Míchel** (s. 29. heinäkuuta 1988 Burjassot) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Espanjan Primera Divisiónissa Valencian, Deportivo La Coruñan, Levanten, Getafen ja Real Valladolidin joukkueissa. Hän on pelannut yhden kauden Kiinassa. Hän edustaa kaudella 2022–2023 neljännellä sarjatasolla pelaavaa Hérculesta. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

Míchel aloitti uransa kotikaupunkinsa Burjassotista. Sieltä hän siirtyi Valencian reservijoukkueeseen. Míchel sai kutsun Valencian edustusjoukkueeseen, kun keskikenttäpelaajat Rubén Baraja, Edu ja Manuel Fernandes olivat sairastuvalla. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki vierasottelussa Barcelonaa vastaan. Aikaisemmin hän oli pelannut jo ensimmäisen ottelunsa Copa del Reyn ottelussa Club Portugaletea vastaan, jossa hän myös onnistui maalinteossa.

Míchel siirtyi lainasopimuksella kaudeksi 2010–2011 Deportivo La Coruñaan ja seuraavaksi kaudeksi Hérculesiin. Pisimpään hän edusti Real Valladolidia kausina 2016–2021.

Míchel pelasi neljä ottelua Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2009 ja teki niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Míchel Herrero Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Míchelin tilastot BDFutbol-sivustolla
**Wat Tyler Cluverius IV** (1934 – 14. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen laivaston upseeri ja diplomaatti. Hän toimi Yhdysvaltain Bahrainin-suurlähettiläänä 1970-luvulla.

Arlingtonissa Massachusettsissä syntynyt Cluverius varttui Chicagossa. Hän valmistui Northwestern-yliopistosta journalistiksi ja sen jälkeen laivaston upseerikoulusta Rhode Islandilla. Hän kuului sukunsa neljänteen polveen, joka palveli laivastossa, hänen tapauksessaan vuosina 1957–1962. Myöhemmin hän opiskeli lisäksi arabiaa ja sai Indianan yliopistosta maisterin ja sitten tohtorin arvot. Vuonna 1967 hän siirtyi Yhdysvaltain ulkoministeriön palvelukseen, ja hänet nimitettiin maan suurlähettilääksi Bahrainiin harvinaisen nuorena vuonna 1976.

Cluverius poistui ulkoministeriön palveluksesta vuonna 1988 ja siirtyi johtamaan rauhanjärjestöä. Hän kuoli 14. helmikuuta 2010 Clevelandissa Ohiossa sairastettuaan pitkään syöpää ja muistisairautta.

Perhe
-----

Cluverius nai vuonna 1959 Judith Dvorovyn, josta erosi vuonna 1989. Myöhemmin hän avioitui ranskalaissyntyisen ja Israeliin muuttaneen Leah Konstablerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka olivat Wat Tyler Cluverius V ja Charlotte Cluverius. Jälkimmäinen liittyi suvun tavan mukaan laivastoon.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Page 62 - Foreign Service Journal - October, 2010 *afsa.org*.  Arkistoitu 16.9.2020. Viitattu 16.9.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Wat Tyler Cluverius IV, "superdiplomat," led Cleveland Council on World Affairs *Cleveland*.  16.2.2010. Viitattu 16.9.2020. (englanniksi)
Big Joe Williams
**Big Joe Williams** (oik. **Joseph Lee Williams**, s. 16. lokakuuta 1903, Crawford, Mississippi – k. 17. joulukuuta 1982, Macon, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnettiin persoonallisesta tyylistään soittaa yhdeksänkielistä kitaraansa sekä riidanhaluisesta persoonastaan. Hänen tunnetuin kappaleensa on vuonna 1935 ensilevytyksensä saanut "Baby, Please Don't Go", josta myöhemmin ovat omia versioitaan tehneet muun muassa Bob Dylan, AC/DC ja Aerosmith.

Elämä
-----

Nuorena Williams alkoi kierrellä ympäri Yhdysvaltoja soittaen baareissa, kujilla ja työleireillä. 1920-luvun alussa hän työskenteli The Rabbit's Foot Company -minstrel showssa ja levytti Birmingham Jug Bandin mukana Okehille vuonna 1930. 

Vuonna 1934 St. Louisissa Williams tapasi levytuottaja Lester Melrosen, jonka ansiosta hän levytti seuraavat kymmenen vuotta Bluebird Records -levymerkille. Hän levytti myös muiden bluesmuusikoiden kuten John Lee "Sonny Boy" Williamsonin, Robert Nighthawkin ja Peetie Wheatstrawin kanssa.

Williams pysyi arvostettuna bluesmuusikkona 1950- ja 1960-luvuilla levyttäen muun muassa Trumpet, Delmark, Prestige ja Vocalion -merkeille. Hän keikkaili myös Euroopassa ja Japanissa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa sekä tärkeimmillä amerikkalaisilla festivaaleilla.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Piney Woods Blues* (1958)
* *Tough Times* (1960)
* *Blues on Highway 49* (1961)
* *Nine String Guitar Blues* (1961)
* *Mississippi's Big Joe Williams and His Nine-String Guitar* (1962)
* *Blues for Nine Strings* (1963)
* *Back to the Country* (1964)
* *Ramblin' and Wanderin' Blues* (1964)
* *Classic Delta Blues* (1964)
* *Studio Blues* (1966)
* *Big Joe Williams* (1966)
* *Thinking of What They Did to Me* (1969)
* *Hand Me Down My Old Walking Stick* (1969)
* *Big Joe Williams* (1972)
* *Blues from the Mississippi Delta* (1972)
* *Don't Your Plums Look Mellow Hanging on Your Tree* (1974)

Lähteet
-------

1. 1 2  Barry Lee Pearson: Biography Allmusic. Viitattu 3.6.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Big Joe Williams AllMusicissa (englanniksi)
* Kuvitettu diskografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Big Joe Turner esiintymässä vuonna 1955
**Joseph Vernon "Big Joe" Turner** (18. toukokuuta 1911 Kansas City, Missouri – 24. marraskuuta 1985 Inglewood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja. Turner oli bluesin historian merkittävimpiä laulajia ja jump bluesin pioneeri, joka menestyi myös 1950-luvulla rock and rollin esittäjänä. Turner tunnettiin suuresta koostaan ja voimakkaasta äänestään.

Turner aloitti uransa 1930-luvulla Kansas Cityssä ja New Yorkissa boogie woogie -laulajana pianisti Pete Johnsonin säestämänä. Sotavuosina he siirtyivät länsirannikolle levyttämään. Suosioon Turner nousi Atlantic Recordsilla New Yorkissa 1950-luvun alussa, jolloin hän levytti useita R&B-listan menestyssinglejä. Hänen ykköshittejään olivat "Chains of Love" sekä "Shake, Rattle and Roll" (1954), jota seurasi muitakin rock and roll -hittejä. Vuoden 1956 jälkeen Turner alkoi levyttää aikuisempaa jazz-tyylistä musiikkia. Hän esiintyi aina kuolemaansa vuonna 1985 saakka.

Big Joe Turner nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1987.

Lähteet
-------

1. 1 2  Bill Dahl: Artist Biography AllMusic. Viitattu 28.12.2017.
2. ↑  Big Joe Turner Rock and Roll Hall of Fame. Viitattu 28.12.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Big Joe Turner** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Veikko Olavi Vaali** (23. helmikuuta 1905 Pori – 27. tammikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vaalin vanhemmat olivat asemamiesten esimies Viktor Mikko Wahl ja Fanny Linda Maria Lindvall ja puoliso vuodesta 1928 Elli Karhumaa. Vaali kävi kansakoulun Porissa, suoritti kauppa-apulaisen tutkinto Porin kauppakoulussa 1918 ja teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin. Hän oli kauppa-apulainen eri liikkeissä Porissa ja lähiseudulla 1918–1921, Mäntän Työläisten Kauppa Oy:n apulaisjohtaja 1921–1923, Maakauppiaitten Oy:n kauppamatkustaja Helsingissä 1925–1929, Agentuuriliike Veikko Vaalin omistaja 1929–1936, Veikko Vaali Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1936 ja Vaali Oy:n perustaja 1940, toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja johtokunnan puheenjohtaja. Vaali oli myös Tebe Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1940–1950, Chymos Export Oy:n osakas ja johtokunnan jäsen vuodesta 1945 ja Oy Barnängen Ab:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1950. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Vaali oli reservin luutnantti (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2  Veikko Vaali *Biografiasampo*. Viitattu 20.9.2022.
2. ↑  Kauppaneuvos Veikko Vaali kuollut.  *Uusi Suomi*, 28.1.1958, nro 26, s. 12. Kansalliskirjasto. Viitattu 20.9.2022.