recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tontut ja peikot – Salainen kammio** (*Tomtar & Troll – Den hemliga kammaren*) on vuonna 2008 Robert Rhodinin ohjaama ruotsalainen animaatioelokuva.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Elokuvan päähenkilö on teini-ikäinen tonttu nimeltä Junior, jonka mielestä ihaninta maailmassa on keksiä erilaisia härveleitä ja vempaimia puumajassa sijaitsevassa laboratoriossaan. Mutta Juniorin isä Jalle on metsän päätonttu ja hänen mielestään Juniorin tulisi seurata hänen jalanjälkiään ja jonain päivänä hallita omaa metsää. 

Erimielisyyksistä huolimatta ensimmäisen talvimyrskyn alla Junior auttaa isäänsä ruoka-annosten jakamisessa eläimille jotka ovat aloittelemassa talviuniaan, mutta he saavatkin huomata, että ruoka on varastettu. Varkauden takana ovat peikkoveljekset Lärvi ja Lurkki, jotka ovat totelleet ilkeän isänsä Fassan määräystä. Junior ja hänen paras ystävänsä Vaakku aloittavat sankarillisen matkan peikkojen luolaan palauttaakseen varastetun ruoan.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
Kauppaneuvos Wilhelm Hackman
**Wilhelm Hackman** (5. heinäkuuta 1842 Viipuri – 21. tammikuuta 1925 Viipuri) oli suomalainen kauppaneuvos (1884), valtiopäivämies ja Hackman & Co:n pääjohtaja.

Wilhelm Hackmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Fredrik Hackman ja Julie Sophie Jaenisch ja puoliso vuodesta 1867 Alice Marianne von Thompson. Kauppaneuvos Fred Hackman ja vuorineuvos Henry Hackman olivat heidän poikiaan. Wilhelm Hackman valmistui insinööriksi Stuttgartissa 1863, Hackman & Co:n osakas hän oli vuodesta 1866 ja pääjohtaja vuodesta 1879. Hackman perusti Eugen Wolffin ja Lars Krogiuksen kanssa Suomen Höyrylaiva Oy:n, valtion kanssa Outokummun kuparikaivoksen sekä useita muitakin yrityksiä. Hän toimi myös muun muassa Finska Elektrokemiska Ab:n isännöitsijänä, oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1911 ja valtuuston puheenjohtaja 1875–1878 sekä Espanjan varakonsuli Viipurissa 1871–1876. Hackmanilla oli lisäksi lukuisia liike-elämän ja muita luottamustehtäviä.

Hackman oli sukunsa edustaja aatelissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Lähteet
-------

1. ↑  Tapani Mauranen: Kauppaneuvos Wilhelm Hackman (1842–1925). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
2. 1 2 3  Biografiasampo: Wilhelm Hackman Viitattu 4.4.2021.
3. ↑  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 3, p. 262
4. ↑  Kuka kukin oli. Viitattu 4.4.2021.
5. ↑  Förteckning öfver Ståndets medlemmar. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1894. Första delen. Helsingfors: Helsingfors Central-Tryckeri, 1895, ss. 4-9.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |

 |
***Lasiocereus*** on Perussa kasvava kaktuskasvien suku, johon kuuluu kaksi lajia. Ne ovat pensas- tai puumaisia, hyvin piikkisiä ja valkokukkaisia kaktuksia. Lähimmät sukulaiset ovat ruostekaktukset (*Haageocereus*). Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikan sanasta *lasios* ’villainen’.

Tuntomerkit
-----------

Pensasmaiset tai puumaiset *Lasiocereus*-kaktukset voivat saavuttaa yhden metrin korkeuden. Niiden varret ovat liereitä ja melko runsasuurteisia. Runsaslukuisissa areoleissa on naskalimaiset tai neulamaiset keskipiikit ja neulamaiset säteittäispiikit. Kukat sijaitsevat varren latvassa laajentuneissa areoleissa, jotka saavat aikaan kefalion näköisen vaikutelman (ovat pseudokefalioita). Kasvit kukkivat öisin valkoisin, putkimaisin kukin. Kukkapohjus on lyhyt ja leveä, tiheän villan ja sukasten peittämä. Hedelmä on tynnyrimäinen, avautuu tyveltään, ja siinä on kuiva malto ja pieniä nystyisiä siemeniä.

Levinneisyys
------------

Suvun molemmat lajit kasvavat Perussa.

Lajit
-----

Suvussa on kaksi lajia:

* *Lasiocereus fulvus*
* *Lasiocereus rupicola*

Lähteet
-------

* Anderson E. F.: *The Cactus Family*. Portland, Oregon: Timber Press, 2001. ISBN 0-88219-498-9.

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Anderson 2001, s. 384.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q291834
* Wikispecies: Lasiocereus
* BioLib: 400664
* CoL: 5B3Q
* EoL: 5191568
* GBIF: 7280164
* GRIN: 18558
* iNaturalist: 439501
* IPNI: 5382-1
* IRMNG: 1267773
* ITIS: 906983
* NCBI: 1217519
* Open Tree of Life: 773937
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:5382-1
* Tropicos: 40036852
* WFO: wfo-4000020654

 |

 |
Kuusisen klubin murhien uhrien muistotaulu.
**Liisa Savolainen** (5. elokuuta 1897 Pietari – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli pietarinsuomalainen kommunisti, joka oli yksi Kuusisen klubin murhien uhreista.

Savolainen oli pietarilaisen työmiehen tytär, joka kuului Suomen kommunistisen puolueen perustajajäseniin. Hän työskenteli Jukka Rahjan sihteerinä sekä toimitsijana ja konttoristina SKP:n sotilasjärjestössä.

Savolainen kuoli SKP:n "revolveriopposition" tekemien niin sanottujen Kuusisen klubin murhien uhrina 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Savolainen on haudattu yhdessä seitsemän muun uhrin kanssa Pietarin Mars-kentälle, ja hänen nimensä löytyy paikalla olevasta Elokuun kommunardien hautakivestä.

Liisa Savolaisen ja seitsemän muun Kuusisen klubin murhien uhreille pystytetty muistokivi Mars-kentällä, Pietarissa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Geust, Carl-Fredrik: "Venäjän sisällissodassa surmansa saaneet suomalaiset punakaartilaiset", *Suomalaiset ensimmäisessä maailmansodassa : Venäjän, Saksan, Ison-Britannian, Ranskan, Australian, Uuden Seelannin, Etelä-Afrikan, Yhdysvaltain, Kanadan ja Neuvosto-Venäjän armeijoissa vuosina 1914–1922 menehtyneet suomalaiset sekä sotaoloissa surmansa saaneet merimiehet*, s. 154, 189. Helsinki: Valtioneuvoston kanslia, 2004. ISBN 952-53544-8-2. Teoksen verkkoversio (PDF).
2. ↑  Valkoisten toimeenpanema kamala verilöyly Pietarissa.  *Vapaa Sana*, 13.9.1920, nro 175, s. 1. Kansalliskirjasto. Viitattu 8.4.2021.
**Erik (Erkki) Johan Tammelin** (sukunimi myöh. *Tammio*; 5. elokuuta 1861 Hämeenlinna – 15. heinäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja kouluneuvos.

Tammelinin vanhemmat olivat kirvesmies Erik Johan Tammelin ja Maria Sulander. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1880 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1884, maisteriksi 1886, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Tammelin oli kouluhallituksen palveluksessa kouluneuvoksena ja osastopäällikkönä vuodesta 1918.

Erkki Tammelin oli naimisissa vuodesta 1892 Eva Alina Silanderin kanssa.

Teoksia
-------

Nimellä *Erik Johan Tammelin*:

* *De participiis priscæ latinitatis quæstiones syntacticæ*, väitöskirja. Helsingfors 1889
* *Piirteitä Indian kirjallisuuden historiasta*, teoksessa *Kertomus Oulun suomalaisesta lyseosta lukuvuotena 1890-1891*. Oulun uusi kirjapaino, Oulu 1891

Lähteet
-------

* Erik Johan Tammelin SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
* TAMMELIN (→ TAMMIO) Erik Johan. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Teoslista Fennica-tietokannasta

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Wilhelm Lenz** (8. helmikuuta 1888 – 30. huhtikuuta 1957*lähde?*) oli saksalainen fyysikko, joka keksi Ising-mallin. Hänet tunnetaan myös Laplace-Runge-Lenzin vektorista.

Akateemisen uransa Lenz aloitti Göttingenin yliopistossa, jossa hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa. Vuosina 1908 - 1911 Lenz opiskeli Arnold Sommerfeldin ohjauksessa Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissa, josta hän valmistui tohtoriksi.

Vuodesta 1921 Lenz toimi teoreettisen fysiikan professorina Hampurin yliopistossa. Hampurissa hän sai ohjattavakseen Ernst Isingin, joka ensimmäisen kerran julkaisi väitöskirjassaan vuonna 1924 Lenzin alun perin keksimän Ising-mallin. Lisäksi hän ohjasi myös J. Hans D. Jenseniä. Lenz työskenteli Hampurin yliopistossa, kunnes eläköityi vuonna 1956.

Lähteet
-------

1. ↑  Brian Hayes: A Model Magnet (Archive.org) *americanscientist.org*.  Arkistoitu 5.3.2016.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Wilhelm Lenz (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
**Wilhelm Hilbert** oli suomalainen asekauppias, joka toi Suomeen toisen maailmansodan aikana Saksasta aseita. Hänellä oli sinne suhteet, sillä hän tunsi Hermann Göringin. Hänen vaiheensa tunnetaan huonosti, sillä hän pakeni sodan jälkeen Ruotsin kautta Argentiinaan.

Hilbert on hahmona Leo Suomelan näytelmässä *Mannerheim ja kettujen sota*. Hän kuului taustavaikuttajana marsalkka Mannerheimin lähipiiriin.

Dahlberg & Hilbert
------------------

Vuodesta 1932 Hilbert omisti asekauppaa harjoittaneen maahantuontiliikkeen Dahlberg & Hilbert Oy. Aluksi kun yhtiö 1932 perustettiin, Heinrich Dahlberg (1906–1988), joka perusti vuonna 1935 Oy Dahlberg & Co Ab:n, ja Wilhelm Hilbert omistivat kumpikin yrityksestä puolet, mutta vuonna 1942 Hilbert omisti sen kokonaan. Johtotehtävissä toimivat Frans Vilhelm ja Harald Nyberg. Sodan jälkeen yhtiön nimeksi muuttui Nyberco, ja sen omistajaksi tuli 1950 Pohjoismaiden Yhdyspankki. ja 1964 yhtiö fuusioitiin PYP:iin. Yhtiö omisti Vuosaaressa Rastilassa Furuborgin tilan, jolle rakennettiin Unitas-opisto. Yritys fuusioitiin 1964 PYP:iin ja lakkautettiin vuonna 1965, jolloin sen nimi oli Yhdysranta Oy (vuodesta 1961).

Dahlberg & Hilbert oli alkuaan metallien ja koneiden agentuuriliike. Sen toimipaikka oli vuonna 1940 Pohjoisesplanadi 33:ssa, ja henkilökuntaa oli 14. Elokuussa 1940 Hilbert otti vastaan saksalaisen eversti Joseph Veltjensin, joka oli tullut neuvottelemaan Suomen ylimmän sotilasjohdon kanssa, ja majoitti hänet kesäasuntoonsa Helsingin ulkopuolella. Eversti Ragnar Nordströmin muistelmien mukaan nimenomaan Wilhelm Hilbert oli se henkilö, joka oli saanut heinäkuussa hankittua Göringin kautta Hitlerin suostumuksen asekaupoille Suomen kanssa. Lokakuussa Hilbertin yhtiö teki sopimuksen Suomen puolustusministeriön kanssa asekaupoista. Vuonna 1942 Hilbert rakennutti talon Helsingin Meilahteen osoitteeseen Tavaststjernankatu 17, johon hän sitten perheineen muutti Maneesikadulta.

Tv-juontajanakin tunnettu Poppe Berg oli jatkosodan aikana yrityksen palveluksessa valvomassa ensin maahantuontia ja sitten hän siirtyi sen palvelukseen Berliiniin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Suomi lähtee soitellen sodasta Demari.fi
2. ↑  Marski johtaa, ketut juonivat, Ilkka.fi
3. 1 2  Pörssitieto
4. ↑  Nordström, Ragnar: *Voitto tai kuolema. Jääkärieverstin elämä ja perintö*, s. 250-251. WSOY, 1996.
5. 1 2  Rislakki, Jukka: *Erittäin salainen. Vakoilu Suomessa*, s. 263. LOVE KIRJAT, 1982.
Henri Pouctal
**Henri Pouctal** (1856 La Ferté-sous-Jouarre, Seine-et-Marne – 3. helmikuuta 1922 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.

Näyttelijäkoulutuksen saanut Pouctal työskenteli Pariisin Odéonissa ja André Antoinen Théâtre Libressä. Paul Gavault palkkasi hänet vuonna 1908 näyttelijäksi Le Film d’Art -elokuvayhtiöön. Pouctal esiintyi muun muassa André Calmettesin ja Henri Desfontainesin ohjaamissa elokuvissa *Résurrection* (1910) ja *Jésus de Nazareth* (1911) sekä Calmettesin elokuvissa *L’Écharpe* (1910), *Le Chevalier d’Essex* (1911) ja *La Dame aux Camélias* (1912), joissa hän toimi myös toisena ohjaajana.

Vuoteen 1912 mennessä Pouctal keskittyi kokonaan elokuvien ohjaamiseen ja vuonna 1913 hänestä tuli Le Film d’Artin taiteellinen johtaja. Hän teki yli 70 elokuvaa kuten *Vitellius* (1911), *Werther* (1911), *Madame Sans-Gêne* (1911), *Camille Desmoulins* (1911), *Les Trois mousquetaires* (1912), *Le Saltimbanque* (1912), *Blanchette* (1912), *Le Trait d’union* (1913), *Frères ennemis* (1913), *Colette* (1913), *La Rose rouge* (1914), *Le Légionnaire* (1914), *L’Heure tragique* (1914), *Pêcheur d’islande* (1915), *L’Homme masqué* (1916), *Chantecoq* (1916), *Debout les morts!* (1916), *Le Roman d’un spahi* (1917), *Le Comte de Monte-Cristo* (1918), *Travail* (1920) ja *Gigolette* (1921). Niistä suurin osa on ranskalaisen kirjallisuuden klassikkoteosten sovituksia. Louis Delluc piti Pouctalia yhtenä Ranskan parhaista mykkäelokuvien ohjaajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Rège, Philippe: *Encyclopedia of French Film Directors*, s. 837. Lanham, Toronto, Plymouth: Scarecrow Press, 2010. ISBN 978-0-8108-6137-4.
2. 1 2  Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*, s. 763. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.
3. 1 2 3 4  Oscherwitz, Dayna & Higgins, MaryEllen: *Historical Dictionary of French Cinema*, s. 354. Plymouth: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-6875-5.

Aiheesta muualla
----------------

* Henri Pouctal Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data

 |

 |
**Wilhelm Johan Quensel** (syntyi 6. huhtikuuta 1648 ja haudattiin 21. kesäkuuta 1727 Turussa) oli suomalainen juristi. Hänen vanhempansa olivat sihteeri Konrad Quensel ja Katarina Godhe. Wilhelm Johan Quensel palveli Ruotsin kuninkaallisessa kansliassa 1668–1678, sota-asiain kansliassa 1675–1678 ja hän toimi Ahvenanmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomarina 1682–1694. Hän siirtyi Turun hovioikeuden asessoriksi 1694 ja sieltä Medelpadin vastamuodostetun laamannikunnan laamanniksi 1718. Quensel palasi Turun hovioikeuteen hovioikeudenneuvokseksi 1719.

Quenselin ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1675 Maria Broms (kuoli Turussa 1697). Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Olof Broms ja Maria Fredrikintytär. Toinen puoliso oli vuodesta 1698 Maria Wallvijk (Tukholma 1678 – Turku 1726). Hänen vanhempansa olivat hovioikeudenasessori Jöns Wallvijk-Stjernvall ja Magdalena Rudbeckius.

Lähteet
-------

1. 1 2  Håkon Holmberg et al.: *Suomen tuomiokunnat ja kihlakunnantuomarit,* Suomen kihlakunnantuomarien yhdistys 1959, sivu 22.
**Kartellirekisteri** oli Suomessa 1958–1964 pidetty virallinen luettelo, johon kartellivirasto merkitsi laatimansa selostukset yritysten ja elinkeinonharjoittajien tekemistä kilpailunrajoituksista. Kartellirekisteri korvattiin 1964 kilpailunrajoitusrekisterillä. Selostuksessa esitettiin kartellisopimusta, yksinoikeutta tai erikoisasemaa välittömästi koskevat seikat, ei kuitenkaan teknisiin kysymyksiin liittyviä ammattisalaisuuksia.

Vahvistaessaan selostuksen sisällön kartellivirasto samalla määräsi, mikä osa aineistosta oli julkista. Julkisiksi sai määrätä vain sellaiset asiakirjat tai niiden osat, jotka osoittivat kilpailunrajoituksen olemassaolon. Selostus ja siihen liittyvät asiakirjat tulivat julkisiksi aikaisintaan kuudentenakymmenentenä päivänä kartelliviraston päätöksestä. Muu osa asiakirjoista oli pidettävä salassa 20 vuotta selostuksen julkaisemisesta, ellei asiakirjassa mainittu taho antanut suostumustaan sen julkistamiseen.

Selostuksen perustana olleiden ilmoitusten tekijät saivat ennen asian ratkaisua tutustua selostusluonnokseen ja julkaistavaksi tarkoitettuun aineistoon sekä tehdä niistä muistutuksensa. Jos asianosaisia oli hyvin paljon, riitti että kartellivirasto antoi tiedot asianosaisia edustaneelle yhdistykselle tai muulle yhteisölle.

Jos asianosainen halusi kartelliviraston tekevän kartellirekisteriin merkinnän kilpailunrajoituksen lakkaamisesta tai muuttumisesta, tämä voi tehdä asiasta kirjallisen ilmoituksen virastoon. Jos muutos oli asiakirjoin tai muulla tavoin tyydyttävästi selvitety, virasto merkitsi sen rekisteriin ja julkaisi asiasta lyhyen tiedonannon Virallisessa lehdessä. Kartellirekisteriin viedyt selostukset ja tiedonannot julkaistiin kartelliviraston julkaisussa *Kartellirekisteri,* joka ilmestyi 1959–1964.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Laki talouselämässä esiintyvien kilpailunrajoitusten valvonnasta, 47/1957.
2. ↑  Suomen kansallisbibliografia[vanhentunut linkki]
**Kirveenrauman silta** on vuonna 1999 valmistunut 270 metriä pitkä teräsbetoninen liittopalkkisilta Rymättylässä, nykyisessä Naantalin kaupungissa. Silta yhdistää Rymättylän pääsaaren Otavan Nimettömän saaren kautta Airismaahan. Paikalla liikennöi ennen lossi. Sillalla kulkee Yhdystie 1890.

Silta on kolmiaukkoinen ja kaksi sen tukijaloista on vedessä. Tukijalkojen putkipaalut on lyöty peruskallioon jopa 14 metrin syvyyteen. Sillan keskiaukon kohdalla korkeus merenpinnasta on 16 metriä ja toisessa reunassa 18 metriä. Sillan kahden tukijalan välinen etäisyys on 70 metriä.

Sillan kautta pääsee Airismaan saareen, josta edelleen lossilla Aaslaluotoon. Sillan kautta kuljettiin Aaslaluodon, Vähä Maisaaren ja Samsaaren saariin, joissa asui 1990-luvun lopulla vakituisesti vähän alle 200 asukasta; lisäksi saarilla oli useita satoja mökkejä.

Siltaa alettiin rakentaa kesällä 1998 ja se avattiin liikenteelle heinäkuussa 1999. Sillan rakentaminen maksoi 19,3 miljoonaa markkaa. Sillan rakentamista perusteltiin lähinnä sillä, että arvion mukaan se olisi maksanut itsensä takaisin kymmenessä vuodessa. Hankkeen takana oli Tielaitos ja urakoitsijana Tekra Oy. Jo tuolloin suunniteltiin Airismaan ja Aaslan välistä siltaa, jolla olisi korvattu Hämmärösalmen lossi; tätä siltaa ei kuitenkaan ole rakennettu.

Kirveenrauman sillan vihki käyttöön Saaristoasian neuvottelukunnan puheenjohtaja, puolustusministeri Jan-Erik Enestam 22. tammikuuta 2000. Paikalla oli myös soittokunta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hämäläinen, Katri: Kirveenrauman yli selviää nyt siltaa pitkin  20.7.1999. Turun Sanomat. Viitattu 20.2.2010. [vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Tapana, Erja: Rymättylän Kirveenrauman silta vihittiin hyisessä säässä  22.1.2000. Turun Sanomat. Viitattu 20.2.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Kansalaisen Karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 20.2.2010.
4. 1 2 3  Säylä, Kari: Rymättylän Kirveenrauman silta alkaa hahmottua  13.12.1998. Turun Sanomat. Viitattu 20.2.2010. [vanhentunut linkki]
**Syöttöshakki**, jota kutsutaan myös häviäjän shakiksi tai itsemurhashakiksi*lähde?* on shakin variaatio, jossa on tarkoituksena syöttää omat nappulansa vastustajalle. Pelin voittaa se pelaaja, jonka kaikki nappulat on lyöty. Kaikki nappulat liikkuvat ja lyövät normaalisti, mutta muutama erikoissääntö pätee.

 **P.H. Törngren**  
*Tidskrift för Schack* 1929 
  **Syöttöshakki, valkea alkaa ja voittaa**   
 Ratkaisu: 1.h3! a5 2.h4 a4 3.h5 a3 4.h6 a2 5.h7 a1T! 6.h8L!! 7. La1 Txa1 1-0

Erikoissäännöt
--------------

* Jos mahdollista, aina pitää lyödä. Pelaaja saa itse valita minkä nappulan lyö, jos voi valita monesta, ohilyönti on käytössä.
	+ Kuningas on normaali nappula, shakkia tai mattia ei ole, kuninkaan voi lyödä.
	+ Sotilaita voi korottaa myös kuninkaaksi ja useammaksi.
	+ Linnoittaminen ei ole sallittua.
* Patin sattuessa on erilaisia sääntöjä ja siksi siitä onkin hyvä sopia ennen pelin aloittamista.
	+ Patti on voitto sille pelaajalle, joka on patissa.
	+ Patti on tasapeli.
	+ Patin sattuessa se kummalla on vähemmän nappuloita voittaa. Nappuloiden arvolla ei ole merkitystä.

Syöttöshakissa pätevät myös 50 siirron sääntö ja saman aseman kolminkertainen toisto, jotka aiheuttavat tasapelin. Tasapeli seuraa myös, jos kumpikaan pelaaja ei voi enää menettää kaikkia nappuloitaan tai asettaa itseään pattiin. Näin käy esimerkiksi, jos jäljellä ovat vain eriväriset lähetit.

Pelaaminen
----------

Pakollisen syömisen takia syöttöshakissa seuraa usein pitkiä siirtosarjoja, joissa toinen pelaaja joutuu syömään paljon vastustajan nappuloita. Tämä tarkoittaa sitä, että pienikin virhe voi helposti pilata koko pelin. 

Häviäviin avauksiin kuuluvat 1. b4, d3, d4, e4, f4, h3, h4, Rc3 ja Rf3. Nämä kaikki avaukset on ratkaistu tietokoneilla, ja jos valkea pelaa jonkin näistä ensimmäisenä siirtonaan, musta voi pakottaa itselleen voiton. Useat kokeneet syöttöshakin pelaajat muistavat ulkoa vaadittavat siirtosarjat.

Aiheesta muualla
----------------

* Syöttöshakki Linuxille
* Katsaus syöttöshakkiin Fabrice Liardetiltä (italiaksi)

Katso myös
----------

* Shakki
* Shakkiavaus
* Apumatti
* Shakkisiirtojen merkintätavat
* Misääri

Internet-sivuja, joissa voi pelata syöttöshakkia
------------------------------------------------

* Brain King
* FICS
* GoldToken
* ICC
* It's Your Turn
* PlayChess (Arkistoitu – Internet Archive)
* SchemingMind

Lähteet
-------

* Nilatacin Avauskirja
**Szombathely** [ˈsombɒthɛj] (lat. *Savaria/Sabaria*, saks. *Steinamanger*, sloveeniksi *Sombotel*) on Vasin läänin pääkaupunki Unkarin länsiosassa lähellä Itävallan rajaa. Kaupungissa on 79 513 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 97,50 neliökilometriä. Szombathely sijaitsee Perint- ja Gyöngyösjokien varrella, missä Pieni Unkarin alanko kohtaa Alpit.

Kaupungin nimi tulee unkarin sanoista *szombat* 'lauantai' ja *hely* 'paikka' – paikalla pidettiin ennen lauantaisin markkinoita. Toinen samaan tapaan annettu vanha unkarilainen kaupunginnimi on Szerdahely.

Szombathely on Unkarin vanhin kaupunki. Sen perusti Rooman keisari Claudius vuonna 45 nimellä *Colonia Claudia Savariensum*. Se oli Pannonia Superiorin provinssin pääkaupunki, joka sijaitsi tärkeän kauppareitin, meripihkatien, varrella.

Szombathelyssä asuneita merkkihenkilöitä:

* kielitieteilijä Ödön Beke
* runoilija Dániel Berzsenyi

Lähteet
-------

1. ↑  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG HELYSÉGNÉVTÁRA, 2009 – Központi Statisztikai Hivatal Unkarin tilastokeskus. Viitattu 21. maaliskuuta 2010. [vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Szombathely** Wikimedia Commonsissa

* Matkaopas aiheesta Szombathely Wikivoyagessa (englanniksi)
* Kaupungin verkkosivusto
**Asetyylikoentsyymi-A**
Asetyylikoentsyymin keskeinen osuus katabolisessa aineenvaihdunnassa. Niin aminohappojen, hiilihydraattien kuin rasvahappojenkin on muututtava asetyyliryhmiksi ja liityttävä koentsyymi-A:han päästäkseen sitruunahappokiertoon eli Krebsin sykliin tuottamaan pelkistyneitä elektroninsiirtäjäkoentsyymeitä oksidatiivista fosforylaatiota varten, joka on solun keskeisin ATP:n tuotantoreaktioketju.
**Asetyylikoentsyymi-A** eli aktiivinen etikkahappo on kaikille ravintoaineille yhteinen välituote solun vapautettaessa energiaa. Asetyylikoentsyymi-A:ta saadaan monosakkarideista, triglyserideistä sekä aminohapoista erilaisten reaktiovaiheiden kautta. Asetyylikoentsyymi-A:n asetyyliryhmän hiilet (C) hapettuvat hiilidioksidiksi Krebsin syklissä ja vedyt (H) siirtyvät erityisten koentsyymien avulla elektroninsiirtoketjuun. Näissä reaktioissa vapautuu energiaa, joka varastoidaan fosfaattiyhdisteisiin, esimerkiksi ATP:ksi.

Asetyylikoentsyymi-A:n kemiallinen kaava on C23H38N7O17P3S, moolimassa 809,572 g/mol ja CAS-numero 72-89-9.

Ravintoaineiden muuttuminen asetyylikoentsyymi-A:ksi
----------------------------------------------------

Solujen energialähteinä toimivat ensi sijassa hiilihydraatit ja rasvahapot, mutta muitakin molekyylejä esimerkiksi aminohappoja voidaan käyttää. Aminohappojen käyttö energialähteenä on tosin normaalitilanteissa vähäistä.

Glukoosi hajoaa glykolyysissä kahdeksi pyruvaatiksi, joista edelleen molemmista saadaan oksidatiivisessa dekarboksylaatiossa kaksi asetyylikoentsyymi-A:ta. Jos taas happea (O) ja mitokondrioita ei ole tarpeeksi saatavilla, pyruvaatti pelkistyy edelleen maitohapon anioniksi laktaatiksi.

Rasvahapot hajoavat pääasiassa hapettumalla β-oksidaatiossa niin, että rasvahappoketjusta irtoaa kahden hiilen asetyyliryhmiä, jotka ovat kiinnittyneenä reaktioon osallistuvaan koentsyymi-A:han.

Aiheesta muualla
----------------

* Terveyskirjasto: Asetyylikoentsyymi A
* PubChem: Acetyl Coenzyme A (englanniksi)
* KEGG: Acetyl coenzyme A (englanniksi)
* Human Metabolome Database: Acetyl-CoA (englanniksi)
**Aigars Bikše** (s. 8. helmikuuta 1969 Jūrmalassa) on latvialainen kuvanveistäjä ja installaatiotaiteilija.

Bikše opiskeli vuosina 1984–1990 Riian muotoilu- ja taidekoulussa. Hän aloitti näyttelyihin osallistumisen vuonna 1990. Vuosina 1993–1995 hän opiskeli Latvian taideakatemiassa Igors Vasiļjevsin workshopeissa, ja vuonna 2000 hän sai samasta oppilaitoksesta maisterin arvon. Hänellä on ollut useita residenssejä, esimerkiksi Cité internationale des artsissa (Pariisi, 1998). Vuonna 2007 Bikše pääsi Latvian taideakatemian professoriksi ja vuonna 2011 Latvian taideakatemian muotisuunnittelun laitoksen johtoon.

Bikšen teoksia on ollut esillä Latviassa, Japanissa, Isossa-Britanniassa, Liettuassa, Kiinassa, Suomessa, Alankomaissa, Puolassa, Irlannissa, Ruotsissa, Ranskassa, Italiassa, Saksassa, Tanskassa, Virossa, Portugalissa ja Venäjällä. Kesäkuussa 2020 Riikaan asetettiin Bikšen tekemä kuuden metrin korkuinen *Mediķi pasaulei* -patsas kunnianosoituksena koronaviruspandemiassa 2019–2020 työtä tehneelle terveydenhuoltohenkilöstölle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Aigars Bikše Galerija Daugava
2. ↑  Medics to the World: Latvia unveils 20 feet high sculpture honouring medical workers Hindustan Times


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**The Saga of Billy the Kid** on chicagolaisen sanomalehden toimittajan Walter Noble Burnsin (1866–1932) kirjoittama Billy the Kidin elämästä kertova kirja, joka julkaistiin vuonna 1926.

Burns lähti New Mexicoon vuonna 1923 tutkimaan aihetta ja haastattelemaan ihmisiä, jotka olivat tunteneet Billy the Kidin. Hän vietti seudulla kolme kuukautta haastatellen Lincolnin piirikunnan sodan kokeneita henkilöitä. Lisäksi hän perehtyi pintapuolisesti 1870- ja 1880-lukujen sanomalehtiin sekä luki aiempia Billy the Kidistä ja piirikunnan sodasta kertovia tarinoita.

Kirjalla oli merkittävä osa Billy the Kidin legendan uudelleen kirjoittamisessa: aiemmin liioitellun pirulliseksi kuvattu Billy the Kid alettiin 1900-luvun alussa nähdä uudella tavalla pyhimysmäisempänä ja sentimentaalisempana sankarina.

Burns sekoittaa historian ja fiktion kuvatessaan Billy the Kidin Amerikan Robin Hoodina. Billy the Kid on vastakohtien liitto. Kuten Robin Hood, Claude Duval ja Dick Turpin, Billy the Kidistä on tullut "lännen seikkaileva ritari ja ikuisen nuoruuden hahmo". Billy the Kidiä kuvaavat ominaisuudet ovat kohtalo, poikamainen innostus, tragedia, lakkaamattomat taistelut ja alituinen hymy. Burns kuvaa häntä jakaantuneeksi persoonallisuudeksi, nuoreksi mieheksi, jossa on yhdistelmä *desperadoa*. Burnsin kertomuksessa Billy the Kid edustaa häviämässä olevaa Villiä länttä ja seriffi Pat Garrett uutta, sivistyneempää länttä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eric Gary Anderson: *American Indian Literature and the Southwest: Contexts and Dispositions* 1999. s. 49 (englanniksi)
2. ↑  Walter Noble Burns: *The Saga of Billy the Kid* 1926. Johdanto: Richard W. Etulain. s. x (englanniksi)
3. ↑  Eric Gary Anderson: *American Indian Literature and the Southwest: Contexts and Dispositions* 1999. s. 48 (englanniksi)
4. ↑  Walter Noble Burns: *The Saga of Billy the Kid* (1926). Johdanto: Richard W. Etulain. s. xii-xv (englanniksi)
**Togon kansallismuseo** (ransk. *Musée national du Togo*) sijaitsee kongressipalatsissa (*Palais des Congrès*), joka on myös kansalliskokouksen sijaintipaikka Togon pääkaupungissa Loméssa. Museo perustettiin vuonna 1950, ja uudestaan vuonna 1975, kun historioitsija Hubert Kponton luovutti kokoelmansa museolle. 

Kansallismuseon perustamista koskeva ajatus juontaa juurensa Togomaan, saksalaisen siirtokunnan kuvernööristä, kreivi Julius von Zechista (1904-1911), joka oli sisällyttänyt sen jo vuonna 1906 Togon ohjelmaansa.

Museossa esitellään etnografisia, historiallisia ja taidenäyttelyitä. Museon nykytaiteen kokoelmassa on teoksia muun muassa togolaiselta taiteilijalta Paul Ahyilta, valokuvia pääasiassa Saksan siirtomaa-ajalta, kirjallisia dokumentteja, keramiikkaa ja muuta aineistoa Bèstä ja muista arkeologisista kaivauksista, sekä muun muassa kuvia saksalaisesta arkkitehtuurista Togossa.

Katso myös
----------

* Lomé

Lähteet
-------

* Lawrence, Benjamin Nicholas: *A Handbook of Eweland: The Ewe of Togo and Benin*. Woeli Publishing Services, 2005. Teoksen verkkoversio (viitattu 17.3.2019).

### Viitteet

1. ↑  Hubert Kponton (1905-1982) *Smithsonian Institution*. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)
2. ↑   BN Lawrance, s. 281
3. ↑  Togo, LIBRARIES AND MUSEUMS *Nations Encyclopedia*. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)
4. ↑  Honorary and Goodwill Ambassadors, Paul Ahyi (1930-2010) *Unesco*. Viitattu 17.3.2019. (englanniksi)
5. ↑  Djanguenane, Nayondjoua: "13", *The State of Collections & the Place of Urban Culture in Museums*, s. 122-128. kirjassa Adande, Alexis BÅ. ja Arinze, Emmanuel, Museums & Urban Culture in West Africa. James Currey, 2002. ISBN 0-85255-275-0. [The State of Collections & the Place of Urban Culture in Museums Teoksen verkkoversio] (viitattu 17.3.2019). (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Nationalmuseum von Togo
**Aigle** oli Ranskan laivaston vuonna 1800 vesillelaskettu 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Téméraire-luokka*
Alus tilattiin Rochefortin telakalta osana vuoden 1794 laivasto-ohjelmaa nimellä *No 2*, jolloin vastaavaksi mestariksi nimettiin Pierre Rolland. Sen köli laskettiin 26. joulukuuta 1794, ja se kastettiin 24. maaliskuuta 1795. Työt aluksella keskeytettiin 1795, ja aluksen tilaus siirrettiin huhtikuussa 1798 Entreprise Destouches'lle, jossa rakentamisesta vastasivat Jean-Marie Houssez ja Pelleteau. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1800, ja se valmistui helmikuussa 1801. Alus otettiin palvelukseen 14. huhtikuuta 1801.

Palvelus
--------

Alus purjehti vuonna 1805 *Algésiras'n* kanssa Länsi-Intiaan, jossa ne liittyivät vara-amiraali Pierre-Charles Villeneuven laivasto-osastoon. Lokakuussa alus osallistui 21. lokakuuta laivaston mukana Trafalgarin taisteluun, jossa se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston valtaamaksi. Seuraavana päivänä aluksen miehistö nousi kapinaan brittien valtausmiehistöä vastaan vallaten aluksensa takaisin. Kuitenkin alus upposi myrskyssä 23. lokakuuta Puerto Santa Marian edustalle lähelle Cadizia. Hylkyä ei kyetty nostamaan, ja se myytiin romutettavaksi.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*. Minnesota, Yhdysvallat: Seaforth Publishing, 2015. ISBN 978-1-84832-204-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Winfield, Rif s. 91
Matematiikassa **jakaminen kahdella**, eli **puolittaminen**, on Antiikin Egyptissä kehitetty menetelmä, jota hyödynnettiin lukujen kertolaskussa. Vielä 1500-luvulla jotkin matemaatikot pitivät sitä omana peruslaskutoimituksenaan ja nykyään puolittaminen käsitellään erikseen erityisesti tietokoneohjelmoinnin yhteydessä. Puolittaminen on yksinkertaista käytettäessä desimaaliaritmetiikkaa tai binäärilukujärjestelmää (tai mitä tahansa parilliseen lukuun pohjautuvaa lukujärjestelmää).

Binääariaritmetiikka
--------------------

Binääriaritmetiikassa luvun puolittaminen onnistuu siirtämällä luvun kaikkia bittejä yhdellä oikealle. Esimerkiksi luku 1101001 (desimaalilukuna 105) puolitettuna on 110100 (desimaalilukuna 52). Luvun pienin bitti poistetaan. Vastaavasti jakaminen millä tahansa kahden potenssilla onnistuu siirtämällä bittejä vastaava määrä oikealle.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Division by two
**The Blue Velvets**, myöhemmin **Tommy Fogerty & The Blue Velvets** oli vuonna 1959 perustettu yhdysvaltalainen yhtye. Vuonna 1964 yhtye vaihtoi nimeksen The Golliwogs ja vuonna 1967 Creedence Clearwater Revival, jonka nimisenä se saavutti suurta menestystä.

Historia
--------

The Blue Velvets sai alkunsa vuonna 1959, kun samaa Portolan yläastetta El Cerriton pikkukaupungissa käyneet 13-vuotias kitaristi John Fogerty, rumpali Doug Clifford ja pianisti Stu Cook ryhtyivät soittamaan yhdessä. The Blue Velvets soitti koulukonserteissa ja -tansseissa, markkinoilla ja muissa tilaisuuksissa instrumentaaliversioita aikansa hittikappaleista Duane Eddyn surffimusiikista Ray Charlesiin.

Kolmikko teki vuonna 1960 ensimmäisen levytyksensä, doo-wop-kappaleen nimeltä "Beverly Angel". Samana vuonna yhtyeen laulajaksi ja johtajaksi tuli John Fogertyn isoveli Tom Fogerty, ja syksyllä yhtye alkoi esiintyä pohjoisessa Kaliforniassa nimellä Tommy Fogerty and the Blue Velvets. Yhtye äänitti demoja ja yritti saada levytyssopimusta. Vuonna 1961 levy-yhtiö Orchestra julkaisi neljä Fogertyn veljesten tekemää kappaletta ja seuraavana vuonna vielä kaksi, mutta etenkin viimeisen singlen myynti jäi hyvin heikoksi.

John Fogerty, Clifford ja Cook valmistuivat lukiosta kesäkuussa 1963. He soittivat yhä yhdessä etenkin viikonloppuisin mutta eivät ajatelleet soittamista kokopäivätyönä. Clifford ja Cook alkoivat käydä San Josessa collegessa, ja John Fogerty toimi sessiomusiikkina ja teki sekalaisia töitä. Tom Fogerty oli jo perheellinen ja kävi töissä.

Jazz-levyjä tuottanut Fantasy Records kiinnostui vuonna 1963 Blue Velvetsin instrumentaalidemoista ja solmi heidän kanssaan levytyssopimuksen. Yhtyeen manageriksi tuli Max Weiss, joka suostutteli poikia lisäämään lauluäänet kappaleisiinsa. Samalla yhtye vaihtoi nimekseen lyhyeksi aikaa The Visions. Fantasy julkaisi yhtyeen ensimmäisen singlen marraskuussa 1964. Max Weiss vaihtoi singlelle yhtyeen nimeksi The Golliwogs, joka kuulosti hänen mielestään muodikkaan brittiläiseltä. Yhtye ei pitänyt nimestä mutta taipui managerinsa ja levy-yhtiön omistajan tahtoon. Vuonna 1967 yhtye vaihtoi nimekseen Creedence Clearwater Revival.

Jäsenet
-------

* John Fogerty, kitara, laulu
* Tom Fogerty, kitara, laulu
* Stu Cook, basso (aluksi piano)
* Doug Clifford, rummut

Diskografia
-----------

### Singlet

* *Come on baby / Oh my love* (lokakuu 1961)
* *Have you ever been lonely / Bonita* (marraskuu 1961)
* *Now you're not mine / Yes you did* (kesäkuu 1962)

### Albumit

* *Creedence Clearwater Revival: Box Set* (2001) (Kuuden CD:n kokoelma, jossa ensimmäinen cd sisältää Tommy Fogerty & The Blue Velvets ja The Golliwogs nimillä tehtyjä kappaleita)

Lähteet
-------

* Bordowitz, Hank: *Bad Moon Rising: The Unauthorized History of Creedence Clearwater Revival*. Chicago Review Press, 2007. ISBN 9781556526619.

### Viitteet

1. ↑  Bordowitz 2007, s. 10–14.
2. ↑  Bordowitz 2007, s. 16–19.
3. ↑  Bordowitz 2007, s. 20.
4. ↑  Bordowitz 2007, s. 21–25.
5. ↑  Bordowitz 2007, s. 40.
**Jaakko Sipinpoika Niemi** (22. huhtikuuta 1715 – 15. joulukuuta 1785 Teuva) oli aikanaan tunnettu uudisraivaaja.

Niemen vanhemmista ja syntymäpaikasta ei ole tietoa. Teuvalle hänet merkittiin uudisasukkaaksi 1760 eli jo 40-vuotiaana ja rippikirjaan hänen syntymäaikansa lisättiin vasta parinkymmenen vuoden päästä. Niemi alkoi raivata tilaansa esikoispoika Joosepin syntymävuonna 1753. Raivaukseen hän ei saanut tukea, mutta silti sen seurauksena ensin 18 ja sitten vielä 7 verovapaata vuotta. 1777 hänellä oli raivattuna 5/12 manttaalin tila itselleen lunastettavaksi, Niemi toisin sanoen kohosi omalla työllään rengistä merkittävän uudistilan isännäksi. Pihapiirissä oli kahdeksan rakennusta, päärakennuksessa oli avattava ikkuna ja maalattu karmi. Pihalle kaivettu kaivo oli peräti 16 metrin syvyinen, ulkorakennuksiin kuului saunan ohella paja. Niemen talli sijaitsi kaukana pihapiiristä, kirkolla asti. Useita peltoja oli tuolloin raivauksessa, vaikkakin vasta yksi oli valmis. Ojia oli kaivettu 4 kilometriä ja aitoja niittyjen ympärille 16 kilometriä. Humalatarha puuttui, mutta sadan humalasalon tarha oli suunnitteilla. Niemellä oli ollut raivaus- ja rakennustöissään apuna tilapäisesti yksi renki ja lisäksi veljensä, mutta varsinaista työväkeä hän pestasi tilalleen vasta tytärten tultua naitetuiksi.

Niemen puoliso vuodesta 1749 oli miestään huomattavasti nuorempi Maria Joosepintytär (1731–1806). Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen kuoli jo syntymävuonnaan, ja kaksi tytärtä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Anneli Mäkelä-Alitalo: "Niemi, Jaakko (1715 - 1785)", *Suomen kansallisbiografia, osa 7*, s. 49–50. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-448-7. Teoksen verkkoversio.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia

 |

 |
**Saka järv** (myös *Sokajärv*) on Virossa Saarenmaalla sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järven pinta-ala on 20 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee Killatu järven eteläpuolella noin 150 metrin etäisyydellä. Järvien väliin jää kannas, jota kutsutaan nimellä Portsik. Järven itäpuolelle jää pieniä lampia, joista suurimman nimi on Pardikael. Järvessä on yli neljä saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Saaret ovat matalia ruokosaaria. Järveen ei johda tulo-ojia eikä sillä ole myöskään laskuojaa. Järven valuma-alueen laajuus on 1,4 neliökilometriä.

Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on metrin ja sen suurin syvyys kaksi metriä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 3,0 metriä mpy. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00020 kuutiokilometriä eli 0,20 miljoonaa kuutiokilometriä. Järven rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä, joka on autio ja tietön

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 8) mukaan rannikkojärvi, joka on vielä yhteydessä mereen (vir. *rannikujärv (mereveega ajutiselt ühenduses olev veekogu)*).

Järvi luokitellaan limnologisesti halotrofiseksi järveksi, jos sen suolapitoisuus on kohonnutta (vir. *halotroofne tai soolatoiteline*, HA). Tällaisia järviä ovat Virossa ne, joilla on matala yhteys mereen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 23.8.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Keskkonnaregister: Saka järv (vee2068100) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 23.8.2017. (viroksi)
3. ↑  Laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä. Tämä ei ole viranomaisten määrittämä arvo!
**Jake Bean** (s. 9. kesäkuuta 1998 Calgary, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsissa. Bean on voittanut Carolina Hurricanesin farmijoukkueessa Charlotte Checkersissa AHL-liigan mestaruuden Calder Cupin, ja vuonna 2020 hänet valittiin sarjan parhaaksi puolustajaksi.

Seuraura
--------

### Junioreista ammattilaiseksi

Jake Beanin ensimmäinen kausi WHL-juniorisarjassa oli 2014–2015, jolloin hän teki joukkueensa Calgary Hitmenin uuden tulokaspuolustajien piste-ennätyksen. Hänelle merkittiin 51 ottelussa 39 pistettä. Seuraavalla kaudella Bean teki peräti 24 maalia ja oli sarjan eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kokonaispisteissä (64) hän oli puolustajien pistepörssin jaetulla kuudennella sijalla. NHL-seura Carolina Hurricanes valitsi Beanin kesän 2016 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella.

Bean edusti Hitmeniä neljällä WHL-kaudella. Hänet kuitenkin kaupattiin kesken kauden 2017–2018 Tri-City Americansiin. Hitmen sai kaupassa kaksi pelaajaa ja kolme varausvuoroa. WHL-kauden jälkeen Bean teki myös ammattilaisdebyyttinsä, kun hän pääsi pelaamaan yhden pudotuspeliottelun Carolinan Hurricanesin farmijoukkueessa Charlotte Checkersissä.

### Ammattilaisura

Bean pelasi ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 2018–2018 Charlotte Checkersissä 70 runkosarjaottelua ja teki niissä 44 pistettä. Hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen, ja hän teki eniten pisteitä tulokaspuolustajista. Bean pääsi kaudella pelaamaan kaksi ottelua myös NHL:n Carolina Hurricanesissa. Beanin ja Checkersin kausi päättyi AHL:n eli Calder Cupin mestaruuteen.

Bean teki toisella AHL-kaudellaan 59 ottelussa 48 pistettä. Hän oli puolustajana Checkersin paras pistemies ja koko liigan puolustajien pistepörssin ykkönen. Kauden jälkeen Bean valittiin sarjan parhaaksi puolustajaksi, ja hän sai Eddie Shore -palkinnon. Bean oli liigahistorian kolmas alle 22-vuotiaana kyseisen palkinnon voittanut pelaaja.

Heinäkuussa 2021 Hurricanes kauppasi Beanin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon. Sen jälkeen Bean solmi Blue Jacketsin kanssa kolmivuotisen ja 6,99 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Sopimuksen cap hit on 2,33 miljoonaa dollaria.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jake Bean The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
2. 1 2  Jake Bean *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
3. ↑  Terrell Williams: Canes Sign Jake Bean to Entry-Level Contract  9.7.2016. Carolina Hurricanes. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
4. ↑  Americans Acquire Carolina Hurricanes 1st Round NHL Pick *amshockey.com*.  6.1.2018. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
5. ↑  Justin Lape: Hurricanes Call Up Jake Bean and Valentin Zykov from Checkers *Canes Country*.  25.11.2018. Vox Media, LLC. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)
6. ↑  Jake Bean has been named to the 2018-19 AHL All-Rookie Team *gocheckers.com*. Viitattu 16.10.2020. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
7. ↑  Nicholas Niedzielski: Jake Bean has been named the winner of the Eddie Shore Award as the AHL's Defenseman of the Year *gocheckers.com*.  Arkistoitu 29.5.2020. Viitattu 27.5.2020. (englanniksi)
8. ↑
9. ↑
**Tommy Robert Matias Granlund** (s. 21. huhtikuuta 1983 Kokkola) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti IK Falkenia ja hänen valmentajanaan toimi Gianni Ghidini.

Granlund edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Göteborgissa 2007. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän jäi 800 metrin alkuerässään viimeiseksi ja karsiutui.

Granlund on saanut Kalevan kisoissa pronssia 800 metrillä 2009 ja 2010. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 800 metrillä kultaa 2010, hopeaa 2007 ja 2011 sekä pronssia 2008. 1 500 metrillä hän on saavuttanut kultaa 2010 sekä pronssia 2007, 2008 ja 2011. Vitallisissa kilpailuissa Granlund ei ole esiintynyt vuoden 2012 jälkeen.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **400 m** | 49,6h | Kotka | 17. heinäkuuta 2007 |
| **600 m** | 1.18,65 | Lahti | 5. elokuuta 2009 |
| **800 m** | 1.47,68 | Lapinlahti | 24. heinäkuuta 2011 |
| **1 500 m** | 3.46,31 | Gavardo, Italia | 23. toukokuuta 2010 |
| **Maili** | 4.10,10 | Tartto, Viro | 3. kesäkuuta 2009 |
| **Puolimaraton** | 1.14.17 | Kokkola | 3. syyskuuta 2005 |

### Sisäradat

| *Matka* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **800 m** | 1.51,83 | Tukholma, Ruotsi | 18. helmikuuta 2009 |
| **1 000 m** | 2.33,57 | Turku | 24. tammikuuta 2006 |
| **1 500 m** | 3.51,23 | Helsinki | 19. helmikuuta 2011 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tommy Granlund Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  Lehtisaari, Matti: Granlund kamppaili "jännityksestä kankeana"  27.6.2012. YLE. Viitattu 27.6.2012.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* World Athletics

 |

 |
**Johannes Jandunlainen** (*Jean de Jandun*, *Johannes de Genduno*, *de Ganduno*, *de Gandavo*, *Jean de Jandum*, *Joannes Jandum*) (k. 1328) oli averroistinen filosofi, teologi ja politiikan teoreetikko. Hän oli kotoisin Jandunista, Ardenneilta nykyisestä Belgiasta.

Johannes vaikutti Pariisin yliopistossa, jonka Collège de Navarressa hän opiskeli. Hän oli merkittävä Aristoteleen tulkitsija. Johannesta on perinteisesti pidetty teoksen *Defensor pacis* toisena kirjoittajana Marsilius Padovalaisen ohella, mutta nykyisin monet tutkijat, kuten Quentin Skinner, ovat asettaneet tämän epäilyksenalaiseksi. Häntä pidetään myös Pariisin ensimmäisen "turistioppaan" *De laudibus Parisiis* kirjoittajana.

Johannes Jandunlaista on monesti pidetty samana henkilönä kuin **Johannes Gandilainen**, mutta nykyään heidän katsotaan yleensä olevan eri henkilöitä. Hänet sekoitetaan joskus myös Johannes Gauntilaiseen.

Teoksia
-------

Kaikista teoksista ei tiedetä, ovatko ne Johannes Jandunlaisen vai Johannes Gandilaisen kirjoittamia.

* Kommentaareja:
	+ Petrus Lombarduksen *Sentenssit*
	+ Aristoteleen *Fysiikka*
	+ Aristoteleen *Metafysiikka*
	+ Aristoteleen *Sielusta*
* *Quaestio in Averroem de substantia orbis*
* *De laudibus Parisiis*

Aiheesta muualla
----------------

* Catholic Encyclopedia: John of Janduno (englanniksi)

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:John of Jandun