recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gamonedo-juustoa.
**Gamonedo** (asturiaksi *Gamonéu*) on Espanjan Asturian alueella valmistettava juusto.

Gamonedo-juustoa valmistetaan Cangas de Onísin ja Onísin kahdessa kylässä Asturian ruhtinaskunnassa. Kylät sijaitsevat Gamonéu del Valle tai Gamonedo del Valle -nimisessä laaksossa ja lähistöllä sijaitsevat Picos de Europa -vuoret.

Gamonedo on suojattu alkuperänimitys ja sitä valmistetaan lehmän, vuohen tai lampaanmaidosta, tai niiden sekoituksesta. Valmistuksen mukaan juusto voidaan jakaa kahteen tyyppiin. Tavallista juustoa valmistetaan vuoden ympäri, mutta noin 10 % koko valmistuksesta on kesä-syyskuun välillä vuoristosolissa valmistettavaa Gamonedo del Puerto tai Gamonéu del Puerto -juustoa. Juustot ovat hieman eri makuisia, mikä johtuu laakson ja vuorten eri kasvillisuudesta. Juustoa valmistettaessa maito lämmitetään 24-30 °C asteeseen ja siihen lisätään juoksute. Seos saostuu noin tunnin ajan, jonka jälkeen syntynyt juustomassa pilkotaan ja kuivataan. Kuivattamisen jälkeen juustomassa asetellaan vanteisiin ja joskus myös puristetaan. Vielä ennen kypsyttämistä juusto suolataan ylä- ja alapuolelta ja sitä savustetaan 10-12 päivää. Juuston kypsymiseen kuluu kahdesta kuuteen kuukautta ja kypsyttäminen tapahtuu kellareissa tai alueen kalkkikiviluolissa 8–12 °C lämpötilassa. Kypsyttämisen aikana juustoon kasvaa myös *Penicillium roqueforti* -hometta.

Valmis juusto on leveydeltään 10-30 cm ja korkeudeltaan 8-15 cm. Painoa juustolla on puolesta kilosta seitsemään kiloon. Juuston kuoren väri vaihtelee pellavaisesta punertavan ruskeaan. Savustaminen tuottaa myös harmaan sävyjä. Juuston sisältö on valkoista tai kellertävää. Hometta juustossa on epäsäännöllisinä kasvustoina. yleensä etenkin kuoren seudulla. Juuston makua on kuvailtu voiseksi ja pähkinäöiseksi, sekä savuiseksi ja pisteliääksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 303-304. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Gamonedo PDO Trade Commission of Spain in New York.  Arkistoitu 4.12.2017. Viitattu 3.12.2017. (englanniksi)
**Cervon** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 34 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.

Kunnan keskustassa oleva Saint-Barthélemyn kirkko on rakennettu kunnostettu nykyiseen asuunsa 1800-luvulla. Samalla paikalla on ollut kirkko jo 600-luvulta lähtien, ja kirkossa on paljon rakenteita 1100-luvulta. Kunnan alueella on useita linnoja. Keskustan itäpuolella oleva *Château de Cuzy* on rakennettu 1600-luvulla, ja se on ulkoasultaan yhä alkuperäinen. *Château de Lantilly* on rakennettu roomalaisen huvilan Villa Lentullin paikalle. Linnoitusta reunusti aikoinaan kuusi tornia ja kaksinkertainen vallihauta. satavuotisessa sodassa Nivernaisiin hyökänneiden englantilaiset- ja navarralaiset sotajoukot valloittivat linnan vuosina 1358 ja 1359. Myöhemmin vuonna 1810 linna koki suurta tuhoa, kun neljä tornia tuhoutui taisteluissa. *Château de Marcilly* rakennettiin Yonnejoen varrelle noin vuonna 1455. Vuonna 1638 linnan ikkunoita suurennettiin ja Grand Dauphin luovutti linnan tykit Vaubanille. *Château du Pontot* on myös peräisin 1400-luvulta. Se tuhottiin satavuotisessa sodassa ja jälleenrakennettiin 1400-luvun lopulla. Nykyisessä linnassa tästä on jäljellä kaksi tornia. 

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

  

* Château de LantillyChâteau de Lantilly
* Château de MarcillyChâteau de Marcilly

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 7.11.2021. (ranskaksi)
2. ↑  Cervon Patrimoine du Morvan. Viitattu 8.11.2021. (ranskaksi)
3. ↑  L'histoire du Château de Lantilly Château de Lantilly. Viitattu 8.11.2021. (ranskaksi)
4. ↑  Les communes Parc naturel régional du Morvan. Viitattu 8.11.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Cervon** Wikimedia Commonsissa
**Hydroksyyliammoniumnitraatti** eli **HAN** (NH3OHNO3) on hydroksyyliammonium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä tutkitaan käytettäväksi ajoaineena sotilas- ja avaruusteknillisiin käyttötarkoituksiin.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa hydroksyyliammoniumnitraatti on väritöntä hygroskooppista kiinteää ainetta. Se on puhtaana epästabiilia, koska se sisältää samassa yhdisteessä sekä pelkistimen (hydroksyyliammoniumioni) että hapettimen (nitraatti-ioni). Hydroksyyliammoniumnitraatti liukenee hyvin veteen. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa vesiliuoksenakin muodostaen kaasumaisia reaktiotuotteita ja hajoamisnopeus on suurempi verrattuna muihin hydroksyyliammoniumsuoloihin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Hydroksyyliammoniumnitraattia voidaan valmistaa pelkistämällä typpihapon vesiliuosta elohopeaelektrodien avulla. Anodin ja katodin välinen tila erotetaan toisitaan puoliläpäisevällä ionomeerimembraanilla.

Hydroksyyliammoniumnitraatin vesiliuosta tutkitaan ajoaineena sotilas- ja avaruusteknillisiin tarkoituksiin. Sitä voidaan käyttää joko seoksena nitrometaanin ja isopropyylinitraatin kanssa tai sellaisenaan sidottuna kantajapolymeeriin. Yhdisteen etuna on sen korkea tiheysimpulssi (250-270 s) ja nykyisiin hydratsiinipohjaisiin ajoaineisiin nähden alhaisempi myrkyllisyys. Yhdistettä käytetään ajoaineena NASA:n Green Propellant Infusion Mission-projektin (GPIM) satelliiteissa ja luotaimissa ja ensimmäinen projektin satelliiteista on tarkoitus laukaista vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Jai Prakash Agrawal: *High Energy Materials*, s. 231–232. Wiley-VCH, 2010. ISBN 978-3-527-32610-5. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.6.2015). (englanniksi)
2. ↑  G.B. Manelis: *Thermal Decomposition and Combustion of Explosives and Propellants*, s. 243–244. CRC Press, 2003. ISBN 9780415299848. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.6.2015). (englanniksi)
3. ↑  Ralph E. White: *Modern Aspects of Electrochemistry*, s. 14. Springer, 2009. ISBN 978-1-4419-0654-0. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.6.2015). (englanniksi)
4. ↑  M.R. Tant,K.A. Mauritz,G.L. Wilkes: *Ionomers*, s. 338. Springer, 2012. ISBN 978-0-7514-0392-3. nitrate&f=false Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.6.2015). (englanniksi)
5. ↑  Jacqueline Akhavan: *Explosives and Propellants, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2004. Viitattu 17.6.2015
6. ↑  Committee on Air Force and Department of Defense Aerospace Propulsion Needs: *A Review of United States Air Force and Department of Defense Aerospace Propulsion Needs*, s. 183. National Academies Press, 2006. ISBN 978-0-309-10247-6. nitrate&f=false Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 17.6.2015). (englanniksi)
7. ↑  Green Propellant Infusion Mission (GPIM) Ball Aerospace. Viitattu 17.6.2015. (englanniksi)
**Hydroksyyliammoniumsulfaatti** ((NH3OH)2SO4) on hydroksyyliammonium- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste eli siis hydroksyyliamiinin ja rikkihapon suola. Yhdistettä voidaan käyttää hydroksyyliamiinin tavoin muun muassa orgaanisissa synteeseissä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa hydroksyyliammoniumsulfaatti on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen, mutta on useisiin orgaanisiin liuottimiin liukenematon. Hydroksyyliammoniumsulfaatti on keskivahva happo ja 1 massaprosenttia hydroksyyliammoniumsulfaattia sisältävän vesiliuoksen pH on 3,6. Kuumennettaessa yhdiste alkaa hajota yli 120 °C:n lämpötilassa. Hydroksyyliamiinin tavoin myös hydroksyyliammoniumsulfaatti on pelkistin.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Teollisuudessa hydroksyyliammoniumsulfaattia valmistetaan niin kutsutulla Raschig-prosessilla, jossa typpimonoksidin ja typpidioksidin seos reagoi ammoniumvetykarbonaatin, ammoniakin ja rikkidioksidin kanssa muodostaen hydroksyyliammoniumsulfaattia. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on typpimonoksidin pelkistys katalyyttisesti vedyn avulla rikkihappoisessa liuoksessa. Yhdistettä muodostuu myös kuumennettaessa nitrometaania tai nitropropaania rikkihappoliuoksessa.

Hydroksyyliammoniumsulfaattia käytetään usein hydroksyyliamiinin helpommin käsiteltävänä johdannaisena. Sitä käytetään valmistettaessa amideja kuten kaprolaktaamia, ketoneista Beckmann-toisiintumisella, lääkkeiden, rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjen valmistuksessa, pelkistimenä ja valokuvauskemikaalina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Josef Ritz, Hugo Fuchs & Howard G. Perryman: *Hydroxylamine, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 15.6.2015
2. 1 2 3 4  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 609. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
3. ↑  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 431. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
4. 1 2  Dmitry Yu. Murzin: *Chemical Reaction Technology*, s. 390-392. Walter de Gruyter, 2015. ISBN 9783110336443. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.6.2015). (englanniksi)
5. 1 2  David Reay,Colin Ramshaw,Adam Harvey: *Process Intensification*, s. 480-482. Butterworth-Heinemann, 2013. ISBN 9780080983042. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 15.6.2015). (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Scylla** (viirinumero 98) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dido-luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 9. huhtikuuta 1939. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 12. kesäkuuta 1942.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Se suojasi Jäämeren saattueita, kunnes alus lähti 28. lokakuuta Gibraltarille. Marraskuussa alus osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuun itäisen maihinnousualueen Force O:ssa. Alus siirrettiin joulukuussa Biskajanlahdelle tuhoamaan kotiinpalaavia saksalaisia saarronmurtajia. *Scylla* valtasi 1. tammikuuta 1943 Finisterren luoteispuolella *Rhakotiksen*.

Helmikuussa alus palasi Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita, mutta se palasi kesäkuussa Biskajanlahdelle suojaamaan sukellusveneidentorjunta-aluksia. Alus kuului syyskuussa Salernon maihinnousussa saattuetukialusryhmään, josta se palasi lokakuussa Englantiin muutettavaksi saattuetukialusryhmän lippulaivaksi. Alus palasi telakalta huhtikuussa 1944.

Laivasto-osastot Normandian maihinnousussa
Alus oli Normandian maihinnousussa Itäisen osaston lippulaivana, mutta se osui miinaan 23. kesäkuuta vaurioituen pahoin. Alus merkittiin rakenteellisesti täysin tuhoutuneeksi. Vaikka se hinattiin Portsmouthiin alusta ei kuitenkaan romutettu. Alusta käytettiin 1948-1950 maalilaivana.

*Scylla* saapui 4. toukokuuta 1950 T. Wardsille Barrow-in-Furnessiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Whitley s. 116

*Dido*-luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| **Dido-luokka** | *HMS Argonaut* - *Bonaventure* - *HMS Charybdis* - *HMS Cleopatra* - *HMS Dido* - *HMS Euryalus* - *HMS Hermione* - *HMS Naiad* - *HMS Phoebe* - *HMS Scylla* - *HMS Sirius* |
| Bellona-luokka | *HMS Spartan* - *HMS Bellona* - *HMS Black Prince* - *HMS Royalist* - *HMS Diadem* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Town-luokka – Seuraaja: Crown Colony -luokka |
**Alexander Adolf von Weymarn** (21. syyskuuta 1810 Hankoniemi – 26. kesäkuuta 1897 Jääski) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali.

Von Weymarnin vanhemmat olivat everstiluutnantti, kollegisihteeri Gustaf Fredrik von Weymarn ja Eva Christina Lagus ja puoliso Wilhelmina Roos. Alexander Adolf von Weymarn otettiin helmikuussa 1822 oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun ja yleni opiskeluaikanaan kesällä 1826 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin palvelukseen Mustanmeren laivastoon huhtikuussa 1829. Samana vuonna hän purjehti linjalaiva Tšesmalla Bosporinmerellä ja vuonna 1830 linjalaiva Pimenilla. Alkusyksyllä 1830 hänet siirrettiin palvelukseen Itämeren laivastoon ja nimitettiin 1. Suomen meriekipaasin 8. komppanian päälliköksi. Vuosina 1831–1834 hän purjehti  Itämerellä linjalaiva Arsiksella, korvetti Navarinilla, luggeri Oranienbaumilla, fregatti Jekaterinalla sekä linjalaivoilla Aleksandr I ja Berezina. Keväällä 1833 hänet siirrettiin 1. Suomen meriekipaasin 2. komppanian päälliköksi, luutnantiksi hän yleni 1834.

Vuonna 1835 von Weymarn osallistui fregatti Jekaterinalla joukkojen siirtoihin Kronstadtista Danzigiin ja takaisin, seuraavana kesänä hän palveli priki Userdijella Itämerellä ja toimi 1837 tykkivene 8:n päällikkönä Viaporin redillä. Keväällä 1838 von Weymarn siirrettiin 12. meriekipaasiin, kesällä 1839 hän purjehti linjalaiva Azovilla Itämerellä. Von Weymarn sai heinäkuussa 1840 siirron Henkivartioväen meriekipaasiin ja purjehti samana vuonna jahti Drušballa Pietarin ja Kronstadtin välillä ja seuraavana vuonna korvetti Knjaz Požarskilla Kronstadtista Hollantiin ja takaisin.

Vuosina 1842–1845 von Weymarn purjehti sekä Knjaz Požarskilla että linjalaiva Russijalla Itämerellä. Hänet ylennettiin toukokuussa 1845 kapteeniluutnantiksi ja määrättiin seuraavan vuoden keväällä höyrylaiva Aleksandrian päälliköksi Pietarin–Kronstadtin–Pietarhovin reitille. Elokuussa 1849 hänet siirrettiin Pietarhovin sataman päälliköksi ja ylennettiin joulukuussa 1853 2. luokan kapteeniksi. Krimin sodan aikana von Weymarn palveli siipirataslaiva Olafin päällikkönä, sodan jälkeen kesällä 1856 hän johti Olafin matkaa Kronstadtista Välimerelle. Keisarinna Aleksandra Feodorovna oli mukana aluksen paluumatkalla. Von Weymarn ylennettiin 1. luokan kapteeniksi matkan jälkeen syyskuussa 1856. Kontra-amiraaliksi hän yleni tammikuussa 1865, jolloin hänet siirrettiin Venäjän laivaston reserviin. Eron sotapalveluksesta von Weymarn sai vara-amiraalina tammikuussa 1870.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Weymarn, Alexander Adolf von *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kenraalit ja amiraalit
* Biografiasampo

 |

 |
**Pekka Iisakki Holma** (18. joulukuuta 1938 Oulu – 26. elokuuta 2015 Oulu) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli rakennuksia pääasiassa Pohjois- ja Keski-Suomeen.

Holma pääsi ylioppilaaksi 1961 Oulun lyseosta ja valmistui opettajaksi Oulun opettajainvalmistuslaitokselta 1966. Hän toimi matematiikan ja kuvaamataidon opettajana eri kouluissa muun muassa Posiolla ja Lassinkallion koulussa Oulussa. Holma oli kiinnostunut rakennustaiteesta ja niinpä hän opiskeli Oulun yliopiston arkkitehtiosastolla valmistuen sieltä arkkitehdiksi 1974.

Holma oli työssä oululaisissa arkkitehtitoimistoissa ja vuonna 1975 hän meni työhön Suunnittelukeskus Oy:n Oulun aluetoimistoon toimien siellä johtavana arkkitehtinä. Oman toimiston *Arkkitehtitoimisto Holma & Vuolteenaho Oy*:n Holma perusti 1980 yhdessä Markku Vuolteenahon kanssa, Holma suunnitteli monia julkisia rakennuksia Pohjois-Suomeen kuten kouluja, kirjastoja, paloasemia, terveyskeskuksia ja vanhusten palvelurakennuksia. Hän oli mukana myös puolustusvoimien rakennushankkeissa. Holman toimisto liitettiin vuonna 2003 Uki Arkkitehdit Oy:öön jossa Holma oli johtotehtävissä eläkkeelle jäämiseensä saakka.

Suunnittelutöitä
----------------

* Kempeleen terveysasema
* Viitasaaren terveyskeskus ja vanhainkotikokonaisuus
* Äänekosken paloasema

Lähteet
-------

1. ↑  *Tekniikan akateemiset ja arkkitehdit 2011, osa 1*, s. 316. Helsinki: Tekniikan Akateemisten Liitto, Tekniska Föreningen i Finland, Suomen Arkkitehtiliitto, Suomen Rakennusinsinöörien Liitto, 2012. ISBN 978-952-5633-65-8.
2. 1 2 3  Matti Heikkinen : Estetiikka ohjasi arkkitehtiä, muistokirjoitus ilmestynyt alun perin Kalevassa, Kirjastovirman sivut
3. ↑  Pekka Holma, Helsingin Sanomat Kuolleet 2.11.2015 (Tilaajille)
4. ↑  Uki Arkkitehdit Oulun suurimmaksi, Kaleva 3.7.2003
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Bellona-luokan ilmatorjuntaristeilijästä. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Royalist** (viirinumero 89) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bellona-luokan ilmatorjuntaristeilijä.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Dido-luokka (risteilijä)]]*
Alus tilattiin vuoden 1939 laivaston hätäohjelmassa Scotts Shipbuilding and Engineering Companylta, missä köli laskettiin 21. maaliskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 10. syyskuuta 1943.

Alus muutettiin välittömästi palvelukseen oton jälkeen saattuetukialusryhmän lippulaivaksi, jolloin sille asennettiin kaksi kaksiputkista ja neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä jo asennettujen tykkien lisäksi.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus suojasi myös lentotukialusten iskuja Norjan rannikolla piileksivää Saksan laivaston taistelulaivaa *Tirpitziä* vastaan. Alus siirrettiin elokuussa 1944 Välimerelle Etelä-Ranskan maihinnousuun tukialusryhmä TF88.1:ssä.

Alus upotti 15. syyskuuta hävittäjä *HMS Teazerin* kanssa Saksan laivaston kuljetusalukset *KT4*:n ja *KT26*:n Spathan niemimaan edustalla. Alus siirrettiin Aegean merelle, mistä se siirrettiin loppuvuodesta 1944 Itä-Intiaan.

Huhtikuussa 1945 alus oli 21. saattuetukialusviirikön lippulaivana Rangoonin maihinnousussa sekä toukokuussa osastossa, joka epäonnistui estämään keisarillisen Japanin laivaston risteilijöiden ja hävittäjien evakuoinnin Andamaaneilta. Sodan lopun alus suojasi lentotukialusrynnäköitä Itä-Intian ja Sumatran kohteisiin.

Sodan päätyttyä alus sijoitettiin Englannissa reserviin. Vuonna 1954 alus modernisoitiin, mikä valmistui huhtikuussa 1956. Palvelukseen otettaessa alus siirrettiin 9. heinäkuuta Uuden-Seelannin laivastolle.

*HMNZS Royalist* poistettiin 4. kesäkuuta 1966 palveluksesta ja palautettiin 1967 Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka myi sen marraskuussa Nissho Companylle Japaniin. Alus hinattiin 31. joulukuuta romutettavaksi Aucklandista Osakaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **HMS Royalist (89)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Whitley s. 118

*Dido*-luokan risteilijät

|  |  |
| --- | --- |
| **Dido-luokka** | *HMS Argonaut* - *Bonaventure* - *HMS Charybdis* - *HMS Cleopatra* - *HMS Dido* - *HMS Euryalus* - *HMS Hermione* - *HMS Naiad* - *HMS Phoebe* - *HMS Scylla* - *HMS Sirius* |
| Bellona-luokka | *HMS Spartan* - *HMS Bellona* - *HMS Black Prince* - *HMS Royalist* - *HMS Diadem* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: Town-luokka – Seuraaja: Crown Colony -luokka |
**Alexander Karl**/**Carl Heinrich Braun** (1805–1877) oli saksalainen kasvitieteilijä. Hän edusti luonnonfilosofista koulukuntaa ja oli sen tunnetuin kasvitieteilijä. Luonnonfilosofiassa pyrittiin selittämään luonnonilmiöitä erilaisten ajatusmalleihin pohjautuvien teorioiden ja arkkityyppien perusteella, mikä oli varsin tavallista Saksan tiedekentässä 1800-luvun alussa. Toisaalta Braun toi kuitenkin merkittävän palasen soluteoriaan esittämällä, että solu on elämän perusyksikkö. Tämä havainto organismien rakentumisesta muovautuvan kalvon rajaamista soluista on varmaankin Braunin merkittävin saavutus luonnontieteissä. Lisäksi Braun selvitti alkeellisten kasvien lisääntymistä ja yhdessä toisen saksalaisen biologin, Karl Schimperin, kanssa he loivat idealistisen kasviyksilön mallin, joka perustui heidän havaintoihinsa kasvien erilaisista lehtiasennoista.

Braun opetti kasvitiedettä ja eläintiedettä Karlsruhen polyteknillisessä koulussa (nykyisin Karlsruher Institut für Technologie) vuosina 1833–1846, minkä jälkeen hän toimi kasvitieteen professorina Freiburgin yliopistossa. Professorin virkansa lisäksi Braun toimi vuosina 1851–1877 Berliinin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan johtajana. Ison osan urastaan Braun tutki itiökasveja ja tutkimustyönsä myötä hän julkaisi vuonna 1851 teoreettisen mallin kasvien rakenteesta julkaisussaan *Betrachtungen Über die Erscheinung der Verjüngung in der Natur: Insbesondere in der Lebens- und Bildungsgeschichte der Pflanze*. Julkaisu edisti kasvimorfologian tutkimusta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Braun (German botanist) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 21.2.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alexander Braun** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* International Plant Names Index
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Alexander Adlivankin** (5. marraskuuta 1878 Pietari – 27. tammikuuta 1971) oli suomalainen hotellinjohtaja ja ravintolanpitäjä.

Adlivankinin perhe muutti Pietarista 1900-luvun alussa. Hän itse muutti Helsinkiin vuonna 1911 asuttuaan välillä Tukholmassa, jossa hän meni naimisiin ruotsalaisen Alfhild Lovisa Sjöbergin (1876–1973) kanssa. 

Adlivankin kouluttautui hotelli- ja ravintola-alalle työskennellessään manner-Euroopan suurissa hotelleissa. Hän oli Hotelli Seurahuoneen johdossa 1918–1924 ja vuosina 1924–1929 hän johti Ranskan Rivieralla Cannesissa sijainnutta Hotel Alsace-Lorrainea. Suomeen palattuaan Adlivankin oli Tampereella Hotelli Tammerin johtajana 1929–1931. Useina kesinä hän johti Hangossa *Bellevue- ja* *Casino*-ravintoloita. 

Adlivankin muutti 1931 Helsinkiin ja avasi oman *Quick*-nimisen ravintolan Pohjoinen Esplanadi 39:ssä. Hän piti tätä ravintolaa useita vuosia ja hänellä oli myös toinen ravintola Westendissä. Vuodesta 1945 alkaen Adlivankin johti Englantilaisen klubin ravintolaa.

Adlivankin on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sjuttioåring, Hufvudstadsbladet, 05.11.1948, nro 300, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. 1 2  Billion Graves : Alexander Adlivankin
3. ↑  Släktforskarbloggen 9.2.2019 : Välbärgade ryska rötter och en morfar som såldes på auktion...
**Elísabet Erlingsdóttir** (29. elokuuta 1940 Reykjavík – 5. kesäkuuta 2014 Kópavogur) oli islantilainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän myös toimi pedagogina oppilaitosten (ml. Islannin taideyliopisto) ja kuorojen tehtävissä.

Elísabet aloitti opintonsa Sigurður Demetzin johdolla kotimaassaan. Sittemmin hän lähti opiskelemaan Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakouluun pääasiallisina opettajinaan Hanno Blaschke ja Josef Neher. Hän valmistui vuonna 1968. Hän loi pitkän uran solistina, joka kantaesitti aikansa islantilaisten säveltäjien töitä ja osallistui myös muiden muassa Johann Sebastian Bachin sekä Ludwig van Beethovenin suurimuotoisten kuoroteosten esityksiin. Elísabet esiintyi Islannin oopperan ensimmäisessä tuotannossa sen perustamisen (1982) jälkeen; tällöin hänellä oli rooli Johann Strauss nuoremman *Mustalaisparonissa*. Hän levytti useita albumeita; vuonna 2019 julkaistiin neljän levyn kokoelma *Elísabet Erlingsdóttir - Söngvaglóð* laulajan levytyksistä vuosilta 1971–87. Elísabetin oppilaisiin kuului oopperalaulaja Ólöf Kolbrún Harðardóttir. Sopraano antoi opetusta myös Islannin ulkopuolisessa Euroopassa ja Yhdysvalloissa mestarikursseillaan.

Elísabet oli naimisissa David Atli Ásbergin (s. 1938) kanssa, ja pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä (1969, 1975). Elísabet haudattiin Langholtskirkjaan 19. kesäkuuta 2014 kaksi viikkoa sairaalassa tapahtuneen kuolemansa jälkeen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Morgunblaðið: Elísabet Erlingsdóttir
2. 1 2 3  Karolina Fund: Elísabet Erlingsdóttir - Söngvaglóð
3. 1 2  ÍSMÚS: Elísabet Erlingsdóttir


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Alexander August Thesleff** (29. tammikuuta 1838 Hanhijoki, Viipurin maalaiskunta – 1. elokuuta 1892 Murole, Ruovesi) oli suomalainen insinööriupseeri, joka toimi Tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtajana vuosina 1885–1892. Hän oli myös taidemaalari Ellen Thesleffin isä.

Thesleff kuului viipurilaiseen Thesleffin säätyläissukuun. Hänen isänsä oli kollegineuvos Johan Henrik Thesleff, jonka lapset adoptoitiin setänsä, kenraali Alexander Amatus Thesleffin aatelissukuun. Thesleff syntyi isänsä omistamassa Hanhijoen kartanossa. Hän kävi vuosina 1849–1856 Haminan kadettikoulun ja valmistuttuaan vänrikiksi hän palveli Henkikaartin krenatöörirykmentissä. Vuonna 1858 hänet siirretiin aliluutnanttina Suomen Tie- ja vesikulkulaitosten johtokunnan insinööriosaston neljännen luokan insinööriksi. Hän sai samana vuonna luutnantin arvon. Thesleff oli Kuopion vt. piiri-insinöörinä 1872–1876 ja vakituisena piiri-insinöörinä 1876–1884. Oltuaan vuoden Teollisuushallituksen manufaktuuri-intendenttinä hänet nimitettiin joulukuussa 1885 Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen ylitirehtööriksi. Thesleff johti vuonna 1888 Muroleen kanavan rakennustöitä ja osti vuonna 1891 samalta seudulta kesäpaikakseen Murolekosken tilan. Hän kuoli siellä seuraavana kesänä.

Thesleff osallistui aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäiville 1863–1864 ja 1885. Hänen puolisonsa oli Emilia Matilda Sanmark. Heidän lapsiaan olivat taidemaalari Ellen Thesleff, oikeusneuvos Eynar Thesleff ja diplomaatti Rolf Thesleff. Professori Gunnar Castrén oli Thesleffin vävy, kirjailija Greta von Frenckell-Thesleff oli hänen miniänsä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tor Carpelan: *Ättartavlor för de på Finlands riddarhus inskrivna efter 1809 adlade, naturaliserade eller adopterade ätterna*, s. 303. Helsinki 1942.
2. ↑  Hanna-Reetta Schreck: *Minä maalaan kuin jumala – Ellen Thesleffin elämä ja taide*, s. 81, 87. Teos, Helsinki 2017.
3. ↑  Veli-Matti Autio: "Thesleff (1500 - )", *Suomen kansallisbiografia, osa 9*, s. 734–735. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-450-5. / Teoksen verkkoversio.
**HMS Saga** oli Ruotsin laivaston vuonna 1877 vesillelaskettu potkurikorvetti. Alus oli viimeinen Ruotsin merivoimille valmistunut suuri puurunkoinen purjealus.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Karlskronan telakalta ja se laskettiin vesille 12. marraskuuta 1877. Alus otettiin palveluksen 20. kesäkuuta 1878. Alus oli fregattitakiloitu ja sen purjepinta-ala oli 1 177 neliömetriä.

Palvelus
--------

Alus palveli koulutuskorvettina sekä *HMS Vanadisin* jälkeen vuodesta 1893 alkaen kadettien koululaivana, jolle voitiin majoittaa jopa 50 kadettia. Alus oli modernisoitavana vuonna 1898 Karlskronan telakalla, jolloin alukselle asennettiin kuusi uutta höyrykattilaa sekä pääkansi. Alus oli telakalla vuosina 1884, 1888, 1893 ja 1906 huollettavana. Vuonna 1884 aluksen 167 millimetrin tykki korvattiin 152 millimetrin Armstrongin toimittamalla M/83 kanuunalla ja kuudella 122 millimetrin rihlatulla takaaladattavalla M/73 kanuunalla. Vuonna 1888 122 millimetrin tykit korvattiin kahdellatoista 122 millimetrin M/81 kanuunalla, yhdellä 65 millimetrin M/86 tykillä ja kahdella 38 millimetrin M/84 pikatykillä sekä neljäällä kymmenpiippuisella 12 millimetrin ksp M/75 konekiväärillä. Konekiväärit korvattiin myöhemmin kahdella 25,4 millimetrin ksp M/84 konekiväärillä. Vuonna 1893 alukselta poistettiin kaksi 122 millimetrin tykkiä ja vuonna 1906 poistettiin 65 millimetrin tykki sekä kaksi konekivääriä.

Aluksesta tehtiin vuonna 1920 majoitusalus. Alus poistettiin palveluksesta 25. kesäkuuta 1926, jonka jälkeen siitä tehtiin maalilaiva. Alus upposi 19. heinäkuuta 1928 rannikkopanssarilaivojen *HMS Sverigen* ja *HMS Drottning Victorian* 283 millimetrin tykkien kouluammunnoissa.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-9743844-3-X. (ruotsiksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 93
**Baktšarin piiri** (ven. Бакча́рский райо́н, *Baktšarski raion*) on kunnallishallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 24 700 neliökilometriä. Asukkaita on 12 400 henkeä (vuonna 2015).

Baktšarin piiri sijaitsee Tomskin alueen eteläosassa Objoen vasemmalla rannalla. Se rajoittuu lännessä Parabelin, pohjoisessa Kolpaševon ja Tšajan ja Moltšanovon ja idässä Krivošeinon ja Šegarkan piireihin sekä etelässä Novosibirskin alueeseen. Pinta-alasta 67 % on metsää ja suuri osa suota. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi ja hietasavi.

Piirin hallinnollinen keskus on Baktšarin kylä. Siihen kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Baktšar, Parbig, Plotnikovo, Porotnikovo, Vavilovka ja Vysokij Jar.

Seudun asutus on syntynyt 1800-luvun puolivälissä. Uudisasukkaiden määrä lisääntyi 1900-luvun alussa. Neuvostoaikana piiriin asutettiin karkotettuja kulakkeja ja vähemmistökansallisuuksien edustajia. Vuonna 1963 Baktšarin piiriin liitettiin Parbigin piiri.

Baktšarista on asfaltoitu maantieyhteys Tomskiin. Seudun pääelinkeinot ovat maatalous ja metsäteollisuus. Sen erikoisuutena on vuonna 1934 perustettu pohjoisen puutarhanhoidon tutkimusasema. Paikallislehtenä ilmestyy *Naša žizn*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Entsiklopedija Tomskoi oblasti, tom 1*, s. 51–52. Izdatelstvo Tomskogo universiteta, 2008. ISBN 978-5-7511-1895-2. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4  Baktšarski raion: Obštšije svedenija *bakchar.tomsk.ru*.  Arkistoitu 22.12.2015. Viitattu 18.12.2015.
3. ↑  Baktšarski raion: Selskije poselenija *bakchar.tomsk.ru*.  Arkistoitu 21.1.2016. Viitattu 18.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Baktšarin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
*HMS Sandown* (viirinumero M101) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Sandown-luokan miinantorjunta-alus.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Sandown-luokka*
Alus tilattiin Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1988 kumminaan Gloucesterin herttuatar ja valmistui vuotta myöhemmin 9. kesäkuuta.

Palvelus
--------

Alus osallistui 9. kesäkuuta – 26. elokuuta 1999 *HMS Atherstonen* ja *HMS Bulldogin* kanssa Naton operaatio Allied Harvestiin, jonka tarkoituksena oli raivata liittouman Kosovon sodan aikana Adrianmereen pudottamat pommit. Osasto paikansi ja raivasi noin 20 prosenttia tiedetyistä 93 pommista ja ohjuksesta.

Alus paikansi 16. tammikuuta 2000 uponneen troolarin *Solway Harvesterin*. *Sandown* osallistui heinäkuussa 2002 Joint Maritime Courseen, jonka päätyttyä se osallistui joulukuussa Välimerellä Argonaut 02 -harjoitukseen. Alus osallistui Irakin sodan operaatio Teliciin raivaten miinoja Persianlahdella sekä turvaten Irakin satamiin johtaneita reittejä.

Britannian puolustusministeriö ilmoitti heinäkuussa 2004, että laivaston rakennemuutosten takia kolme vanhinta Sandown-luokan alusta poistetaan palveluksesta huhtikuussa 2005. *Sandown* poistettiin palveluksesta tammikuussa 2005, minkä jälkeen se makasi ankkurissa odottaen joko ostajaa tai romuttamista.

Viron laivasto
--------------

*EML Admiral Cowan*
Viron hallitus osti syyskuussa 2006 *Sandownin* sekä kaksi muuta luokan alusta. Rosythissä tehdyn huollon päätyttyä alus luovutettiin huhtikuussa 2007 virallisesti Viron laivastolle, joka nimesi sen *EML Admiral Cowaniksi* runkonumerolla M313. Alukselta on poistettu 30 millimetrin Oerlikon ja sen aseistukseen kuuluu ainoastaan kolme 12,7 millimetrin Browning-konekivääriä.

Alus kuuluu Viron laivaston Miinaviirikköön päällikkönään komentajakapteeni Johan-Elias Seljamaa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:HMS Sandown (M101)

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Smallwars.com - Allied Harvest
2. ↑  Onnettomuustutkintaraportti pdf s. 18

*Sandown*-luokan miinantorjunta-alukset

|  |  |
| --- | --- |
| Royal Navy | *HMS Bangor* - *HMS Blyth* - *HMS Bridport* - *HMS Cromer* - *HMS Grimsby* - *HMS Inverness* - *HMS Pembroke* - *HMS Penzance* - *HMS Ramsey* - *HMS Sandown* - *HMS Shoreham* - *HMS Walney* |
| Viron laivasto | *EML Admiral Cowan* - *EML Sakala* - *EML Ugandi* |
| Saudi Arabian laivasto | *Al Jawf* - *Al Kharj* - *Shaqra* |

|  |
| --- |
| Edeltäjä: *Hunt*-luokka – Seuraaja: ei seuraajaa |
| *Bakufuu Slash! Kizna Arashi* |
| --- |
|  |
| **Genre** | toiminta
 |
| Peli: *Bakufuu Slash! Kizna Arashi* |
| **Pelin tuottaja** | Sony Computer Entertainment |
| **Pelin julkaisija** | Sony Computer Entertainment |
| **Genre** | toiminta |
| **Laitealustat** | PlayStation 2 |
| **Julkaisupäivämäärä** | 3. marraskuuta  2004 |
| Manga: *Bakufuu Slash! Kizna* |
| **Tekijä** | Takao Aoki |
| **Julkaisija** | Shogakukan |
| **Sarjajulkaisulehti** | Coro Coro |
| **Ensimmäinen painatus** | 2005 – 2005 |
| **Kirjojen lukumäärä** | 2
 |

***Bakufuu Slash! Kizna Arashi*** on Sony Computer Entertainmentin vuonna 2004 PlayStation 2:lle julkaisema peli. Pelistä on myös julkaistu kaksi numeroa kestänyt manga.

Pelin idea
----------

Ideana on pelata nuorella sankarilla Arashilla ja tuoda rauha takaisin maailmaan päihittämällä ilkeä kuningas. Tähän tavoitteeseen pääsee, kun valitaan loitsun tapaisesta kirjasta eri elementtejä edustavia petoja, joilla taistellaan vihollisia vastaan. Ohjaimena taisteluissa on lähinnä ns. neula mikä on kiinnitetty sormeen. Tätä liikuttamalla kuvaruudussa näkyvässä loitsukirjassa erilaisin kuvioin syntyy erilaisia hyökkäyksiä.

Manga
-----

Mangassa sankarina on Narutoa muistuttava hahmo nimeltä Kizna Arashi, joka omistaa sinisen ilma elementtisen lohikäärmeen. Pääasiassa Arashi taistelee arkkivihollistaan Enniä vastaan, joka puolestaan omistaa punaisen tuli elementtisen lohikäärmeen.

Lähteet
-------

1. ↑  Bakufū Slash! Kizna (manga)  *Anime News Network* Viitattu 10.7.09 (englanniksi)
**HMS Saturn** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arrogant-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 22. joulukuuta 1781 Thomas Raymondilta Northamista, missä köli laskettiin elokuussa 1782. Raymond ajautui konkurssiin marraskuussa 1783, jolloin vastuu aluksen valmistumisesta siirtyi hänen velkojilleen. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1786 ja valmistui 5. helmikuuta 1787 reserviin. Valmistuskustannukset olivat 29 422 puntaa 12 shillinkiä ja 10 pennyä. Alus varustettiin 12. kesäkuuta 1790 meripalvelukseen Portsmouthissa, jossa varustamiskustannukset olivat 4 935 puntaa.

Palvelus
--------

Huhtikuusta joulukuuhun 1813 alus muutettiin Plymouthissa 58-tykkiseksi neljännen luokan fregatiksi. Se otettiin palvelukseen elokuussa päällikkönään James Nash. Alus valtasi 28. toukokuuta 1814 yhdysvaltalaisen 10-tykkisen kaapparin *Hussarin*. Marraskuussa päällikkyyden vastaanotti Thomas Brown. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1815.

Lokakuusta joulukuuhun 1817 alukselle tehtiin Plymouthissa korjauksia, joiden päätyttyä se ankkuroitiin. Alus muutettiin syyskuusta joulukuuhun 1825 sairaalalaivaksi Milfordiin. Se siirrettiin 1830 tykistökoululaivaksi ja muutettiin heinäkuusta marraskuuhun 1845 Pembrokessa vastaanottoalukseksi. Amiraliteetti antoi 1. heinäkuuta 1845 määräyksen aluksen muuttamisesta potkurikäyttöiseksi sulkualukseksi, mutta määräys peruutettiin 30. elokuuta. Alus jatkoi vastaanottoaluksena, kunnes se muutettiin lokakuusta 1849 maaliskuuhun 1850 Pembrokessa vartiolaivaksi. Alus romutettiin Amiraliteetin 1. elokuuta 1867 antaman määräyksen mukaisesti Pembrokessa 1. helmikuuta 1868.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 79

*Arrogant*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1758 tilatut | *HMS Cornwall* - *HMS Arrogant* |
| Edgar-luokka | *HMS Edgar* - *HMS Goliath* - *HMS Vanguard* - *HMS Excellent* - *HMS Saturn* - *HMS Elephant* - *HMS Illustrious* - *HMS Bellerophon* - *HMS Zealous* - *HMS Audacious* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Bellona-luokka – Seuraaja: Albion-luokka |
*Tämä artikkeli kuvaa Britannian kuninkaallisen laivaston Sandwich-luokan linjalaivaa. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*

**HMS Sandwich** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1759 vesillelaskettu Sandwich-luokan 90-tykkinen toisen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Sandwich-luokka*
Alus tilattiin 22. marraskuuta 1755 Chathamin telakalta, missä rakennustöistä vastasi John Lock. Köli laskettiin 14. huhtikuuta 1756. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1759 ja valmistui 28. toukokuuta. Valmistuskustannukset olivat 54 770 puntaa 17 shillinkiä ja 4 pennyä sisältäen varustamisen.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1759 läntiseen laivueeseen päällikkönään Henry Speke. Heinäkuussa Richard Norburystä tuli aluksen päällikkö, jolloin siitä tehtiin kontra-amiraali Francis Gearyn lippulaiva. Alus liitettiin Hawken laivastoon 20. marraskuuta mennessä. Alus osallistui seuraavana vuonna Quiberonin retkeen. Se kuului keväällä ja kesällä 1760 Boscawenin osastoon. Alus oli mukana Belleislen operaatioissa 6. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1761. Alus osallistui 1762 Basque Roadsin sulkuun ja poistettiin seuraavana vuonna palveluksesta.

Alus osallistui 1780 Cabo de São Vicenten taisteluun amiraali Sir George Rodneyn lippulaivana. Alus muutettiin vielä samana vuonna uivaksi patteriksi ja oli vuodesta 1790 alkaen satamapalveluksessa. Se romutettiin 1810.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 18

*Sandwich*-luokan linjalaivat

|  |
| --- |
| *HMS Sandwich* – *HMS Blenheim* |
| Edeltäjä: *HMS Royal William* – Seuraaja: *HMS Ocean* |
**HMS Sceptre** (viirinumero S104) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan sukellusvene.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Swiftsure-luokka (sukellusvene)*
Alus tilattiin 1. marraskuuta 1971 Vickers Shipbuilding Groupsilta (nykyisin osa BAE Systems Submarine Solutionsia), missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1974. Se laskettiin vesille 20. marraskuuta 1976 kumminaan Lady Audrey White ja valmistui 14. helmikuuta 1978.

Palvelus
--------

Alus kolaroi 1980-luvun alussa Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen kanssa, jolloin aluksen reaktori sammui turvajärjestelmän käynnistyttyä. Aluksen päällikön määräyksestä reaktorin turvajärjestelmät ohitettiin, minkä jälkeen se palasi kotisatamaan. Alus oli 1987 huollettavana, jolloin reaktoriin asennettiin uusi ydin. Maaliskuussa 1990 aluksen tapahtui jäähdytysaineen vuoto satamassa ja 20. lokakuuta 1991 syttyi tulipalo Faslanessa.

Alus lähetettiin maaliskuussa 2010 Falklandin saarille vahvistamaan alueella olevaa varuskuntaa alueella tehtyjen öljylöytöjen aiheutettua kiistaa alueen omistuksesta. Alus palasi toukokuussa Devonportiin, jossa se poistettiin palveluksesta 10. joulukuuta 2010.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 531

*Swiftsure*-luokan sukellusveneet

|  |
| --- |
| *HMS Swiftsure* - *HMS Sovereign* - *HMS Superb* - *HMS Sceptre* - *HMS Spartan* - *HMS Splendid* |
| Edeltäjät: *Churchill*-luokka – Seuraaja: *Trafalgar*-luokka |
**HMS Seid** (runkonumerot 63, B7 ja V7) oli Ruotsin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin ensin vartioveneeksi ja sitten yhteysalukseksi.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Chiswickistä John I. Thornycroft and Companyn Church Wharfilta. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1882 ja se liitettiin laivastoon kuukautta myöhemmin 22. joulukuuta .

Palvelus
--------

Vuonna 1887 alus nimettiin *Minbåt N:o 63*:ksi ja samalla se sai nimen *Blixt*. Alus muutettiin vartioveneeksi vuosina 1907-1909 runkonumerolla *B7*. Tällöin aluksen torpedoputket poistettiin ja sen tykkiaseistukseksi jäi 37 mm M/98B -pikatykki. Vuonna 1910 alus luokiteltiin yhteysalukseksi runkonumerolla *V6*. Se luovutettiin rannikkotykistölle vuonna 1919 ja se liitettiin osaksi Vaxholmin linnaketta. Alus poistettiin palveluksesta 18. kesäkuuta 1926.

Lähteet
-------

* Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan: *Örlogsfartyg - Svenska maskindrivna fartyg under tretungad flagg*. Luulaja: Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek, 2004. ISBN 91-974384-3-X. (ruotsiksi)

### Viitteet

1. 1 2  Hofsten, Gustaf von & Waernberg, Jan s. 209
Elna Borch
Death and the Maiden sculptureElna Borch:*Neito ja kuolema*, vuodelta 1905.
**Elna Inger Cathrine Borch** (6. joulukuuta 1869 Roskilde – 3. lokakuuta 1950 Kööpenhamina) oli tanskalainen kuvanveistäjä. Borch opiskeli kuvanveistoa August Saabyen oppilaana ja oli ensimmäisten naistenkuvaveistäjien joukossa muovailemassa suurempaa figuuriryhmää kerralla.  

Borch omaksui opettajansa naturalistisen tyylin, minkä voi havaita varhaisissa muotokuvissan. Debyyttinäyttelynsä hän piti vuonna 1891. Hän teki opintokäyntejä Pariisiin ja Firenzeen ja niiden vaikutuksena hänen tyylistään tuli symbolistisempi. Panimon omistaja Carl Jacobsen kiinnostui hänen töistään ja hankki niitä kokoelmiinsa. Hänestä tuli ensimmäinen naistaiteilija, joka sai työnsä Ny Carlsberg Glyptotekiin. 

Vanhemmalla iällään Borch kiinnostui eläinten oikeuksista. Hänen töitään oli vuonna 1927 esillä New Yorkissa. Vuonna 1936 hänelle myönnettiin merkittävä tanskalainen naistaiteilijoille myönnettävä tunnustus; Tagea Brandt Rejselegat.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Musée d'Orsay
* ULAN

 |

 |
**Sanuli** on avoimen lähdekoodin verkkosanapeli. Peli on ohjelmoitu Rustilla ja lisensoitu avoimella MIT-lisensillä.

Sanuli on saanut inspiraationsa Wordle-pelistä ja pelissä yhdistyy Hirsipuu- sekä Mastermind-pelit.

Pelaaminen
----------

Pelissä pelaaja yrittää arvata sanan viidellä (tai pelimuodosta riippuen kuudella) yrityksellä. Pelaajan arvattua sanaa, kirjaimet värjätään eri värein. Harmaa: kirjainta ei löydy sanasta lainkaan. Keltainen: kirjain löytyy sanasta, mutta on arvauksessa väärällä paikalla. Vihreä: kirjain on arvauksessa oikealla paikalla. Yleensä sanat ovat Sanulissa perusmuotoisia sanoja, mutta ne eivät välttämättä ole yleiskieltä. Omia sanulien arvauksia on mahdollista jakaa muille.

Sanulissa on erilaisia vaikeustasoja ja pituisia *sanuleja*. Peruspelin lisäksi on myös erilaisia pelimuotoja, kuten *päivän sanuli*, *sanuliketju* ja *neluli*. *Päivän sanulit* tulevat omalta listaltaan ja ovat aina samoja kaikille pelaajille tiettynä päivänä. *Sanuliketjussa* jos arvaat sanulin, on se suoraan ensimmäinen arvaus seuraavaan peliin. Näin pelaaja joutuu sopeutumaan vaihtuviin alkuarvauksiin, ja peli on hieman vaikeampi. *Nelulissa* ratkaistaan samalla kertaa neljää eri *sanulia* samoilla arvauksilla. Tavoite on saada kaikki neljä *sanulia* ratkaistua yhdeksällä arvauksella.

Toteutus
--------

Pelin Sanuli.fi-ilmentymä käyttää sanalistojensa lähteenä Kotimaisten kielten keskuksen avoimia aineistoja.

Vastaanotto
-----------

2022 helmikuun alussa Sanuli.fi:tä ladattiin viisisataatuhatta kertaa.*tarvitaan parempi lähde* Sanuli-pelien tuloksia on myös jaettu ahkerasti sosiaalisessa mediassa.

Lähteet
-------

* Sanuli ja muut simppelit sanapelit villitsevät – Aristoteleen kantapää, podcast-jakso Sanulista

1. 1 2 3 4  Jaakko Husso: Sanuli *github.com*.  5.4.2022. Viitattu 19.4.2022.
2. 1 2 3 4  Sanuli *sanuli.fi*. Viitattu 19.4.2022.
3. 1 2  Tamperelainen Jaakko, 28, teki päivässä jättisuosioon nousseen ilmaispelin – lähettää terveiset peliä kummastelleelle herkälle helsinkiläismiehelle *Ilta-Sanomat*.  25.1.2022. Viitattu 19.4.2022.
4. ↑  Jaakko Husso: Sanuli *github.com*.  5.4.2022. Viitattu 19.4.2022.
5. ↑  Nykysuomen sanalista Sanuli-sanapelin taustalla *Kotimaisten kielten keskus*. Viitattu 19.4.2022.
6. ↑  Sanuli ja muut simppelit sanapelit villitsevät | Audio Areena *areena.yle.fi*. Viitattu 19.4.2022.
7. ↑   *Twitter*. Viitattu 19.4.2022.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sanuli**.
* Sanuli
* Sanulin Git-arkisto
Antonianon instituutin nykyinen tunnus, joka on ollut käytössä vuodesta 2019 alkaen.
Antonianon instituutin vanha tunnus, joka oli käytössä vuoden 2011 loppuun.
**Antonianon instituutti** on Bolognassa Italiassa sijaitseva instituutti, joka tekee hyväntekeväisyystyötä sekä toimii monipuolisesti taiteiden ja kulttuurin saralla.

Antonianon instituutin perustivat vuonna 1953 neljä fransiskaanimunkkia: isä Gabriele Adani, isä Ernesto Caroli, isä Benedetto Dalmastri ja isä Berardo Rossi. Alun perin instituutti toimi köyhien ruokailupaikkana, taideakatemiana ja elokuvateatterina. 1960-luvulta alkaen instituutissa on alettu tuottaa myös televisio-ohjelmia sekä äänilevyjä. Vuodesta 1961 alkaen instituutti on tuottanut vuosittain yhteistyössä Italian yleisradioyhtiön RAI:n kanssa Kultaisen šekiinin laulukilpailua (Zecchino d'Oro), joka on myös kuvattu instituutin tiloissa.

Instituutissa annetaan opetusta muun muassa klassisessa baletissa, moderneissa tanssilajeissa, kuvataiteissa sekä teatteri- ja elokuvataiteissa. Instituutissa toimii myös kaksi kuoroa: 3–11-vuotiaille suunnattu Piccolo Coro dell’Antoniano ja yli 12-vuotiaille tarkoitettu Verdi Note dell’Antoniano.

20. syyskuuta 2006 perustettu Antoniano ONLUS kokoaa yhteen instituutin hyväntekeväisyystyöhön kuuluvia projekteja, tapahtumia ja keräyksiä. Näihin kuuluvat muun muassa taloudellisissa vaikeuksissa oleville tarkoitetun avoimen ruokalan ylläpitäminen sekä vuonna 1991 alkanut vuosittainen hyväntekeväisyyskeräys *Il Cuore dello Zecchino d’Oro* (suom. *Kultaisen šekiinin sydän*), jonka nimi oli *I Fiori della Solidarietà* (suom. *Solidaarisuuden kukat*) vuosina 1991–2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Antonianon instituutin Internet-sivut (italiaksi)