recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Femonoe** (m.kreik. Φημονόη, *Fēmonoē*, lat. *Phemonoe*) oli antiikin kreikkalainen myyttiaikaan sijoittunut runoilija ja papitar, jonka sanottiin olleen Apollonin tytär, tämän ensimmäinen Pythia-papitar eli Delfoin oraakkelin papitar Delfoissa ja heksametrirunouden kehittäjä.

Femonoe sijoitettiin Homerosta edeltäneeseen aikaan. Jotkut antiikin lähteet sijoittivat hänet Delokselle Delfoin sijasta. Servius puolestaan yhdisti hänet Kymen eli Cumaen sibyllaan. Perinne, joka liitti Femonoeen heksametrin keksimisen, ei ollut mitenkään yhtenäinen. Esimerkiksi Pausanias sanoo hänen olleen ensimmäinen kyseistä runomittaa käyttänyt, mutta toisaalla lainaa heksametrisäkeitä, jotka laitettiin jo ennen Femonoea eläneiden Dodonan peleiadi-papittarien nimiin.

Antiikin aikana oli olemassa Femonoen nimiin laitettua runoutta, samoin kuin Orfeuksen, Musaioksen ja muiden myyttisten runonlaulajien nimiin laitettua uskonnollista runoutta. Runoja on esimerkiksi Melampoksen nimiin laitetussa teoksessa *Palmomanteaista* (*Peri palmōn mantikē*). Plinius vanhempi lainaa häneltä auguurintoimeen liittyviä kohtia koskien kotkia ja haukkoja, sekä teosta nimeltä *Orneosophium*. Eräs Antipatros Thessalonikelaisen epigrammi viittaa Femonoea esittäneeseen patsaaseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Phemonoe", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Strabon: *Geografika* IX s. 419; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.5.7, 10.6.7; Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 7.57; Klemens Aleksandrialainen: *Stromateis* I s. 323, 334; Skolia Euripideen *Oresteehen* 1094; Eustathios: *Kommentaari Iliaaseen*.
3. ↑  Servius: *Kommentaari Vergiliuksen Aeneikseen* (*In Vergilii Aeneidem commentarii*) 3.445.
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.12.10 (kreik.) (engl. käännös).
5. ↑  Plinius vanhempi: *Naturalis historia* 10.3, 8 s. 9.
6. ↑  *Kreikkalainen antologia* (*Anthologia Palatina*) 6.208.
**Khrysis** (m.kreik. Χρυσίς, lat. *Chrysis*) tai **Khryseis** (m.kreik. Χρυσηίς, *Khrysēis*, lat. *Chryseis*) (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Heran papitar, joka toimi toimi Argoksen Heraionissa peloponnesolaissodan aikana. Hänen sanotaan vahingossa aiheuttaneen temppelin tuhoutumisen tulipalossa.

Thukydides kertoo *Peloponnesolaissodassaan*, että sodan syttyessä vuonna 431 eaa. Khrysis oli 48. vuottaan Heran papittarena. Heraionin tulipalo tapahtui vuonna 423 eaa. mikä tiedetään siitä, että Thukydides kertoo Khrysiin olleen tuolloin papittarena kahdeksan vuotta sodan alkamisesta laskettuna ja puolet yhdeksännestä. Tulipalo sattui, kun Khrysis laittoi soihdun lähelle temppelin koristeita ja nukahti sitten uneen. Palo levisi ennen kuin hän havahtui siihen. Saman tapahtuman mainitsee myös Pausanias.

Palon huomattuaan Khrysis pakeni Thukydideen mukaan turvananojaksi Fleiukseen peläten argoslaisten vihaa. Pausaniaan mukaan hän olisi kuitenkin paennut Tegeaan Athene Alean temppeliin. Argoslaiset kunnioittivat turvananojan asemaa, eivätkä yrittäneet saada Khrysistä luovutetuksi itselleen. He eivät myöskään poistaneet Heraionissa ollutta Khrysiin patsasta, vaan se oli pystyssä temppelin edessä vielä Pausaniaan käydessä paikalla 100-luvulla jaa. Pausanias näki myös jäänteitä tuhoutuneesta temppelistä uuden temppelin ohella. Khrysiin tilalle argoslaiset nimittivät uuden papittaren nimeltä Faeinis.

Kristilliset teologit Klemens Aleksandrialainen ja Arnobius käyttivät Khrysiin aiheuttamaa tulipaloa esimerkkinä pakanajumalien kyvyttömyydestä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 4.133.2–3 (kreik.) (engl. käännös).
2. 1 2 3 4  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.17.7 (kreik.) (engl. käännös).
3. ↑  Thukydides: *Peloponnesolaissota* 2.2.1 (kreik.) (engl. käännös).
4. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 3.5.6 (kreik.) (engl. käännös).
5. ↑  Klemens Aleksandrialainen: *Protreptikos* 4 (engl. käännös).
6. ↑  Arnobius: *Pakanoita vastaan* 6.23 (engl. käännös).
**Nimeni on Moore, Roger Moore** (*My Word Is My Bond*) on Roger Mooren vuonna 2008 ilmestynyt muistelmateos.

Roger Mooren muistelmat julkaistiin nimellä *My Word Is My Bond* vuonna 2008. Mooren avustaja Gareth Owen on toimittanut kirjan. Like julkaisi teoksen suomeksi nimellä *Nimeni on Moore, Roger Moore* vuonna 2009. Kirjan suomensi Sirkka Tuovinen. Moore tuli Helsinkiin markkinoimaan teosta, minkä myötä se sai julkisuutta ja menestyi Suomessa.

Hannu Waarala kirjoittaa arvostelussaan *Keskisuomalaisessa*, että teos "on kirjoitettu löysin rantein ja ironinen pilke silmäkulmassa" eikä Moore korosta itseään. Waaralan mukaan Mooren huumori on englantilaiseen tapaan "kuivaa ja älykästä" ja hyödyntää tilannekomiikkaa. Teoksessa on hauskoja ja eläviä kuvauksia ihmisistä ja elokuvanteosta, mutta ei juoruja. Waaralan mielestä Moore esiintyy muistelmissaan maailmanmiehenä ja tyyliniekkana. Elokuvauutiset.fin arvostelun mukaan kirja on kirjoitettu viihdyttävällä tavalla ja se kertoo mielenkiintoisia tietoja jokaisesta tunnetusta elokuvasta, jossa Moore on näytellyt.

Lähteet
-------

1. ↑  Rozen, Leah: 50 Years of James Bond: Roger Moore, Seven Times 007 New York:  BBC America. Viitattu 1.1.2016. (englanniksi)
2. ↑  Moore, Roger: *Nimeni on Moore, Roger Moore*, s. 3, 331 ja 421. Helsinki: Like, 2009.
3. 1 2  Kirjaesittelyssä Nimeni on Moore, Roger Moore  6.7.2009. Elokuvauutiset.fi.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 1.1.2016.
4. ↑  Waarala, Hannu: Roger Moore – Nimeni on Moore, Roger Moore *Keskisuomalainen*.  4.5.2009 / Päivitetty 23.9.2011. Jyväskylä:  Keskisuomalainen Oyj. Viitattu 1.1.2016.
**Montargis** on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loingjoen varrella, noin 110 kilometriä Pariisin kaupungista etelään. Montargis on Loiret’n aliprefektuuri.

Sainte-Madeleinen kirkko
Kuntaa halkoo Loingjoen lisäksi myös Canal de Briare sekä muita pienempiä kanavia. Kaupungissa on 131 siltaa ja kävelysiltaa, ja kaupunkia kutsutaankin Gâtinaisin Venetsiaksi. Gâtinais on alueen historiallinen nimi. Kaupungissa on useita keskiaikaisia ristikkotaloja sekä renessanssiajan kaupunkitaloja. Keskustassa olevalla kukkulalla on entinen keskiaikainen kuninkaallinen linna Château de Montargis. Linna on osittain raunioitunut. Linnan päätornin rakennutti Ranskan kuningas Filip II vuoden 1200 tienoilla.

Keskustassa on myös Sainte-Madeleinen kirkko. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1183. Alkuperäisestä rakennuksesta on jäljellä kellotornin pohja sekä pilarit ja kapiteelit. Kirkko paloi osittain vuonna 1525, samalla kun koko kaupunki poltettiin. Kuningas rahoitti kirkon jälleenrakentamisen. Tuolloin rakennettu kuori on kirkon arvokkaimpia osia. Sen suunnitteli Renée Ranskalaisen arkkitehti Jacques I Androuet du Cerceau.

Tunnettuja kuntalaisia
----------------------

* Renée Ranskalainen (1510-1574), Ranskan kuningas Ludvig XII:n ja Anna Bretagnelaisen tytär, taiteen tukija
* Madame Guyon (1648-1717), mystikko ja kirjailija
* Anne-Louis Girodet de Roussy-Trioson (1767-1824), taidemaalari
* Patricia Petibon (s. 1970), oopperalaulaja
* Stéphane Robert (s. 1980), tennispelaaja

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 18.3.2024. (ranskaksi)
2. ↑  Le chateau Mairie de Montargis. Viitattu 18.3.2024. (ranskaksi)
3. ↑  L’église Sainte-Madeleine Mairie de Montargis. Viitattu 18.3.2024. (ranskaksi)
4. ↑  Montargis Paris Nice 2024. Viitattu 18.3.2024. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montargis** Wikimedia Commonsissa
Äänekosken työväenyhdistyksen työväentalo 1930-luvulla
**Äänekosken työväentalo** sijaitsi Äänekosken keskustassa ja se edusti työväentalorakentamiselle ominaista rakentamistyyppiä alkuperäisen osan osalta ja on rakennushistoriallisesti arvokas.

Historia
--------

Äänekosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1903. Omaa taloa alettiin hankkia jo vuonna 1904. Tonttimaan lahjoittivat Hekkilän ja Eerolan talojen isännät. Työväenyhdistyksen omistuksessa on myös Piilolan talon maita. Vuonna 1904 yhdistys osti K. Pajalalta rakennuksen salvoksen. Tästä rakennettiin keittiö ja ravintolahuone. Keittiössä asui tuolloin myös vahtimestari, ja ravintola toimi lukutupana. Vuonna 1905 rakennettiin laudasta sali, näyttämö ja parveke. Parvekkeen alusta toimi eteisenä. Vuonna 1923 taloon rakennettiin vahtimestarin asunto. Vuonna 1924 rakennettiin pukuhuoneet näyttämölle ja yläkertaan rakennettiin musiikkisali sekä painisali urheiluseura Huimalle.

Sisällissodan aikana vuonna 1918 työväenyhdistyksen jäseniä vangittiin, koska he kieltäytyivät kutsunnoista. Vangit suljettiin työväentalolle. Osa työväenyhdistyksen jäsenistä pakeni metsään. Sodan jälkeen toiminta elpyi. Työväentalo säilyi sosialidemokraateilla. Naisjaosto perustettiin vuonna 1921. Naisjaosto järjesti iltamia punaorpojen auttamiseksi.

Vuosina 1947–1948 rakennettiin taloon uusi yläsali kokous- ja harjoitushuoneeksi. Samalla laajennettiin eteinen ja rakennettiin narikka. Vuonna 1948 rakennettiin myös elokuvasali. Vuosina 1962–1963 rakennettiin kiviosa ja sinne tanssisali. Vuonna 1964 rakennettiin kiviosaan alakerta, jonne sijoittuivat ravintola, keittiö, vaatesäilöt ja wc:t. Vuonna 1978 talo maalattiin ulkoa, ja vuonna 1979 maalattiin sali.

Rakennus
--------

Talon vanha osa on hirsirunkoinen ja satulakattoinen. Pääsisäänkäynnin viereisessä pikkusiivessä on pulpettikatto. Ulkoväri on kirkkaan keltainen ja vuorilaudat tummanpunaiset. Siihen on vuosina 1962–1964 liitetty kivinen siipirakennus, joka on väriltään samanlainen.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Taloa käyttävät useat eri järjestöt omassa toiminnassaan, ja lisäksi tiloja on vuokrattu kunnalle.(1979)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Andersson, Päivi: *Työväentalot Keski-Suomessa, inventointi*. Museoviraston raportti . julkaisematon, 1979. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Äänekosken sosialidemokraattinen yhdistys 110 vuotta. "Hyvässä hengessä ja toverillisessa yhteisymmärryksessä" *ÄKS (aksa.fi)*.
Kauko Pirinen.
**Kauko Antero Pirinen** (10. tammikuuta 1915 Eno – 31. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori vuodesta 1961 ja yleisen kirkkohistorian professori vuosina 1963–1980. Ennen yliopistouraa Pirinen oli Valtionarkistossa arkistonhoitajana 1957–1961 ja arkistoneuvos 1961–1962.

Pirinen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1932. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1936 ja lisensiaatiksi vuonna 1956 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1962.

Pirinen oli Suomessa 1900-luvun johtavia historiantutkijoita. Hänen erikoisalojaan olivat Suomen keskiajan historia, Savon ja Karjalan historia ja kirkollinen lainsäädäntö. Pirinen oli myös heraldiikan asiantuntija, ja hän osallistui 1950- ja 1960-luvuilla Suomen maalaiskuntien vaakunoiden suunnitteluun. Pirinen oli Helsingin yliopiston Karjalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1943–1944.

Hän sai teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 1963.

Kauko Pirisen ensimmäinen puoliso oli kirjailija Aale Tynni (1913–1997). Heidän poikansa oli runoilija Matti Pirinen (1942–1971).

Teoksia
-------

* *Suomen vaakunat ja kaupunginsinetit*. (1949, A. W. Ranckenin kanssa)
* *Turun tuomiokapituli keskiajan lopulla*. (1956)
* *Turun tuomiokapituli uskonpuhdistuksen murroksessa*. (1962)
* *A History of Finland*. (1962, Eino Jutikkalan kanssa)
* *Schaumanin kirkkolain synty*. (1985)
* *Suomen kirkon historia*. (1. osa, 1991)
* *Henrik Renqvist, pappi ja herätysjohtaja, oikeushistoriallinen näkökulma* (julk. postuumisti 2003, toim. Ilkka Huhta)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 6, palsta 1171
2. 1 2  *Suomen kirkon matrikkeli 1963*, s. 511. Helsinki: Suomen Kirkon Pappisliitto, 1963.
3. ↑   Esko Rekola: *Viran puolesta*, s. 63. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1998.
4. ↑  / Kauko Pirinen *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Arsen Borisovitš Avakov** (ukr. Арсен Борисович Аваков, arm. Արսեն Բորիսի Ավակով), s. 2. tammikuuta 1964 Baku, Azerbaidžan, Neuvostoliitto), on armenialaissyntyinen ukrainalainen valtiomies ja poliitikko. Hän toimi Ukrainan sisäministerinä vuosina 2014–2021.

Tausta
------

Avakov syntyi 2. tammikuuta 1964 Bakussa sotilasperheeseen. Kansalaisuudeltaan hän on armenialainen. Vuodesta 1966 lähtien hän on asunut pysyvästi Ukrainassa. Hän on Ukrainan kansalainen. Avakov valmistui järjestelmäinsinööriksi Harkovan polyteknisestä instituutista vuonna 1988. Vuonna 1990 Avakov perusti Investor JSC:n. Vuosina 2005–2010 Avakov toimi Harkovan aluehallinnon puheenjohtajana. Syksystä 2011 joulukuuhun 2012 Avakov oli poliittisessa maanpaossa Italiassa Viktor Janukovitšin hallinnon vainon vuoksi Ukrainassa.

Sisäministerinä
---------------

Avakov valittiin vuonna 2012 Ukrainan Verhovna Radaan. Vuoden 2014 vallankumouksen aikana Avakov oli yksi "Euromaidanin" komentajista. Ukrainan Verhovna Rada hyväksyi 27. helmikuuta 2014 Arsen Avakovin Ukrainan sisäministeriksi.

Avakovia pidettiin Azov-liikkeen suojelijana ja isäntänä ja sen katupartiota Kansallinen militia hänen henkilökohtaisena armeijanaan.

Avakovin aloitteesta perustettiin vuonna 2014 Ukrainan kansalliskaarti ja Ukrainan vapaaehtoispataljoonat. Ne auttoivat pysäyttämään Venäjän federaation sotilaallisen hyökkäyksen Itä-Ukrainassa. Huhtikuun 7.-8. päivän yönä 2014. Avakov valvoi henkilökohtaisesti Harkovan aluehallinnon rakennuksen valtaamista Venäjän federaation separatistien ja taistelijoiden toimesta. Avakov käynnisti sisäministeriön työn biometristen passien käyttöön ottamiseksi. Tämä oli edellytys sille, että Ukraina voi saada viisumivapauden EU-maihin.

Avakov puolusti Ukrainan kansalliskaartin taistelijaa Vitali Markivia Italiassa. Avakovin avustuksella italialainen tuomioistuin Milanossa luopui Markivia ja Ukrainaa vastaan nostetuista syytteistä, jotka liittyivät italialaisen kuvajournalistin Andrea Rocchellin ja venäläisen Andrei Mironovin kuolemaan Slavjanskissa toukokuussa 2014.

Avakov toimi Ukrainan sisäministerinä 24. helmikuuta 2014–15. heinäkuuta 2021 kahden presidentin – Petro Poroshenkon ja Volodymyr Zelenskin – aikana, ja hän oli ministerinä viisi kautta. Tämä on pisin toimikausi tässä tehtävässä itsenäisessä Ukrainassa.

Valtion kunniamerkit
--------------------

* Ukrainan ansioitunut ekonomisti (22.6.2007).
* III asteen ansioristi (15.4.2016).
* Kunnialegioonan ritarikunta (Ranska) (09.06.2022).

Lähteet
-------

1. ↑  Avakov Arsen *Government portal*. Viitattu 19.1.2023. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Takaraja umpeutumassa: Alkavatko rynnäköt Itä-Ukrainassa? *is.fi*.  11.4.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Arsen Avakov** Wikimedia Commonsissa

* *Arsen Avakov* Ukrainan hallituksen verkkosivuilla (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Lais** (m.kreik. Λαΐς tai Λαίς; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli todennäköisesti kotoisin Korintista. Hän eli peloponnesolaissodan aikana ja tunnettiin aikansa kauneimpana naisena. Erityisesti ihailtiin hänen vartaloaan. Lais oli kuuluisa myös ahneudestaan ja mielijohteistaan.

Laiksen rakastajiin lukeutui muun muassa filosofi Aristippos, jonka teoksiin kuului kaksi nimiltään *Laïkselle* (Πρὸς Λαΐδα, *Pros Laïda*) ja *Laïkselle peilistä* (Πρὸς Λαΐδα περὶ του κατόπτρου, *Pros Laïda peri tū katoptrū*). Lais rakastui Olympian kisojen voittajaan Eubotakseen ja lupautui menemään hänen kanssaan naimisiin, kun hän lupasi voittonsa jälkeen viedä Laiksen kotiinsa Kyreneen – Eubotas tarkoitti kuitenkin vain kuvainnollisesti, sillä vei Kyreneen vain Laiksen muotokuvan.

Vanhalla iällään Laiksen kerrotaan alkoholisoituneen. Hänen kuolemastaan kerrottiin erilaisia tarinoita. Hän kuoli Korintissa, johon pystytettiin hänen kunniakseen muistomerkki, joka esitti pässiä raatelevaa naarasleijonaa. Se sijaitsi Kraneionin sypressilehdossa. Laiksen maine oli Korintissa tuore vielä Pausaniaan aikana, ja ilmaisusta "ei Korintti eikä Lais" (οὐ Κόρινθος οὔτε Λαίς, *ū Korinthos ūte Laïs*) tuli sanonta. Epigrammeissa toistunut aihe oli Lais, joka antaa peilinsä lahjaksi Afroditelle.

Antiikin lähteet sekoittavat korinttilaisen Laiksen usein toiseen mutta myöhemmin eläneeseen samannimiseen hetairaan, Lais Hykkaralaiseen. Kummastakin kerrottiin paljon anekdootteja, eikä kaikista voida tietää, kumpaan ne liittyvät.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Lais", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Smith, William: "Lais (1)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
3. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 13.570, 585, 587–588.
4. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 12.544, 13.588; Diogenes Laertios: *Merkittävien filosofien elämät ja opit* 2.84.
5. ↑  Aelianus: *Varia historia* 10.2; Klemens Aleksandrialainen: *Stromateis* III s. 447c.
6. ↑  Athenaios: *Deipnosofistai* 13.570b–d, 587e; Fotios: *Bibliotheke* cod. cxc. s. 146, 23, ed. Bekker.
7. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 2.2.4–5; Athenaios: *Deipnosofistai* 4.137d, 13.589c.
8. ↑  *Anthologia Palatina* 6.1, 19.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lais** Wikimedia Commonsissa
**Jens Lurås Oftebro** (s. 21. heinäkuuta 2000) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä, olympiamitalisti ja joukkuekilpailun maailmanmestari.

Oftebro saavutti Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa. Joukkuekilpailussa hän voitti maailmanmestaruuden. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän oli seitsemäs. Pekingin olympialaisissa 2022 Oftebro voitti joukkuekilpailussa kultaa, saavutti suurmäen Gundersen-kilpailussa hopeaa ja sijoittui normaalimäen vastaavassa kilpailussa kymmenenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Oftebro saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja sekajoukkuekilpailussa. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän saavutti hopeaa ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa hän sijoittui 16:nneksi.

Yhdistetyn maailmancupissa Oftebro kilpaili ensimmäisen kerran Oslossa maaliskuussa 2018 ollen heti 27:s ja maailmancupin pisteillä. Ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui vuosi myöhemmin samassa paikassa ollen kuudes. Ensimmäisen kerran hän sijoittui kolmen parhaan joukkoon Rukalla marraskuussa 2019 ollen kilpailussa kolmas. Hän sijoittui kolmanneksi myös lopuissa kahdessa Rukan kilpailiussa. Hän sijoittui toiseksi Oberstdorfissa tammikuussa 2020 ja Trondheimissa saman vuoden helmikuussa. Kauden 2019–2020 kokonaispisteissä hän oli neljäs. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui kolmanneksi Rukan ensimmäisessä kilpailussa ja saavutti kolmannessa kilpailussa ensimmäisen maailmancupvoittonsa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas. Kaudella 2021–2022 Oftebro sijoittui Rukan ensimmäisessä ja kolmannessa kilpailussa kolmanneksi. Hän sijoittui kolmanneksi myös Oslon molemmissa kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes. Kaudella 2022–2023 Oftebro sijoitti Rukan kahdessa ensimmäisessä kilpailussa kolmanneksi. Hän voitti Lillehammerin ensimmäisen kilpailun ja sijoittui jälkimmäisessä toiseksi. Ramsaun ensimmäisessä kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Seefeldin ensimmäisen kilpailun ja sijoittui kolmannessa kilpailussa kolmanneksi. Oberstdorfin molemmissa kilpailuissa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Schonanachin ensimmäisen kilpailun oli jälkimmäisessä kilpailussa toinen. Lahdessa hän oli kolmas ja toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2023–2024 hän voitti Rukan ensimmäisen kilpailun. Lillehammerin ensimmäisessä kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Seefeldin toisessa kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.

Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Oftebrolla on joukkuekilpailun pronssi vuodelta 2018 Sveitsin Kanderstegistä sekä hopea ja pronssi joukkuekilpailusta ja 5 km gundersen-kilpailusta Lahdesta vuodelta 2019.

Yhdistetyn Continental Cupissa Oftebro on voittanut kaksi osakilpailua.

Lähteet
-------

* Jens Lurås Oftebro Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Mari Leinan Lund** (s. 28. toukokuuta 1999) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on saavuttanut maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa.

Leinan Lund kilpaili yhdistetyn maailmancupissa Ramsaussa joulukuussa 2020, kun laji oli ensimmäisen kerran naisten maailmancup-ohjelmassa, ja sijoittui seitsemänneksi. Koronaviruspandemian aiheuttamien peruutusten vuoksi tuo jäi kuitenkin kauden ainoaksi maailmancupkilpailuksi.. Maailmancupkauden 2021–2022 hän aloitti joulukuussa Lillehammerissa sijoittumalla kahdesti toiseksi, edellään vain toinen norjalainen Gyda Westvold Hansen. Tämän jälkeen hän ei enää yltänyt kolmen parhaan joukkoon. Kauden yhteispisteissä Leinan Lund sijoittui kymmenenneksi. Kauden 2022–2023 maailmancupissa hän on sijoittui parhaimmillaan viidenneksi. Kaudella 2023–2024 hän oli Lillehammerin molemmissa kilpailuissa kolmas. Oberstdorfissa hän saavutti voiton ja kolmossijan, Schonachissa voiton ja kakkossijan. Seefeldissä hän sijoittui toiseksi. Otepäässä hän oli yhteislähtökilpailussa kolmas ja jälkimmäisessä Gundersen-kilpailussa toinen. Oslossa hän sijoittui toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas.

Leinan Lund saavutti Obertsdorfin MM-kilpailussa 2021 henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa. Hän oli mäkiosuuden paras mutta joutui hiihto-osuudella päästämään maannaisensa Gyda Westvold Hansenin 13,8 sekunnin päähän edelleen. Pronssia sai hänen pikkusiskonsa Marte Leinan Lund. Planican MM-kilpailussa 2023 Leinan Lund sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 20:nneksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mari Leinan Lund Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
2. ↑  Historiallinen yhdistetyn voitto Yhdysvaltoihin  18.12.2020. Yle. Viitattu 9.3.2023.
3. ↑  Reardon, Shelby: First ever women’s Nordic combined World Cup season is on the chopping block *The Aspen Times*.  22.11.2020. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)
4. ↑  Oinas tekee yhdistetyn suomalaishistoriaa Otepään maailmancupissa *Keskisuomalainen*.  7.12.2021. Viitattu 9.3.2023.
5. ↑  Cup Standings – Nordic Combined World Cup: Season 2022 *fis-ski.com*. FIS. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)
6. ↑  Pavitt, Michael: Hansen crowned first women's Nordic combined world champion in Oberstdorf *Inside the Games*.  27.2.2021. Viitattu 9.3.2023. (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo Islannin pääministeristä vuosina 1963–1970. Hänen veljenpojanpojastaan, Islannin pääministeristä vuonna 2017, kertoo Bjarni Benediktsson (poliitikko, 1970).*

**Bjarni Benediktsson** (30. huhtikuuta 1908 – 10. heinäkuuta 1970) oli islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin pääministerinä vuodesta 1963 kuolemaansa asti vuoteen 1970. Hän istui kansanedustajana Alltingissä vuosina 1942–1970.

Bjarni syntyi Reykjavíkissä. Hänen isänsä oli kansanedustaja Benedikt Sveinsson. Hän opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1930, minkä jälkeen hän opiskeli valtio-oikeutta Berliinissä. Vuosina 1932–1940 hän toimi oikeustieteen professorina Islannin yliopistossa ja vuosina 1940–1947 Reykjavíkin pormestarina. Vuosina 1942–1943 hän toimi Alltingin 2. varapuhemiehenä. Vuonna 1947 hänet nimitettiin ulkoasiain- ja oikeusministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1953 asti; vuosina 1949–1950 virkanimike oli ulkoasiain-, oikeus- ja opetusministeri. Vuosina 1953–1956 hän toimi oikeus- ja opetusministerinä. Vuosina 1956–1959 hän toimi Morgunblaðið-sanomalehden päätoimittajana. Vuonna 1959 hän toimi Alltingin puhemiehenä. Vuosina 1959–1963 hän toimi oikeus-, kirkollis-, terveys- ja teollisuusministerinä; syyskuusta joulukuuhun 1961 hän oli vapautettuna tästä ministerinvirasta ja toimi virkaatekevänä pääministerinä Ólafur Thorsin sijaisena. Vuonna 1961 hänet valittiin itsenäisyyspuolueen puheenjohtajaksi. Vuonna 1963 hänet nimitettiin pääministeriksi, jossa virassa hän toimi kuolemaansa saakka.

Bjarni kuoli vuonna 1970 pääministerin kesäasunnon tulipalossa Þingvellirissä. Tulipalossa kuolivat myös hänen vaimonsa Sigríður Björnsdóttir ja heidän neljävuotias lapsenlapsensa Benedikt Vilmundarson.

Lähteet
-------

1. ↑  Bjarni Benediktsson *Æviágrip þingmanna frá 1845*.  Arkistoitu 6.6.2022. Viitattu 6.6.2022. (islanniksi)
2. ↑  Líf og störf forsætisráðherrahjónanna.  *Morgunblaðið*, 11.7.1970, 57. vsk, nro 153, s. 3 ja 14. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.6.2022.  (islanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi

 |

 |
**Aaron LaRae Jones** (s. 2. joulukuuta 1994 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä. Jones edustaa Minnesota Vikingsia. Green Bay Packers varasi Jonesin 5. kierroksella varaustilaisuuden 182. pelaajana vuoden 2017 varaustilaisuudessa.

Jones aloitti collegeuransa vuonna 2013 Texasin yliopistossa El Pasossa. Hän pelasi El Pasossa neljä kautta, joissa hän juoksi yhteensä 4 114 jaardia tehden 33 maalia. Hän myös vastaanotti 646 syöttöjaardia tehden seitsemän touchdownia. Kolmantena vuotenaan Jones pelasi vain kaksi ottelua, sillä hän loukkasi nilkkansa. Parhaimmalla kaudellaan vuonna 2016 Jones juoksi 1 773 jaardia ja teki 17 touchdownia.

Green Bay Packers varasi Jonesin 2017 varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella varaustilaisuuden 182. pelaajana. Jones teki Packersin kanssa neljän vuoden tulokassopimuksen, jonka arvo oli 2,6 miljoonaa dollaria. Tulokaskaudellaan Jones juoksi 448 jaardia ja teki neljä touchdownia. Vuonna 2018 Jones pelasi 12 ottelua, joissa juoksi 728 jaardia ja teki kahdeksan touchdownia. Hän myös vastaanotti yhden syöttötouchdownin ja 206 jaardia. Vuonna 2019 Jones pelasi kaikki runkosarjan 16 ottelua, joissa juoksi 1 084 jaardia ja teki 16 touchdownia. Hän vastaanotti 474 jaardia ja teki kolme touchdownia syötöstä.

Maaliskuussa 2024 Jones teki Minnesota Vikingsin kanssa yksivuotisen ja seitsemän miljoonan dollarin arvoisen spimuksen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aaron Jones Green Bay Packers. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Bret Bloomquist: UTEP's Aaron Jones out for year *El Paso Times*.  17. syyskuuta 2015. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
3. ↑  Aaron Jones College Stats Sports Reference. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  2017 NFL Draft Pro Football Reference. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
5. ↑  Aaron Jones Contract Details Sportrac. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
6. ↑  Aaron Jones Stats Pro Football Reference. Viitattu 8.2.2020. (englanniksi)
7. ↑
Hjalmar Paunu Tampereen tuomiokapitulin asessorina 1933-39
**Hjalmar Abraham Paunu**, vuoteen 1906 **Dufva**, (2. elokuuta 1882 Koski Hl – 13. elokuuta 1970 Jyväskylä) oli suomalainen kirkkoherra, teologian tohtori, lääninrovasti ja kirkon nuorisotyön edistäjä.

Hjalmar Paunun vanhemmat olivat tilanomistaja Johan Berndt Dufva ja Maria Adolfina Widbom. Hän valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassliisesta lyseosta vuonna 1900 ja hänet vihittiin papiksi Porvoossa vuonna 1905. 

Uransa alussa Paunu toimi ylinmääräisenä pappina Laukaassa vuosina 1905–1906, Uuraisilla vuosina 1906–1907 ja Tottijärvellä vuosina 1907–1910. Vuosina 1910–1918 hän toimi Pohjan ja vuosina 1918–1926 Hollolan kappalaisena sekä vuosina 1926–1956 Jyväskylän kirkkoherrana.

Hänen puolisonsa oli Elli Johanna Paunu (o.s. Halla, 12. joulukuuta 1881 Helsinki – 1. lokakuuta 1953 Jyväskylä). Hjalmar ja Elli Paunu saivat yhteensä neljä lasta. Vanhin lapsi, Eira syntyi vuonna 1908, Lauri 1910, Toini 1913 ja nuorin lapsi Liisa syntyi 1918. Eira oli teologian tohtori, ja myös Lauri oli isänsä tavoin pappi. Toini teki elämäntyönsä muun muassa kirjailijana ja sairaanhoitajana. Liisa keskittyi yhdessä miehensä Antti Tuomi-Nikulan kanssa Keskipohjanmaan opiston (Kälviällä) kehittämiseen sen perustamisesta 1948 alkaen.

Lähteet
-------

* 
* Tommila, Päiviö: Jyväskylän kaupungin historia 2: 1837 - 1965. Gummerus: 1970.

### Viitteet

1. 1 2  *Suomen kirkon matrikkeli 1963*, s. 315. Helsinki: Suomen Kirkon Pappisliitto, 1963.
2. ↑  Tommila, Jyväskylän kaupungin historia 2. Gummerus: 1970.*lähde tarkemmin?*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ana Peleteiro Brión** (s. 2. joulukuuta 1995) on espanjalainen kolmiloikan sisäratojen Euroopan-mestari ja MM-mitalisti.

Peleteiro saavutti Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 pronssia tuulituloksella 12,92. Saman vuoden Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Trabzonissa hän voitti kultaa tuloksella 13,17. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Barcelonassa 2012 loikittuaan 14,17. Hän saavutti Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 pronssia tuloksella 13,29. Hän sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa 2014.

Peleteiro sijoittui 11:nneksi Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. Seuraavana vuonna hän oli viides Belgradin EM-hallikilpailuissa ja seitsemäs Lontoon MM-kilpailuissa. Hän saavutti 2018 pronssia sekä Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 14,40 että Berliinin EM-kilpailuissa loikittuaan 14,44. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 Espanjan ennätystuloksella 14,73. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän saavutti Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hopeaa tuloksella 14,52. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti pronssia Espanjan ennätystuloksella 14,87. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia Espanjan halliennätyksellä 14,75.

Peleteiro on voittanut Espanjan-mestaruuden ulkoradoilla 2015, 2017, 2018, 2019, 2021 ja 2023 sekä sisäradoilla 2014, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021, 2022 ja 2024.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ana Peleteiro Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. ↑  'Kangaroo girl' Peleteiro bounds out to European indoor triple jump title *european-athletics.org*.  3.3.2019. Viitattu 8.3.2019. (englanniksi)
3. 1 2  Ana Peleteiro Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Henrik Harpestreng** (myös *Harpestraeng* tai *Harpestræng*; k. 1244) oli tanskalainen kaniikki ja Tanskan ja Pohjoismaiden ensimmäinen tunnettu lääkäri. Tiedot hänestä rajoittuvat lähinnä mainintaan, että hän oli "Medicus et Canonicus Roschildensis" ('roskildeläinen lääkäri ja kaniikki'). Hän toimi todennäköisesti kuningas Erik IV Plovpenningin lääkärinä.

Henrik on todennäköisesti sama henkilö kuin Henricus Dacus, joka on kirjoittanut teoksen *De simpliciubus*. Hän on kirjoittanut myös teoksen *Liber Herbarum*. Nämä molemmat ovat latinankielisiä, mutta myöhemmin hän kirjoitti tanskaksi.

Naantalin birgittalaisluostarissa oli käytössä vuodesta 1440 alkaen sinne Vadstenan emoluostarista toimitettu sairaanhoidon ohjeeksi laadittu "nadhen dals closters book" (*Naantalin luostarin kirja*), jonka tiedot ovat pitkälti peräisin Harpestrengiltä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Arno Forsius, Henrik Harpestreng viitattu 25.7.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)

* Dansk biografisk leksikon på Dansk biografisk leksikon, Projekt Runeberg
* Henrik Harpestrengs Danske Laegebog, Christian Molbechin julkaisu vuodelta 1826 Google Booksissa

Aiheesta muualla
----------------

* Henrik Harpestrengs Liber Herbarum (ca. 1300) online på Det Kongelige Bibliotek

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Ruotsi
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Pyridiini on yksinkertainen heterosyklinen yhdiste
**Heterosykliset yhdisteet** ovat IUPACin määritelmän mukaan rengasrakenteisia kemiallisia yhdisteitä, joiden renkaassa on vähintään kahta eri alkuainetta. Vetyatomeja ei huomioida. Epäorgaaninen heterosyklinen yhdiste on esimerkiksi bisyklo[3.3.1]tetrasiloksaani. Orgaanisissa yhdisteissä rengasrakenteessa hiilen lisäksi tyypillisimmät alkuaineet ovat typpi, rikki tai happi. Näitä atomeja kutsutaan *heteroatomeiksi*. Rengasrakenteet voivat olla aromaattisia tai ei-aromaattisia.

Pelkkiä hiiliatomeja renkaassa sisältävät yhdisteet, kuten syklopropaani ja sykloheksaani, eivät ole heterosyklisiä, vaan sykloalkaaneja.*lähde?*

Joitakin heterosyklisiä yhdisteitä
----------------------------------

### Kolmirengasyhdisteet

Heterosykliset kolmirenkaat ovat reaktiivisempia rengasjännityksen takia, jolloin sidoskulmat eivät ole päässeet optimiarvoonsa. Yhden heteroatomin sisältävät yhdisteet ovat yleensä stabiilimpia, kun taas kaksi heteroatomia sisältävät esiintyvät lähinnä reaktiivisina välituotteina.*lähde?*

* Atsiridiini (1 typpiatomi)
* Etyleenioksidi (1 happiatomi)

### Nelirengasyhdisteet

* Atsetidiini (1 typpiatomi)
* Oksetaani (1 happiatomi)

### Viisirengasyhdisteet

Viisirengasyhdisteet ovat usein aromaattisia ja siten stabiileja.

* Pyrroli (1 typpiatomi)
* Pyrrolidiini (1 typpiatomi) , pyrrolin tyydyttynyt analogi
* Imidatsoli (2 typpiatomia)
* Pyratsoliini (2 typpiatomia)
* Pyratsoli (2 typpiatomia)
* Triatsoli (3 typpiatomia)
* Tetratsoli (4 typpiatomia)
* Furaani (1 happiatomi)
* Tiofeeni (1 rikkiatomi)
* Oksatsoli (typpi- ja happiatomi)
* Tiatsoli (typpi- ja rikkiatomi)

### Kuusirengasyhdisteet

* Dioksaanit (2 happiatomia)
* Morfoliini (happi- ja typpiatomi)
* Piperidiini (1 typpiatomi)
* Pyridiini (1 typpiatomi)
* Piperatsiini (2 typpiatomia)
* Pyrimidiini (2 typpiatomia)
* Pyratsiini (2 typpiatomia)
* Pyridatsiini (2 typpiatomia)
* Ditiaani (2 rikkiatomia)

Lähteet
-------

1. ↑  Heterocyclic compounds *IUPAC GoldBook*. International Union of Pure ans Applied Chemistry. Viitattu 20.7.2010. (englanniksi)
2. ↑  Raimo Alén: *Kokoelma orgaanisia yhdisteitä*, s. 838. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Heterosyklinen yhdiste** Wikimedia Commonsissa
Creative Commons -lisenssit ovat yksiä käytetyimpiä avoimen sisällön lisenssejä.
**Avoin sisältö** (engl. *open content*) on sisältöä, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa mihin tahansa käyttötarkoitukseen, jopa kaupallisesti. Avoin sisältö lisensoidaan avoimella lisenssillä, joka antaa luvan käyttää sisältöä edellä kuvatulla tavalla.

Maailman suurin avoimen sisällön hanke on Wikipedia.

Vapaa sisältö
-------------

*Pääartikkeli: Vapaa sisältö*
Kuten ohjelmistojenkin osalta puhutaan avoimista sekä vapaista ohjelmistoista, voidaan sisältöjenkin osalta puhua avoimesta sekä vapaasta sisällöstä. Nämä ovat toistensa synonyymeja. Termien takana on hieman erilainen näkökulma, arvot ja kulttuuri. Onkin mielipidekysymys, kumpi näistä näkökulmista halutaan tuoda esiin.

Lisenssejä
----------

*Pääartikkeli: Avoin lisenssi*
* Creative Commons -lisenssit (11 versiota)
* Design Science License
* Free Creations License (katso freecreations.org)
* GNU Free Documentation License
* Open Content License
* Open Directory Project License — jota käyttää Open Directory Project
* Open Gaming License — Open Gaming Foundation:n lisenssi, jonka on kirjoittanut Wizards of the Coast
* Open Publication License — Open Content Projectin käyttämä lisenssi

Katso myös
----------

* Avoin data
* Avoin tieto
* Avoin tiede
* Avoin tutkimus
* Avoin oppiminen
* Avoin oppimateriaali
* Avoin verkkokurssi

Lähteet
-------

1. ↑  Sanna Jalonen: Tiedonhakijan oppaat: Digitaaliset aineistot opetuksessa -opas: Creative Commons -lisenssit *libguides.turkuamk.fi*. Viitattu 8.3.2022.
2. 1 2  Open Content - A Practical Guide to Using Creative Commons Licences - Meta *meta.wikimedia.org*. Viitattu 8.3.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Avoin sisältö**.
* Openverse, hakukone avoimen sisällön etsimiseen
**Silje Opseth** (s. 28. huhtikuuta 1999) on norjalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Holevaringen Il. Hän on saavuttanut joukkuekilpailuissa kolme MM-mitalia ja sijoittunut arvokilpailujen henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi.

Opseth sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 31:nneksi ja sekajoukkuemäessä viidenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 16:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Opseth voitti pronssia ensimmäisessä naisten MM-joukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli yhdestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa, joukkuemäessä pronssia sekä sijoittui suurmäessä viidenneksi ja normaalimäessä kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi.

Maailmancupissa Opseth esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 37:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 27:s Oslossa helmikuussa 2016. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Lillehammerissa joulukuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Lillehammerissa maaliskuussa 2020 oltuaan kolmas ja toinen. Raw Airin yhteispisteissä hän oli toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi ja kolmanneksi Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2021 sekä kolmanneksi kahdesti Hinzenbachissa. Helmikuussa 2021 hän oli Râșnovissa kolmas ja toinen sekä maaliskuussa 2021 toinen Tšaikovskissa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljäs. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui Lillehammerissa kolmanneksi ja Klingenthalissa kahdesti toiseksi. Hän voitti Oslossa ja oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudes. Kaudella 2022–2023 hän voitti avauskilpailun Wisłassa sekä Lillehammerin suurmäen kilpailun ja oli toinen Titisee-Neustadtissa. Hän voitti Sapporon suurmäen kilpailun. Maaliskuussa hän voitti Lillehammerin ensimmäisen kilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs. Kaudella 2023–2024 hän voitti Willingenissä ja Oslossa sekä oli toinen Vikersundissa ja Raw Air -kiertueen kokonaispisteissä.

Nuorten MM-kilpailuihin Opseth on osallistunut viisi kertaa. Vuonna 2015 hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi. Vuonna 2016 Opseth hyppäsi normaalimäessä 11:nneksi ja sijoittui sekajoukkuemäessä neljänneksi. Vuoden 2017 kisoissa hän oli neljäs sekä joukkuemäessä että sekajoukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli 22:s. Vuoden 2018 kilpailuissa Kanderstegissa hän voitti sekajoukkuemäessä nuorten maailmanmestaruuden, oli joukkuemäessä viides ja hyppäsi normaalimäen kilpailussa 12:nneksi. Vuoden 2019 kilpailuissa Lahdessa Opseth oli sekajoukkuemäessä toinen, normaalimäessä neljäs ja joukkuemäessä yhdeksäs.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Silje Opseth Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
SKP:n keskuskomitean jäseniä vuoden 1920 tienoilla Moskovassa, oikealla Mandi ja Yrjö Sirola.
**Amanda "Mandi" Sofia Sirola** (o.s. **Sundell**; 20. tammikuuta 1881 Kangasala – 7. kesäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalaisen vasemmistopoliitikon Yrjö Sirolan puoliso ja yksi Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) perustajajäsenistä.

Mandi Sundellin vanhemmat olivat seppä Aksel Vilhelm Sundell ja Vilhelmina Simontytär. Hän kävi Tammisaaren käsityöopiston ja oli sen jälkeen Kangasalan opistossa kudonnanopettajana. Hän nai vuonna 1903 kansakoulunopettaja Yrjö Sirolan, josta tuli hieman myöhemmin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) huomattava poliitikko. Pariskunta asui vuosina 1910–1913 Yhdysvaltain Duluthissa. Heille syntyi vuonna 1903 yksi poika, Aimo, joka kuitenkin kuoli pian Amerikasta paluun jälkeen vuonna 1913. Mandi alkoi tämän jälkeen työskennellä miehensä rinnalla.

Mandi Sirola oli vuoden 1918 sisällissodan aikana miehensä alaisena Kansanvaltuuskunnan ulkoasiainosaston toimistovirkailijana. Pääasiassa hän vastaanotti vieraita. Sirolat pakenivat sodan lopussa Neuvosto-Venäjälle ja osallistuivat molemmat elokuussa 1918 Moskovassa SKP:n perustavaan kokoukseen. Mandi Sirola valittiin marras–joulukuun vaihteessa 1918 puolueen keskuskomiteaan täydennysjäsenenä samassa yhteydessä Kullervo Mannerin ja Eino Rahjan kanssa. Häntä ei valittu uudelleen syyskuun 1919 toisessa puoluekokouksessa.

Sirolat siirtyivät kesällä 1920 Tukholmaan, ja Mandi kieltäytyi seuraavana vuonna palaamasta Venäjälle miehensä kanssa. Sen sijaan hän tuli keväällä 1922 salaa Suomeen, ja hänet vangittiin saman vuoden lokakuussa Ätsärissä. Turun hovioikeus tuomitsi hänet helmikuussa 1923 Venäjän-aikaisen toimintansa vuoksi valtiopetoksen valmistelusta 23 kuukauden kuritushuonerangaistukseen, jonka hän suoritti Hämeenlinnan keskusvankilassa. Hän lopetti sen jälkeen yksipuolisesti yhteydenpidon Neuvostoliittoon jääneeseen Yrjöön, joka yritti vuosien ajan jatkaa kirjeenvaihtoa hänen kanssaan. Mandi Sirola ei vankilasta vapauduttuaan osallistunut poliittiseen toimintaan ja elätti itsensä käsitöitä tekemällä. Hän asui äitinsä kuolemaan saakka tämän kanssa Kangasalla, sen jälkeen Uuraisilla ja 1950-luvun puolivälistä alkaen Helsingissä, jonkin aikaa Inkeri Lehtisen kanssa. Hän kuoli Helsingin kaupungin vanhainkodissa 84-vuotiaana vuonna 1965.

Lähteet
-------

1. ↑  Mandi Sirolan kuolinilmoitus (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 13.6.1965, HS Aikakone. Viitattu 17.10.2018.
2. 1 2  Venla Sainio: / Sirola, Yrjö (1876 - 1936) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
3. ↑  Erkki Salomaa: *Yrjö Sirola – sosialistinen humanisti*, s. 57–58, 60–61, 153, 169–170. Kansankulttuuri, Helsinki 1966.
4. ↑  Osmo Rinta-Tassi: *Kansanvaltuuskunta punaisen Suomen hallituksena*, s. 167. Opetusministeriö, Helsinki 1986.
5. ↑  Salomaa 1966, s. 236.
6. ↑  Tauno Saarela: *Suomalaisen kommunismin synty 1918-1923*, s. 46–47, 487, 500. Kansan Sivistystyön Liitto, Helsinki 1996.
7. ↑  Salomaa 1966, s. 283, 286–287, 308–312.
Alexander Girardi
**Alexander Girardi** (5. joulukuuta 1850 Graz – 20. huhtikuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen tenori ja näyttelijä. Hän esiintyi monien operettien kantaesityksissä.

Girardi teki näyttämödebyyttinsä Rohitsch-Sauerbrunnissa vuonna 1869. Hän esiintyi useissa kaupungeissa ennen saapumistaan Wieniin vuonna 1870. Hän liittyi siellä Strampfer-Theateriin. Girardi esiintyi vuodesta 1874 Theater an der Wienissä. Vuonna 1894 hän liittyi Carltheateriin ja vuonna 1896 Deutsches Volkstheateriin. Girardi palasi Theater an der Wienin esiintyjäksi vuonna 1902. Hän lähti vuonna 1907 Berliiniin, jossa oli Thalia-Theaterin jäsen. Palattuaan Wieniin vuonna 1909 hän liittyi Raimundtheateriin. Girardin mukaan on nimetty tiet Grazissa ja Wienissä.

Girardi loi rooleja Johann Strauss nuoremman, Carl Millöckerin, Carl Zellerin, Edmund Eyslerin ja Emmerich Kálmánin opereteissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Girardi, Alexander Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 23.3.2024 (englanniksi)
**Graeme James Ewers Jenkins** (s. 31. joulukuuta 1958 Lontoo) on brittiläinen kapellimestari.

Jenkins opiskeli Cambridgen yliopistossa, jossa johti Giuseppe Verdin *Stiffelion* Britannian-ensiesityksen. Orkesterinjohdon opetusta hän sai Norman Del Marilta ja David Willcocksilta Royal College of Musicissa. Jenkins johti siellä opiskellessaan opiskelijaesitykset Benjamin Brittenin oopperoista *Albert Herring* ja *Ruuvikierre*. Ammattimaisen debyyttinsä hän teki vuonna 1982 johtamalla *Kerjäläisoopperan* esityksen Kent Operassa. Vuosina 1986–1991 Jenkins toimi Glyndebournen kiertävän oopperaseurueen musiikillisena johtajana. Ensimmäisen esityksensä Glyndebournen oopperafestivaalilla hän piti vuonna 1987 johtamalla *Carmenin*. Samana vuonna Jenkins teki ensimmäisen esiintymisensä Manner-Euroopassa johtaessaan *Hannun ja Kertun* tuotannon Genevessä.

Jenkins debytoi English National Operassa *Così fan tutten* esityksellä vuonna 1988. Hän oli Dallasin oopperan musiikillinen johtaja vuosina 1994–2013 ja Kölnin oopperan päävierailija vuosina 1997–2002. Oopperan lisäksi Jenkins on johtanut myös orkesteri- ja kuoro-ohjelmistoa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Nicolas Slonimsky, Laura Kuhn, Dennis McIntire, Jenkins, Graeme (James Ewers) Baker’s Biographical Dictionary of Musicians, viitattu 23.3.2024 (englanniksi)
2. ↑  Graeme Jenkins Hilbert Artists Management 10/2021, viitattu 23.3.2024 (englanniksi)
**Kaarle Veli Vilho Ebeling** (9. toukokuuta 1891 Kälviä – 10. huhtikuuta 1974 Tampere) oli suomalainen juristi, joka toimi sekä korkeimman oikeuden että korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä.

Henkilöhistoria
---------------

Ebelingin vanhemmat olivat rovasti Berndt Vilhelm Ebeling ja Mathilda Fransiska Durchman, kirkkoherra ja valtiopäivämies Frans Oskar Durchmanin tytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1919 oli Anna Sofia Isabella Öhmann, valtioneuvos Emil Öhmannin tytär. Metsäneuvos Ilmari Ebeling oli puolestaan Vilho Ebelingin veli. Vilho Ebeling tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914. Oikeustutkinnon hän suoritti 1919 ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1919. Varatuomarin arvon Ebeling sai 1921.

Ebeling oli Arvid Souranderin asianajotoimiston apulainen Helsingissä 1919–1922, Metsähallituksen asiainvalvoja 1922 ja korkeimman oikeuden ylimääräinen esittelijä 1922–1927, nuorempi oikeussihteeri 1930–1936 ja vanhempi oikeussihteeri 1936–1937. Korkeimman hallinto-oikeuden jäsen eli oikeusneuvos Ebeling oli 1937–1941 ja korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos 1941–1961. Vielä eläkkeellä ollessaan hän muun muassa toimi liike-elämän piirissä lakiasiain hoitajana ja osallistui Otavan ison tietosanakirjan toimittamiseen.

Julkaisuja
----------

* *Korkeimman oikeuden päätöksiä ja tuomioita*, 1920, muiden kanssa
* *Korkeimman oikeuden päätöksiä ja tuomioita II*, 1921, muiden kanssa

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Forsström, Johanna: / Vilho Ebeling *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*.  28.11.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 24.3.2024.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 105. Viitattu 24.3.2024.
3. ↑  Kuolleita.  *Helsingin Sanomat*, 20.4.1974, nro 105, s. 13. Kansalliskirjasto. Viitattu 24.3.2024.  (ei-vapaa)

Aiheesta muualla
----------------

* Vilho Ebeling *Biografiasampo*.