recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Khytroi** (m.kreik. Χύτροι, myös *Khytros/Khythroi/Khythereia*, Χύτρος/Χύθροι/Χυθέρεια, lat. *Chytri/Chytria/Chytrus*) oli antiikin aikainen kaupunki Kyproksen saarella. Se sijaitsi nykyisen Kythréan kylän lähellä sen itäpuolella.

Maantiede
---------

Khytroi sijaitsi Kyproksen pohjoisosissa noin yhdeksän kilometrin päässä saaren pohjoisrannikosta. Sen kautta kulki Keryneiasta Salamiihin johtanut tie. Etäisyys kumpaankin kaupunkiin oli noin 37–38 kilometriä. Khytroin lähellä sijaitsi saaren tärkein vesilähde, joka tunnetaan nykyisin nimellä Kefalóvrysi. Siitä johdettiin vettä akveduktilla muun muassa Salamiihin.

Historia
--------

Khytroi oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Sen oletetaan olleen Ateenan siirtokunta. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perustaja oli Khytros, Aledroksen Akamaan pojan poika. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä *Khytrios* (Χύτριος). Assyrialaisissa lähteissä kaupunki esiintyy oletettavasti nimimuodossa *Kitrusi*. Kaupungin paikka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella eli myöhäisellä pronssikaudella, ja lähiseudulta on löydetty merkkejä asutuksesta jo neoliittisella kaudella.

Khytroin historiasta tiedetään vain vähän. Kreikkalaisissa lähteissä sen nimi esiintyy ensimmäisen kerran vasta Lysiaan puheissa 300-luvulla eaa. Varhaiskristillisellä kaudella Khytroi oli piispanistuin. Kaupunki säilyi olemassa varhaiselle bysanttilaiselle kaudella saakka, mutta hylättiin arabien tuhottua sen vuonna 912.

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Khytroin kaupunki koostui akropoliista eli yläkaupungista sekä alakaupungista. Akropoliina toimi kaupungin pohjoisosassa ollut kukkula, joka nykyisin tunnetaan nimellä Katsourkás. Alakaupunki levittäytyi sen eteläpuolelle. Kaupunginmuureista ei ole säilynyt jäänteitä.

Kaupungissa tiedetään piirtokirjoitusten perusteella olleen Artemiille, Hermeelle ja Herakleelle omistetut pyhäköt sekä gymnasion, mutta niitä ei ole löydetty. Joku pyhäköistä on mahdollisesti sijainnut akropoliilla. Toiselta kukkulalta kaupungin luoteispuolelta on löydetty Afrodite Pafian pyhäkön rauniot. Pyhäkkö on ollut käytössä arkaaiselta roomalaiselle kaudelle saakka. Khytroihin liittyi myös Apollon Agyateen pyhäkkö, joka on löydetty noin kolme kilometriä kaupungin paikasta etelään. Se on ollut käytössä arkaaiselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungin hautausmaat on löydetty sen etelä- ja kaakkoispuolelta.

Khytroista tehdyt esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa. Löytöihin lukeutuu muun muassa suurikokoinen keisari Septimius Severusta esittävä pronssipatsas.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "CHYTROI Cyprus", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Smith, William: "Chytrus", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Chyt(h)roi *Pleiades*. Viitattu 1.2.2018.
**Juri Nikolajevitš Artsutanov** (ven. Юрий Николаевич Арцутанов, 5. lokakuuta 1929 Leningrad, Neuvostoliitto – 1. tammikuuta 2019) oli venäläinen insinööri. Artsutanov oli yksi varhaisista avaruushissin toteutusta suunnitelleista henkilöistä. 

Artsutanov valmistui insinööriksi Leningradin teknologisesta instituutista. Vuonna 1960 hän kirjoitti artikkelin "V Kosmos na Electrovoze" ("avaruuteen sähköjunalla"), jossa hän käsitteli avaruushissin turvallisuutta ja taloutta satelliittien kiertoradalle nostamisessa. Avaruushissi perustuu hyvin korkeaan rakennukseen, jossa hissi tai nosturi nostaa satelliitin ilmakehän yläpuolelle, Artsutanovin ideoissa jopa 36 000 km korkeaan rakennelmaan. Tutkielma perustui siihen, mitä hän oli lukenut Konstantin Tsiolkovskin kirjoittaneen vuonna 1895 samasta aiheesta.

Lähteet
-------

* Artsutanov, Yuri; *V Kosmos na Electrovoze*; Komsomolskaya Pravda, July 31, 1960

### Viitteet

1. ↑  Юрий Николаевич АРЦУТАНОВ *Necrologi*. EVG Rumjantsev. Viitattu 6.1.2019. (venäjäksi)
2. ↑  Autumnal Equinox 2002 Issue *The Navigator Quarterly News Letter*.  23.9.2002. INSTITUTE OF NAVIGATION (ion.org).  Arkistoitu 5.7.2008. Viitattu 9.3.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Spacward.org Website (Arkistoitu – Internet Archive)
**Jure Golčer** (s. 12. heinäkuuta 1977 Maribor) on slovenialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2018. Hän edusti useita UCI Continental Circuits -tason joukkueita.

Golčer voitti Slovenian ympäriajon 2006 ja 2008. Vuoden 2006 kilpailussa hän sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi voittajaksi Tomaž Nosen jäätyä kiinni dopingista. Golčer kilpaili myös maastopyöräilyssä ja saavutti maratonmatkan EM-pronssia 2003.

Saavutuksia
-----------

Lähde: Cycling Archives, Pro Cycling Stats

2002
Jadranska Magistrala, kokonaiskilpailun voitto
2003
Maastopyöräilyn maratonmatkan EM-kilpailut, pronssia
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 5. etapin voitto
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
2004
Giro del Trentino, kokonaiskilpailussa toinen
Giro d'Oro, voitto
2006
GP Hydraulika Mikolasek, voitto
GP Schwarzwald, voitto
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
2007
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
2008
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
2015
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
2016
GP Izola, voitto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jure Golcer *cyclingarchives.com*. Viitattu 3.1.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Jure Golcer *procyclingstats.com*. Viitattu 18.1.2022. (englanniksi)
3. ↑  2006 Tour of Slovenia winner Nose disqualified *cyclingnews.com*.  22.4.2009. Viitattu 20.6.2011. (englanniksi)
Ford Taunus Transit
**Ford Taunus Transit** (1953–1961 **FK 1000/1250**) on Fordin vuosina 1953–1965 valmistama pakettiauto. Ensimmäinen protyyppi esiteltiin vuonna 1952. Taunus Transitin korvaajaksi tuli Ford Transit.

Ensimmäinen tuotantomalli ilmestyi vuonna 1953. Voimanlähteenä oli 1,2-litrainen sivuventtiilikone, jossa oli 38 hevosvoimaa. Moottori sijaitsi etuakselin etupuolella, joten painopiste oli liian edessä, jolloin auton hallinta ääritilanteissa oli hankalaa – kerrotaan, että lukkojarrutuksessa auto saattoi pyörähtää keulan kautta ympäri.

Kaikki ensimmäiset mallit pohjautuivat samaan runkorakenteeseen ja tekniikkaan.
Ensimmäisten ja viimeisien mallien ulkonaiset piirteet olivat lähes samanlaiset eli vanhemman mallin ovet sopivat uudempien mallien tilalle.

Oven valmistustekniikka oli muuttunut, uudemman oven runkorakenne oli valmistettu prässäämällä, kun vanhempi ovi oli tehty kehystekniikalla. Uusien mallien ovenkahvat olivat pintapeltiin upotettuja

Ensimmäisissä malleissa oli vilkkuviikset kyljissä. (Taunus Transitissa oli myös vilkkuviiksien paikat, mutta ne olivat avaamatta). Ensimmäisissä malleissa oli vain yksi takajarruvalo, joka sijaitsi keskellä takaovea.
**Ford Models** on yhdysvaltalainen mallitoimisto. Sen perustivat vuonna 1946 Eileen ja Jerry Ford.

Yritys oli New Yorkin huomattavin mallitoimisto, kunnes Elite Model Managementin John Casablancas perusti kaupunkiin oman toimiston, mistä alkoi 1980-luvun suuri mallitoimistosota. Monien muiden 1970-luvun huipputoimistojen tavoin se on viime vuosina*milloin?* menettänyt osuuttaan markkinoilla.

Toimiston listoilla on ollut runsaasti tähtimalleja, yhdysvaltalaisia kuten Alaina Gaines, June Perry, Christie Brinkley, Courteney Cox, Rachel Hunter, Evangeline Lilly, Stephanie Seymour, Vendela, Veronica Webb, Raven-Symone, Xuxa Meneghel, Paris Hilton, Anderson Cooper, Ali Larter, Dorian Leigh, Ashley Tisdale, Liliane Ferrarezi ja Lindsay Lohan mutta myös suomalaisia ja muita eurooppalaisia malleja. 1980-luvulla yritys perusti mallikilpailun Fordin supermodel -kilpailu, johon osallistuu vuosittain kymmeniä tuhansia toiveikkaita malleja eri puolilta maailma. 

Viime vuosina *milloin?* yritys on laajentunut viestimiin Ford Media -yrityksen kautta ja muihin muotialaan liittyviin ammatteihin Ford Artists -yrityksen kautta.

Lähteet
-------

1. ↑  People.com
2. ↑  Time Magazine (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Yrityksen sivusto
* Ford Fashion model direcotry
* Ford Models (Arkistoitu – Internet Archive)
**Pikku Sorlampi** (ruots. *Lilla Sorlam*) on noin hehtaarin laajuinen järvi läntisessä Espoossa seitsemisen kilometriä Espoon keskuksesta pohjoisluoteeseen. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Vanha-Nuuksion kaupunginosassa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Pikku Sorlammen länsipuolella ja Bodomjärvi itäpuolella. Pikku Sorlampi sijaitsee kumpaistakin huomattavasti korkeammalla. Pikku Sorlammen kaakkoispuolella sijaitsee Sorlampi, etelässä on Hakjärvi ja pohjoisessa useita lampia ja järviä, kuten Malmilampi, Lintulampi ja Hynkänlampi.

Pikku Sorlampi sijaitsee Mankinjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.

Pikku Sorlammen ja Sorlammen ympäristö on metsäistä. Alueella on seitsemän hiidenkirnua ja Sorlammen luontopolku.

Lähteet
-------

1. ↑  Paikannimihaku *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 13.1.2020.
2. ↑  Pikku Sorlampi Espoon karttapalvelussa
3. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057) *Järviwiki*. SYKE. Viitattu 18.1.2020.
4. ↑  13.48 Sorlammen hiidenkirnut 13.46 Sorlammen luontopolku *Espoo.fi*. Espoon kaupunki.  Arkistoitu 4.8.2020. Viitattu 13.1.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Sorlammen luontopolku, Espoo
Pilakuva Plattin sopimuksesta
Niin sanottu **Plattin lisälauseke** (tai **Plattin sopimus**, hyväksytty 22. toukokuuta 1903) on nimetty silloisen Yhdysvaltain senaattorin, Orville Plattin mukaan. Yhdysvallat piti oikeutenaan puuttua Espanjan–Yhdysvaltain sodan (25.4.–12.8.1898) seurauksena itsenäistyneen Kuuban asioihin. Plattin lisälauseke takasi, että Yhdysvallat sai luvan esimerkiksi ostaa tai vuokrata maata sotilaalliseen käyttöön  ja "suojella" Kuuban itsenäisyyttä vieraan vallan vaikutusvallalta elämän, yksityisen omistuksen ja henkilökohtaisen vapauden puolustamisen nimessä. Yhdysvallat käyttikin oikeuttaan ja sekaantui Kuuban asioihin varsin usein. Plattin lisälauseke mitätöitiin asteittain 1930-luvulla. Lisälausekkeesta oli jo luovuttu, kun Kuuban johtoon nousi vuoden 1933 kersanttien kapinan myötä USA-mielinen kersantti Fulgencio Batista (s. 16.1.1901 – k. 6.8.1973). Plattin lisälausekkeen mitätöimisestä huolimatta Yhdysvallat pitää edelleen kiistanalaista laivastotukikohtaa Guantánamo Baylla.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Platt Amendment *latinamericanstudies.org*. Viitattu 25.12.2014.
2. ↑  Platt Amendment (1903) *ourdocuments.gov*. Viitattu 25.12.2014.
3. ↑  Raento, Pauliina: *Kuuba - Maa, Kansa, Yhteiskunta*. Gaudeamus.
Jeremiah Wright
**Jeremiah Alvesta Wright, Jr.** (s. 22. syyskuuta 1941) on Chicagon Trinity United Church of Christ -seurakunnan aiempi pappi.

Pastori Wright oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen presidenttiehdokkuutta tavoittelevan Barack Obaman pappi. Pastori Wright tuli laajempaan maailmanlaajuiseen tietoisuuteen nimenomaan Obamaan liittyvien yhteyksiensä vuoksi.

Amerikkalainen ABC-televisiokanava esitti maaliskuussa 2008 lähetyksessään otteita pastori Wrightin saarnoista. Saarnat ovat eräiltä osin luonnehdittavissa poliittisesti sävyttyneiksi ja näkemyksiltään liian radikaaleiksi amerikkalaiselle keskivertoäänestäjälle. Wright väittää eräässä saarnassaan Yhdysvaltain toimivan Ku Klux Klanin alaisuudessa ja sanoo Yhdysvaltain hallituksen omalla ulkopoliittisella toiminnallaan "kerjänneen" syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvaltain maaperälle. Vuodelta 2003 olevassa saarnassaan Wright toistaa useasti ilmausta "God damn America" (suom. Jumala kirotkoon Amerikan).

Maaliskuussa 2008 Barack Obama oli kommentoitunut yleisesti Jeremiah Wrightin mielipiteitä ennen ABC:n uutista siten, että "pastori Wright on kuin vanha setä, joka sanoo asioita, joista en ole aina samaa mieltä ("is like an old uncle who says things I don't always agree with"). Myöhemmin Obama ilmoitti 31.5.2008 eroavansa Chicagon Trinity United Church of Christ -seurakunnasta, vaikka Jeremiah Wright oli jo aiemmin vuoden 2008 alussa vetäytynyt papin tehtävistä eläkkeelle eikä siten enää tuossa vaiheessa toiminut Obaman pappina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Brian Ross and Rehab El-Buri: Obama's Pastor: God Damn America, U.S. to Blame for 9/11  March 13, 2008. ABC.
2. ↑  Brian Ross: Obama's Preacher - The Wright Message?  March 13, 2008 / March 15, 2008. American Broadcasting Company, Youtube]].
3. ↑  Michael Powell: Following Months of Criticism, Obama Quits His Church  June 1, 2008. The New York Times.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Brandrethin irti leikattu pää. Kuva noin vuodelta 1817.
**Jeremiah Brandreth** (1785–1817) oli englantilainen kapinallinen. Hän oli yhdessä rikoskumppaniensa kanssa viimeinen Britanniassa teloitettu rikollinen, jonka kaula katkaistiin kirveellä.

Brandreth syntyi Nottinghamin Wilfordissa vuonna 1790. Hänestä tuli sukantekijä, joka eli Sutton-in-Ashfieldissä vaimon ja kolmen lapsen kanssa. Vuonna 1811 hän ilmeisesti osallistui luddiittien toimintaan. Vuonna 1817 radikaalit kapinalliset suunnittelivat väkivaltaista kapinaa ja Brandreth kutsuttiin mukaan. Hän johti 300 miehen joukkiota Nottinghamissa aseistatuneena pistoolilla ja keihäällä. Hän ei saanut niin monia seuraajia kuin oli luullut, eikä virkavallalla ollut vaikeuksia hajottaa mielenosoitusta. 35 mielenosoittajaa pidätettiin ja heitä syytettiin maanpetoksesta. Kolme tuomittiin kuolemaan ja 11 elinkautiseen vankeuteen. Jeremiah Brandreth, Isaac Ludlam ja William Turner tuomittiin vedettäväksi hirttopaikalle, hirtettäviksi ja paloiteltaviksi. He olivat viimeiset, joiden kaula katkaistiin kirveellä. Saman kapinaliikkeen jäseniä teloitettiin Lontoossa vuonna 1820, mutta siellä kaulan katkaisuun käytettiin kirurgin veistä.

Lauta, jonka päällä Brandrethin kaula katkaistiin, on Derbyn kaupunginmuseon kokoelmissa.
Tuomio "vedetään, hirtetään ja paloitellaan" sisälsi nöyryyttävän kuljetuksen hevosten vetämänä. Hirttäminen tehtiin muuten tavalliseen tapaan, mutta viimeinen pudotus jätettiin pois, jotta vangin niska ei katkeaisi vaan hän olisi elossa seuraavassa vaiheessa. Siinä hänen sukuelimensä leikattiin irti, vatsa viillettiin auki, sisälmykset vedettiin esille ja viimeiseksi katkaistiin kaula ja ruumis paloiteltiin neljään osan. Nämä osat kiehautettiin, etteivät ne mätänisi liian nopeasti, ja ripustettiin nähtäväksi kaupunginporteille varoituksena muille pahantekijöille. Kuolema seurasi jossakin vaiheessa joko kuristumisesta, verenhukasta tai šokista. Brandrethia ja hänen rikoskumppaneitaan hirtettiin poikkeuksellisesti puolen tunnin ajan, joten he olivat jo kuolleita, kun kaulat katkaistiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  History (Arkistoitu – Internet Archive) Derby Gaol
2. ↑  Jeremiah Brandreth Spartacus Schoolnet
3. ↑  Hanging, drawing and quartering Capital Punishment England


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Rautatieliikennöitsijä** eli **rautatieoperaattori** on yhtiö tai muu taho, jolla on lupa harjoittaa rautatieliikennettä toisen tahon hallinnoimalla tai yhtiön omalla rataverkolla. Rautatieliikennöitsijä toteuttaa aikataulunmukaista tai siihen verrattavaa henkilö- ja/tai tavaraliikennettä käyttäen liikenteessään yhtiön omistamaa tai sille vuokrattua veto- ja vaunukalustoa. Mikäli rautatieliikennöitsijä harjoittaa rautatieliikennettä toisen tahon omistamalla rataverkolla, kuuluu yhtiön toimintaan vain junaliikenteen järjestäminen: rataverkon liikenteenohjaus ja huolto kuuluvat tällöin rataverkon haltijalle.

Suomessa toimivia rautatieliikennöitsijöitä ovat VR, Fenniarail ja Operail, jotka liikennöivät Väyläviraston hallinnoimalla rataverkolla, sekä vain vaihtotyöliikennettä harjoittavat Easmar Logistics ja Ratarahti. Lisäksi omistamallaan lyhyellä raideverkolla liikennöi Karhulan–Sunilan Rautatie. Ratojen kunnossapitotoimintaa harjoittavia rautatieliikennöitsijöitä ovat NRC Group Finland ja Destia Rail. Väyläviraston hallinnoimaa rataverkkoa käyttävät myös museorautatieyhdistykset, jotka toimivat VR:stä riippumattomina rautatieliikennöitsijöinä.
*Tämä artikkeli käsittelee kirjaa* Petolinnut*. Linnuista katso artikkelia Päiväpetolinnut.*

**Petolinnut** on Dick Forsmanin kuva- ja tietoteos petolinnuista. Teos on ilmestynyt vuonna 2007 Otavan kustantamana. Petolinnut ovat olleet Forsmanin kiinnostuksen kohteena pikkupojasta lähtien, ja häntä on sanottu Suomen "petolintuguruksikin". Teoksen yhtenä motiivina on saada petolinnut tutummaksi ja itse sanalle "petolintu" myönteisempi sisältö.

*Petolinnut* kertoo näiden lintujen rakenteesta ja aisteista, pesimäkierrosta, saalistuksesta sekä niiden muuttomatkoilla kohtaamista vaaroista. Kuvat Forsman on pääosin kuvannut tätä kirjaa varten, ja ne ja muu aineisto melkein kokonaan ennen julkaisematonta.

Katso myös
----------

* Luettelo lintukirjoista

Lähteet
-------

1. ↑  Petolinnut, Alkusanat, sivu 7
2. ↑  Kimmo Nevalainen, Petolintukirjojen aatelia, Karjalainen (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 11.11.2010
3. ↑  Petolinnut Otavan sivuilla[vanhentunut linkki], viitattu 11.11.2010
**Seppo Putkinen** (29. maaliskuuta 1933 Viipuri – 10. kesäkuuta 1990 Iisalmi) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja, elokuvaohjaaja, animaattori ja käsikirjoittaja.

Seppo Putkinen opiskeli Ateneumissa ja Vapaassa taidekoulussa. Hän toimi aluksi kuvataiteilijana ja oli 1970-luvun alussa kuvaamataidon ja veiston opettajana Liperin yhteiskoulussa.

Putkisen 1960-luvulla Liperiin perustama animaatiostudio Atelje Seppo Putkinen & Kni teki yhteistyössä Yleisradion kanssa monta kotimaista animaatiosarjaa, kuten *Ötökkä* (1967), *Matti ja Miisu* (1967–1988), *Joulukalenteri* (1974), *Hölmöläistarinat* (1976), *Linnun elämää* (1978), *Kirjainsatu* (1979), *Karjalaisia kertomuksia* (1982), *Meidän polku* (1982) ja *Taruja Pohjolan jumalista* (1993).

Putkinen ohjasi vuonna 1978 ensi-iltansa saaneen elokuvan *Lintumies*, joka kertoo varhaisesta suomalaisesta ilmailun pioneerista Adam Walliuksesta.

Taitolentoa harrastanut Seppo Putkinen kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1990. Ateljee Seppo Putkinen & Kni lopetti toimintansa 1994.

Lähteet
-------

* Seppo Putkinen Elonetissä.
* Eilen - Ateljé Seppo Putkinen & Kni (Arkistoitu – Internet Archive) Mattijamiisu.fi
* Yle muistikuvaputki: Matti ja Miisu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
**Durham Woodsin kaasuräjähdys** tapahtui Edisonissa New Jerseyssä 23. maaliskuuta 1994 n. klo 23.50 paikallista aikaa, kun noin 90 senttimetriä läpimitaltaan ollut maakaasuputki murtui ja räjähti maan alla lähellä Durham Woodsin asuntoaluetta kerrostalokompleksin vieressä. Räjähdyksestä seurannut tulipalo tuhosi tai vahingoitti vakavasti 14:ää lähellä ollutta kerrostaloa. Onnettomuudessa kuoli yksi ihminen mutta hänkin sydänkohtaukseen, koska hän ei pystynyt "kaiken kaaoksen keskellä" kutsumaan apua.

NTSB
----

National Transportation Safety Board (NTSB) organisaation räjähdyksen jälkeisissä tutkimuksissa putkesta löytyi taltta, joka oli oletettavasti vuosia aikaisemmin suoritettujen korjaus- ja kaivaustöiden yhteydessä putkeen vahingossa jäänyt työkalu. On oletettu, että hauras putkimateriaali ja kohtuuttoman suuret kaasun käyttöpaineet yhdessä taltan kanssa aiheuttivat putken repeämisen. NTSB myös havaitsi puutteita kaasuputken sulkumekanismeissa: putkeen ei ollut asennettu riittävästi automaattisia ja kauko-ohjattavia sulkuventtiilejä, ja manuaalisesti suljettavat venttiilit olivat hankalissa paikoissa ja näin estivät kaasuyhtiön työntekijöitä sulkemasta linjaa riittävän nopeasti. NTSB havaitsi myös, että kaasuyhtiö Texas Eastern oli laiminlyönyt velvollisuutensa valvoa alueella suoritettavia kaivutöitä putken ympäristössä.

Onnettomuuden jälkeen kaasuyhtiö Texas Eastern oli maksanut vuoteen 2000 mennessä lähes 65 miljoonaa dollaria korvauksia alueen uudelleenrakennuksesta.

Aiheesta muualla
----------------

* Räjähdyksestä kuvattu video

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Durga Vahini** eli Durgan armeija on hindunationalistinen järjestö, joka toimii Vishva Hindu Parishadin naisjärjestönä. Järjestön perusti Sadhvi Rithambara vuonna 1991 Baburin moskeijaan liittyneen temppelikiistan yhteydessä. Vuonna 2019 järjestön jäsenmääräksi arvioitiin 35 000 henkeä. Durga Vahini tunnetaan koulutusleireistään, joissa järjestön jäsenet opiskelevat historiaa sekä aseiden käyttöä. Järjestö korostaa opetuksessaan varsinkin sankaritarinoita intialaisista naisista, jotka vastustivat suuria osia Intiasta hallinneita muslimeita. Yhteisöissään Durga Vahinin jäsenet toimivat moraalinvartijoina, jotka pyrkivät puuttumaan eri uskonnollisten ryhmien välisiin avioliittoihin sekä naiselle sopimattomaksi kokemaansa käytökseen.

Järjestö pitää tehtävänään naisten suojelemista ihmiskaupalta ja hyväksikäytöltä sekä dharman edistämistä. Durga Vahini pyrkii myös kouluttamaan hindulaisille naisille itsepuolustustaitoja samalla tavalla kuin toinen vastaava hindunationalistinen naisjärjestö nimeltä Rashtra Sevika Samiti. Durga Vahinin hyväntekeväisyystoimintaan sisältyy leskien auttamista, ammattikoulutuksen järjestämistä sekä verenluovutuspisteiden ylläpitoa.

Vuonna 2012 järjestö sai julkisuutta *The World Before Her* -dokumenttielokuvan kautta. Kyseinen dokumentti oli ensimmäinen kerta, kun Durga Vahini salli kuvausryhmän seurata leiriensä koulutustoimintaa. Dokumentti vertailee keskenään missikilpailuun valmistautuvan nuoren intialaisnaisen elämäntarinaa Durga Vahinin leiriläisten elämään.

Lähteet
-------

1. ↑  Jain, Kalpana: Good wives, good soldiers: Durga Vahini women take up arms to protect Hindu identity *Public Radio International*.  14.11.2019. Viitattu 19.1.2020.
2. ↑  Gupta, Smita: Durga Vahini, the "moral police" *The Hindu*.  5.2.2013. Viitattu 19.1.2020.
3. ↑  Inside an Indian camp for radical Hindu women *BBC*.  9.11.2014. Viitattu 19.1.2020.
4. ↑  Fadnavis, Mihir: Brainwashing in VHP's Durga Vahini camp shocked me: Filmmaker *Firstpost*.  28.5.2014. Viitattu 19.1.2020.
5. ↑  Naisen rooli *Yle uutiset*. Viitattu 19.01.2020.
Eleriin Haas vuonna 2015.
**Eleriin Haas** (s. 4. heinäkuuta 1992 Pärnu) on virolainen korkeushyppääjä. Hän asuu Suomessa ja sai vuonna 2012 edustusoikeuden SM-kilpailuihin. Haas edustaa HIFK-Friidrottia. Vuoteen 2017 asti hän edusti Kristiinan Urheilijoita. Häntä valmentaa Reijo Jokela.

Kalevan kisoissa hän on saavuttanut kultaa Lahdessa 2012, Kuopiossa 2014 ja Jyväskylässä 2018, hopeaa Oulussa 2016 sekä pronssia Vaasassa 2013 ja Seinäjoella 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa Haas voitti kultaa 2012 ja 2013 sekä hopeaa 2017 ja 2019. Hän saavutti viisiottelussa sisäratojen SM-pronssia 2017. Viron-mestaruuskilpailuissa hän on voittanut kultaa korkeushypyssä vuosina 2012, 2014, 2015 ja 2018 sekä pronssia vuosina 2013 ja 2016.

Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Haas sijoittui seitsemänneksi tuloksella 194 cm. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui kuudenneksi ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 yhdenneksitoista. Alle 23-vuotiaiden Pohjolan ja Baltian-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2014 ja sijoittui toiseksi vuonna 2012.

Haasin ennätys on Zürichin EM-kilpailuissa elokuussa 2014 hypätty 194 cm. Hallissa hän on hypännyt 190 cm.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Eleriin Haas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Eleriin Haas – Kristiinan Urheilijat *kristiinanurheilijat.sporttisaitti.com*.  Arkistoitu 24.2.2017. Viitattu 29.8.2014.
3. 1 2  Eleriin Haas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi) Viitattu 30.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Eleriin Haas Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Eleriin Haas Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
Indonesialaisia mariekeksejä.
**Mariekeksi** on pyöreä, kullanruskeaksi paistettu keksi, joka on yleensä maustettu miedosti vaniljalla. Sen muut ainesosat ovat vehnäjauho, sokeri ja kasviöljy. Keksin pintaan on pistelty reikiä ja puristettu kuvio, jossa keskellä näkyy keksin nimi ja reunaa kiertää meanderimainen tai muunlainen toistuva koristeaihe.

Mariekeksi kehitettiin Isossa-Britanniassa vuonna 1874, jolloin lontoolainen leipomo Peek Freans alkoi valmistaa niitä juhlistaakseen kuningatar Viktorian toiseksi vanhimman pojan, prinssi Alfredin avioitumista Venäjän suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanovan kanssa. Morsiamen mukaan nimetystä keksistä tuli suosittu ympäri Euroopan ja monissa Brittiläisen kansainyhteisön maissa. Alkuperämaassaan Englannissa suositummaksi nousi mariekeksin muunnelma *Rich tea biscuit*, jota ei ole maustettu vaniljalla.

Mariekeksi sopii erityisen hyvin kastettavaksi teehen, kahviin tai maitoon. Miedon makunsa ja kiinteän koostumuksensa ansiosta sille voi laittaa marmeladia tai muuta päällystettä. Brittiläisen kulttuurin maissa suosittua on tehdä kahdesta keksistä "voileipä" laittamalla väliin voita, Marmite-hiivauutelevitettä tai kondensoitua maitoa. Mariekeksejä käytetään myös jälkiruokien, kuten vaniljavanukkaan, lisukkeena sekä juustokakun tms. pohjataikinan valmistusaineena.

Suomessa mariekeksejä ovat valmistaneet muun muassa Hangon Keksi ja Fazer. Keksityyppiä tuodaan myös ulkomailta ainakin Kantolan- ja Rainbow X-tra -merkkisinä. Suosittu muunnelma on alapuolelta suklaalla kuorrutettu mariekeksi.

Elokuvaohjaaja Ingmar Bergman kärsi kroonisista vatsavaivoista ja söi kuvauksissa usein mariekeksejä.

Lähteet
-------

1. ↑  Sean O’Grady: Minor British Institutions: The Marie biscuit *The Independent*.  20.3.2010. Lontoo. Viitattu 29.9.2013. (englanniksi)
2. ↑  Suklaa-Marie, Kantolan.fi
3. ↑  Jane Magnusson: *Bergman - elämä neljässä näytöksessä*, osa 1*. Ruotsi,  2018. (ruotsiksi)*

Aiheesta muualla
----------------

* Mariekeksi Fineli-tietokannassa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Marie biscuit
Henri Lehmann, 1843,*Marie d’Agoult*
**Marie d’Agoult** (31. joulukuuta 1805 Frankfurt am Main, Saksa – 5. maaliskuuta 1876 Pariisi, Ranska) oli saksalaissyntyinen kirjailija joka kuvasi nimellä **Daniel Stern** kirjoittamissaan teoksissaan 1840-luvun Pariisin seurapiirielämää.

Marie meni 22-vuotiaana naimisiin itseään 20 vuotta vanhemman eversti Charles d’Agoultin kanssa. Hän oli pettynyt avioliittoon, ja karkasi vuonna 1834 säveltäjä Franz Lisztin kanssa. Suhde kesti viisi vuotta ja siitä syntyi kolme lasta. Pari erosi lopullisesti 1844. Keskimmäinen lapsista, Cosima (1837–1930) meni naimisiin Richard Wagnerin kanssa. Hänen sisaruksensa olivat Blandine (1835–1862) ja Daniel (1839–1859). 

Jätettyään Lisztin Marie d’Agoult palasi Pariisiin ja ryhtyi kirjailijaksi. Omaelämäkerrallinen teos *Nerida* ilmestyi 1846. Hän emännöi kirjallista salonkia, jossa kirjailijat, muusikot ja taiteilijat keskustelivat ajan uusista ideoista jotka huipentuivat vuoden 1848 vallankumoukseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Marie de Flavigny, countess d’Agoult *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 23.4.2019.
2. ↑  Cosima Wagner *Encyclopaedia Britannica*. Viitattu 23.4.2019.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Torsten Edgren (oik.) ja Kalevi Kivistö (vas.) Suomen merimuseon avajaisissa 1981.
**Torsten Erik Ragnarsson Edgren** (18. toukokuuta 1934 Helsinki – 29. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen arkeologi.

Edgren oli kiinnostunut kivikaudesta, keramiikkatyyleistä, savi-idoleista ja punamultahaudoista. Hän kartoitti Harolan muinaisjäännösaluetta ensimmäisenä kenttätyönnään vuonna 1955. Edgren valmistui filosofian kandidaatiksi 1961 ja väitteli tohtoriksi 1966.

Edgren työskenteli vuodesta 1967 alkaen tutkijana ja dosenttina eri tehtävissä Turun yliopistossa, Åbo Akademissa, Uppsalan yliopistossa ja Helsingin yliopistossa. Vuosina 1972–1992 hän työskenteli Museoviraston tutkimusosaston johtajana ja sen jälkeen arkeologian osaston johtajana, kunnes jäi eläkkeelle 1999. Edgren toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana 1991–1998. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1998.

Lähteet
-------

1. ↑  Edgren, Torsten hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
2. 1 2 3 4  Taskinen, Helena – Härö, Mikko: Kivikausi kiinnosti tutkijaa. (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*, 18.2.2022, s. B 14. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 19.2.2022.
3. ↑  *Vem och vad 1996*, s. 84–85. Helsingfors 1996. ISBN 951-50-0800-X
4. ↑  Yhdistyksen entiset toimihenkilöt Suomen muinaismuistoyhdistys. Viitattu 19.2.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Martti Sakari Nurmi** (28. toukokuuta 1894 Helsinki – 6. helmikuuta 1940 Jyväskylä) oli suomalainen talvisotaan osaa ottanut komentaja. Sotilasarvoltaan Nurmi oli eversti.

Henkilökuva
-----------

Martti Nurmi syntyi Helsingissä toukokuussa 1894. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja aloitti sotilasuransa Vimpelin sotakoulussa vuodenvaihteessa 1917–1918. Nurmi osallistui Suomen sisällissotaan Vöyrin sotakoulun joukkueenjohtajana. Sodan jälkeen hän oli komppanianpäällikkönä 2. Helsingin jääkärirykmentissä, toimistoupseerina sotaväen esikunnassa 1919–1925, toimistopäällikkönä yleisesikunnassa 1925–1934 ja pataljoonankomentajana Itä-Suomessa 1934–1939. Hän kävi Haminan taistelukoulun 1918, Sotakorkeakoulun komentajakurssin 1929–1930 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston kurssin 1933. Nurmi ylennettiin vänrikiksi ja luutnantiksi 1918, kapteeniksi 1920, majuriksi 1925, everstiluutnantiksi 1929 ja everstiksi 1940. Ennen talvisotaa Nurmi toimi Kiviniemeen sijoitetun Jääkäripataljoona 4:n komentajana. Ylimääräisten harjoitusten aikana suojajoukkoihin kuulunut pataljoona täydennettiin reserviläisillä sodan ajan vahvuuteensa.

Talvisota
---------

Talvisodassa Nurmi toimi Taipaleen taisteluiden komentajana vuosina 1939–1940. Hänen apunaan Taipaleessa oli 7. divisioonan komentaja, eversti Aarne Blick, jolle koko lohkon komentajan tehtävä siirrettiin 16. tammikuuta 1940. Eversti Nurmi kuoli talvisodan lopulla helmikuussa 1940 ollessaan lomalla Keski-Suomessa. Nurmi ja hänen henkilökohtainen autonkuljettaja, korpraali Martti Halonen, jäivät pimeänä ajaneen sotilasjunan alle Jyväskylässä.

Lähteet
-------

* Raunio, Ari; Kilin, Juri: *Itsenäisyyden puolustajat, Sodan taisteluja 2, Jatkosota*. Weilin+Göös, 2005. ISBN 951-593-927-5.

Viitteet
--------

1. 1 2  Kosti-Heikki Lahti: *Imatran sankarivainajat v. 1939-45 sodissa*, s. 35. Imatran reserviupseerikerho, 1992.
2. ↑  Eversti Martti S. Nurmi, Laatokka, 09.02.1940, nro 19, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. 1 2  Eversti Martti Nurmi, Käkisalmen Sanomat, 10.02.1940, nro 9, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Karin Marie Svan** (o.s. **Johansson**, s. 30. kesäkuuta 1963 Furudal, Rättvikin kunta) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan IFK Moraa ja Dala-Järna IK:ta. Hän on pituudeltaan 170 cm.

Svan sijoittui 1982 Oslon MM-kilpailuissa 10 kilometrillä kuudenneksi, 20 kilometrillä seitsemänneksi ja 5 kilometrillä 18:nneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli 5 kilometrillä 21:s.

Svan sijoittui Maastohiihdon maailmancupissa Val di Solen 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa toiseksi joulukuussa 1986. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaikkiaan kuusi kertaa. Hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes kaudella 1981–1982.

Svan voitti Ruotsin-mestaruuden 5 ja 10 kilometrillä 1986 sekä viestissä 1985.

Hänen puolisonsa on Gunde Svan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Marie Svan *Olympedia*.  (englanniksi)
2. 1 2  Långd damer *skidor.com*.  Arkistoitu 7.4.2019. Viitattu 17.5.2021. (englanniksi)
3. 1 2  Marie Svan Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Eleonora Brown** (s. 22. elokuuta 1948 Napoli) on italialainen näyttelijä, jonka varhain katkenneen uran muistetuimmaksi suoritukseksi on jäänyt hänen ensimmäinen roolinsa, Vittorio De Sican vuonna 1960 ohjaamassa draamaelokuvassa *Kaksi naista*.

De Sica valitsi tuolloin 11-vuotiaan Brownin tämän ensimmäiseen rooliin kolmenkymmenen hakijan joukosta, joista yksi oli tuleva tähti Raffaella Carrà. Brown on myöhemmin kertonut että elokuvan joukkoraiskauskohtaus aiheutti hieman hämminkiä, koska katolilaisen kasvatuksen saanut 11-vuotias tyttö ei tiennyt sellaisista asioista vielä mitään. Hänen roolihahmonsa äitiä elokuvassa näytellyt Sophia Loren katkaisi De Sican ohjausyritykset alkuunsa sanomalla: "Vittorio, Eleonora ei tiedä". Loren otti nuoren Brownin suojelukseensa ja kielsi elokuvan tekemiseen osallistuvilta jopa kiroilemisen Brownin läsnä ollessa. Tästä alkoi elinikäinen ystävyys ja Brown kertoo että Loren on siitä asti kutsunut häntä tyttärekseen.

Brown näytteli vielä De Sican seuraavassa elokuvassa *Viimeinen tuomio*, mutta keskeytti sen jälkeen uransa koulunkäynnin takia. Seuraavan roolinsa hän sai 1964 Raffaello Matarazzon viimeisessä elokuvassa *Amore mio*. Tämän jälkeen hänelle tarjottiin rooleja aika heikkotasoisissa elokuvissa ja hän päätti siitä syystä lopettaa uransa kymmenennen elokuvansa jälkeen vuonna 1968, vain 20-vuotiaana.  Hän palasi yllättäen valkokankaalle viisi vuosikymmentä myöhemmin saatuaan roolin Cristian De Mattheisin vuonna 2018 valmistuneessa elokuvassa *Un amore così grande*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Scotti, Paolo: La piccola "Ciociara" torna al cinema *il Giornale*.  4.11.2017. Viitattu 19.12.2018. (italiaksi)
2. ↑  Lancia, Enrico & Poppi, Roberto: *Dizionario del cinema italiano, Volume 2. Le attrici*, s. 53. Rooma: Gremese, 2003.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Léonard Victor Charner** (13. huhtikuuta 1797 – 7. huhtikuuta 1869) oli ranskalainen amiraali ja poliitikko. Hänet tunnetaan esimerkiksi Indokiinassa sijaitsevan Kotšinkiinan valtaamisesta Ranskalle 1860-luvun alussa.

Elämäkerta
----------

Léonard Victor Charner syntyi Saint-Brieucissa Ranskan Bretagnessa 13. huhtikuuta 1797. Hän liittyi Ranskan laivastoon huhtikuussa 1812 opiskellen École de Marinen laivastokoulussa Toulonissa. Vuodesta 1815 hän toimi merikadettina useilla eri aluksilla yleten luutnantiksi vuonna 1828. Vuonna 1830 hän oli mukana sotaretkellä Algeriin ja sai Kunnialegioonan ristin vuonna 1832.

Huhtikuussa 1841 Charner ylennettiin kapteeniksi ja komensi useampaan otteeseen laivoja merellä. 13. toukokuuta 1849 Charner valittiin Ranskan edustajainhuoneeseen Côtes-du-Nordista. Hän oli saanut 74 242 ääntä yhteensä 110 201 äänestä. Napoleon III: vallankaappauksen jälkeen Charner toimi meriministeriön johdossa. 3. huhtikuuta 1853 hän sai ylennyksen kontra-amiraaliksi.

Krimin sodan aikana Charner komensi jonkin aikaa laivoja Mustallamerellä. Hänen komentamansa alukset tulittivat esimerkiksi Sevastopolin tykkejä. 7. kesäkuuta 1855 hän sai ylennyksen vara-amiraaliksi. Maaliskuussa 1860 Charnerista tuli Ranskan laivaston komentaja Kiinan suunnalla. Ranska kävi lyhyen sodan Vietnamia vastaan seuraavan vuoden puolella. Charner komensi alueen laivastoa ja maavoimia. Ranskalaisten onnistui miehittää nopeasti esimerkiksi Biên Hòa, Gia Dinh ja Định Tường Kotšinkiinan alueella. Valloituksesta alkoi Ranskan siirtomaakausi Indokiinassa. Charner palasi Ranskaan syyskuussa 1861 ja 22. tammikuuta 1862 hänestä tuli senaattori. 15. marraskuuta 1864 hän sai vielä ylennyksen amiraaliksi. Charner kuoli 7. huhtikuuta 1869. Ranskalaiset nimesivät esimerkiksi yhden sittemmän Saigonin pääkaduista hänen mukaansa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  CHARNER Léonard-Victor-Joseph (teoksesta *Dictionnaire des Parlementaires français* (1889)) *Anciens sénateurs Second Empire*. Sénat. Viitattu 16.7.2020. (ranskaksi)
2. 1 2 3 4 5  Spencer C. Tucker: *The Encyclopedia of the Vietnam War*, s. 189. Toinen painos. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1-85109-960-3. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |

 |
**Kristillinen taideseura ry** on valtakunnallinen keskusyhdistys*selvennä*. Paikallisyhdistyksiä on viidellä paikkakunnalla eli Helsingissä, Kotkassa, Lahdessa, Loimaalla ja Mikkelissä. Seuran tavoitteena on taiteilijoiden, taiteen harrastajien ja taiteen ystävien yhdistäminen kristillisessä hengessä sekä taideharrastuksen edistäminen ja kiinnostuksen lisääminen kristilliseen taiteeseen.

Seura on jäsenenä Kirkkopalvelut ry:ssä ja oli myös mukana vuonna 1978 perustamassa Tieteen ja taiteen kristillistä tukisäätiötä, joka jakaa vuosittain apurahoja tieteelliseen tutkimukseen ja taiteelliseen työhön.

Seura julkaisee kerran vuodessa ilmestyvää Ars Magna -lehteä.

Historiaa
---------

Kristillinen taideseura oli ensimmäinen itsenäisessä Suomessa rekisteröity yhdistys. Sen perusti kirjailija Hilja Haahti ystävineen Helsingissä vuonna 1919. Mukana oli myös Haahden aviomies säveltäjä Ilmari Krohn. Sen edeltäjä oli 1903 perustettu yhdistys Kolmisointu, jonka kolme avainsanaa olivat olleet taide, kristillisyys ja suomalaisuus.

Lähteet
-------

* Kristillinen taideseura
* Kristillisen taideseuran historia (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Kristillinen taideseura
2. ↑  Kristillisen taideseuran historia (Arkistoitu – Internet Archive)
Ritva Koukku-Ronde (2016)
**Ritva Inkeri Koukku-Ronde** (o.s. *Koukku*, s. 15. huhtikuuta 1956 Lahti) on suomalainen diplomaatti. Hän aloitti Suomen Intian-suurlähettiläänä New Delhissä 1. joulukuuta 2019. Sitä ennen hän toimi suurlähettiläänä Saksassa 2015–2019 ja Yhdysvalloissa 2011–2015.

Koukku-Ronde kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1976. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1982 Tampereen yliopistosta, missä hän opiskeli historiaa ja tiedotusoppia. Gradussaan Koukku-Ronde käsitteli naisten äänioikeuskysymystä Britanniassa 1906–1918. Vuosina 1982–1985 hän työskenteli vapaana toimittajana.

Vuosina 1983–1984 Koukku-Ronde työskenteli Suomen Haagin suurlähetystön sihteerinä. Hän astui ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1985. Hän on työskennellyt useissa eri tehtävissä ministeriössä ja Haagin, Bonnin, Nairobin ja Berliinin edustajistoissa. Vuosina 2003–2005 Koukku-Ronde toimi ulkoministeriön Eurooppa-osaston apulaisosastopäällikkönä, 2005–2009 kehityspoliittisen osaston päällikkönä ja 2009–2011 kehityspolitiikasta ja kehitysyhteistyöasioista vastaavana alivaltiosihteerinä.

Koukku-Ronden puoliso on hollantilainen kemisti Hidde Ronde. Heillä on kaksi aikuista tytärtä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kuka kukin on 2015*, s. 398. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
2. 1 2  Curriculum Vitae Ulkoministeriö.  Arkistoitu 29.11.2021. Viitattu 29.11.2021. (englanniksi)
3. ↑  Piipponen, Toni & Haavisto, Juha: Historioitsijan työkalupakista välineet kansainväliseen vaikuttamiseen.  *Kronikka*, 2010, nro 1, s. 16–17.
4. ↑  Uusia nimityksiä ulkoministeriössä: Koukku-Ronde alivaltiosihteeriksi, Tanner osastopäälliköksi ja Talonpoika apulaisosastopäälliköksi (Arkistoitu sivu)  2.4.2009. Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 5.9.2017. Viitattu 29.11.2021.
5. ↑  Kauhanen, Anna-Liina: Suomeen palaava suurlähettiläs Ritva Koukku-Ronde tarkkaili Saksaa etsimässä uuden valtansa rajoja *HS.fi*.  15.5.2019. Viitattu 4.4.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Ritva Koukku-Ronde Twitterissä
* Maailmanpolitiikan näkymättömät sankarit - Ritva Koukku-Ronde Yle Areena. 20.7.2019.
Pleissattu köysi ja pikasakkeli
**Pleissaus** (myös **spleissaus** tai **pujonta**) on köyden tai vaijerin säikeiden punomista itsensä tai muiden köysien kanssa siten, että muodostuu kestävä ja pitävä pujos, joka paksuntaa köyttä vain vähän. Pleissauksen ero solmuun on, että pujos ei ole helposti avattavissa, mutta köysi kulkee rissojen yms. läpi paremmin kuin solmittu liitos ja pleissaus heikentää köyttä merkittävästi vähemmän kuin solmiminen.

Merimiesperinteessä purjelaivojen aikana kaikki kiinteät liitokset tehtiin pleissaamalla ja solmuja käytettiin vain köysien väliaikaiseen kiinnittämiseen.

Tyypit
------

Yleisimpiä pleissaustyyppejä ovat köyden jatkaminen (tai köyden päiden punominen yhteen), silmukkapleissi (luonnollisen silmukan teko köyden päähän) ja kruunupleissi (köyden avoimen pään päättely luonnollisesti).

Pleissauksen teko
-----------------

Kierretyssä, yleensä kolmisäikeisessä, köydessä avataan köyden säikeitä päästä n. 6 kierrosta ja pujotaan säikeet toisen köyden säikeiden väliin. Vaijeri pleissataan vastaavalla tavalla. Mikäli köydessä tai vaijerissa on ydin, menetelmä on monimutkaisempi. Köyttä pleissattaessa säikeitä voidaan ohentaa 3-4 pujotuksen jälkeen, jolloin tulos on kauniimpi ja päättyy sulavasti.

Punottujen ytimettömien köysien pleissaminen on helppoa, köysi voidaan vain työntää riittävän pitkältä matkalta (10-20 kertaa köyden paksuus) köyden muodostaman putken sisälle ja varmistaa liitos ompelemalla. 

Punottujen ytimellisten köysien pleissaus riippuu köyden rakenteesta. Jos myös ydin on ontto, putkirakenteinen, kerrokset voidaan pujottaa toistensa sisään ja saada kestävä liitos. Eräillä valmistajilla on tarjoilla suuria muovineuloja heidän köysiensä liittämiseksi. Joidenkin köysien kohdalla tarvitaan erityisiä tekniikkoja.

Työkalut
--------

Yleisin työkalu on kourumalspiikki (suom. myös pujotuspuikko, eng. marlinspike tai fid), jolla avataan köyden säikeitä ja pujotetaan säikeet säikeiden lomaan. Vaijerien pleissaukseen tarvitaan umpinaista teräksistä malspiikkia. Lisäksi voidaan tarvita purjeneuloja ja lankaa työn päättelyyn rihmaamalla sekä ruuvipenkkiä tai lukkopihtejä vaijerin käsittelyyn.

Lähteet
-------

1. ↑  Clifford W. Ashley: The Ashley Book of Knots: Doubleday, New York. 1960
2. ↑  Barbara Merry: The Splicing Handbook, International Marine, 2000

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pleissaus**.
* Splicing Guides (kuvaoppaita) (englanniksi)
* Kuvasarja 3-säikeisen pleissauksesta
* Animoitu kuvasarja 3-säikeisen pleissauksesta
*Tämä artikkeli käsittelee torsoa taiteessa. Torso on myös osa ihmisen anatomiaa.*
Belvederen torso, hellenistinen uusattikalainen torso 100-luvulta eaa. Museo Pio-Clementino, Vatikaani. Torsolla oli vaikutusta muun muassa Michelangelon *Viimeiseen tuomioon* sekä barokin ja manierismin taiteeseen.

**Torso** (ital. *puunrunko*) tarkoittaa taiteessa veistosta, jolta puuttuu pää tai raajoja. Torso on alun perin tarkoittanut keskeneräistä tai vain osaksi säilynyttä antiikin veistosta. Sillä on 1500-luvulta alkaen tarkoitettu myös veistosta, joka on tarkoituksellisesti päätön tai raajaton.

Torso voi kuvata ihmistä tai eläintä. Antiikin torsoveistoksista raajat ovat useimmiten lohjenneet irti. Kuuluisia antiikin taiteen torsoja ovat muun muassa Samothrakeen Nike ja Milon Venus. 

Nimitystä käytetään myös kuvaannollisesti, esimerkiksi rakennuksesta. *Torsolla* voidaan tarkoittaa vajavaista työtä tai heikkoa saavutusta: "Elokuva oli torso".

* Dionysoksen torso, 100-luku, Puškin-museo.Dionysoksen torso, 100-luku, Puškin-museo.
* Polvistunut poika, mahdollisesti niobidi, veistosryhmästä 300 eaa.Polvistunut poika, mahdollisesti niobidi, veistosryhmästä 300 eaa.
* Torsoutunut krusifiksi, Chemnitz.Torsoutunut krusifiksi, Chemnitz.
* Milon Venus, Louvre.Milon Venus, Louvre.
* Vincent van Goghin maalaus kipsitorsosta, 1886. Van Gogh museo, Amsterdam.Vincent van Goghin maalaus kipsitorsosta, 1886. Van Gogh museo, Amsterdam.
* Auguste Rodin: Cybele, 1889.Auguste Rodin: Cybele, 1889.

Lähteet
-------

1. 1 2  Wirtz, Rolf C.: *Taide & arkkitehtuuri Firenze*, s. 524. Köln: Könemann, 2001. ISBN 3-8290-7360-7.
2. ↑  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 751. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
3. ↑  Valkeapää, Leena: Taidehistorian sanasto, s. 62 (pdf) (Torso)  2003. Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, Taidehistori. Viitattu 14.3.2012.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Torso (taide)** Wikimedia Commonsissa
**Martti Olavi Tuomas Mäenpää** (s. 16. maaliskuuta 1950 Seinäjoki) on Teknologiateollisuus ry:n entinen toimitusjohtaja ja Tekesin entinen pääjohtaja.

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta vuonna 1968, valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta diplomi-insinööriksi 1973, tekniikan lisensiaatiksi 1978 ja tekniikan tohtoriksi 1982.

Mäenpää on ollut tutkijana Suomessa (TKK, VTT), Saksassa (Aachenin teknillinen korkeakoulu) sekä Yhdysvalloissa (Caltech). Tutkijauran jälkeen hän työskenteli strategiajohtajana elektroniikkateollisuudessa (Metra Oyj) ja teollisuusneuvoksena kauppa- ja teollisuusministeriössä. Vuosina 1995–1999 hän toimi Tekesin pääjohtajana ja vuosina 2000–2010 Teknologiateollisuuden toimitusjohtajana.

Mäenpää on ollut hallituksen jäsen Finnverassa, Finprossa ja OPn tutkimussäätiössä sekä puheenjohtajana VTT:n johtokunnassa ja Teollisuussijoituksen sijoitusneuvostossa. Hän on toiminut EU:n hallintoelimissä (CREST, JRC) ja Suomen delegaation puheenjohtajana Euroopan avaruusjärjestössä. Lisäksi Mäenpää on ollut Teknillisen korkeakoulun neuvottelukunnan jäsen sekä jäsen Helsingin yliopiston fysiikan tutkimuslaitoksen (HIP) tieteellisessä neuvottelukunnassa. Hän on edustanut suomalaista teknologiateollisuutta eurooppalaisissa teollisuusjärjestöissä (Orgalime, CEEMET).

Mäenpää on Helsingin yliopiston fysiikan dosentti. Sotilasarvoltaan hän on kapteeni. Mäenpäälle on myönnetty Suomen Leijonan komentajamerkki sekä Teknillisen korkeakoulun ja Helsingin yliopiston pronssinen merkki. Hän on Joensuun yliopiston kunniatohtori.

Lähteet
-------

* *Pääjohtajamatrikkeli 1917-2005, s. 341*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki, Tammer-Paino Oy, Tampere, 2005. ISBN 951-746-767-2.

* *Tekniikan akateemiset ja arkkitehdit 2011, osa II, s. 107*. TEK, TFiF, SAFA ja RIL, Saarijärven Offset Oy, 2012. ISBN 978-952-5633-67-2.