recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mary A. Wuorio** (9. marraskuuta 1924 Helsinki – 14. tammikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja ja sarjakuvien suomentaja. Hän loi uransa Sanoma-yhtiön julkaisemien lehtien parissa.

Wuorio tuli *Viikkosanomien* toimitukseen vuonna 1952 ja oli sen toimitussihteerinä vuosina 1954–1957. Hän oli seuraavaksi *Viikon Kertojat* -lehden toimitussihteerinä 1957–1959 ja päätoimittajana 1959–1960. Hän toimitti myös *Viikkosanomien* vuonna 1958 julkaiseman tieteisnovellien kokoelmasarjan *Aikamme tieteislukemisto*. Wuorio oli *Viikkosanomissa* yksi Aatos Erkon luottotoimittajista. Erkko siirsi hänet vuonna 1960 Sanoma-yhtiön muutamaa vuotta aiemmin ostaman *Me Naiset* -naistenlehden toimitukseen. Wuorio toimi *Me Naisten* vastaavana päätoimittajana vuosina 1961–1968. Hänen kaudellaan lehden levikki saavutti kaikkien aikojen huippunsa, 223 350 kappaletta vuonna 1965. *Me Naisten* jälkeen Wuorio työskenteli vuodet 1968–1973 Sanoma-yhtiön toimitusjohtajan työryhmässä ja yhtiön kirjatoimituksessa.

Wuorio siirtyi myöhemmin sarjakuvien pariin. Hän oli Sanoman vuosina 1973–1974 julkaiseman *Zoom*-sarjakuvalehden päätoimittaja sen koko ilmestymisen ajan. Viimeksi Wuorio oli *Roope-setä*-lehden ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1978–1984. Lisäksi hän suomensi suuren osan 1970- ja 1980-luvuilla julkaistuista vanhemmista *Aku Ankan taskukirjoista*, joiden värikäs suomen kieli oli pääosin hänen kynästään lähtöisin. Wuorio suomensi vuosina 1973–1988 yli 60 *Aku Ankan taskukirjaa* ja useita muita Disney-sarjakuvien kokoelmia. Hän myös suomensi yhdessä Outi Wallin kanssa Sanoman vuosina 1976–1977 albumeina julkaisemat Albert Uderzon ja René Goscinnyn *Umpah-pah*-sarjat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita: Päätoimittaja Mary A. Wuorio.  *Helsingin Sanomat*, 19.1.1988, s. 20. Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille). Viitattu 3.3.2018.
2. ↑  Antti Blåfield: *Loistavat Erkot – Patruunat ja heidän päätoimittajansa*, s. 180. Otava, Helsinki 2014.
3. ↑  Raili Malmberg: "Naisten ja kotien lehdet aikansa kuvastimina", s. 233 teoksessa *Suomen lehdistön historia 8: Yleisaikakauslehdet*. Aikakauslehtien liitto/Kustannuskiila 1991.
4. ↑  Jukka Heiskanen: "Käännössarjakuva Suomessa", s. 525 teoksessa *Suomennoskirjallisuuden historia I*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2007.
5. ↑  Asiaa hakusanoista... Ankkalinnake-blogi 31.1.2012. Viitattu 2.3.2018.
6. ↑  Tekijähaku nimellä "Mary Wuorio"[vanhentunut linkki] Fennica-tietokanta. Viitattu 28.2.2018.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Astilbeae** on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon kuuluva tribus, johon kuuluu kolme sukua: jaloangervot (*Astilbe*), kilpiangervot (*Astilboides*) ja valeangervot (*Rodgersia*). Lajeja tribuksessa on yhteensä 24 ja muunnoksia 13.

Astilbeae-tribuksen lajit ovat luultavasti lähtöisin Japanin ja Korean niemimaan alueilta sekä nykyisen Kiinan Jilinin ja Liaoningin maakuntien itäosista. Myös tribuksen lajien nykyinen esiintymiskeskittymä on samalla seudulla, joskin tietyt lajit kasvavat nykyisin varsin kaukana tuolta alueelta. Kaiken kaikkiaan tribuksen lajeja kasvaa luontaisina Nepalista Filippiineille ja Japaniin ulottuvalla alueella sekä Jaavalla ja Yhdysvaltojen itäosissa. Aasiasta Pohjois-Amerikkaan tribuksen lajit ovat levinneet luultavasti Beringinsalmen kohdalla olleen maayhteyden kautta, vaikka tribuksen lajeja ei nykyisin kasvakaan itäisimmässä Siperiassa tai suuressa osassa Pohjois-Amerikkaa. Tämä lajien nykyinen puuttuminen noilta alueilta saattaa olla seurausta kvartäärikauden jääkausista, jotka ovat hävittäneet tribuksen lajit noilta alueilta sukupuuttoon.

Suvut
-----

* jaloangervot (*Astilbe*)
* kilpiangervot (*Astilboides*)
* valeangervot (*Rodgersia*)

Lähteet
-------

1. 1 2  Pan, J.: A Study on the Tribe Astilbeae Miq. (Saxifragaceae).  *Acta Phytotaxonomica Sinica*, 1995, 33. vsk, nro 4, s. 390–402.  (englanniksi, kiinaksi)
Klein
**Fritz Klein** (24. marraskuuta 1888 Itävalta-Unkari – 13. joulukuuta 1945) oli saksalainen natsilääkäri, joka työskenteli Bergen-Belsenin keskitysleirillä. 

Klein opiskeli lääketiedettä ja suoritti asepalvelunsa Romaniassa. Hän viimeisteli opintonsa Budapestissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän työskenteli lääkärinä Siebenbürgenissa (Transilvaniassa) ja liittyi natsipuolueeseen varhaisessa vaiheessa. 

Klein liittyi toukokuussa 1943 Waffen-SS:ään, ja hänet sijoitettiin Jugoslaviaan. 15. joulukuuta 1943 hän saapui Auschwitzin keskitysleirille, jossa hän palveli ensin Birkenaun naisten leirin lääkärinä. Välillä hän oli myös romanien leirin lääkärinä ja osallistui moniin vankien valitsemisiin kaasukammioihin. Joulukuussa 1944 hänet siirrettiin Neuengammen keskitysleirille, mistä hänet siirtyi Bergen-Belseniin 1945. 

Sodan päätyttyä hän jäi leirissä liittoutuneiden sotavangiksi. Hänet tuomittiin Belsen-oikeudenkäynnissä kuolemaan sotarikoksista yhdessä leirikomendantti Josef Kramerin ja monien leirivartijoiden kanssa. Klein hirtettiin 13. joulukuuta 1945.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fritz Klein (nazi)
Mihail Anikušin, *V. I. Leninin muistomerkki*, 1977. Oikealla vuonna 1964 paljastettu Tauno Torpon suunnittelema muistolaatta Leninin asumisesta muistomerkin vieressä olleessa talossa.
**V. I. Leninin muistomerkki** on Aurakadun yläpäässä Turun Puolalanmäellä sijaitseva Mihail Anikušinin veistämä Vladimir Iljitš Leninin rintakuva. Patsas on Leningradin kaupungin vuonna 1977 ystävyyskaupungilleen Turulle antama lahja. Pronssiveistos valettiin vuonna 1977 Leningradin Monumentskulptura-valimossa. Patsaan alustan on valmistanut Loimaan Kiviveistämö. Veistos paljastettiin Leningradin päivänä 13. marraskuuta 1977. Patsas on pronssia ja jalusta punaista graniittia. Rintakuva on 0,8 metriä ja jalusta 1,7 metriä korkea, ja yhteiskorkeus on 2,5 metriä.

Veistoksen ympäristökokonaisuuteen kuuluu myös vuonna 1964 paljastettu Tauno Torpon suunnittelema erillinen pronssinen muistolaatta Leninin asumisesta vieressä olleessa talossa pakomatkallaan vuonna 1907. Paikalla nykyisin oleva talo on rakennettu seuraavana vuonna.

Turun kaupunki päätti 26. huhtikuuta 2022, että muistomerkki ja muistolaatta poistetaan ja siirretään kaupungin museopalveluiden varastoon. Kaupungin päätöksen mukaan "rintakuva ei sinänsä ole uhka kellekään", mutta "kuvaa kuitenkin nykypäivänä ihmiskunnan historian yhtä epädemokraattista ja traagista vaihetta, joka ideologialtaan ei ole Turun kaupungin arvoperustan ja kaupunkistrategian eteenpäin katsovan, uusiutumiskykyisen ja ihmisten tasa-arvoisia oikeuksia korostavan hengen mukainen". Päätöksen teki pormestari Minna Arve.

Yksityinen kuntalainen valitti pormestarin päätöksestä Turun hallinto-oikeuteen, joka julkaisi päätöksensä 30. lokakuuta 2023. Hallinto-oikeuden mukaan pormestari Arve ylitti toimivaltansa. Oikeuden mukaan Arven päätös kumotaan lainvastaisena.

Katso myös
----------

* V. I. Leninin patsaat ja muistomerkit Suomessa

Lähteet
-------

1. 1 2  Mihail Anicushin (1917–1997) V. I. Leninin muistomerkki (Arkistolinkki)  5.8.2013. Turun kaupunki, Wäinö Aaltosen museo.  Arkistoitu 13.3.2014. Viitattu 14.5.2012.
2. ↑  Lehtola, Johanna: Turku poistaa Leninin patsaan ydinkeskustasta – taustalla Venäjän hyökkäys Ukrainaan  28.4.2022. Yleisradio. Viitattu 28.4.2022.
3. ↑  Keski-Heikkilä, Anni: Turun kaupunki poistaa Leninin rintakuvan Aurakadulta keskustassa *Helsingin Sanomat*.  28.4.2022. Viitattu 29.4.2022.
4. ↑  Turku poistaa Leninin rintakuvan kaupungin keskustasta (Turun kaupungin tiedote)  28.4.2022. Turun kaupunki. Viitattu 29.4.2022.
5. ↑  Hjelt, Yrjö: Turku poistaa Leninin patsaan ydinkeskustasta – taustalla Venäjän hyökkäys Ukrainaan  30.10.2023. Yle. Viitattu 31.10.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Turun kaupungin päätös rintakuvan poistosta [vanhentunut linkki]
**Helene Olafsen** (s. 21. helmikuuta 1990 Oslo) on norjalainen uransa lopettanut lumilautailija.

Nuorten MM-kilpailuissa 2006 Olafsen saavutti hopeaa lumilautakrossissa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden samassa lajissa vuonna 2007. Vuonna 2008 hän saavutti hopeaa big airissa. Arosan MM-kilpailuissa 2007 Olafsen sijoittui lumilautakrossissa pronssille. Gangwonin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultaa lumilautakrossissa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Olafsen sijoittui lumilautakrossissa neljänneksi. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti samassa lajissa pronssia.

Lumilautailun maailmancupissa Olafsen kilpaili ensimmäisen kerran Lake Placidissa maaliskuussa 2007 sijoittuen lumilautakrossissa kahdeksanneksi. Kolme päivää myöhemmin hän sijoittui samassa lajissa kolmanneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti viikkoa myöhemmin Stonehamissa. Toisen voittonsa hän otti Leysinissä helmikuussa 2008. Kolmannen voittonsa Olafsen saavutti Veysonnazissa tammikuussa 2010 ja neljännen La Molinassa maaliskuussa 2010.

Vuosina 2018–2021 Olafsen juonsi *Senkveld*-keskusteluohjelmaa TV 2:lla.

Lähteet
-------

1. ↑  Helene Olafsen sports-reference.com.  Arkistoitu 28.3.2017. Viitattu 26.12.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Helene Olafsen Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
3. ↑  Smith-Meyer, Trond: Senkveld *Store norske leksikon*.  4.5.2022. Viitattu 2.11.2023. (norjaksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
Juan Hernandez Navarrete (s. 24. helmikuuta 1987 on meksikolainen nyrkkeilijä ja hallitseva kärpässarjan WBC liiton maailmanmestari. Urallaan Navarrete on voittanut myös WBC liiton tunnustaman korsisarjan mestaruuden.

Ammattiura
----------

Navarrete otteli debyyttiottelunsa vuonna 2004. Vuonna 2006 Navarrete kärsi ensimmäisen tappionsa Oscar Martinezille. Samana vuonna Navarrete voitti avoimena olleen korsisarjan NABF liiton mestaruuden tyrmäämällä Tirso Hernandez Moralesin ensimmäisessä erässä. Hernandez luopui NABF liiton mestaruudesta puolustettuaan sitä viidesti ja osallistui karsintaan pääsystä korsisarjan WBC liiton mestaruusotteluun. Karsintaottelussa Navarrete voitti Denver Cuellon tämän tultua diskatuksi kolmannessa erässä. Diskauksen syynä oli maahan vajonneen Navarreten lyöminen. Seuraavassa ottelussaan Navarrete voitti Moises Fuentesin hajaäänituomiolla kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Vuonna 2011 Navarrete kohtasi WBC liiton korsisarjan mestaruusottelussa Kazuto Iokan joka kuitenkin voitti Hernandezin yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Tämän jälkeen Navarrete otteli pitkään pääsemättä minkään liiton mestaruusotteluun. Navarrete raivasi odottaessaan vuonna 2016 tieltään entisen alemman kärpässarjan mestari Omar Niño Romeron sekä Dixon Floresin. Vuonna 2017 Navarrete pääsi ottelemaan väliaikaisesta kärpässarjan mestaruudesta Nawaphon Kaikanhaa vastaan ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Apeíranthoksen arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Απειράνθου, *Archaiologikó Mouseío Apeiránthou*) on arkeologinen museo Apeíranthoksen kylässä Náxoksen saarella Kreikassa. Se esittelee kylästä ja sen lähialueilta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo on perustettu vuonna 1960. Se sai alkunsa Michális Bogdániksen kokoelmista ja on laajentunut paitsi arkeologisilla kaivauksilla myös tavallisten ihmisten löytämillä esineillä. Museo toimii Apeíranthoksen itälaidalla sijaitsevassa rakennuksessa. Náxoksella toimii myös kaksi muuta arkeologista museota, Náxoksen arkeologinen museo ja Gýroulaksen arkeologinen museo Sagkríssa.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä pronssikaudelta kykladisen kulttuurin ajalta sekä antiikin ajalta. Löydökset ovat pääosin peräisin Náxoksen itäosista, Apeíranthoksen lisäksi myös muun muassa Korfí t' Aronioústa. Esineisiin kuuluu muun muassa kiviastioita, keramiikkaa, kykladisia idoleita eli jumalankuvia, pronssisia aseita ja työkaluja, veistoksia sekä rakennusten koristeosia. Merkittävimpiin löydöksiin lukeutuvat harvinaisuutensa ansiosta Korfí t' Aronioún pyhäköstä löydetyt tummat kivet, joihin on kaiverrettu esimerkiksi rituaaleja tai metsästystä kuvaavia kaiverruksia.

* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Museon kokoelmia.Museon kokoelmia.
* Kykladisten idolien päitä.Kykladisten idolien päitä.
* Kykladinen kivikaiverrus, Korfí t' Aronioú, n. 3000–2300 eaa.Kykladinen kivikaiverrus, Korfí t' Aronioú, n. 3000–2300 eaa.
* Kykladinen kiveen kaiverrettu astia, n. 2800–2300 eaa.Kykladinen kiveen kaiverrettu astia, n. 2800–2300 eaa.
* Kykladinen marmorinen malja, n. 2800–2300 eaa.Kykladinen marmorinen malja, n. 2800–2300 eaa.
* Kykladisia pronssiaseita, n. 2800–2200 eaa.Kykladisia pronssiaseita, n. 2800–2200 eaa.
* Geometrisen kauden tripodivaasi, 700-luku eaa.Geometrisen kauden tripodivaasi, 700-luku eaa.
* Hautareliefi.Hautareliefi.

Lähteet
-------

1. ↑  Archaeological Museum of Apeiranthos *Greek Travel Pages*. Viitattu 16.5.2016.
2. 1 2 3  Μικρό Αρχαιολογικό Μουσείο Απειράνθου *Νάξος και Μικρές Κυκλάδες*.  Arkistoitu 22.8.2016. Viitattu 16.5.2016.
3. ↑  Archaeological museum (in Apeiranthos) *This is Naxos*. Viitattu 16.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Apeíranthoksen arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Tikkurilan osaamiskampus** on suunniteltu oppilaitos, joka sijoittuisi Vantaan Jokiniemeen lähelle Tikkurilan rautatieasemaa. Jokiniemenkadun ja Valkoisenlähteentien kulmaan suunnitellussa uudessa oppimiskeskuksessa olisi tilat 300 lukiolaiselle Tikkurilan lukiosta ja 1 365 ammattiin opiskelevalle Variasta. Lisäksi tiloja olisi Vantaan aikuisopiston opiskelijoille ja aikuisten perusopetukselle. Yhteensä tiloissa olisi kapasiteettia 2 615 opiskelijalle. Rakentamisen kustannusarvio on yli 99 miljoonaa euroa, ja hankkeen valmistumista kaavaillaan vuodelle 2028. Alueelle mahtuisi myös yrityksiä, kaupungin tiloja ja mahdollisesti myös asuntoja. Tikkurilan lukion ja uudisrakennuksen välille suunnitellaan ylikulkusiltaa Valkosenlähteentien ylitse.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aalto, Maija: Opiskelijoiden tulevan talon hinta nousi liki sataan miljoonaan Vantaalla – Tältä sen on tarkoitus näyttää *Helsingin Sanomat*.  10.9.2023. Viitattu 31.10.2023.
2. ↑  Salomaa, Marja: Radan­varteen Tikkurilaan suunnitellaan "nuorekasta" kampusta *Helsingin Sanomat*.  23.10.2022. Viitattu 31.10.2023.
**Liedenpohja** on kylä Virtain kaupungissa Pirkanmaan maakunnan pohjoisosassa. Kylä sijaitsee kantatien 66 varrella Toisveden rannalla järven pohjoispäässä. Etäisyys Virtain keskustaan on noin 20 kilometriä ja Alavudelle 24 kilometriä. Kylässä on noin 160 ympärivuotista asuntoa ja noin 130 loma-asuntoa.

Liedenpohjan kaksiopettajainen koulu tunnetaan myös nimellä Maaseutu- ja luontokoulu Ilmarinen. Kylässä on myös oma kirkko (os. Hollitie 992), joka on tehty vanhasta koulurakennuksesta 1960-luvun alussa. Toisesta vanhasta koulutalosta on tehty kylätalo, jossa toimii kansalaisopisto ja vuonna 2000 rekisteröity kyläyhdistys. Kylässä on myös opettaja Voipa Nuorukainen Sulkavan vuonna 1968 perustama kylämuseo, joka on naapuripitäjästä Peräseinäjoelta siirretty vanha savupirtti.

Historiaa
---------

Liedenpohjan kylässä on ollut asutusta ainakin 1500-luvun puolestavälistä asti. Ensimmäisiä maatiloja olivat Liedenpohja ja Tulijoki. Paikan nimi lienee peräisin sanasta liete, joka tarkoittaa veden kuljettamaa hienoa hiekkaa tai vesijättömaata.

Vuonna 1895 perustettu Pohjan meijeri toimi Liedenpohjassa 1940-luvun lopulle. Samana vuonna perustettiin kylän ensimmäinen koulu Ylä-Tulijoen taloon. 1900-luvun alussa kauppias Toivo Aleksanteri Peltomäki perusti kylään sahan ja myllyn sekä pienen voimalan, josta kylään saatiin sähkövalo. Nuorisoseura toimi kylässä vuodesta 1902 aina 1950-luvulle, ja työväenyhdistys perustettiin 1915.

1960-luvulla Vainionpää-yhtiö alkoi valmistaa Liedenpohjassa hirsitaloja. Tuolloin kylään saatiin myös muun muassa lasten kesäsiirtola, kirkko, kylämuseo ja pankin sivukonttori. Kauppoja Liedenpohjassa oli enimmillään kolme. Niistä viimeinen, Lehtovaaran kyläkauppa lopetti toimintansa vuonna 2020.

Lähteet
-------

1. ↑  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
2. ↑  Liedenpohjan koulu *peda.net*. Viitattu 16.2.2023.
3. ↑  Liedenpohjan kirkko ja hautausmaa *Virtain seurakunta*. Viitattu 16.2.2023.
4. ↑  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
5. ↑  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
6. ↑  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
7. ↑  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
8. 1 2 3  liedenpohja.fi *www.liedenpohja.fi*.  Arkistoitu 17.8.2018. Viitattu 16.2.2023.
9. ↑  Kulonen, Ulla-Maija.: *Suomen sanojen alkuperä : etymologinen sanakirja.*. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, <1995->. 37400618. ISBN 9517177119. Teoksen verkkoversio.
10. ↑  Lehtovaaran kyläkauppa sulkee ovensa *Suomenselän Sanomat*.  15.1.2020. Viitattu 26.6.2022.

Virrat

* Hauhuu
* Herranen
* Härkönen
* Jäähdyspohja
* Killinkoski
* Koro
* Kotala
* Kurjenkylä
* Liedenpohja
* Ohtola
* Vaskivesi
* Vaskuu
* Äijänneva
YAMAM-yksikön jäseniä harjoittelemassa ratsiaa asuntoon poliisikoiran kanssa.
**Yamam** (hepr. ‏ימ"מ‎) on Israelin terrorisminvastainen poliisiyksikkö. Yamamilla on ammattimaisen ja menestyksekkään anti-terroristiyksikön maine. Se suorittaa sekä panttivankien pelastusoperaatioita että hyökkäyksiä terroristeja vastaan. Terrorisminvastaisen toiminnan lisäksi se tekee SWAT-tyylisiä tehtäviä ja salaisen poliisin töitä.

Nimi ja organisaatio
--------------------

Yamam perustettiin 1974 Maalotin verilöylyn jälkeen. Israelissa Yamamia kutsutaan myös *Terrorismin vastaiseksi yksiköksi* (היחידה ללוחמה בטרור). Se kuuluu puolustusvoimien sijasta Magav-poliisivoimiin.

Yamam on riippumaton yksikkö ja tekee omia operaatioitaan.

Yamamin päätehtävät
-------------------

1. Panttivankien pelastaminen (terroristeilta)
2. Panttivankien pelastaminen (rikollisilta)
3. Anti-terrorismi (ennalta ehkäisevät operaatiot)
4. SWAT-operaatiot – vaarallisten rikollisten käsittely
5. Salaisen poliisin tehtävät
6. VIP-henkilöiden turvaaminen

Yamamin johtajat
----------------

* Asaf Hafetz (1974–1988)
* Elik Ron (1988–1992)
* David Tzur (1992–1995)
* Toimivien johtajien nimet ovat salaisia

Lähteet
-------

1. ↑  Inside the Top-Secret Israeli Anti-Terrorism Operation That’s Changing the Game *vanityfair.com*. Viitattu 26.7.2019. (englanniksi)
2. ↑  UNITSYAMAM – Special unit of Israel Border Police *special-ops.org*. Viitattu 26.7.2019. (englanniksi)
3. ↑  ימ"מ - לוחמה בטרור, השתלטות וחילוץ *police.gov.il*. Viitattu 26.7.2019. (hepreaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **YAMAM** Wikimedia Commonsissa
**Cornel Țăranu** (20. kesäkuuta 1934 Cluj-Napoca - 18. kesäkuuta 2023) on romanialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli sävellystä Sigismund Toduțăn johdolla Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa 1950-luvulla ja sai sieltä myöhemmin (1974) tohtorin arvon musiikkitieteessä. Lisäksi Țăranu opiskeli vuosina 1966–1967 Pariisin konservatoriossa Nadia Boulangerin sekä Olivier Messiaenin johdolla ja osallistui vuosina 1968–1969 ja 1972 Darmstadtin kursseille. Näillä kursseilla hän sai opetusta György Ligetiltä, Bruno Madernalta ja Christoph Caskelilta.

Țăranu on saanut viisi palkintoa Romanian säveltäjä- ja musikologiliitolta. Lisäksi hänelle myönnettiin Koussevitzky International Critics Award (1982). Hän on ollut Academia Românăn jäsenenä vuodesta 1993, ja hänestä tuli l'Ordre des Arts et des Lettres'n *Chevalier* vuonna 2002.

Țăranu perusti Ars Nova -yhtyeen vuonna 1968 ja aloitti työskentelyn sen taiteellisena johtajana ja kapellimestarina. Hänestä tuli vuonna 1990 Romanian säveltäjä- ja musikologiliiton varapuheenjohtaja, ja vuonna 1995 hän aloitti Cluj Modern -festivaalin johtamisen. Țăranu on kirjoittanut muun muassa teoksen *Enescu in conștiința prezentului* (1969). Hän aloitti opettamisen Gheorghe Dima -musiikkiakatemiassa vuonna 1957. Hänestä tuli sen sävellyksen professori vuonna 1990. Hän on käynyt myös luennoimmassa ulkomailla.

Țăranun sävellystuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, elokuvamusiikkia ja orkesterimusiikkia, kuten sinfonioita. Hän on myös säveltänyt runsaasti kuoro- ja muuta vokaalimusiikkia sekä kamarimusiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  The Living Composers Project: Cornel Țăranu

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset sivut (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Backa Lillgård** on entinen kappalaisen puustelli Siuntiossa, Uudellamaalla. Nykyisin rakennus toimii Siuntion ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherran asuntona. Backa Lillgård sijaitsee lähellä Siuntion kirkonkylää Backan kylässä ja rakennuksen omistaa Siuntion seurakuntayhtymä.

Historia
--------

Ennen vuotta 1600 Backa Lillgårdin tila oli pitkään autiona. Kuitenkin vuodesta 1600 eteenpäin alkoi tilaa viljellä Siuntion seurakunnan kirkkoherra Martinus Eschilli, joka oli ostanut tilan. Vuonna 1604 Backa Lillgårdilla vietettiin kirkkoherra Eschillin tyttären häitä, joka oli mennyt naimisiin kappalaisen Johannes Martini Forsiuksen kanssa. Kirkkoherra Eschilli lahjoitti tuolloin Backa Lillgårdin uudelle vävylleen ja lahjakirjaa kirjoitettaessa paikalla todistajana oli muun muassa Sigrid Vaasa.

Johannes Martini asui Backa Lillgårdilla aina vuoteen 1618, jolloin hän muutti asumaan Siuntion pappilaan tultuaan valituksi seurakunnan uudeksi kirkkoherraksi. Backa Lillgård autioitui hetkeksi, jonka jälkeen tila toimi esimerkiksi pursimiehen asuntona.

Vuonna 1681 Backa Lillgård palautettiin kruunulle redutkiossa. Siuntion seurakunta oli tästä eteenpäin ilman kappalaisen asuntoa, kunnes 18. tammikuuta 1684 kuningas Kaarle XI ilmoitti lahjoittavansa Backa Lillgårdin seurakunnalle kappalaisen asunnoksi. Tästä eteenpäin Backa Lillgård on toiminut kappalaisen ja sen jälkeen kirkkoherran asuntona nykypäivään asti.

Lue myös
--------

* Siuntion pappila
* Siuntion seurakunta
* Sjundeå svenska församling
* Siuntion suomenkielinen seurakunta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Brenner, Alf: *Sjundeå Sockens Historia II*, s. 191-195. Hembygdens Vänner i Sjundeå r.f. 1955. ruotsiksi
2. 1 2 3 4  Backa-Lillgård *Siuntion suomalainen seurakunta*. Viitattu 24.11.2022.
**Archípoli** (kreik. Αρχίπολη) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 582 (vuonna 2011).

Pieni talo Archípolissa.
Archípolin kylä sijaitsee Ródoksen koillisissa keskiosissa noin 33 kilometriä lounaaseen Ródoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 179 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääelinkeino on maanviljely ja se tuottaa muun muassa hunajaa. Kylän tärkeimmät kirkot on omistettu Pyhälle Nektariokselle (*Ágios Nektários*) ja Pyhälle Demetriokselle (*Ágios Dimítrios*). Kylän lähellä sijaitsee Pyhälle Nektariokselle omistettu luostari.

Archípoli muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αρχιπόλεως, *Topikí Koinótita Archipóleos*). Aiemmin kylä kuului Afántoun kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Afántoun kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2  Archipoli *Rhodes Info*. Viitattu 4.9.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Archípoli** Wikimedia Commonsissa
O'Higginsin koriste, taustalla presidentin olkanauha
**O'Higginsin koriste** (esp. *Piocha de O'Higgins*) on Chilen presidentin käyttämässä olkanauhassa roikkuva koriste. Sen on perinteisesti katsottu kuvastavan Chilen presidentin valtaa ja sen siirtymistä henkilöltä toiselle. Koriste kuului alkujaan vapaustaistelua johtavalle Bernardo O'Higginsille, mutta tämä luovutti koristeen José Gregorio Argomedolle symboloidakseen sotilaskomennon siirtymistä uudelle henkilölle. Presidentin vallanvaihtoon koriste alkoi liittyä Manuel Bulnesin kaudella vuonna 1841. Koriste on viisisakareinen punainen tähti, jonka halkaisija on noin 7 cm.

Uuden presidentin virkaanastujaisissa väistyvä presidentti suutelee koristetta vallanvaihdoksen merkiksi.

Chilen politiikassa on käsite nimeltä O'Higginsin koristeen kirous: mikäli presidentti pudottaa koristeen olkanauhastaan, hän ei palvele kauttaan loppuun. Koristeen on pudottanut neljä presidenttiä, joista kolme on pantu viralta. Viimeksi koristeen pudotti Sebastian Piñera vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. ↑  ¿Sabías Que? *ejercitodechile.cl*.  Arkistoitu 2007. Viitattu 24.1.2023. (espanjaksi)
2. ↑  Cambio de mando: la historia de "la maldición" de la piocha de O’Higgins *El Dínamo*.  7.3.2022. Viitattu 24.1.2023. (espanjaksi)
3. ↑  Chile's millennial president Boric takes office *24 News HD*.  11.3.2022. Viitattu 24.1.2023. (englanniksi)
4. ↑  The Curse of the Piocha de O’Higgins *Chile Today*.  16.11.2019. Viitattu 24.1.2023. (englanniksi)
Oikealla pienempi Ares I, vasemmalla suurempi Ares V.
**Ares I** oli kehitteillä ollut kantoraketti, jota NASA aikoi käyttää avaruussukkulan jälkeen tulevassa Project Constellation-avaruusohjelmassa miehistön sisältävän komento- ja huoltoaluksen Orionin laukaisuun Maata kiertävälle radalle jo 2010-luvulla.

Suunnitelma
-----------

Kaksivaiheisen Ares I-raketin pituus on 94 metriä, leveys 5,5 metriä ja se voi kuljettaa matalalle kiertoradalle noin 25 tonnia. Ensimmäinen vaihe muistuttaa avaruussukkulan kiinteäpolttoaineista apurakettia, toinen käyttää nestemäistä vetyä ja happea. Arvostelijoiden mielestä Ares I on kallis ja turvallisuudeltaan tuntematon. 

Sen kehittämisessä oli vuonna 2007 ongelmia, kiinteäpolttoaineinen vaihe tärisi ilman että tätä kyettiin estämään. Ares I:n eräs perusongelma on se, että raketin painopiste oli väärin päin, koska ylempi vaihe oli leveämpi. Rakettiin kohdistui ylimääräinen rasitus siitä, että tämä korjataan erityisellä järjestelmällä.

2020-luvulla Ares I-raketilla piti laukaista miehistökapseli ja suurempaa Ares V:tä piti käyttää kuulaskeutujan ja kuumatkalla tarvittavan EDS-raketin laukaisuun miehittämättöminä. Alukset oli tarkoitus yhdistää Maan kiertoradalla.

Testit
------

Ensimmäinen Ares I-testilento (Ares I-X) suoritettiin 28. lokakuuta 2009. Tässä testattiin vain ensimmäistä vaihetta. Loppuosa raketista oli pelkkää peltikuorta.

Kohtalo
-------

Constellation-ohjelma on sittemmin hylätty. Uudempi Space Launch System (SLS) hanke on osin jatkumoa Ares V:lle.

Nasan painopiste on myös siirtynyt kaupallisten toimijoiden, kuten SpaceX, hyödyntämiseen ohjelmien kuten Commercial Orbital Transportation Services (COTS), Commercial Resupply Services (CRS) ja Commercial Crew Development (CCDev) parissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Nasan rakettikoe onnistui loistavasti - "luopukaa silti koko vehkeestä" Tekniikka & Talous 29.10.2009.
2. ↑  NASA: Constellation-ohjelma tilanne *nasa.gov*.  Arkistoitu 28.4.2012. Viitattu 27.11.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ares I**.
* NASAn Ares I sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* NASA Ares I-X lentävän prototyypin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Project Constellationin historiaa
* Government Acoounting Officen katsaus Ares I:stä Yhdysvaltain Kongressille (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Project Constellation

|  |  |
| --- | --- |
| Sub-orbitaalit testilennot | Ares I-X |
| Laitteet | 
* Orion
* Ares
	+ Ares I
	+ Ares IV
	+ Ares V
* Earth Departure Stage
* Altair
* J-2X
* RS-68

 |
| Laukaisualustat | 
* Kennedy Space Center
* LC-39A/B

 |
**Keravan kartano** (ruots. *Kervo gård*) on Keravalla, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1650 muodostettu kartano. Kartano tunnetaan myös nimellä **Humleberg**. Kartanon päärakennuksen toiminnasta vastaa nykyisin Keravan kaupunki.

Historia
--------

Keravan kartano nautti säterivapautta vuodesta 1680 vuoteen 1882, jolloin vapaus peruttiin ja kartanosta tehtiin säteriratsutila. Vuonna 1745 Keravan kartanosta lohkaistiin Lapilan kartano. Vuonna 1930 kartanoon liitettiin puolet Heikkilän perintötilasta.

### Päärakennus

Keravan kartano takaa.
Isovihan aikana Keravan kartano poltettiin raunioiksi venäläisten toimesta. Kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut 1809-1810 ja nykyisen ulkoasunsa se on saanut vuonna 1928. Rakennuksessa on kaksi asuinkerrosta ja mansardikatto. Vuoden 1928 remontissa tehtiin asuintilat ullakkokerrokseen, jossa sijaitsi aiemmin vain kaksi kamaria ja muun muassa avokuisti muutettiin lasitetuksi verannaksi. Keravan kartanossa on alakerrassa 8 huonetta ja yläkerrassa 6 huonetta. Alkuperäinen säännöllinen huonejako muuttui myös remontin yhteydessä, kun alkuperäistä päärakennusta jatkettiin neljällä uudella huoneella. Rakennuksen alkuperäiseen sisustukseen on kuulunut muun muassa myöhäistä empiretyyliä edustanut taffelipiano, ruokasalin samaa tyylisuuntaa edustava sohva ja sohvan yläpuolella sijaitseva mahonkinen empirepeili. Talonpoikaisantiikkia edusti rakennuksessa alkuperäinen könniläiskello.

### Omistajat

1649-| Nimi | Nimike | Vuodet |
| --- | --- | --- |
| Fredrik Joakimsson Stålhielm |  | 1649-? |
| Gerhard von Schrowe | majuri | 1661-1664 |
| Anna Elisabeth Strahlendorf | Gerhardin leski | 1664-1675 |
| Gustav Johan von Schrowe | majuri | 1676-1713 |
| Gustav Johan Blåfield | lääninviskaali | 1714-1744 |
| Georg Wilhelm Clayhills | pormestari | 1745-1755 |
| Gouvenius | pormestari | 1756-1771 |
| Henrik Mathias Nassokin | kapteeni | 1772-1784 |
| Anna Lovisa Sture | Henrikin leski | 1784-1805 |
| neiti Hedvig Elisabet Nassokin |  | 1806-1817 |
| Hedvigin perikunta |  | 1818-1825 |
| Adolf Fredrik Jaekell | kapteeni | 1863-1878 |
| Olivia Sofia Jaekell |  | 1878-1919 |
| Johan Ludvig Moring | varatuomari | 1919- |
| Keravan kaupunki |  | 1991- |

Lähteet
-------

1. 1 2  Keravan kartano *Kerava*. Viitattu 8.7.2023.
2. 1 2 3  Jutikka, Eino & Nikander, Gabriel: *Suomen kartanot ja suurtilat*, s. 469-470. Helsinki: Kivi, 1939.
Yhdysvaltain taiteilijan näkemys Neuvostoliiton Don-2N ('Pill Box') ABM-tutkasta ja torjuntaohjuksesta.
**A-135 Samoljot** (Nato-raportointinimi *ABM-3 Gorgon*) "Moskovan järjestelmä" oli vuodesta 1995 käytössä ollut venäläinen stategisten ohjusten torjuntajärjestelmä. Sen tarkoitus on suojata Moskovaa ydinhyökkäykseltä. Siinä oli Yhdysvaltain järjestelmän tapaan ilmakehässä tapahtuva ja avaruudessa tapahtuva torjunta. 2000-luvulla ABM 4 jäi pois, ja niinpä järjestelmässä on mukana enää ilmakehässä tapahtuva torjunta ABM 3 -ohjuksilla.

ABM 3 Gazelle
-------------

Ilmakehään saapuvat ohjukset oli määrä torjua 53T6 (Yhdysvaltain puolustusministeriön tunnus ABM-3, Naton koodinimi Gazelle, SH-08) ohjuksilla. Ohjuksen toinen nimitys A-135 Samoljot. Nämä kiinteäpolttoaineiset ohjukset lensivät 80 km:n päähän laukaisupaikastaan sivu- ja korkeussuunnassa. Ne voivat tuhota kohteensa 10–40 km:n päästä. Niissä oli joko 10 kilotonnin taistelukärki tai kineettinen kärki. Ohjuksen nopeus oli jopa Mach 17. Ohjus suunniteltiin 1978 ja sitä alettiin tuottaa 1988. Ohjusta alettiin sijoittaa käyttöön 1995. Ohjus muistuttaa Yhdysvaltain Sprint-ohjusta. Ohjuksen tutkajärjestelmä oli Don 2N (Nato: *Pill Box*). Ydinkärkiin perustuvan järjestelmän rasite on se, että torjuntaohjusten omat ydinkärjet vaarantavat Moskovan räjähtäessään lähellä kaupunkia.

ABM 4 Gorgon
------------

Avaruudessa tapahtuva torjunta oli määrä tehdä 51T6-ohjuksella, jonka Nato-koodinimi on Gorgon ja myös SH-11. Tämä ohjus sijoitettiin käyttöön 1983/1984. Ohjus kantoi noin 350 km. Ydinkärki 1 MT. Moskova veti nämä ohjukset pois käytöstä vuosien 2002–2003 välillä.

Muita ohjuksia
--------------

Moskova on täydentänyt pääkaupungin puolustusta muun muassa S-300 ja S-400 -ohjuksilla.

Järjestelmän seuraajaksi on kehitetty Sistema A-235 PL-19-181M "Nudol". Tällä järjestelmällä tuhottiin 15. marraskuuta 2021 kiertoradalla ollut käytöstä poistettu Kosmos 1408 -satelliitti.

Lähteet
-------

1. 1 2  A-135 Samolet (SH-08/ABM-3 Gazelle). *Missile Threat*.  27.3.2013.  Arkistoitu 13.4.2016. Viitattu 13.5.2016. (englanniksi)
2. ↑  51T6 Gorgon – Moscow System *GlobalSecurity.org*. Viitattu 6.3.2022. (englanniksi)
**Yang Yong-eun** (hangul: 양용은; hanja: 梁容銀; s. 15. tammikuuta 1972 Jeju) tunnetaan myös nimellä **Y.E. Yang** on eteläkorealainen golfaaja. Hän voitti PGA Championshipin vuonna 2009 ja sillä hänestä tuli ensimmäinen aasialainen golfin miesten major-turnauksien voittaja. 

Yang siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2004. Ammattilaisuran alussa Yang pelasi enimmäkseen Aasiassa, mutta on sitten alkanut kiertää aktiivisemmin PGA Touria. Ensimmäisen PGA tourin kilpailun Yang voitti vuonna 2009. Eteläkorealaisista PGA Tourilla on aiemmin voittoon pystynyt vain Choi Kyung-Ju. Yang osallistui Royal Trophyyn vuonna 2007 Aasian joukkueessa.

Saavutukset
-----------

### Major-turnaukset

* PGA Championship: voitto 2009
* The Masters Tournament: jaettu 30. 2007

### Kiertueet

* PGA Tour: 1 voitto (2009)
* Japanin kiertue: 4 voittoa (2004,2004,2005,2006)
* Euroopan kiertue: 1 voitto (2006)
* Aasian kiertue: 2 voittoa (2006,2006)

Lähteet
-------

1. ↑  Profiili PGA tourin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Santtu Otsamo** (s. 2. elokuuta 1971) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssivalmentaja, joka on ollut 1990- ja 2000-luvuilla kiinnitettynä lukuisissa teatteriproduktioissa Tampereen Teatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Otsamo on tehnyt koreografian Seinäjoen kaupunginteatterin *Valkokangas tanssii ja soi* -ilotteluun yhdessä Pia Kahilan kanssa. Nykytanssijana hän on vieraillut esimerkiksi tamperelaisen Tanssiboxin teoksissa *New Work* ja *Ylämäkeen*.

Otsamo saavutti kilpauransa aikana useita juniori-, nuoriso- ja yleisen luokan SM-mitaleja vakiotansseissa. Hän kuului Suomen maajoukkueeseen. Otsamo siirtyi kilpatanssin ammattilaiseksi parinsa Susanne Matsonin kanssa vuonna 1998. 
Otsamo on alun perin oululaisen tanssiurheiluseura Telemarkin kasvatteja, mutta edusti ennen ammattilaiseksi siirtymistään tamperelaista Stepiä. Hän asuu Tampereella, hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Töitä
-----

Otsamon kiinnitykset musikaalitanssijana vuosina 1997–2008:

* Tampereen Teatteri: Rakkautta Rivieralla -Boyfriend, Punainen neilikka`.
* Tampereen Työväen Teatteri: Mustalaisruhtinatar, Iloinen leski, Marilyn, Herrasmieshuijarit
* Heinolan kesäteatteri: Housut pois

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Otsamo, Santtu *Tanka – Tanssin tietokanta*.  Arkistoitu 2.2.2014. Viitattu 29.1.2014.
*Tämä artikkeli kertoo niemestä Jyväskylässä. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla Haikka.*
**Haikka** on Muuratsalon saarella sijaitseva niemi Jyväskylän Muuratsalon kaupunginosassa, entisen Säynätsalon kunnan alueella. Niemessä on asuinalue. 

Asuinalueen ruutukaavaan pohjautuvan asemakaavan on 1926 suunnitellut arkkitehti Wivi Lönn. Rakennukset perustuvat asutus- ja sosiaalihallituksen tyyppipiirustuksiin ja valmistuivat 1920- ja 1930-luvulla. Se oli saaren ensimmäinen asuinalue ja tarkoitettu Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n työntekijöille..

Saaritien päässä Haikan niemen kärjessä pienellä saarella on Haikan sektoriloisto. Loisto valmistui 1943 Majakan lähellä on pieni kahvila Ruokala Salo, jonka miljöö on säilynyt muuttumattomana, kaurismäkeläisenä.

* Ruokala Salo kesällä 2008Ruokala Salo kesällä 2008
* Ruokala Salon interiööriäRuokala Salon interiööriä

Lähteet
-------

1. 1 2  Muuratsalo, Keski-Suomen museo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Säynätsalo, Jyväskylän kaupunki (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2  Kulttuuriympäristöt, Keski-Suomen museo (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Pohjois-Päijänteen kiinteät muinaisjäännökset ja rakennettu kulttuuriympäristö, Ympäristö.fi
5. ↑  Easyboy.fi (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Ilmakuva Haikasta, Kansalaisen karttapaikka
KillingholmaKillingholma marraskuussa 2023 Herttoniemenrannasta kuvattuna.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
HelsinkiUusimaaSuomi |
| Merialue | 
Suomenlahti |
| Pinta-ala | 
0,03 km² |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Killingholma** (ruots. *Killingholm*) on Helsingin kaupungin omistama saari Laajasalon pohjoisrannalla, vastapäätä Herttoniemenrannan uimarantaa. Sen pinta-ala noin kolme hehtaaria ja pituus 250 metriä. Saari on osa Tullisaaren kartanopuistoksi kutsuttua puistoaluetta. Varsinaiseen kartanopuistoon saaren yhdistää kevyenliikenteen silta. Vuosina 1879–1965 saari oli yksityinen kesähuvilasaari. Siellä oli kaksi huvilaa ja yksi pienempi asuinrakennus. Huviloista uudemman, eteläpuolen huvilan, rakennutti vuonna 1906 laulajatar Aino Ackté äidilleen laulajatar Emmy Achtélle. Talon suunnitteli arkkitehtitoimisto Valter Jung & Emil Fabricius. 1960-luvulla Helsingin kaupunki puratti saaren kaikki rakennukset.

Lähteet
-------

1. ↑  Killingholma (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 30.8.2020.
2. ↑  Strang, 2016. Sivut 247–251.

Kirjallisuutta
--------------

* Strang, Jan: *Saaristounelmia Helsingissä – Vartiosaaren ja Helsingin itäsaariston pienten saarten historia*. Helsinki: Antiikki-Kirja, 2016. ISBN 978-951-98135-2-3.
**Ukrainan kansallislipun päivä** (ukr. День Державного прапора України, *Den Deržavnoho prapora Ukrajiny*) on Ukrainassa vuosittain 23. elokuuta vietettävä kansallinen juhlapäivä, jolloin juhlistetaan Ukrainan lippua. Kansallislippua on juhlistettu elokuusta 2004 lähtien, jolloin presidentti Leonid Kutšma hyväksyi kansallislipun päivää koskevan asetuksen.

Ukrainan sinikeltainen lippu oli käytössä Ukrainan lippuna ensimmäistä kertaa lyhytaikaisesti Ukrainan kansantasavallalla vuonna 1918. Sinikeltainen lippu palasi käyttöön vuonna 1992.

Juhlapäivä ei ole yleinen vapaapäivä, mutta sitä seuraava päivä, 24. elokuuta, on Ukrainan itsenäisyyspäivä, joka on kansallinen vapaapäivä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ceremony of hoisting Ukraine’s national flag held at presidential administration *Kyiv Post, kyivpost.com*.  23.8.2011. Viitattu 30.11.2022.
2. 1 2  Zelensky congratulates Ukrainians on National Flag Day (Video) *Unian, unian.info*.  23.8.2020. Viitattu 30.11.2022.
3. ↑  Ukraine celebrating 28th anniversary of independence *Unian, unian.info*.  24.8.2019. Viitattu 30.11.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ukrainan liput** Wikimedia Commonsissa

* Ukrainian Flag Day: State leadership attends solemn ceremony (23.8.2023) (englanniksi) (ukrinform.net)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: uk:День Державного прапора України
**Täysrenessanssi** oli kuvataiteen ja arkkitehtuurin tyylisuunta, joka vaikutti 1500-luvun alussa. Siinä missä varhaisrenessanssin aikana Firenze oli ollut kulttuurin keskus, täysrenessanssin aikana Roomasta tuli kulttuurin tärkein keskittymä. Venetsiasta tuli toinen merkittävä kulttuurikeskittymä. Täysrenessanssin kuvataiteessa pyrittiin esittämään entistä enemmän henkisiä teemoja, ja tieteelliset näkökohdat tehtiin entistä näkyvämmiksi. Kuvataiteen aiheissa oli vielä jonkin verran uskonnollisia aiheita, mutta entistä enemmän myös maallisia ja mytologisia aiheita. Ääriviivojen näkymisen merkitys väheni, ja kuvataiteessa näkyivät tietynlaiset valohämytekniikat. Tämän vuoksi taiteessa näkyi värien sekoittumista pehmeästi ja valon ja varjon vaihtelua vähitellen. Täysrenessanssin aikana taiteeseen tuli mukaan kolmiosommitelma. Tänä aikakautena piirroksista tuli oma kuvataiteen lajinsa ja kirjapainon yleistyttyä graafisesta kuvituksesta tuli merkittävää.

Täysrenessanssin aikaisia kuvataiteiljoita olivat muun muasssa Leonardo da Vinci, Rafael ja Michelangelo. Leonardo da Vincin taiteessa näkyivät geometriset muodot. Rafael, joka maalasi enimmäkseen muotokuvia, pyrki maalauksissaan harmoniaan. Michelangelo oli monipuolinen taiteilija, joka toimi taidemaalarina, kuvanveistäjänä, arkkitehtina ja runoilijana.

Venetsialaiset taidemaalarit täysrenessanssin aikana kehittivät värien käyttöä ja ottivat oppia Alankomaista peräisin olleesta maalaustekniimkasta. Venetsialaisen taidemaalauksen merkittävä kehittäjä oli Giovanni Bellini, joka korosti maalauksissaan tunnelmaa. Toinen venetsialainen täysrenessanssiajan taidemaalari oli Correggio, joka teki maalauksistaan eloisisa ja käytti epäsymmetristä sommittelutapaa.

Täysrenessanssin arkkitehtuurissa tavoitteina olivat geometrinen täsmällisyys ja tasapaino. Aikakauden arkkitehtuurille oli tyypillistä, että rakennuksen keskiosa oli ympyrän, ristin tai tähden muotoinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Koppa Jyväskylän yliopisto. Viitattu 29.6.2023.
2. ↑  Täysrenessanssi: "nerous ja renessanssin umpikuja Taideyliopiston teatterikorkeakoulu. Viitattu 29.6.2023.
3. ↑  Christine Nagel: "Venetsialaiset värin ja tunteen maalarit", *Kristinuskon historia 2000, Uskonpuhdistuksesta nykyaikaan*, s. 20-21. Suomentanut Marja Hannula, Maija Pellikka, Leena Vallisaari, Anna-Maija Viitanen, Jaana Iso-Markku. Weilin+Göös, 1999. ISBN 951-35-6515-7.
4. ↑  Koppa Jyväskylän yliopisto. Viitattu 29.6.2023.
**Savonlinnan kauppatori** on Savonlinnan keskustassa sijaitseva tori. Kauppatori rajautuu pohjoisessa Olavinkatuun, idässä Kauppatorin katuun, etelässä Pihlajaveteen ja lännessä Haapasalmeen. Se on pohjois-eteläsuunnassa noin 125 metriä pitkä ja länsi-itäsuunnassa noin 35 metriä leveä.

Historia
--------

 Savonlinnan kauppatori 1934.
Savonlinnan kauppatori alkoi kehittyä nykyiselle paikalleen 1860-luvulla, kun torin läheisyyteen Huvilahteen perustettiin höyrylaivoille sopiva matkustajasatama. Aiempi kauppatori oli Tottintori, joka toimi nykyistä toria vastapäätä Haapasalmen länsipuolella. Kauppatorin kasvaessa kohosi torin eteläreunaan vuonna 1898 kauppahalli yhdeksälle ruokatavarakauppiaalle. Kauppatorin ilme on vuosikymmenien kuluessa muuttunut, kun puurakennukset sen ympäriltä ovat hävinneet. 

Torin viereisessä Haapasalmessa on artesaani, kiviseppä Arto Lötjösen ja opiskelija Eeva-Maria Miettisen vuonna 2000 tekemä Norppa-patsas. Kauppatorin eteläpäähän valmistui vuonna 2003 Haapasalmen ylittävä kävelysilta, joka nimettiin Haapasalmenraitiksi.

Kaupungin keskipiste
--------------------

Kauppatori on muuttunut vuosikymmenten saatossa kesäpainotteiseksi. Savonlinnan kauppatoria pidetään kesäisin kaupungin keskipisteenä: se on suosittu matkailunähtävyys, tapahtuma-, tapaamis-, kauppa- ja kahvittelupaikka. Kaupungin keskeisimmät puistot ja matkustajasatama ovat osa Kauppatorin lähimiljöötä. Oopperapäivän avaus pidetään juhlakauden jokaisena aamuna kauppatorin viereisessä Satamapuistossa. Savonlinnan kauppatorin tarjontaan kuuluvat muun muassa perinteiset käsityöt, vihannekset, juurekset, marjat ja hedelmät, kalat, taimet ja kukat sesonkien mukaan. Lisäksi torilta löytyy erilasia leipomotuotteita, joista kuuluisin on lörtsy.

Savonlinnan kauppatorilla on perinteisesti järjestetty kevätmarkkinat maaliskuussa, syysmarkkinat syyskuussa sekä joulutori. Jouluna Tuomaan markkinat pidetään Olavinlinnassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Museovirasto Haapasalmen kulttuurimaisema  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 29.1.2013.
2. ↑  Kaupankäynnin muutokset näkyvät elinympäristössämme  9.9.2002. Ymparisto.fi. Viitattu 29.1.2013.
3. ↑  kävelykierroskartta  9.5.2009. Savonlinna travel.  Arkistoitu 15.10.2012. Viitattu 29.1.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Savonlinnan tori, Torikauppiaat ry
* Savonlinnan kaupunki kauppatori (Arkistoitu – Internet Archive)
* Torikamera Savonlinnan kauppatori
* Savonlinnan kauppatorin aukioloajat  2011. Savonlinnan tori ry.

Näkymä Savonniemestä Savonlinnan kauppatorille ja matkustajasatamaan.
**Ignaz von Born** (1742–1791) oli eurooppalainen mineralogi ja metallurgi.

Von Born syntyi nykyisen Romanian alueella sijaitsevassa Karlsburgin kaupungissa saksalaiseen aatelisperheeseen. 13-vuotiaana von Born lähetettiin Wieniin jesuiittojen oppilaaksi, mutta hän ei kuitenkaan viihtynyt luostarissa ja lähti pian Prahaan opiskelemaan lakia. Valmistumisensa jälkeen von Born matkusteli paljon ympäri Saksaa, Alankomaita sekä Ranskaa ja tutustui samalla luonnontieteisiin, mukaan lukien geologiaan. Vuonna 1770 von Born meni töihin rahapajaan ja hänen tehtäviinsä kuului kiertää metallikaivoksilla. Eräällä kaivoksella von Born altistui arseenipitoisille höyryille, jotka heikentivät hänen terveyttään, minkä seurauksena von Born siirtyi kevyempiin tehtäviin mineraalikokoelmansa pariin. Von Born kuoli Wienissä kesällä 1791.

Aikuisiällään von Born oli harras vapaamuurari ja kiivas jesuiittojen vastustaja. Von Born kirjoitti muun muassa teoksen *Specimen Monachologiæ* (1783, 1. painos), jossa hän arvosti kärkkäästi jesuiittamunkkeja. Teos oli mahdollisesti ikään kuin kosto von Bornin nuoruusvuosinaan jesuiittojen oppilaana viettämästä ajasta.
**Aleksandar Rakić** (s. 6. helmikuuta 1992 Wien) on itävaltalais-serbialainen alemman raskaansarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2017 lähtien.

Alkuvuodet
----------

Rakić syntyi Itävallassa serbialaisille vanhemmille. Hän harrasti lapsena jalkapalloa puolustajana, mutta liiallisen agressiivisuuden vuoksi hänet erotettiin joukkueesta saadessaan useimmiten liukutaklauksista punaisen kortin. Rakić vaihtoi lajia ja aloitti 13-vuotiaana potkunyrkkeilyn ja vuosi sen jälkeen nyrkkeilyn. Hän otteli potkunyrkkeilyn parissa ensimmäisen kerran 14-vuotiaana ja kävi lähes 40 amatööri- ja ammattilaisottelua. Nyrkkeilyssä Rakić otteli kahdesti. Hän saavutti potkunyrkkeilyssä Itävallan mestaruuden, kunnes siirtyi vapaaottelun pariin. Rakić työskenteli samalla hotellissa tarjoilijana ja vastaanottovirkailijana.

Vapaaottelu (2011–)
-------------------

Rakić siirtyi vapaaotteluun ja kävi ensimmäiset kaksi kamppailua Saksassa. Ensimmäisen hän otteli lokakuussa 2011, jossa hävisi Christian Radkelle giljotiinikuristuksella. Toisen ottelun Rakić kävi Carsten Lorenzia vastaan helmikuussa 2012, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä lyönnein ensimmäisessä erässä.

Vuodet 2012–2017 Rakić otteli kotimaassaan Itävallassa eri vapaaotteluorganisaatioissa, joissa hän voitti kaikki seitsemän käymäänsä ottelua. Kuusi ottelua päättyi tyrmäyksellä ja yksi luovutuksella.

### UFC (2017–)

Elokuussa 2020 kohdatessaan Anthony Smithin Rakić päätti alkaa edustamaan vanhempiensa kotimaata Serbiaa. Hän perusteli valintaansa saadessaan paljon kannatusta Serbiasta ja muilta Balkanin mailta, sekä Itävallan kritiikistä vapaaottelua kohtaan.

Saavutukset
-----------

Potkunyrkkeily
* Itävallan mestaruus

UFC
* Illan suoritus (kerran, vs. Jimi Manuwa)

Muualla
-------

Rakić on pelattavana hahmona vapaaottelupelissä *EA Sports UFC 4* (2020).

Lähteet
-------

1. ↑  Aleksandar Rakic *wfc.si* Viitattu 3.12.2022 (englanniksi)
2. ↑  Aleksandar Rocket Rakic *mma-core* Viitattu 3.12.2022 (englanniksi)
3. 1 2  "MOJA KRV JE SRPSKA" MMA fajter odlukom ODUŠEVIO, Rakić promenio zastavu i Srbija će imati prvog borca za UFC pojas *sportal.blic.rs* 30.8.2020 Viitattu 3.12.2022 (serbiaksi)
4. ↑  UFC Unfiltered with Jim Norton and Matt Serra 25.8.2020 Viitattu 4.12.2022 (englanniksi)
5. ↑  Aleksandar Rakić *UFC.com* Viitattu 3.12.2022 (englanniksi)
6. ↑  EA SPORTS UFC 4 Roster - All Fighters in UFC 4 *gamesatlas.com* 23.7.2020 Viitattu 3.12.2022 (englanniksi)