recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Paul Spiegel lokakuussa 2003.
**Paul Spiegel** (31. joulukuuta 1937 Warendorf, Saksa – 30. huhtikuuta 2006 Düsseldorf, Saksa) oli Saksan juutalaisten keskusneuvoston (*Zentralrat der Juden in Deutschland*) johtaja ja Saksan juutalaisten puhemies.

Paul Spiegel kasvoi karjatilalla ja muutti Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan perheensä mukana aluksi Brysseliin. Spiegel selvisi holokaustista Flanderissa, jossa maanviljelijän perhe piilotteli häntä. Ennen tätä poliisi oli pidättänyt Brysselissä ratsian yhteydessä hänen siskonsa, joka kuoli myöhemmin keskitysleirillä. Spiegel on kuvannut näitä kokemuksiaan kirjassaan *Wieder zu Hause?* ('Jälleen kotona').

Vuosina 1958–1965 Spiegel työskenteli *Allgemeine Jüdische Wochenzeitung* -lehdessä muun muassa toimittajana. 1960-luvulla hän kirjoitti myös moniin muihin lehtiin. 

Vuonna 1993 Spiegelistä tuli Saksan juutalaisten keskusneuvoston johtoryhmän jäsen. Aluksi hän toimi varapuheenjohtajana ja myöhemmin (9. tammikuuta 2000 lähtien Ignatz Bubisin kuoleman jälkeen) puheenjohtajana. 

11. helmikuuta 2004 Spiegel vastaanotti Düsseldorfin Heinrich Heine -yliopiston kunniatohtorin arvon ja hänestä tehtiin synnyinkaupunkinsa Warendorfin kunniakansalainen. 

Spiegel kuoli huhtikuussa 2006. Hän oli saanut 3. helmikuuta keuhkotulehduksen seurauksena sydäninfarktin, jonka jälkeen lääkäri olivat laittaneet hänet keinotekoiseen koomaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Paul Spiegel ist tot Spiegel Online. Viitattu 5.7.2016. (saksaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**H’K Sokil Kiova** (ukr. ХК Сокіл Київ, *H’K Sokil Kyjiv*) on Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa pelaava jääkiekkoseura.

Historia
--------

Neuvostoaikana Sokil pelasi vuodet 1963-1965 ja 1971-1978 Pervaja Ligassa ja vuodet 1965-1970 ja 1978-1991 Neuvostoliiton mestaruussarjassa.

Neuvostoliiton kaaduttua Sokil osallistui Kansainväliseen liigaan. Samalla Sokol pelasi myös vastaperustetussa Ukrainan pääsarjassa. Venäjän kansallistettua jääkiekkosarjansa 1996 keskittyi Sokol ainoastaan Ukrainan sarjaan.

Vuodesta 2004 eteenpäin Sokil on pelasi enimmäkseen naapurimaan Valko-Venäjän Ekstraligassa. Poikkuksia olivat kaudet 2007–2008 ja 2008–2009, jolloin joukkue pelasi ainoana ukrainalaisena seurana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa. Sokilin kakkosjoukkue Sokil-2 pelasi samaan aikaan Ukrainan pääsarjassa.

Sokil voitti myös ensimmäisen Tampere Cupin vuonna 1989.

Seura on viime aikoina kärsinyt talousvaikeuksista, eikä sen edustusjoukkuetta saatu kasaan kaudelle 2014–2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eurohockey.net
Hümmətin perustajajäsenet Məşədi Əzizbəyov, A. Melikov, Əsədulla Axundov ja Məhəmməd Əmin Rəsulzadə.
**Hümmət** (lausutaan [hymmä´t], suomeksi "Energia", ven. Гумме́т, *Gummet*) oli azerbaidžanilainen sosiaalidemokraattinen järjestö. Se perustettiin vuonna 1904 Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Bakun komitean yhteyteen tekemään propagandatyötä azeriväestön keskuudessa. Järjestö toimi yhteistyössä bolševikkien kanssa, mutta taktisista syistä se esiintyi usein itsenäisenä. Hümmətin perustajiin kuuluivat Prokofi Džaparidze, Aleksandr Stopani ja Sultan Məcid Əfəndiyev. Järjestön johdossa toimivat myös Məşədi Əzizbəyov, Məmməd Məmmədyarov, Nəriman Nərimanov ja Stepan Šaumjan.

Vuosien 1905–1907 vallankumouksen jälkeen Hümmətin toiminta lamaantui. Järjestö perustettiin uudelleen helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Neuvostovallan kaaduttua Bakussa heinäkuussa 1918 Hümmətin bolševikkijohtajat siirtyivät maan alle tai pakenivat Astrahaniin, kun taas Tbilisissä kesällä 1917 perustettu menševikkiryhmä osallistui Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan parlamentin toimintaan. Vuonna 1919 ryhmät tekivät yhteistyötä. Helmikuussa 1920 VKP(b):n Bakun järjestö, Hümmətin bolševikit ja iranilaisten työläisten Ədalət perustivat Azerbaidžanin kommunistisen puolueen.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 7*, s. 448. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1972.
**Koulupudokas** on useimmin lapsi tai nuori, joka jättää oppivelvollisuutensa suorittamatta määräajassa tai keskeyttää opintonsa.

Suurin osa oppivelvollisuusikäisistä suorittaa Suomessa oppivelvollisuutensa 16 ikävuoteen mennessä. Joidenkin osalta tämä viivästyy koulunkäynnin keskeyttämisen vuoksi. Siksi on keskusteltu oppivelvollisuusikärajan nostamisesta 18 vuoteen. Opetusministeriön tavoitteena on taata jokaiselle suomalaiselle toisen asteen tutkinto. Koulunkäynnin keskeyttäminen on kuitenkin yleistä. Lähes 4 500 peruskoulunsa päättänyttä nuorta oli ilman opiskelupaikkaa 2006. Tämä merkitsee 7% ikäluokasta. Tavoitteena kuitenkin vuodelle 2009 on että vain 2% ikäluokasta jäisi peruskoulun jälkeen opiskelumaailman ulkopuolelle. Syynä koulunkäynnin keskeyttämiseen saattaa olla parantunut työllisyystilanne ja ammattioppilaitosten sisäänpääsyvaatimusten tiukentuminen lisääntyneen hakijamäärän vuoksi .

Lähteet
-------

1. ↑  [vanhentunut linkki]Sari Sarkomaa: Koulupudokkaiden synty on ehkäistävä ennakolta[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

Tero Järvinen ja Markku Vanttaja. Koulupudokkaiden työurat. Vuosina 1985 ja 1995 koulutuksen ja työn ulkopuolella olleiden nuorten urapolkujen vertailua. Yhteiskuntapolitiikka 78 (2013). PDF
Art Carney
**Arthur William Matthew Carney** (4. marraskuuta 1918 Mount Vernon, New York – 9. marraskuuta 2003 Chester, Connecticut) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu teatteri-, elokuva-, televisio- ja radionäyttelijä.

Hän aloitti uransa 1950-luvun alussa, näytellen 1950- ja 1960-luvulla lähinnä televisiossa. 1970-luvulla hän alkoi saada enemmän rooleja elokuvista. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa *Harry ja Tonto* (Harry and Tonto, 1974), *Viimeinen näytös* (The Late Show, 1977), *Kotikäynti* (House Calls, 1978), *Elävän kuvat* (Movie Movie, 1978), *Tuhoojat* (Ravagers, 1979), *Tyttö kuumasta* (Sunburn, 1979), *8 rajua miestä* (Steel, 1979), *Vauhtivaarit* (Going in Style, 1979), *New Yorkin kostaja* (Defiance, 1980), *Riemuralli* (Take This Job and Shove It, 1981), *St. Helens* (1981), *Parasta aikaa elämässä* (Better Late Than Never, 1982), *Tulessa syntynyt* (Firestarter, 1984), *Pahan kasvot* (The Naked Face, 1984), *Muppetit Manhattanilla* (The Muppets Take Manhattan, 1984) ja *Last Action Hero* (1993). Hän sai parhaan miespääosan Oscarin roolistaan elokuvassa *Harry ja Tonto* (1974). Hän on saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.

Art Carney oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa. Hän kuoli 85-vuotiaana.

Aiheesta muualla
----------------

* Art Carney Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Art Carney NNDB:ssä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Korea

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
***Rosa* ’Celsiana’** on *Rosa* Damascena-ryhmään eli kesädamaskonruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista suuret, vaalean ruusunpunaiset, vanhetessaan valkoisiksi muuttuvat puolikerrannaiset kukat. Ruusu menestyy Suomessa maan etelä-osassa (II-vyöhyke).

Alkuperä
--------

*Rosa* ’Celsiana’ oli tunnettu Hollannissa 1730-luvulla. Cels frères -kasvitarha toi sen 1800-luvun alussa Ranskaan, jossa se esiteltiin nimellä *Rosa* damascena ’mutabilis’. Ruusu sai nimensä ’Celsiana’ sen Ranskaan tuoneen tunnetun ranskalaisen kasvinjalostajan M. F. Celsin mukaan. Ruusun alkuperä on tuntematon, mutta kesädamaskonruusut, joihin se lajikkeena kuuluu, ovat peräisin Lähi-idästä ja ne on tunnettu Euroopassa tuhansia vuosia. Rooman valtakunnan häviämisen myötä damaskonruusut hävisivät Euroopasta, mutta ne palasivat 1200-luvulla takaisin ristiritarien mukana. Kesädamaskonruusuja pidetään *Rosa* Gallican (ranskanruusun) ja *Rosa* Phoenican (valkokukkaisen köynnösruusun) luonnossa syntyneenä risteymänä. Kesädamaskonruusut kukkivat kerran kesässä. Syysdamaskonruusut kukkivat heinäkuussa ja toistamiseen syksyllä.

Kuvaus
------

’Celsiana’ kasvaa Suomessa noin 1,2-1,5 metrin korkuiseksi, siroksi, pystyksi pensaaksi. Versoissa on erikokoisia piikkejä. Lehdet ovat tummanvihreät, himmeäpintaiset, sahalaitaiset. ’Celsiana’ kukkii runsaasti, Suomessa heinäkuussa noin kolme viikkoa. Kukat ovat puolikerrannaisia, vaalean ruusunpunaisia ja halkaisijaltaan 6-7 cm. Vanhetessaan kukat muuttuvat valkoisiksi, helmiäisen sävyisiksi. Terälehtiä on 9-16 kpl. Heteet ovat keltaiset ja selvästi näkyvissä. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä ruusun tuoksuinen. Syksyllä ruusuun muodostuu kiulukoita.

Viihtyy aurinkoisessa, lämpimässä kasvupaikassa, niukka- tai keskiravinteisessa maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I - II.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosa Damascena-Ryhmä - Rosa 'Celsiana' *Finto.fi Suomalainen asiasanasto ja ontologiapalvelu*. Viitattu 4.1.2021.
2. 1 2  Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut - Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio - Otava 1998 - Sivu 86
3. 1 2 3  Celsiana – Rosa damascene Hongiston Taimisto. Viitattu 4.1.2021.
4. 1 2  Rosa damascena 'Celsiana' rose Description *HelpMeFind.com*. Viitattu 4.1.2021.
5. 1 2  Gudrun Manell & Bertil K. Johansson: Ruusut - Suomen oloihin soveltaen suomentanut Hannele Vainio - Otava 1998 - Sivut 84-85
6. 1 2  Leena Nurmi: Damaskonruusut *Kodin Pellervo*.  10.7.2008. Viitattu 4.1.2021.
7. ↑  Celsiana - Old rose *DavidAustinRoses.com*. Viitattu 4.1.2021.
8. ↑  Kesädamaskonruusu 'Celsiana' Viherlassila.fi. Viitattu 4.1.2021. [vanhentunut linkki]
Krasnovišersk
**Krasnovišersk** (ven. Краснови́шерск) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višera-joen rannalla 489 kilometriä Permistä pohjoiseen. Kaupunki on Krasnovišerskin piirin keskus. Asukkaita on 17 400 henkeä (vuonna 2008).

Kaupungin paikalla sijainneeseen Vižaihan taajamaan rakennettiin vuosina 1894–1897 metallitehdas. Vuodesta 1926 siellä toimi Solovetskin vankileirien osasto ja vuodesta 1929 lähtien erillinen Višeran vankileirihallinto. Vuonna 1930 vankityövoimalla ryhdyttiin rakentamaan sellu- ja paperitehdasta. Vuonna 1942 perustettiin Krasnovišerskin kaupunki.

Kaupungin tärkein yritys on OAO Višerabumprom, joka valmistaa hienopaperia, sahatavaraa ja kuitulevyjä. Tehtaan lähes puhdistamattomat jätevedet lasketaan Višeraan, jonka alajuoksu on pahasti saastunut. Lähistöllä louhitaan korkealaatuisia timantteja. Kaupungissa toimii vuonna 1980 avattu kotiseutumuseo.

Vuosina 1929–1933 Višeran leirillä kärsi tuomiotaan kirjailija Varlam Šalamov, joka kuvaa kokemuksiaan romaanissa "Višera". Vuonna 2007 Krasnovišerskiin pystytettiin kirjailijalle omistettu muistomerkki.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 215. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Krasnovišerskin piiri ja kaupunki Permin aluepiirin sivustolla *perm.ru*.  Arkistoitu 22.12.2008. Viitattu 6.2.2009. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Krasnovišerskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Permin vaakuna**Permin aluepiirin kaupungit**
Permin aluepiiriPermin aluepiiri
**Pääkaupunki: Perm**  

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
**Art Garfunkel – Across America** on Art Garfunkelin konserttitaltiointi New Yorkin Ellis Islandilla vuodelta 1996. Konsertti pidettiin kolmena peräkkäisenä iltana. Across America on Garfunkelin ainoa virallinen taltioitu konsertti, ja se pidettiin hänen 12-vuotisen Amerikan läpikävelynsä päättymisen kunniaksi, johon myös nimi viittaa. Se on myös Garfunkelin ensimmäinen soolouran konsertti, jossa hän laulaa Simon & Garfunkel -duon lauluja.

Konsertti teemoittuu matkustamiseen, juuriin, identiteetin etsintään ja oikeudenmukaisuuteen. Laulaja-lauluntekijä selvittää musiikkikappaleiden väleissä matkan nostamia ajatuksia ja kertoo avoimesti vaiheistaan ja näkemyksistään maailmanmenosta yleensäkin. Art kertoo juttuja myös suhteestaan Paul Simoniin ja kaksikon keskinäisestä köydenvedosta duon alkuvuosilta. Vierailevina tähtinä ovat James Taylor ja Michael Brecker, joka soittaa saksofonia ensimmäisessä ja viimeisessä kappaleessa. Myös Garfunkelin vaimo Kim Cermak laulaa taustalla ja niin ikään heidän poikansa James esiintyy myös.

Konsertti on julkaistu CD:nä, VHS:nä ja DVD:nä. CD ei sisällä *Cecilia*-kappaletta, mutta siinä on kappaleet *I Only Have Eyes For You* sekä *I Will*, jotka taas puuttuvat DVD:ltä ja VHS:ltä.

Kappaleet
---------

1. *A Heart In New York* – 3:25
2. *A Poem On The Underground Wall* – 2:08
3. *I Only Have Eyes For You* – 3:02 (vain CD)
4. *Scarborough Fair* – 3:19
5. *Homeward Bound* – 2:58
6. *Cecilia* – 3:16 (vain DVD/VHS)
7. *Crying In The Rain* (duetto James Taylorin kanssa) – 2:03
8. *El Condor Pasa* (If I Could) – 3:22
9. *All I Know* – 3:12
10. *Bright Eyes* – 3:28
11. *Bridge Over Troubled Water* – 4:43
12. *Mrs. Robinson* – 3:21
13. *The 59th Street Bridge Song (Feelin´ Groovy)*
14. *I Will* – 2:17 (vain CD)
15. *April Come She Will* – 2:18
16. *The Sound Of Silence* – 3:27
17. *Grateful* – 4:49
18. *Goodnight, My Love* – 2:36

Kokoonpano
----------

* Art Garfunkel: laulu
* Eric Weissberg: kitara, basso, mandoliini
* Warren Bernhardt: piano, koskettimet
* David Biglin: syntetisaattori, laulu
* Tommy Igoe: rummut, lyömäsoittimet
* Kim Cermak: laulu
***Rosa* ’Aurora’** on *Rosa* Harisonii-ryhmään eli tarhaharisoninruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista puolikerrannaiset, kirkkaankeltaiset kukat. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin ja se on nimetty Aurora Karamzinin mukaan.

Alkuperä
--------

Aurora-ruusu löydettiin vuonna 1997 Helsingistä Töölönlahden rannalta. Aurora on merkitty KESKAS-rekisteriin numerolla 816. Ruusun arvellaan olevan Helsingin kaupunginpuutarhurina vuosina 1946–1957 toimineen Bengt Schalinin istuttama. Kaupunginpuutarhurina Schalin oli innokas kokeilija, joka rikastutti puistojen lajivalikoimaa ulkomailta tuoduilla kasveilla. Hän myös risteytti ruusuista uusia lajikkeita, joita istutti Helsingin puistoihin. Aurora-ruusun alkuperää ei varmuudella tunneta, mutta se muistuttaa harisoninkeltaruusua (*Rosa* ’Harison’s Yellow’), joka on persianruusun (*Rosa foetida*) ja pimpinellaruusun (*Rosa pimpinellifolia*) luonnossa syntynyt risteymä ja joka löydettiin Yhdysvalloissa 1800-luvun alussa. Harisoninkeltaruusu tuli myyntiin 1830-luvulla.

Kuvaus
------

Aurora kasvaa noin 1,5–2 metrin korkuiseksi pensaaksi. Uudet versot ovat punertavanruskeita. Vanhetessaan ne muuttuvat harmaanruskeiksi. Versoissa on isoja piikkejä. Lehdet ovat pienikokoisia ja vihertävänharmaita. Kukinta alkaa Suomessa juhannukselta ja kestää 2–3 viikkoa. Kukat ovat puolikerrannaisia, kirkkaankeltaisia ja halkaisijaltaan 6–7 cm. Terälehtiä on noin 20. Heteet ovat kellanruskeat. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä, raikas ja pimpinellaruusumainen. Kiulukat ovat mustia. Ruusu kasvattaa jonkin verran juurivesoja. Lajike menestyy lämpimässä ja suojaisessa paikassa, mutta sietää myös kuivuutta. Se menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III.

Lähteet
-------

1. ↑  Tarhaharisoninruusut – Rosa Harisonii-Ryhmä *Laji.fi – Suomen Lajitietokeskus*. Viitattu 30.12.2020.
2. 1 2  Marja Aaltonen, Kristiina Antonius, Sirkka Juhanoja, Vesa Järvelin, Jaana Laamanen, Anna Nukari, Riitta Peräinen, Mia Sahramaa, Marjatta Uosukainen & Marja Uusitalo: Suomen kansallisten kasvigeenivarojen pitkäaikaissäilytysohjeet – Sivu 140  2006. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus. Viitattu 30.12.2020.
3. 1 2  Rosa Harisonii-ryhmä 'Aurora' *SärkanPerennataimisto.fi*. Viitattu 30.12.2020.
4. 1 2 3 4  Inger Kullberg: Vuoden ruusu 2020 *SuomenRuususeura.fi*. Viitattu 30.12.2020.
5. ↑  Aurora rose Description *HelpMeFind.com*. Viitattu 30.12.2020.
6. 1 2  Bengt Schalin (1889–1982) *Kasvit kaupungin vaatteet – Helsingin historiaa puistojen kertomana*. Helsingin kaupunki. Viitattu 30.12.2020.
7. 1 2  'Aurora' löytöruusu Simolan Rosario. Viitattu 30.12.2020.
8. ↑  'Harison's Yellow', harisoninkeltaruusu Simolan Rosario. Viitattu 30.12.2020.
9. ↑  Margaret Miller Nunez: Harison's Yellow *The Garden Diary*.  Arkistoitu 27.10.2020. Viitattu 30.12.2020.
10. ↑  Taija Savilaakso: Pensasruusujen tuoksut – Rosa Aurora – Sivu 30 *Opinnäytetyö – Maisemansuunnittelun koulutusohjelma*.  kevät 2011. Oulun seudun ammattikorkeakoulu. Viitattu 3.2.2021.
11. ↑  Aurora rose Description *HelpMeFind.com*. Viitattu 30.12.2020.
Omakuva, pastelli, 1715
**Rosalba Giovanna Carriera** (7. lokakuuta 1675 Venetsia – 15. huhtikuuta 1757 Venetsia) oli venetsialainen rokokooajan taidemaalari, joka tunnettiin erityisesti muotokuvistaan ja miniatyyreistään sekä pastellivärien käytöstään. Carriera nousi tunnetuksi nuuskarasioihin maalaamistaan miniatyyrimuotokuvista, ja hän oli ensimmäinen, joka käytti niiden pohjana norsunluun väriä. Miniatyyriensä ansiosta Carriera sai roomalaisen Pyhän Luukkaan akatemian jäsenyyden 25. ikävuoteensa mennessä, ja hänestä tuli suosittu muotokuvamaalari Venetsiassa. Carriera siirtyi Pariisiin vuosiksi 1720–1721 ja saavutti sielläkin suosiota. Hän sai paljon tilauksia, joista yhden lapsikuningas Ludvig XV:n muotokuvasta. Hän pääsi myös Ranskan kuninkaallisen akatemian jäseneksi. Vuonna 1730 hän maalasi lyhyen aikaa Wienin hovissa. Carriera menetti näkönsä viimeisinä vuosinaan ja kuoli Venetsiassa 81-vuotiaana.

Lähteet
-------

1. ↑  Rosalba Carriera Encyclopaedia Britannica. Viitattu 22.9.2014.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rosalba Carriera**.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* South Australia
* KulturNav
* National Gallery of Canada
* RKD Artists
* Städel
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**UUCP** (lyhenne sanoista *Unix-to-Unix Copy*) on joukko verkkoprotokollia ja Unix-työkaluohjelmia tiedostojen siirtoon ja komentojen suorittamiseen etäjärjestelmässä. Sitä käytettiin myös sähköpostin ja uutisryhmien välittämiseen.

`uucp`-ohjelmaan liittyy läheisesti myös muita komentoja kuten `uuencode` ja `uudecode`.

UUCP on nimestään huolimatta saatavilla myös useille ei-Unixin kaltaisille järjestelmille.

Historia
--------

UUCP:n kehitti Unixille AT&T:n Bell Laboratoriesissa työskennellyt Mike Lesk.
Vuoteen 1978 mennessä sen avulla oli luotu Bellillä 82 tietokoneen verkko, jossa sitä käytettiin enimmäkseen ohjelmien jakeluun. Ohjelmisto julkaistiin 1979 osana Version 7 Unixia.

UUCP:stä on tehty eri toteutuksia kuten *HDB* -versio ja GNU-projektin GNU UUCP.

Tekniikka
---------

UUCP käytettiin usein modeemilinjan yli. Ohjelmisto soitti tietyin väliajoin toisen tietokoneen modeemiin ja muodosti yhteyden, jonka yli kopioitiin tiedostoja tai suoritettiin komentoja. Tämän jälkeen linja suljettiin. Jokaisessa UUCP-verkkoon kuuluvassa koneessa oli lista puhelinnumeroista, käyttäjätunnuksista ja salasanoista, joiden avulla yhteyksiä pidettiin.

Linkit verkon eri koneiden välillä eivät välttämättä olleet suoria. Sähköpostin välittämiseen käytettiin osoitteita, jotka listasivat solmut, joiden yli viestin piti kulkea. Esimerkiksi käyttäjän `user` osoite koneella
`barbox` oli `barbox!user`, jos lähettäjän kone otti sinne suoran yhteyden.
Jos koneiden välillä ei otettu suoraa yhteyttä, mutta tiedettiin että molemmat ottivat yhteyden koneeseen 
`foovax`, osoite oli muotoa `foovax!barbox!user`.

Yleisesti sähköpostiosoitteensa voi julkaista muodossa `...!bigsite!foovax!barbox!user`, jossa koneen `bigsite` otaksutaan olevan tunnettu ja hyvin yhteyksissa muihin olevan ja olevan avoimen välityspalvelimen, joka otti vastaan muille osoitettua postia.

Eri koneiden välisten yhteyksien kartoittamiseen oli olemassa *UUCP Mapping Project* -niminen projekti, johon ylläpitäjät sähköpostilla ilmoittivat omat yhteytensä. Optimaaliset reitit eri koneiden välillä muodostettiin ohjelmallisesti ja julkaistiin kuukausittain `comp.mail.maps`-uutisryhmässä. Projekti lakkautettiin joulukuussa 2000.

Myöhemmin UUCP-sähköposti oli helppo yhdistää Internetin SMTP-sähköpostiin.

Usenet-ryhmiä varten kehitettiin NNTP-protokolla.

Protokolla
----------

Sähköpostin välittämistä on kuvattu määrittelyssä RFC 976 (*UUCP Mail Interchange Format Standard*).

UUCP:ssä on useita protokollia, joita ovat muun muassa 'g', 'f' ja 't' -protokollat.

Lähteet
-------

1. ↑  M. Douglas McIlroy: A Research UNIX Reader: Annotated Excerpts from the Programmer’s Manual, 1971-1986 (PDF) *cs.dartmouth.edu*. Viitattu 6.9.2019. (englanniksi)
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Chapter 22. NNTP and the nntpd Daemon *oreilly.com*. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
5. ↑  UUCP Protocol Internals *airs.com*. Viitattu 21.9.2019. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:UUCP
**Alyn Camara** (s. 31. maaliskuuta 1989 Bergisch Gladbach) on saksalainen pituushyppääjä. 196 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Camara edustaa TSV Bayer 04 Leverkusenia.

Camaran ennätys on vuonna 2013 Bad Langensalzassa hypätty 829 cm. Hän oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi karsintaan tuloksella 772 cm. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Camara jäi niin ikään karsintaan tuloksella 777 cm. Vuoden 2012 EM-kilpailuissa Helsingissä Camaran kohtalona oli jälleen karsiutuminen, nyt tuloksella 772 cm. Kesäkuussa 2015 Camara sijoittui kolmanneksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailuiden Superliigassa tuloksella 811 cm.

Camaran äiti on saksalainen ja isä senegalilainen.

Ennätykset
----------

**Ulkoradoilla**

* 829 cm (Bad Langensalza 2013)

**Sisäradoilla**

* 797 cm (Karlsruhe 2015)

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Alyn Camara Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee suomalaista kustantamoa. Nimen muita merkityksiä on täsmennyssivulla Art house.*
**Art House Oy** on suomalainen kustannusyhtiö, johon kuuluvat kirjankustantamo Art House sekä sen yhteyteen myöhemmin liitetyt Kustannus Jalava ja Tietosanoma. Yhtiön pohjana on Paavo Haavikon vuonna 1975 perustama yritys, jonka alkuperäinen nimi oli Arthouse.

Art House osti vuonna 1988 Kustannus Oy Jalavan osakekannan kustantaja Markku Jalavalta ja Tietosanoma Oy:n liiketoiminnan Uusi Suomi -yhtiöiltä. Kustannus Jalava ja Tietosanoma ovat nykyisin Art House Oy:n aputoiminimiä.

Paavo Haavikko luopui Art Housen toimitusjohtajan tehtävästä vuoden 2002 alussa ja siirtyi yritysryhmän hallituksen puheenjohtajaksi. Art Housen toimitusjohtajaksi nousi Haavikon poika Heikki Haavikko, joka on edelleen kustantamon toimitusjohtaja.

Kustannusohjelma
----------------

Art House kustantaa sekä kotimaista että käännettyä yleistä tietokirjallisuutta yhteiskunnan, harrasteiden, tieteen, historian ja populaarikulttuurin alueilta. Kustantamolla on valikoimissaan myös kaunokirjallisuutta, erityisesti lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Art Housen valkoinen tiedekirjasarja on tunnetuimpia suomalaisia tiedekirjojen julkaisusarjoja. Erityisen suuren suosion ovat vuosien varrella saavuttaneet myös elämäkerrat, lastenkirjallisuuden klassikoiden käännökset (esimerkiksi Roald Dahl, Frank L. Baum) ja viime vuosina nuorille suunnattu *Soturikissat*-sarja. Yrityksen toiminnan alkaessa 1980-luvulla se rahoitti myös dokumenttielokuvia ja muun muassa muutamaa Aki Kaurismäen varhaista elokuvaa, kuten *Calamari Unionia* (1985).

Jalava tunnetaan muun muassa sarjakuvien, sci-fin, fantasiakirjojen ja kauhun julkaisijana. Yrityksen vuonna 1982 perustanut Markku Jalava toimi eläköitymiseensä 30.10.2012 asti Jalavan kustannusjohtajana.

Tietosanoma on keskittynyt yritys- ja ammattikirjallisuuteen, muun muassa lain alan kommentaareihin. Lisäksi Tietosanoma järjestää koulutuspäiviä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  "Tietoa Art House -ryhmästä". Arthouse.fi (Arkistoitu – Internet Archive). Viitattu 19.1.2011.
2. ↑  Paavo Haavikko: Prospero. Muistelmat vuosilta 1967–1995. Art House, 1995, s. 226–227, 161.
3. ↑  Kustannus Jalavan monivuotinen vetäjä Markku Jalava syyskuun lopussa eläkkeelle  2012. Art House.  Arkistoitu 10.8.2014. Viitattu 9.8.2014.

Aiheesta muualla
----------------

WikiaineistoWikiaineisto
Wikiaineistoon on tallennettu tekstiä aiheesta: 
***Art Housen tiedekirjat*** 

* Art Housen kotisivut
Paratiisin lapset vuodelta 1945 on yksi runollisen realismin merkkiteoksista.
**Runollinen realismi** (ransk. *Réalisme poétique*) oli elokuvasuuntaus Ranskassa 1930- ja 1940-luvuilla. 

Runorealismi ei ollut erityisen yhtenäinen elokuvaliike, vaan niissä näkyi tekijöiden yksilöllinen kädenjälki. Runorealismin tyylilajin elokuvat olivat "uudelleenluotua realismia", tyyliteltyjä ja studioon sidottuja. Elokuvissa on yleensä fatalistinen näkemys elämästä, jonka hahmot elävät yhteiskunnan marginaaleissa joko työttömänä työväenluokan jäseninä tai rikollisina. Elämän pettymyksen jälkeen hahmot saavat viimeisen mahdollisuuden rakastua, mutta lopulta pettyvät uudelleen, ja elokuvat päättyvät usein pettymykseen tai kuolemaan. Yleissävy muistuttaa usein nostalgiaa ja katkeruutta. Niitä pidetään "runollisina" elokuvien esteettisen esitystavan takia. 

Runorealismin johtavia elokuvantekijöitä olivat Pierre Chenal, Jean Vigo, Julien Duvivier, Marcel Carné ja ehkä liikkeen merkittävin ohjaajana Jean Renoir. Näiden elokuvien tähtinä toimivat mm. Jean Gabin, Michel Simon, Simone Signoret ja Michèle Morgan.

Lähteet
-------

1. ↑  Susan Hayward: Cinema Studies s. 151
2. ↑  Movie movements that defined cinema: Poetic Realism

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Poetic Realism
**Lopen vanha kirkko** eli niin sanottu **Santa Pirjon kirkko** on ilmeisesti 1660-luvun lopulla rakennettu puukirkko, joka sijaitsee Lopella. Kirkko nimettiin suojeluspyhimyksensä Pyhän Birgitan mukaan, nimi on kansan suussa muotoutunut *Santa Pirjoksi*. Kirkko sijaitsee korkealla mäellä lähellä Lopen kirkonkylän keskustaa, noin 1,5 kilometriä Pilpalan suuntaan.

Kirkko on vaatimattoman näköinen pärekattoinen hirsikirkko. Kirkon ikää ei tiedetä varmasti, sillä asiakirjat, joissa ikä lienee kerrottu, tuhoutuivat tulipalossa. On arveltu, että se olisi voitu rakentaa jo 1400–1500-lukujen vaihteessa. Sen seinähirsien viimeiseksi kasvuajaksi on kuitenkin määritetty 1665 ja 1666.

Kirkkoa ja kirkonmäkeä on käytetty entisaikaan hautapaikkana. Vanhasta hautausmaasta on jäljellä enää Törne-suvun muistomerkki ja Sakari Pälsin hauta.

Kirkkoa käytettiin säännöllisesti jumalanpalveluksiin vuoteen 1805 asti. Kirkossa pidetään nykyisin iltahartaus kerran viikossa. Kirkon käyttöä rajoittaa jossakin määrin sijainti jyrkän mäen päällä, sähköttömyys ja uruttomuus.

Lopen vanha kirkonmäki kuuluu museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Vanha kirkko Lopen seurakunta. Viitattu 12.4.2014.
2. ↑  Lopen vanha kirkonmäki *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lopen vanha kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Lopen seurakunta: Vanha kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
* Lopen vanha kirkko (rakennusperintörekisteri) *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*. Museovirasto.
Russell Means vuonna 1987.
**Russell Charles Means** tai **Oyate Wacinyapin** (10. marraskuuta 1939 Wanblee, Pine Ridgen reservaatti, Etelä-Dakota – 22. lokakuuta 2012 Porcupine, Etelä-Dakota) oli yhdysvaltalainen poliitikko, kirjailija ja intiaaniaktivisti. Hän toimi American Indian Movement -järjestön (AIM) johtajana 1970-luvulla. Russell Means otti osaa useisiin AIM:n järjestämiin valtauksiin: Alcatrazissa vuonna 1969, Mount Rushmoressa vuonna 1970 ja Wounded Kneessä vuonna 1973. Hän oli etniseltä taustaltaan lakota.

Poliittisen aktivismin ohella Means näytteli useissa elokuvissa, kuten *Viimeinen mohikaani* (1992) ja *Syntyneet tappajiksi* (1994). Hän toimi ääninäyttelijänä Disneyn *Pocahontasissa* (1995).

Russell Means kirjoitti omaelämäkerrallisen *Where White Men Fear to Tread* -teoksen (1997). Andy Warhol maalasi Meansista useita muotokuvia osana intiaaneja kuvaavaa *American Indian Series* -sarjaansa vuonna 1976.

Means kuoli 72-vuotiaana lokakuussa 2012.

Lähteet
-------

* Henriksson, Markku: *Alkuperäiset amerikkalaiset*. Gaudeamus, 1986. ISBN 951-662-385-9.

### Viitteet

1. ↑  Henriksson 1986. s. 210 - 211.
2. 1 2  Russel Means (1939 - 2012) *imdb.com*. Viitattu 7.7. 2015.. (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Roussospíti** (kreik. Ρουσσοσπίτι, kath.kreik. Ρουσσοσπίτιον, *Roussospítion*) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 569 (vuonna 2011).

Roussospítin Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko.
Roussospítin kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä eteläkaakkoon Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 300 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Roussospíti muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ρουσσοσπιτίου, *Topikí Koinótita Roussospitíou*).

Kylä on ollut olemassa viimeistään 1100-luvulla. Sen nimeä on selitetty kahdella tavalla: se voisi viitata joko erääseen punaiseen (*roússo*) taloon (*spíti*) tai siihen, että kylään asettui kerran asumaan eräs venäläinen nainen (*roússa*).

Kylän nähtävyyksiin kuuluu bysanttilaisaikainen Neitsyt Marian temppeliintuomisen kirkko (*Eisódia tis Theotókou*). Kylässä on myös useita venetsialaisaikaisia taloja sekä lähdekaivo 1600-luvulta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. 1 2 3  Ρουσσοσπίτι *Terrabook*. Viitattu 1.9.2021.
3. 1 2  Ρουσσοσπίτι *Δήμος Ρεθύμνου*. Viitattu 1.9.2021.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Roussospíti** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli käsittelee Tampereella sijaitsevaa muistomerkkiä. Runoilija ja muusa on myös vuonna 1978 valmistunut Eino Leinosta kertova elokuva sekä Lempäälässä sijaitseva Richard Rautalinin ja Kalevi Kankaalan tekemä taideteos.*

**Runoilija ja muusa** on Wäinö Aaltosen vuosina 1926–1928 veistämä Aleksis Kiven muistomerkki Kulttuuritalo Laikun edustalla Tampereella. Veistos paljastettiin Hämeen heimojuhlien yhteydessä 11. elokuuta 1928.

Allegorisessa veistoksessa runouden henki siunaa runoilijaa taiteilijan kutsumukseensa, ja runoilija nostaa oikean kätensä sydämensä kohdalle. Teos oli Suomen henkilömuistomerkeistä ensimmäinen, jossa aihetta kuvattiin vertauskuvallisesti. Ihmishahmojen liikkeet suuntautuvat useampaan suuntaan, kierteisesti ylhäälta alas, mutta myös päinvastoin. Hahmot ovat Aaltoselle tyypillisesti suuripäisiä, korkeaotsaisia ja pienikätisiä sekä -jalkaisia. Miehen vartalo on atleettinen, naisen taas tyylitelty korkealle sijoitettuine rintoineen.

Patsas miljöössään Kulttuuritalo Laikun edustan puistikossa.
Jalustassa on lyyra runouden vertauskuvana ja reliefikuva Kivestä. Niiden ohessa on myös ote *Seitsemästä veljeksestä*: "Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen hän katseli".

Aaltosen muistomerkki on 1926 järjestetyn muistomerkkikilpailun voittaja. Aaltosella oli kilpailussa useampi voitokas ehdotus, muun muassa *Futuri*. Varoja hankittiin kansalaiskeräyksellä, mutta pääasiallinen rahoittaja oli Emil Aaltonen. Muistomerkin pystytti Tampereen Taiteilijaseura. Myöhemmin 1939 Helsingissä paljastettiin toinen Aaltosen Kivelle tekemä muistomerkki.

Katso myös
----------

* Aleksis Kiven patsaat ja muistomerkit

Lähteet
-------

1. ↑  Runoilija ja muusa, Aleksis Kiven muistomerkki
2. 1 2 3 4 5  Wäinö Aaltonen: Wäinö Aaltonen - Runoilija ja muusa / Aleksis Kiven muistomerkki  2005. Tampere:  Tampereen kaupunki, Nykytaiteen museo. Viitattu 19.5.2012.
3. ↑  Toiset Hämeen heimojuhlat alkavat Tampereella tänään, Aamulehti 11.08.1928 nro 218, s. 7, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot
4. ↑  Aleksis Kiven muistomerkki Tampereella, Aamulehti 11.08.1928 nro 218, s. 8, Kansalliskirjaston Digitoidut aineistot



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Wäinö Aaltosen veistoksia |
| --- |
|  |
| 1919–1926 | Graniittipoika · Paavo Nurmi · Musica · Lilja · R. W. Ekmanin muotokuvahermi · V. Westerholmin muotokuvahermi |  |
|  |
| 1927–1945 | Runoilija ja muusa · Hämeensillan Pirkkalaisveistokset · Suomen neito · Torpedovene S2:n muistomerkki · Työ ja tulevaisuus · Aleksis Kiven muistopatsas |
|  |
| 1946–1966 | Kun ystävyyssuhteet solmitaan · Vapauden Hengetär · Genius ohjaa nuoruutta |
|  |
| Muut | Myrsky |

 |
Tuolileikki
**Tuolileikki** eli **Jerusalemin suutari** on ympäri maailmaa laajalti tunnettu, usein lasten keskuudessa suosittu leikki ja samalla leikkimielinen kilpailu.

Tuolileikissä osallistujat asettelevat tuoleja rinkiin – tai muuhun tilaan sopivaan, mieluiten symmetriseen muotoon – siten, että muodostelman ulkopuolella seisova voi istua tuoleille. Tuoleja tulee olla koko ajan yksi vähemmän kuin leikkiin osallistuvia. Leikkiin osallistuvat asettuvat seisomaan tuolien ympärille ja kun taustalta alkaa kuulua musiikkia, he alkavat kiertää tuoleista tehtyä muodostelmaa musiikin tahdissa. Kun musiikki katkeaa yllättäen, jokaisen osallistujan on yritettävä ehtiä istumaan jollekin vapaana olevista tuoleista. Koska tuoleja on aina yksi osallistujia vähemmän, yksi heistä jää aina ilman istumapaikkaa, ja tämä osallistuja putoaa pelistä pois. Joka kierroksella muodostelmasta poistetaan myös yksi tuoli, jotta niitä olisi aina yksi osallistujia vähemmän. Leikkiä jatketaan, kunnes jäljellä on enää kaksi pelaajaa ja yksi tuoli, jolloin voittajaksi selviää se, joka musiikin lakatessa ehtii istumaan viimeiselle tuolille.

Lähteet
-------

1. ↑  *Suuri pelikirja – koko perheen parhaat pelit ja leikit*, s. 292. Kääntänyt ja toimittanut Reija Becks. Helsinki: Readme.fi, 2014. ISBN 978-952-220-821-7.
Tie Timbuktuun.
**Route nationale 33** eli **RN33** on valtatie Malissa. Se johtaa Ségousta Nionon, Niafunkén, Dirén ja Goundamin kautta Timbuktuun sekä edelleen Bouremiin. Tien pituus on noin tuhat kilometriä.

Timbuktun alue on kärsinyt pitkään huonoista tai lähes olemattomista tieyhteyksistä, joita on osan vuodesta korvannut Comanavin jokiliikenne. Nionon pohjoispuolella sijaitsevan Goma Couran ja Niafunkén välinen "Sahelin tie" oli aikaisemmin vain joukko maastoon tehtyjä reittejä, jotka muuttuivat sateiden ja Nigerjoen tulvien aikaan kulkukelvottomiksi. Tonkan ja Timbuktun välillä kulki asfaltoimaton soratie. Lyhyempi RN39 eli "Toivon tie" johtaa Douentzasta Nigerin ylittävälle lautalle, mutta sekin on vaikeasti liikennöitävissä.

Goma Couran ja Timbuktun välisen 484 kilometrin pituisen tieosuuden rakentaminen ja päällystäminen alkoi Euroopan unionin rahoituksella vuonna 2010. Sen vaihtoehtona olleen "Toivon tien" uudistaminen olisi tullut kilometriä kohden kalliimmaksi muun muassa Nigerjoen ylittävän kahden kilometrin pituisen sillan rakentamisen takia. Tärkeän maatalousalueen läpi kulkevan "Sahelin tien" taloudellinen hyöty arvioitiin suuremmaksi.

Vuoden 2012 sisällissodan keskeyttämää tiehanketta jatkettiin alkuvuodesta 2014. Portugalilaisen Zagopen ja ranskalaisen Sogea-Satomin suorittaman rakennustyön odotetaan valmistuvan vuoden 2018 loppuun mennessä.*päivitettävä* Niafunkésta Timbuktuun johtava osuus sekä Goundamin ja Dirén välinen sivuhaara otettiin alustavasti käyttöön tammikuussa 2017. Hanke tulee maksamaan yhteensä 197 miljoonaa euroa.

Lähteet
-------

1. ↑  Mali: Carte Routière *Reliefweb*.  2014. Viitattu 14.7.2018.
2. 1 2  Evaluation environnementale stratégique du projet d’appui au programme sectoriel des transports au Mali *europa.eu*.  2008. Viitattu 14.7.2018.
3. ↑  Etude de faisabilite environnementale de la route Goma Coura – Tombouctou et Goundam–Diré: Etude d’impact environnemental *europa.eu*.  2008. Viitattu 14.7.2018.
4. ↑  Route Tombouctou-Goma Coura: Un nouveau chantier titanesque est ouvert *Malijet*.  24.11.2010. Viitattu 14.7.2018.
5. ↑  Route Tombouctou-Goma-coura: On reprend *Maliactu*.  2.12.2013.  Arkistoitu 14.7.2018. Viitattu 14.7.2018.
6. ↑  Construction de la route de Niono-Tombouctou: Réception provisoire des travaux du tronçon Niafunké-Tombouctou et de la bretelle Goundam-Diré *Mali7*.  25.1.2017.  Arkistoitu 14.7.2018. Viitattu 14.7.2018.
**Valgjärv** (myös *Kriisa tiik*) on Virossa Põlvamaalla Kanepin kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 66 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Saaria on kolme, joiden yhteinen pinta-ala on 0,77 ha. Länsipäässä sijaitsevia Mustasaaria, jotka ovat 110 ja 60 metriä pitkät, yhdistää kävelysilta. Luoteisrannan läheisyydessä sijaitsee 40 metriä pitkä Pajusaar. Järveen laskee viisi ojaa, joista huomattavimmat ovat lounaasta tuleva Roodevikukraav, etelästä tuleva Põdrajärve oja ja kaakosta Mikumõtsa oja. Sen laskujoki on Elva jõgi (Tamme jõgi), joka lähtee Pajusaaren takaa virtaamaan kohti luodetta. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 177,0 metriä mpy ja sen valuma-alueen laajuus on 4,9 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys 5,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0021 kuutiokilometriä eli 2,1 miljoonaa kuutiometriä .
Järven rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa metsämaata. Järven itärannalla sijaitsee Valgjärven kylä, jonka asutus on levinnyt rantaan. Etelässä sijaitsee kylän puisto, jossa on vanhoja tammia.

* Veneilijä vastarannassaVeneilijä vastarannassa
* Valgjärven kylääValgjärven kylää

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei pienen syväyksensä vuoksi lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi että eutrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline*, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Keskkonnaregister: Valgjärv (Otepää) (vee2107700) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
2. 1 2  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
3. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Otepään Valgjärv** Wikimedia Commonsissa

* Valgjärve tammed *Vironkielinen Wikipedia*. Viitattu 1.2.2023. (viroksi)
Valgesoo
**Valgesoo** (’valkoinen suo’) on suo Virossa. Se sijaitsee Kaakois-Virossa Põlvan kunnassa Kiidjärven kylässä. Suon läpi kulkee ympyränmuotoinen 1,9 km pitkä opintopolku. Valgesoo on enimmäkseen metsäistä suota, jossa mänty on valtalajina; siellä on vain kaksi puutonta aluetta, joilla kasvaa kanervaa. Maasto on tasaista. Suo muuttuu melko jyrkästi kivennäismaaksi ja siksi suon reunoja rajoittaa vain kapea siirtymämetsäkaistale. Turvekerroksen keskisyvyys on 1,3 metriä. Suo sijaitsee suoraan hiekalla, mikä viittaa siihen, että suo on muodostunut hiekkapohjan soistumisen seurauksena.

Kasvillisuus ja eläimistö
-------------------------

Valgesoolla kasvaa kämmeköitä ja paljon syötäviä marjoja, kuten karpaloita, karhunvatukoita, variksenmarjoja ja mustikoita. Valgesoon eläimiin kuuluvat sudet, ketut ja villisiat sekä lintuihin merikotkat ja haikarat.

Lähteet
-------

1. ↑  Loodusega Koos *Loodusega Koos*. Viitattu 24.11.2021.
2. ↑  Looduspäev Valgesoos *Õpetajate Leht*. Viitattu 24.11.2021. (viroksi)
**Cecil Armstrong Gibbs** (10. elokuuta 1889 Great Baddow – 12. toukokuuta 1960 Chelmsford) oli brittiläinen säveltäjä ja kuoronjohtaja.

Elämä
-----

Gibbs oli saippua- ja kemikaaliyrittäjä David Cecil Gibbsin ja Ida Gibbsin (o.s. Whitehead) ensimmäinen lapsi. Hän menetti äitinsä kaksivuotiaana, mutta sai kasvatusta tädeiltään. Gibbs opiskeli Winchester Collegessa ja sitten Cambridgen yliopistossa. Hän sai sävellys- ja harmoniaopetusta Edward Joseph Dentiltä ja Charles Woodilta. Lisäksi hänelle opetti urkujensoittoa Cyril Rootham.

Gibbs ei kyennyt elättämään itseään pelkällä säveltämisellä, joten hän aloitti opettamisen kouluissa. Häneltä pyydettiin näytelmää The Wick -koulun rehtorin eläkkeelle jäämistä varten (1919), ja hän otti yhteyttä Walter de la Mareen, joka laati näytelmän *Crossings* hänen sävellettäväkseen. Kantaesityksen johti Adrian Boult. Tämän jälkeen Gibbs sai vuodeksi rahoituksen Royal College of Musiciin opiskelemaan orkesterinjohtoa Boultin ja sävellystä Ralph Vaughan Williamsin johdolla. Tämän vuoden kuluttua hän otti vastaan osa-aikaisen opetustyön Royal College of Musicissa. Gibbs aloitti työskentelyn myös oman kuoronsa johtajana ja aktiivisena tuomariston jäsenenä Ison-Britannian musiikkifestivaaleissa. Hänestä tuli lopulta Kansallisen musiikkifestivaaliliiton (National Federation of Music Festivals) varapuheenjohtaja.

Toisen maailmansodan aikana Gibbsin asunto otettiin sairaalakäyttöön ja hän itse muutti Windermereen, jossa jatkoi työtään säveltäjänä ja kuoronjohtajana. Hänen poikansa David sai surmansa palveluksessa Italiassa. Vuonna 1945 Gibbs palasi Essexiin. Hän oli vuonna 1951 mukana järjestämässä Festival of Britainin musiikkitarjontaa. Gibbs kuoli toukokuussa 1960. Hänet on haudattu vaimonsa kanssa Danburyn kirkkomaahan.

Musiikki
--------

Gibbs tunnetaan erityisesti yksinlauluistaan. Hän sävelsi myös näyttämömusiikkia, kuoroteoksia, kolme sinfoniaa ja kamarimusiikkia. Kamarimusiikista suuri osa on jäänyt julkaisemattomaksi. Sinfonioista ensimmäinen kantaesittiin vuonna 1932 ja toinen (kuorosinfonia *Odysseus*) vuonna 1946. Kolmannen sinfonian (*Westmorland*) Gibbs sävelsi vuonna 1944 poikansa kaaduttua sodassa. Gibbsin orkesteriteosten joukossa ovat myös *Threnody* jousikvartetille ja jousiorkesterille (1956) sekä Léon Goossensille omistettu oboekonsertto.

Gibbs sävelsi pienen määrän urkuteoksia ja useita pianoteoksia, joihin kuuluvat *In the High Alps* -sarja (1924) ja kahdeksan preludin kokonaisuus *Lakeland Pictures* (1940).

Lähteet
-------

1. ↑  Cecil Armstrong Gibbs Chandos, viitattu 14.7.2021
2. 1 2 3 4 5 6  Life of Armstrong Gibbs MusicWeb International, viitattu 14.7.2021


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Rouranin kaanikunnan sijainti kartalla.
**Rouranin kaanikunta** oli Itä-Aasiassa sijainnut paimentolaisheimojen valtio 300-luvulta 500-luvulle. Valtion nimi voidaan kirjoittaa myös muodoissa **Ruanruan**, **Ju-Juan** tai **Juan-Juan**, joista viimeksi mainittu on alun perin kiinankielinen halventava nimitys, joka tarkoittaa "epämiellyttävästi kiemurtelevaa hyönteistä".

Rouranin kaanikunnan heimot olivat todennäköisesti mongolilaista alkuperää, ja heistä käytetään yhteisnimitystä *Rouran*. Yksi kaanikunnan alaheimoista oli historian ensimmäinen, joka käytti itsestään nimitystä *Türk*. Rouranit olivat mahdollisesti samaa kansaa kuin avaarit, jotka ilmestyivät Euroopan historiaan samoihin aikoihin kuin Rouranin kaanikunta hajosi.

Rouraneiden uskotaan olleen sukulaiskansaa Pohjoisen Wei-dynastian perustaneen *Tuoba*-heimon kanssa, mutta Wei ja Rouran ajautuivat sotiin keskenään jo 300-luvun lopulla. Rouranit olivat historian ensimmäinen kansa, joka käytti hallitsijastaan nimitystä kaani eli *khan*. Heidän liittolaisiaan ja alaisiaan olivat hefthaliitit eli valkoiset hunnit.

Maantieteellisesti Rouranin kaanikunta ulottui 500-luvulla Mantšurian rajalta Balkašjärvelle ja Orhonilta Kiinan muurille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Grousset, René: *The Empire of the Steppes*, s. 60–64, 80–82. Englanninkielinen käännös: Naomi Walford. Rutgers University Press, 1970. ISBN 0-76070-127-X.
2. ↑  Findley, Carter Vaughn: *The Turks in World History*, s. 41. Oxford University Press, 2005. ISBN 0-19-516770-8.
3. 1 2  *The New Encyclopædia Britannica*, s. 633. Volume 6, Micropædia, 15th Edition. Encyclopædia Britannica Inc. 2002. ISBN 0-85229-787-4.
**Leskhes** (m.kreik. Λέσχης, *Leskhēs*, lat. *Lesches*), joskus **Leskheus** (Λέσχευς, lat. *Lescheus*; 700/600-luku eaa.), oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli kotoisin Pyrrhasta Lesbokselta. Hän oli yksi kyklisistä runoilijoista, ja hänen nimiinsä on laitettu eepos *Pieni Ilias* (Ἰλιὰς μικρά, *Ilias mikra*, myös Ἰλιὰς ἡ ἐλάσσων, *Ilias hē elassōn*).

Leskhes oli Aiskhylinoksen poika ja kotoisin Pyrrhasta, joka sijaitsi Mytilenen lähellä. Siksi häntä kutsutaan joskus myös mytileneläiseksi tai lesboslaiseksi. Antiikin lähteiden mukaan hän toimi 18. olympiadin aikaan eli vuonna 708 eaa. Näin tarina, joka kertoo hänen kilpailleen Arktinosta vastaan, on anakronistinen, sillä Arktinos eli olympiadien alkupuolella. Perinne lienee syntynyt siitä, että Leskhes käsitteli eepoksessaan osittain samoja tapahtumia kuin Arktinos eepoksessaan *Aithiopis*.

*Pieni Ilias* koostui neljästä kirjasta ja kertoi Troijan sodan tapahtumista Homeroksen *Iliaan* tapahtumien ja Akhilleuksen kuoleman jälkeen, mukaan lukien Troijan puuhevosen rakentaminen. Se, kuten muutkin kykliset eepokset, laitettiin usean eri runoilijan nimiin. Näitä olivat Leskheen lisäksi Homeros itse, Thestorides Fokaialainen, Kinaithon Spartalainen ja Diodoros Erythrailainen. Runoelmasta on säilynyt tiivistelmä Prokloksella.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Lesches", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Pausanias: *Kreikan kuvaus* 10.25.5.
3. ↑  *Vita Homeri Herodotea* 16.