recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Delhin sulttaanikunnan vaiheita vuosina 1206–1526
**Delhin sulttaanikunta** tarkoittaa niitä viittä islaminuskoista dynastiaa, jotka hallitsivat Pohjois-Intiassa yleensä Delhi pääkaupunkinaan vuosina 1206–1526. Niitä olivat mamelukit eli orjadynastia (1206–1290), Khalji-dynastia (1290–1320), Tughluq-dynastia (1320–1413), Sayyid-dynastia (1414–1451), ja Lodi-dynastia (1451–1526).

Arabit olivat jo 700-luvun alussa valloittaneet alueita Induksen suulta. Myöhemmin turkinsukuiset muslimit työntyivät syvemmälle Intiaan ja seldzukkipäällikkö Muhammad Ghurin valloitti 1100-luvun lopussa läntisen Pohjois-Intian. Hänen kenraalinsa, orjataustainen mamelukki Qutb-ud-din Aybak julistautui sulttaaniksi ja perusti Delhin sulttaanikunnan 1206. Sen valta keskittyi varuskuntakaupunkeihin ja talous perustui verojenkeruuseen ja ryöstösaaliin kokoamiseen. Sulttaanikunnan hallinto nojautui alempiin yhteiskuntaluokkiin sekä orjiin, joita käytettiin korkeissakin asemissa hallinnossa ja armeijassa. Myös myöhemmät sulttaanikunnat turvautuivat samaan keinoon, jonka avulla pyrittiin lisäämään hallinnon vakautta.

Sulttaanikunnan pohjalta alkoi kehittyä erityinen intialainen islam, mutta hindulaisuus ei kadonnut sen rinnalta. Timur Lenk hävitti sulttaanikuntaa vuonna 1398 aiheuttaen hajaannusta. Vuosina 1350–1550 sulttaanikunta oli vajonnut taantumaan. 1400-luvun lopulla Lodi-dynastia nosti Delhin uudelleen Pohjois-Intian hallitsevaksi voimaksi. Valtakunnan hävitti lopullisesti Mogulivaltakunnan perustaja Babur vuonna 1526.

Intiassa asuu nykyään maailman toiseksi suurin muslimiväestö, 172 miljoonaa vuonna 2016, mutta se on silti vain 15% Intian koko väkiluvusta.

Lähteet
-------

* Kumar, Sunil: *Delhi sultanate. Teoksessa; Böwering, Gerhard (toim.) The Princeton Encyclopedia of Islamic Political Thought*, s. 127–128. Princeton University Press, 2013.
* Parpola, Asko, toim.: *Intian kulttuuri*. Otavan Kirjapaino Oy, 2005. ISBN 951-1-18365-6.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kumar, 2013
2. ↑  The countries with the 10 largest Christian populations and the 10 largest Muslim populations  1.4.2019. Pew Research Center. Viitattu 8.1.2021.
Georgi Aleksandrovitš Romanov 1890-luvulla
**Georgi Aleksandrovitš Romanov** (ven. Великий Князь Георгий Александрович Романов; 6. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1871 Tsarskoje Selo, Venäjä – 10. heinäkuuta (J: 28. kesäkuuta) 1899 Abastumani, Georgia, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarin Aleksanteri III:n kolmas poika.

Georgin veljet olivat Nikolai II (s. 1868), alle yksivuotiaana kuollut Aleksanteri Aleksandrovitš Romanov (s. 1869) ja Mikael Aleksandrovitš (s. 1878). Georgin syntyessä hänen isoisänsä oli Venäjän keisari Aleksanteri II – Georgi oli kruununperimysjärjestyksessä kolmantena isänsä ja veljensä Nikolain jälkeen.*lähde?*

Vauvaikäisenä Georgi oli terveempi kuin veljensä Nikolai, mutta 6–7-vuotiaana Georgi sairasteli usein, ja häntä vaivasi myös astma. Vuonna 1891 Georgi oli veljensä Nikolain mukana Aasian kiertomatkalla, mutta joutui sairauden takia palamaan Venäjälle.*lähde?*

Marraskuussa 1894, Aleksanteri III:n kuoltua, Nikolaista tuli uusi keisari. Georgi oli kruununperillinen, koska Nikolai ei ollut vielä naimisissa.

Georgin terveydentila heikkeni. Hän sairasti 1890-luvun alussa tuberkuloosia ja matkusti Bordžomin kylpylään. Terveydentilansa takia Georgi ei voinut matkustaa Pietariin veljensä Nikolain lasten Olgan ja Tatjanan ristiäisiin. Kun Nikolain kolmas lapsi Maria syntyi kesällä 1899, Georgi kirjoitti viimeisen kerran veljelleen kertoen olevansa hyvin surullinen, ettei ollut koskaan tavannut veljentyttäriään.*lähde?*

Georgi kuoli 9. elokuuta 1899 Abastumanissa. Georgin kuolema oli Nikolaille suuri järkytys, koska veljekset olivat olleet aina läheisiä ja olivat lapsena olleet leikkitovereita. Georgi osasi kertoa vitsejä, joista parhaimmat Nikolai oli kirjoittanut muistiin. Nikolai säilytti vitsit laatikossa Jekaterinburgin teloitukseen asti. Monta vuotta Georgin kuoleman jälkeen Nikolailla oli tapana lukea Georgin vitsejä aina kun häntä suretti. Georgin kuoleman jälkeen veli Mikael Aleksandrovitšista tuli kruununperillinen, kunnes Nikolaille syntyi 1904 poika Aleksei.*lähde?*

Lähteet
-------

1. 1 2  Kaikkein korkein manifesti 28.6.1899.  *Louhi*, 16.07.1899, nro 81, s. 2. Kansalliskirjasto. Viitattu 11.7.2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
Eugen Schaumanin visiittikortti, joita myytiin valokuvaamoissa
**Visiittivalokuva** eli käyntikorttivalokuva (ransk. *carte-de-visite*) oli kuva, joita annettiin käyntikortin tapaan tutuille vierailujen yhteydessä. Suomessa visiittivalokuvat olivat suosittuja 1860-luvulta 1920-luvulle.

Aluksi visiittikorttikuvissa ihmiset esitettiin kokovartalokuvina, joissa kuvattava on ikään kuin tullut vierailulle odottaen isäntäväen saapumista istuen tai seisten, ulkovaatteissa hattuineen, kävelykeppeineen ja hansikkaineen. Myöhemmin visiittikuvissa on tyypillisesti yksi istuva henkilö, joka on kuvattu loivasti alakulmasta ja lähes suoraan edestä. Tyypillisiä lavasteita ovat aluksi pylväät ja kaiteet, myöhemmin tuoli, pöytä, jalustalle asetettu kukkalaite ja yksinkertainen verhoasetelma tupsuineen.

Visiittivalokuvat yleistyivät 1860-luvulta alkaen ja olivat suosiossa 1920-luvulle saakka. Ne olivat pitkään valokuvien yleisin käyttötapa. Pieniä kuvakortteja saattoi helposti kuljettaa mukanaan esimerkiksi lompakossa. Visiittikortti syntyi niin, että ohuehkolle paperille vedostetut valokuvat kiinnitettiin paksummasta pahvista valmistettuihin taustapohjukkeisiin, joihin valokuvausateljeet usein painattivat tietojaan.

Useasti valokuvaamot teettivät tällaisia kuvia tunnetuista henkilöistä ja myivät niitä. Kortteja on tehty ainakin Johan Ludvig Runebergista ja Eugen Schaumanista. Visiittikortit ovat muodostuneet keräilykohteiksi asian harrastajien keskuudessa.

*Kabinettikuva* oli kooltaan suurempi, usein 105×165 millimetriä, ja kalliimpi kuin visiittikortti.

Lähteet
-------

* Männistö-Funk, Tiina. 2010. "Monien käytäntöjen ’kovat kuvat’: Käyntikorttikuvat suomalaisissa maaseutukodeissa 1900-luvun alussa." *Esine ja aika. Materiaalisen kulttuurin historiaa.* Suomalaisen kirjallisuuden seura, 249–278.

### Viitteet

1. ↑  Suomalaisten valokuvien ajoituksen perusteita *Suomen valokuvataiteen museo*. Viitattu 1.4.2023.
2. 1 2  Lepistö, Essi: Visiittikorttien luettelointiharjoitus *Suomen valokuvataiteen museo*. Viitattu 1.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Visiittivalokuva** Wikimedia Commonsissa
**Castle Adventure** on Kevin Balesin suunnittelema, vuonna 1984 julkaistu tekstiseikkailupeli PC:lle. Se on toteutettu ASCII-grafiikalla.

Tarina
------

Castle Adventure edustaa niin kutsuttua "dungeon crawl" -lajityyppiä, ja siinä on taustatarinaa tuskin lainkaan: pelin alussa ruutuun tulee teksti "olet loukussa hylätyssä linnassa ja sinun pitää paeta. Linnan huhutaan olevan täynnä aarteita. Löydätkö ne kaikki?"

Peli
----

Pelaaja vaikuttaa ympäristöönsä sekä näppäinkomentojen että tekstijäsentimen kautta. Ruudulla näkyvät esineet voi poimia ohjaamalla pelihahmon niiden päälle. Päästäkseen käsiksi esineisiin, joita ei näytetä ruudulla, pelaajan on kirjoitettava komentoja kuten esimerkiksi "get diamond."

Voidakseen puolustautua pelin hirviöitä vastaan ja voittaakseen ne pelihahmolla on oltava miekka. Taistelu rajoittuu hahmon ohjaamiseen hirviötä päin. Taistelun osapuolet kestävät vain tietyn määrän vahinkoa, minkä mukaan taistelun lopputulos määräytyy ja joko hirviö tai pelihahmo kuolee. Tätä ei kuitenkaan näytetä ruudulla.

Voittaakseen pelin pelaajan on löydettävä avain ja avattava sillä pelin ensimmäisessä huoneessa oleva portti päästäkseen pois linnasta.

Lähteet
-------

1. ↑  Castle Adventure Dog Games Archive. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Castle Adventure Home of the Underdogs. Viitattu 9.1.2022. (englanniksi)
**Vision Flot** (ven. ООО "Вижн Флот") on SFAT:n, River Trans Shippingin ja Nasdor Inc. yrityksen perustama Transpetro Volgan tapaista öljynkuljettamista jatkava yritys, jolla on merkittävä määrä Volgotankerin ohella jokilaivoja.

Vuonna 2005 yhtiö kuljetti öljyä 1 500 000 tonnia ja kauden 2006 tavoitteeksi otettiin 1 800 000 tonnia siten, että 1 500 000 tonnia yhteensä Samaran ja Syzranskin öljynjalostamoilta sekä 300 000 tonnia Nižkamskiin öljynjalostamolta.

Vuonna 2005 Vision Flot toimitti LUKoilin öljyjä ja vuonna 2006 asiakkaaksi tulee Rosneft.

Öljynkuljetukselle sopivaksi muunnetut kuivarahtialukset
--------------------------------------------------------

Vision Flot muutti kuivarahtialuksia öljynkuljetukselle sopivaksi 2002-2003. 

### Projekti 559 T-luokan jokitankkialukset

* Okski-3
* Okski-8
* Okski-12
* Okski-14
* Okski-16
* Okski-20
* Okski-22
* Okski-26
* Okski-30

### Projekti R-97 T-luokan jokitankkialukset

* Okski-50
* Okski-52
* Okski-65

Kunnossapito
------------

Kunnossapitoa varten SFAT sijoitti ZAO Volga-SFAT:n perustamiseen 2000, jossa palvelun tilaajana oli Transpetro Volga ja urakoitsijana Haka Moskova.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
**Georgi Davidovitš Mdivani** (ven. Гео́ргий Дави́дович Мдива́ни, georg. გიორგი მდივანი, *Giorgi Mdivani*, 26. syyskuuta 1905 Baghdati – 11. lokakuuta 1981 Tbilisi) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.

Mdivani valmistui Tbilisin yliopistosta, kirjoitti runoja ja työskenteli elokuvien käsikirjoittajana. Hänen näytelmänsä *Alcazar* (1936) herätti laajaa huomiota. Samana vuonna Mdivani muutti Moskovaan. Hän kirjoitti teoksiaan georgiaksi ja venäjäksi. Mdivanin näytelmät ja elokuvat käsittelevät muun muassa vallankumoushistoriaa, toista maailmansotaa ja ajankohtaisia poliittisia aiheita.

Mdivani liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1944. Hän sai Georgian SNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1961. Elokuva *Sevinc buxtası* (ven. *Buhta radosti*) sai Azerbaidžanin SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1978.

Suomennettu teos
----------------

* *Perheemme* (*Naša semja*). Petroskoi: Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mdivani Georgi Davidovitš *Kratkaja literaturnaja entsiklopedija*. Viitattu 1.4.2021.
2. ↑  Peter Rollberg (2009). *Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema*. Rowman & Littlefield, 437-439.
3. 1 2  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 15*, s. 545. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1974.
4. 1 2  *Kino: Entsiklopeditšeski slovar*, s. 258. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1986.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
	+ 2
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*USS Rangerin* F3F-1 1930-luvun loppupuolella
**Grumman F3F** oli viimeinen Yhdysvaltain laivaston kaksitasoinen hävittäjä. Se otettiin käyttöön vuonna 1936 ja sen käytöstä luovuttiin vuoden 1941 lopussa siten, että hävittäjä ei osallistunut toiseen maailmansotaan. Koneen tilalle hankittiin aluksi Brewster F2A Buffalo. F3F:n pohjalta kehitettiin yksitasoinen F4F Wildcat, joka lopulta korvasi sen.

Ensimmäisen mallin moottoriteho oli 700 hevosvoimaa ja huippunopeus 372 km/h. Toisessa ja kolmannessa mallissa moottorina oli 950 hv Wright R-1820 Cyclone, jolla nopeus oli 418 km/h. Lakikorkeus oli lähes 1 200 metriä edeltäjäänsä suurempi. Aseistuksena oli 12,7 millimetrin ja 7,62 millimetrin konekivääri. Ulkopuolinen ripustusaseistus käsitti max. 105 kg pommeja.

Lähteet
-------

* Chant, Chris: II Maailmansodan lentokoneet – 300 konetyyppiä kaikkialta maailmasta, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos Aircraft of World War II, Amber Books, 1999, Thaimaa ISBN 978-951-23-5025-4

### Viitteet

1. ↑  Chant, C. 2008: s. 150–151

Aiheesta muualla
----------------

* (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Grumman F3F**.
**Joaquim Nabuco** (19. elokuuta 1849 – 10. tammikuuta 1910) oli brasilialainen kirjailija ja poliitikko, joka tunnetaan ehkä parhaiten orjuuden vastustajana.

Elämäkerta
----------

Joaquim Nabuco syntyi varakkaaseen maanomistajaperheeseen Recifessä Brasilian koillisosassa sijaitsevassa Pernambucon osavaltiossa vuonna 1849. Hänen isänsä vaikutti Brasilian keisarikunnan politiikassa. Nabuco liittyi Brasilian liberaalipuolueeseen ja alkoi ajaa progressiivisia taloudellisia ja poliittisia uudistuksia. Vaikka Nabucon suvulla oli läheiset yhteydet orjuuteen sokeriplantaaseistaan tunnetussa maan koillisosassa, Joaquim ja hänen isänsä ajoivat molemmat orjuuden lakkauttamista. He pitivät orjuutta vanhentuneena järjestelmänä, joka hidasti maan taloudellista kehitystä. Nabuco vastusti myös vuoden 1871 vapaan kohdun lakia argumentoiden sen johtavan orjuuden loppumiseen vasta 1900-luvun puolella. Vuonna 1884 Nabuco julkaisi tunnetuimman orjuuden vastaisen teoksensa *O Abolicionismo* (suom. *Abolitionismi*), jossa hän kuvaillee orjuutta vahingolliseksi Brasilian kansalliselle luonteelle. Brasilian osavaltiot alkoivat vähitellen ottaa käyttöön osavaltiokohtaisia orjuuden kieltäviä lakeja, jotka loivat turvapaikkoja paenneille orjille. Vuonna 1888 Brasiliasta tuli Latinalaisen Amerikan viimeinen orjuuden kieltänyt maa.

Nabucon kannattaman keisarikunnan päättyessä tasavaltaan vuonna 1889 hän jatkoi poliittisiin julkaisuihin kirjoittamista ja työskenteli diplomaattina uuden tasavallan palveluksessa Yhdysvalloissa Washingtonissa. Nabuco kuoli 17. tammikuuta 1910.

Lähteet
-------

1. ↑  Joaquim Aurélio Barreto Nabuco de Araújo Fundação Joaquim Nabuco.  Arkistoitu 9.7.2017. Viitattu 9.7.2017. (portugaliksi)
2. 1 2  Monica A. Rankin: *Encyclopedia of Latin America Volume III: Search for National Identity*, s. 217. Facts on File, 2010. ISBN 978-0-8160-7359-7. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joaquim Nabuco** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Argentiina
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Louis Alter** (18. kesäkuuta 1902 Haverhill, Massachusetts – 5. marraskuuta 1980 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hän soitti nuorena pianoa mykkäelokuvateattereissa ja opiskeli musiikkia New England Conservatoryssä Bostonissa. Vuonna 1922 hän muutti New Yorkiin.

Hän työskenteli viisi vuotta laulaja Nora Bayesin taustamuusikkona konsertoiden Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hän soitti pianoa myös Irène Bordonin ja Beatrice Lillien taustayhtyeissä. Vuonna 1928 hän sävelsi ensimmäisen hittinsä "Manhattan Serenade", johon Harold Adamson kirjoitti sanat vuonna 1942.

Vuonna 1929 Alter muutti Hollywoodiin. Hän sävelsi musiikkia elokuviin ja Broadway-näytelmiin tehden yhteistyötä lukuisien sanoittajien kanssa. Musikaalilaulujen lisäksi hän sävelsi myös instrumentaalimusiikkia. Hän esiintyi kahdesti Los Angelesin filharmonikoissa vierailevana pianosolistina.

Alter oli kaksi kertaa ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi: Vuonna 1937 kappaleella "A Melody from the Sky" elokuvasta *Yksinäisen hongan laulu* ja vuonna 1942 kappaleella "Dolores" elokuvasta *Las Vegas Nights*.

Alter kuoli vuonna 1980 New Yorkissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Louis Alter *Songwriters Hall of Fame*.  Arkistoitu 9.3.2015. Viitattu 4.11.2011. (englanniksi)
2. 1 2 3  Jack Burton: The Honor Roll of Popular Songwriters: No. 65—Louis Alter.  *Billboard*, 24.6.1950, 62. vsk, nro 25, s. 40.  Nielsen Business Media, Inc. ISSN 0006-2510.   (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC

 |

 |
Chalk's Ocean Airwaysin käyttämä Grumman G-73 Mallard.
**Grumman G-73 Mallard** on Grumman Aircraftin valmistama vesilentokone.*lähde?* 1940-luvun lopun tuote oli varustettu kahdella potkuriturbiini-moottorilla, joskin aluksi vain mäntämoottorien voimalla. Ensilento tapahtui 30. huhtikuuta 1946.*lähde?* 59 koneyksilöä valmistettiin vuosina 1946–1951. Konetyyppiä voitiin hyödyntää kaupallisen liikenneilmailun käytössä, joskin suhteellisen lyhyeillä lentoreiteillä. Siihen voi sijoittaa enimmillään 17 matkustajaa. Koneen miehistö on 2 eli ohjaaja ja apupilotti eli perämies. Koneen rakenteellinen järjestely on ylätaso ja kaksimoottorinen.*lähde?* Muutoin konstruktio on varsin perinteellistä muotoa. Koneen alarunko on V-muotoa noudattava viistomuoto. Tasoissa sijaitsevat vedessä olevaa tasapainoa parantavat ponttonit.

Konetyypillä on tapahtunut niin kutsutulla, modernilla aikakaudella ainakin yksi vakava lento-onnettomuus.*lähde?* Chalk's Ocean Airwaysin kone putosi Miamin lähettyvillä tasojen revettyä eli toisen tason irrottua, kesken ilmaannousun (lento 101) vuonna 2005.*lähde?* Kaikki koneessa olleet menehtyivät veteen syöksyn seuraamuksena.*lähde?* Lentoturman syyksi paljastui puutteellinen huolto ja siihen liittynyt korjaus, missä veden ja meri-ilmaston aiheuttamaa korroosiota ei huomioitu riittävästi. Chalk's meni konkurssiin vuonna 2007.

Lähteet
-------

* 

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 24.4.2020.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en: Grumman G-73 Mallard
**Mesklá** (kreik. Μεσκλά) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Plataniáksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Mousoúroin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Plataniáksen kunnan Mousoúroin kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 333 (vuonna 2011).

Mesklán kaksi Neitsyt Marian kirkkoa, etualalla bysanttilainen ja taustalla uusi kirkko.
Mesklán kylä sijaitsee Kreetan luoteisissa sisäosissa noin 21 kilometriä etelälounaaseen Chaniásta. Se on rakennettu Lefká Óri -vuorten pohjoisrinteeseen noin 200 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna.

Antiikin aikana nykyisen kylän paikalla sijaitsi jonkun poliksen eli kaupunkivaltion, oletettavasti Keraian poliksen, kaupunkikeskus. Siitä on säilynyt rakennusten ja kaupunginmuurien jäänteitä. Kylässä on kaksi bysanttilaisaikaista kirkkoa, Vapahtajan (*Sotíras*) kirkko ja Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (*Koímisis tis Theotókou*) kirkko, kumpikin 1300-luvulta, sekä uusi Neitsyt Marialle omistettu kirkko vuodelta 1972.

Mesklá muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μεσκλών, *Topikí Koinótita Mesklón*), johon kuuluu varsinaisen Mesklán kylän lisäksi Zoúrvan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 353.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Μεσκλά *Terrabook*. Viitattu 20.5.2019.
3. ↑  Keraia? (Crete) 3 Meskla - Κεραίαι *ToposText*. Viitattu 20.5.2019.
4. ↑  The village of Meskla on Crete - The Church of Christ Savior and the church of the Virgin Mary *Crete Home*. Viitattu 20.5.2019.
5. ↑  Μεσκλά *Δήμος Πλατανιά*. Viitattu 20.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Mesklá** Wikimedia Commonsissa
Louis-James-Alfred Lefébure-Wély
**Louis-James-Alfred Lefébure-Wély** (13. marraskuuta 1817 Pariisi – 31. joulukuuta 1869 Pariisi) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä. Hän sijaisti 8-vuotiaasta alkaen isäänsä Pariisin Saint-Rochin urkuparvella ja seurasi tätä myöhemmin kirkon urkurina. Saint-Rochista Lefébure-Wély siirtyi 1846 La Madeleinen urkuriksi. Tässä tehtävässä hän soitti muun muassa Frédéric Chopinin hautajaisissa. Léfébure-Wély jäi vapaaksi säveltäjäksi 1857, mutta otti ystävänsä urkujenrakentaja Aristide Cavaillé-Collin toiveesta 1863 vastaan paikan Saint-Sulpicen pääurkurina Cavaillé-Collin saatua vastikään valmiiksi kirkon urut, jotka olivat Ranskan suurimmat.

Lefébure-Wély sävelsi muun muassa oopperan, kantaatteja, messuja ja pianomusiikkia, mutta ennen kaikkea hänet muistetaan urkuteoksistaan. Ne olivat usein syntyneet hänen messussa improvisoimistaan sävelmistä, jotka hän sittemmin kirjoitti muistiin. Hänen teoksiaan on myöhemmin moitittu paikoin liian kepeiksi, mutta on muistettava, että suurena urkuvirtuoosina pidetty Lefébure-Wély samoin kuin hänen ajan hengelle uskolliset improvisaationsa ja sävellyksensä olivat niin papiston kuin seurakuntalaisten suuresti arvostamia. Saint-Sulpicen kirkkoherra erityisesti toivoi improvisaatioiden tallentamista kirjoitettuina.

Saint-Sulpicen pääurkurin tehtävässä Lefébure-Wély toimi kuolemaansa asti. Hän menehtyi yllättäen uudenvuodenaattona 1869, jolloin Cavaillé-Coll, varmistaakseen urkunsa säilymisen osaavan urkurin käsissä, sai nopealla toiminnallaan ja arvovallallaan hankittua tuolloin La Madeleinessa Saint-Saënsin assistenttina työskennelleen Charles-Marie Widorin Lefébure-Wélyn paikalle ennen kuin virkaa ehdittiin oikeastaan edes panna hakuun. Widorin oli määrä hoitaa tointa väliaikaisesti, mutta asian unohduttua hän hallitsi Saint-Sulpicen urkuparvea lopulta yli 60 vuoden ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Lefébure-Wély. Culture.gouv.fr. Viitattu 18.7.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Laitakari** on niemi ja venesatama Luvialla Satakunnassa. Matkaa kunnan keskustaan on noin neljä kilometriä. Laitakarissa sijaitsee muun muassa suuri pienvenesatama, tanssilava ja ravintola sekä kioski. Osa alueesta tunnetaan nykyään myös *Luvian Merihelmi* -nimellä. Lisäksi Laitakarissa on vuonna 2010 valmistuneen kaljaasi Ihanan telakka ja kotisatama.

Luvian Laitakari on perinteinen laivanrakennuspaikka, jossa veistettiin purjelaivoja 1500-luvun lopusta aina 1900-luvun alkuun. 1800-luvulla se oli yksi Suomen vilkkaimmista telakka-alueista. Kaiken kaikkiaan nimeltä tunnetaan noin 70 Laitakarissa valmistettua laivaa. Viimeinen purjealus Laitakarissa laskettiin vesille vuonna 1919. Laivanrakennusperinne elvytettiin vuosituhannen vaihteessa, kun Laitakarissa alettiin suunnitella uuden purjealuksen valmistamista. Vuonna 2010 laskettiin vesille kaljaasi Ihana, joka myös antoi nimensä satamakahvilalle. 

Talvista Laitakaria.

Lähteet
-------

* Luvian kunnan sivut
* Perinnelaivayhdistys Ihana ry

Aiheesta muualla
----------------

* Luvian Merihelmi
**Christian Yngve** (s. 19. syyskuuta 1963) on ruotsalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen -maalivahti. Yngve valmensi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueetta olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa Bengt Ohlsonin apuvalmentajana ja 2002 Salt Lake Cityssä, jolloin Ruotsi saavutti hopeaa. Hän toimi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana naisten MM-kilpailuissa 1989–1994 ja 1998–2001 ja apuvalmentajana 1996–1997. Hän oli Ruotsin naisten Division 1:n Södertälje SK:n päävalmentajana 2012–2015 ja Hockeyettanin Åker/Strängnäs HC:tä 2017–2018. Yngve on valmentanut myös Hong Kongin, Espanjan ja Itävallan naisten jääkiekkomaajoukkueita naisten MM-kilpailujen 1. ja 2. divisioonassa. Nuorten talviolympialaisissa 2012 hän valmensi Itävallan joukkueen hopealle jääkiekon tyttöjen turnauksessa. Pelaajaurallaan Yngve edusti 1983–1988 Ruotsin Division 2:n Roma IFiä ja Haninge HC:tä. Hän lopetti jääkiekon pelaamisen sydämensä terveydentilan vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Christian Yngve *Olympedia*. Viitattu 15.7.2020. (englanniksi)
2. ↑  Christian Yngve *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Christian Yngve *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
4. ↑  Podnieks, Andrew: SWE 1990: Christian Yngve  7.4.2013. Kansainvälinen Jääkiekkoliitto.  Arkistoitu 16.7.2020. Viitattu 16.7.2020. (englanniksi)
Christiane Taubira, 2013.

**Christiane Taubira** (s. 2. helmikuuta 1952, Cayenne, Ranskan Guayana) on ranskalainen poliitikko, joka oli oikeusministerinä Ayraultin hallituksessa 16. toukokuuta 2012 lähtien. Hän oli kansalliskokouksen jäsen 1993–2012 ja europarlamentin jäsen 1994–1999.

Taubira johtaa perustamaansa Walwari-puoluetta. Hän oli Parti radical de gauchen presidenttiehdokkaana vuoden 2002 vaaleissa.

Ainakin kolmesta Ranskassa säädetystä laista on käytetty nimeä julkisuudessa nimeä *la Loi Taubira* ("Taubiran laki"): Näistä ensimmäinen oli laki orjakaupan ja orjuuden säätämisestä rikokseksi ihmisyyttä vastaan (2001-434 21.5.2001), jota Taubira oli säätämässä jo kansanedustajana olleessaan. Toinen *Loi Taubira* on laki samaa sukupuolta olevien parien avioliitosta (2013-404 17.6.2013), jonka Taubira toi parlamentille oikeusministerinä, ja kolmas on laki (2014-896 15.8.2014), joka poisti rikoksista minimituomiot ja toi mahdollisuuden eräänlaiseen ehdonalaisuuteen (« contrainte pénale »), jossa vapauden ehtona ovat esim. hoito, koulutukseen tai työhön hakeutuminen tai korvaukset uhrille.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Vaaleaolkiyökkönen** (*Mythimna pallens*) on melko yleinen keski- ja loppukesän yöperhoslaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Vaaleaolkiyökkönen muistuttaa varsin paljon etenkin sameaolkiyökköstä (*Mythimna impura*), mutta on yleissävyltään sitä vaaleampi ja etusiivet ovat muodoltaan enemmän pitkänomaiset. Siipien pohjaväri on oljenkellertävä, usein hieman punertavankeltainen, ja valkoiset siipisuonet antavat siiville ohuen pitkittäisviirutuksen. Ulomman poikkiviirun kohdalla erottuu joskus harvoin muutama musta piste. Alapinnoiltaan etusiivet ovat lähes valkeat. Takasiivet ovat melko valkeat, mutta ulkoreunan tuntumasta usein mustakehnäiset. Siipiväli 30–38 mm.

Levinneisyys ja lentoaika
-------------------------

Levinneisyys ulottuu Euroopasta sen pohjoisimpia osia lukuun ottamatta Pohjois-Aasian poikki Venäjän Kaukoitään. Suomessa sitä tavataan harvakseltaan ainakin Etelä-Lappiin saakka. Ensimmäinen sukupolvi lentää kesäkuun lopulta elokuun lopulle ja huomattavasti vähälukuisempi toinen sukupolvi joinakin vuosina elokuun lopulta lokakuun alkuun.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Vaaleaolkiyökkönen viihtyy avoimilla ja kosteapohjaisilla paikoilla sekä kulttuuriympäristöissä ja muistuttaa sikäli elintavoiltaan sameaolkiyökköstä. Vaaleaolkiyökkönen on kuitenkin lukumäärältään selvästi sameaolkiyökköstä vähäisempi ja esiintymiseltään enemmän paikoittainen. Perhoset tulevat valolle, heikommin syötille. Toukka talvehtii keskenkasvuisena.

Ravintokasvi
------------

Toukka elää erilaisilla heinillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lauri Kaila, Marko Mutanen: Vaaleaolkiyökkönen – *Mythimna pallens* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
2. ↑  Svenska fjärilar (ruotsiksi)
3. ↑  UK Moths (englanniksi)
4. 1 2 3 4  Mikkola K. & Jalas I.: *Suomen perhoset. Yökköset 1.*. Suomen Perhostutkijain Seura. Otava, 1977. ISBN 951-1-04296-3.  s. 154
5. ↑  Perhoswiki[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
* Vlindernet (hollanniksi)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2552327
* Wikispecies: Mythimna (Mythimna) pallens
* BioLib: 54334
* BOLD: 196850
* EoL: 2868175
* EUNIS: 310540
* Fauna Europaea: 448379
* Fauna Europaea (new): 7f800a8d-32ad-40bc-8250-94567a893c09
* GBIF: 5772196
* iNaturalist: 356188
* LepIndex: 255955
* LoB: 4194
* NBN: NBNSYS0000006292
* NCBI: 987986

 |

 |
**Géza** (k. 997) oli Unkarin ruhtinas vuodesta 972 vuoteen 997. Géza vakiinnutti valtansa unkarissa ja loi suhteita ulkomaille suosien myös kristinuskoa ja katolilaista kirkkoa. Erityisen hurskasta kristittyä hänestä ei kuitenkaan tullut. Tunnetummaksi hallitsijaksi nousi hänen poikansa ja Unkarin ensimmäinen kuningas Tapani I.

Elämäkerta
----------

Gézan rintapatsas Ópusztaszerin puistossa
Géza oli unkarilaisten päällikkö Árpádin pojanpoika. Unkarilaisissa historiallisissa lähteissä Géza on viimeinen Unkarin hallitsijoista, joihin viitataan Árpádin suorana jälkeläisenä. On mahdollista, että Árpádin muut jälkeläiset olivat saaneet surmansa ennen Gézan valtaannousua vuonna 972.

Géza aloitti valtakautensa pyrkien vakiinnuttamaan omaan asemansa. Tähän liittyivät ilmeisesti puhdistukset, joiden myötä unkarilaiset lähteet kuvaavat Gézaa usein verisenä ja julmana hallitsijana. Asemansa vakiinnuttamiseksi Géza pyrki myös pitämään yllä hyviä suhteita ulkomaille. Vuonna 973  lähetti unkarilaisen lähetystön luomaan suhteita Saksan keisari Otto I:n hoviin. Samalla Géza otti kasteen ja Unkariin kutsuttiin ulkomaalaisia pappeja. Kasteen sai myös Gézan poika Vajk, eli sittemmin Stefan (unkarilaisittain István ja suomeksi Tapani) Prahan piispa Aadalbertilta. Géza suosi katolisuutta ja Veszprémiin perustettiin piispanistuin. Pannohalmaan perustettiin puolestaan benediktiiniläinen luostari. Géza ei kaikesta huolimatta ollut henkilökohtaisesti kovin hurskas kristitty, vaan hän esimerkiksi jatkoi uhraamista vanhoille unkarilaisten pakanallisille jumalille. Gézan sanotaan selittäneen tämän sillä, että hän oli tarpeeksi rikas palvoakseen useita jumalia. Samaan tapaan pakanallisuudestaan unkarilaisissa lähteissä tunnetaan Gézan vaimo Sarolt.

Pääkaupungikseen Géza otti Tonavan mutkassa sijainneen Esztergomin. Gézan poika Tapani otti vaimokseen Baijerin herttua Henrik II:n tyttären Gisellan, mikä päätti pitkään jatkuneen sotatilan Unkarin ja Baijerin välillä. Unkarin länsiosien heimopäällikköjen kukistamisessa Gézalla oli tukenaan saksalaisia ritareja. Gézan kuoltua vuonna 997 valtaan nousi hänen poikansa Tapani, josta tuli Unkarin ensimmäinen kuningas. Ensimmäisenä kuninkaana Tapanista tuli isäänsä tunnetumpi hallitsija, mutta monet hänen uudistuksistaan lienevät pohjautuneet Gézan valtakauden uudistuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Pál Engel: *The Realm of St Stephen - A History of Medieval Hungary 895-1526*, s. 25-27. I.B.Tauris, 2001. ISBN 1-86064-591-7.
2. 1 2  Juhani Huotari ja Olli Vehviläinen: *Unkari - Maa, kansa, historia*, s. 37-38. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISBN 951-746-252-2.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Taksony** | **Unkarin ruhtinas**972–997 | Seuraaja:**Tapani I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Kolosenjärvi** (ven. Колосенъярви, Колосен-ярви, *Kolosenjarvi*) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Mutanen laskee Mutaseen (järvi).

Maantietoa
----------

Kolosenjärvi on 2,9 kilometriä pitkä, noin 900 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 160 hehtaaria. Järvi on lähes tasaleveä, mutta sen rantaviiva mutkittelee pienien niemien ja lahtien mukaisesti. Ainoa merkittävä piirre järvessä on kolmiomainen lahti, josta laskujoki saa alkunsa. Järvi on autio metsäjärvi, jonka ympäristössä esiintyy pieniä suoalueita. Järveen ei ole kuitenkaan johdettu soilta kuivatusoja. Järvessä ei ole saaria eikä sen rantaan tule teitä.

Vesistösuhteita
---------------

Kolosenjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.

Mutasen joki on erämaajoki, jolla on pituutta 32 kilometriä ja valuma-aluen pinta-alaa 173 neliökilometriä. Kolosenjärvi sijaitsee joen keskijuoksulla, joten sen valuma-alue on noin 100 neliökilometriä. Joella on kartoissa uoman eri kohdissa ainakin kolme nimeä. Alajuoksu on nimeltään Mutanen ja yläjuoksusta käytetään nimiä Ramajoki tai Vuotsijoki. Yläjuoksulla sijaitsee Vuotsijärvi, joka laskee suoraan Kolosenjärveen, joka laskee seuraavaksi Mutasenjärveen. Muita merkittäviä tulevia puroja ei ole. Mutanen laskee ensin Ala-Mielunjärven pohjoispäähän, mistä jatkaa joki eteenpäin Suomen puolelle Korpijärveen. Korpijärvi on bifurkaatiojärvi, jonka vuoksi se kuuluu edellä mainittuihin kahteen vesistöalueeseen.

Lähteitä
--------

### Huomioita

1. 1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Колосенъярви.
2. 1 2 3 4 5  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.

### Viitteet

1. 1 2 3  Kolosenjärvi, Колосенъярви (Колосен-ярви) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.1.2022. (venäjäksi)
2. 1 2 3 4  Kolosenjärvi. *Kartassa:* *Topografinen kartta* 1:100 000. Kartan verkkoversio Maanmittauslaitoksen Karjalan kartat -palvelussa (viitattu 28.1.2022)
3. ↑  Korpijärvi (01.081.1.001) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 28.1.2022.
4. ↑  Mutanen joki, Река Мутанен (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.1.2022. (venäjäksi)
5. ↑  Mutanen, Мутанен (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.1.2022. (venäjäksi)
6. ↑  Vuotsijärvi, Вуотси-ярви (Воутсиярви) (*textual.ru*) *Venäjän valtion vesistötietokanta*. Viitattu 28.1.2022. (venäjäksi)
**Imants Ziedonis** (3. toukokuuta 1933 – 27. helmikuuta 2013) oli latvialainen runoilija ja kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu runouden ohella proosaa, lastenkirjoja ja käännöksiä.

Elämäkerta
----------

Ziedonis syntyi kalastajaperheeseen Jūrmalaan kuuluvassa Slokan kalastajakylässä. Hän opiskeli Latvian yliopistossa 1950-luvulla, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Moskovassa. Nuoruudessaan hän työskenteli kirjastovirkailijana, tienrakentajana, opettajana ja kirjallisena toimittajana. Ziedonisin esikoisteos *Zemes un sapņu smilts* ilmestyi 1961. Läpimurtonsa hän teki sitä seuranneilla runokokoelmilla *Sirds dinamīts*, *Motocikls* ja *Es ieeju sevī*.

Ziedonis kirjoitti myös proosateoksia. 1970-luvulla hän kiinnostui latvialaisesta kansankulttuurista, joka sittemmin vaikutti hänen tuotantoonsa. Ziedonis kirjoitti myös lastenkirjallisuutta, kuten *Krāsainās pasakas*.

Ziedonis eli suurimman osan elämästään Neuvostoliiton miehittämässä Latviassa, jossa hän onnistui välttämään toisinajattelijan maineen. Ziedonis oli huomattava hahmo Atmoda-liikkeessä ja hän äänesti Latvian uudelleen itsenäistymisen puolesta 1990-luvun alussa.

Ziedonisin tuotantoa on käännetty muun muassa englanniksi, liettuaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi ja venäjäksi. Ziedonis sai useita palkintoja 1970- ja 1980-luvuilla. Latvian itsenäistymisen jälkeen hän sai myös kansainvälistä tunnustusta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Imants Ziedonis *Wordswithoutborders.org*. Words Without Borders. Viitattu 20.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Poet Imants Ziedonis dies at 79 *Baltictimes.com*. The Baltic Times. Viitattu 20.6.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Imants Ziedonis : Biography *Latvianliterature.lv*. Latvian Literature. Viitattu 20.6.2022. (englanniksi)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
CB-olutpullo vuodelta 2006
**Christianssands Bryggeri** eli **CB** on norjalainen vuonna 1856 perustettu olut- ja virvoitusjuomapanimo Kristiansandissa. Se on eräs alueensa ja myös valtakunnallisesti tunnetuimpia tuotemerkkejä, jonka säilyttämiseksi Kristiansandissa on perustettu oma yhdistys, *CB ølets venner*.

Historia
--------

Panimon perusti konsuli Ole Jacob Mørch vuonna 1856. Hän joutui myymään panimon muiden yritystensä joukossa 1859 Krimin sodan aiheuttaman laman vuoksi.Sen osti konsuli Jørgen Christiansen 22 000 speciedalerilla. Christiansen viimeisteli panimorakennuksen ja aloitti tuotannon saman vuoden syksyllä.

Yritys menestyi, ja se pysyi Christiansenin suvun omistuksessa viiden sukupolven ajan vuoteen 1964, jolloin sen osti stavangerilainen Tou Bryggeri. Siitä lähtien panimo on siirtynyt omistajalta toiselle, ollen investoriryhmä Sørlandsvekstin, ruotsalaisen Spendrupsin hallussa ja vuodesta 1999 osa norjalaista Hansa Borg Bryggerier -yhtiötä.

Kaikki panimon tuotteet valmistetaan nykyisin vuonna 1932 löydetyn *Christian IV*-lähteen veteen. Tarina kertoo lähteen löytyneen kuivana kesänä -32, jolloin panimon putkimies oli etsinyt vettä taikavarvun avulla. Lähde löytyi 32 metrin syvyydestä ja sen puhdas vesi pysyy 9-asteisena kesät talvet.

Tuotteet
--------

Oluen lisäksi panimo tuottaa myös muita virvoitusjuomia, kuten limonadia ja siideriä.

CB-oluen ystävät
----------------

Panimolla on oma kannatusyhdistys, *CB-ølets venner*, joka perustettiin 18. toukokuuta 1988 Telford Pubissa Kristiansandissa. Even Ruud oli jäsen numero 001.

Yhdistyksen toiminta oli aluksi vaatimatonta, mutta Nora-konsernin ostettua Tou Bryggerin 1989 CB:tä uhkasi lakkautus ja tuotannon siirto muualle maahan. Yhdistys aktivoitui tämän heidän mukaansa Sørlandetin identiteetille olennaisen asian puolesta ja keräsi 10 000 allekirjoitusta. Kaksi yhdistyksen jäsentä toimitti allekirjoitukset sekä näytteen panimon tuotannosta konsernijohdolle. Panimo säilyi paikkakunnalla ja on toiminnassa edelleen omistajavaihdoksista huolimatta. Vuonna 2004 yhdistyksessä oli yli 10 000 jäsentä.

Lähteet
-------

1. ↑  Lars Eie: Føler seg lurt av FrP *www.nrk.no*.  6. kesäkuuta 2005. NRK. Viitattu 24. helmikuuta 2008. (norjaksi)
2. 1 2 3 4  Cristianssands Bryggeri (CB)  2003. Hansa Borg Bryggerier. Viitattu 24. helmikuuta 2008. (norjaksi)
3. 1 2  Om CB-Ølets Venner *www.cbov.no*. Kristiansand:  CB-Ølets Venner. Viitattu 24. helmikuuta 2008. (norjaksi)
4. ↑  CB Ølets Venner  2004. Hansa Borg Bryggerier. Viitattu 24. helmikuuta 2008. (norjaksi)
**Géza Imre** (s. 23. joulukuuta 1974 Budapest) on unkarilainen kalpamiekkailun olympiamitalisti, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Vasenkätinen Imre on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa. Hän edustaa Budapest Honvéd -seuraa.

Imre saavutti henkilökohtaisen olympiapronssin vuoden 1996 kesäolympialaisista Atlantasta. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa hän oli mukana saavuttamassa joukkuehopeaa. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Imre saavutti hopeaa henkilökohtaisesta kilpailusta. Imre on osallistunut urallaan viisiin kesäolympialaisiin. MM-kilpailuista hän on saavuttanut neljä kultaa, kaksi hopeaa ja neljä pronssia. Ensimmäinen henkilökohtainen kulta, joka on samalla myös Imren ainoa henkilökohtainen MM-mitali, tuli vuonna 2015 Moskovasta. EM-kilpailuista Imre on saavuttanut kuusi kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Mitaleista vuoden 2008 kulta ja yksi pronssia ovat henkilökohtaisia. Hänellä on myös yksi joukkuekulta ja -pronssi kesäuniversiadeista.

Imre on naimisissa käsipallon kaksinkertaisen olympiamitalistin Beatrix Kökényn kanssa. Heillä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3
2. 1 2 3   (Arkistoitu – Internet Archive)
Imatra Big Band ja Hannu Sopanen Imatran kävelykadulla 26.6.2015
**Imatra Big Band** on imatralainen big band -orkesteri. Orkesteri on ollut koossa vuodesta 1973 ja vieläkin mukana on alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluneita muusikoita. Orkesteri toimi aluksi Imatran Muusikot ry:n alaisuudessa, mutta vuodesta 1983 lähtien orkesteria on ylläpitänyt oma yhdistys, Imatra Big Band ry.

Orkesterin kapellimestareina ovat toimineet vuosina 1973–2004 Hannu Sopanen ja vuodesta 2004 alkaen Antti Rissanen.

Imatra Big Band Festival
------------------------

Imatran big band -soittokursseja pidettiin vuodesta 1975 alkaen joka kesä Imatra-viikolla, ja ne huipentuivat viikon lopussa tapahtuneeseen big band -konserttiin. Näistä kursseista ja konserteista kehittyi Imatran ensimmäinen big band -festivaali 1983. Alkuperäisen idean esitti Aarno Raninen 1976. Imatra Big Band Festival ry perustettiin 1989. Kesäkurssin järjestävät nykyisin yhteistyössä IBBF ry ja Suomen Big Band -yhdistys. Imatra Big Band -festivaali järjestettiin viimeisen kerran vuonna 2014. Kesäkurssi jatkuu edelleen.

Kokoonpano
----------

* Kapellimestari: Antti Rissanen

* 1. alttosaksofoni:
* 2. alttosaksofoni:
* 1. tenorisaksofoni: Kari Vaittiniemi
* 2. tenorisaksofoni:
* Baritonisaksofoni: Stina Myllys

* 1. trumpetti: Ismo Varis
* 2. trumpetti: Pertti Ranta, Misa Hattunen
* 3. trumpetti: Harri Pulkkinen
* 4. trumpetti: Tapani Puustinen

* 1. pasuuna: Vladimir Sgurev
* 2. pasuuna: Markku Nykänen
* 3. pasuuna: Petri Könönen
* 4. pasuuna: Pentti Hietamäki

* Piano:
* Kitara: Ari Valtonen
* Basso: Jorma Nissilä
* Rummut: Esa Pellinen

Levytykset
----------

* Imatra Laulaa ja Soi (1978)
* Imatra Big Band (1983)
* Stream (1988)
* Dance Party (1993)
* Aurinko ja Energiaa (1998)
* Happiness (2003)
* Sunrise, Wine And You (2008)

Aiheesta muualla
----------------

* Imatra Big Bandin kotisivu
* Imatra Big Band Camp

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |

 |
| "Imagine"John Lennon |
| --- |
| Singlen "Imagine" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Imagine* |
|  Julkaistu | 11. lokakuuta 1971 |
|  Tuottaja(t) | Phil Spector, John Lennon ja Yoko Ono |
|  Tyylilaji | soft rock, pop |
|  Kesto | 03.04 |
|  Levy-yhtiö | Parlophone |
| John Lennonin muut singlet |
| "Power to the People"1971 | "Imagine"1971 | "Happy Xmas (War Is Over)"1971 |

**Imagine** on John Lennonin vuonna 1971 levyttämä laulu, josta on tullut yksi kaikkien aikojen tunnetuimpia kappaleita. Laulun tuotti Phil Spector. Kappale on Lennonin albumin *Imagine* avausraita.

Laulu
-----

Laulussa Lennon kehottaa kuvittelemaan maailmaa, jossa ei ole taivasta, helvettiä, valtioita, uskontoja, ei mitään minkä puolesta tappaa tai kuolla, omaisuutta, ahneutta tai nälkää, vaan ihmisten veljeys ja maailman jakaminen. John Lennon kuvasi itse "Imaginea" suklaakuorrutetuksi versioksi aikaisemmasta kappaleestaan "Working Class Herosta".

Kappaleen musiikkivideo on yksi tunnetuimpia 1970-luvun musiikkivideoita. Siinä John ja Yoko Ono kävelevät puutarhan läpi suureen valkoiseen taloon, jonka oven yläpuolella on teksti "This is not here". Sisällä Lennon soittaa valkoista flyygeliä ja laulaa katsoen kameraan: "Imagine all the people, living life in peace". Videossa myös valkoiseen pukeutunut Yoko Ono avaa ikkunoita täysin valkoisessa huoneessa ja istuutuu hänen viereensä. Lopussa Yoko katsoo Johniin ja kun John lopettaa soittamisen, he suutelevat.

Haastattelussa *Playboy*-lehteen laulusta John Lennon kertoi että Maailmankirkko otti häneen yhteyttä ja kysyi voisiko kohdan *"Imagine no religion"* vaihtaa muotoon *"Imagine one religion"*. Lennonin mukaan "se näytti hänelle etteivät he ymmärtäneet siitä mitään, se olisi pilannut koko laulun tarkoituksen, koko idean".

Tunnettavuus
------------

Kuvankaappaus "Imagine"-musiikkivideosta.
Lennon ja Ono käyttivät laulua monesti hyödykseen rauhankampanjoissaan, eikä se loppunut Lennonin kuoleman jälkeenkään. Yhdysvalloissa on New Yorkin keskuspuistoon tehty Johnille omistettu *Imagine*-ympyrä. Kappale äänestettiin Isossa-Britanniassa vuosituhannen vaihteessa kaikkien aikojen suosituimmaksi lauluksi.

Kritiikki
---------

Monet uskovaiset loukkaantuivat laulun ateismista. Lennonin haaveilua omaisuuden jaosta kaikkien ihmisten kesken pidettiin varakkaan muusikon tekopyhyytenä.

Cover-versiot
-------------

Kappaleesta on myös tehty paljon cover-versioita. Ympäri maailmaa Imaginea ovat tulkinneet muun muassa Joan Baez, Madonna, Khaled, Guns N' Roses, The Shadows Connie Talbot, Emeli Sandé ja Neil Young. Khaledin versio on kuitenkin sanoituksiltaan osittain arabiankielinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Sheff, David: *All We Are Saying: The Last Major Interview with John Lennon and Yoko Ono*, St Martin's Griffin 1981, ISBN 978-0-312-25464-3, ss. 212-213.
Kolpaševon piiri Tomskin alueen kartalla.
**Kolpaševon piiri** (ven. Колпа́шевский райо́н, *Kolpaševski raion*) on kunnallishallintoalue Tomskin alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin
pinta-ala on 17 112 neliökilometriä. Asukkaita on 38 800 henkeä (vuonna 2015).

Kolpaševon piiri sijaitsee Tomskin alueen keskiosassa Obin ja sen sivujoen Ketin laaksoissa. Se rajoittuu luoteessa Parabelin, idässä Verhneketjen sekä etelässä Moltšanovon, Tšajan ja Baktšarin piireihin. Seudulla on paljon metsiä ja soita. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, öljy, turve, savi ja sapropeeli.

Hallinnollinen keskus on Kolpaševon kaupunki. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kahdeksan maalaiskuntaa: Dalneje, Inkino, Ivankino, Kopylovka, Novogornoje, Novosjolovo, Sarovka ja Tšažemto.

Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia, tataareja, valkovenäläisiä ja saksalaisia. Lisäksi on seudun kanta-asukkaita selkuppeja, hanteja ja evenkejä. Kaupunkiväestön osuus on 59,4 %.

Kolpaševosta on maantie- ja vesitieyhteys Tomskiin. Seudun pääelinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Lisäksi on muun muassa elintarvike- ja metalliteollisuutta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Entsiklopedija Tomskoi oblasti, tom 1*, s. 313–314. Izdatelstvo Tomskogo universiteta, 2008. ISBN 978-5-7511-1895-2. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2  Kolpaševski raion *kolpadm.ru*. Viitattu 19.12.2015.
3. 1 2  Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po munitsipalnym obrazovanijam na 1 janvarja 2015 goda *gks.ru*.  Arkistoitu 5.11.2021. Viitattu 19.12.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kolpaševon piirin sivusto (venäjäksi)