recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Punssirullia
**Punssirulla** (ruots. *punschrulle, dammsugare*) on Ruotsissa suosittu leivos, vihreällä marsipaanilla ja suklaalla päällystetty pitkulainen käärö. Sen täytteenä on kakun- ja keksinmuruista, kaurahiutaleista, kookoshiutaleista, kaakaojauheesta tai suklaasta, sokerista ja leivontarasvasta sekoitettu massa, joka maustetaan arrakkiviinalla tai punssiliköörillä.

Punssirullat kuuluvat kookospallojen rinnalla ruotsalaisten kahviloiden ja konditorioiden tavallisimpiin tuotteisiin. Suuri valmistaja on Delicato, mutta punssirullia valmistetaan liki jokaisessa ruotsalaiskonditoriassa. Ne kuuluvat myös Ikean ravintoloiden valikoimiin ympäri maailmaa.

Punssirulla lienee saanut alkunsa tarpeesta käyttää hyödyksi konditoriatuotteiden teossa syntyvät paistetun kakkutaikinan ylijäämäpalat ja pikkuleipien muruset, joita tarinan mukaan saatettiin jopa lakaista lattialta talteen. Muuten punssirullan alkuperä on tuntematon: Tanskassa tunnetaan samantapainen marsipaanirulla *træstamme* eli "puunrunko" ja Alankomaissa *mergpijpje* eli "ydinluu".

Ruotsissa punssirullaa kutsutaan usein nimellä *dammsugare* eli "pölynimuri", koska se muistuttaa ulkonäöltään 1920-luvulta asti valmistettua suosittua imurimallia. Muita nimityksiä ovat "lankarulla" ja "filmirulla".

Ruotsissa vietetään punssirullalle omistettua teemapäivää vuosittain 7. maaliskuuta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Karlsson, Mats: Dammsugare : Hemsidan *matskarlsson.info*.  13.4 2004. Viitattu 26.8.2021.
2. 1 2  Karlsson, Mats: Punschrullens dunkla ursprung *Bygd & natur 5/2008*.  Arkistoitu 18.8.2010. Viitattu 26.8.2021.
3. ↑  Punschrullens dag *temadagar.se*. Viitattu 26.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Punssirullien valmistusohje, *Kodin Kuvalehti.*
**Internet Encyclopedia of Philosophy** (IEP) on ilmainen filosofiaan ja filosofeihin keskittynyt internetissä julkaistava tietosanakirja. Sen perusti James Fieser vuonna 1995. Tietosanakirjan nykyiset toimittajat ovat James Fieser ja Bradley Dowden, ja siihen ovat kirjoittaneet artikkeleita myös monet muut toimittajat ja vapaaehtoiset.

*Internet Encyclopedia of Philosophy* on luonteeltaan johdannonomaisempi kuin *Stanford Encyclopedia of Philosophy*, mutta pyrkii samalla tavalla korkeaan akateemiseen laatuun. Artikkelien kirjoittajat ovat alan asiantuntijoita ja artikkelit on vertaisarvioitu. Jotkut artikkelit perustuvat kuitenkin public domain -materiaaliin, kunnes lopulliset artikkelit ovat valmiita. IEP on voittoa tuottamaton organisaatio, jolla ei ole rahoitusta.

Katso myös
----------

* *Routledge Encyclopedia of Philosophy*
* *Stanford Encyclopedia of Philosophy*
* *Logos-ensyklopedia*

Lähteet
-------

1. ↑  About the IEP:

Aiheesta muualla
----------------

* *Internet Encyclopedia of Philosophy (Arkistoitu – Internet Archive)* (englanniksi)
	+ Statement of Scholarly Standards (englanniksi)
	+ Editorial Staff (englanniksi)
CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St Gilesin katedraali**.
**St Gilesin katedraali** eli **High Kirk of Edinburgh** on Skotlannin kirkkoon kuuluva maailman presbyteriaanien pääkirkko Edinburghin vanhassa kaupungissa Royal Milen varrella. Katedraali-nimitys on tässä tapauksessa arvonimen kaltainen, sillä presbyteriaanisella kirkolla ei ole piispanistuimia eli katedroja.

Skotlannin kuningas David I perusti kirkon vuonna 1124. Englantilaiset tuhosivat kirkkoa kahteen otteeseen vuosina 1322 ja 1385. Uskonpuhdistuksen aikana John Knox saarnasi siellä, ja Skotlannin parlamentti julisti maan protestanttiseksi. Katedraalia restauroitiin 1870-luvulla, jolloin sinne tuotiin ensimmäistä kertaa uskonpuhdistuksen jälkeen urut ja ikkunoihin laitettiin lasimaalauksia. Nykyiset Rieger Orgelbaun valmistamat urut ovat vuodelta 1992.

Katedraalin torni on Edinburghin tunnetuimpia maamerkkejä, ja kirkko on suosittu turistinähtävyys. Siellä vierailee yli miljoona turistia vuodessa.

Lähteet
-------

1. ↑  St Giles' Cathedral *stgilescathedral.org.uk*. Viitattu 16.11.2019. (englanniksi)
2. ↑  History – St Giles' Cathedral *stgilescathedral.org.uk*. Viitattu 16.11.2019. (englanniksi)
3. ↑  Disposition der Orgel in Edinburgh *die-orgelseite.de*. Viitattu 16.11.2019. (saksaksi)
4. ↑  St Giles' Cathedral *rieger-orgelbau.com*. Viitattu 16.11.2019. (saksaksi)
5. ↑  Top Scottish visitor attractions revealed *BBC*.  5.3.2019. Viitattu 16.11.2019. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place
* Structurae

 |

 |
**Heikki Karjalainen** (20. toukokuuta 1883 Kempele – 27. huhtikuuta 1938 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja opettaja.

Karjalainen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1903. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1908, jonka jälkeen hän aloitti matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa. Rehtoriksi yhteiskouluun Karjalainen valittiin edellisen rehtorin Mauno Rosendalin kuoltua vuonna 1917. Rehtorina Karjalainen toimi vuoteen 1931 asti, jona kesänä hän aloitti työnsä Oulun kaupunginjohtajana.

Karjalainen osallistui sekä valtakunnan politiikkaan että kunnallispolitiikkaan. Hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1927 Kansallisen Edistyspuolueen ehdokkaana Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja hän oli eduskunnassa vuoteen 1929. Eduskunnassa hän toimi muun muassa sivistysvaliokunnassa.

Kaupunkien kunnallislakiin säädettiin vuonna 1927 muutos, joka käytännössä loi Suomen kaupunkeihin kaupunginhallitukset, joiden johtoon valittiin kaupunginjohtaja. Karjalainen valittiin Oulun kaupunginjohtajaksi kaupunginvaltuuston kokouksessa 24. helmikuuta 1931. Hän ei ollut varsinaisesti hakenut virkaa, mutta oli ilmoittanut olevansa käytettävissä. Karjalainen sai 19 ääntä 35:stä. Kaupunginjohtajan valinnasta valitettiin ja Karjalainen pääsi virkaan vasta 27. heinäkuuta 1931. Kaupunginjohtajan virkaa hoiti virkaa tekevänä Kaarlo I. Junnelius, joka oli ollut kaupunginhallitusta edeltäneen rahatoimikamarin puheenjohtaja ja oli hoitanut kaupunginjohtajan virkaa 16. joulukuuta 1930 lähtien. Karjalainen oli siis kuitenkin ensimmäinen virkaan valittu kaupunginjohtaja.

Lähteet
-------

1. ↑  .aspx Heikki Karjalainen *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Hautala, Kustaa: *Oulun kaupungin historia V*, s. 188–191. Oulu: Kirjapaino Oy Kaleva, 1982. ISBN 951-9234-02-0.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Oulun vaakuna | Edeltäjä:**Kaarlo Junnelius** | **Oulun kaupunginjohtaja**1931–1938 | Seuraaja:**Eino J. Leino** |

Oulun kaupunginjohtajat
Kaarlo I. Junnelius (vt.) 1930–1931 |
Heikki Karjalainen 1931–1938 |
Eino Jalmari Leino 1938–1961 |
Arvo Heino 1961–1974  

Ilmo Paananen 1974–1990 |
Risto Parjanne 1991–1999 |
Kari Nenonen 1999–2006 |
Matti Pennanen 2006–2017 |
Päivi Laajala 2017–2023 | 
Seppo Määttä 2023–



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1927–1929 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(10) | 
* Hannula
* Karjalainen
* Linna
* Mantere
* Rydman
* Ryti
* Sinkko
* Särkkä
* Tuomioja
* Valkama
* Vennola

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
Japanissa valmistettu veitsi.
**Partaveitsi** on parranajoon käytettävä erityisen terävä veitsi.

Isosta-Britanniasta on löydetty vanhin tunnettu ihmisen käyttämä partaveitsi. Mansaarelta tehty pronssikauden aikainen löydös on 3 400–4 000 vuotta vanha. Esine kuului vainajan mukana hautaan laskettuun omaisuuteen.

Tyypillisen partaveitsen terä taittuu sen kahvaosaan niin, että ohuenherkkä terä on suojassa. Veitsen terä on mikroskooppisen ohut, ja sen käyttäminen vaatii aikaa ja taitoa. Ennen jokaista ajoa veistä tulee hioa leveään, parkitsemattomaan nahkavyöhön, jotta terä suoristuisi. Partaa ajettaessa jokainen pituussuunnan mukainen liike aiheuttaa haavan, mikäli terä koskee ihoa. Samoin, jos terällä painetaan liian kovaa, terä helposti höylää ihoa tai uppoaa siihen. Entisinä aikoina parturit opettelivat ajamaan parran turvallisesti ja nopeasti, ja he olivatkin suosittu vaihtoehto itse hoidetulle parranajolle.

Ennen 1800-luvun puoliväliä partaveitsi oli ainoa parranajoväline. Sen jälkeen yleistyivät erilaiset kaksi- ja vaihtoteräiset partahöylät sekä myöhemmin sähköiset partakoneet, joiden käyttäminen on turvallisempaa ja helpompaa. Vaikka modernimmat parranajovälineet ovat nykyisin lähes syrjäyttäneet partaveitsen, on sillä edelleen oma uskollinen kannattajakuntansa. Nykyään on tosin vaikeaa löytää partaveistä edes parturitarvikeliikkeistä, vaikka niitä yhä valmistetaan muun muassa Ranskassa, Saksassa ja Japanissa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

Vuonna 2012 julkaistun *007 Skyfall* -elokuvan jälkeen partaveitsien myynti lisääntyi useissa verkkokaupoissa jopa satoja prosentteja. Elokuvassa päähenkilö James Bond ajaa partansa partaveitsellä ja toteaa, että "vanhat tavat ovat joskus parhaita". Internetin hakukoneissa tehtiin hakuja sanoilla "*cut throat razor*" ja "*straight razor*" viisi päivää ensi-illan jälkeen noin 735 % useammin kuin ennen ensi-iltaa.

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Partaveitsi**.
* Klassisen parranajon maailma -blogi
*
St Giles-without-Cripplegate vuonna 2004.
**St Giles-without-Cripplegate** on anglikaaninen kirkko Lontoon Cityssä. Rakentamisajankohtanaan 1390-luvulla se sijaitsi kaupunginmuurin ulkopuolella lähellä Cripplegaten porttia, ja siksi sen nimessä on sana "without" (suom. *ulkopuolella*). Kirkko on omistettu Pyhälle Egidiukselle (engl. *St Giles*). 

St Giles-without-Cripplegate säilyi ehjänä Lontoon suuressa palossa vuonna 1666, mutta pommitus 29. joulukuuta 1940 tuhosi katon ja sisäosat.

Oliver Cromwell ja Elizabeth Bourchier menivät naimisiin St Giles-without-Cripplegatessa vuonna 1620. Runoilija John Milton sekä tutkimusmatkailija Martin Frobisher on haudattu tähän kirkkoon.

Lähteet
-------

1. 1 2  St Giles Cripplegate and Red Cross Street Fire Station *A London Inheritance*.  8.9.2019. Viitattu 6.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  St Giles, Cripplegate *Collage – The London Picture Archive*. Viitattu 6.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  The 1790 desecration of John Milton's bones, hair and teeth in a London church *US National Library of Medicine*. Viitattu 6.12.2019. (englanniksi)
4. ↑  A Famous City Church: St. Giles, Cripplegate (Lehtiartikkeli julkaisusta: The Musical Times and Singing Class Circular
Vol. 44, No. 727, syyskuu 1903) *jstor.org*. Viitattu 6.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St Giles-without-Cripplegate**.
* Kirkon verkkosivut


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* MusicBrainz place

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee ruotsalaista painijaa. Samannimisestä suomalaisesta yleisurheilijasta kerrotaan eri artikkelissa.*

**Tomas Johansson** (s. 20. heinäkuuta 1962 Haaparanta) on entinen ruotsalainen raskaansarjan painija.

Tomas Johansson on Ruotsin rajakaupungin Haaparannan kaksikielinen kasvatti. Hän aloitti painiharrastuksensa vuonna 1971 paikallisessa Haparanda SKT -seurassa. HSKT:ta hän edusti painiurallaan aina vuoteen 1997. Nuoruudessaan hän paini niin kreikkalais-roomalaista kuin vapaata painimuotoa. Juniorivuosinaan alle 20-vuotiaana hän saavutti useamman kerran mitalisijoituksia muun muassa 1980, 1981 ja 1982 pronssisijat EM-paineissa.

Aikuisten sarjan mestaruuskisoihin Tomas Johansson osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1983 Kiovan MM-kisoissa sijoituksen ollessa 130 kg:n sarjan seitsemäs. Seuraava vuosi oli sitten läpimurtovuosi, mutta myös katastrofaalinen. Itäblokin boikotoidessa Los Angelesin vuoden 1984 kesäolympialaisia mahdollisuudet menestykseen olivat erinomaiset. Tomas Johansson sijoittuikin toiseksi, mutta hän jäi kiinni anabolisten steroidien käytöstä ja hylättiin. Seurasi 18 kuukauden kilpailukielto.

Kärsittyään kilpailukiellon Tomas Johansson palasi huippupainiin takaisin ja saavutti maailmanmestaruuden keväällä 1986 Budapestissä pistevoitolla Neuvostoliiton Vladimir Grigorjevista. Hän oli sillä hetkellä ensimmäinen ei-itäeurooppalainen 33 vuoteen, joka voitti raskaimman sarjan mestaruuden. Sen jälkeen ei mestaruutta tullut, sillä sarjaa hallitsi venäläispainija Aleksandr Karelin. Soulin olympiakisoissa 1988 tuli pronssia ja Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 hopeaa. Kansainvälistä painiuraa jatkui vielä vuoden 1996 Atlantan kesäolympialaisiin asti. Siellä Johansson sijoittui vielä seitsemänneksi. Sen jälkeen hän paini vielä Saksassa sarjamuotoista painiliigaa vuosina 1996–1998.

Urallaan Johansson edusti Haparanda SKT:ta vuosina 1972–1997, Gävlen BK Lokea vuosina 1998–1999 ja painiessaan Saksassa sikäläistä Hallbergmoos-seuraa vuosina 1996–1998.

Saavutukset
-----------

* Svenska Dagbladetin kultamitali vuonna 1986
* Victoria-stipendi vuonna 1986
* Jerring-palkinto vuonna 1986
* Ruotsin vuoden painija vuonna 1986
* Vuoden norrbottenilaisurheilija – norrbottenilaissanomalehden NSD:n mitali vuosina 1982, 1986, 1988 ja 1992

Lähteet
-------

1. ↑  Kylän kuuluisin mies kantoi tätien kassit *Kaleva.fi*.  27.3.2006.
2. ↑  Arponen, Antti O.: *Olympiakisat Ateenasta Atlantaan*, s. 296. WSOY, 1996. ISBN 9510210722.
3. ↑   Idrottsforum.org: Hur dopningen blev ett idrottsproblem - Fallet Tomas Johansson, Los Angeles 1984 (ruotsiksi)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive) Svenska Brottningsförbundet: Statistik & historik (ruotsiksi)
6. ↑   svenski.com: NSD-medaljen till Hellner – igen (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tomas Johansson – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Johansson FILA:n tietokannassa (englanniksi)
Nodaalialueen keskus eli noodi voi olla mikrotasolla vaikkapa kyläkauppa
**Nodaalialueella** tarkoitetaan maantieteen piirissä kehitetyssä keskuspaikkateoriassa keskusta, kuten kaupunkia, kylää tai taajamaa sekä sen vaikutusaluetta. Keskus ja vaikutusalue ovat vuorovaikutuksessa keskenään ja riippuvaisia toisistaan. Keskus, joka tarjoaa erilaisia palveluita ja toimintoja, saa puolestaan ympäröivältä alueelta esim. elintarvikkeita, raaka-aineita ja työvoimaa. Keskuksen rajat voidaan määrittää konkreettisesti esim. tarkastelemalla, mistä kaikkialta keskukseen tullaan töihin tai ostoksille. Suurilla keskuksilla on myös suuri vaikutusalue, esim. Helsingillä koko pääkaupunkiseutu ja kehyskunnat sekä monin tavoin koko Suomi.

Globaalilla tasolla keskukset ovat ydinalueita, joiden vaikutusalueena ovat hyvin laajat alueet tai koko maailma. Kyseessä voi olla suurkaupunki, kuten New York tai Lontoo tai laajempi kokonaisuus, kuten Länsi-Eurooppa.

Nodaalialueisiin perustuvaa keskuspaikkateoriaa kehitti 1930-luvulla saksalainen maantieteilijä Walter Christaller. Suomessa sitä sovellettiin valtakunnalliseen aluesuunnitteluun etenkin 1960-luvulta 1980-luvulle. Teorian tärkeisiin soveltajiin Suomessa kuului muiden muassa Vaasan yliopiston rehtorinakin toiminut talousmaantieteilijä Mauri Palomäki.

Katso myös
----------

* Toiminnallinen alue
* Takamaa (talous)

Lähteet
-------

1. ↑  Kakko, Kenno, Tyrväinen & Fabritius: *Lukion maantiede 1-2*, s. 90. Otava, 2010.
2. ↑  Moisio, Sami: *Valtio, alue, politiikka. Suomen tilasuhteiden sääntely toisesta maailmansodasta nykypäivään*, s. 143-150. Tampere: Vastapaino, 2012. 978-951-768-386-9 (painettu) ISBN 978-951-768-364-7 (verkkojulkaisu EPUB).
K. C. Pant (vasemmalla)
**Krishna Chandra Pant** (1931 Nainital – 15. marraskuuta 2012 Delhi) oli intialainen poliitikko. Hän toimi muun muassa maansa puolustusministerinä vuosina 1987–1989. Hänestä tuli suunnittelukomission varapuhemies vuonna 2000. Hän tuli valituksi Lok Sabhaan vuosina 1962, 1967, 1971 ja 1989. Vuonna 1978 hänet valittiin Rajya Sabhaan, jonka johtajana hän toimi vuosina 1979–1980. Pant aloitti poliittisen uransa Intian kongressipuolueessa, mutta siirtyi vuonna 1998 Intian kansanpuolueeseen. Myös Pantin isä Govind Ballabh Pant ja vaimo Ila Pant ovat toimineet politiikassa.

Lähteet
-------

1. ↑  NDTV: Former Defence Minister KC Pant dead
2. ↑  DNA India: KC Pant passes away
3. ↑  Deccan Chronicle: K C Pant passes away (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Denis Suárez Fernández** (s. 6. tammikuuta 1994 Salceda de Caselas, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja ja edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia.

Seurajoukkueura
---------------

Suárez teki sopimuksen 23. toukokuuta 2011 englantilaisen Manchester Cityn kanssa. Manchesteriläisseura maksoi hänestä 850 000 punnan siirtokorvauksen, joka saattoi kohota 2,75 miljoonaan puntaan mikäli sopimukseen asetetut menestysehdot täyttyvät.

22. elokuuta 2013 Suárez palasi takaisin kotimaahansa, kun hän siirtyi Barcelonaan nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi kauden 2013–2014 seuran reservijoukkueessa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.

Kaudeksi 2013–2014 Suárez siirtyi lainasopimuksella Sevillaan osana Ivan Rakitićin kauppaamista.

29. elokuuta 2015 hän siirtyi Villarrealiin nelivuotisella sopimuksella. Barcelonalla oli pelaajaan takaisinosto-optio ensimmäisen kauden jälkeen.

4.heinäkuuta 2016 Barcelona julkaisi Suárezin paluun maksettuaan takaisinostosumman. Barcelona maksoi 3,5 miljoonaa euroa ja Suárez allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen, jossa oli lisäoptio riippuen pelatusta ottelumäärästä. Ensimmäisenä vuonna Suárez oli mukana vain 12 La Liga avauksessa.

30. tammikuuta 2019 Arsenal kiinnitti Suárezin lainalle kauden 2018-2019 loppuun saakka.

30. kesäkuuta 2019 Denis Suarez allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Celta Vigon kanssa 16 miljonan euron siirtosummalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Man City trump Barcelona in snapping up Suarez from Celta Vigo Daily Mail. Viitattu 15.7.2014. (englanniksi)
2. ↑  Rakitic ficha cinco temporadas por el Barcelona Marca. Viitattu 15.7.2014. (espanjaksi)
3. ↑  El acuerdo para el traspaso de Denis Suárez al Villarreal ya es oficial Marca. Viitattu 29.8.2015. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Denis Suárezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Espanyol – Primera División
1 García |
2 Gil |
3 Pedrosa |
4 Cabrera |
5 Calero |
6 Lozano |
7 Puado |
8 Bare |
9 Joselu |
10 Darder |
12 Vinícius |
13 Lecomte |
14 Oliván |
16 Lazo |
17 Braithwaite |
19 D. Gómez |
20 Expósito |
21 Melamed |
22 Vidal |
23 Montes |
24 S. Gómez |
25 Fernández |
Valmentaja Martínez
*Tämä artikkeli kertoo 1990-luvun kirjasarjasta. Suomen merimuseon vuosikirja on* Nautica Fennica*.*

**Navis Fennica, Suomen merenkulun historia 1–4** on WSOY:n 1990-luvun puolivälissä julkaisema neliosainen, suomenkielinen tietokirjasarja merenkulun historiasta Suomessa. Teoksessa on kaikkiaan 1 501 sivua, ja sen sisältö jakaantuu kymmeniin eri kirjoittajien laatimiin artikkeleihin.

Teossarjan ensimmäinen osa "Puuruuhista syvänmeren purjelaivoihin" keskittyy suomalaisen merenkulun ja vesiliikenteen varhaisvaiheisiin, toinen osa "Höyryveneistä uiviin loistohotelleihin" konevoimalla liikkuviin aluksiin. Kolmas osa on nimeltään "Telakat, satamat ja valtion alukset" ja neljäs osa, "Meren aalloilla ja sisävesillä", kertoo artikkeleissaan muun muassa merenkulkualan ammateista, koulutuksesta ja järjestöistä sekä veneilystä ja laivaharrastuksesta. Neljännen osan lopussa on myös muun muassa luettelo merenkulkualan termeistä selityksineen.

*Helsingin Sanomissa* Olli Hakkarainen kirjoitti päätösosan valmistuttua, että sarjan voi varauksetta sanoa etsivän vertaistaan jopa kansainvälisesti: "Sarjan suunnittelija ja toimittaja Erkki Riimala on osannut koota taitavan miehistön kuljettaman *Navis Fennican* perille asti: neljän osan kirjoittajat ovat kaikki asiansa osaavaa väkeä."

Meriliitto palkitsi Erkki Riimalan kirjasarjasta vuonna 1996 Merenkulun Maineteko -palkinnolla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Hakkarainen, Olli: Neliosaiseksi kasvanut suurtyö Suomen merenkulun vaiheista on nyt kokonaan valmis.  *Helsingin Sanomat*, 16.3.1995, s. 53. Näköislehti (maksullinen).
2. ↑  Palkittuja.  *Helsingin Sanomat*, 15.11.1996, s. 4. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 17.11.2022.
**Quintette du Hot Club de France** oli ranskalainen jazzyhtye, jota on sanottu jopa Euroopan merkittävimmäksi jazzyhtyeeksi.

Historia
--------

Yhtyeen perustivat vuonna 1933 kitaristit Django Reinhardt, Joseph Reinhardt, Roger Chaput, viulisti Stéphane Grappelli ja basisti Louis Vola. Grappelli, Reinhardt, Chaput ja Vola työskentelivät Hotel Claridgen tanssiorkesterissa Pariisin *37 Rue Francois 1er.*:llä ja soittivat vapaa-ajoillaan yhdessä myös huvikseen. Hot Clubin omistajat Pierre Nourry ja Charles Delaunay sattuivat kuulemaan heidän soittoaan ja yhtye kutsuttiin tekemään ensilevy Ultraphone-levy-yhtiölle joulukuussa 1934.

Yhtye saavutti menestystä esiintymisillään 1930-luvulla Euroopassa ja siitä tuli ensimmäinen myös Yhdysvalloissa kuuluisuuteen noussut jazzorkesteri. Soitolle leimaa-antavaa olivat mustalaismusiikkivaikutteet jazziin yhdistettynä.

Orkesterin toiminta taukosi toisen maailmansodan puhjettua vuonna 1939. Britannian julistaessa sodan Saksalle orkesteri soitti parhaillaan Lontoossa. Grappelli päätti pysyä Lontoossa, kun taas Django Reinhardt palasi Pariisiin. Yhtye palasi yhteen vielä sodan jälkeen vuosiksi 1946–1949.

Perustajajäsenten lisäksi yhtyeessä soitti lukuisia muita muusikkoja.

Vaikutus
--------

Kvintetin omaperäinen sykkivä ja kielisoittimiin perustuva tyyli soittaa intensiivistä muutoin big bandeille tyypillistä musiikkia on tehnyt vaikutuksen moniin myöhempiin kokoonpanoihin ja yhtyettä ovatkin jäljitelleet monet tribuuttikokoonpanot, esimerkiksi itävaltalainen Romanderie.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Quintette du Hot Club de France *worldmusic.nationalgeographic.com*. National Geographic Society.  Arkistoitu 14.11.2006. Viitattu 24. huhtikuuta 2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  *Suuri Musiikkitietosanakirja 5 O-See*, s. 125. Helsinki: Weilin + Göös ja Otava, 1991. ISBN 951-35-4729-9.
3. 1 2 3  Quintette of the Hot Club of France *www.redhotjazz.com*.  Arkistoitu 26.9.2010. Viitattu 24. huhtikuuta 2008. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Paraisten Puhelin Oy** (Partel, ruots. *Pargas Telefon Ab*) on Paraisilla toimiva tietoliikenneyhtiö. Sen palveluita ovat puhelin- ja laajakaistaliittymät sekä kaapeli-tv-liittymät ja -kanavapaketit kuluttajille..

Partel kuuluu Finnet-liittoon ja työllistää 17 henkeä. Asukkaita Partelin toimialueella on noin 15 500.

Historia
--------

Partel on perustettu vuonna 1894, jolloin ensimmäinen puhelinkeskus asennettiin Paraisille kauppias K. R. Ljungqvistin taloon. Vuonna 1902 keskus siirrettiin Rohden taloon Finnberginkadulle. Vuonna 1960 puhelinkeskus automatisoitiin ja siirrettiin nykyiseen Partelin toimirakennukseen Malmikadulle.

Partelin tulevaisuuden painopiste on valokuituverkon ja siihen liittyvien palveluiden kehittäminen. Partel alkoi rakentaa valokuituverkkoa Paraisille vuonna 2009. Yhtiö on ilmoittanut, että se aikoo rakentaa koko Paraisten keskustan kattavan valokuituverkon vuoteen 2015 mennessä.

Valokuituverkko mahdollistaa valtioneuvoston laajakaistaohjelman mukaiset 100 megabitin laajakaistayhteydet.

Tytäryhtiö
----------

Paraisten Puhelin Oy:n tytäryhtiö on Parcall Oy, jonka toimiala on puhelinvastaus- ja vaihdepalvelut yrityksille.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  | Paraisten Puhelin Oy:n vuosikertomus 2009
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Paraisten Puhelin Oy:n kotisivu
* Parcall Oy:n kotisivu
**Aleš Vodseďálek** (s. 5. maaliskuuta 1985 Jilemnice) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä. Vodseďálek on 183 senttimetriä pitkä, painaa 68 kilogrammaa ja edustaa Dukla Libereciä.

Vodseďálek on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin vuosina 2006 ja 2010. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on 34:s sija vuoden 2010 talviolympialaisista Vancouverista. Viestissä hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas. MM-kilpailuihin Vodseďálek on osallistunut kolmesti vuosina 2005, 2009 ja 2011. Paras sijoitus on vuoden 2009 kilpailuiden 31:s sija. Viestissä Vodseďálek on sijoittunut parhaimmillaan kuudenneksi. 

Vodseďálek debytoi yhdistetyn maailmancupissa tammikuussa 2006 Harrachovissa sijoittuen normaalimäen sprintissä sijalle 28. Näin ollen hän saavutti heti uransa ensimmäiset pisteet. Vodseďálekin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 23. sija, jonka hän on saavuttanut kahdesti; maaliskuussa 2009 Salpausselän suurmäen kilpailusta ja marraskuussa 2011 Rukan suurmäen kilpailusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Aleš Vodseďálek Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Sarvielaska** (*Chirolophis ascanii*) on elaskoiden (Stichaeidae) heimoon kuuluva lauhkeissa merivesissä elävä kalalaji.

Sarvielaskan tavanomainen ruumiin pituus on 17,5 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan laji voi kasvaa 25 senttimetrin mittaiseksi, vaikkakin naarailla maksimipituuden on havaittu olevan vain 18 senttimetriä. Sen ruumis on pitkänomainen ja sivusuunnassa litteä. Väritykseltään sarvielaska on melko vaalea, ja siinä on myös suuria punaisia laikkuja kahdessa jonossa kummassakin kyljessä. Sillä on päänsä päällä ja niskassaan huomiota herättävät hapsuiset ja pensasmaiset lisäkkeet. Selkäevän ensimmäisissä ruodot ovat liuskaisia. Koirailla nämä ulokkeet ja liuskaiset ruodot ovat naaraiden vastaavia isompia. Silmien ympärillä on tumma rengas, joka ulottuu alapuolella suupieleen asti.

Sarvielaskaa tavataan Atlantin valtameren pohjoisosassa alueella Britteinsaarilta Färsaarille, Islantiin ja Barentsinmerelle asti. Sitä esiintyy myös koko Norjan rannikolla. Atlantin valtameren länsiosassa se esiintyy Labradorin niemimaalla. Sen elinympäristö ovat kallio- ja kivipohjaiset levää kasvavat merialueet 10–20 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Sarvielaska käy säännöllisesti myös 200 metrin syvyydessä asti.

Sarvielaskan ravintoa ovat pienet äyriäiset, simpukat ja madot. Pohjanmeressä sen kutu tapahtuu loka-joulukuussa. Muualla se voi tapahtua eri aikoihin. Noin 2,5 millimetrin kokoiset munat laskeutuvat kovalle pohjalle yhtenäiseksi kerrokseksi. Poikaset kuoriutuvat 5–6 viikon kuluttua kymmenen millimetrin mittaisina.

Lähteet
-------

1. ↑  *Chirolophis ascanii* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 19.3.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3  Varjo, Markku & Lehtonen, Hannu: *Suomen ja pohjolan kalat*, s. 414–415. Readme, 2017. ISBN 9789523213722. (suomeksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1088588
* CoL: 69STK
* EUNIS: 15651
* FishBase: 57
* GBIF: 2394936
* iNaturalist: 216741
* IRMNG: 10799731
* ITIS: 171571
* NatureServe: 2.100835
* NBN: NBNSYS0000174488
* NCBI: 2719052
* WoRMS: 127071

 |

 |
**Sääntönäisvero** (ruots. *stadgeränta*) on Suomessa käytössä ollut historiallinen maavero, jota suoritettiin tavallisesti pienistä manttaalittomista, mutta verotetuista torpista, ulkopalstoista, siirtotaloista, valtion niityistä ja saarista sekä kalastuspaikoista, jos edellä luetellut kohteet oli merkitty maakirjaan itsenäisinä tiloina. Joissakin poikkeustapauksissa sitä maksettiin manttaaliinpannuistakin taloista joko ainoana verona tai ruplaveron lisänä.

Sääntönäisvero oli vakinainen vero kuten sen nimikin ilmaisee, sillä sana ’sääntönäinen’ tarkoittaa säännöllistä ja sääntömääräistä. Tämä vero maksettiin tavallisesti rahana tai viljana ja joskus kauroina ja voina. Silloin kun sääntönäisvero oli määrätty suoritettavaksi viljana tai voina, se voitiin muuntaa rahalliseksi arvoksi verohinnan mukaan.

Oli myös olemassa ulkopalstoja ja muita manttaalittomia sääntönäisverotettuja tiloja, jotka aikoinaan olivat olleet ratsutilojen kantatiloja. Vuonna 1886 annettiin asetus ratsutilojen vakanssimaksujen lakkauttamisesta ja ratsutilojen akumentti- ja muiden verojen peruuttamisesta. Asetuksen perusteella osa näiden kantatilojen sääntönäisverosta jäi edelleen ratsutilojen nautittavaksi eli ne saivat käyttää tämän osan hyväkseen. Usein nämä kantatilat olivat olleet ratsutilojen kanssa yhdysviljelyksessä, jolloin niitä oli viljelty yhtenä kokonaisuutena. Jos tällöin kantatilan ja ratsutilan maat olivat vieretysten, ne sulautuivat yhdeksi kokonaisuudeksi ja myöhemmin oli mahdotonta selvittää kantatilan rajojen kulku ja mitä tiluksia kantatilaan kuului.

Sääntönäisveron kantaminen lakkasi vuoden 1925 alussa muuten paitsi Ahvenanmaan maakunnan osalta. Näin jatkui siihen saakka, kunnes maakuntapäivät päätti 30. joulukuuta 1929 lakkauttaa maaverot myös Ahvenanmaalla.

Katso myös
----------

* Sääntönäistila

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 13, palsta 394, hakusana sääntönäisvero. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1937.
2. 1 2 3 4  Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi eräiden maaverojen lakkauttamisesta, HE 9/1924 vp. (Wikiaineistossa)
3. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusanat sääntönäinen ja sääntönäisvero. Helsinki: WSOY, 1951–1961.
M6 Linebacker ilmatorjuntapanssarivaunu, varustettuna Stinger-ilmatorjuntaohjuksilla.
**Ilmatorjuntapanssarivaunu** (lyhenne *ItPsv*) on kohdeilmatorjuntaan tarkoitettu panssaroitu ajoneuvo. Se on tarkoitettu lähinnä panssaripataljoonien ilmatorjuntaan. Tärkeimpinä maaleina ovat taisteluhelikopterit. Ilmatorjuntapanssarivaunujen liikkuvuus vastaan sen suojaamien joukkojen liikkuvuutta ja niiden panssarointi suojaa vaunumiehistöä vähintään kiväärikaliiperisilta luodeilta ja sirpaleilta.

Alustana on usein taistelupanssarivaunun runko tai kuljetuspanssariajoneuvo. Ilmatorjuntapanssarivaunut on aseistettu yksi- tai useampiputkisella ilmatorjuntakanuunalla. Tykit ovat nykyisin kaliiperiltaan useimmiten 30–40 mm ja niitä on kaksi tai neljä putkea. Tehokas ampumaetäisyys ilmamaaleihin on 3–4 kilometriä, korkeussuunnassa noin 3 km. Ammuksina voidaan käyttää sirpalekranaattien ohella panssarikranaatteja vaunun itsepuolustukseen vihollisen ajoneuvoja vastaan. Useissa ilmatorjuntavaunuissa on nykyisin myös ilmatorjuntaohjuksia. Ohjusten kantomatka on 6–8 km. Aseistuksen lisäksi vaunu on varustettu laskimin, tutkalla ja muilla sensoreilla.

Ilmatorjuntapanssarivaunuja
---------------------------

* 90 Marksman
* Gepard
* Tunguska M1
**Tekstilaji** eli **genre** on eräs tapa jäsentää inhimillistä toimintaa tulkitsemalla sitä teksteinä tai tekstien kautta. Yksittäiset tekstit voidaan nähdä yhden tai useamman tekstilajin ilmentyminä. Tekstilajien hallinta erityisesti omalla äidinkielellä opitaan vähitellen niihin sosiaalistumalla. Tekstilajiosaaminen on siis tavallaan hiljaista tietoa, jota on vaikea tuoda esiin erillään konkreettisista tilanteista. Tekstilaji on monitieteinen tutkimuskohde, siksi siitä ei voida, tai on vähintään hyvin vaikeaa antaa suppeaa, yksiselitteistä määritelmää. Yleisellä tasolla tekstilajia voidaan tarkastella esimerkiksi rakenteena tai toimintana. Se voidaan käsittää tutkimuskohteeksi useilla tieteenaloilla. Esimerkiksi tekstilajitutkimuksen laaja suomalainen kokoomateos *Genreanalyysi: tekstilajitutkimuksen käsikirja* (2012) sisältää 37 eri tutkimusaloihin perustuvaa jäsennystä omina artikkeleinaan. Tekstilaji voi sijoittua tietyn tieteenalan tutkimuksen ytimeen, tieteenalalla voi olla herkkyttä sitä kohtaan tai se voi olla tieteenalan kannalta toissijainen kohde.

Tekstilajia ympäröi joukko muita siihen kytkeytyviä käsitteitä. Tekstilajin käsite voi tietyssä tutkimusperinteessä ja tiettynä ajankohtana olla käytössä esimerkiksi *tekstityypin* synonyymina tai näiden välillä voi olla muunlaisia suhteita. Tekstilajista käytetään myös nimitystä *genre*. Genrellä voidaan tarkoittaa myös laajempaa lajikäsitettä, jota sovelletaan esimerkiksi musiikkiin. 

Tekstilajeja ovat mm. uutinen, runo, keskustelu ja mainos.

Lähteet
-------

* Heikkinen, Vesa & Voutilainen, Eero 2012. Genre - monitieteinen näkökulma. Teoksessa Heikkinen, Vesa ym. (toim.): *Genreanalyysi. Tekstilajitutkimuksen käsikirja*. Helsinki: Gaudeamus, 2012. ISBN 978-952-495-224-8.
* Lauerma, Petri 2012. Tekstityyppi. Teoksessa *Genreanalyysi*, s. 67-69.

### Viitteet

1. ↑  Heikkinen & Voutilainen 2012, s. 17.
2. ↑  Heikkinen & Voutilainen 2012, 38
3. ↑  Heikkinen & Voutilainen 2012, s. 24.
4. ↑  Heikkinen & Voutilainen 2012, s. 27.
5. ↑  Heikkinen & Voutilainen 2012, s. 39.
6. ↑  Lauerma 2012, s. 69.
Ilmi Parkkari 1950-luvulla.
**Ilmi Aino Parkkari** (6. huhtikuuta 1926 Uusikirkko – 14. toukokuuta 1979 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Helsingin ja Kemin teattereissa. Lisäksi hänellä oli useita radio- ja elokuvatehtäviä.

Elämä ja ura
------------

Ilmi Parkkari syntyi Viipurin läänin kaakkoiskulmalla Uudenkirkon pitäjässä liikemies Vilho Parkkarin ja Aino Määttäsen perheeseen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1946, jonka jälkeen hän suuntautui teatteritaiteisiin. Ensimmäiset radiotyönsä hän teki vuonna 1947. Ammattinäyttelijänuransa Parkkari aloitti Suomen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1948–1953. Ura jatkui Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1953–1957. Vuonna 1957 Parkkari muutti Kemiin. Hän työskenteli Kemin kaupunginteatterissa näyttelijänä vuosina 1957–1959, ohjaajana 1959–1963 ja johtajana 1965–1966. Vuonna 1967 hän toimi vierailevana ohjaajana Wasa Teaterissa.

Parkkarin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Riikka (kappaleessa *Justiina*), Fifiene (*Ilojen katu*), Barbara (*Majuri Barbara*, 1949), Ruth Sonnenbruch (*Saksalaisia*, 1950), Tiila Akkola (*Maan parhaat*, 1952) sekä nimiosat teoksissa *Neiti Julie* (1959) ja *Niskavuoren Heta* (1966). Hänen ohjaustehtäviään olivat muun muassa *Neiti Julie* (1959), *Rakas Wenander* (1959), *Kauppamatkustajan kuolema* (1961), *Biedermann ja murhapolttajat* (1963) sekä *Fantasticks* (1965).

Parkkari näytteli sivurooleja useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1949–1955. Valentin Vaalan komediassa *Gabriel, tule takaisin* (1951) hän tulkitsi Railia. Matti Kassilan elokuvassa *Tyttö kuunsillalta* (1953) hän näytteli päähenkilön tytärtä Siljaa. MTV:n televisioelokuvassa *Pakolaisia* (1976) Parkkari näytteli Keskitalon emännän roolin.

Parkkari harrasti muun muassa lausuntaa ja laulua. Vuonna 1951 hän toimi lausujana SF:n lyhytelokuvassa *Aleksis Kiven runon-tie*. Hän teki opintomatkoja Neuvostoliittoon, Skandinavian maihin ja Saksaan 1950- ja 1960-luvuilla.

Ilmi Parkkarin aviopuoliso oli kirjallisuuden professori Raoul Palmgren vuodesta 1953. Liitto päättyi Parkkarin kuolemaan 1979. Pariskunnalle syntyivät tyttäret Nina Maarit (1957) ja Laura Hannele (1959).

Filmografia
-----------

* Pontevat pommaripojat (1949)
* Katupeilin takana (1949)
* Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin (1950)
* Gabriel, tule takaisin (1951)
* Silmät hämärässä (1952)
* Lännen lokarin veli (1952)
* Tyttö kuunsillalta (1953)
* Kolmiapila (1953)
* Hilja – maitotyttö (1953)
* Rakas lurjus (1955)
* Kukonlaulusta kukonlauluun (1955)
* Pakolaiset (1976) (televisioelokuva)

Lähteet
-------

* *Teatterin maailma.* Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1950.
* *Suuri kansalaishakemisto II.* Kustannusosakeyhtiö Puntari 1967.
* Ilmi Parkkari Elonetissä.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  *Suuri kansalaishakemisto II*, s. 573.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  *Suomen kansallisbiografia 7*, s. 508.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Jussi Rautaniemi** (s. 1984) on suomalainen elokuvaleikkaaja. Hän saanut Jussi-palkinnon parhaasta leikkauksesta elokuvista *Hymyilevä mies* (2016), Aalto (2020) ja Hytti nro 6 (2021). Lisäksi hän on ollut ehdokkaana kahdesti, elokuvilla *Korso* (2014) ja *Juice* (2018). Uransa alussa hän leikkasi Jani Volasen kulttisarjan *Ihmebantun*, ja yhteistyö jatkui sarjoissa *M/S Romantic* ja *Munkkivuori*. 

Cannesin elokuvajuhlilla Rautaniemen leikkaamista töistä on palkittu *Taulukauppiaat* Cinefondation-sarjassa vuonna 2010 (pääpalkinto), *Hymyilevä mies* Un Certain Regard -sarjassa vuonna 2016 (pääpalkinto), pääkilpasarjassa Teppo Airaksisen lyhytelokuva *Katto* vuonna 2017 ja Juho Kuosmasen ohjaama Hytti nro 6 pääkilpasarjassa Gran Prix-palkinnolla vuonna 2021. La Semaine de la Critique -sarjassa on lisäksi esitetty Mikko Myllylahden lyhytelokuva *Tiikeri* vuonna 2018 ja *Metsurin tarina* sai siellä ensi-iltansa vuonna 2022.

Rautaniemi on työskennellyt muun muassa Juho Kuosmasen, Teppo Airaksisen, Pekka Lehdon ja Virpi Suutarin elokuvissa. Lisäksi hän on leikannut vuosina 2011–2019 yli sadan elokuvan ja televisiosarjan trailerit ja ohjannut lyhytelokuvia sekä indiedokumenttielokuvan Kotkalaisesta bändistä Goon vuonna 2011 ja uuden version siitä vuonna 2021.

Lähteet
-------

1. ↑  Jussi-voittajat *jussit.fi*.  Arkistoitu 4.4.2017. Viitattu 4.4.2017.
2. ↑  Suomalaisia tv-aarteita: Ihmebantu *yle.fi*. Viitattu 4.4.2017.
3. ↑  Munkkivuori. Elisa.fi.
4. ↑  Cinefondation-kilpasarja.
5. ↑  Juho Kuosmasen ohjaama Hytti nro.6. Yle.
6. ↑  Hytti nro 6. Cannesin Gran Prix-palkinto. Yle.fi.
7. ↑  Trailerileikkaus. taitolaji (s. 6) *NonSordino*. docplayer.fi. Viitattu 4.4.2017.
8. ↑  Elokuvan näkymätön sankari *karhulalainen.fi*. Viitattu 12.6.2019. [vanhentunut linkki]
**Jussi Salo** (s. 24. marraskuuta 1991 Lempäälä) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti Tampereen Pyrintöä. 

Salo debytoi yhdistetyn maailmancupissa joulukuussa 2012 ollen Rukan suurmäen ja kymmenen kilometrin hiihdon kilpailussa sijalla 42. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on 32. sija, jonka hän saavutti Lahdessa helmikuussa 2016. Continental Cupissa Salo on ollut parhaimmillaan kahdeksas maaliskuussa 2016 Klingenthalissa.

Salo kuuluu Suomen joukkueeseen vuoden 2015 MM-kilpailuissa Falunissa. Hän oli Falunissa normaalimäen kilpailun 42:s. Vuonna 2011 hän kilpaili myös nuorten MM-kilpailuissa Otepäässä, jossa hän oli parhaimmillaan 18.

Salo voitti yhdistetyn SM-hopeaa vuonna 2017.

Salo lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä keväällä 2018.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2  Jussi Salo Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Sihvonen, Lauri: Leevi Mutru yhdistetyn Suomen mestari *Yle Urheilu*.  1.4.2017. Viitattu 1.4.2017.
**Kalsiumsyanidi** (Ca(CN)2) on kalsium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään jalometallien metallurgiassa ja tuholaismyrkkynä hyönteisten ja jyrsijöiden hävittämiseen.

Ominaisuudet
------------

Puhtaana kalsiumsyanidi on valkoista kiteistä ainetta, mutta epäpuhtauksien vuoksi kaupallinen tuote on väriltään harmahtavaa. Kalsiumsyanidi reagoi veden kanssa muodostaen vetysyanidia, joka voi muodostaa ruskean tai mustan polymeerin. Vetysyanidia muodostuu myös, kun yhdiste reagoi happoliuosten kanssa tai kuumennettaessa. Lisäksi yhdiste reagoi muiden syanidien tavoin rikin kanssa muodostaen tiosyanaatteja ja rautasuolojen kanssa ferrosyanideksi.

Muiden syanidien tavoin kalsiumsyanidi vapauttaa helposti vetysyanidia ja on sen vuoksi hyvin myrkyllistä. Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, hengityksen vaikeutuminen, heikkous ja tajuttomuus. Kalsiumsyanidille altistuminen voi johtaa jopa kuolemaan.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Kalsiumsyanidia voidaan valmistaa neutraloimalla vetysyanidia kalsiumhydroksidilla, mutta teollisesti sitä valmistetaan pääasiassa kalsiumkarbidista. Kalsiumkarbidia kuumennetaan sähköisessä uunissa typen läsnä ollessa, jolloin muodostuu kalsiumsyanamidia. Kalsiumsyanamidi muuttuu kalsiumsyanidiksi hiilen ja natriumkloridin läsnä ollessa 1 000 °C:n lämpötilassa.

Kalsiumsyanidin tärkein käyttökohde on kullan ja hopean metallurgiassa jalometallien erottaminen malmeistaan kalsiumsyanidin avulla. Yhdistettä voidaan myös käyttää hyönteis- ja jyrsijämyrkkynä suljetuissa tiloissa, koska kosteassa ilmassa siitä vapautuu myrkyllistä vetysyanidia. Kalsiumsyanidia on käytetty myös raudan karkaisuun ja ammoniumsyanidin ja syanamidin valmistamiseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 380–381. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2 3 4  Lawrence D. Pesce: *Cyanides, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 23.3.2015
3. 1 2 3  Kalsiumsyanidin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 23.3.2015
4. 1 2 3  Ernst Gail, Stephen Gos, Rupprecht Kulzer, Jürgen Lorösch, Andreas Rubo, Manfred Sauer, Raf Kellens, Jay Reddy, Norbert Steier & Wolfgang Hasenpusch: *Cyano Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 23.3.2015
5. 1 2 3  Pradyot Patnaik: *A Comprehensive Guide to the Hazardous Properties of Chemical Substances*, s. 325–326. Wiley-Intersciences, 2007. ISBN 978-0-471-71458-3. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 23.3.2015). (englanniksi)
**Kalsiumsilikaatti** on kemiallinen yhdiste Ca2SiO4.

Ominaisuudet
------------

Kalsiumsilikaatti on valkoista jauhetta. Sitä voidaan saada luonnossa esiintyvästä kalkkikivestä ja piimaan pinnasta, piipitoisesta sedimenttikivestä. Se kuuluu ryhmään yhdisteitä, joita voidaan valmistaa saattamalla kalsiumoksidi ja piidioksidi reagoimaan eri suhteissa esim. 3CaO·SiO2, Ca3SiO5; 2CaO·SiO2, Ca2SiO4; 3CaO2SiO2, Ca3Si2O7 ja CaO-SiO2, CaSiO3. Sillä on pieni irtotiheys ja korkea veden imeytymiskyky.

Käyttö
------

Kalsiumsilikaattia käytetään paakkuuntumisenestoaineena ruoanvalmistuksessa, mukaan lukien ruokasuola ja antasidina. YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö ja WHO:n elimet ovat hyväksyneet sen turvallisena elintarvikelisäaineena monissa erilaisissa tuotteissa. Sillä on E-koodi **E552**. 

 Kalsiumsilikaatti-palosuojalevy kiinnitettävänä teräsrakenteen ympärille palonkestävyysluokan saavuttamiseksi 
### Korkean lämpötilan eristys

Kalsiumsilikaattia käytetään yleisesti turvallisena vaihtoehtona asbestille korkean lämpötilan eristysmateriaaleissa. Teollisuuden putkistojen ja laitteiden eristys valmistetaan usein kalsiumsilikaatista. Kalsiumsilikaatti kilpailee mineraalivillan ja patentoitujen eristävien aineiden, kuten perliittiseoksen ja natriumsilikaatin kanssa sidotun vermikuliittin kanssa. Vaikka sitä pidetään yleisesti asbestin korvikkeena, kalsiumsilikaatin varhaisissa eristysmuodoissa käytettiin silti asbestikuituja.

### Passiivinen palosuojaus

 Kaapelien palosuojaus Lingen/Ems, Saksa 
Kalsiumsilikaattia käytetään palosuojauksessa ja -eristämisessätiilinä. Se on yksi menestyneimpiä palonsuojausmateriaaleja Euroopassa rakennuksia koskevien asetusten ja paloturvallisuusohjeiden takia. Suorituskykyiset kalsiumsilikaattilevyt säilyttävät erinomaiset ominaisuutensa jopa kosteissa olosuhteissa, ja ne voidaan asentaa rakennusprosessin varhaisessa vaiheessa jo ennen kuin rakennus on säänkestävä.

Katso myös
----------

* Rappaus
* Perliitti
* Vermikuliitti

Lähteet
-------

1. ↑  NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards. "#0094". National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH).
2. ↑  R. B. Heimann, *Classic and Advanced Ceramics: From Fundamentals to Applications*, Wiley, 2010 ISBN 352763018X
3. ↑  
Food Additive Details: Calcium silicate *codexalimentarius.net*.  Arkistoitu June 5, 2012. Viitattu 8.4.2020.
4. ↑  E-koodit.fi: E552 *ekoodit.fi*.  Arkistoitu 7.1.2015. Viitattu 8.4.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kalsiumsilikaatti** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Calcium silicate
Suuli Kokemäen Säpilässä.
**Suuli** on länsisuomalainen murresana, joka tarkoittaa puurakenteista heinäsuojaa, työkalu- tai venevajaa tai muuta vastaavaa varasto- ja piharakennusta. Sanan alkuperänä on ruotsin kielen suojaa ja katosta tarkoittava sana *skjul*.

Suulin ja ladon ero voi paikoin olla se, että suuli on pystylaudoitettu. Suuleissa on usein ollut myös lattia, joko osittainen tai kokoala, kun taas lato on rakennettu hirrestä ja hirret ovat vaaka-asennossa. Ladoissa ei välttämättä ole lattiaa.

Suuli-sanaa käytetään lähinnä Satakunnassa ja sen naapurimaakunnissa.

Eräiden muiden alueiden murteissa erotuksena hirsirakenteisesta ladosta lautarakenteisen vastaavan rakennuksen nimityksenä on sanan suuli asemesta sana makasiini. Joissain itämurteissa tunnetaan myös termi *sarrain*.

Lähteet
-------

* Helsingin kaupunginkirjasto - kysy mitä vain[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. 1 2  Vuorela, Toivo: *Suomalainen kansankulttuuri*, s. 379. WSOY, 1975.
2. ↑  Kovanen, Heta-Linnea: Jos puhuja sanoo "suuli", hänellä on todennäköisesti kytkös tiettyyn alueeseen – laaja murresanasto syntyi aikana, jolloin pysyttiin pienissä piireissä *Maaseudun Tulevaisuus*. Viitattu 21.10.2020.
3. ↑  Vko 32/2014: Liedosta kadonneeksi luultu rakennustyyppi löytyi inventoinneista *Pikkumuseon haasteet*. Lieto:  Nautelankosken museo. Viitattu 2.3.2019.
4. ↑  Luovutetun Karjalan murresanasto *luovutettukarjala.fi*. Viitattu 26.6.2022.
*Puuvuori* nähtynä alueelle tulevalta tieltä
Kuva ympäristöteoksen *Puuvuori* sisältä
**Puuvuori** on ympäristötaideteos Pinsiössä Ylöjärvellä. Sen on suunnitellut Agnes Denes ja se on toteutettu vuonna 1996.

Puuvuoren keinotekoiselle, 28 m korkealle, kartiomaiselle soravuorelle on istutettu 10 600 mäntyä matemaattisen kaavan mukaan. Pohjakuvio on ellipsi, jonka halkaisijat ovat 420 m ja 270 m.

Teoksen vaiheet
---------------

Teoksen *Puuvuori* paikka on kiviainestoimittaja Rudus Oy:n käyttämä sorakuoppa. Teos liittyy soranottopaikan maisemointiin.

Taiteilija Agnes Denes suunnitteli maataideteoksen *Puuvuori* vuonna 1982.

Teos julkistettiin YK:n Ympäristö- ja kehityskonferenssissa Rio de Janeirossa 5.6.1992. Se vihittiin taideteokseksi 14.6.1996 pidetyssä tilaisuudessa. Silloin presidentti Martti Ahtisaari istutti teoksen viimeisen puun.

Teoksen rakentamisesta vastasi Ylöjärven kaupunki yhdessä Ruduksen kanssa ja taustalla on ollut Strata-työryhmä. Teoksen tekemistä on ollut tukemassa YK ja Suomen Ympäristöministeriö. Mäntyjä istuttivat muun muassa opiskelijaryhmät ja Ylöjärven kunnan nuorten työpaja. Teoksen kullekin männylle valittiin oma nimikkohenkilönsä. Näiden joukossa ovat muun muassa valtioiden johtajia. 2013 voitiin aloittaa laaja markkinointi ja tiedottaminen, koska pieninä taimina istutetut alueen puut olivat kasvaneet. Aluetta on kunnostettu moneen otteeseen talkoilla.

Katso myös
----------

* Yltä ja alta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Puuvuori - Strata
2. ↑  Pinsiön Puuvuori 20 vuotta – "Erikoisin kohde, jota olen koskaan ollut tekemässä"; Metsälehti 27.10.2016
3. ↑  Helka Pylkkö-Pollari: Puuvuori kaipaa ylöjärveläisiä; Ylöjärven uutiset 4.6.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Eero Yli-Vakkuri: Ympäristötaiteen konservoinnin jäljillä; Mustekala.info 10.4.2018
* Aira Kalela; Agnes Denes - Tree Mountain; Ministry of Environment. Finland 1996
* Kirsi Matson-Mäkelä: Ympäristötaiteen huippunimen maataideteokset saavat uuden elämän; Yle 21.9.2012