recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Columbian jäätikko huhtikuussa 2004.
**Columbian jäätikkö** on Alaskassa Prince William Sound -lahdessa sijaitseva jäätikkö. Se on noin 1 100 neliökilometrin laajuinen ja virtaa pääosin Chugachvuorilta etelään.

Columbian jäätikkö on ollut 1900-luvun lopulla maailman nopeimmin vetäytyviä jäätiköitä. Brittiläiset löytöretkeilijät olivat vuonna 1794 ensimmäisiä, jotka tutkivat Columbian jäätikköä. Silloin jäätikön pää ulottui Columbianlahdessa olevan pienen Heather Islandin edustalle. Siinä asemassa jäätikkö pysyi vuoteen 1980, jolloin se alkoi nopeasti vetäytyä. Jäätikkö oli parhaimmillaan noin 66 kilometriä pitkä, mutta vuonna 1995 sen pituus oli enää noin 58 kilometriä ja vuoden 2000 lopulla noin 55 kilometriä. Jäätikkö on menettänyt runsaassa kahdessakymmenessä vuodessa noin puolet paksuudestaan ja massastaan.

Columbian jäätikön vetäytyäessä alueelle on ollut huomattavia määriä jäävuoria. *M/T Exxon Valdezin* jouduttua onnettomuuteen vuonna 1989 aluksen vältellessä jäävuoria alueen tutkimiseen on käytetty paljon voimavaroja. Columbian jäätikkö onkin parhaiten tutkittuja rannikkojäätiköitä. Tieteilijät ovat keränneet jäätiköltä runsaasti informaatiota, jonka avulla he ovat pyrkineet ymmärtämään ilmaston lämpenemisen vaikutusta rannikkojäätiköihin.

Vuonna 2012 julkistetun tutkimuksen mukaan Columbian jäätikkö jatkaisi nopeaa vetäytymistään vuoteen 2020 saakka. Sen piti silloin saavuttaa vakaampi tila, kun jäätikön pää saapuu matalamman veden alueelle. Jäätikön pituus on tuolloin noin 42 kilometriä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Columbia Glacier, Alaska *The Earth Observatory*. EOS Project Science Office. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)
2. 1 2 3  Alaska’s iconic Columbia Glacier expected to stop retreating in 2020, says CU-Boulder study Regents of the University of Colorado.  Arkistoitu 22.6.2013. Viitattu 21.8.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Columbian jäätikkö (Alaska)** Wikimedia Commonsissa
**Evelise Veiga** (s. 3. maaliskuuta 1996) on portugalilainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä ja kolmiloikassa. Hän on molemmissa lajeissa universiadimitalisti.

Veiga sijoittui alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 pituushypyssä yhdeksänneksi ja kolmiloikassa kymmenenneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän oli pituushypyssä viides ja kolmiloikassa kahdestoista. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi. Vuonna 2019 hän saavutti universiadeissa alun perin hopeaa niin pituushypyssä kuin kolmiloikassakin, mutta nousi kolmiloikan voittajaksi Olha Korsunin dopingrikkeen vuoksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän kilpaili kolmiloikassa, mutta jäi karsintaan. Hän karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta myös vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti 2022 pituushypyssä hopeaa Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa ja pronssia Välimeren kisoissa, Eugenen MM-kilpailuissa ja Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta.

Veiga on voittanut pituushypyssä Portugalin-mestaruuden ulkoradoilla vuosina 2016–2022 sekä sisäradoilla vuosina 2017–2020 ja 2022.

Veigan ennätys pituushypyssä on kesäkuussa 2022 hypätty 674 cm ja kolmiloikassa kesäkuussa 2019 hypätty 14,32 m.

Parhaat tulokset kausittain
---------------------------

Päivitetty 29.7.3033 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 555 (i) | – |
| 2013 | 598 (i) | – |
| 2014 | 586 | – |
| 2015 | 610 (i) | 12,83 |
| 2016 | 622 (i) | 13,09 |
| 2017 | 643 | 13,29 |
| 2018 | 661 | 13,65 |
| 2019 | 661 | 14,32 |
| 2020 | 664 | 13,68 (i) |
| 2021 | 671 | 13,93 |
| 2022 | 674 | 13,56 (i) |
| i = sisäratatulos |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Evelise Veiga Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Evelise Veiga Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).  (englanniksi)
3. ↑  Triple jump *tilastopaja.eu*. Viitattu 6.11.2021. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
Evelina Coelho
**Maria Evelina Coelho Martins da Fonseca** (23. toukokuuta 1945 Vila Fernando, Guarda, Portugali – 26. marraskuuta 2013 Vila Fernando, Guarda) oli portugalilainen taidemaalari, joka käytti taiteilijanimeä **Evelina Coelho** .

Coelho opiskeli taidemaalariksi Lissabonin taideakatemiassa. Uransa varrella hän piti yli 200 näyttelyä muun muassa Portugalissa, Saksassa, Brasiliassa, Ranskassa ja Kanadassa. Hänen töitään ostettiin niin julkisiin rakennuksiin kuin yksityiskokoelmiinkin. Vuonna 2012 hänestä tuli suojelija kotipaikkakunnalleen valmistuneelle nimikkokirjastolle.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* (portugaliksi)
* (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Maakunnan sijainti Turkmenistanissa.
**Balkanin maakunta** (turkm. Balkan welaýaty) on hallinnollinen alue Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lännessä Kaspianmereen, pohjoisessa Kazakstaniin, koillisessa Uzbekistaniin kuuluvaan Karakalpakiaan, idässä Dašhowuzin maakuntaan ja Ahalin maakuntaan sekä etelässä Iraniin. 

Maakunnan pääkaupunki on Balkanabat. Muista kaupungeista mainittakoon Türkmenbaşy. Maakunnan pinta-ala on 139 270 neliökilometriä ja asukasluku noin 553 500 (vuonna 2005), mikä tekee siitä Turkmenistanin harvimmin asutun maakunnan. 

Balkanin maakunta tuottaa 94 prosenttia Turkmenistanin maakaasusta ja 12 prosenttia öljystä sekä 18 prosenttia sähkövoimasta. Maakunnan vesivarat ovat vähäiset, minkä vuoksi maatalous ei ole merkittävässä asemassa. Vain noin 4,5 prosenttia Turkmenistanin viljelyalasta sijaitsee Balkanissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Turkmenistan: Provinces, Major Cities & Towns Citypopulation.de. Viitattu 12.07.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Balkanin maakunta** Wikimedia Commonsissa

TurkmenistanTurkmenistanin maakunnat

* Ahal
* Balkan
* Daşoguz
* Lebap
* Mary
**Balkanintiainen** (*Poecile lugubris*) on lapintiaista muistuttava, varpuslintuihin kuuluva tiaislaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Päälaki ja kurkkulappu ovat noenmustat, poskilaikku on valkoinen. Selkäpuoli, siivet ja pyrstö ovat harmaanruskeat. Naaraan huppu ja kurkkulappu ovat himmeämmät, tumman harmaanruskeat, ja sen alapuolen väritys oliiviin vivahtava. Voimakas nokka on musta ja jalat harmaat. Nuoren yksilön poskilaikut ovat likaisemman väriset. 

Pituus 14 cm, siipiväli 21,5–23 cm ja paino 15–19 g.

Kutsuääni on toraisa jäkätys "tjerr’r’r’r", laulussa toistaa sarjana yhtä ja samaa "tsiv"-ääntä.

Levinneisyys
------------

Balkanintiainen on pesivä paikkalintu Kaakkois-Euroopassa Sloveniasta ja Romaniasta Lähi-itään ja Iraniin saakka. Maailman populaation koko on 260 000–1 000 000 yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomesta ei ole havaintoja.

Elinympäristö
-------------

Balkanintiaisen elinympäristöä ovat erityyppiset metsät, myös vuorenrinteiden, sekä puutarhat ja pensaikot. Laji suosii tammea ja pyökkiä kasvavia sekametsiä. Paikoin se elää puhtaissa havumetsissäkin.

Lisääntyminen
-------------

munia *Poecile lugubris* 
Pesä on puunkolossa, joskus pöntössä tai kallionkolossa, ja heinin sekä höyhenin sisustettu. Naaras munii valkeahkoja, punertavatäpläisiä munia yleensä 5–7 kappaletta, joskus jopa 10. Naaras hautoo yksin keskimäärin 13,3 vuorokautta. Molemmat emot huolehtivat ja ruokkivat poikasia, jotka lähtevät pesästä kolmiviikkoisina. Pesii usein kahdesti kesän aikana.

Ravinto
-------

Balkanintiaisen pääravintoa ovat pienet selkärangattomat. Se syö toisinaan myös siemeniä.

Lähteet
-------

* Perrins, C. M. (toim.) 1993: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. VII, Flycatchers to Shrikes. - Oxford University Press. Hongkong. ISBN 0-19-857510-6

### Viitteet

1. 1 2  BirdLife International: *Poecile lugubris* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2022-2*.  2017. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 1.1.2023. (englanniksi)
2. ↑  Tomi Muukkonen: Balkanintiainen (valokuvia) *birdphoto.fi*.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Poecile lugubris | 
* Wikidata: Q574281
* Wikispecies: Poecile lugubris
* ADW: Poecile\_lugubris
* Avibase: 3EDDBA595BCD215E
* BirdLife: 103761494
* BOLD: 118694
* CoL: 4KSC6
* BOW: somtit3
* eBird: somtit3
* GBIF: 2487857
* iNaturalist: 144808
* IRMNG: 10210685
* ITIS: 562352
* IUCN: 103761494
* NBN: NHMSYS0020703664
* NCBI: 156554
* Xeno-canto: Poecile-lugubris

 |
|  |
| Parus lugubris | 
* Wikidata: Q11328137
* EUNIS: 1181
* Euring: 14410
* Fauna Europaea (new): f2305b37-6252-4313-951d-8f7a698accec
* GBIF: 4409009

 |

 |
**Juho (Johan) Haanpää** (18. marraskuuta 1836 Kalajoki – 27. elokuuta 1920 Piippola) oli keskipohjalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kirjailija Pentti Haanpään isoisä.

Henkilöhistoria
---------------

Juho Haanpää toimi nuoruudessaan kiertokoulun opettajana. Käytyään Nivalan Maliskylään perustetun kaksivuotisen maamieskoulun hän oli Pulkkilan Leskelän kylässä sijainneiden Myllymäen ja siihen liitetyn Leskisenojan tilojen tilanhoitajana kymmenisen vuotta ja hankki sen jälkeen nämä tilat omistukseensa. 

Haanpää oli Pulkkilan kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnankirjurina useita vuosia. Hän edusti Piippolan tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882 ja 1897. Vuonna 1882 Haanpää teki ehdotuksen kansakoulun käyntipakon säätämisestä ja vuonna 1897 hän ajoi raittiusasiaa muun muassa allekirjoittamalla anomuksia, joilla pyrittiin laajentamaan kunnallisen kieltolain soveltamista väkijuomien myynnissä. Haanpää oli 1890-luvun lopulla jäsenenä myös valtion rautatiekomiteassa. 

Haanpää oli kotiseudullaan arvostettu juhlatilaisuuksien puheenpitäjä ja hän toimi myös maalaisasioitsijana hoitaen perunkirjoituksia, perinnönjakoja, huutokauppoja yms. Haanpää oli taitava seppä ja keksijä; hän suunnitteli ja rakensi erilaisia maatalouskäyttöön tarkoitettuja koneita ja laitteita. Haanpää rakensi myös myllyn patorakennelmineen ja siihen liittyneen tiilitehtaan Lamujokeen Myllymäen tilan kohdalle. Hän kirjoitti kotiseutunsa asioista sanomalehtiin ja tutustuttuaan vuoden 1882 valtiopäivien yhteydessä Helsingissä toiseen valtiopäivämieheen, kansankirjailija Pietari Päivärintaan, hän päätti kokeilla myös kansankuvausten kirjoittamista. Haanpää julkaisikin 1890-luvun alussa kaksi tällaista kuvausta.

Haanpää meni naimisiin 1864 talollisentytär Liisa Haaraniemen kanssa. Perheessä oli kaksitoista lasta, joista yksi oli 1875 syntynyt Mikko Haanpää, kirjailija Pentti Haanpään isä.

Teokset
-------

* *Mitä puuttui? Kertomus perheellisestä elämästä*. Kertomuksia kansalle ; n:o 13. WSOY 1891 (Digitoituna Digi.kirjastot.fi:ssä)
* *Matin-mutka*, kansankertomus. Barck, Oulu 1893

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Eino Kauppinen: Tuntematon Pentti Haanpää. Pentti Haanpään jälkeenjääneet teokset osa 1. Otava 1956

### Viitteet

1. ↑  Kuollut. Johan Haanpää. *Kaiku*, 31.8.1920, no. 194, s. 2.
2. ↑  Viljo Hytönen: *Talonpoikaissäädyn historia. II Osa: Säädyn jäsenet, sihteerit ja tulkit*, s. 58–59. Helsinki: Otava, 1926.

Aiheesta muualla
----------------

* Eino Kauppinen: *Pentti Haanpää. 1, Nuori Pentti Haanpää: 1905-1930* (Otava, 1966)
* Kirjasampo.fi: Juho Haanpää
**Juho Evert Pietiläinen** (29. elokuuta 1862 Viitasaari – 23. marraskuuta 1908) toimi muun muassa sorvaajana, kauppiaana ja asioitsijana Viitasaaren lisäksi Helsingissä, Oulussa ja Utajärvellä. Käännyttyään lestadiolaisuuteen vuonna 1885 tai 1886 Pietiläinen tuli tunnetuksi kirjallisesta tuotannostaan.

Pietiläinen toimitti vuonna 1889 ensimmäisen merkittävän lestadiolaisen laulukokoelman *Lauluja Siionin Matkamiehille*, joka loi pohjaa lestadiolaiselle lauluperinteelle yhdessä sen myöhempien painosten *Walituita Hengellisiä Lauluja* (1890, 1893) ja *Walittu kokoelma Hengellisiä Lauluja Jumalan lapsille elämän tiellä* (1898) kanssa. Hänen laulukirjansa olivat laajassa käytössä vuoteen 1902 asti, jolloin Leonard Typpö alkoi toimittaa omia laulukirjojaan.

Lestadiolaisuuden hajaannuksessa 1800- ja 1900-luvun taitteessa Pietiläinen asettui uusheränneitten joukkoon. Pietiläinen koki, että hänen aikaisemmin sepittämissään lauluissa oli "köykäinen henki" ja että ne olivat jopa vahingollisia uskonelämälle. Tästä huolimatta myös uudenheräyksen laulukirjaan otettiin näitä lauluja.

Juho Evert Pietiläinen on kirjoittanut muun muassa kaikissa lestadiolaissuunnissa rakastetun laulun *"On lepopaikka suloinen"*.

Lähteet
-------

* Timo Jämsä - Tapio Leinonen, Lepopaikka suloinen, Siionin matkalaulujen lähteillä, 2003, ISBN 952-5179-18-4

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**John Newmark** (alkujaan *Hans Joseph Neumark*; 12. kesäkuuta 1904 Bremen, Saksa – 14. lokakuuta 1991 Montreal, Kanada) oli saksalaissyntyinen pianisti ja taidemaalari, joka oli Kanadan kansalainen vuodesta 1946.

Newmark opiskeli pianonsoittoa vuosina 1912–1919 Bremenissä Karl Boernerin ja vuosina 1920–1921 Leipzigissa Anni Eiselen johdolla. Hän opiskeli myös piirtämistä Dresdenissä. Hän tapasi vuonna 1925 viulisti Szymon Goldbergin, jonka kanssa hän piti resitaaleja. Vuonna 1929 Newmark palasi Dresdeniin, jossa hän omistautui kokonaan musiikille. Sellisti August Wenzingerin kanssa hän perusti Neue Kammermusik Bremen -seuran, joka esitti konserteissa lukuisia nykyteoksia. Vuonna 1933 Newmark asettui Berliiniin, mutta hän ei poliittisista syistä päässyt esiintymään julkisesti, joten hän kiersi vuosina 1933–1935 Espanjassa Goldbergin kanssa.

Newmark lähti vuonna 1939 Lontooseen, jossa hän esiintyi sopraano Emmy Heimin ja viulisti Max Rostalin kanssa. Muukalaisstatuksensa takia hänet kuitenkin internoitiin vuonna 1940 ensin Mansaarelle ja sitten Kanadaan. Vuonna 1942 hän lähti Torontoon opiskelemaan harmoniaa ja orkesterinjohtoa Ettore Mazzolenin johdolla. Vuonna 1943 hän lähti kiertueelle sopraano Frances Jamesin kanssa, ja vuonna 1944 hän asettui pysyvästi Montrealiin. Tuona vuonna hänestä tuli viulisti Alexander Brottin ja sellisti Roland Leducin kanssa ensimmäinen kaikki Ludwig van Beethovenin triot CBC:n radiossa esittänyt. Vuonna 1945 hän esitti viulisti Noël Brunetin kanssa yhdeksäntoista Wolfgang Amadeus Mozartin sonaattia CBC:lle.

Vuonna 1946 Newmark aloitti yhteistyön Marie-Thérèse Paquinin kanssa esittämällä alkuperäisiä pianolle nelikätisesti sävellettyjä teoksia. Vuonna 1949 hän piti konsertteja Etelä-Amerikassa Goldbergin kanssa ja säesti kontra-altto Kathleen Ferrieriä kahdella laajalla Pohjois-Amerikan-kiertueella. Vuonna 1950 hän levytti Ferrierin kanssa Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin lauluja. Brahms-levytyksistään hän sai vuonna 1952 Charles Cros -akatemian *Grand prix du disquen*.

Newmark säesti yli 80:tä ulkomaalaista ja vähintään 160:tä kanadalaista esiintyjää. Pitkäaikaisen maailmanlaajuisen yhteistyönsä Maureen Forresterin kanssa hän aloitti vuonna 1953. 1970-luvulla hän toimi yhtenä Québecin oopperan taiteellisista neuvonantajista. Hän soitti vuodesta 1950 Clementi-pianolla, joka oli rakennettu Lontoossa 1810. Hänestä tehtiin vuonna 1973 Kanadan ritarikunnan upseeri, ja vuonna 1988 Québecin hallitus myönsi hänelle Denise Pelletier -palkinnon. Musiikillisen uransa lomassa Newmark kirjoitti muistelmansa ja piti näyttelyjä taidemaalarina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Canadian Encyclopedia: John Newmark


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Tabina järv**  on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvialueen pinta-ala on 33,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee alavassa ja tasaisessa laaksossa, jossa järveä ympäröi laaja ruovikko. Järven vesiala, jonka suuruus on vain 22,4 hehtaaria, on pirstoutunut saarimaisten alueiden ympärille. Saarimaisia alueita on vähintään neljä ja niiden yhteinen pinta-ala on 10,7 hehtaaria. Järven vedenpinnan korkeus on keskimäärin 65,0 m mpy. mutta se vaihtelee vuodenaikojen mukaan.

Järven rantaviivan pituus on 8,4 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa ruovikkoa. Eteläranta kohoaa Tabina mäeksi Tabinan kylässä, joka sijaitsee järven eteläpuolelta ohittavan maantientien varrella. Kylän laajat pellot laskevat etelärinteitä alas järvelle. Järven pohjoispuolella jyrkimmät rinteet sijaitsevat 300 metrin päässä rannasta. Siellä aukeaa laaja metsäalue. Järven rannat ovat yhtä taloa lukuun ottamatta autiot eikä sinne johda tietä.

Luontoarvoja
------------

Tabina järv on eräs Vörumaan antoisimpia lintujärviä, jossa voi tarkkailla lintuja rantoja kiertelemällä tai soutaen. Järvellä pesii uikkuja, sotkia, kaulushaikara, jalohaikara, yölaulajia ja mustatiirojen yhdyskunta.

Vesistösuhteita
---------------

Tabina järv kuuluu Korgõsilla ojan valuma-alueeseen, jossa Korgõsilla oja on Piusa jõen sivu-uoma. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärven eteläosaan, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Tabina järven läpi virtaa Korgõsilla eli Raagsilla oja, joka yhtyy 2,5 kilometrin päässä Piusa jõgeen noin 60 kilometriä Pihkovanjärven rannassa sijaitsevasta joensuusta. Tabina järv on Korgõsilla ojan läpivirtausjärvi, jolla ei ole kartan mukaan muita merkittäviä tulo-ojia.

Huomautuksia
------------

1. ↑  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google tai Bing karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Keskkonnaregister: Tabina järv (vee2142800) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  MARUC32: TABINA JÄRV, VÕRUMAA *vironretkiopas.net*. Viitattu 26.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Tabina järv, estbirding (viroksi)
**Paneurooppalainen piknikki** oli Itävallan ja Unkarin välisellä rajalla Sopronin kaupungin lähellä 19. elokuuta 1989 pidetty mielenosoitus rauhan ja vapaan liikkumisen puolesta.

Maiden yhteisesti hyväksymänä symbolisena rauhaneleenä Sankt Margarethen im Burgenlandin (Itävallassa) ja Sopronkőhidan (Unkarissa) välisen tien sulkeva raja avattiin kolmeksi tunniksi. 27. heinäkuuta 1989 Itävallan ulkoministeri Alois Mock ja hänen unkarilainen virkaveljensä Gyula Horn olivat yhdessä murtautuneet raja-aidan läpi korostaakseen Unkarin 2. toukokuuta 1989 tekemää päätöstä purkaa rajalla olleet valvontajärjestelmät.

Yli 600 itäsaksalaista käytti tilaisuutta kulkea Rautaesirippuun syntyneen aukon läpi ja paeta länteen. Tilaisuuden järjestäjät olivat jakaneet mainoksia tiedottaakseen asiasta. Kasvavasta väkimäärästä ja saamistaan käskyistä huolimatta unkarilaiset rajavartijat pysyivät rauhallisina eivätkä ampuneet rajan yli pyrkineitä.

Hieman kauempana tuhansia itäsaksalaisia odotti vuoroaan, mutta he eivät uskoneet, että raja tultaisiin avaamaan. Rajan ylittäneiden määrä jäi muutamaan sataan. Seuraavina päivinä Unkari lisäsi rajavartijoiden määrää, ja vain muutamia ihmisiä pääsi rajan yli. 11. syyskuuta 1989 pääministeri Miklós Némethin päätöksellä Unkari lopulta avasi rajansa pysyvästi Saksan demokraattisen tasavallan kansalaisille.

Piknikkiä pidetään merkittävänä tapahtumana ketjussa, joka lopulta johti Saksan jälleenyhdistymiseen. Muistotapahtumaa paikalla vietetään vuosittain 19. elokuuta.

Tapahtuman järjestivät Unkarin oppositiopuolueen Demokraattisen foorumin jäsenet yhdessä kansainvälisen Paneurooppa-liikkeen kanssa. Tapahtumaan osallistuivat Paneurooppa-liikkeen puheenjohtaja Otto von Habsburg, Unkarin ulkoministeri Gyula Horn ja Unkarin järjestelmämuutoksessa vaikuttanut reformikommunisti Imre Pozsgay. Paneurooppa-liikkeen apulaispääsihteeri Walburga Habsburg Douglas toimi piikkilangan leikkaajana ja avasi rajan.

Erich Honecker kuvasi tapahtumaa Daily Mirror -lehdelle seuraavasti:

*"…Habsburg jakoi esitteitä aivan Puolan rajan tuntumassa, kutsuen itäsaksalaisia lomanviettäjiä piknikille. Kun he saapuivat, heille annettiin lahjoja, ruokaa ja Saksan markkoja, ennen kuin heidät houkuteltiin muuttamaan länteen…"*
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Pan-European Picnic
**Tampereen laskuvarjokerho ry** on vuonna 1968 perustettu ilmailuyhdistys, joka toimii pääasiassa Tampereella, Pirkkalassa sekä Jämin lentopaikalla Jämijärvellä. Tampereella kerholla on tilat entisessä Härmälän lentoasemarakennuksessa koulutustoimintaa sekä kalustonhuoltoa varten. Jäseniä kerhossa on yli 200 ja vuosittainen hyppymäärä on yli 3000 hyppyä. Uusia oppilaita kerhossa koulutetaan hyppykauden aikana kuukausittain pidettävillä alkeiskursseilla vuosittain noin 60 ja tandemhyppyjä hypätään useita kymmeniä. 

Hyppytoimintaa on kesäviikonloppuisin yleensä Jämillä ja arki-iltaisin Pirkkalassa. Aktiivinen hyppykausi kestää tavallisesti maaliskuun alusta lokakuun loppuun saakka.

Hyppykoneena toimii useimmiten kerhon oma Cessna U206F, johon mahtuu lentäjä ja kuusi hyppääjää. Kone on varusteltu erityisesti hyppykäyttöä varten ja koneen moottori sekä potkuri on valittu erityisesti melunvaimennusta silmällä pitäen.

Lähteet
-------

* Tampereen laskuvarjokerho ry

Aiheesta muualla
----------------

* Kerhotilat, entinen Härmälän lentoasema, kuva (Arkistoitu – Internet Archive)
**Tampereen palo 1865** syttyi 19. elokuuta 1865. Palossa tuhoutui kokonaan 27 ja osaksi kuusi taloa kaupungin keskustasta. Kotinsa menetti 516 henkilöä eli noin 10 prosenttia kaupungin silloisesta väkiluvusta. Palo sai alkunsa Kauppakatu 10:ssä sijainneen kauppias C. J. Hildenin talon ulkorakennuksesta, ja se levisi nopeasti nykyiselle Satamakadulle saakka. Syttymissyy jäi lopulta epäselväksi, mutta tarina kertoo, että palo olisi saanut alkunsa tallinparvella yötään viettäneiden renkien huolimattomasta piipunpoltosta.

Palon seurauksena yliarkkitehti C. A. Edelfeltin 1868 laatimassa uudessa asemakaavassa Hämeenkadun leveydeksi tuli 30 metriä ja Esplanadin (nykyinen Hämeenpuisto) leveydeksi 60 metriä. Palon muistolaatta paljastettiin 1965, ja se sijaitsee Kauppakatu 10:ssä nykyisin olevan Ylioppilastalon seinässä.

Lähteet
-------

* Tampereen muistolaatat ja muut muistomerkit : Tampereen kaupungin palon muistolaatta 1965

Aiheesta muualla
----------------

* Tampereen suurista tulipaloista viime vuosisadalla, Aamulehti, 29.08.1937, nro 231, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
*Tämä artikkeli käsittelee valaa. Elokuvasta, katso Verivala (elokuva) tai yhtyeestä Verivala (yhtye). Hakusana Veriveljet ohjaa tänne. Sen nimisestä elokuvasta kertoo artikkeli Veriveljet (elokuva).*

**Verivalalla** tarkoitetaan yleensä valaa, jota vannottaessa vannojat sekoittavat toistensa verta omaansa (joskus verta myös sekoitetaan viiniin, jota kaikki vannojat juovat). Tarkoituksena on luoda keinotekoinen veriside toisilleen sukua olemattomien ihmisten välille. 

Aasialaisissa kulttuureissa verivala yhdistetään yleensä heimojen suhteisiin, verivalan avulla luotiin heimoliittoja. Varsinkin mongolit ja alkuaikojen kiinalaiset harrastivat verivalaliittoja. On myös jonkin verran todisteita, että valtaosin aasialaisista periytyneet Amerikan alkuperäiskansat vannoivat verivaloja.

Suurempien ryhmien verivalat olivat yleisiä antiikin aikana Välimeren alueella. Esimerkiksi kreikkalaiset sotilasjoukot saattoivat vannoa valan tullakseen "yhdeksi perheeksi". Tapa oli ehkä yleisin osmanien valtakunnan hallitessa Balkanin niemimaata, jolloin vannottiin joukkoverivaloja, jotta ihmiset taistelisivat tehokkaammin yhdessä vihollista vastaan. Verivalat olivat myös yleisiä Serbiassa, Albaniassa ja Bulgariassa. 

Verivaloja vannotaan nykyisinkin, lähinnä tavoitellen entisaikojen heimomentaliteettia. Nykyisin verivalan vannoneet veriveljet eivät joudu valan vannottuaan vastaamaan heimojensa turvallisuudesta.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
{{{alt}}}Tepe Sialk
Sialk III-kerrostumasta löydettyä keramiikkaa.
Tepe Sialk zikkurat, Kashan
Tepe Sialkin arkeologisia löytöjä, Louvre 
**Tepe Sialk** (kirjoitusasuja mm. Tepe/Depe/teppe/Tappe/Tappeh Sialk/Sijalk/Siyalk) on merkittävä arkeologinen löytöpaikka
Pohjois-Iranissa Kashanin kaupungin lähellä Teheranin ja Isfahanin seuduilla. Paikka oli asuttu ainakin noin 5500-2000 eaa. ja taantui 1000 eaa. mennessä. Sialkin kehityksessä näkyy samoja piirteitä kuin Mesopotamian Uruk-kauden ja varhaisen Elamin kehityksessä. Sialk IV-vaiheessa noin 2900 eaa. rakennettiin suuri zikkurat, joka muistuttaa Mesopotamian porrastemppeleitä. Temppeli oli ehkä jo 5000 eaa.

Sialkin aikajako
----------------

* Sialk I enne 5000- n. 4700
* Sialk II n. 4700-4500
* Sialk III n. 4500-n. 3000
* Sialk IV n. 3000

Katso myös
----------

* Neoliittinen Lähi-itä
* Sumer
* Namazgan kulttuuri

Lähteet
-------

1. ↑  The Black Sea and the Early Civilizations of Europe, the Near East and Asia, Mariya Ivanova, Cambridge University Press 2013, s XV

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tepe Sialk** Wikimedia Commonsissa

* Mlecchas
* Heap of Dust, it is not!
* Also (Arkistoitu – Internet Archive)
* News item on Sialk (Arkistoitu – Internet Archive)
* another (Arkistoitu – Internet Archive)
* fin Garden at ArchNet (Arkistoitu – Internet Archive)
**Santeri Tukia** (s. 24. maaliskuuta 1990) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Vilppulan Veikkoja ja häntä valmentaa Erkki Lehtomäki.

Tukia voitti 200 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Turussa 2011 ennätyksellään 21,61. Hän on saanut Kalevan kisoissa lisäksi pronssia 200 metrillä 2009 ja 400 metrillä 2009 sekä 2010. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 2009–2011.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 m** | 11,06 | Mänttä-Vilppula | 22. kesäkuuta 2010 |
| **200 m** | 21,61 | Turku | 7. elokuuta 2011 |
| **400 m** | 48,12 | Vaasa | 22. elokuuta 2009 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **200 m** | 22,76 | Turku | 1. maaliskuuta 2009 |
| **400 m** | 50,17 | Helsinki | 19. helmikuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Santeri Tukia Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Tukia rypisti voittoon 200 metrillä *Yle.fi*.  7.8.2011. Viitattu 7.8.2011.
**Santeri Välimaa** (s. 11. tammikuuta 2001 Kauhava) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari.

Välimaan nykyinen seura on Hurrikaani-Loimaa. Ensimmäisen liigakautensa hän pelasi Hurrikaanissa vuonna 2019-2020. Ura jatkuu edelleen Loimaalla, sillä uusi sopimus mallia (1 v.) solmittiin Hurrikaanin kanssa keväällä 2023.

Santerin kasvattajaseura on Kauhavan Wisa. Wisan paidassa Santeri on voittanut useita junioreiden SM-mitaleja. SM-kultaa Santeri saavutti Lännen aluejoukkueessa aluejoukkueiden SM-turnauksessa 2014. Kuortaneen valmennuskeskuksessa Välimaa pelasi kaksi kautta 2-sarjaa ja 1-sarjaa ennen siirtymistään liigakentille. Hän oli edustamassa Suomea junioreiden EM-kisoissa 2017 ja Pohjois-Euroopan mestaruuskisoissa 2019, jossa hänet valittiin turnauksen parhaaksi passariksi All-Stars seitsikkoon. 

Ensimmäisen aikuisten sarjojen mitalin vuoro oli Hurrikaani-Loimaa riveissä, kun joukkue juhli Suomen Cup (lentopallo) hopeaa 2020. Kausi 2021–2022 oli joukkueelta nousujohteinen ja se päättyi niukkaan tappioon Akaa-Volleytä vastaan pronssiottelusarjassa. Välimaa sai ensimmäisen "Parasta palvelua - OmaSp" -nimityksen helmikuussa 2022.

Kaudella 2022-2023 Hurrikaani-Loimaa saavutti nuorella joukkueellaan puolivälieräpaikan. Runkosarjassa joukkue sijoittuu kuudenneksi ja sai vastaansa puolivälieriin Raision Loimun. Ottelusarjassa joukkue kuitenkin joutui taipumaan otteluvoiton 1-3. Henkilökohtaisesti kausi sujui hyvin ja Syksyllä 2022 hänet valittiin marraskuun kuukauden pelaajaksi mestaruusliigassa. Keväällä 2023 tuli ensimmäinen nimeäminen miesten maajoukkueeseen kultaisen liigan pelanneeseen ryhmään. Nuorella joukkueella suomi taisteli turnauksen kuudennen sijan

Santeri on Akaa-Volleytä edustavan Anton Välimaan veli.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Anssi Rämö: Hurrikaani julkaisi tukun sopimuksia *Hurrikaani*. Viitattu 14.7.2023.
2. ↑  VaLePan putki cup-hallitsijana jatkuu *Mestaruusliiga*. Viitattu 23.6.2021.
3. ↑  Saana Virtanen ja Santeri Välimaa yleisön suosikkipassarit - Parasta palvelua tarjoillevat OmaSp passarit helmikuussa *Mestaruusliiga*. Viitattu 24.4.2022.
4. ↑  Sarjataulukot *Mestaruusliiga*. Viitattu 14.7.2023.
5. ↑  Kuukauden pelaajat *Mestaruusliiga*. Viitattu 14.7.2023.
6. ↑  Joukkueen esittely ja kokoonpano *Lentopalloliitto*.  26.6.2023. Viitattu 14.7.2023.
7. ↑  Turkki lentopallon Kultaisen liigan mestariksi *Lentopalloliitto*.  26.6.2023. Viitattu 14.7.2023.
**Juho Arvi Kemiläinen** (5. elokuuta 1884 Kuopion maalaiskunta – 11. lokakuuta 1941 Äänekoski) oli suomalainen kirjastonhoitaja, Suomen kirjastoseuran ja useiden eri järjestöjen aktiivi sekä toimittaja.

Henkilöhistoria
---------------

Kemiläisen vanhemmat olivat suutari, maanviljelijä Juho Wilho Kemiläinen ja Anna Loviisa Hyvärinen ja puoliso vuodesta 1912 Aino Tyyne Hyvärinen. Kemiläinen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1909. Hän oli Tampereen kaupunginkirjaston johtaja 1921–1927 ja Teknillisen korkeakoulun kirjaston ensimmäinen päätoiminen kirjastonhoitaja vuodesta 1927. Kemiläinen toimi vuodesta 1908 Kansanvalistusseuran kirjastonhoidon neuvojana ja vuodesta 1910 seuran kirjaston sihteerinä ja teki sitten kirjastoalan opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Kemiläinen oli Suomen kirjastoseuran perustajia ja toimi seuran sihteerinä 1915–1917. Seuran puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja hän oli 1930-luvulla. Eduskunnan sivistysvaliokunnan sihteeri hän oli 1917 ja Turun suomalaisen työväenopiston johtaja 1917–1921. Kemiläisellä oli useita luottamustoimia ja hän työskenteli myös *Kirjastolehden* ja *Aitosuomalaisen* päätoimittajana.

Kemiläinen vammautui työpaikallaan silmiin talvisodan ensimmäisen päivän pommituksessa Helsingissä ja kuoli myöhemmin tehdyn silmäleikkauksen jälkeen Äänekoskella.

Julkaisuja
----------

* *Kokoelma suomen kielen vierasperäisiä sanoja*, 1907
* *Suomen kirjastoseuran opas*, 1912
* *Yleisen kirjastoliikkeemme nykyisestä asemasta*, 1914
* *Luokitusluettelo: Deweyn kymmenjärjestelmän mukainen sovitus suomalaisia kirjastoja varten*, 1921
* *Tampereen kirjastotalon vihkiäisjulkaisu*, 1925
* *Uusi suomalaisuusliike: Tampereen radion välityksellä 25.5.1926 pidetty puhe*, 1926
* *Aitosuomalaisuusliike*, 1930

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1900–1902: no. 27942, s. 26.(Viitattu 8.6.2020)
2. 1 2  Janne Salonen 2008. Ensimmäinen päätoiminen kirjastohoitaja. TietäNET, Teknillisen korkeakoulun kirjaston lehti 1/2008. (Viitattu 8.6.2020)
3. ↑  50-vuotias. Maisteri J. A. Kemiläinen. *Helsingin Sanomat*, 5.8.1934, s. 8.
4. ↑  Maisteri Arvi Kemiläinen kuollut. *Helsingin Sanomat*, 12.10.1941, s. 5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Jukka Salonen** (s. 1963 Turku)on suomalainen keksijä. Salosella on 150 kansainvälistä patenttia ja patenttihakemusta, jotka liittyvät mobiiliviestintään, langattomaan maksamiseen, logistiikkaan ja matkailupalveluihin. Salosen perustaman Bookit Oy:n 2000-luvun alussa kehittämä digitaalinen vahva tunnistus matkapuhelimella perustuu Salosen keksintöihin.

Ura
---

Jukka Salonen opiskeli 1980-luvulla Teknillisessä korkeakoulussa ja perusti yhdessä kumppaneidensa kanssa Applen tietokoneita myyneen Macbite-yrityksen, joka myöhemmin myytiin amerikkalaiselle Micro Warehouselle. Salonen siirtyi kaupan myötä Yhdysvaltoihin kehittämään Apple Online -verkkokauppaa. Vuonna 1996 hän palasi Suomeen markkinointijohtajaksi Telecom Finlandiin, josta tuli pörssiyhtiö Sonera. Salonen perusti BookiIT:n vuonna 2000, kun hän palasi TKK:lle ja alkoi kehittää dynaamiseen dialogimatriisiin (DDM) perustuvaa teknologiaa. Pääomarahoitusta yhtiö sai Tekesiltä ja Innofinancelta.

Salosen läpimurto matkaviestinnässä oli vahvan tunnistuksen mahdollistaminen älytekstiviestillä. Siitä Salonen on kehittänyt pilvipohjaisen välittäjäteknologian, jonka päälle voidaan rakentaa erilaisia palvelusovelluksia. Salosen kehittämä teknologia on yhteensopiva televiestinnän infrastruktuurin ja mobiililaitteiden kanssa maailmanlaajuisesti. Teknologian avulla on mahdollista tuoda uusia palveluita joko samanaikaisesti kaikille käyttäjille tai vain tietyn verkon tai puhelinmallin käyttäjille.

Lentoyhtiö Finnair oli ensimmäisiä asiakkaita, joka otti Salosen tekstiviestikeksinnön käyttöön asiakaspalvelussa. SMS-viestien avulla asiakkaat pystyivät kirjautumaan vaivattomasti lennoille. Sittemmin pankit, luottokorttiyhtiöt ja operaattorit ovat laajasti käyttäneet Salosen keksintöjä vahvaa tunnistautumista vaativissa palveluissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Kankare, Matti: Taistele patenteista  5.11.2010. Talouselämä. Viitattu 6.3.2023.
2. ↑  Justia Patents, Jukka Salosen patentit 21.5.2018.
3. ↑
4. ↑  Finnairilta lähtöselvitys ennakkoon tekstiviestillä. Ilta-Sanomat 2006.
5. ↑
**Kebanjol** (ven. ja komiksi Кебанъёль) on taajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Ust-Kulomin piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Vytšegdan oikealla rannalla Kebanjol-joen suussa kymmenen kilometriä Ust-Kulomista pohjoiseen. Asukkaita on 2 200 henkeä (vuonna 2011).

Kebanjolin kunnan pinta-ala on 429 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Požegin, kaakossa ja etelässä Ust-Kulomin sekä lännessä Kužban kuntiin. Kebanjolin taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Alueen pohjoisosassa sijaitsee harjuksen suojelua varten perustettu Požegin rauhoitusalue.

Paikkakunta on saanut alkunsa 1930–1940-luvulla syntyneestä karkotettujen metsätyöläisten asutuksesta. Vuonna 1963 siitä tuli kyläneuvostoalueen keskus. Vuonna 1989 asukkaista 47 % oli komeja ja 38 % venäläisiä.

Taajaman kautta kulkee Syktyvkarin ja Ust-Kulomin välinen maantie. Tärkein elinkeino on metsäteollisuus. Rakenteilla on uusi sahalaitos. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, ammattikoulu, kerhotalo, kirjasto ja poliklinikka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Selskoje poselenije "Kebanjol": Generalnyi plan: Obosnovanije: Objasnitelnaja zapiska *xn----ttbdejohge1g.xn--p1ai*.  Arkistoitu 9.4.2016. Viitattu 6.12.2011. (venäjäksi)
2. ↑  *Gde ty živjoš: Gipermedia entsiklopedija (CD-rom)*. Syktyvkar: Institut jazyka, literatury i istorii Komi nautšnogo tsentra Uralskogo otdelenija RAN, Ministerstvo kultury i natsionalnoi politiki Respubliki Komi, 2006.

Aiheesta muualla
----------------

* Kebanjolin kunta Ust-Kulomin piirin sivustolla (venäjäksi)
**Katagogion** (m.kreik. Καταγώγιον, *Katagōgion*, harvemmin Καταγώγειον, *Katagōgeion*) oli antiikin aikainen vierastalo Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.

Historia
--------

Katagogion rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 320–300 eaa. Se oli tarkoitettu majoitustiloiksi Asklepieionissa vierailleille lukuisille potilaille ja muille pyhiinvaeltajille, koska pyhäkköalue sijaitsi suhteellisen kaukana Epidauroksen kaupungista. Katagogionia kunnostettiin ja muutettiin roomalaisella kaudella. Rakennuksen romahdettua sen kiviä käytettiin laajasti uudelleen alueen myöhempiin rakennuksiin. Katagogionin rauniot löydettiin vuonna 1893 osana Ateenan arkeologisen seuran suorittamia kaivauksia.

Katagogionin raunioita.

Rakennus
--------

Katagogion oli Epidauroksen suurin rakennus. Se sijaitsi Epidauroksen teatterin luoteispuolella teatterin ja varsinaisen pyhäkköalueen puolessa välissä. Rakennus oli pohjakaavaltaan neliö, jonka koko oli noin 76,3 × 76,3 metriä. Tämä tekee rakennuksen pohjan pinta-alaksi noin 5 822 neliömetriä. Katagogion koostui 160 erikokoisesta huoneesta, jotka oli ryhmitelty neljän suuren, neliömäisen peristyylipihan ympärille. Pihojen kullakin sivulla oli kymmenen doorilaista pylvästä. Pihoja kiersi myös vesikanavointi. Rakennuksen oletetaan olleen kaksikerroksinen.

Katagogionin raunioita.
Rakennuksen sisäänkäynnit olivat itä- ja länsisivuilta, niin että kuhunkin neljään osaan johti yksi sisäänkäynti. Rakennuksen sisällä oli mahdollista liikkua vain kahden pohjoisemman tai kahden eteläisemman osan välillä. Syyksi on ehdotettu sitä, että osa rakennuksesta voitiin tarvittaessa eristää joko pois käytöstä hiljaisempina aikoina tai tarttuvien tautien vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: καταγώγιον, τό *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Epidauros, Katagogeion (Building) *Perseus*. Viitattu 14.2.2022.
3. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "EPIDAUROS Peloponnesos, Greece", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.
4. 1 2 3  Καταγώγιο Ασκληπιείου Επιδαύρου Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού.  Arkistoitu 18.5.2022. Viitattu 14.2.2022.
5. 1 2  Katagogion (Arkeologisen kohteen opastaulu) *Wikimedia Commons*. Viitattu 14.2.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katagogion** Wikimedia Commonsissa
**Katajanokan Kasino** on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Laivastokatu 1 sijaitseva, vuonna 1913 avattu ravintola. A. Nybergin suunnittelema rakennus toimi venäläisten upseerikasinona tammikuuhun 1918, jolloin punakaartilaiset valtasivat sen. Saman vuoden huhtikuussa Helsinkiin maihinnousseet saksalaiset ottivat sen käyttöönsä joulukuuhun 1918 asti.

Vuonna 1919 Suomen upseeristo otti Kasinon käyttöönsä ja maanpuolustusjärjestöt ovat käyttäneet siitä lähtien talon tiloja omiin tapahtumiinsa. Katajanokan Kasino on Kataja­nokan upseeri­kerho ry:n hallinnassa.

Toisen maailmansodan jälkeen Kasino peruskorjattiin. Sinne rakennettiin aluksi muun muassa Marski- ja Korsukabinetit sekä vuonna 1954 Sailor-kabinetti ja vuonna 1955 Jääkärikabinetti. Rakennus peruskorjattiin ensimmäisen kerran 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, jolloin se oli kiinni lähes vuoden. Viimeisin peruskorjaus tehtiin vuonna 2018.

Vuodesta 1995 ravintolatoimintaa Kasinolla harjoitti Arctia ja huhtikuusta 1998 Scandic Hotels. Vuoden 1999 maaliskuusta ravintoloitsijana on toiminut Royal Ravintolat. Vuodesta 2018 alkaen Royal Ravintolat on ollut osa NoHo-konsernia (ent. Restamax).

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katajanokan Kasino** Wikimedia Commonsissa

* Kuva rakennuksesta korttelit.fi -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Santi Vila
**Santiago Vila i Vicente** (kutsumanimeltään **Santi Vila**; s. 1973 Granollers) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi Katalonian aluehallinnon alue- ja ympäristöministerinä vuosina 2012–2016. Tämän jälkeen hän oli ensin kulttuuriministerinä ja myöhemmin yritysministerinä Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Vila erosi ministerin tehtävistään 26. lokakuuta 2017 eli päivää ennen kuin Katalonian parlamentti julisti Katalonian itsenäiseksi.

Espanja nosti kansanäänestyksen järjestämisen takia kaikkia Katalonian hallituksen ministereitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Syytteitten seurauksena viisi ministeriä (Carles Puigdemont, Antoni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret ja Clara Ponsatí) lähtivät maanpakoon Belgiaan. Myös Joaquim Forn, Dolors Bassa ja Meritxell Borràs lähtivät aluksi Belgiaan, mutta palasivat myöhemmin Espanjaan oikeuden kuultaviksi. Lopulta yhteensä kahdeksan Espanjassa oikeuden kuultaviksi mennyttä ministeriä (Fornin, Bassan ja Borràsin lisäksi Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Carles Mundó) määrättiin tutkintavankeuteen 2. marraskuuta 2017. Samana päivänä oikeuden edessä ollut Vila vältti tutkintavankeuden, koska oli eronnut ministerin tehtävistään ennen itsenäisyysjulistuksen antamista. Hän joutui kuitenkin maksamaan 50 000 euron takuut ja viettämään vankilassa yhden yön ennen kuin oli maksanut ne.

Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä Vilan osalta kapinasyyte (kat. *rebel·lió)* lievennettiin syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (kat. *desobediència*) ja "julkisten varojen väärinkäytöstä" (kat. *malversació*).

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. 1 2
7. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. 1 2 3


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
	+ 2
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |

 |
**Kaksi aurinkoa** on Kauko Röyhkän viides kaunokirjallinen teos. Liken julkaisema kirja ilmestyi vuonna 1996 ja oli samana vuonna myös Finlandia-ehdokas. Jatko-sodan aikaan sijoittuvaa teosta pidetään yleisesti Röyhkän kirjallisena läpimurtona. Tutkijat toteavat Röyhkän sotakuvauksen olevan isänmaallisesta paatoksesta vapaan. Sota näyttäytyy lähinnä illuusiottomana ja groteskina tilana, joka nostaa pintaan ihmisen perusvaistot ja eläimellisyyden, muun muassa seksuaalisuuden ja julmuuden. Tässä mielessä kuvaus muistuttaakin paljon Röyhkän edeltävän teoksen, liki kymmenen vuotta aiemmin julkaistun, Magneetin sotakuvausta.

Vuonna 2001 Atro Kahiluoto ohjasi kirjaan pohjautuvan näytelmän Q-teatteriin.

Lähteet
-------

1. ↑  Like Kustannus, *Kaksi aurinkoa* -esittely.
2. ↑  Pakarinen, Maarit ja Leppihalme, Ilmari: *"Monen lajin Kauko Röyhkä" teoksessa Pohjois-Suomen kirjallisuushistoria*, s. 110-111. Helsinki: SKS, 2010. ISBN 978-952-222-169-8.
3. ↑  Q-teatteri, Kaksi aurinkoa -näytelmä. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Teoksen esittely Oulun kaupunginkirjaston sivuilla
* Teoksen esittely Kirjasammon sivuilla
**Lounaislähde** oli antiikin aikainen lähdekaivo Ateenan Agoralla Kreikassa. Se sijaitsi Agoran lounaisosassa. Rakennuksen nimitys on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin. Joskus siihen viitataan myös nimellä *Kallirhoe*.

Lounaislähde rakennettiin klassisen kauden lopulla tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 350–300 eaa. Lähdekaivo sijaitsi aivan Aiakeionin vieressä sen länsipuolella, nimensä mukaisesti Agoran alueen lounaisosassa. Se rajasi Agoran etelälaitaa yhdessä Aiakeionin sekä Etelästoan ja niin kutsutun Kaakkoislähteen kanssa.

Lähdekaivorakennus oli lajissaan yksi koko Ateenan suurmpia. Se oli L-kirjaimen muotoinen ja jakaantui kahteen osaan: myös L-kirjaimen muotoiseen suurikokoiseen vesialtaaseen, joka käsitti rakennuksen itä- ja eteläsivun, sekä sen edessä olleeseen samanmuotoiseen pylväikköportiikkiin. Pylväikön edessä kokonaisuuden luoteiskulmassa oli pieni neliönmuotoinen esipiha. Rakennus oli tehty kalkkikivestä. Siitä on säilynyt nykyaikaan vain sen perustuksia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Athens, Kallirrhoe (SW Fountainhouse) *Perseus*. Viitattu 11.4.2016.
2. 1 2 3  Agora Monument: Southwest Fountain House *Agora Excavations*. The American School of Classical Studies at Athens. Viitattu 11.4.2016.
**Kristuksen "myöhempien aikojen pyhien" kirkko** (engl. *The Church of Christ: "Of Latter Day Saints"*), aiemmin tunnettu nimillä **Kristuksen myöhempien aikojen pyhien kirkko:merkit ja ihmeet** (*The Church of Christ of Latter Day Saints: Signs and Wonders*) tai **Jeesuksen Kristuksen pyhä kataarikirkko** (*The Holy Cathar Church of Jesus Christ*) on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Kirkon perustaja Abinadi Smith kertoi vuonna 2007 enkeli Johannes kastajan ilmestyneen hänelle ja luovuttaneen hänelle maan päältä välillä kadonneet pappeuden avaimet. Samalla Johannes kastaja asetti hänet myös kirkon apostoliksi ja vanhimmaksi sekä koko kirkon profeetaksi. 

Kirkkoa johtaa nykyään*milloin?* Dan Smith. Sen päämaja on Indianapoliksessa Indianassa. Kirkko luonnehtii itseään fundamentalistiseksi ja karismaattiseksi sekä Joseph Smithin hengelliseen perintöön nojaavaksi. Kirkon opetuksiin kuuluu muiden muassa: 

* Moniavioisuus, mikäli "Jumala sallii sen ilmoituksessa".
* Homoseksuaalisuus on rikos Jumalaa vastaan, mikäli sen harjoittavat eivät ole solmineet iankaikkista liittoa keskenään
* Kirkolla on käytössään oma versio Oppi ja liitot -teoksesta, sitä pidetään inspiroituna opetuksena, mutta ei pyhänä kirjoituksena
* Käärmeiden käsittely uskonnollisissa seremonioissa hyväksytään periaatteessa, mutta sitä ei tule noudattaa, ennen kuin "Herran huone" on rakennettu
* Suljettu ehtoollisyhteys
* Lauantain pyhittäminen sapattina
* Kasteikä 18 vuotta
* Sekä miehet että naiset voivat toimia pappeudessa
**Karl Brown** (26. joulukuuta 1896 Pennsylvania, Yhdysvallat – 25. maaliskuuta 1990 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli naimisissa Edna Mae Cooperin kanssa noin vuodesta 1918. Brown työskenteli 1912–1913 laboratorioapulaisena, sen jälkeen hän oli vastuussa negatiivien kehityksestä Kinemacolor Companyssa New Yorkissa. Ensimmäinen tehtävä elokuvassa hänellä oli 1914, jolloin hän otti stillkuvat *The Spoilersista*. Vuosina 1914–1920 hän työskenteli avustajana ja erikoistehosteiden valokuvaajana D. W. Griffithin palveluksessa. Hän palveli armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa ja sen jälkeen 1920–1926 kuvaajana Paramountilla. 1920-luvulla hän oli apulaisleikkaajana ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa *His Dog* 1927. Sen jälkeen hän ohjasi ja käsikirjoitti.

Kirjat
------

* *With Leonard Fields*, (romaani) The Mississippi Gambler, New York, 1929.
* *Incorrigible* (romaani), New York, 1947.
* *The Cup of Trembling* (romaani), New York, 1953.
* *Adventures with D. W. Griffith*, New York, 1973.

Lähteet
-------

1. ↑  Floyd W. Martin: Karl Brown *filmreference.com*. Viitattu 14.9.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Museum of Modern Art

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |