recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
RosalaRosalan kylän rantamaisemaa

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
KemiönsaariVarsinais-SuomiSuomi |
| Saariryhmä | 
Turunmaan saaristo |
| Merialue | 
Itämeri |
| Pinta-ala | 
8,2 km² |

Väestö| Asukasluku | 
142 |
| Asutuskeskukset | 
Rosala, Böle ja Stubbnäs |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Viikinkirakennus Rosalan Viikinkikeskuksessa elokuussa 2009.
**Rosala** (ruots. *Rosalalandet*) on saari Kemiönsaaren kunnassa. Rosalan saari kuuluu Hiittisten saaristoon ja kuului aiemmin Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaan. Rosalalla on noin 140 ympärivuotista asukasta, joista suurin osa asuu Rosalan kylässä. Finferriesin M/s Aurora liikennöi Rosalan saarelle Kasnäsistä.

Saari
-----

Rosala sijaitsee Hangon läntisen selän länsipuolella Kemiön ja Hangon välissä yhdessä Hiittisen kanssa. Saaret ovat Hiittisten pääsaaret, ja niiden välinen salmi Kyrksundet oli aikoinaan merkittävä merenkulkureitti. Salmen yli on rakennettu silta, joka yhdistää saaret.

Saarella on kolme kylää, Rosala, Böle ja Stubbnäs, joista suurin on Rosala. Saaren yhteysaluksen M/S Auran satama on saaren pohjoisosassa Långnäsissä. Rosalan kylässä on venesatama, josta kulkee yhteysalus lähisaarille.

Kylä
----

Rosalan kylän nimen oletetaan juontuvan ruotsalaisesta Roslagenista, joko suoraan tai suomalaisten naapurien antaman nimityksen "Ruotsala" tai "Ruotsinsalo" kautta, joka on tarkoittanut ruotsalaisten kylää.

Rosalassa sijaitsee Rosalan Viikinkikeskus, johon on rakennettu jäljitelmiä noin tuhat vuotta vanhoista*lähde?* asumuksista ja veneistä. Tosin viikinkiasutusta ei Suomessa ole koskaan ollut. Kylästä järjestetään kesäisin venekuljetuksia Bengtskärin majakalle.

Lähteet
-------

* Rosala Byaråd Dragsfjard.fi

### Viitteet

1. ↑  Elina Auri: Ilman kiinteää tieyhteyttä olevat pysyvästi asutut saaret (pdf) (s. 80) Työ- ja elinkeinoministeriö. Viitattu 28.7.2021.
2. ↑  Hiidenkivi: suomalainen kulttuurilehti, Nide 2
3. ↑  Suomalaisetko viikinkejä? yle.fi
4. ↑  Rosalan Viikinkikeskus (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Rosalan esittely Retkipaikka.fi
* Rosalan viikinkikeskus (Arkistoitu – Internet Archive) Rosala-viking-centre.com
* Rosala Ylen Elävässä arkistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Dragsfjärd |
| --- |
|  |
| Taajamat | 
* Björkboda
* Dragsfjärdin kirkonkylä
* Taalintehdas

 |
|  |
| Rekisterikyliä Dragsfjärdissä | 
* Björkboda
* Genböle
* Dalen
* Hammarsboda
* Hertsböle
* Kivarnäs
* Kråkvik
* Kulla
* Kärra
* Labbnäs
* Lillfinhova
* Långnäs
* Nordanå
* Purunpää
* Rosendal
* Rövik
* Skinnarvik
* Smedskulla
* Storfallan
* Storfinhova
* Stusnäs
* Sunnanå
* Söderby
* Söderlångvik
* Söglö
* Tynglax
* Ölmos

 |
|  |
| Rekisterikyliä Hiittisissä | 
* Bergö
* Biskopsö
* Bolax
* Böle
* Hiittinen
* Holma
* Högsåra
* Kasnäs
* Kaxskäla
* Rosala
* Stubbnäs
* Tunhamn
* Vänoxa
* Vänö

 |

 |
*L’Essorin* päiväpainoksen etusivu vuodelta 2014. Lehti oli tuolloin kuusipalstainen ja kuusitoistasivuinen neliväripainate.
**L’Essor** ("Nousu, kehitys") on Malin pääkaupungissa Bamakossa ilmestyvä ranskankielinen päivälehti.

Vuonna 1949 perustettu *L’Essor* oli itsenäisyysmielisen Union soudanaise – Rassemblement démocratique africain -puolueen äänenkannattaja. Malin itsenäistyttyä se toimi Modibo Keitan yksipuoluejärjestelmän ja myöhemmin Moussa Traorén sotilasjuntan ja Union démocratique du peuple malien -puolueen virallisena äänitorvena. Lehdellä oli tuolloin suuri levikki, mutta sen uutissisältö oli heikko.

Lehdistönvapauden taanneen vuoden 1992 perustuslain jälkeen *L’Essor* sai useita kilpailijoita. Virallisesta asemastaan huolimatta se pyrki tiettyyn itsenäisyyteen uutisoinnissaan. Nykyään lehteä julkaisee valtiollinen tietotoimisto Agence Malienne de Presse et de Publicité (AMAP). Sen levikki on 8 000–10 000 kappaletta. Päivälehden rinnalla julkaistaan viikkopainosta, erikoisnumeroita ja erilaisia liitteitä.

Päätoimittajia
--------------

* Abdoulaye Singaré (1949)
* Bandiougou Bidia Doucouré (1968–1970)
* Cheick Mouctary Diarra (1970–1977)
* Gaoussou Drabo (1981–1989)

Lähteet
-------

1. 1 2  Schulz, Dorothea E.: *Culture and Customs of Mali*, s. 57–58. Santa Barbara: Greenwood, 2012. ISBN 978-0-313-35912-5.
2. ↑  L’Essor: A propos de *essor.ml*. Viitattu 12.8.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* *L’Essor* (ranskaksi)
Leevi Madetojan **ensimmäinen sinfonia** (op. 29) on orkesteriteos, jonka vuonna 1916 Helsingissä julkaistut nuotit ovat nykyisen Fennica Gehrmanin omistuksessa. Madetoja omisti ensimmäisen sinfoniansa Robert Kajanukselle. Kantaesityksen johti Madetoja itse Helsingissä 10. helmikuuta 1916. Teos on F-duurissa; scherzoa siinä ei ole eivätkä finaalissa kietoudu toisiinsa kaksi osakarakteria toisin kuin Jean Sibeliukselle on leimallista.

Madetoja sävelsi ensimmäistä sinfoniaansa vuosina 1914–1916. Sen kesto on noin 25 minuuttia, ja se on kolmiosaisena Madetojan kolmesta sinfoniasta lyhin. Ilmaisu on Kimmo Korhosen luonnehdinnan mukaan myöhempiä sinfonioita hillitympää sekä keskitetympää ja orkestrointi sopusuhtaisesti värittynyttä. Vaikutteita teoksessa on romantikoista etenkin Pjotr Tšaikovskilta ja Jean Sibeliukselta, mutta musiikissa on myös klassistisia piirteitä.

Madetojan ensimmäisestä sinfoniasta on julkaistu levytykset Alba Recordsilla (Oulun kaupunginorkesteri, Arvo Volmer, 1999) ja Ondinella (Helsingin kaupunginorkesteri, John Storgårds, 2014).

Osat
----

1. Allegro
2. Lento misterioso
3. Allegro vivace – Andante – Moderato

Lähteet
-------

1. ↑  Issuu: Fennica Gehrman: Leevi Madetoja: Symphony No. 1 op. 29 (1916) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Leevi Madetojan teokset: Orkesteriteokset
3. 1 2  Sibelius-Akatemia: Musiikinhistoriaa verkossa: Sinfonia Suomessa vuoteen 1918
4. ↑  Madetoja: Artikkelit: Leevi Madetojan orkesteriteokset
5. ↑  Madetoja: Levytykset
6. ↑  Ondine: Catalogue: Details
**Samuel Nestori *"Sameli"* Elomaa** (1889–1967) oli kurikkalainen pelimanni ja tunnettu harmonikanvalmistaja.

Elomaa oli elinaikanaan tunnettu hääsoittaja. Korjailtuaan harmonikkoja aikansa hän alkoi valmistaa niitä itsekin käsityönä *Kurikan Soitintuvaksi* nimetyssä verstaassaan. Hän valmisti kaiken kaikkiaan pitämiensä tilauskirjojen mukaan 664 harmonikkaa alusta alkaen, sekä joitakin virsisäestyssoittimia.

Sameli Elomaalla oli absoluuttinen sävelkorva, josta oli hyötyä harmonikkojen viritystyöhön. Kymmeniä hänen valmistamiaan harmonikkoja myytiin myös ulkomaille; Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Saksaan ja Ruotsiin. Hän valmisti soittimia aina kuolinvuoteensa saakka. Elomaata kuvattiin luonteeltaan hiljaiseksi ja vaatimattomaksi henkilöksi.

Elomaan valmistamia soittimia on säilynyt jälkipolville yksityishenkilöiden kokoelmien lisäksi muun muassa Kurikan museon pysyväisnäyttelyssä sekä Ikaalisissa Harmonikka- ja soitinrakennusmuseo Akordian kokoelmissa. Laajin kokoelma Sameli Elomaan soittimia on Kurikan Ravintola Wanhalla Asemalla, jossa on kymmeniä Elomaan soittimia, Sameli Elomaan verstas työkaluineen sekä videoesitys Sameli Elomaan elämäntyöstä *lähde?*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Näyttelyt Kurikka:  Kurikka-seura.  Arkistoitu 9.10.2007. Viitattu 27. huhtikuuta 2008.
2. 1 2  Harmonikka- ja soitinrakennusmuseo Akordia *Soitinkeskus Akordia*. Ikaalinen.  Arkistoitu 20.7.2008. Viitattu 27. huhtikuuta 2008.
Vuonna 1851 julkaistu juliste, jossa varoitetaan Bostonin mustia ihmisiä poliisin toimista karanneiden orjien nappaamiseksi.
**Fugitive Slave Act** oli Yhdysvaltain kongressin hyväksymä laki, joka määräsi että pohjoisen vapaisiin osavaltioihin karanneet orjat oli palautettava takaisin omistajilleen. Lakiehdotus hyväksyttiin kongressissa 18. syyskuuta 1850. Lakiehdotus oli osa vuoden 1850 kompromissia, joka ratkaisi hetkellisesti Yhdysvaltoja repineen orjuuskiistan.

Taustaa
-------

Vuoden 1850 kompromissista ja Fugitive Slave Actista sovittiin Yhdysvaltain kongressissa kevään ja kesän 1850 aikana. Etelävaltiolaiset perustelivat Fugitive Slave Actin tärkeyttä vedoten Yhdysvaltain perustuslain 4. artiklan 2. kohdan 3. pykälään, jonka mukaan toiseen osavaltioon karanneet lailliset työntekijät on palautettava takaisin. Lisäksi etelävaltiolaiset sanoivat orjien karkaamisen aiheuttavan suuria taloudellisia tappioita osavaltioille: *Louisville Journal* -lehden mukaan Kentuckysta karkasi vuosittain orjia 30 000 dollarin edestä, senaattori James Murray Masonin mukaan Virginiasta 100 000 dollarin edestä, senaattori Thomas George Prattin mukaan Marylandista 80 000 dollarin edestä ja senaattori Andrew Pickens Butlerin mukaan kaikista etelävaltioista yhteensä 200 000 dollarin edestä. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan etelävaltioista karkasi vuonna 1850 1 011 orjaa, mikä tarkoitti käytännössä yhtä karkuria jokaista 3 165 orjaa kohden.

Lain sisältö
------------

Fugitive Slave Act määräsi jokaisen liittovaltion sheriffin pidättämään karkuriksi epäilemänsä mustan 1 000 dollarin sakon uhalla. Jokaisesta napatusta karkurista sheriffille annettiin kuitenkin rahallinen korvaus tai ylennys. Todisteeksi orjan karkuruudesta riitti orjan omistajan antama kirjallinen vakuutus. Syytetyllä mustalla ei ollut oikeutta oikeudenkäyntiin tai itsensä puolustamiseen. Tämän takia myös useita vapaita mustia "palautettiin" orjiksi valkoisille maanomistajille.

Karanneelle orjalle ruokaa tai majapaikan antaneelle henkilölle voitiin lain nojalla määrätä puoli vuotta vankeutta sekä 1 000 dollarin sakko.

Kritiikki
---------

Fugitive Slave Act oli yksi aikansa kiistellyimmistä laeista. Orjuutta vastustaneet abolitionistit antoivat lakiehdotukselle lempinimen *Bloodhound Law*, verikoiralaki, johtuen karanneiden orjien jäljittämiseen käytetyistä verikoirista. Myös kirjailija Harriet Beecher Stowe otti lakiin vahvasti kantaa romaanissaan *Setä Tuomon tupa*.

Wisconsinin korkein oikeus tuomitsi Fugitive Slave Actin perustuslain vastaisena vuonna 1852. Yhdysvaltain korkein oikeus kuitenkin esti osavaltioiden oikeuslaitoksia puuttumasta liittovaltion lakien toimintaan viisi vuotta myöhemmin ja kumosi näin Wisconsinin oikeuden päätöksen.

Lähteet
-------

1. ↑  The Slave Catchers: Enforcement of the Fugitive Slave Law, 1850-1860 *questia.com*. Viitattu 1.7.2012. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Fugitive Slave Act of 1850
**Newton de Souza Queiroz Jr.** eli **Newton** (s. 20. huhtikuuta 1991 São Paulo) on brasilialainen futsalpelaaja, joka pelaa futsal-liigassa Kampuksen Dynamon paidassa kaudella 2023-24. Aiemmin hän pelasi Tornion Palloveikkojen riveissä kaudella 2020–2021. Pelaajaprofiililtaan Newton on laituri. Newton siirtyi Tornioon jyväskyläläisestä Kampuksen Dynamosta, jossa hän on pelannut syksystä 2018 alkaen. Ennen Suomeen tuloaan Newton on pelannut futsalia myös Brasiliassa, Sveitsissä, Ranskassa (voittaen kaksi mestaruutta 2014 ja 2015) sekä Gibraltarilla (mestaruus 2018).

Newton osoittautui tehokkaaksi pelaajaksi jo myöhässä alkaneella debyyttikaudellaan: 33 liigamaalia ja 14 maaliin johtanutta syöttöä oikeuttivat runkosarjan pistepörssin 4. sijaan. Newton myös iski hattutempun ratkaisevassa kolmannessa finaaliottelussa ja auttoi näin Dynamon toiseen perättäiseen mestaruuteensa.

Lähteet
-------

1. ↑  Newton Jr. jatkaa KaDyssa kaudella 2023-24 *kampuksendynamo.com*.
2. ↑  KaDy | Kampuksen Dynamo – Futsal *www.kadyfutsal.net*. Viitattu 14.2.2019.
3. ↑  Newton Jr. jatkaa Dynamossa - sopimus mallia 1 + 1 v.! | Kampuksen Dynamo - Futsal *www.kadyfutsal.net*. Viitattu 6.8.2019.
4. ↑  Newton de Souza Queiroz Junior *www.palloliitto.fi*.  Arkistoitu 15.2.2019. Viitattu 14.2.2019.
5. ↑  Miesten Futsal-Liiga: Tilastot | Suomen Palloliitto *www.palloliitto.fi*.  Arkistoitu 16.5.2019. Viitattu 14.2.2019.
**Junneliuksen talo** on Sauvosaaren kaupunginosassa Kemissä sijaitseva suojeltu puurakennus 1900-luvun alusta.

Talon historia
--------------

Frans Junnelius rakennutti Kemiin 1901 nikkarityylisen puutalon, joka on suojelukohde. Rakennus sijaitsee Sauvosaarenkatu 18 ja Sankarikadun risteyksessä. Rakennuksen on suunnitellut Kemin kirkon rakennusmestari J. V. Lehtinen. Rakennuksen alkuperäinen tilaaja on ollut konemestari Stelander, mutta Junnelius osti tontin ja rakennuksen suunnitelmat omaan asuinkäyttöönsä, jo ennen rakentamisen aloittamista.. Hirsisen päärakennuksen huoneistoala on noin 530 neliötä ja piharakennusten vajaat sata neliötä. Pihapiirissä on myös konemestari Stelanderin rakennuttama pienempi asuinrakennus, joka on valmistunut jo 1897.

Frans Junneliuksen leski Hanna Junnelius myi kiinteistön Kemin Puuteollisuus Oy:lle 1921. Kemin Puuteollisuus Oy:n mentyä konkurssiin 1936 Kemin suojeluskunta hankki talon itselleen. Sotien jälkeen talossa on toiminut muun muassa sanomalehti Pohjois-Pohjan toimitus ja kirjapaino. Talossa on julkaistu myös Uuden Suomen omistamaa Pohjois-Suomi-lehteä. Vuonna 1958 rakennus siirtyi Toivo Alaraatikan omistukseen, joka rakensi taloon yleisen saunan ja useita pieniä vuokra-asuntoja. Kun rakennus siirtyi Kemin kaupungin omistukseen 1970, se oli huonokuntoinen ja purku-uhan alla. Kaupunki kunnosti rakennuksen ja vuokrasi sen Ylelle, joka toimi talossa vuosina 1981−2006.

Nykypäivä
---------

Oulun yliopiston arkkitehtuuriosasto järjesti 1970-luvulla talosta suunnittelukilpailun. Voittanutta suunnitelmaa ei saatettu koskaan toteutusasteelle. Kemi on yrittänyt myydä rakennusta yksityisille. Nykyään talo on yksityisomistuksessa. Taloon on remontoitu useita saunallisia vuokra-asuntoja. Ulkopinta on maalattu ja korjattu vuonna 2012 vanhaa tyyliä kunnioittaen.*lähde?* Piharakennus kunnostettiin 2013 saunalliseksi asuinhuoneistoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Junneliuksen talo Kemi
2. ↑  Jounela, Aarno I.: *Pohjois-pohjalainen Junnelius-suku*. Oulu: Pohjoinen, 1983. ID 60983.
3. ↑  Kemin Kaupungin asemakaavamuutos[vanhentunut linkki]
4. 1 2  Heljala, Minna; Seppälä, Sirkka-Liisa ja Elo Tiina: *Meren ja teollisuuden kaupunki*, s. 44–45. Suomen ympäristö 15/2013. Helsinki: Ympäristöministeriö, 2013. ISBN 978-952-11-4252-9. Teoksen verkkoversio (pdf).
5. ↑  Kemi laittaa Junneliuksen talon myyntiin
6. ↑  Junneliuksen talon myynti
7. ↑  Pinnoituksen uusiminen 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Junneliuksen talo** Wikimedia Commonsissa
**USS Santee** (runkonumerot AO-29, ACV-29 ja CVE-29) oli Yhdysvaltain laivaston Sangamon-luokan saattuetukialus. Alus oli alun perin Cimarron-luokan laivaston tankkeri, joka oli valmistettu laivaston ja merenkulkukomission T3-S2-A1-piirustusten mukaan.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Sangamon-luokka*
Maritime Commission tilasi aluksen nimellä MV *Esso Seakay* (MC Hull 3) Chesteristä Pennsylvaniasta Sun Shipbuilding and Dry Dock Companyltä, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1938. Alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 1939 kumminaan Charles Kurzin puoliso. Valmistuttuaan alus luovutettiin Standard Oilille New Jerseyyn, jonka väreissä se seilasi Yhdysvaltain länsirannikolla. Yhdysvaltain laivasto lunasti 18. lokakuuta 1940 aluksen, joka otettiin palvelukseen 30. lokakuuta tankkerina runkonumerolla AO-29 ensimmäisenä päällikkönään William G. B. Hatch.

Palvelus
--------

Palvelukseenoton jälkeen alus oli Atlantilla. Yhdysvaltain liittyessä sotaan 7. joulukuuta 1941 alus oli kuljettamassa öljyä Argentiaan Newfoundlandiin. Keväällä 1942 Norfolkin laivastontelakalla] aloitettiin aluksen muutostyöt saattuetukialukseksi. Alus palautettiin 24. elokuuta palvelukseen päällikkönään William D. Sample. Töiden tekemisellä oli niin kiire, että aluksella oli edelleen koeajoissa työmiehiä ja lentokansi oli täynnä materiaaleja. Työt saatiin virallisesti päätökseen 8. syyskuuta, minkä jälkeen alus liitettiin Task Force 34:ään. Ensimmäinen lentokone laskeutui alukselle 24. syyskuuta.

Muutotöiden aikana alukselle valmistettiin 153,01 metriä pitkä ja 24,69 metriä leveä lentokansi, jossa oli kaksi hissiä ja katapultti. Lisäksi alukselle tehtiin lentokonehangaari, korjauspajat ja materiaalivarastot sekä asennettiin kaikuluotain. Majoituskapasiteettia kasvatettiin mahdollistamaan kasvaneen miehistön ja lentokonehenkilöstön majoittaminen. Alukselle asennettiin lisäksi kaksi viiden tuuman, 22 kappaletta 40 millimetrin ja 21 kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.

Alus lähti 25. lokakuuta Bermudalle, josta se jatkoi edelleen Pohjois-Afrikan rannikolle. Alukselta nousseesta Douglas SBD Dauntless pommikoneesta putosi lentokannelle syvyyspommi, joka pyöri pitkin kantta ja räjähti lähellä perää. Aluksen etsintävalonheittimen jalusta ja etäisyysmittari tuhoutuivat sekä tutka-antennit vaurioituivat. Kaikesta huolimatta alus jatkoi matkaansa osana Task Group 34.2:ta. *Santee* erkani 7. marraskuuta osastosta suojanaan hävittäjät *USS Rodman* ja *USS Emmons* sekä miinalaiva *USS Monadnock*. Seuraavana aamuna alus oli suojueineen Safin edustalla. Alus lähetti lentokoneitaan ilmaan ja tankkasi muita aluksia, kunnes se liittyi 13. marraskuuta Task Group 34.2:een aloittaen paluumatkan Bermudalle. Osasto jatkoi Bermudalta matkaansa 22. marraskuuta ja ankkuroitui Hampton Roadsiin kaksi päivää myöhemmin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  DANFS (Arkistoitu – Internet Archive)

*Sangamon*-luokan saattuetukialukset

|  |
| --- |
| *USS Sangamon* – *USS Suwannee* – *USS Chenango* – *USS Santee* |
| Edeltäjä: *Bogue*-luokka – Seuraaja: *Casablanca*-luokka |
Hippolyte et Aricie, 3. näytöksen kahdeksas kohtaus.
**Hippolyte et Aricie** (suom. *Hippolytos ja Arikia*) on Jean-Philippe Rameaun ensimmäinen *tragédie en musique*, joka ensiesitettiin 1. lokakuuta vuonna 1733 ja joka aikaansai aikanaan valtavan kohun Ranskan oopperapiireissä. Aikalaisen kirjeen mukaan *"jotkut pitivät sitä hienostuneena ja Lullyä parempana, toiset taas äärimmäisen monimutkaisena ja yksitoikkoisena"*. Säveltäjä oli yli 50-vuotias säveltäessään ensimmäisen oopperan ja hän oli aikaisemmin kirjoittanut pääasiassa kosketinsoitinmusiikkia. Teoksen libretto pohjaa kreikkalaiseen mytologiaan, joka on suodatettu ranskalaisen kirjallisuuden kautta. Simon-Joseph Pellegrinin kirjoittaman libreton perustana käytettiin Jean Racinen tragediaa *Phèdre* (1677).

Oopperan musiikki uudisti oopperoiden orkestrointia energisyydellään ja nopeilla tempoillaan. Lisäksi Rameau käytti edeltäjiään rohkeammin dissonansseja.

Lähteet
-------

* Rameau: Hippolyte et Aricie
* Sadler, Graham: Rameau, Pellegrin and the Opera: The Revisions of 'Hippolyte et Aricie' during Its First Season. *The Musical Times* (Music of the French Baroque), 124. vsk. nro 1687 (syyskuu 1983), s. 533–537. doi:10.2307/962383

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* MusicBrainz work

 |

 |
**Carleton Steven Coon** (23. kesäkuuta 1904 Wakefield, Massachusetts – 6. kesäkuuta 1981 Gloucester, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen antropologi ja arkeologi. Hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1962 ilmestyneessä kirjassaan *The Origin of Races* (suom. *Rotujen alkuperä*) esittämästään jo aikanaan kiistanalaisesta rotuluokituksesta, jossa ihmiskunta jaetaan useaan eri rotuun: kaukasoideihin, kongoideihin, kapoideihin, mongolideihin ja australoideihin. 

Coon opiskeli Harvardin yliopistossa ja suoritti siellä bachelor-, master- ja tohtorintutkinnon. Vuosina 1934−1948 hän myös työskenteli Harvardissa. Vuodesta 1948 vuoteen 1963 hän toimi Pennsylvanian yliopiston antropologian professorina ja University Museum in Philadelphian antropologian kokoelman kuraattorina. Coon julkaisi useita kiistanalaisia tutkimuksia ihmisrotujen olemassaolosta, variaatioista ja alkuperästä, mutta tutki myös muun muassa esihistoriallisia maanviljelysyhteisöjä ja heimoyhteiskuntia Lähi-idässä, Patagoniassa ja Intiassa.

Vuosina 1956−1957 Coon työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimille. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen ja toimi *American Association of Physical Anthropologistsin* puheenjohtajana vuosina 1961−1962. Vuonna 1981 Coon toimi myös Yhdysvaltain Nepalin-suurlähettiläänä.

Teoksessaan *The Origin of Races* Coon esitti, että *Homo sapiens* kehittyi *Homo erectuksesta* viisi eri kertaa viidellä alueella ja nämä viisi itsenäistä evolutionääristä "hyppyä" edustivat rotuluokittelun ryhmiä. Hänen mukaansa esimerkiksi kaukasoidit erkanivat *Homo erectuksesta* 200 000 vuotta ennen kongoideja. Coonin teoria oli aikanaan hyvin kiistanalainen tiedeyhteisössä. Coonin teoriaa käytettiin myös erityisesti Yhdysvalloissa perustelemaan rotuerottelujärjestelmää: rotuerottelun kannattajat katsoivat, etteivät afroamerikkalaiset maan valkoista väestöä "nuorempana" olleet kykeneviä osallistumaan täysipainoisesti maan yhteiskuntaan. Professori John P. Jacksonin mukaan Coon myös tuki aktiivisesti rotuerottelua ajaneita ryhmiä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stephanie Bright: Carlton Coon 1904 -1981 MSU EMuseum.  Arkistoitu 30.4.2008. Viitattu 8.5. 2008. (englanniksi)
2. ↑  John P. Jackson, Jr.: "In Ways Unacademical": The Reception of Carleton S. Coon’s The Origin of Races.  *Journal of the History of Biology*, 2001, nro 34, s. 247–285. Artikkelin verkkoversio.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Photographers' Identities

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Bluetonguevirus** eli **sinikielivirus** (BTV) on orbiviruksien sukuun kuuluva virus, joka aiheuttaa märehtijöille ja kamelieläimille sinikielitautia. Bluetongueviruksia esiintyy 24 erilaista serotyyppiä, ja lisäksi Sveitsistä on löydetty Toggenburg-orbivirus, jota on ehdotettu serotyyppi 25:ksi.  Pääasiassa bluetonguevirus leviää sairaasta yksilöstä terveeseen verta imevien polttiaisten välityksellä, mutta on todettu viruksen leviämistä myös infektoituneen eläimen veren ja siemennesteen välityksellä.  Lisäksi tiineenä oleva emo voi siirtää virustartunnan istukan kautta sikiöön.

Esiintyvyys
-----------

Bluetonguevirusta esiintyy polttiaisten elinalueilla eri puolilla maapalloa, ja alue on rajoittunut lähinnä 40°N ja 35°S välisille leveysasteille. Tosin viime vuosina virusta on tavattu myös pohjoisempana, minkä syyksi arvellaan ilmaston lämpenemistä. Lämpimämpi ilmasto luo suotuisammat elinolosuhteet polttiaisille myös pohjoisemmilla leveysasteilla. Eri serotyyppejä esiintyy eri osissa maailmaa eri tavoilla jakautuneena. Euroopan alueella esiintyviä serotyyppejä ovat 1, 2, 4, 8, 9 ja 16, ja Pohjois-Euroopassa näistä esiintyy lähinnä serotyyppi 8.  Suomessa virusta ei ole tavattu.

Lähteet
-------

1. 1 2  World Organisation for Animal Health: OIE, Bluetongue *oie.int*. Viitattu 23.9.2010. (englanniksi)
2. ↑  Heidi Rosengren, Leena Sahlström ja Niina Tammiranta: Bluetonguen maahantulo ja leviäminen Suomessa – riskiprofiili (PDF) *Eviran tutkimuksia*.  joulukuu 2009. Elintarviketurvallisuus Evira.  Arkistoitu 18.8.2017. Viitattu 23.9.2010. (suomeksi)
3. ↑  Euroopan komissio, Eläinten terveys ja hyvinvointi, Bluetongue *ec.europa.eu*. Viitattu 23.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Bluetongue virus
* Finto: Sinikielivirus

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q883122
* Wikispecies: Bluetongue virus
* CoL: M7DR
* EoL: 540095
* GBIF: 10638041
* IRMNG: 11459258
* ISC: 91520
* NCBI: 40051

 |

 |
**Hämäläisten laulu** on Hämeen historiallisen maakunnan ja nykyisin Kanta-Hämeen maakuntalaulu. Vuoteen 1999 asti se oli myös Päijät-Hämeen maakuntalaulu, sinä vuonna se sai oman maakuntalaulunsa *Vihreiden harjujen maan*.

Hämäläisten laulun sanat on kirjoittanut J. H. Erkko. Erkon runoon on kirjoitettu lukuisia sävellyksiä, mutta vakiintunein on melodia, joka on lainattu saksalaisen Friedrich Silcherin  (1789–1860) kansansävelmän pohjalta vuonna 1824 säveltämästä sotilaslaulusta *Treue Liebe*, joka tunnetaan nykyisin paremmin alkusanoilla *Steh' ich in finst'rer Mitternacht*. Silcherin sävellyksen on Erkon runoon sovittanut E. A. Hagfors.

Sanat
-----

1. On mulle Suomi suloisin,   

vaan Häme siitä kallihin!   

|: sen tuskin tiedän vertaista,   

niin kaunista, niin herttaista   

kuin kulta Hämeen maa! :|   

2. Lempeitä laaksoin lehtoja   

ja lintuin laulupuistoja   

|: ja marjaisia kankaitaan   

en unhottaa voi milloinkaan -   

oi Hämeen kallis maa! :|   

3. Oi Hämeen pellot viljavat   

ja kasket kullan loistavat   

|: ja tuhannet sen tuomikot,   

sen niityt, norot, varjostot!   

Ei maata vertaistaan! :|   

4. Kuin taivas tääll' on loistoisa   

ja iltatähti kultaisa,   

|:ja ruskot yhtä runsahat,   

syysöiden sähköt leimuvat   

ja talvet suojaisat! :|  

5. Ei impee missään rakkaampaa,   

ei siveempää, ei jalompaa,   

|: kuin Hämeen valkotukkainen,   

tuo sinisilmä neitonen   

on rusoposkinen. :|   

6. Ja kansaa kussa löytänen   

niin jäykkää kuin on Hämehen,   

|: niin vakavaa, mi auraltaan   

ei suotta siirry milloinkaan,   

halveksi säätyään.:|   

7. Jos miestä missä tarvitaan   

maan eestä vaikka kaatumaan,   

|: niin uljaita on urhoja,   

on järkeä, on kuntoa,   

jos toimeen tartutaan.:|

Lähteet
-------

1. ↑  *Suuri Musiikkitietosanakirja 4*, s. 105. Otava, 1991. ISBN 951-35-4728-0.
2. ↑  Deutsches Soldatenlied "Steh' ich in finst'rer Mitternacht" *YouTube*.  4.9.2011. duxdemontis98. Viitattu 15.5.2018. (saksaksi)
3. ↑  Steh ich in finstrer Mitternacht *Volksliederarchiv*. Viitattu 15.5.2018. (saksaksi)
4. ↑  Hämäläisten laulu *kirjastot.fi*.  Arkistoitu 16.4.2017. Viitattu 16.4.2017.
5. ↑  P. Puhakka, Johanne Laine, I.H. Hakulinen (toim.): *Suomen nuorison laulukirja*, s. 54. Werner Söderström Osakeyhtiö, 1905.
**Kutná Hora** (saks. *Kuttenberg*) on kaupunki Keski-Böömin läänissä Tšekissä. Se sijaitsee 70 kilometriä Prahasta itään. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 20 653 asukasta.

Kutná Horan vanha kaupunki on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1995 lähtien. Kohteeseen kuuluvat muun muassa gotiikkaa edustava viisilaivainen Pyhän Barbaran katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1368, ja Neitsyt Marian katedraali Sedlecissä.

Historia
--------

1200-luvulla rakennettu kuninkaallisten asuinrakennus ja rahapaja.
Kutná Hora perustettiin hopeakaivosten ympärille. Kaivoksia on ollut alueella ainakin 1200-luvun ensimmäiseltä puoliskolta asti. Kaupunki kehittyi nopeasti ja vuonna 1419 hussilaissotien alussa se oli Böömin toiseksi suurin ja merkittävin kaupunki pääkaupunki Prahan jälkeen. Kutná Hora oli myös useiden Böömin kuninkaiden suosiossa, ja ajoittain maata hallittiinkin Prahan sijasta Kutná Horasta käsin.

Vuonna 1420 keisari Sigismund teki Kutná Horasta tukikohdan epäonnistuneille hyökkäyksilleen taboriitteja vastaan. Jan Žižka valtasi kaupungin ja sotivien osapuolten väliaikaisen sovinnon jälkeen keisarilliset joukot polttivat kaupungin vuonna 1422 estääkseen sen joutumisen uudestaan taboriittien käsiin. Žižka otti kuitenkin Kutná Horan ja böömiläisten tuella kaupunki nousi uuteen kukoistuskauteen.

Uuden ajan alussa Kutná Hora koki joukon vastoinkäymisiä, jotka tuhosivat sen aseman. Vuonna 1541 rikkain hopeakaivoksista tulvi täyteen vettä ja muuttui käyttökelvottomaksi. Böömin kansannousussa Ferdinand I:stä vastaan kaupunki menetti kaikki etuutensa. Ruton toistuvat vierailut ja kolmikymmenvuotinen sota aiheuttivat lopullisesti kaupungin köyhtymisen, ja puolittaiset yritykset korjata kaivoksia sodan jälkeen epäonnistuivat. Köyhtynyt kaupunki tuhoutui lisäksi tulipalossa vuonna 1770. Kutná Horan viimeiset hopeakaivokset hylättiin 1700-luvun lopussa.

Katso myös
----------

* Sedlecin luukirkko

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kutná Hora Encyclopaedia Britannica. Viitattu 18.10.2020. (englanniksi)
2. ↑  Kutná Hora *citypopulation.de*. Viitattu 18.10.2020. (englanniksi)
3. 1 2  Kutná Hora: Introduction *myczechrepublic.com*. Viitattu 18.10.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kutná Hora** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungin verkkosivut (tšekiksi)
* Kutná Hora UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)

Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä

* Kladruby nad Labemin hevostila
* Erzgebirgen ja Krušnohořín kaivosalue
* Kroměřížin linna
* Český Krumlovin historiallinen keskusta
* Prahan historiallinen keskusta
* Telčin historiallinen keskusta
* Holašovicen historiallinen kylä
* Pyhän kolminaisuuden pylväs
* Juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika Třebíčissä
* Kutná Horan historiallinen keskusta ja kirkot
* Lednice-Valticen kulttuurimaisema
* Litomyšlin linna
* Johannes Nepomukilaisen pyhiinvaelluskirkko
* Villa Tugendhat
**Beata Leppilampi** (o.s. Papp, s. 22. huhtikuuta 1995 Kuopio) on suomalainen taitoluistelija. Hänen vuotta vanhempi veljensä Bela Papp luisteli myös maajoukkuetasolla. He ovat harjoitelleet Kanadan Burnabyssa, jonne perhe muutti vuonna 2007. Beata oli Skate Canadan British Columbian Noviisityttöjen mestari 2009. 

Beata Papp voitti kaudella 2009–2010 Suomen juniorimestaruuden sekä PM-kisojen juniorimestaruuden. Hän osallistui myös useampaan JGP-kilpailuun sijoittuen parhaimmillaan 5. sijalle ja muun muassa teki Australian JGP-kisoissa kolmoistulppi-kolmoistulppi-yhdistelmän. Hän osallistui junioreiden MM-kisoihin vuonna 2011 sijoittuen sijalle 15.

Kaudella 2010–2011 hän sijoittui senioreiden Suomen-mestaruuskilpailuissa toiseksi ja seuraavalla kaudella kolmanneksi. Kansainvälisissä seniorikilpailuissa hänen paras sijoituksensa on kuudes (Skate Canada Autumn Classic 2014). PM-kilpailujen senioritasolla hän oli neljäs samoin kuin Finlandia Trophyssa hänen paras suorituksensa oli neljäs sija. Hän on myös osallistunut Universiades-talvikisoihin vuonna 2015. 

Beataa ovat valmentaneet mm. Joanne Mcleod, Bruno Delmaestro, Kelly Champagne, Brian Orser, Michael Huth, Alexander Kopylov, Colin Chanski ja hänen äitinsä Ulla Papp.

Yksityiselämä
-------------

Papp on ollut vuodesta 2021 naimisissa näyttelijä-juontaja Mikko Leppilammen kanssa. Heillä on lapsi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Beata Papp biography. ISU. Tiedot päivitetty 27.12.2015. Viitattu 18.1.2016.
2. 1 2  Mikko Leppilampi ja Beata Papp menivät naimisiin!. Ilta-Sanomat 15.8.2021.
3. ↑  Lempinen, Jenna: Mikko ja Beata Leppilammen vauva syntyi! *Ilta-Sanomat*.  7.9.2021. Viitattu 8.9.2021.
Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston Katariinan kampusta Kotkassa.
Haminan kampuksen tiloja.
**Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto** (tunnetaan myös nimellä **EKAMI**) on ammattioppilaitos Etelä-Kymenlaaksossa. Sen hallinnollinen keskus on Kotkassa Kotkansaarella Kotekon tiloissa. Ammattiopisto on yli 3 000 opiskelijan oppilaitos. Oppilaitos antaa ammatillista peruskoulutusta 2 240 opiskelijalle Kotkassa ja Haminassa. Ammatillista aikuiskoulutusta ja oppisopimustoimintaa järjestetään aikuisille ja yrityksille. Aikuiskoulutuksessa on opiskelijoita noin 500 ja oppisopimuskoulutuksessa saman verran. 

Ammattiopisto järjestää ammatillista peruskoulutusta 24 ammatilliseen perustutkintoon, talouskouluopetusta, maahanmuuttajien ammatilliseen koulutukseen valmentavaa koulutusta sekä erityisopetuksena järjestettävää valmentavaa ja ohjaavaa koulutusta. Aikuiskoulutuksessa annetaan opetusta moniin tekniikan ja palvelualojen ammatteihin, joissa voi suorittaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja. Oppisopimuskoulutusta voidaan järjestää myös sellaisilla aloilla, joihin ei alueella ole oppilaitosmuotoista tarjontaa.

Omistajat ja johto
------------------

Oppilaitoksen omistajina on viisi kuntaa, Hamina, Kotka, Miehikkälä, Pyhtää ja Virolahti.
Kunnat perustivat vuonna 2005 Kotkan–Haminan seudun koulutuskuntayhtymän, jonka oppilaitoksena ammattiopisto toimii. Kuntayhtymän ylintä päätäntävaltaa käyttää kuntien valitsema yhtymäkokous. Toimeenpanovaltaa käyttää yhtymähallitus, jossa on kymmenen jäsentä. Henkilöstöä on 280, joista opettajia on noin 240 ja loput toimisto- ja muuta tukipalveluhenkilöstöä. Ammattiopiston talousarvio vuonna 2006 oli 24 miljoonaa euroa. Monialaisena ja riittävän suurena yksikkönä toiminta järjestetään opiskelijakohtaisella valtionosuudella ja omalla tulorahoituksella.

Kampukset ja toimipisteet
-------------------------

* Haminan kampus
* Katariinan kampus
* Kotekon kampus
* Malmingin kampus

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa Ekamista *ekami.fi*. Viitattu 15.9.2023.
2. ↑  Kampukset *Ekami*.  26.1.2015.  Arkistoitu 6.7.2015. Viitattu 6.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Etelä-Kymenlaakson ammattiopisto
**Carlos Manuel Vila Nova** (s. 27. heinäkuuta 1959 Neves, São Tomé ja Príncipe) on sãotomépríncipeläinen poliitikko ja maan viides presidentti. Ennen presidentin tehtäväänsä hän on toiminut kahdesti maansa ministerinä.

Vila Nova suoritti vuonna 1985 insinöörin tutkinnon Oranin yliopistossa tietoliikenneviestintätekniikassa. Hän siirtyi samana vuonna takaisin kotimaahan työskentelemään suunnitteluministeriön (port. *Ministério do Plano*) alaisuuteen. Vuonna 1988 hän siirtyi hotellialalle ja politiikkaan vuonna 2010, jolloin hänestä tuli julkisten töiden ja ympäristöministeri. Hän joutui luopumaan ministerin tehtävästään vuonna 2012, kun São Tomé ja Príncipeen valittiin uusi hallinto.*selvennä* Kun hänen edustamansa puolue ADI nousi takaisin valtaan vuonna 2014 hänestä tuli São Tomé ja Príncipen infrastruktuuri-, luonnonvara- ja ympäristöministeri. Vuonna 2018 hänet valittiin maan parlamenttiin. Huhtikuussa 2021 hänet valittiin ADI:n ehdokkaaksi presidentinvaaleihin. Hän tuli valituksen vuoden 2021 presidentinvaalin toisella kierroksella Guilherme Posser da Costan saatuaan noin 58 prosenttia äänistä.

Hänellä on vaimo ja kaksi tytärtä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carlos Manuel Vila Nova presidencia.st. Viitattu 19.12.2022. (englanniksi)
2. ↑  Novo Governo de STP já foi empossado  12.12.2012. DW. Viitattu 19.12.2022. (portugaliksi)
3. ↑  Eleições: Carlos Vila Nova vence presidenciais em São Tomé e Príncipe com 57,54% dos votos  6.9.2021. STP-Press. Viitattu 19.12.2022. (portugaliksi)
4. 1 2  Eleições Presidenciais "Eu Garanto" – Mas, quem é Carlos Vila Nova?  26.8.2021. Téla Nón. Viitattu 19.12.2022. (portugaliksi)
**Håvard Gimse** (s. 15. syyskuuta 1966 Kongsvinger) on norjalainen pianisti. Hän sai diplominsa Berliinin Hochschule der Künstestä vuonna 1995. Siellä hänen opettajanaan oli toiminut Hans Leygraf. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan kotimaassaan Jiri Hlinkan johdolla.

Gimse voitti Jugend Musiziert -kilpailun vuonna 1987. Hän on saanut Prinsessa Astridin musiikkipalkinnon (1985), Steinway-palkinnon (1995), Grieg-palkinnon (1996), Gammleng-palkinnon (2001) ja Norjan Sibelius-seuran palkinnon (2004). Kritikerprisenin hän sai Ludwig van Beethovenin sellosonaattien tulkinnoistaan Truls Mørkin kanssa Bergenin kansainvälisellä festivaalilla 2011. Hänelle on myönnetty myös Diapason d'Or ja *Gramophonen* Editor Choice -tunnustus. Spellemann-ehdokkuuden hän sai vuonna 2011 viulisti Henning Kraggerudin kanssa tekemistään Schubert- ja Schumann-levytyksistä.

Gimse on esiintynyt sellaisten pohjoismaisten orkesterien kuin Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Oslon filharmonikkojen, Bergenin filharmonikkojen, Radion sinfoniaorkesterin (Suomi), Tanskan kansallisen sinfoniaorkesterin ja Norrköpingin sinfoniaorkesterin kanssa. Pohjoismaiden ulkopuolisista orkestereista hän on työskennellyt esimerkiksi Baltimoren sinfoniaorkesterin, Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin, Royal Philharmonic Orchestran, Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Japanin filharmonikoiden, Prahan sinfoniaorkesterin, hr-Sinfonieorchesterin ja Belgian kansallisen orkesterin kanssa. Gimse on konsertoinut muiden muassa Wigmore Hallissa, Carnegie Hallissa, Brysselin Palais des Beaux-Artsissa, Amsterdamin Concertgebouwissa, Pietarin musiikkisalissa, Prahan Suk-salissa ja Konzerthaus Berlinissä.

Gimsen ohjelmistoon kuuluu kymmeniä konserttoja. Hän on levyttänyt esimerkiksi Sonylle, Chandosille ja Naxokselle. Hänen levyttämiensä teosten joukossa ovat olleet Edvard Griegin ja Geirr Tveittin konsertot sekä Jean Sibeliuksen soolopianotuotanto. Gimse on työskennellyt Elverumin festivaalin taiteellisena johtajana, Oslon kamarimusiikkifestivaalin taiteellisen lautakunnan jäsenenä ja Norjan valtiollisen musiikkikorkeakoulun pianonsoiton professorina. Hänen veljensä on sellisti Øyvind Gimse.

Lähteet
-------

1. 1 2  Håvard Gimse Store norske leksikon
2. 1 2  Håvard Gimse Naxos
3. 1 2 3 4 5  Håvard Gimse, piano Nordic Artists Management
4. ↑  Brødrene Gimse[vanhentunut linkki] Adresseavisen


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Electropedia** on kansainvälisen sähköalan standardointijärjestö IEC:n ylläpitämä palvelu, johon on koottu järjestön laatimien sanastojen sisältöä. Palvelu on maksuton eikä siihen vaadita rekisteröitymistä. Tietokannasta löytyy sähköalan sanastoja 20 eri kielellä, myös suomeksi.

Electropedia sisältää IEC 60050 (kansainvälinen sähkötekninen sanaston IEV:n (*International Electrotechnical Vocabylary*) -standardisarjassa julkaistujen sanastojen termit ja määritelmät. Suomessa sähkö- ja elektroniikka-alan standardointijärjestö SESKO:n terminologiakomitea SK 1 osallistuu IEC:n komitean *TC 1 Terminology* toimintaan sekä Electropedian kehittämiseen. Electropedian yli 20 000 termistä on suomennettu noin 10 000.

Electropedia on jaettu osiin, joista kukin käsittelee tiettyä sähkö- ja elektrotekniikan aluetta. Osat numeroidaan ja kullekin luodulle termille muodostetaan osanumerointiin perustuva numerotunnus, joka säilyy muuttumattomana koko termin elinkaaren ajan. Tämä auttaa teknisten tekstien laatijoita viittaamaan yksiselitteisesti tiettyyn Electropedian termiin.

Lähteet
-------

1. ↑  IEC 60050 - International Electrotechnical Vocabulary - Welcome *www.electropedia.org*. Viitattu 5.12.2022.
2. ↑  SK 1 Terminologia *Sesko ry*. Viitattu 15.3.2022.
**Zarqa** tai nykyarabiaksi **Nahr ez-Zarqa** on Jordaniin laskeva joki, joka on aikaisemmin tunnettu hepreankielisellä nimellä **Jabbok**, jota käytetään edelleen useissa kielissä. 

Joki alkaa lähes 800 metrin korkeudessa Ain Ghazalin lähteestä, joka sijaitsee Ammanista koilliseen, juoksee aluksi pohjoiseen ja sitten länteen. Se virtaa Jordanin itäpuolella syvässä ja leveässä laaksossa keskimäärin 355 metriä merenpinnan alapuolella, seudun tiheimmin asutettujen (keskimäärin 221 henkeä km2) ja teollistuneimpien alueiden halki. Zarqa yhtyy Jordaniin Gennesaretinjärven ja Kuolleenmeren välissä. 

Jokea säännöstellään vuonna 1970 valmistuneella padolla, jota korotettiin vuonna 1987. Joen vettä käytetään runsaasti kaupunkien vesihuoltoon, kasteluun ja teollisuuden tarpeisiin. Pahasti saastuneen joen veden laatu on heikentynyt entisestään siihen johdetuista kotitalouksien ja teollisuuden jätevesistä, joita joutuu täysin käsittelemättöminä jokeen. Joen virtaama muodostuu jo luontaisestikin vähävetisinä kesäkuukausina suurelta osin näistä vesistä. Zarqa-joen entistäminen onkin yksi Jordanian ympäristöministeriön tärkeimmistä tehtävistä.

Zarqa-joen maisemia lokakuussa 2009, Ammanin ja Jerashin välillä.
Joesta käytetään useita nimiä, joista Jabbok esiintyy jo Raamatussa. Esimerkiksi ensimmäisessä Mooseksenkirjan luvun 32 jakeissa 22-32 kerrotaan, kuinka Jaakob taisteli tuntemattoman miehen kanssa Jabbokin kahluupaikalla. Erilaisten kirjoitusasun muunnosten lisäksi Nahr ez-Zarqaa tarkoitetaan Jabbokin lisäksi nimillä Seil ez Zarqa, Wadi Ain Ghazal, Wadi Zerka, Wadi `Ayn Ghazal ja Wadi az Zarqa' muunnoksineen. 

Zarqa-joen geologiseksi iäksi oletetaan noin 30 miljoonaa vuotta. Seutu on kuivaa ja enimmäkseen viljeltyä, mutta jonkin verran esiintyy luontaisesti harvaa piikkipensaskasvustoa. Joen varrelta on löydetty runsaasti meripihkaa, josta löydetyt eläinten ja kasvien jäänteet kertovat alueella aikoinaan vallinneista trooppisista oloista sekä runsaasta eläin- ja kasvikunnasta.

Lähteet
-------

1. ↑   Nahr ez Zarqa: Israel  30.3.1995. ITA, Countries of the World. Viitattu 13.2.2012. (englanniksi)
2. ↑   Gibson, Shimon & Negev, Avraham (toimittajat): *Achaelogical Encyclopedia of the Holy Land*, s. 253. The Continuum Publishing Group, 2001. ISBN 978-0826413161. (englanniksi)
3. 1 2 3 4  Nahr Az Zarqa' Chinci World Atlas.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
4. ↑  Surface Water, Zarqa River U.S. Geological Survey.  Arkistoitu 23.11.2011. Viitattu 12.2.2012. (englanniksi)
5. ↑  Zarqa River Restoration, Jordan  29.1.2012. IUNC, International Union for Conservation of Nature. Viitattu 13.2.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Zarqa (joki)** Wikimedia Commonsissa
**Esa Arvo Lukala** (s. 27. heinäkuuta 1945 Turku) on suomalainen muotisuunnittelija ja kuvataiteilija. Hän teki yli 30 vuoden uran suomalaisen vaatetusteollisuuden parissa. Hänet nimettiin vuoden muotitaiteilijaksi 1990 ja Kultainen vaatepuu -palkinnon saajaksi 1995.

Lukala opiskeli 1967–1968 Turun Piirustuskoulussa ja 1968–1972 vaatesuunnittelua ja valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän osallistui moniin kuvataiteilijoiden yhteisnäyttelyihin, mutta valitsi sitten leipäpuukseen vaatesuunnittelun. 

Esa Lukala on suunnitellut nahkavaatteita muun muassa Friitalalle ja Satanahalle. 1970-luvun loppupuolen hän toimi suunnittelijana kankaanpääläisessä Reimassa ja 1980-luvulla kuopiolaisessa Piretta-P.T.A.:ssa, jossa teki Avenue-mallistoja naisille ja St. Jacques -mallistoja miehille. 1980-luvulla Lukala uudisti puolustusvoimien, rajavartiolaitoksen ja taksinkuljettajien virkapuvut. Hän on suunnitellut vaatteita myös muun muassa Oratopille ja Luhdalle sekä koruja Turun Hopealle ja Kultateollisuudelle.

Kuvataiteilijana Lukala yhdistää valokuvaa, piirtämistä ja maalausta usein metallipinnalle ja kuvaa urbaaneista kaupunkimiljöistä löytämiään aiheita. Hän on työskennellyt residenssiapurahalla New Yorkissa 1993, 1997 ja 2003.

Esa Lukala on toiminut myös opettajana Lahden muotoiluinstituutissa.

Esa Lukalan veli on lavastaja Juha Lukala. Heidän isänsä oli taidemaalari Arvo Lukala.

Lähteet
-------

1. ↑  Lukala Visions Oy, päättäjät (Arkistoitu – Internet Archive), Fonecta Finder. Viitattu 9.6.2014.
2. 1 2 3  Tapio Mikola (teksti), Kati Mikola (karikatyyrit): *Pikakuvia 1, Vaatemarkkinoinnin vaikuttajia sanoin ja kuvin*, s. 62. Turku: LSK, 1981. ISBN 951-99302-2-1.
3. ↑  Jukka Valkonen:Esa Lukala (Arkistoitu – Internet Archive), Esa Lukalan verkkosivusto 28.6.2010. Viitattu 9.6.2014.
4. ↑  Piippa Lappalainen ja Mirja Almay: *Kansakunnan vaatettajat*, s. 73. WSOY, 1996. ISBN 978-9510208649.
5. ↑  Lukala Esa[vanhentunut linkki], Grafiikkakauppa. Viitattu 9.6.2014.
6. 1 2  Esa Lukala (Arkistoitu – Internet Archive), Lukala Visions Oy. Viitattu 9.6.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Esa Lukalan verkkosivusto
Šimon Jurovský
**Šimon Jurovský** (vuoteen 1936 *Weiss-Nägel*; 8. helmikuuta 1912 Uľanka pri Banskej Bystrici – 8. marraskuuta 1963 Praha) oli slovakialainen säveltäjä.

Jurovský opiskeli vuosina 1928–1931 Banská Bystrican opettajainstituutissa. Vuosina 1931–1936 hän sai Bratislavan musiikki- ja teatteriakatemiassa sävellysopetusta Alexander Moyzesilta sekä opetusta orkesterinjohdossa Josef Vincourekilta. Vuonna 1939 hän täydensi sävellysopintojaan Joseph Marxin johdolla Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Jurovský työskenteli vuosina 1939–1942 Bratislavan opettajattarien kuoron ja vuosina 1945–1947 Bratislavan työväenkuoron johtajana. Hän loi uran myös radiossa ja työskenteli siellä muun muassa musiikkijohtajana (1942) sekä musiikin laitoksen päällikkönä (1948–1951). Vuosina 1951–1955 Jurovský johti opetusministeriön musiikin laitosta.

Jurovský oli vuosina 1955–1956 SĽUK-kokoonpanon johtaja. Vuodesta 1956 hän toimi Slovakian kansallisteatterin oopperan taiteellisena johtajana. Jurovskýn teoksiin kuuluu vuosina 1956–1960 sävelletty baletti *Rytierska balada*. Hänen muun tuotantonsa joukossa on kaksi sinfoniaa ja muuta orkesterimusiikkia, kamarimusiikkia, pianoteoksia sekä vokaalimusiikkia. Jurovský sävelsi myös musiikin lukuisiin elokuviin ja lyhytelokuviin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Šimon Jurovský Music Centre Slovakia, viitattu 29.9.2023
**Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe** (RNSTP) on São Tomén ja Príncipen kansallinen radioyhtiö.

Yleisradiotoiminta São Tomélla ja Príncipella alkoi vuonna 1949. Keski- (MW) ja lyhytaalloilla (SW) tapahtuneista lähetyksista huolehti paikallinen Radio-Clube de São Tomé e Príncipe. 1970-luvun alussa toiminta siirtyi Portugalin kansallisen radioyhtiön vastuulle ja asema sai nimen Emissor Regional de São Tomé e Príncipe. Vuonna 1972 sillä oli viiden kilowatin keskiaaltolähetin ja yhden kilowatin lyhytaaltolähetin.

Maan itsenäistyttyä vuonna 1975 perustettiin Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe. Sen ULA- ja keskiaalloilla tapahtuvat lähetykset kattavat yli 80 prosenttia maan pinta-alasta. Lyhytaaltolähetykset loppuivat vuonna 1988. Televisiotoiminnasta huolehtii Portugalin tuella vuonna 1992 perustettu Televisão Santomense. Maassa toimii myös useita yksityisia radioasemia. Lisäksi välitetään Rádio e Televisão de Portugalin, Radio France Internationalen ja Voice of American lähetyksiä.

Lähteet
-------

1. ↑  *World Radio TV Handbook (1972)*, s. 124. New York: Billboard Publications, 1972.
2. ↑  Sobre Nós *Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe*.  Arkistoitu 2.6.2016. Viitattu 1.1.2019.
3. ↑  Africa on Mediumwave and Shortwave *British DX Club*.  2019. Viitattu 6.1.2019.
4. ↑  Nadza Jordão de Ceita: A Comunicação Política nas Eleições de 2014 em São Tomé e Príncipe *repositorio.iscte-iul.pt*.  2015. Viitattu 1.1.2019.
5. ↑  Becker, Kathleen: *São Tomé and Príncipe: the Bradt Travel Guide*, s. 97. Chalfont St. Peter: Bradt Travel Guides, 2014. ISBN 978-1-84162-486-0.

Aiheesta muualla
----------------

* Rádio Nacional de São Tomé e Príncipe (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)