recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kerstin Anér vuonna 1990.
**Kerstin Anér** (28. maaliskuuta 1920 Tukholma – 23. marraskuuta 1991 Södertälje, Ruotsi) oli ruotsalainen radiotuottaja, kirjallisuustieteilijä ja kirjailija. Hän oli kansanpuolueen (Liberala folkpartiet) valtiopäiväedustaja ja puolueen varapuheenjohtaja 1975–1982.

Elämänvaiheet ja työ
--------------------

Anér opiskeli Göteborgin korkeakoulussa ja suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1948 aiheenaan 1790-luvun kirjallisuus- ja sanomalehti-ilmapiiri Ruotsissa. Hän työskenteli toimittajana mm. Idun/Vecko-journalen-lehdessä ja kirjallisuuskriitikkona Bonniers litterära magasinet – lehdessä. Hän toimi radiotuottajana Ruotsin Radiossa 1956–1968. 1976–1980 hän toimi valtiosihteerinä opetusministeriössä.

Valtiopäiväedustaja hän oli aktiivinen mm. tulevaisuuteen, tutkimukseen ja ympäristöön liittyvissä kysymyksissä ja hän oli asiantuntijana mm geenitekniikkaan ja energeiaan liittyvissä kysymyksissä. Hän esiintyi suosittuna saarnaajana kirkoissa ja puhujana poliittisissa tilanteissa. Hän oli jäsenenä Ruotsin kirkon rukouskirjaa valmistelleessa komiteassa ja on julkaissut mm. hartauskirjoja. Hän kirjoitti ja käänsi myös Yksi hänen kirjoittamansa ja kääntämänsä virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa.

Virs*i "Du är större än mitt hjärta" o*n vuodelta 1946 ja se on yksi kolmesta Ruotsin kirkon virsikirjan virsistä, joka on kirjoitettu 1940-luvulla pari vuotta Hiroshiman atomipommin jälkeen, ja se pohtii tieteen kehityksen ja uskon peruskysymyksiä ja yhteenliittämistä ja sitä on pidetty kenties moderneimpana virtenä Ruotsin kirkon virsikirjassa. Virrestä löytyy myös orastavan feministiteologian viitteitä. Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 27 "Asunnoksi sydämeni ahdas sinulle kai ahdas on"*.* Sen suomennos on Pekka Kivekkään tekemä 1996.

Anér on kääntänyt vuonna 1975 ruotsiksi Fred Kaanin 1972 kirjoittaman virren "Worship the Lord, worship the Cre’tor*".* Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 292. Sen suomennos on Pekka Kivekkään vuodelta 1996 ja se on myös Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa virsi 953.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerstin Anër: Läsning i blandade ämnen : studier i 1790-talets svenska press- och litteraturhistoria *libris.kb.se*. Viitattu 22.3.2020. (ruotsiksi)
2. 1 2  Olle Nivenius: *Psalmer och människor*, s. 32. Verbum förlag, Stockholm 91-526-1827-7, 1991. ISBN 91-526-1827-7. (ruotsiksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken.*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 103. Wessmans musikförlag AB Visby 2014 ISBN 978-91-8771-034-6, 2014. (ruotsiksi)*
4. ↑  Inger Selander: *Perspektiv på moderna psalmer.*, s. 123. AF-Stiftelsen, Verbum förlag ISBN 91-526-2720-9, 1999. (ruotsiksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Vatikaani

 |

 |
**Kavaljeeri** oli Chymoksen kuohuviini, joka oli myynnissä 1980–2008.

Kavaljeeria alettiin kehittää vuonna 1977 ensimmäiseksi Chymoksen kuohuviiniksi. Se valmistettiin valkoherukasta ja karviaisista pullokäymismenetelmällä. Se tuli markkinoille kesällä 1980. Raaka-aineet saatiin Chymoksen sopimusviljelijöiltä, ja tarvittavaa tietämystä oli omasta takaa. Kavaljeeri kehitettiin kilpailijaksi Marlin tankkikäymismenetelmällä valmistetulle Elysée-kuohuviinille, joka oli samppanja- ja kuohuviinimarkkinoilla ainoa kotimainen vaihtoehto. Kun tieto uuden tuotteen kehittelystä lipsahti Marlin johtajiston tietoon, se ei lainkaan ymmärtänyt, miksi Alko hyväksyi Elyséelle kilpailijan. Chymoksella vakuuteltiin, että Kavaljeeri lisää kuohuviinien myyntiä, josta myös Marli hyötyy. Näin myös tapahtui.

Tuotteen nimen ideointi pyöri alusta lähtien ratsuväkiaiheen ympärillä, koska Chymoksen naapurina Lappeenrannan varuskunnassa oli Uudenmaan rakuunapataljoona. Varuskunnan ullakolta löytyi pölyinen kirja, jonka yhdellä sivulla oli kuva ratsumiehestä hevosen selässä. Samppanja on kotoisin Ranskasta, ja ranskalaiset ratsuväkimiehet (Le Chevalier) avasivat voitokkaan taistelun jälkeen samppanjapullon miekalla. Chymoksen pakkaussuunnittelija ja graafikko Aimo Vuorinen huomasi, että kavaljeeri tarkoittaa sekä herrasmiestä että ratsumiestä. Kuohuviinin nimi oli syntynyt. Vuorinen suunnitteli etiketin 30-vuotisen sodan aikaisen kuvan pohjalta, joka esitti sotamarsalkka Juhana Banéria hevosen selässä. Kavaljeeri voitti ensimmäisen palkinnon kuohuviinien sarjassa viinialan messujen yhteydessä järjestetyissä kilpailuissa sekä Ljubljanassa silloisessa Jugoslaviassa että Barcelonassa Espanjassa.

Myöhemmin tulivat Kulta-Kavaljeeri (valkoherukka ja lakka) sekä Rosé-Kavaljeeri (valkoherukka ja punaherukka). Kaikki Kavaljeerit ovat poistuneet Alkon valikoimista n. vuonna 2008.

Lähteet
-------

* Leena Kauria (toim): Meidän tehdas Chymos, Chymoksen historiikki, s. 42–45 (Julk. Chymoksen perinneyhdistys ry.) ISBN 978-952-93-4571-5
**Kerrostus** (engl. *overlaying*) on tietokoneissa ennen virtuaalimuistin laajamittaista käyttöönottoa käytössä ollut menetelmä suurien ohjelmien ajamiseksi.

Ennen virtuaalimuistia tietokoneiden fyysinen muisti eli muistiavaruus oli usein suurempi kuin suorittimen viittauskyky eli osoiteavaruus. Suuret ohjelmat eivät mahtuneet suhteellisen pieniin osoiteavaruuksiin (usein 16 bittiä), joten samat muistiosoitteet piti käyttää useampaan kertaan. Kerrostuksessa ohjelman eri osat sijoiteltiin niin, että sellaiset osat, joita ei tarvittu yhtä aikaa, käyttivät samaa osaa osoiteavaruudesta ja joskus myös muistiavaruudesta.

Kerrostaminen vaati ohjelmiston sisäisten suhteiden hyvää tuntemista, koska vääränlainen kerrostus johti joko virheeseen tai erittäin hitaaseen toimintaan. Hitaus syntyi siitä, että tyypillisesti kerrostettava osa ohjelmaa haettiin keskusmuistiin massamuistilaitteelta. Jos kerrostusvaihtoehtoja vaihdettiin usein, tämä hidasti olennaisesti ohjelman toimintaa. Kerrostus voitiin tehdä myös niin, että koko ohjelma oli kerrallaan keskusmuistissa, ja ohjelmien kopioimisen asemesta muutettiin muistihallinnan rekisterien arvoja. Tällöin hitausongelma hellitti selvästi, mutta virhealttius jäi jäljelle. Erityisen ongelmallisia olivat kerrostetut käyttöjärjestelmäytimet, sillä virhe kerrostuksessa aiheutti varmasti käyttöjärjestelmän kaatumisen.

Ennen virtuaalimuistin tuloa arvioitiin jopa puolet suuren ohjelmistoprojektin ongelmista tulevan kerrostuksen käytöstä. Virtuaalimuisti ratkaisee virheiden osalta kerrostuksen ongelmat. Liian pienelle keskusmuistille ei virtuaalimuistikaan voi mitään, mikä näkyy ohjelman ajon hitautena.

Lähteet
-------

* Ilkka Haikala ja Hannu-Matti Järvinen: *Käyttöjärjestelmät* (luku 4). Talentum 2003. ISBN 951-762-837-4
**Craig Gardner** (s. 25. marraskuuta 1986 Solihull, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan West Bromwichia. 180 senttimetriä pitkän Gardnerin pelipaikka on puolustuksen oikealla laidalla tai keskikentän keskellä.

Seurajoukkueura
---------------

Gardner on Aston Villan kasvatti, joka allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 31. tammikuuta 2005. Ensiesiintymisensä Valioliigassa hän teki samana vuonna 26. joulukuuta Evertonia vastaan pelatussa ottelussa. Gardner teki uuden nelivuotisen sopimuksen elokuussa 2007. Kaudella 2009–2010 hän pelasi vain yhden ottelun loukkaantumisen vuoksi. Kaikkiaan hän pelasi Aston Villassa lähteestä riippuen 58 tai 59 valioliigaottelua, joissa teki viisi maalia. UEFA-cupissa hän pelasi karsintapelit mukaan lukien yhdeksän ottelua ja Eurooppa-liigan karsinnoissa yhden pelin. 4. tammikuuta 2010 uutisoitiin kuitenkin, että Birmingham valmisteli Gardnerista 3,5 miljoonan punnan tarjousta. Aston Villa hylkäsi ensimmäisen tarjouksen, mutta hyväksyi seuraavan, ja Gardner allekirjoitti 26. tammikuuta 4,5 vuoden sopimuksen Birminghamin kanssa.

Gardner pelasi Birminghamissa puolentoista kauden aikana 42 valioliigaottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Hän pelasi kaudella 2010–2011 kuusi ottelua Englannin liigacupissa mukaan lukien tappiollisen loppuottelun Arsenalia vastaan. Heinäkuussa 2011 Gardner siirtyi Sunderlandiin. Hän pelasi kaudella 2013–2014 liigacupissa viisi ottelua, myös tappiollisen loppuottelun Manchester Cityä vastaan. Kaikkiaan hän pelasi Sunderlandissa 81 valioliigaottelua, joissa teki 11 maalia.

Gardner siirtyi Valioliigan West Bromwichiin ilmaisella siirrolla kesällä 2014. Kahdella ensimmäisellä WBA-kaudellaan hän pelasi yhteensä 69 valioliigaottelua, joissa teki kuusi maalia.

Maajoukkueura
-------------

Gardner pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 14 ottelua, joissa teki kaksi maalia. Hän pelasi kolmessa ottelussa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009.

Lähteet
-------

* Craig Gardner Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Craig Gardner Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  C. Gardner *nr.soccerway.com*. Viitattu 28.10.2016. (englanniksi)
**Kastekappeli** eli **baptisterio** on kristillisen kirkon osa tai erillisrakennus, jossa suoritetaan kastetoimituksia. Sen keskeinen elementti on kappelin keskellä oleva kastemalja, joka vanhimmissa kastekappeleissa on kylpyammeen tai pienen uima-altaan kokoinen, jotta siinä voitiin kastaa aikuisia upottamalla heidät kokonaan. Lapsikasteen yleistyessä kastemaljat ovat pienentyneet.

Lateraanikirkon kastekappeli
Vanhin kastekappeli ajoittuu noin vuosiin 233-256 jKr. on löytynyt Syyriasta, Dura Europoksesta. Arkeologiset kaivaukset osoittavat sen sijainneen seurakuntatalon yhteydessä. Vielä käytössä oleva kastekappeli on San Giovanni in Lateranon yhteydessä Roomassa. Monet myöhemmät kastekappelit on rakennettu sen mallin mukaan. Kappelin rakennutti Konstantinus Suuri vuonna 315. 300-luvun lopulle asti se oli ainoa paikka Roomassa, missä ihmisiä kastettiin, ja sielläkin vain kerran vuodessa, pääsiäisenä. 400-luvulta alkaen kristinusko yleistyi, ja kastekappeleita rakennettiin muihinkin kirkkoihin.

Monet kastekappelit on pyhitetty Johannes Kastajalle, esimerkiksi Firenzen kuuluisa Battistero di San Giovanni, joka on ollut alkujaan kastekappeli.*lähde?*

Espoossa Tapiolan kirkon kastekappelissa on kastemaljana vesiaihe, jonka vesi virtaa jatkuvasti.

Lähteet
-------

1. ↑  Markus Hiekkanen: *Suomen kivikirkot keskiajalla*, s. 116. Otava, 2003. ISBN 951-1-15126-6S.
2. ↑  Taidehistoria:baptisterio – Tieteen termipankki *tieteentermipankki.fi*. Viitattu 5.12.2022.
3. ↑  San Giovanni in Fonte (Baptistery), Rome Sacred Destinations.
4. ↑  Tapiolan Seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kastekappeli**.
**Kava** on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Hèrèmakono sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 50 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 18 400 ja keskuskylässä 5 400 asukasta (vuonna 2009).

Kavan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Karaban, idässä Wakin, etelässä Kassorolan sekä lännessä Kanieguén ja Diakourounan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.

Kuntaan kuuluu 23 kylää, jotka muodostavat Kampogosson, Tiédianan ja Kimparanan kyläryhmät. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja ja fulbeja.

Keskuskylän kautta kulkee Sanista Koutialaan johtava maantie RN13, josta haarautuu maantie RN14 Yorosson piirin Kouryyn. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja fonio. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.

Kunnassa toimii neljä julkista alakoulua, kaksi kyläkoulua, yläkoulu, kaksi koraanikoulua ja kuusi lukutaitokeskusta. Terveyspalvelut käsittävät terveyskeskuksen ja katolisen lähetysaseman sairastuvan. Vesihuoltoon kuuluu kaivoja ja 26 porakaivoa, joista vain kymmenen on toimintakunnossa.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 23.2.2018.
2. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 23.2.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Kava 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 23.2.2018. [vanhentunut linkki]
**Toinen makkabilaiskirja** (myös *Toinen makkabealaiskirja*, m.kreik. Μακκαβαίων Βʹ, *Makkabaiōn II*) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin.

Kirja on kirjoitettu hasmonealaisdynastian aikana 104–63 eaa. kreikan kielellä. Kirja on käytössä katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa. Protestanttiset kirkot ja juutalaiset pitävät sitä hyödyllisenä, mutta eivät osana varsinaisia pyhiä kirjoituksia.

Sisältö
-------

Kirja kuvaa Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeistä makkabilaiskapinaa kuten Ensimmäinen makkabilaiskirja, mutta suppeammin ja eri näkökulmasta. Toinen makkabilaiskirja keskittyy kuvaamaan Mattatiaksen pojan Juudas Makkabin historiaa, ja jättää hänen isänsä ja veljensä lähes huomiotta. Ensimmäisestä makkabilaiskirjasta poiketen se ei pyri ensisijaisesti historialliseen tarkkuuteen, vaan on luonteeltaan pikemminkin hartauskirja. Teologisesti kirja edustaa orastavaa farisealaisuutta, joka vastareaktiona politisoituvalle juutalaisuudelle korosti sydämen hurskautta, marttyyriutta ja uskoa ylösnousemukseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Sinnemäki, Maunu (toim.): *Raamattu ja sen kulttuurihistoria, nide 6*, s. 396. Helsinki: Otava, 1971.
2. ↑  Maunu Sinnemäki (toim.): *Raamattu ja sen kulttuurihistoria, nide 6*, s. 389–90, 395. Helsinki: Otava, 1971.

Kirjallisuutta
--------------

* "Toinen makkabilaiskirja", *Vanhan testamentin apokryfikirjat*. Toimituskunta: Juhani Pihkala ym. 2. korjattu painos (1. painos 2009). Helsinki: Kirjapaja, 2010. ISBN 978-951-607-780-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Toinen makkabilaiskirja** Wikimedia Commonsissa
**Turun lääninlasaretti** (ruots. *Åbo länslasarett*) oli Suomen ensimmäinen sairaala, joka avattiin vuonna 1759 Turussa.

Koko Ruotsin valtakunnan ensimmäinen yleissairaala Tukholman lääninlasaretti avattiin 1752. Vuonna 1756 suomalaiset anoivat valtiopäivillä että Tukholman lääninlasarettia varten Suomessa kootut varat käytettäisiin lasaretin perustamiseen Suomeen. Säädyt suostuivat tähän ja kuningas Aadolf Fredrik hyväksyi sairaalahankkeen joulukuussa 1756. Lääninlasaretin rakentamiseen käytettiin Turun hiippakunnan seurakuntien keräämien varojen lisäksi pelikorttimaksuja ja yksityisiä lahjoituksia. Sairaalarakennuksena toiminut puutalo, jossa oli kuusi sairaansijaa valmistui keväällä 1759 Turkuun nykyisen Eskelinkadun ja Läntisen Rantakadun kulmaukseen. Sairaalan lääkärinä toimi oman toimensa ohella Turun piirilääkäri Johan Haartman, joka hoiti tehtävää vuoteen 1767 saakka. Ensimmäiset potilaat sairaalaan otettiin toukokuun alussa 1759 ja sairaalan viralliset avajaiset olivat 6. kesäkuuta 1759. Sairaalaan ei saanut tuoda potilaiksi yli 50-vuotiaita eikä alle 4-vuotiaita lapsia.

Haartmanin aikaan lääninlasarettiin tuoduista potilaista kuoli 5 prosenttia ja 60 prosenttia tervehtyi. Lääninlasaretti toimi myös Turun akatemian lääkärikoulutuksen opetussairaalana vuoteen 1828 saakka, jolloin akatemia siirtyi Helsinkiin. Haartmanin jälkeen sairaalan lääkärinä oli vuosina 1767–1793 Turun piirilääkäri Johan Gabriel Bergman (1732–1793). Bergmanin aikana sairaalassa hoidettiin vuosittain keskimäärin 126 potilasta, joista 25 prosenttia sairasti jotain sukupuolitautia, tavallisesti kuppaa, ja noin 13 prosenttia silmätauteja.

Vuonna 1784 lääninlasaretti siirrettiin Linnankadun ja Sairashuoneenkadun kulmauksessa sijainneeseen taitekattoiseen hirsirakennukseen, jonka oli suunnitellut Olof Tempelman. Tässä rakennuksessa Turun lääninlasaretti ja myöhemmin Turun lääninsairaala toimi vuoteen 1856 saakka, jolloin sairaala siirretiin Puistokadun varrelle. Täältä sairaala siirtyi 1881 Kiinamyllynkadun varrelle nykyiselle Turun sairaala-alueelle. Turun lääninlasaretti sai vuonna 1784 myös oman ohjesäännön ja kun Turun akatemiaan vuonna 1784 perustettua kirurgian professorin virkaa tuli 1789 hoitamaan Josef Pipping, aateloituna Pippingsköld (1760–1815) parani myös sairaalassa annettu kirurginen hoito.

1800-luvulla lääninlasaretin nimeksi muuttui ensin läänin yleinen sairaala ja myöhemmin Turun lääninsairaala. Turun lääninsairaalasta tuli Turun yliopistollinen keskussairaala vuonna 1958. Lääninlasaretin rakennuksista on nykyisin jäljellä vain sairaalan henkilökunnalle 1830-luvulla rakennettu puinen asuintalo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Arno Forsius : Turun lääninlasaretti — Suomen ensimmäinen sairaala  (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4 5  Sara Harju : Turussa on hoidettu niin kuppaa kuin koleraa – näin kaupunki on muuttunut sairauksien mukana, Aurora 28.11.2019
3. ↑  Turun yliopistollinen keskussairaala : Lasarettimuseo : Lasaretista yliopistosairaalaksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun kauppaopiston talo etelästä.
**Turun kauppaopiston talo** on Turussa osoitteessa Aurakatu 11 sijaitseva kolmikerroksinen jugend-tyylinen kivitalo. Rakennus valmistui vuonna 1908, ja sen on suunnitellut arkkitehti Eskil Hindersson. Turun kauppaopisto, jota varten rakennus rakennettiin, toimi talossa vuodesta 1908 vuoteen 1968, jolloin se muutti uusiin tiloihin Kellonsoittajankadulle. Kauppaopistosta muistuttaa edelleenkin rakennuksen seinässä oleva teksti "*Handelsinstitut Kauppaopisto*".

Talon lasimaalaukset, jotka näkyvät parhaiten talon portaikkoon, on suunnitellut Willy Baer.

Kauppaopiston muutettua rakennuksessa ovat toimineet Turun kieli-instituutti ja Turun suomenkielinen työväenopisto. Vuoden 2008 syksystä talo on toiminut Puolalanmäen lukion päärakennuksena.

Talon kaakkoisseinään on ikkunan alapuolelle kirjoitettu talon valmistumisvuosi roomalaisin numeroin: *AD MCMVIII*.Talon lounaisseinässä on kauppaopistosta muistuttamassa teksti *Handelsinstitut Kauppaopisto*.Talo lännestä.Talo koillisesta.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuva: *Aurakatu 11 Turun kauppaopiston talo etelästä*, Antti Metsälä, 28.3.2017
2. ↑  Hannu Tuominen: Kävelykierros jugendtalojen Turussa Turun Sanomat. Viitattu 27.3.2017.
3. 1 2  Turun kivikerros – Kauppaopiston talo *kivikierros.com*. Viitattu 27.3.2017.
4. ↑  Laaksonen, Mikko ja Nummelin, Juri: *Turun seudun arkkitehtuuriopas*, s. 137. Porvoo: Kustantaja Laaksonen, 2013. ISBN 978-952-5805-35–2.
5. ↑  Kuva: *Aurakatu 11 Turun kauppaopiston talon kaakkoisseinä*, Antti Metsälä, 28.3.2017.
6. ↑  Kuva: *Aurakatu 11 Turun kauppaopiston talon lounaisseinä*, Antti Metsälä, 28.3.2017.
7. ↑  Kuva: *Aurakatu 11 Turun kauppaopiston talo lännestä*, Antti Metsälä, 28.3.2017.
8. ↑  Kuva: *Aurakatu 11 Turun kauppaopiston talo koillisesta*, Antti Metsälä, 29.3.2017.
**Betteridgen laki** on brittiläisen journalistin Ian Betteridgen mukaan nimetty periaate, jonka mukaan *"kysymysmerkkiin päättyvään otsikkoon vastaus on poikkeuksetta ei"*.

Betteridgen laki on luonteeltaan lähinnä leikillinen, eikä sitä ole tarkoitettu kirjaimellisesti otettavaksi. Ian Betteridgen mukaan journalistit käyttävät kysymysmerkkiä ennen kaikkea tyhjänpäiväisten, vailla todellista asiasisältöä olevien artikkelien otsikointiin. Laki ei luonnollisesti päde otsikoihin, joiden kysymyksiin ei voi vastata myönteisesti eikä kielteisesti, kuten "Miksi Suomeen ei investoida?"

Betteridgen laki on yksi lukuisista henkilöltä nimensä saaneista lentävistä lauseista, joista kuuluisin lienee Murphyn laki.

Lähteet
-------

1. 1 2  Betteridge, Ian: TechCrunch: Irresponsible journalism *Technovia.co.uk*.  23.2.2009. Viitattu 11.4.2016.  Archive.org
2. ↑  Macalope, The: The Macalope Weekly: Pointless exercises *Macworld*.  8.11.2012. Viitattu 11.4.2016.
3. ↑  Wessman, Roger: Mitä kysymysmerkki otsikossa tarkoittaa *Macworld*.  1.4.2014. Viitattu 11.4.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Ian Betteridgen internet-sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
* Techcrunchin artikkeli aiheenaan Last.fm ja RIAA
* The Complete Edition of Murphy's Laws: Journalistic Principle: If a headline ends in a question mark, the answer is no.
* Meatrobot.org.uk
**Turun linja-autoasema** on Turun keskustassa VI kaupunginosassa, Aninkaistenkadun varrella sijaitseva, vuonna 1938 valmistunut linja-autoasema. Funktionalistisen asemarakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Harald Smedberg ja Totti Sora.

Linja-autoaseman vieressä on kaksi saman tyylisuunnan mukaan rakennettua entistä huoltoasemarakennusta: Aninkaistensillan päässä on entinen Esson huoltoasema ja Puutorin suunnassa on entinen Shellin huoltoasema. Linja-autoaseman rakennus on suojeltu valtakunnallisesti merkittävänä rakennettuna kulttuuriympäristönä yhdessä sen vieressä sijaitsevan kahvilarakennuksen ja entisen Esson huoltoaseman kanssa.

Maaliskuussa 2020 Matkahuolto siirsi lipunmyyntipisteensä läheisessä rakennuksessa sijainneen pakettiterminaalinsa yhteyteen, ja linja-autoaseman päärakennus jäi tyhjilleen. Turun linja-autoasemalta on matkaa Turun päärautatieasemalle noin seitsemänsataa metriä, ja niiden korvaajaksi on suunniteltu juna- ja linja-autoliikenteen yhdistävää matkakeskusta.

Historia
--------

Turun linja-autoasema toimi vuoteen 1938 saakka viereisellä tontilla sijaitsevan, vuonna 1934 rakennetun Shellin huoltoaseman tiloissa. Huoltoasema kunnostettiin kahvila- ja hotellikäyttöön vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Laaksonen, Mikko & Nummelin, Juri: *Turun seudun arkkitehtuuriopas*, s. 142. Helsinki: Kustantaja Laaksonen, 2013. ISBN 9789525805352.
2. ↑  Turun linja-autoasema ympäristöineen *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  Rosvall, Minna: Turun linja-autoaseman palveluihin perätään parannuksia – Matkahuolto lupaa ainakin opasteita  8.9.2020. Yle. Viitattu 17.8.2021.
4. ↑  Nurmi, Teemu: Bussilippujen myynti Turun linja-autoasemalla päättyy - Matkahuollon matkustajapalvelut siirtyvät pakettiterminaaliin *Turkulainen*.  5.3.2020. Viitattu 17.8.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Turun linja-autoasema** Wikimedia Commonsissa

* Turun linja-autoasema. Turun kaupungin talonrakennustoimisto, Arkkitehti, 01.04.1939, nro 4, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
**Turun oikeustalo** on valmistunut Sairashuoneen- ja Linnankadun kulmatontille vuonna 1998. Se on Valtion kiinteistölaitoksen rakennuttama ja arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema. Kiveä julkisivussaan hyödyntävä rakennus sai vuoden 1998 kivipalkinnon. Oikeuslaitoksessa tapahtuneiden uudistusten myötä talossa toimivat nykyisin Turun hallinto-oikeus, Varsinais-Suomen käräjäoikeus ja Syyttäjälaitoksen Turun toimipaikka.

Oikeustalossa on 10 istuntosalia. Ne ovat aulatiloineen sijoitettu harmailla graniittilaatoilla verhottuun 3-kerroksiseen rakennusosaan Sairashuoneenkadun varrelle. Rikosistuntosalit ovat talon pohjakerroksessa, riitasalit kolmannessa kerroksessa. Suunnittelun yhtenä lähtökohtana oli, että saleissa tulee olla päivänvalo. Oikeustalon vaaleaksi rapattu 6-kerroksinen virasto-osa on sijoitettu tontin takaosaan Kakolanmäen rinteeseen. Oikeustalon kellarikerrokseen on rakennettu Suomen ensimmäinen erityisin turvajärjestelyin varustettu istuntosali. 

Sisäänkäynti oikeustaloon tapahtuu vanhan korkkitehtaan piha-aukiolta talon eteen myöhemmin rakennetun turvatarkastustilan kautta. 
Sisätilojen suunnittelussa panostettiin erityisesti odotusaulojen ja istuntosalien tilalliseen ilmeeseen. Osin kolmikerroksisten aulatilojen seinäpinnat on jäsennöity arkkitehdin suunnittelemalla värijaottelulla. Istuntosaleissa katseen kiinnekohtana toimivat oppilastyönä toteutetut, Leena Wiikarin suunnittelemat seinätekstiilit.

Vanha korkkitehdas
------------------

Vanha korkkitehdas, takana uusi oikeustalo.
Oikeustaloon liittyy samalla tontilla, Linnankadun varrelle 1890-luvulla rakennettu korkkitehdas, joka 1990-luvun alussa peruskorjattiin oikeustalon käyttöön. Siinä toimii Varsinais-Suomen ulosottovirasto.

Wicander & Larsonin korkkitehtaan perusti Turkuun ruotsalainen teollisuusmies August Wicander 1871, joka loi korkkiteollisuutta ympäri Eurooppaa. Uusrenessanssityylisen rakennuksen on suunnitellut Arthur Kajanus vuonna 1891. Se on savipohjaisella maaperällä kallistunut Linnankatua kohti, mutta sitä ei ole oikaistu saneerauksen yhteydessä.

Lähteet
-------

* Pekka Pitkänen: Turun oikeustalo, Arkkitehti 6/1998, s. 26-33.

### Viitteet

1. ↑  Leena Maunula: Arkkitehti Pekka Pitkäsen Turun oikeustalo sai kivipalkinnon *Helsingin Sanomat, hs.fi*.  14.11.1998. Viitattu 24.5.2021.
2. ↑  Tu­run hal­lin­to-oi­keus Oikeusministeriö, oikeus.fi. Viitattu 24.5.2021.
3. ↑  Varsinais-Suomen käräjäoikeus Oikeusministeriö, oikeus.fi. Viitattu 24.5.2021.
4. ↑  Syyttäjälaitos Syyttäjälaitos, syyttajalaitos.fi. Viitattu 24.5.2021.
5. ↑  Finn-Korkki Oy:n historia Finn-Korkki Oy. Viitattu 2.8.2018.
6. ↑  Laaksonen, Mikko & Nummelin, Juri: *Turun seudun arkkitehtuuriopas*, s. 192. Helsinki: Kustantaja Laaksonen, 2013. ISBN 9789525805352.
*Tämä artikkeli käsittelee historiallista kauppareittiä. Pohjantie on myös valtatien 4 tienimi Oulun seudulla.*
**Pohjantie** oli Laatokan ja Pohjanlahden välinen kauppareitti, jota pitkin venäläiset ja karjalaiset kulkivat Käkisalmesta Oriveden ja Pielisen kautta Maanselän läpi Oulujärvelle ja sieltä edelleen Ouluun. Reitti on tunnettu 1500-luvulta ja todennäköisesti ollut käytössä jo aikaisemminkin.

Reitin kulku on kirjattu ylös Nousia Venäläisen kertomana Kustaa Vaasan kirjuri Jaakko Teitille vuonna 1557. Teitin luettelon mukaan Käkisalmesta matkattiin Laatokkaa pitkin myöhempään Hiitolaan, josta kuljettiin maitse nykyisen Parikkalan Pyhäjärvelle. Pyhäjärvellä otettiin käyttöön kavaasit (venäläis-karjalaiset veneet), jotka piti vetää maitse Puhoksenkosken ja pienen kannaksen yli Orivedelle. Sieltä matka jatkui vesitse Pielisjokea myöten Pieliselle. Nousia Venäläisen mukaan Pielisen molempia rantoja asuttivat tuohon aikaan venäläiset.

Nousia Venäläisen vuonna 1556 antaman kertomuksen perusteella Lieksanjokea on pidetty keskeisenä vesitienä Vienanmerelle. Kertomuksessa todetaan pariinkin otteeseen, että Lieksanjoki ulottui Valkeaanmereen eli Vienanmereen saakka. Nousian mukaan reitti oli seuraava: Lieksan kylä – Pankajärvi – Tuulijärvi – Kolvasjärvi – Repola – Roukkula – Kiimasjärvi – "Leassjervi" (tarkoittanee Njuokkijärveä) – Piismalahti – Jyskyjärvi – Suopassalmi – Paanajärvi – Piepjärvi – Usmana – Kemijoki.

Pielisen pohjoisrannalta matka jatkui maitse Maanselän harjanteiden yli Nuasjärvelle nykyisen Kajaanin kaakkoispuolelle. Nousia Venäläisen kertoman mukaan Nuasjärvellä oltiin taas Ruotsin kuninkaan mailla. Oulujärveltä oli selkeä reitti Oulujokea myöten Pohjanlahdelle.

Historioitsija Jalmari Jaakkolan mukaan koko reitti voitiin kulkea veneillä. Myöhemmin tuo väite on useaan otteeseen todettu vääräksi, mutta ajatus elää sitkeästi. Kustaa Vilkuna on paikantanut karjalankieliset reitin paikannimet nykykielisinä.

Lähteet
-------

* Turunen, Matti (toim.): *Tienraivausta Pohjois-Karjalassa 1550–1990*. Tiemuseon julkaisuja 14, 1996. ISBN 9789517262156.
* Lions Club Valtimo ry: *Valtimo: Kotiseututeos Karjalan ja Kainuun kauniista rajakunnasta*. Lions Club Valtimo ry, 1994. ISBN 952-90-6060-2.

### Viitteet

1. ↑  Jukka Kokkonen: *Kainuun ja pielisen Karjalan asukkaiden kontaktit Venäjän Karjalaan kreivin ajasta sarkasotaan.*, s. 51. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2002.
2. ↑  Maanselkä (kylä).  *Wikipedia*, 7.3.2020. Artikkelin verkkoversio.  fi
3. ↑  Nenonen, Marko & Toivo, Raisa Maria Toivo. Idän ja lännen välillä: vanhan kauppatien varrella, artikkeli teoksessa *Tienraivausta Pohjois-Karjalassa*, s. 18–24.
**Pohjansurviaiskoi** (*Cauchas breviantennella*) on erittäin harvinainen, pieni perhoslaji. Se on luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Pieni perhonen, jonka etusiivet ovat tummanvihreät ja metallinhohtoiset. Takasiivet harmaanruskeat. Pää on musta-keltainen. Tuntosarvet ovat korkeintaan etusiiven pituiset. Siipiväli 9–10 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Pohjansurviaiskoi on erittäin harvinainen laji. Sen tiedetään esiintyvän Euroopassa vain Ruotsissa, Suomessa ja Venäjällä, Kuolan niemimaalla. Näissä maissa perhosella on vain yksi tunnettu esiintymispaikka kussakin. Suomessa lajin ainoa tunnettu elinpaikka on Saanatunturin etelärinteellä, missä lajin turvaamiseksi on rajattu suojelualue.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Suomessa ja Venäjällä perhosta on tavattu karuilta paikoilta, Suomessa alueelta, jossa tunturinrinteeltä vyöryy irtosoraa. Ruotsissa elinpaikan kasvillisuus on runsaampaa. Aikuiset perhoset lentävät heinäkuun alussa, aurinkoisina ja tuulettomina iltapäivinä.

Ravintokasvi
------------

Toukan ravintokasvia ei tunneta. Lähilajit elävät ristikukkaisilla tai tädykkeillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Rassi, P. Hyvärinen, E. Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.): Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010, Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, 2010. ISBN 978-952-11-3806-5
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Panu Välimäki & Jari-Pekka Kaitila: Huomionarvoiset pikkuperhoshavainnot 2009. Baptria, 2010, 35. vsk, nro 3, s. 89. Suomen Perhostutkijain Seura


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5054311
* Wikispecies: Cauchas breviantennella
* BioLib: 44806
* BOLD: 286404
* CoL: 93WTC
* EUNIS: 298626
* Fauna Europaea: 432313
* Fauna Europaea (new): 4f286404-84ac-4a9c-b316-dae88afb3b87
* GBIF: 4522889
* iNaturalist: 321320
* NCBI: 1869558

 |

 |
**Uplifting trance** eli **anthem trance** on elektronisen tanssimusiikkityyli trancen alalaji, joka syntyi progressiivisen trancen vanavedessä 1990-luvun loppupuolella. Tyypillisiä piirteitä ovat sointuprogressio kaikissa elementeissä (lead-syntetisaattori, bassosoinnut, diskanttisoinnut), pidennetyt breakdown-osiot ja arpeggiot taustalla tuotaessa wash-efektejä eteen.*selvennä*

ÄäninäyteÄäninäyteEsimerkki uplifting trance -tyylistä. Viimeiset 8 tahtia sisältävät myös tyylilajille tyypillisen sidechain-efektin.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Uplifting trance-kappaleissa on usein pidempiä breakdowneja kuin progressiivisessa, ja niissä on happy hardcoren kaltaisia melodioita, josta lempinimi "happy trance". Kappaleissa on usein tasainen 136-142 bpm tempo.

Artisteja
---------

|  |  |
| --- | --- |
| * 2 Players
* 4 Strings
* Above & Beyond
* Ace Da Brain
* Aly & Fila
* Duderstadt
* DuMonde
* Exalted
* Filo & Peri
* M.O.P.E.
* Nathan Profit
 | * NU NRG
* Plastic Angel
* Push
* Rank 1
* Ronski Speed
* Super8 & Tab
* System F
* True Form
* Woody Van Eyden
* Andy Blueman
* Dimension
* ReOrder
* Running Man
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Bryan Meadan (2006). *TRANCENational ALIENation*. Lulu.com, 31. ISBN 978-1-4116-8543-7.
**ARA Drummond** (runkonumerot P-1 ja P-31) on Argentiinan laivaston Drummond-luokan korvetti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Drummond-luokka*
Etelä-Afrikan hallitus tilasi helmikuussa 1976 aluksen Ranskasta Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 12. maaliskuuta 1976. Se laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1977 nimettynä *SAS Goop Hopeksi* Hyväntoivonniemen mukaan. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma UNSCR 418 Etelä-Afrikan asekauppakiellosta esti koeajoissa olleen aluksen luovutuksen tilaajalle. Alus poistettiin Etelä-Afrikan alusluettelosta 17. marraskuuta 1977 ja myytiin Argentiinalle, joka liitti sen laivastoonsa 9. marraskuuta 1978 nimellä *ARA Drummond*. Aluksen runkonumero oli aluksi P-1.

Palvelus
--------

Alus osallistui Falklandin sotaan. Se upotti 7. lokakuuta 1983 taisteluammunnoissa Exocet-ohjuksella maalilaivana olleen hävittäjä *ARA Almirante Domecq Carcian*. Espora-luokan korvettien astuttua palvelukseen 1985 aluksen viirinumeroksi vaihdettiin P-31.

Aluksen tukikohtana oli 1994 Roosevelt Roadsin laivastoasema, kun se osallistui Haitissa operaatio Uphold Democracyyn. Se oli myös Buenos Airesissa ja Rio de Janeirossa Tall Ship Race -purjehduksen avustajana. Aluksen kotisatamana on Mar del Plata, ja sen normaalipalvelukseen kuuluu Argentiinan laajennetun talousalueen kalastuksenvalvonta. Alus on pidättänyt vuosien aikana alueelta useita luvattomasti kalastaneita troolareita.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1947-1995*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1995. ISBN 0-85177-605-1. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 9
**Bernard Yago** (heinäkuu 1916 – 5. lokakuuta 1997 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja ensimmäinen maastaan valittu kardinaali. Hän opiskeli Abidjanissa ja Pariisissa. Hän sai pappisvihkimyksen 1. toukokuuta 1947, ja hänet valittiin Abidjanin arkkihiippakunnan johtoon 5. huhtikuuta 1960. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. toukokuuta 1960 paavi Johannes XXIII, jota avustivat Napoléon-Alexandre La Brie ja Fulton John Sheen. Samassa seremoniassa konsekroitiin Paul Zougrana, Jérôme Rakotomalala ja Peter Poreku Dery.

Yagon motto piispana oli *Ut omnes unum sint*. Hän osallistui 1960-luvulla Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänestä tehtiin San Crisogonon kardinaalipappi 2. helmikuuta 1983. Hän vetäytyi arkkipiispan tehtävistä 19. joulukuuta 1994 ja menetti äänioikeutensa konklaaveissa täytettyään 80 vuotta heinäkuussa 1996. Yago kuoli 81-vuotiaana, ja hänet haudattiin Pyhän Paavalin tuomiokirkkoon Abidjaniin.

Yagon edeltäjä Abidjanin arkkipiispana oli Jean-Baptiste Boivin, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Bernard Agré.

Lähteet
-------

1. 1 2  The Cardinals of the Holy Roman Church: Biographical Dictionary (1903-2011): Y (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Catholic-Hierarchy.org: Archdiocese of Abidjan

Aiheesta muualla
----------------

* Catholic-Hierarchy.org: Bernard Cardinal Yago (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Baanaatin vaakunassa on vedessä seisova silta punaisella pohjalla
Baanaatti Euroopan kartalla
Baanaatin jakautuminen Romanian, Serbian ja Unkarin kesken
Baanaatin alue oranssilla Romanian piirikuntajaossa.
**Baanaatti** (romaniaksi *Banat*, serb. Банат, unk. *Bánság* tai *Bánát*) on historiallinen alue Keski-Euroopassa. Nykyisin se jakaantuu kolmen valtion, Romanian, Serbian ja Unkarin, alueelle.

Serbian Baanaatista suurin osa kuuluu Vojvodinaan. Romanian Baanaatti kattaa kokonaan Timișin piirikunnan sekä valtaosan Caraș-Severinin piirikunnasta. Lisäksi siihen kuuluu pieniä osia Aradin, Hunedoaran ja Mehedințin piirikunnista.

Baanaatti on osa Tonavan pohjoispuolista tasankoaluetta. Sitä rajaavat idästä Karpaatit, lännestä Tiszajoki ja pohjoisesta Mureșjoki. Alueen historiallinen pääkaupunki on Timișoara, joka nykyisin kuuluu Romaniaan.

Lähteet
-------

1. ↑  About the Banat Area DVHH

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Baanaatti** Wikimedia Commonsissa

* 1911 Encyclopædia Britannica/Banat
**Martti Akseli Tulenheimo** (vuoteen 1906 **Thulé**; 20. maaliskuuta 1883 Kangasala − 18. lokakuuta 1945 Kangasala) oli suomalainen insinööri ja urkujenrakentaja, tehtailija Bror Axel Thulén poika. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1943.

Elämäkerta
----------

Tulenheimo valmistui insinööriksi Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta vuonna 1908 ja työskenteli kaksi vuotta tanskalaisessa Marcussenin urkurakentamossa. Hän toimi vuodesta 1912 isoisänsä, Ruotsista Suomeen muuttaneen Anders Thulén (1813–1872) Kangasalle vuonna 1843 perustaman Kangasalan Urkutehtaan johtajana. Yhdessä Oskar Merikannon kanssa hän julkaisi vuonna 1916 kirjan *Urut, niiden rakenne ja hoito*.

Sisällissodan aikana Tulenheimo toimi Kangasalan suojeluskunnan esikunnassa. Tulenheimo osallistui 1930-luvulla näkyvästi Lapuanliikkeen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen toimintaan, joten hän suuntautui poliittisesti oikeistolaisemmin kuin useimmat sukulaisensa. Tulenheimo kuului Mäntsälän kapinan (27. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1932) johtomiehiin, mistä hänet tuomittiin Turun hovioikeudessa kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen. 

Tulenheimon kuoltua Kangasalan Urkutehtaan toimintaa jatkoi vuoteen 1983 saakka hänen poikansa, insinööri Pertti Tulenheimo (1923−1983).

Martti Tulenheimon veljiä olivat lakimies, poliitikko ja professori Antti Tulenheimo (4.12.1879 Kangasala – 3.9.1952 Helsinki), asianajaja Eino Tulenheimo (28. toukokuuta 1885 Kangasala – 2. syyskuuta 1962 Helsinki) ja asianajaja Olli Tulenheimo (24.2.1891 Kangasala – 22.6.1971 Turku). Heidän sisarensa Katri (6.6.1881–21.11.1953) avioitui teologian tohtori ja poliitikko Paavo Virkkusen (vuoteen 1906 Snellman, 27.9.1874 Pudasjärvi – 13.7.1959 Pälkäne) kanssa. Heidän äidinpuoleinen isoisänsä oli valtiopäivämies Agathon Meurman (9.10.1826 Kangasala – 17.1.1909 Helsinki) ja serkkunsa arkkitehti sekä asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman (4.6.1890 Ilmajoki – 19.8.1994 Helsinki). Tulenheimon puoliso oli lääketieteen lisensiaatti Eva Debora Heman, heidän tyttärensä Eva Eila Tellervo Asztalos (s. 3.7.1918) oli lääkäri ja ekonomi.

Julkaisuja
----------

* *Urut: niiden rakenne ja hoito*; osan Registreeraustaito kirjoittanut Oskari Merikanto. WSOY 1916, näköispainos Lasipalatsi, Helsinki 2009
* *Kangasalan urkutehdas 1843-1943: 100 vuotta*. Kangasalan urkutehdas, Tampere 1943
* *Kangasalan urkutehdas 1843-1953*; uudistettu ja täydennetty painos Kangasalan urkutehtaan 100-vuotiskertomuksesta, kirj. Martti ja Pertti Tulenheimo. Kangasalan urkutehdas, Tampere 1953

Lähteet
-------

* *Musiikin tietokirja*. Otava, Helsinki 1948.
* *Otavan musiikkitieto* (toim. Keijo Virtamo). Otava, Helsinki 1997.
* Seppälä, Raimo: *Tulenheimot: Urkujentekijöitä ja yhteiskunnan rakentajia.* Otava 2011, Helsinki. ISBN 978-951-1-25473-7.

### Viitteet

1. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 32. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo Argentiinan laivaston Almirante Brown -luokan raskaasta risteilijästä. Muita saman nimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**ARA Almirante Brown** (runkonumero C-1) oli Argentiinan laivaston Almirante Brown -luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa ja kylmässä sodassa, kunnes se poistettiin palveluksesta 27. kesäkuuta 1961. Alus romutettiin 1962 Italiassa.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Almirante Brown -luokka (risteilijä)*
Alus tilattiin Italiasta Odero Terni Orlandolta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1927. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1929 ja valmistui 18. heinäkuuta 1931.

Palvelus
--------

*Almirante Brown* luovutettiin 5. heinäkuuta 1931 Argentiinan laivastolle. Alus lähti 27. heinäkuuta Genovasta sisaraluksensa *ARA Veinticinco de Mayon* kanssa Argentiinan La Plataan, jonne ne saapuivat 15. syyskuuta. Seuraavana päivänä alukset liitettiin virallisesti laivastoon.

Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen. Alus kolaroi 3. lokakuuta 1941 sotaharjoituksissa hävittäjä *ARA Corientesin* kanssa. Hävittäjä upposi. Alus jäi samassa yhteydessä taistelulaiva *ARA Rivadavian* alle, mikä aiheutti kolmen kuukauden korjaukset telakalla Puerto Belgranossa.

Alus osallistui 1947-1948 etelänapamantereen valloitukseen, minkä jälkeen sen palvelus jatkui rauhanajan tehtävissä. Se teki 1949 laivastovierailun New Yorkiin. Alukselle teki 20. huhtikuuta 1950 Bellin helikopteri onnistuneen laskun, mikä oli ensimmäinen helikopterin laskeutuminen Argentiinan laivaston alukselle.

Alus riisuttiin aseista 1960 ja poistettiin laivastoluettelosta 31. heinäkuuta 1961. Se myytiin romutettavaksi italialaiselle Soc. Com. Trasimeno Spalle Milanoon, jonne alus lähti 2. maaliskuuta 1962 hinattuna.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **ARA Almirante Brown (C-1)**.
* Whitley, M. J.: *Cruisers of World War Two - an international encyclopedia*. Lontoo: Arms and Armour, 1996. ISBN 1-86019-874-0. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Whitley, M. J. s. 13

*Almirante Brown*-luokan risteilijät

|  |
| --- |
| *ARA Almirante Brown* – *ARA Veinticinco de Mayo* |
| Edeltäjä: Garibaldi-luokka – Seuraaja: *ARA La Argentina* |
**Martti Viktor Vaula** (ent. **Vikbäck**, 11. marraskuuta 1891 Keuruu – 11. huhtikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.

Martti Vaulan vanhemmat olivat leipuri Johan Viktor Vikbäck ja Julia Aurora Andelin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1914. Hän toimi suomen kielen ja historian opettajana Haapamäen yhteiskoulussa vuosina 1915–1917, Tyrvään yhteiskoulussa vuosina 1917–1918 ja Oriveden kansanopistossa vuosina 1918–1919.

Vaula on Länsi-Suomen kansanopiston johtajana Huittisissa 1919–1920 ja sen jälkeen Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa historian sijaisopettajana 1920–1922, latinan ja suomen tuntiopettajana 1925–1927 sekä suomen, historian ja yhteiskuntaopin apulaislehtorina 1931–1947 ja suomen kielen vanhempana lehtorina 1947–1954.

Vaula kirjoitti suomen kielen ja kirjallisuuden aloilta oppikirjoja sekä artikkeleita muun muassa Virittäjä-lehteen.

Teoksia
-------

* *Määrittää ja määrite*. Virittäjä 3/1938
* *Suomen kielioppi sekä tyyli- ja runo-opin alkeet : oppikouluille ja seminaareille* ; kirj. Lauri Kettunen ja Martti Vaula. WSOY 1938, 12. painos 1963
* *Suomen valtionoppikoulujen opettajaliitto 1917-1943*. Suomen valtionoppikoulujen opettajaliitto, Vammala 1944
* *Miten opettaisin kirjallisuutta 1*. WSOY 1947, 2. painos 1952
* *Miten opettaisin kirjallisuutta 2*. WSOY 1953

Lähteet
-------

1. 1 2  *Tyrvään yhteiskoulu – Vammalan lukio 1904–1979* (matrikkeli), s. 137. Vammala: Vammalan lukio, 1979. ISBNN 951-95031-7-X.
2. ↑  Martti Vaulan kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 12.4.1959, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2018.
3. ↑  Norssin historia : Perinteen jatkajat; vakituinen opettajakunta 1937
4. ↑  Norssin historia : Perinteen jatkajat; vakituinen opettajakunta 1947


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Rauhaniemen kansankylpylä kesällä 2020.
**Rauhaniemen kansankylpylä** on vuonna 1929 rakennettu uimalaitos, joka sijaitsee Tampereella Näsijärven rannassa, Lapinniemen kaupunginosassa. Kansankylpylään kuuluu sauna ja uimaranta, jotka ovat käytössä ympäri vuoden. Kesäisin paikalla toimii myös kioski.

Arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema kylpylärakennus on säilynyt ulkopuolelta lähes alkuperäisessä asussa, ja sillä on kulttuurihistoriallista arvoa. Sisätiloissa on lämmitetyt pukuhuoneet, wc- ja peseytymistilat sekä kaksi saunaa, jotka ovat yhteisiä naisille ja miehille. Saunojat eivät ole alasti vaan käyttävät uima-asua. Isompaan saunaan mahtuu kerralla jopa 50 henkeä, pienempään 30. Kansankylpylän saunat ja vesi lämmitetään öljyllä.

Rauhaniemen kansankylpylän omistaa Tampereen kaupunki, ja sen hoidosta huolehtii tamperelainen uimaseura TaTU Tampere.

Historiaa
---------

Tampereen Pyhäjärven rantaan perustettiin 1908 Palomäen uimalaitos. Tamperelaiset uimaseurat esittivät kuitenkin vuonna 1921, että myös Itä-Tampereen alueelle tarvittaisiin vastaavanlainen kohde. Kaupungin rahapulan vuoksi hanke viivästyi ja päätös uuden "kansankylpylän" rakentamisesta tehtiin vasta vuosikymmenen lopulla. Uimalaitoksen sijaintipaikaksi valikoitui Rauhaniemi, joka oli ollut jo pitkään Lapin esikaupungin asukkaiden vakituinen uimapaikka.

Kansankylpylän avajaisia vietettiin juhannuksena 1929. Kylpylä oli alun perin virkistyspaikka, jossa ihmiset uivat rauhallisesti ja ottivat aurinkoa. Siellä järjestettiin uimakouluja ja myös muuta toimintaa, kuten puistokonsertteja. Sauna valmistui myöhemmin, vuonna 1957.

Kylpylän länsipuolelta on löydetty kalliopiirroksia, joita pidetään kulttuurihistoriallisesti merkittävänä muinaisjäännöksenä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Rauhaniemen kansankylpylä: Info Tampere:  Rauhaniemen kansankylpylä. Viitattu 4.8.2017.
2. 1 2  Kanninen, Helinä: Rauhaniemessä on nyt kesäsaunojien vuoro *Tamperelainen*.  7.5.2015.  Arkistoitu 4.8.2017. Viitattu 4.8.2017.
3. 1 2 3  Suodenjoki, Sami: Rauhaniemen uimaranta *Koskesta voimaa*. Viitattu 11.1.2020.
4. 1 2  Levonmaa, Anna: Koukkuniemen ja Rauhaniemen viheryleissuunnitelma (PDF) (luonnos)  21.6.2016. Tampere:  Tampereen kaupunki. Viitattu 4.8.2017.
5. ↑  Kallio, Katariina: Lapinniemi, Petsamo ja Kaupin maastot Tampere:  Visit Tampere.  Arkistoitu 5.8.2017. Viitattu 4.8.2017.
6. ↑  Petri Linna: Rauhaniemen kansankylpylän peruskorjaus huomioiden esteettömyys *theseus.fi*.
7. ↑  Rauhaniemen kansankylpylä: Historia Tampere:  Rauhaniemen kansankylpylä. Viitattu 4.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Rauhaniemen kansankylpylä Facebookissa
* Rauhaniemen kansankylpylän järjestyssäännöt vuonna 1930
**Rauhankasvatusinstituutti** (RKI, vuoteen 1989 **Yrjö Kallisen Rauhanopiston kannatusyhdistys**) on suomalainen puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton rauhankasvatuksen asiantuntijajärjestö, joka on perustettu vuonna 1981. Rauhankasvatusinstituutti järjestää täydennyskoulutusta opettajille ja nuoristotyöntekijöille sekä seminaareja, materiaalia ja koulutustilaisuuksia kasvatusalan ammattilaisille. Laajin kouluille suunnattu toiminta on Rauhankasvatuksen oppimateriaalit -verkkomateriaali (ent. Maailmankoulu), joka tuo koulumaailmaan kansalaisjärjestöjen tuottamaa rauhankasvatus- ja globaalikasvatusmateriaalia sekä kouluttaa ja auttaa järjestöjen toimijoita ja opettajia globaalin vastuun teemoissa. Järjestö on osa kansainvälistä rauhankasvatusliikettä toimien yhteistyössä Unescon kanssa.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhdistysrekisteri: Rauhankasvatusinstituutti (Patentti- ja rekisterihallitus 2020) luettu 13.8.2020
2. ↑  admin: Järjestö *Rauhankasvatusinstituutti*.  25.5.2015.  Arkistoitu 4.8.2020. Viitattu 12.8.2020.