recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eino Johannes Härkönen** (10. maaliskuuta 1886 Joensuu – 4. helmikuuta 1944 Eno) oli suomalainen taidemaalari, joka kuvasi etenkin kotimaakuntaansa Pohjois-Karjalaa. Hänen teoksensa ovat tyyliltään realistisia. Hänen tyttärensä Helmi on naimisissa Aapeli Saarisalon pojan Sakarin kanssa.

Härkösen vanhemmat olivat räätäli Juho Härkönen ja Hanna Pesonen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta 1907. Härkönen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1907–1910 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa, opettajinaan Eero Järnefelt ja Väinö Blomstedt. Vuonna 1913 hän teki opintomatkan Pariisiin, jossa hän opiskeli puolen vuoden ajan Acadèmie de la Grande Chaumierissa. Härkönen toimi taidemaalarina ja piirtäjänä Enon Kaltimossa.

Härkösen ateljeetalo on kotipitäjässään Enossa. Joensuun taidemuseossa on hänen piirroskokoelmansa. Omaiset arvelevat hänen tuotantonsa nousevan kolmeentuhanteen. Työt ovat muotokuvia, hiilipiirroksia, maisemamaalauksia ja alttaritauluja.

Härkönen oli naimisissa vuodesta 1921 Alli Margaretha Borgin kanssa.

Teoksia
-------

Härkösen maalaamia alttaritauluja on Enon, Kuusjärven, Rääkkylän, Tuupovaaran ja Valtimon kirkoissa:

* *Kristus ristillä*, Kuusjärven kirkko, Outokumpu 1914 (kauppias Kuokkasen tilaamana)
* *Kristuksen ylösnousemus*, Rääkkylän kirkko 1929
* *Kristus ristillä*, Enon kirkko
* *Kristus ristillä*, Valtimon kirkko 1933
* *Kristuksen ylösnousemus*, Tuupovaaran kirkko 1942

Lähteet
-------

* Aapeli Saarisalo: Rymättylän räätälin poika – Silakkapitäjästä suureen maailmaan, 2. painos, WSOY 1975, ISBN 951-0-07293-1
* Eino J. Härkösestä Enon seurakunnan sivuilla[vanhentunut linkki]
* Ervo Vesterinen, Kalatulilla Pohjois-Karjalassa – Eino Härkösen elämä ja taide. Otava 2010.978-951-1-24608-4

### Viitteet

1. ↑  Saarisalo, s. 124
2. ↑  Suomen Kuvataiteilijamatrikkeli : Eino Härkönen
3. 1 2 3  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31558
4. ↑  Saarisalo, s. 126


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
*Kuoro*, 1985–2019, Mikkeli. – Teos oli Peitsarin koulun pihalla. Koulun oppilaat muuttivat väistötiloihin ja teos siirrettiin varastoon.
*Talvella*, 1991, Varkaus.
**Riitta Huttunen** (s. 1957 Pieksämäki) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataideopettaja. Hän asuu ja työskentelee Pieksämäellä.

Huttunen on suorittanut kuvanveistäjän ammattitutkinnon Lahden taidekoulussa vuonna 1980. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa ja Oulun yliopistossa ja valmistui kuvataideopettajaksi vuonna 1990. Vuonna 2002 hän suoritti taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa. Vuodesta 1991 hän on ollut Pieksämäen Hiekanpään koulun kuvataiteen lehtori.

Julkisia töitä
--------------

  

hebab kamburilainen

Riitta Huttusen veistoksia ja muita julkisia töitä on muun muassa Pieksämäen ja Kuopion kaupunkien kokoelmissa. Pieksämäellä on kirjailija Aila Meriluodon kotitalon muistolaatta Huvilakadun varrella, Pieksämäen ensimmäisen kansakoulun muistolaatta Rantatiellä ja Sotiemme vuodet 1939–1944 kokeneille -muistokivi Pieksämäen lukion edustalla Keskuskadun varrella. Varkaudessa 1991 järjestetyssä ympäristötaiteen näyttelyssä oli esillä teos *Talvella*, joka sittemmin jäi pysyväksi taideteokseksi Varkauteen.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuoro kulttuurireitit.fi. Viitattu 14.6.2019.
2. ↑  Huttunen, Riitta: "Kuoro"- teos Mikkelissä muutti varastoon *Riitta Huttusen kotisivu*.  2.2.2020. Viitattu 24.4.2020.
3. ↑  Huttunen, Riitta Varkauden kaupunki.  Arkistoitu 15.12.2014. Viitattu 24.4.2020.
4. 1 2  Huttunen, Riitta: Riitta Huttunen CV *Riitta Huttusen kotisivu*. Viitattu 24.4.2020.
5. ↑  Huttunen, Riitta: Pieksämäen muistomerkkejä *Saranat.fi-palvelu*.  9.9.2011.  Arkistoitu 6.7.2018. Viitattu 24.4.2020.
6. ↑  Talvella, 1991 Varkauden kaupunki.  Arkistoitu 22.6.2017. Viitattu 24.4.2020.
**Borneonkissa**, vanhoilta nimiltään **borneonpunakissa** ja **lahtikissa**, (*Catopuma badia*, joskus käytetään sukua *Pardofelis*, *Felis*, *Profelis* tai *Badiofelis*) on Borneon saarella Kaakkois-Aasiassa elävä kissaeläinlaji. Borneonkissasta ei tiedetä paljoa, sillä se on hyvin harvinainen.

Havainnot
---------

Ennen vuotta 1998 borneonkissa oli nähty elävänä vain kaksi kertaa. Ensimmäinen havainto tehtiin joko vuonna 1855 tai 1874. 1880-luvulla löydettiin muutama nahka ja kaksi pääkalloa. Vuonna 1893 löytyi joitakin jälkiä. Seuraavat tiedot lajin olemassaolosta saatiin vasta 1954, kun eräs matkailija näki Borneossa dajak-nimisen alkuasukasheimon seremonia-asusteissa borneonkissan turkista valmistettuja päähineitä. Lajin uskottiin jo kuolleen sukupuuttoon, kunnes vuonna 1992 saatiin pyydystettyä erikoisen näköinen kissa, joka kuitenkin kuoli pian. Geenitutkimuksissa se osoittautui naaraspuoliseksi borneonkissaksi. Ensimmäinen valokuva elävästä borneonkissasta saatiin vuonna 1998, jolloin yhdysvaltalainen luontokuvaaja Art Wolfe kuvasi Malesian ja Indonesian rajalla metsäpaloa paenneen yksilön.

Nykyään maailman eläintarhoissa on noin nelisenkymmentä lajin yksilöä; niistä viisi on USA:ssa. Borneolaiset pyydystäjät saavat tarhoilta suuria palkkioita elävistä yksilöistä.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Borneonkissan turkki on punaruskea, mutta myös harmaita muunnoksia esiintyy. Vatsapuoli on muuta ruumista vaaleampi. Molekyylianalyysien perusteella laji on sukua aasiankultakissalle, mutta borneonkissan kallon lyhyt ja pyöreä rakenne on erilainen ja se on kooltaan pienempi kuin yleisempi sukulaisensa. Sen pienehköt korvat ovat alempana sivuilla kuin muilla kissoilla. Borneonkissan pituus on 50–65 cm, ohutkarvainen häntä on 30–40 cm pitkä. Eläin painaa 2–4 kg.

Maalaus borneonkissasta.

Ravinto
-------

Borneonkissa saalistaa yöaikaan lintuja, jyrsijöitä ja mahdollisesti myös apinoita.

Elinympäristö
-------------

Borneonkissa elää tiheissä sademetsissä ja kalliopensaikoissa. Metsien hakkuun uskotaan heikentävän uhanalaisen lajin elinmahdollisuuksia.

Lähteet
-------

* Macdonald, David: *Nisäkkäät 1*, s. 44. Maailman eläimet -sarjan 1. osa. Suomentanut Nurminen, Matti. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 1986. ISBN 951-30-6530-8.
* Tieteen kuvalehti 5/1999, s. 19: artikkeli *Villikissa ensi kertaa valokuvassa*
* Tunturisusi.com: Borneonkissa

### Viitteet

1. ↑  Hearn, A. Sanderson, J. Ross, J. Wilting, A. & Sunarto, S.: *Catopuma badia* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.1*.  2008. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.7.2014. (englanniksi)
2. 1 2  Wilson & Reeder: *Catopuma badia* *Mammal Species of the World*. Bucknell University. Viitattu 29.04.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Pardofelis badia | 
* Wikidata: Q213044
* Wikispecies: Pardofelis badia
* ADW: Catopuma\_badia
* EoL: 311552
* Fossilworks: 224091
* GBIF: 5787234

 |
|  |
| Felis badia | 
* Wikidata: Q23772812
* GBIF: 5787235
* ZooBank: 829D53B7-9C0A-4093-9A1E-249729D0C46A

 |

 |
Galápagosin kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Ecuador |
| Pinta-ala | 
7 618 km² |

Hallinto| Tyyppi | 
KansallispuistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1959View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Galápagosin kansallispuisto** (esp. *Parque Nacional Galápagos*) on kansallispuisto Galápagossaarilla. Lähes koko Galápagossaaret kuuluvat kansallispuistoon. Sen pinta-ala on 7 618 neliökilometriä eli se peittää 96,7 prosenttia saarten maa-alasta. Loput 3,3 prosenttia on jätetty ihmiskäyttöön.

Kansallispuisto on jaettu kolmeen vyöhykkeeseen. Täydellisen suojelun alue pyritään pitämään kokonaisuudessaan ihmistoiminnan ulkopuolella. Ekosysteemien suojelun ja palauttamisen alueella sallitaan pienimuotoinen ihmisvaikutus. Asutuksia ja maatalousaluetta lähinnä olevaa vyöhykkeellä pyritään minimoimaan ihmisen aiheuttama vaikutus.

Galápagossaarten suojelua alettiin edistää 1930-luvulla, ja vuonna 1936 Ecuadorin hallitus julisti saaret kansallisvarannoksi ja perusti komission tutkimaan saarten suojelua. Irenäus Eibl-Eibesfeldt ja Robert Bowman ajoivat Kansainvälistä luonnonsuojeluliittoa ja Unescoa tutkimaan saarten asemaa. Järjestöjen tuella he tekivät vuonna 1957 tutkimusmatkan Galápagossaarille ja esittivät seuraavana vuonna Lontoossa eläintieteen kansainvälisessä konferenssissa vaatimuksen saarten välittömästä suojelusta.

Ecuador julisti 15. kesäkuuta 1959 Galápagossaaret kansallispuistoksi. Samana vuonna Belgiassa perustettiin Charles Darwin Foundation, joka aloitti toimintansa saarilla Charles Darwinin tutkimusasemalle ja jonka tehtävää oli kouluttaa, estää vieraslajien leviämistä ja suojella uhanalaisia lajeja.

Ecuador valitsi vuonna 1968 puistoon ensimmäiset suojelutyöntekijänsä, ja seuraavana vuonna kansallispuiston rajat määriteltiin virallisesti. Puistoon nimettiin vuonna 1972 ensimmäinen johtaja, ja seuraavana vuonna viralliseen puisto-organisaatioon kuului 18 työntekijää.

Lähteet
-------

1. ↑  *Plan Galápagos*. Puerto Baquerizo Moreno, Galápagos, Ecuador: Consejo de Gobierno del Régimen Especial de Galápagos, 2016. ISBN 978-9942-22-059-2. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 12.12.2018). (espanjaksi)
2. ↑  National Park Dirección del Parque Nacional Galápagos.  Arkistoitu 12.2.2019. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)
3. 1 2 3  The Conservationists Galapagos Conservancy. Viitattu 12.12.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kansallispuiston kotisivut (espanjaksi)
Hipparkhos Nikaialainen.
**Hipparkhos Nikaialainen** (m.kreik. Ἳππαρχος ὁ Νικαεύς, *Hipparkhos ho Nikaeus*, lat. *Hipparchus Nicaeensis*; n. 190–127 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka oli kotoisin Nikaiasta ja vaikutti Rhodoksella. Hän teki suuria muutoksia tähtitieteen kehitykseen matemaattisena tieteenä ja trigonometrian perusteisiin. Vaikka Hipparkhosta pidetään yleisesti yhtenä antiikin suurimmista tieteilijöistä, hänen elämästään tiedetään vain vähän. Suurin osa tiedoista perustuu toisen käden tietoihin, erityisesti Ptolemaioksen 100-luvulla tekemään kirjaan.

Hipparkhos teki tähtitieteellisiä havaintoja Ptolemaioksen mukaan vuosien 147 eaa. ja 127 eaa. välillä, kuitenkin mahdollisesti myös jo sitä aikaisemmin. Hänen tärkein tähtitieteellinen teoksensa käsitteli Auringon ja Kuun kiertoratoja, niiden kokoja ja etäisyyttä maasta sekä tutkimuksen pimennyksistä. Esimerkiksi myöhempi Johannes Keplerin aurinkokuntamalli perustuu Hipparkhoksen työhön. Hipparkhos teki tutkimuksia myös päiväntasausten ajankohdista ja vuoden pituudesta. Hipparkhos pystyi määrittämään vuoden pituuden 365 1/4 päiväksi perustuen Aristarkhoksen 145 vuotta aiempaan havaintoon.

Plinius vanhemman mukaan Hipparkhos teki myös tähtiluettelon, jossa on niiden nimet ja omien mittaustensa mukaiset sijannit. Suorat todisteet luettelosta ovat kuitenkin heikot eikä sen sisältämien tähtien määrästä tai sijaintitietojen muodosta ole selvyyttä.
Robert Russell Newton on 1977 esittänyt että Ptolemaios kopioi Hipparkhoksen tähtitaulukot ja on vain muuttanut niiden koordinaatit. Niistä puuttuu useita tähtiä joita ei ole kyetty havaitsemaan Rodokselta.

Lähteet
-------

* Hipparchus. *Encyclopaedia Britannica*. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Newton, R. R.: The Strange Case of Claudius Ptolemy, 1977, APL Technical Digest, Vol. 16 Number 2  (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hipparkhos Nikaialainen** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
	+ 6
	+ 7
	+ 8

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
	+ 2
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Elian Lehto** (s. 2. kesäkuuta 2000) on suomalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Santa Claus Ski Teamia. Hän on keskittynyt vauhtilajeihin eli syöksylaskuun ja supersuurpujotteluun.

Lehto sijoittui nuorten MM-kilpailuissa seitsemänneksi syöksylaskussa Narvikissa 2020. Banskossa 2021 hän oli supersuurpujottelussa 14:s ja suurpujottelussa 16:s. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Åren MM-kilpailuissa 2019 hän keskeytti suurpujottelun ensimmäisellä kierroksella. Courchevelin ja Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui supersuurpujottelussa 22:nneksi ja syöksylaskussa 25:nneksi sekä keskeytti alppiyhdistetyssä.

Alppihiihdon maailmancupissa Lehto kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2018 Saalbachissa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2022 sijoittuessaan 20:nneksi Val Gardenan syöksylaskussa. Tämän jälkeen hän on yltänyt pisteille ollessaan tammikuussa 2023 Wengenin syöksylaskussa 27:s sekä joulukuussa 2023 ollessaan Val Gardenan ensimmäisessä syöksylaskussa 22:s ja toisessa 29:s ja Bormion syöksylaskussa 28:s. Eurooppa-cupissa hän sijoittui tammikuussa 2023 Wengenin molemmissa supersuurpujottelukilpailuissa kolmanneksi.

Lehto on kaudesta 2022–2023 lähtien harjoitellut Sveitsin maajoukkueen kanssa. Hänen valmentajanaan toimii Eero Blomqvist.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Elian Lehto Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). Viitattu 29.12.2023. (englanniksi)
2. ↑  Holopainen, Pekka: Suomen suurlupaus pääsi Sveitsin huippumaajoukkueeseen – näin uskomattoman kalliista investoinnista on kyse  6.10.2023. Yle. Viitattu 29.12.2023.
**Vinyylitolueeni** tai **4-vinyylitolueeni** tai **p-metyylistyreeni** (C9H10) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeeriteollisuudessa monomeerinä valmistettaessa maaleja, lakkoja ja polyestereitä.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa vinyylitolueeni on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten hiilivetyihin. Yhdiste muistuttaa reaktiivisuudeltaan styreeniä ja polymerisoituu suhteellisen helposti. Polymeroitumisen estämiseksi tuotteen joukkoon voidaan lisätä katekolijohdannaisia, esimerkiksi 4-tert-butyylikatekolia, inhibiittoreiksi. Useat reaktiot tapahtuvat vinyylitolueenille styreeniin verrattuna nopeammin. Vinyylitolueeni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata oireina pää- ja kurkkukipua, huimausta, huonovointisuutta ja uneliaisuutta. Yhdiste on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja voi vaurioittaa niitä.

Valmistus ja käyttö
-------------------

Vinyylitolueenia valmistetaan käsittelemällä tolueenia eteenillä. Tässä reaktiossa muodostuu seos, jossa on o- ja p-etyylitolueenia. Näistä p-etyylibentseenistä saadaan vinyylitolueenia dehydrauksella. Zeoliittikatalyyttien avulla voidaan kontrolloida tolueenin etylointia siten, että tuotteena muodostuu pääasiassa p-etyylibentseeniä, josta valmistetaan edelleen vinyylitolueenia. Vinyylitolueenia voidaan valmistaa myös tolueenin ja asetaldehydin välisellä reaktiolla.

Vinyylitolueenia käytetään polymeerien valmistuksessa sellaisenaan tai komonomeerinä. Yhdisteestä muodostuva homopolymeeri poly(metyyli)styreeni on ominaisuuksiltaan verrattavissa polystyreeniin, mutta on tätä kevyempää. Vinyylitolueenin korkeamman hinnan vuoksi tämä polymeeri on kuitenkin polystyreeniä kalliimpaa ja sen käyttö on sen vuoksi vähäisempää. Vinyylitolueenia käytetään myös komonomeerina valmistettaessa maaleja, lakkoja ja polyestereitä.

Lähteet
-------

1. ↑  4-Methylstyrene – Substance summary *PubChem*. NCBI. Viitattu 13.5.2017.
2. 1 2 3 4 5 6  Denis H. James & William M. Castor: *Styrene, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2011. Viitattu 13.5.2017
3. 1 2 3  Shiou-Shan Chen: *Styrene, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2006. Viitattu 13.5.2017.
4. ↑  Vinyylitolueenin kansainvälinen kemikaalikortti Viitattu 13.5.2017.
5. 1 2  Robert D. Ashford: *Ashford's Dictionary of Industrial Chemicals*, s. 747–748. 2nd Edition. Wavelength Publications, 2001. ISBN 0-9522674-2-X. (englanniksi)
**Anže Lanišek** (s. 20. huhtikuuta 1996 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä ja MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla kotimaansa SSK Mengešiä.

Mäkihypyn maailmancupissa Lanišek debytoi vuonna 2014 Planicassa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti kauden 2014–2015 avauskilpailussa Klingenthalissa ollen 21:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Wisłassa marraskuussa 2019 ollen toinen. Viikkoa myöhemmin hän oli Rukalla kolmas. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Rukalla marraskuussa 2021. Lisäksi hän on sijoittunut kolmanneksi Engelbergissä joulukuussa 2020 ja toiseksi Innsbruckissa sekä Zakopanessa tammikuussa 2021 ja Rukalla marraskuussa 2021. Kauden 2020–2021 kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui Titisee-Neustadtissa kahdesti toiseksi sekä Zakopanessa ja Planicassa kerran kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja lentomäkicupissa viides. Kaudella 2022–2023 hän voitti Rukalla sekä Titisee-Neustadtissa ja oli Wisłassa sekä Titiseessä toinen. Hän voitti Engelbergin ensimmäisen kilpailun ja sijoittui jälkimmäisessä kolmanneksi. Mäkiviikolla hän sijoittui Garmisch-Partenkirchenissä toiseksi, Innsbruckissa kolmanneksi, Bischofshofenissa toiseksi ja kokonaistuloksissa kolmanneksi. Helmikuussa hän oli toinen Willingenissä. Maaliskuussa hän saavutti Oslossa voiton ja kakkossijan, Lillehammerissa hän oli toinen ja Vikersundissa kolmas. Kauden päätösviikonloppuna Planican lentomäessä hän oli kahdesti toinen. Hän sijoittui kolmanneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa, lentomäkicupissa ja Raw Air -kiertueella. Uudenvuodenpäivänä 2024 hän voitti Garmisch-Partenkirchenissä. Bischoshofenissa hän sijoittui kolmanneksi ja mäkiviikon kokonaiskilpailussa viidenneksi.

Nuorten olympialaisissa Lanišek on voittanut yhden kullan ja yhden hopean sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla yhden kullan ja kaksi hopeaa. Lentomäen MM-kilpailuissa hän oli kahdestoista sekä Kulmissa 2016 että Planicassa 2020. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Lanišek saavutti pronssia normaalimäessä ja oli viides suurmäessä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 13:nneksi. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2022 Lanišek voitti Slovenian joukkueessa kultaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa joukkuemäessä ja pronssia sekajoukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli yhdeksäs ja suurmäessä yhdestoista.

Lanišekilla on hallussaan Planican Bloudkova Velikankan HS139-mäen sekä talvi- että kesäennätys. Talviennätys 149 metriä syntyi vuoden 2014 Slovenian yhdistetyn-mestaruuskilpailuissa. Kesäennätys on 140 metriä.

Lähteet
-------

* Anže Lanišek Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)
**Urpo Oskari Jokinen** (6. helmikuuta 1920 Hollola – 21. lokakuuta 2007 Pori) oli suomalainen musiikkipedagogi, musiikkikirjailija sekä -toimittaja, kuoronjohtaja ja säveltäjä.

Jokinen ansioitui Suomen koulutusjärjestelmässä musiikkilukioiden toiminnan kehittäjänä. Hän toimi Helsingin koulujen musiikinohjaajana vuosina 1962–1979 ja Uudenmaan läänin lääninkouluttajana 1972–1983. Hän oli Suomen Musiikinopettajain Liiton toiminnanjohtaja vuosina 1970–1976. Jokinen julkaisi ja oli muiden kanssa mukana toimittamassa laulu- ja musiikkikirjoja, joihin kuuluivat *Musiikki* (III–IV, VII–VIII) ja *Kansanmusiikki* (I–II). Hän oli *Rondo*-lehden päätoimittajan tehtävissä vuosina 1974–1976. Jokinen sävelsi vokaalimusiikin teoksia.

Jokinen oli talvisodan aikana kotirintamalla suojeluskunnan vartiotehtävissä. Jatkosodassa hän oli mukana partioretkissä Kiestingin suunnalla ja toimi sittemmin tulenjohtajana sekä huoltopäällikkönä. Jokisella oli musiikkineuvoksen arvonimi (1989).

Lähteet
-------

1. 1 2  Musiikkineuvos Urpo Jokinen Helsingin Sanomat
2. 1 2 3  Otavan Musiikkitieto A–Ö, uudistetun laitoksen 1. painos (1997), toim. Keijo Virtamo
**Nauhapensas** (*Homalocladium platycladum*) on Uuden-Guinean ja Salomonsaarten alueilta kotoisin oleva tatarkasvi, joka on yleistynyt eri puolille maailmaa tropiikin ja subtrooppisen vyöhykkeen koriste- ja pensaskasviksi. Euroopassa kasvia viljellään lähinnä ruukuissa sisätiloissa. Se tunnetaan kauppapuutarhoissa ainakin nimellä *twiggy*, joka viitannee samannimisen valokuvamallin hoikkuuteen. Yksi kasvin englanninkielisistä nimistä on "tapeworm plant", joka olisi suunnilleen käännettynä heisimatokasvi. Tämä kuvaa kasvin ulkonäköä. Sen vihreät varret ovat litteitä ja jaokkeellisia. Kasvin kukat ilmaantuvat jaokkeiden rajalle palloina, jotka kypsyvät ensin punaisiksi, sittemmin mustiksi siemeniksi. Lehtiä on vain nuorissa versoissa ja ne ovat pieniä. Kasvista voi tulla noin nelimetrinen.

Nauhapensas, jossa on hedelmiä.
Kasvihuoneissa nauhapensaan lehdet ovat vahingoittuneet toisinaan pihatattarenhärmä (*Erysiphe polygoni*) -härmästä.

Lähteet
-------

1. ↑  Viikon kasvi 2000 englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Havaijin kasveja englanniksi
3. ↑  Kasvitaudista Prahan yliopistossa englanniksi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3268129
* APDB: 209740
* Calflora: 12562
* CoL: 3MD28
* EPPO: HLCPL
* GBIF: 2888873
* GRIN: 90028
* iNaturalist: 431121
* IPNI: 694604-1
* IRMNG: 10207593
* ITIS: 503059
* PLANTS: HOPL5
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:694604-1
* Tropicos: 26000436
* WFO: wfo-0000724412

 |

 |
**Vladimir Nikolajevitš Gusev** (ven. Владимир Николаевич Гусев, s. 4. heinäkuuta 1982 Nižni Novgorod) on venäläinen maantiepyöräilijä.

Gusev aloitti ammattilaisuransa Team CSC -tallissa vuonna 2004. Hän ajoi joukkueessa kahden vuoden ajan, jonka jälkeen siirtyi Discovery Channel -talliin vuosiksi 2006–2007. Tämän jälkeen hän edusti Astana Teamia heinäkuuhun 2008, jolloin hänet erotettiin tallista, koska hänen testituloksensa olivat normaalista poikkeavia joukkueen sisäisen antidopingohjelman perusteella. Kausilla 2010–2014 Gusev eedusti Katjuša-tallia ja kaudella 2015 Skydive Dubai Pro Cycling -joukkuetta.

Gusev on voittanut Venäjän aika-ajomestaruuden viisi kertaa. Vuoden 2006 Pariisi–Roubaix-klassikossa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta hylättiin Peter Van Petegemin ja Leif Hosten tavoin, koska kolmikko ylitti rautatien, vaikka puomit olivat jo laskeutuneet lähestyvän junan vuoksi.

Saavutuksia
-----------

2000
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa hopeaa
2003
Venäjän aika-ajomestari
GP Tell, kokonaiskilpailun sekä 3. ja 4 b -etapin voitto
Maantiepyöräilyn EM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
2004
Chrono des Herbiers, toinen
2005
Venäjän aika-ajomestari
GP d'Ouverture, toinen
2006
Sachsen Tour, kokonaiskilpailun voitto
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun ja prologin voitto
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, maantieajossa ja aika-ajossa kymmenes
2007
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, mäkikilpailun ja 6. etapin voitto
Venäjän aika-ajomestari
Flanderin ympäriajo, viides
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
2008
Venäjän aika-ajomestari
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa yhdestoista
2010
Venäjän aika-ajomestari
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa kolmastoista
2011
E3 Prijs Vlaanderen, kolmas
2012
Bayern-Rundfahrt, kokonaiskilpailussa kolmas
2015
Marokon ympäriajo, 8. etapin voitto

Lähteet
-------

* Vladimir Gusev Trap–Friis-tietokannassa (englanniksi)
* Vladimir Gusev Cycling Archives -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gusev fired over doping suspicion[vanhentunut linkki] Eurosport.yahoo.com 25.7.2008 Viitattu 25.7.2008 (englanniksi)
2. ↑  Gusev returns to ProTour with Katusha *cyclingnews.com*.  5.5.2010. Viitattu 17.5.2010. (englanniksi)
3. ↑  Vladimir Gusev *procyclingstats.com*. Viitattu 11.1.2016. (englanniksi)
4. ↑  Results Vuelta a España (ESP/HIS) - 2010 UCI. Viitattu 20.3.2012. (englanniksi)
5. ↑  SANCTIONS, PERIOD OF INELIGIBILITY, DISQUALIFICATION *uci.ch*. Viitattu 20.3.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Virallinen sivusto
Teräsrautelan koulu Korkkisvuorenkadun päässä.
Suikkilan koulu Talinkorventien varrella.
**Teräsrautelan koulu** on turkulainen peruskoulun alakoulu, joka toimii kahdessa paikassa, Teräsrautelassa (Korkkisvuorenkatu 14) ja Suikkilassa (Talinkorventie 16). Molemmissa yksiköissä annetaan vuosiluokkien 1–6 opetusta, yhteensä lähes 300 oppilaalle.

Koulun rehtori Johanna Erkkilä äänestettiin keväällä 2018 *Turun Seutusanomien* lukijaäänestyksessä Länsi-Turun positiivisimmaksi henkilöksi.
Suikkilan yksikkö purettiin vuonna 2022 ja sen oppilaat siirrettiin Teräsrautelaan.

Historiaa
---------

Teräsrautelan koulun Teräsrautelan yksikkö toimii vuonna 1956 valmistuneessa koulurakennuksessa, jonka on suunnitellut Heikki Sarainmaa Turun kaupungin rakennusosastolla. Alun perin Teräsrautelan kansakouluksi rakennetussa kiinteistössä on toiminut myös kirjasto, ja siinä on aiemmin ollut talonmiehen asunto.

Teräsrautelan kansakoulun ensimmäisiä opettajia oli myöhemmin Akavan puheenjohtajana toiminut Voitto Ranne.

Suikkilan ala-aste, nykyisin Teräsrautelan koulun Suikkilan yksikkö, on perustettu vuonna 1972 ja laajennettu lisärakennuksella 1990-luvulla. Alun perin sen suunnitteli koko Suikkilan lähiön arkkitehtina toiminut Pekka Pitkänen.

Lähteet
-------

1. ↑  Teräsrautelan koulu Turun kaupunki. Viitattu 8.7.2018.
2. ↑  Teräsrautelan koulun rehtori Johanna Erkkilä on Länsi-Turun positiivisin! *turunseutusanomat.fi*.  29.5.2018. Viitattu 8.7.2018.
3. 1 2  Kupila, Sanna ym.: "Teräsrautelan koulu, Ruohonpää 24-7, Korkkisvuorenkatu 14", *Turun koulut. Keskustan ulkopuolisten koulujen inventointi ja arvottaminen*, s. 6, 19, 31. Turun kaupungin museokeskus, rakennusvalvonta ja kaupunkisuunnittelu, 2016. Teoksen verkkoversio (viitattu 8.7.2018).
4. ↑  Ikonen, Kimmo: "Suurten ikäluokkien kausi", *Turun koulut aikansa ilmiöinä. 140 vuotta yleissivistävää opetusta (1872–2012)*, s. 172. Turun kaupunki, 2015. ISBN 978-952-5991-77-2. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 4.6.2018).
5. ↑  Koulun esittely  2004. Suikkilan ala-aste.  Arkistoitu 11.1.2013. Viitattu 8.7.2018.
**Vladimir Aleksandrovitš Karpets** (ven. Владимир Александрович Карпец, s. 20. syyskuuta 1980 Pietari) on venäläinen maantiepyöräilijä.

Karpets aloitti ammattilaisuransa Lokosphinx-tallissa vuonna 1998. Hän osallistui vuoden 2000 olympialaisissa ratapyöräilyn henkilökohtaiseen ja joukkuetakaa-ajoon. Vuonna 2001 hän siirtyi Itera-joukkueeseen ja kahta vuotta myöhemmin ibanesto.com -talliin. Hän ajoi samassa tallissa, joka sittemmin tunnettiin Caisse d'Epargnen nimellä, vuoteen 2008 saakka.

Karpets saavutti ensimmäisinä ammattilaisvuosinaan useita sijoituksia kymmenen parhaan joukkoon pienemmissä etappikilpailuissa. Vuonna 2004 hän voitti Ranskan ympäriajon nuorten kilpailun tehtyään ratkaisevan eron Thomas Voeckleriin viimeistä edellisen päivän aika-ajossa. *Tour de Francen* kokonaiskilpailussa Karpets oli kolmastoista. Samana vuonna hän voitti Vuelta Ciclista a la Rioja -kilpailun sekä sijoittui toiseksi Katalonian ympäriajossa.

Vuonna 2005 Karpets sijoittui Italian ympäriajossa seitsemänneksi ja oli 18. etapin aika-ajossa toinen. Seuraavana vuonna hän oli Espanjan ympäriajossa kahdeksas.

Vuonna 2007 Karpets voitti UCI ProTour -sarjaan kuuluvat Katalonian ja Sveitsin ympäriajot. Näistä jälkimmäisen hän ratkaisi viimeisen päivän aika-ajossa, jonka kuudes sija nosti hänet kokonaiskilpailun kolmannelta sijalta voittoon. Ranskan ympäriajon jälkimmäisellä aika-ajoetapilla hän oli kolmas ja yhteistuloksissa neljästoista sekä Espanjan ympäriajon kokonaiskilpailussa seitsemäs.

Pekingin olympialaisissa 2008 Karpets oli aika-ajossa kahdeksastoista ja maantieajossa yhdeksästoista. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli maantieajossa kahdeskymmenes.

Karpets siirtyi vuoden 2009 alussa Katjuša-talliin. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi Tour de Romandien kokonaiskilpailussa, viidenneksi Sveitsin ympäriajossa ja 13:nneksi Ranskan ympäriajossa. Vuoden 2010 Tour de Romandiessa hän oli neljäs, Italian ympäriajossa neljästoista ja Espanjan ympäriajossa yhdestoista.

Karpets palasi viimeisiksi ammattilaiskausikseen 2012–2013 entiseen espanjalaistalliinsa, uudelta nimeltään Team Movistar.

Lähteet
-------

* Vladimir Karpets trsp-friis-tietokannassa (englanniksi)
* Vladimir Karpets Cycling Archives -tietokannassa (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Karpets voitti pyöräilyn Sveitsin ympäriajon, Carlström 32:s MTV3 24.6.2007
2. ↑  Results Vuelta a España (ESP/HIS) - 2010 UCI. Viitattu 19.3.2012. (englanniksi)
3. ↑  SANCTIONS, PERIOD OF INELIGIBILITY, DISQUALIFICATION *uci.ch*. Viitattu 19.3.2012. (englanniksi)
**Vera Stanhope tutkii** on brittiläinen poliisisarja, jonka nimiosassa esiintyy Brenda Blethyn. Sarja perustuu Ann Cleevesin romaanien henkilöihin, ja osassa jaksoista myös juoni pohjautuu kirjaan, osa on käsikirjoitettu televisiolle.

Poliisikomisario Vera Stanhope on keski-ikäinen naispoliisi Northumberland & Cityn poliisilaitoksella. Hänen lähimpänä alaisenaan oli aluksi Joe Ashworth (jota esittää David Leon) ja myöhemmillä kausilla Aiden Healy (Kenny Doughty). Vanhempi poliisi Kenny Lockhart (Jon Morrison) on tähän mennessä ollut sarjassa koko ajan.

Sarja aloitettiin vuonna 2011, ja sitä on esitetty yksitoista tuotantokautta. Suomessa yhdettätoista tuotantokautta on esitetty ensimmäisen kerran 2022. 

Suomessa sarjalla on noin puoli miljoonaa katsojaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Vera Stanhope tutkii *Yle*. Viitattu 21.5.2017.
2. ↑  Vera Stanhope tutkii – suosittu brittidekkari juhlii 10. kauttaan *yle.fi*. Viitattu 9. elokuuta 2020.
3. ↑  Brittinäyttelijä muistelee yhteistä yötään Bond-näyttelijä Daniel Craigin seurassa: "Tuoppi taisi läikkyä" *Iltasanomat*.  23.4.2015. Viitattu 21.5.2017.
**Kardinaalitetra** (*Paracheirodon axelrodi*) on tetrojen heimoon kuuluva kala.

Akvaariokalana kardinaalitetra vaatii pehmeää ja hapanta vettä, jonka pH-arvo 6–7. Se viihtyy lämpimämmissä (noin 25–30-asteisissa) vesissä kuin sukulaisensa neontetra, eikä näitä kahta lajia tulisi yhdistää erilaisten lämpötilavaatimustensa takia samaan akvaarioon.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Kala on täysikasvuisena noin 4–5 cm pitkä ja hoikkavartaloinen. Se elää noin 5–10 vuotta. Se on saanut nimensä punaisesta (kardinaalien tunnusväri) raidasta kyljessä. Ylempänä on sinertävä raita, leveämpi ja kirkkaampi kuin neontetralla, ja lisäksi raita on suorempi kuin neontetran. Muuten vartalon väri on harmahtava.

Alkuperä
--------

Kardinaalitetra elää luonnossa Etelä-Amerikan joissa. Sitä on vaikea saada lisääntymään vankeudessa, joten suurin osa kaupan kardinaalitetroista on luonnosta pyydystettyjä.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen
-------------------------------

Kardinaalitetra on parvikala; luonnossa yhdessä parvessa voi olla tuhansia yksilöitä.

Ravinto
-------

Kardinaalitetra on hyönteissyöjä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gehan, B.: The Cardinal Tetra *aquarticles.com*.  Arkistoitu 14.9.2008. Viitattu 1.6.2008.
2. ↑  Faunatar (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  pet Education

Aiheesta muualla
----------------

* *Paracheirodon axelrodi* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q590731
* Wikispecies: Paracheirodon axelrodi
* BOLD: 302841
* CoL: 4CPDX
* EoL: 213459
* FishBase: 8195
* GBIF: 2353911
* iNaturalist: 172380
* IRMNG: 10152263
* ITIS: 163037
* NCBI: 268476
* WoRMS: 1014021

 |

 |
**Seinäjoen pataljoona** oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 2. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoona oli valkoisen armeijan ensimmäinen järjestäytynyt pataljoona, jonka muodostaminen aloitettiin 4. helmikuuta 1918 Vaasassa ja sen ensimmäinen komentaja oli kapteeni Aminoff. Näihin aikoihin pataljoona sai nimekseen **Seinäjoen pataljoona**. Pataljoona alkoikin kasvaa nopeasti ja 22. helmikuuta 1918 se oli kasvanut 520 miestä käsittäväksi joukoksi. Pataljoona sijoitettiin Seinäjoelle, jossa se alkuun keskittyi vartiopalvelukseen päämajan varusväkenä.

Pataljoonan komentaja oli majuri Torsten Carl Otto Aminoff, v.t. komentaja oli kapteeni B. G. L. Schauman

Joukko-osastot
--------------

* **1. komppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Herman Samuel Sundvall (haavoittui 16. maaliskuuta 1918 Länkipohjassa), jääkärialiupseeri Juuso Herman Taskinen (16. maaliskuuta - 31. maaliskuuta 1918) ja jääkärivääpeli Aleksander Villiam Redh, jääkärivänrikki Frans Emil Vantunen.

Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Joel Mikko Hautala, jääkärivaravääpeli Edvin Peltola (kaatui 16. maaliskuuta Länkipohjassa), jääkärialiupseeri Alexander Villiam Redh (siirrettiin 2. komppaniaan ja myöhemmin 3. komppanian päälliköksi), jääkärialiupseeri Juuso Herman Taskinen (toimi komppanianpäällikkönä 16. maaliskuuta - 31. maaliskuuta).
* **2. komppania**

Päällikkö: kapteeni Toivonen, jääkärivääpeli Eino Valdemar Kalervo (18. maaliskuuta alkaen).

Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Eino Valdemar Kalervo (myöhemmin komppanianpäälliköksi), jääkärivääpeli Artturi Bedda,
* **3. komppania**

Päällikkö: jääkärivänrikki Severus Konkola myöhemmin, jääkärialiupseeri Alexander Villiam Redh.

Joukkueenjohtajat: jääkärivänrikki Frans Emil Vantunen (haavoittui 16. maaliskuuta 1918 ja parannuttuaan siirrettiin 1. komppaniaa päälliköksi).
* **Konekiväärikomppania**

Päällikkö: jääkäriluutnantti Huugo Reino Östman myöh. Kahva.

Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Vilho Toivo Tattari

Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit
----------------------------------------

Aliupseeritehtävissä jääkärialiupseeri Karl Kustaa Grönman, alipäällystön kouluttajana jääkärivääpeli Lauri Johannes Gulin.

Lähteet
-------

* Toim. Ignatius, Theslöf, Palmén, Grotenfelt, Nordenstreng ja Soikkeli, Suomen vapaussota 1918 osat V ja VI, Otava Helsinki 1924-1925.
* Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
* Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
Siam Parkin sisäänkäynti.
**Siam Park** on vesipuisto Teneriffalla Kanariansaarilla. Puisto sijaitsee Playa de las Américasin reunalla Costa Adejessa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 2004, ja se avattiin vuonna 2008. Siam Park on Kanariansaarten suurin vesipuisto.

Siam Parkin suunnittelivat isä ja poika Wolfgang ja Christoph Kiessling omistamansa, Teneriffan pohjoisosassa sijaitsevan Loro Parque -eläintarhan rinnakkaiskohteeksi. Thaimaa-teemainen vesipuisto houkutteli ensimmäisenä toimintavuonnaan 600 000 ja vuonna 2011 jo 800 000 kävijää. Vesipuistoon mahtuu 7 500 asiakasta päivässä.

Siam Park on noussut Trip Advisor -verkkopalvelun käyttäjäarvioissa maailman parhaaksi vesipuistoksi.

Laitteet
--------

* The Volcano
* The Dragon
* Wave Palace
* Naga Racer
* The Giant
* The Tower of Power
* River Sawasdee
* Jungle Snake
* The Lost City
* Mekong Rapids

Lähteet
-------

1. ↑  Aqualand Aquasur Gran Canaria, VisitCanaryIslands.Org. Viitattu 26.6.2017.
2. ↑  Juliana Gilling: Siam Tells a Story (Arkistoitu – Internet Archive), International Association of Amusement Parks and Attractions (IAAPA) 2012. Viitattu 26.6.2017.
3. ↑  Top 25 Water Parks — World, TripAdvisor.com. Viitattu 26.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Siam Park**.
* Siam Parkin kotisivut (englanniksi)
**Homejuusto** on pehmeä juusto, joka kypsytetään *Penicillium*-suvun pensselihomeiden avulla. Homejuustot jaetaan sini- ja valkohomejuustoihin. Sinihomejuustoissa homekasvusto on sinertävää ja sijaitsee suonina juuston seassa. Valkohomejuustoissa homeen annetaan kasvaa juuston pinnalla muutamien päivien tai viikkojen ajan, jolloin pinnalle muodostuu huntuinen valkea kerros. Joitakin myös sisältä homekypsytettyjä valkohomejuustoja on olemassa. Homejuustot ovat usein voimakassuolaisia, sekä maultaan ja tuoksultaan voimakkaita. *lähde?*

Homejuusto syntyi todennäköisesti sattuman kautta, kun tavallisia juustoja säilytettiin luolissa, ja niissä esiintyneet homeet alkoivat kasvaa juustossa. Lopulta syntyneen uudenlaisen juuston maku havaittiin hyväksi, ja homejuustoja alettiin kypsyttää järjestelmällisesti luolissa. Näin tehdään yhä, mutta yleisempää on homeen siirtäminen juustoon laboratoriossa kasvatetusta kannasta.

Sinihomejuustoissa juustomassaan tehdään pieniä reikiä homeen kasvun vauhdittamiseksi juuston sisällä. Avatun juustopalan pinnalle alkaa kehittyä uutta, aluksi vaaleaa homekasvustoa, mikä ei kuitenkaan vaikuta juuston syömäkelpoisuuteen. Oikein säilytetyssä homejuustossa viljelty homekanta on niin vahva, etteivät muut haitalliset homeet menesty siinä. Sinihomejuusto voi parantua vanhetessaan, mutta enemmän tuorejuuston tyyppinen valkohomejuusto pilaantuu nopeammin. Pilaantuneen valkohomejuuston tunnistaa voimakkaasta ammoniakin tuoksusta – tosin mietona tuoksu on luonteenomainen eräille pitkään kypsytetyille valkohomejuustoille. *lähde?*

Sinihomejuustoja
----------------

Englantilainen Stilton-sinihomejuusto.

| Nimi | Alkuperämaa | Kovuus | Rasvaisuus | Maito | Kypsytysaika  viikkoa | Penicillium-laji |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Roquefort | Ranska | puolikova | keskirasvainen | lammas | 4 12 | P. roqueforti |
| Bleu d’Auvergne |  |  | lehmä | 1 4 | P. glaucum, P. roqueforti |
| Stilton | Englanti |  | keskirasvainen | 2 9 (\*) | P. glaucum |
| Aura | Suomi | puolikova | 3 6–12 | P. roqueforti |
| Danablu | Tanska |  | täysrasvainen |  |
| Gorgonzola | Italia |  | 5 12–16 | P. glaucum, P. roqueforti |
| Cabrales | Espanja |  |  | 6 8–24 |  |

Valkohomejuustoja
-----------------

Ranskalainen Camembert-valkohomejuusto.

| Nimi | Alkuperämaa | Kovuus | Rasvaisuus | Maito | Kypsytysaika  viikkoa | Penicillium-laji |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Camembert | Ranska | pehmeä | keskirasvainen | lehmä, vuohi | 3 (\*) | *P. camemberti*, *P. candidum* |
| Brie | lehmä | 4 (\*) | *P. candidum* |
| Carré de l’Est | 5 |  |
| Neufchâtel | 8–10 |  |

Lähteet
-------

* Raholan syötäviä sanoja (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Homejuusto**.
* Fineli: Sinihomejuusto (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fineli: Valkohomejuusto, rasvainen (Arkistoitu – Internet Archive)
* Fineli: Valkohomejuusto, vähärasvainen (Arkistoitu – Internet Archive)
**Ollolai** (sardiksi *Ollolài*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 291 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27,24 neliökilometriä. Se sijaitsee 960 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ollolai** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
**Onanì** (sardiksi *Onanìe*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 391 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 71,97 neliökilometriä. Se sijaitsee 482 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Onanì** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
**Mamoiada** (sardiksi *Mamujàda*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 544 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 48,83 neliökilometriä. Se sijaitsee 544 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*.  Arkistoitu 11.3.2019. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mamoiada** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Taiteilija Werner Åström
**Werner Johannes Åström** (30. syyskuuta 1885 Oulu – 22. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi pehmeästi muotoillen mutta värikkäästi idyllisen rauhallisia interiöörejä, levollisia alastonkuvia ja rehevän valoisia kesämaisemia.

Åström kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1903–1904 ja harjoitti sen jälkeen taideopintoja muun muassa Pariisissa Académie Colarossissa ja Académie Ransonissa 1905–1906 sekä 1909–1911. Hän toimi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun johtajaopettajana 1917–1918 ja opettajana 1926–1940 sekä Helsingin yliopiston piirustussalin vt. opettajana 1925–1926 ja 1929.

Åström debytoi Helsingissä 1907. Vuonna 1917 hän voitti ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa. Vuosina 1920–1924 Åström asui Vaasassa, Lapualla ja Vimpelissä. Hänen maalaustensa kohteena oli tavallista kansaa Marraskuun ryhmän ihanteiden mukaisesti. Tältä ajalta on esimerkiksi maalaus *Talvi-ikkuna* (1920). Hänen teoksiaan on muun muassa Kansallisgallerian kokoelmissa.

Åströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali (1954) ja valtion taiteilijaeläke. Hän kuoli 93-vuotiaana Helsingissä 22. huhtikuuta 1979.

Lähteet
-------

1. 1 2  Åström, Werner *Uppslagsverket Finland*. Svenska folkskolans vänner.  Arkistoitu 25.1.2016. Viitattu 9.1.2016. (ruotsiksi)
2. ↑  *Factum, osa 8*, s. 264. Espoo: Weilin & Göös, 2005. ISBN 951-35-6682-X.
3. 1 2 3 4  Werner Åström taiteilijamatrikkelissa
4. ↑  Suomalaisen taiteen kokoelma: Werner Åström (1885—1979) Tikanojan taidekoti.  Arkistoitu 26.1.2016. Viitattu 9.1.2016.
5. ↑  Åström, Werner Kansallisgalleria.  Arkistoitu 27.1.2016. Viitattu 9.1.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Eräs pohjanmaalainen taiteilijakoti, Suomen Kuvalehti, 15.04.1922, nro 15-16, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Aarre Heinonen : Taiteilija Werner Åström, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 05.11.1933, nro 45, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Lanusei** (sardiksi *Lanusè*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 5 399 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 53,17 neliökilometriä. Se sijaitsee 595 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lanusei** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
**Posada** (sardiksi *Pasàda*) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 967 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 32,77 neliökilometriä. Se sijaitsee 37 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.

Lähteet
-------

1. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Altitudini dei comuni tramite DEM *Italian kuntien pinta-alat ja korkeus merenpinnasta*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)
2. 1 2  Istat - Istituto nazionale di statistica: Bilancio demografico al 30/11/2016 *Italian tilastokeskuksen väestötilasto alueittain, maakunnittain ja kunnittain*. Viitattu 16.04.2019. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Posada** Wikimedia Commonsissa

Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili