recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Johann Andreas Rothe** (12. toukokuuta 1688 Lissa, Görlitz, Saksa (nykyään Lasów, Puola) – 6. heinäkuuta 1758 Timmendorf, nykyään Tomisław, Puola) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Rothe oli papin poika. Hän aloitti opintonsa 1708 Breslaussa ja valmistui teologian kandidaatiksi Leipzigin yliopistosta 1711. Hän toimi kotiopettajana ja apulaisena Görlitzin Kolminaisuuden kirkossa.

Rothe tutustui herrnhutilaisuuden perustajaan kreivi Nikolaus Ludvig van Zinzendorfiin, ystävystyi hänen kanssan ja 1722 Zinzendorf kutsui hänet kirkkoherraksi Bethelsdorfiin. Rothe oli siellä pidetty sananjulistaja, mutta vähitellen hänen ja Zinzendorfin välille tuli erimielisyyksiä. Rothe ei voinut hyväksyä sitä, että Zinzendorf ei kaikin kohdin seurannut voimassa olevaa kirkkojärjestystä ja hän hakeutui 1737 papiksi Hermsdorfiin Görlizin lähellä, sen jälkeen Thommesdorfiin Breslaun lähelle, jossa hän toimi kuolemaansa saakka.

Rothe kirjoitti lukuisia virsiä, joista muutama liitettiin herrnhutilaisen yhteisön virsikirjoihin, muun muassa *Berthelsdorfer Gesangbuch: Sammlung Geistlicher und lieblicher Lieder,* Leipzig 1725, jossa oli kolme ja myöhäisemmässä painoksessa niiden lisäksi viisi Rothen virttä. Virsiä ei aluksi hyväksytty virallisiin virsikirjoihin, niitä epäiltiin Zinzendorfin kirjoittamiksi, kunnes tämä lisäsi virsien yhteyteen tiedon niiden kirjoittajasta.

Tunnetuin Rothen virsi on virsi *"*Ich habe nun den Grund gefunden"*,* vuodelta 1722. Hänen kerrotaan kirjoittaneen sen syntymäpäivälahjaksi Zinzendorfille. Toisten tietojen mukaan se olisi kuitenkin kirjoitettu syntymäpäivälahjaksi henkilölle, jonka luona Rothe toimi kotiopettajana. Virsi painettiin ensimmäisen kerran Zinzendorfin julkaisemassa kokoelmassa *Christ-Katolisches Singe-und Bet Büchlein.* Nykyään virsi on useiden eri kirkkojen virsikirjoissa.

Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 245 "Sain perustuksen varman löytää" (ruots. C. D. af Wirsén 1889, Britt G. Hallqvist 1984, suom. Niilo Rauhala 1995, Säv. Hampuri 1690)

Se on myös *Hengellisiä lauluja ja virsiä* -kokoelmassa laulu 185 ("On perustus niin vahva mulla", suom. J. E. Forsman 1900. säv. saksalainen 1788) ja *Siionin kanteleessa* laulu 283 ("Nyt löysin pohjan varman, vankan" suom. Otto Perko 1961, uud. Lauri Thurén, säv. Vesa Erkkilä 1996).

Lähteet
-------

1. 1 2  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 574. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Biografi Rothe, Johann Andreas *dendanskesalmebogonline.dk*. Viitattu 17.11.2020. (tanskaksi)
3. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg. Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 2 Psalmerna 205-429.*, s. 115. Wessmans musikförlag AB Visby, 2017. ISBN 978-91-877-052-0. (ruotsiksi)*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM

 |

 |
**Henry Thomas Tizard** (23. elokuuta 1885 Gillingham, Englanti – 9. lokakuuta 1959 Fareham, Englanti) oli englantilainen kemisti, keksijä ja Lontoon Imperial Collegen rehtori. Hän oli myös merkittävä tiedevaikuttaja, jonka johtama valtuuskunta teki tiedevaihtoa Yhdysvalloissa toisen maailmansodan aikana.

Ura
---

Valmistumisensa jälkeen Tizard aloitti Royal Institutionissa vuonna 1909. Hän tutki indikaattorien värinmuutosta. Vuodet 1911–1914 hän opetti Oriel Collegessa. Ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen Tizard liittyi kuninkaalliseen linnoitustykistöön, mutta jo vuonna 1915 hän siirtyi vastaperustettuun kuninkaallisiin lentojoukkoihin. Sodan jälkeen hän palasi Oxfordin Oriel Collegeen, ja hänestä tuli vuonna 1920 yliopiston kemiallisen termodynamiikan apulaisprofessori.

Tizardista tuli Imperial Collegen rehtori vuonna 1929. Hän toimi virassa vuoteen 1942. Hänellä on merkittävä asema yliopiston historiassa, sillä hänen aikanaan oppilaitos laajeni merkittävästi. Hän hankki Harlingonin läheltä maita yliopiston urheilukentäksi, ja hän oli luomassa South Kensingtonin kampusaluetta, jonka paikka oli jo suunniteltu muuhun käyttöön.

Vuonna 1922 Tizard nimettiin hallituksen tieteellisen ja teollisen tutkimusosaston apulaisjohtajaksi, ja vuonna hän 1927 hän nousi osaston johtoon. Tizard kuului myös aeronautiikan tutkimuskomiteaan, jonka puheenjohtajana hän toimi 1933–1943. Vuonna 1932 Tizard aloitti kansallista ilmapuolustusta tutkivan komitean johdossa. Hänen ansiostaan Robert Watson-Wattin ehdottama tutkajärjestelmä otettiin käyttöön Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja saatiin toimintavalmiiksi ennen toista maailmansotaa.

Tizard esitti vuoden 1940 alussa, että brittiläiset tekisivät informaatiovaihtoa Yhdysvaltain kanssa tutka-asioissa. Tämä hyödyttäisi myös brittejä sotatoimissa, sillä Yhdysvalloissa oli huomattavasti paremmat tuotantomahdollisuudet. Vaikka Winston Churchill ja Watson-Watt olivat ehdotusta vastaan, Tizard lähetti ystävänsä Archibald Hillin Washingtoniin tutkimaan vaihtokaupan mahdollisuutta. Hillin raportti oli positiivinen, ja Tizardin johtama valtuuskunta saapui Washingtoniin 12. syyskuuta. Neuvottelut olivat onnistuneet, ja vaihtokaupan merkittävin osa oli brittien kehittämä ontelomagnetroni, joka joudutti Yhdysvaltain tutkatutkimusta.

Lähteet
-------

* Day, Lance & McNeil, Ian (toim.): *Biographical Dictionary of the History of Technology*. Routledge, 2003. ISBN 0203028295. Google-kirjat (viitattu 28.12.2010). (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Day & McNeil, s. 1220.
2. ↑  Sir Henry T. Tizard, GCB, AFC, MA, LLD Lontoo:  Imperial College London.  Arkistoitu 9.10.2012. Viitattu 28.12.2010. (englanniksi)
3. ↑  The Tizzard Mission Bournemouth University. Viitattu 28.12.2010. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Johann Christoph Friedrich Bach
**Johann Christoph Friedrich Bach** (21. kesäkuuta 1732 Leipzig – 26. tammikuuta 1795 Bückeburg) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli Johann Sebastian Bachin poika. Hän toimi vuodesta 1750 Bückeburgissa kreivillisen hovin kamarimuusikkona ja myöhemmin hovikapellimestarina. Tästä hänet tunnetaan myös lisänimellä *Bückeburgin Bach*.

Hän sävelsi sinfonioita, kamarimusiikkia, klaveerisonaatteja sekä oratorioita ja kantaatteja.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Media Musiikki*. Helsinki: Tammi, 1983. ISBN 951-30-5436-5.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Johann August Wilhelm Neander
**Johann August Wilhelm Neander** (alkuperäiseltä nimeltään **David Mendel** (17. tammikuuta 1789 Göttingen – 17. heinäkuuta 1850) oli saksalainen protestanttinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi Göttingenissä juutalaiseen perheeseen.

Hän kääntyi vuonna 1806 kristityksi vaihtaen samalla nimensä. Hän sai vaikutteita Friedrich Schleiermacherilta ja tuli tunnetuksi pektoraaliteologian edustajana. Vuodesta 1812 lähtien hän toimi Berliinissä kirkkohistorian professorina.

Hagenbachin laatimiin teoksiin kuului *Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche*.

Neander oli suomalaisen kirkkohistorian professorin Bengt Olof Lillen (1807–1875) oppi-isä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Neander, Johann August Wilhelm *Christian Cyclopedia*. The Lutheran Church Missouri Synod. Viitattu 9.6.2021. (englanniksi)
2. ↑  Tarja-Liisa Luukkanen: Lille, Bengt Olof (1807–1875) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu*.  25.8.2000. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.6.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Johann David Heinichen** (17. huhtikuuta 1683 Krössuln – 16. heinäkuuta 1729 Dresden) oli saksalainen säveltäjä ja musiikin teoreetikko. Hän oli melko huonosti tunnettu, kunnes tutkija, kapellimestari Reinhard Goebel ryhtyi 1990-luvulla parantamaan hänen näkyvyyttään.

Heinichenin isä oli pappi. Heinichen lähti vuonna 1695 Leipzigin Thomasschuleen, jossa hän opiskeli Johann Kuhnaun johdolla. Vuonna 1702 hän aloitti Leipzigin yliopistossa lakiopinnot. Hän valmistui vuonna 1706 ja muutti Weissenfelsiin työskentelemään, mutta lähti alalta vuonna 1709 ja muutti Leipzigiin, jossa sävelsi musiikkia Leipzigin oopperalle. Heinichen saavutti menestystä, mutta lähti vuonna 1710 Venetsiaan tutustuakseen italialaisen oopperan tekemiseen. Hän pääsi tällöin tapaamaan Antonio Vivaldin ja ilmeisesti omaksui italialaisen tyylin nopeasti, koska kirjoitti kaksi onnistunutta oopperaa Teatro San Angelolle. Maine kiiri Dresdeniin August II:n korviin, ja tämä palkkasi Heinichenin hoviinsa toimimaan kapellimestarina yhdessä Johann Christoph Schmidtin kanssa. Tässä tehtävässä Heinichen vietti loppuikänsä.

Heinichen sävelsi August II:n hovissa vain yhden oopperan, mutta teki paljon soitinmusiikkia ja hengellistä vokaalimusiikkia, joissa yhdistyvät italialaiset, ranskalaiset ja saksalaiset vaikutteet. Dresdenissä hän myös kirjoitti uusiksi tutkielmansa *Der General-Bass in der Composition*, jonka aihe on nimensä ilmaisemaa laajempi: teos on sävellysmanuaali ja käsittelee muun muassa tunteiden ilmaisua musiikissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  AllMusic: Johann David Heinichen

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: Johann David Heinichen: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Erich Mendelsohn
**Erich Mendelsohn** (21. maaliskuuta 1887 Allenstein - 15. syyskuuta 1953 San Francisco, Kalifornia) oli saksalainen arkkitehti, joka aluksi edusti kaarevalinjaista ekspressionismia ja siirtyi sitten funktionalismin kannalle. Hän pakeni natsivaltaa Yhdysvaltoihin.. 

Einstein-torni Potsdamissa.
1930-luvun hattutehdas Luckenwaldessa.
Mendelsohnin varhaistyö on esimerkiksi Potsdamin Einstein-torni (1920–1924). Hänen funktionalistisia töitään ovat monet tehdasrakennukset ja kerrostalot. Vuonna 1933 hän muutti Isoon-Britanniaan, sitten Palestiinaan ja lopulta 1947 Yhdysvaltoihin. Hänen amerikkalaisella kaudellaan syntyi veistoksellisia synagogia ja San Franciscon Maimonides-sairaala (1946).

Lähteet
-------

1. 1 2  Seppo Zetterberg (toim. suomalainen laitos): *Muutosten vuosisata 3*, s. 267. Alkuteos: Power, Wealth & Powerty, The Family, Science, The Arts, Passing Parade. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18420-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erich Mendelsohn** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ICIA (Israel)
* Museum of Modern Art
* Photographers' Identities
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Structurae
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Kenneth Schermerhorn** (20. marraskuuta 1929 Schenectady, New York – 18. huhtikuuta 2005 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.

Schermerhorn valmistui Bostonin Uuden-Englannin musiikkikonservatoriosta, jossa hänen opettajanaan toimi Richard Burgin. Hän voitti Koussevitzky-palkinnon ja pääsi asepalveluksensa aikana Saksaan sijoitetun Seventh Army Symphony Orchestran kapellimestariksi. Palattuaan Yhdysvaltoihin Schermerhorn toimi vuosina 1957–1967 American Ballet Theaterin musiikillisena johtajana. Hän suoritti opintoja Leonard Bernsteinin johdolla Tanglewoodissa ja pääsi avustamaan tätä New Yorkin filharmonikkoihin kauden 1959–1960 ajaksi.

Schermerhorn työskenteli musiikillisena johtajana New Jerseyn sinfoniaorkesterissa vuosina 1963–1968, Milwaukeen sinfoniaorkesterissa 1968–1980 ja uudemman kerran American Ballet Theaterissa 1982–1988. Vuodesta 1983 hän johti Nashvillen sinfoniaorkesteria. Vuosina 1984–1988 hän toimi musiikillisena johtajana myös Hongkongin filharmonikoissa. Hän teki vierailuja lukuisten yhdysvaltalaisten ja ulkomaalaisten orkesterien johdossa. Hän työskenteli myös eri oopperayhtiöissä. Schermerhorn levytti Naxokselle ja Marco Pololle muiden muassa Heitor Villa-Lobosin, Aleksandr Glazunovin, César Cuin, Charles Ivesin ja Howard Hansonin teosten tulkintoja.

Schermerhorn johti Milwaukeen sinfoniaorkesterin Carnegie Hall -debyytin sekä kahdeksan kansallista kiertuetta. Hän kehitti siitä yhden Yhdysvaltain merkittävistä orkestereista. Vuonna 1983 hän johti Metropolitan-oopperan satavuotisgaalajuhlissa maailmanlaajuisesti PBS:n kautta näytetyssä esityksessä. Schermerhorn johti myös Nashvillen sinfoniaorkesterin Carnegie Hall -debyytin 25. syyskuuta 2000. Nashvillen Schermerhorn Symphony Center -konserttisali nimettiin hänen kunniakseen. Hän sai paikan Music City Walk of Famesta 5. marraskuuta 2006.

Yksityiselämä
-------------

Schermerhorn meni American Ballet Theaterissa ensimmäiseen otteeseen työskennellessään naimisiin ballerina Lupe Serranon kanssa. Vuonna 1975 hän meni uusiin naimisiin sopraano Carol Neblettin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kenneth Schermerhorn AllMusic
2. ↑  Kenneth Schermerhorn Naxos
3. ↑  Kenneth Schermerhorn Music City Walk of Fame


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Relation*-lehden etusivu vuodelta 1609
**Johann Carolus** (1575–1634) oli strasbourgilaisen papin poika ja kirjansitoja, joka ansaitsi rahaa myymällä varakkaille käsin kirjoitettuja paperikopioita palkkaamansa kirjeenvaihtajaverkoston toimittamista uutisista. Kun Carolus havaitsi käsityön olevan liian hidasta, hän osti vuonna 1604 kirjapainon ja aloitti maailman ensimmäisenä painettuna sanomalehtenä pidetyn *Relation aller fürnemmen und gedenckwürdigen Historienin* ('Kokoelma arvokkaita ja muistettavia uutisia') julkaisun.

Lehteä julkaistiin silloisen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, nykyään Ranskassa sijaitsevassa Strasbourgin vapaakaupungissa (vastasi suoraan Reichstagille) vuodesta 1605. Aiemmin luultiin, että lehden julkaiseminen oli aloitettu vuonna 1609, kuten Lucas Schülten luultavasti Wolfenbüttelin kaupungissa julkaisema *Aviso Relation oder Zeitung*, kunnes vuonna 2005 Sanomalehtien maailmanjärjestö (World Association of Newspapers) hyväksyi uudet todisteet.

Kritiikki
---------

Osa kirjapainotaitoon perehtyneistä historioitsijoista, kuten Stanley Morrison, luokittelevat *Relationin* joko uutiskirjaksi tai -pamfletiksi, koska se painettiin kirjakokoon, siinä oli erillinen kansisivu ja teksti oli kirjoitettu yhteen koko sivun kokoiseen palstaan. Vastaavasti on myös useita esimerkkejä oppineista, jotka eivät tee eroa uutiskirjan/pamfletin ja sanomalehden välillä. Morrisonin määritelmän mukaan ensimmäinen sanomalehti olisi alankomaalainen *Courante uyt Italien, Duytslandt, &c.* (1618).

Kirjallisuutta
--------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Carolus**.
* Weber, Johannes: Straßburg 1605: Die Geburt der Zeitung, in: *Jahrbuch für Kommunikationsgeschichte*, Vol. 7 (2005), S. 3-27 *uni-leipzig.de*.  German
* Weber, Johannes: "Unterthenige Supplication Johann Caroli / Buchtruckers". Der Beginn gedruckter politischer Wochenzeitungen im Jahre 1605, Erstveröffentlichung in: *Archiv für Geschichte des Buchwesens*, Vol. 38 (1992), S. 257-265 *presseforschung.uni-bremen.de*.  Arkistoitu 9.1.2016. Viitattu 16.7.2007. German

Lähteet
-------

1. ↑  "Newspapers: 400 Years Young!" WAN
2. ↑  A Newspaper Timeline WAN (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  History of Newspapers
4. ↑  Morrison, Stanley. "The Origins of the Newspaper. In Selected Essays on the History of Letter-Forms in Manuscript and Print", (Johdanto: McKitterick, D.). Cambridge University Press 1980.
5. ↑  Chappell, W. "A Short History of the Printed Word". Hartley & Marks, Vancouver 1999.
6. ↑  Smith, A. "The Newspaper: an international history". Thames and Hudson Ltd, London 1979.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Erich Neumann
*Tämä artikkeli käsittelee natsipoliitikkoa. Samannimisestä jungilaisesta psykologista katso Erich Neumann (psykologi).*
**Erich Neumann** (1892 – 1948 tai 1951) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko ja yksi Wannseen konferenssin osallistujista. 

Hän syntyi Forstissa protestanttiseen perheeseen. Saatuaan korkeakouludiplominsa hän opiskeli lakia ja ekonomiaa Freiburgin, Leipzigin ja Hallen yliopistoissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja yleni yliluutnantiksi. 

Hän toimi Preussin talousministeriössä vuodesta 1923. 1927/1928 hänestä tuli aluepresidentti Freystadtiin (Ala-Sleesiaan), sitten hän palveli nuorempana avustavana valtiosihteerinä (Ministerialrat) taas Preussin talousministeriössä. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1933 eli verraten myöhään muihin natsien huippujohtajiin verraten. Neumann liittyi SS:ään 1934, yleni majuriksi (Sturmbannführer). Vuonna 1938 Neumann ylennettiin alivaltiosihteeriksi ja hän osallistui Hermann Göringin tapaamiseen Saksan talouden "arjalaistamisesta". Neumann edusti talous-, työ-, raha-, ruoka-, kuljetus ja ammustuotantoministeriöitä 1942 Wannseen konferenssissa. 

Liittoutuneet ottivat hänet vangiksi vuonna 1945. Hänet internoitiin ja hän kuoli huonon terveytensä seurauksena 1948 tai 1951.

Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa *Lopullinen ratkaisu* (2001) häntä esittää Jonathan Coy.

Lähteet
-------

1. ↑  Die Teilnehmer an der Konferenz (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Erich Neumann Biographie


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Johann Bernoulli** (myös *Jean* ja *John*, 27. heinäkuuta 1667 – 1. tammikuuta 1748) oli sveitsiläinen matemaatikko, joka kuului tunnettuun matemaatikkojen sukuun. Hän kehitti differentiaalilaskentaa ja löysi ratkaisun katenoidikäyrälle.

Bernoulli opiskeli Baselin yliopistossa lääketiedettä, lähti sitten Geneveen ja myöhemmin Pariisiin, jonka matemaatikkopiireissä hän tutustui Guillaume de l’Hôpitaliin. L’Hôpital ihaili Bernoullia, joka ymmärsi Leibnizin kehittämiä laskentamenetelmiä, ja palkkasi Bernoullin opettamaan itseään. Opetus jatkui myöhemmin kirjeenvaihdon muodossa. L'Hôpital julkaisi myöhemmin matematiikan oppikirjoja, ja häneen nimiinsä kirjattu L’Hôpitalin sääntö on itse asiassa Bernoullin kehittämä – asia, joka harmitti Bernoullia suuresti.

Vuonna 1695 Bernoulli sai professorin viran Hollannissa Groningenin yliopistossa. Hänen poikansa, joista tuli myös matemaatikkoja, syntyivät siellä. Hollannin vuosinaan Johann Bernoulli joutui kiistoihin veljensä Jacob Bernoullin kanssa, sekaantui Leibnizin ja Newtonin väliseen erimielisyyteen, oli syytettynä uskonnollisesta harhaoppisuudesta ja menetti tyttärensä taudeille. Johann Bernoulli muutti perheineen takaisin Sveitsiin, missä hän sai tuberkuloosiin menehtyneen veljensä viran Baselin yliopistossa. Hän oli arvostettu tiedemies, monet yliopistot yrittivät houkutella häntä professorikseen, ja hänestä tuli Pariisin, Berliinin, Lontoon, Pietarin ja Bolognan tiedeakatemioiden jäsen. Hänen hautakivessään lukee "Oman aikansa Arkhimedes".

Bernoulli oli kuuluisan sveitsiläisen matemaatikon Leonhard Eulerin opettaja Baselin yliopistossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  J.J. O'Connor & E.F. Robertson: Johann Bernoulli MacTutor. Viitattu 7.12.2014.
2. ↑  Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: *Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II*. Luku 20. Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki: Art House, 1994. ISBN 951-884-158-6.
3. ↑  Johann Bernoulli Encyclopedia Britannica. Viitattu 7.12.2014.
4. ↑  J.J. O'Connor & E.F. Robertson: Leonhard Euler MacTutor. Viitattu 7.12.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Bernoulli, Johann (1667–1748), ScienceWorld.com

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Johann Bernoulli** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Portugali
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
* MathSciNet
* Mathematics Genealogy Project
* zbMATH

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Alankomaat
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Historical Dictionary of Switzerland
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Elleston Trevor** (alkujaan *Trevor Dudley Smith*, 17. helmikuuta 1920 Bromley, Kent – 21. heinäkuuta 1995 Yhdysvallat) oli tuottelias brittiläinen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti 1940-luvulta alkaen yhteensä noin 70 romaania ja parikymmentä lastenkirjaa myös monilla salanimillä. Tunnetuin niistä oli **Adam Hall** ja muita olivat **Simon Rattray, Howard North, Roger Fitzalan, Mansell Black, Trevor Burgess, Warwick Scott, Caesar Smith** ja **Lesley Stone.**

Elleston Trevor -nimellä julkaisuista teoksista ehkä tunnetuin on *The Flight of the Phoenix*, josta tehtiin James Stewartin tähdittämä elokuva *Aavikkolento* (1965). Suomeksi häneltä on julkaistu viisi dekkaria Gummeruksen Salama-sarjassa tekijänimellä Simon Rattray. Adam Hall -nimellä Suomessa on julkaistu brittiagentti Quilleristä kertovia romaaneja, joista ensimmäisestä nimeltä *Berliinin muistio* (The Quiller Memorandum, 1965) hän sai Edgar-palkinnon. Kirja myös filmatisoitiin suomalaisnimellä *Quiller – kuolemaa silmästä silmään*. Muita Adam Hall -suomennoksia ovat *Yhdestoista hetki* (1966), *Salainen tehtävä Varsovassa* (1970), *Surmantango Saharassa* (1973), *Kobrat kohtaavat* (1976), *Skorpionin hetki* (1979) ja *Revontulet* (1986).

Elleston Trevor asui 1970-luvun keskivaiheilta alkaen Yhdysvaltojen Arizonassa. Hän kuoli siellä 75-vuotiaana 1995.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolleita: Kirjailija Elleston Trevor (Adam Hall).  *Helsingin Sanomat*, 17.8.1995, s. 4. Näköislehden aukeama (tilaajille).


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
	+ 2
* WorldCat
	+ 2
	+ 3
	+ 4

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
	+ 2
	+ 3
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
	+ 2
* Tšekki
	+ 2
* Australia
	+ 2
* Alankomaat
	+ 2
* Puola
	+ 2
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Suomalainen talonpoikaistalo** on vuonna 1979 julkaistu valokuva- ja tietoteos. Sen tekstit ja piirrokset on laatinut Alfred Kolehmainen, ja valokuvat on ottanut Veijo A. Laine. Kirjan on taittanut Markku Reunanen.

Julkaiseminen
-------------

Teos ilmestyi alkujaan vuonna 1979 Otavan kustantamana. Neljäs painos ilmestyi vuonna 2004. Kirjassa esitellään kolmetoista eri talonpoikaistaloa ympäristöineen ja kaksi kylää, joista toinen on Ahvenanmaalla ja toinen Pelkosenniemellä. Kirja on ennen muuta valokuvateos, sen tekstit ovat lähinnä valokuvien ja piirrosten selitystekstejä kunkin kohteen lyhyen kuvauksen, johdanto-osion ja kirjallisuusluettelon lisäksi. Kirjaa varten tehtiin kuusi tiedonkeruu- ja valokuvausmatkaa, yhteensä noin 1 800:sta matkoilla otetusta valokuvasta kirjaan valittiin noin 500. Piirroksia laadittiin noin 100 arkin verran, kaiken kaikkiaan 420 erillistä piirrosta.

Sisältö
-------

Kirjassa on lukijalle tarkoitetut saatesanat ja johdanto (s. 8-25), minkä jälkeen esitellään valitut kohteet. Lopussa on kirjallisuusluettelo. Kirjaan valitut kohteet ovat teoksen laatijan sanoin "aivan tavallisia maalaistaloja eri puolilla Suomea". Joissakin asuttiin tietojen keruun aikana, mutta toiset oli jo otettu museokäyttöön. Esitellyt talonpoikaistalot ja kaksi kylää ovat seuraavat:

* Ähkyri Vuokon kylässä Juuassa
* Murtovaara Valtimolla, alkujaan kruununtorppa, nyt talomuseona
* Rehunen Taipalsaarella
* Pien-Toijola Ristiinassa, jossa on peräti 13 aittaa
* Pienmäki Hankasalmen Niemisjärvellä, perustettu 1754, nykyään talomuseona
* Raiskion torppa Luopioisissa
* Myllymäen torppa Pusulan Kärkölässä
* Kauppilan umpipiha Laitilan Koukkelassa
* Rapila Laihialla, päärakennus vuodelta 1827
* Lamminahon talo Vaalassa, nykyään talomuseona
* Pehkonen Limingan Ala-Temmeksellä
* Suvannon kylä Pelkosenniemellä
* Vetsikko ja Välimaa, kaksi eri taloa Utsjoella
* Torpin kylä Hammarlandissa Ahvenanmaalla

Lähteet
-------

1. 1 2  Alfred Kolehmainen ja Veijo A. Laine: *Suomalainen talonpoikaistalo*, s. 461. Helsinki: Otava, 1979. ISBN 951-1-05445-7.
**Gorohovaja-katu** (Гороховая улица), suomennettuna *Hernekatu*, on yksi Pietarin keskustan pääkaduista. Katu toimii rajana Keskustan ja Amiraliteetin piireille ja ylettyy Amiraliteetti-prospektilta Pionerskaja-aukiolle. Gorohovaja-katu on yksi kolmesta Amiraliteetilta lähtevästä kadusta – muut kaksi ovat Voznesensky- ja Nevsky-prospektit. Kadut suunnitteli kokonaisuudeksi arkkitehti Pyotr Jeropkin rakennettaessaan vasempaa puolta Nevan rannasta, joka oli osittain tuhoutunut vuosien 1736–1737 tulipalojen johdosta.

Historia
--------

Kadun alkuperäinen nimi oli Sredneja perspektiva (Средняя перспектива), suomennettuna *Keskimmäinen perspektiivi*. 1700-luvun keskivaiheilta katu kantoi heti kolme nimeä: Toinen Amiraliteetin prospekti, Toinen Perspektiivikatu ja Amiraliteetinkatu. Nykyisen nimen katu sai vuoden 1756 jälkeen, jolloin kauppias Garrah (mikä kansan keskuudessa herne / herneitä) rakensi kadulle kivitalon ja avasi putiikin. 

Rasputin asui Gorohovaja-katu 64:ssä vuosina 1914–1916. Osoite on hänen osoitteistaan parhaiten tunnettu. Vuodesta 1918 Gorohovaja-katu 2:ssa sijaitso *Yleisvenäläinen erityiskomissio vastavallankumousta ja sabotaasia vastaa*n (lyh. Tšeka), jonka johtoasemassa toimi Feliks Dzeržinski. Samana vuonna kadun nimeksi vaihdettiin Komissaariseksi, ja vuonna 1927 Dzeržinskin kaduksi. Alkuperäisen nimen katu sai takaisin vasta vuonna 1991.

Neuvostoliiton aikaan tuumittiin Gorohovaja-kadun laajentamista Pionerskaja-aukion taakse, jonka seurauksena rakennettiin tarkalleen linjassa oleva Sofijskaja katu, sekä rakettiinn taloja Volkoskin prospektille (talot 2 ja 4) ja Salovan kadulle (talot 20, 22, 24). Kuitenkaan laajimpiin uudistuksiin ei päästy, vaan tuumimiset jäivät tähän.

Lähteet
-------

The first Petersburg apartments of Rasputin  

St.Petersburg Encyclopaedia: Gorokhovaya street  

The History Of Political Police In Russia (Arkistoitu – Internet Archive)  

St.Petersburg: Gorokhovaya street

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gorohovaja-katu**.
* Matkaopas aiheesta Pietari Wikimatkoissa
* St.Petersburg Essential guide: History of St.Petersburg
Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti Oslossa
**Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti** (norj. *Finsk-norsk kulturinstitutt*) on vuonna 1997 perustettu kulttuuri-instituutti. Instituutin toiminnan tavoitteena on vahvistaa Suomen ja Norjan välistä yhteistyötä kulttuuri- ja yhteiskuntaelämän alueilla sekä lisätä tietoa Suomen kulttuurielämästä Norjassa ja Norjan kulttuurielämästä Suomessa. Kulttuuri-instituutin taustalla ovat kahdenväliset kulttuurirahastot Suomalais-norjalainen kulttuurirahasto ja Norjalais-suomalainen rahasto. Kulttuurirahastojen hallitukset valitsevat instituutin hallituksen, jossa on jäseniä Norjasta ja Suomesta. Kulttuuri-instituutti saa perusrahoituksensa Suomen valtion budjetista opetusministeriön kautta.

Instituutti kuuluu Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien verkostoon, jonka tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuri- ja tiedemaailmaa tunnetuksi ulkomailla. Verkoston muodostavia instituutteja on yhteensä seitsemäntoista. Kukin instituutti on sopeuttanut rakenteensa ja toimintatapansa asemamaansa olosuhteisiin. Erilaisuudestaan huolimatta instituutit toimivat samoista peruslähtökohdista ja yhteistyössä sekä keskenään että paikallisten organisaatioiden ja suomalaisten toimijoiden kanssa. Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti tekee yhteistyötä myös muiden instituutioiden kanssa, jotka pitävät yllä yhteyksiä Suomen ja Norjan välillä.

Toiminta
--------

Instituutin tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuria ja taidetta tunnetuksi Norjassa sekä edistää kulttuurivaihtoa Suomen ja Norjan välillä.

Kulttuuri-instituutilla oli aiemmin tiloissaan oma galleria, jossa esiteltiin suomalaista kuvataidetta, muotoilua, arkkitehtuuria ja taidekäsityötä. Nykyään kulttuuri-instituutti ei omista galleriatiloja, vaan järjestää sen sijaan kulttuuritapahtumia yhteistyössä norjalaisten kulttuurilaitosten kanssa ympäri Norjaa. Instituutin kulttuuriohjelma käsittää edellä mainittujen taidemuotojen lisäksi muun muassa konsertteja, elokuvaesityksiä, kirjailijailtoja, esitelmätilaisuuksia ja seminaareja.

Kulttuuri-instituutti toimii aktiivisesti suomalaisen taiteen ja kulttuurin näkyvyyden lisäämiseksi koko Norjassa muun muassa välittämällä suomalaisia taiteilijoita Norjan festivaaleille. Instituutti toimii läheisessä yhteistyössä Suomen Norjan suurlähetystön ja muiden Norjassa toimivien suomalaistahojen kanssa.

Sijainti ja osoite
------------------

Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti toimii ajanmukaisissa tiloissa Kuninkaanlinnan (Slottsparken) puistoa vastapäätä Oslon keskustassa. Instituutin toiminta-alueeseen kuuluu koko Norja. Instituutin osoite on Wergelandsveien 23 B, 0167, Oslo.

Lähteet
-------

1. 1 2  Instituutista/Instituutti Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti. Viitattu 11.10.2017.
2. ↑  Toiminta Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit ry. Viitattu 11.10.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Instituutin omat sivut
**Héctor Miguel Herrera López** (s. 19. huhtikuuta 1990 Tijuana, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Yhdysvalloissa MLS-seura Houston Dynamoa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Herrera on meksikolaisseura Pachucan junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 23. heinäkuuta 2011 ottelussa Santos Lagunaa vastaan.

28. kesäkuuta 2013 Herrera siirtyi portugalilaisjätti Portoon 8 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi kuusi kautta Portossa ja sen jälkeen kolme kautta Espanjassa Atlético Madridissa.

Maajoukkueura
-------------

Herrera on ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja pelannut Meksikon maajoukkueessa 102 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 joukkueensa kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa ja MM-kilpailuissa 2018 kaikissa neljässä ottelussa täydet minuutit.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Héctor Herrera (jalkapalloilija) Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Herrera firmó con el Porto por 8 mde[vanhentunut linkki] Medio Tiempo. Viitattu 21.12.2013. (englanniksi)
3. ↑  Mamrud, Roberto: Mexico - Record International Players  3.11.2022. RSSSF. Viitattu 22.11.2022. (englanniksi)

Meksikon jalkapallomaajoukkue – Kesäolympialaiset 2012
1 Corona |
2 Jiménez |
3 Salcido |
4 Mier |
5 Chávez |
6 Herrera |
7 Cortés |
8 Fabián |
9 Peralta |
10 dos Santos |
11 Aquino |
12 Jiménez |
13 Reyes |
14 Enríquez |
15 Vidrio |
16 Ponce |
17 Araujo |
18 Rodríguez |
Valmentaja Tena

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Corona |
2 Rodríguez |
3 Salcido |
4 Márquez |
5 Reyes |
6 H. Herrera |
7 Layún |
8 Fabián |
9 Jiménez |
10 dos Santos |
11 Pulido |
12 Talavera |
13 Ochoa |
14 Hernández |
15 Moreno |
16 Ponce |
17 Brizuela |
18 Guardado |
19 Peralta |
20 Aquino |
21 Peña |
22 Aguilar |
23 Vázquez |
Valmentaja M. Herrera

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Jo. Corona |
2 Ayala |
3 Salcedo |
4 Márquez |
5 Gutiérrez |
6 J. dos Santos |
7 Layún |
8 Fabián |
9 Jiménez |
10 G. dos Santos |
11 Vela |
12 Talavera |
13 Ochoa |
14 Hernández |
15 Moreno |
16 Herrera |
17 Je. Corona |
18 Guardado |
19 Peralta |
20 Aquino |
21 Álvarez |
22 Lozano |
23 Gallardo |
Valmentaja Osorio

Meksikon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Talavera |
2 Araujo |
3 Montes |
4 E. Álvarez |
5 Vásquez |
6 Arteaga |
7 Romo |
8 Rodríguez |
9 Jiménez |
10 Vega |
11 Funes Mori |
12 Cota |
13 Ochoa |
14 Gutiérrez |
15 Moreno |
16 Herrera |
17 Pineda |
18 Guardado |
19 Sánchez |
20 Martín |
21 Antuna |
22 Lozano |
23 Gallardo |
24 Chávez |
25 Alvarado |
26 K. Álvarez |
Valmentaja Martino
Hjulströmin diagrammi
**Hjulströmin diagrammi** on hydrologiassa ja geomorfologiassa käytetty kaavio, joka kuvaa joen kiintoaineksen eroosion, kuljetuksen ja sedimentaation riippuvuutta veden virtausnopeudesta ja partikkeleiden koosta. Diagrammin on kehittänyt Uppsalan yliopiston maantieteen professori Filip Hjulström, joka esitteli sen vuonna 1935 julkaistussa väitöskirjassaan *Studies of the morphological activity of rivers as illustrated by the River Fyris*.

Diagrammin ylempi käyrä näyttää aineksen eroosioon vaadittavan vähimmäisvirtausnopeuden (cm/s) partikkeleiden koon (mm) funktiona. Alempi käyrä puolestaan näyttää sedimentaation mahdollistavan enimmäisvirtausnopeuden niin ikään partikkeleiden koon funktiona. Kuvaajan molemmat akselit ovat logaritmisia.

Hjulströmin diagrammin mukaan halkaisijaltaan noin 0,1 mm oleva hiekka erodoituu herkimmin jo alhaisenkin virtausnopeuden vaikutuksesta. Esimerkiksi saven ja hiesun partikkeleiden välillä vaikuttavan koheesion vuoksi tämän kaikkein hienojakoisimman aineksen erodoituminen vaatii hieman korkeamman virtausnopeuden.

Alan tutkimuksen kehittyessä muun muassa ruotsalainen maantieteilijä Åke Sundberg julkaisi diagrammista yksityiskohtaisemman version vuonna 1956. Nykyään kehittyneemmät kaavat, jotka ottavat paremmin huomioon muun muassa virran syvyyden ja kiintoaineksen tiheyden ovat laajalti korvanneet Hjulströmin diagrammin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mayhew, Susan: *A Dictionary of Geography*. 4. painos. Oxford University Press, 2009.
2. ↑  Hjulström's Diagram Idaho State University. Viitattu 21.10.2021.
**Aati Marttinen** (s. 26. joulukuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. Marttinen edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua.

Kaudella 2015 Marttinen pelasi 13 Kakkosen ottelua Åbo IFK:ssa. Marttinen nousi FC Interin junioreista edustusjoukkueeseen kaudeksi 2016. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Veikkausliigassa 9. toukokuuta 2016, kun FC Inter hävisi IFK Mariehamnille kotonaan 0–2. Kauden 2018 hän pelasi lainalla tuolloin Ykkösessä pelanneessa Valkeakosken Hakassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aati Marttinen Soccerway-sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Aati Marttinen Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

FC Inter – Veikkausliiga
1 Viitala |
2 Niska |
3 Hämäläinen |
4 Ketting |
5 Nurmi |
6 Bonet |
8 Ojala |
9 Källman |
10 Forsell |
11 Haro |
12 Riikonen |
13 Lepistö |
14 Mastokangas |
16 Jyry |
18 Arsalo |
19 Paananen |
20 Hyvärinen |
21 Tamminen |
22 Kuittinen |
24 Mahuta |
25 Arciero |
26 Lehtisalo |
27 Heinonen |
28 Kantola |
Valmentaja Grau
**Anthony Benna** (s. 25. syyskuuta 1987 Cluses) on ranskalainen freestylehiihtäjä. Benna kilpailee kumparelaskussa. Seuratasolla 172 senttimetriä pitkä ja 76 kilogrammaa painava Benna edustaa SC Megèveä.

Benna voitti kumparelaskun kultaa vuoden 2015 MM-kisoista Itävallan Kreischbergistä pistein 86.89. Samojen kisojen parikumpareissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän on osallistunut myös kaksiin talviolympialaisiin, ollen vuonna 2010 Vancouverissa 30. ja vuonna 2014 Sotšissa 23.

Maailmancupissa Benna on kilpaillut vuodesta 2005 asti. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Megeven parikumparekilpailussa maaliskuussa 2015. Hän voitti saman lajin myös Deer Valleyssa helmikuussa 2016. Meribelin parikumpareissa hän sijoittui toiseksi joulukuussa 2011 ja kolmanneksi joulukuussa 2008. Hän oli Rukalla kolmas kumparelaskussa joulukuussa 2011 ja parikumpareissa joulukuussa 2014. Kumparelaskun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljäs kaudella 2014–2015 ja viides 2008–2009.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Aataminsilta on särkkäjono Intian ja Sri Lankan välisessä salmessa.
Aataminsilta Landsat-5 satelliittikuvassa (1988).
**Aataminsilta** (hindiksi Ādam Kāpul, engl. *Adam's Bridge*, tamiliksi Āthām Pāpam), (myös **Ram Sethu**) on kalkkikivestä muodostunut särkkäjono Sri Lankalle kuuluvan Mannarin saaren ja Intialle kuuluvan Rameswaramin saaren välillä. Britit nimesivät tämän hinduille pyhän paikan Adam’s Bridgeksi eli Aatamin sillaksi aikana, jolloin he pitivät Intiaa siirtomaanaan.

Matalikko on noin 30 kilometriä pitkä ja osin vedenpinnan yläpuolella. Syvimmilläänkin se on vain noin metrin syvä. Sen väitetään olleen kulkukelpoinen jalan vielä 1400-luvulla, kunnes vuoden 1480 pyörremyrsky katkaisi yhteyden. Merenkulun helpottamiseksi matalikkoa yritettiin syventää ruoppaamalla jo 1838, mutta väyliä ei saatu säilymään. Uusien 2000-luvun merenkulkuväylähankkeiden vastatoimena tälle hinduille pyhälle alueelle on käynnistetty myös suojeluhanke.

Yhdysvalloissa matalikosta käytetään poliittisesti korrektimpaa nimitystä "Raman silta". Hindulaisen *Ramayana*-teoksen mukaan Raman alaiset rakensivat sillan hänen käskystään. Hän käytti siltaa hakeakseen vaimonsa Sitan Sri Lankasta, jonne Ravana oli hänet kaapannut.

* NASAn satelliittikuva Sri Lankasta ja osasta Intian rannikkoa. Aataminsilta erottuu kuvassa vaaleana nauhana Mannarinlahden ja Palkinsalmen välissä.NASAn satelliittikuva Sri Lankasta ja osasta Intian rannikkoa. Aataminsilta erottuu kuvassa vaaleana nauhana Mannarinlahden ja Palkinsalmen välissä.
* Ilmakuva alueesta. Aataminsilta näkyy saarijonona kuvan keskiosassa.Ilmakuva alueesta. Aataminsilta näkyy saarijonona kuvan keskiosassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hakulinen Kerkko, Paikkala Sirkka: "Taulukko 1", *Pariisista Papukaijannokkaan*, s. 11. Eksonyymit (suomenkieliset nimet). Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2013. ISBN 978-952-5446-80-7.
2. ↑  Etäisyys saatu Google Earthistä
3. 1 2  Adam's Bridge britannica.com, viitattu 22.1.2015 (englanniksi)
4. ↑  Ram Sethun suojelusivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Faraon vaimo löytää Mooses-lapsen Niilissä ajelehtivasta korista. Miniatyyri vuodelta 1310.
**Al-Qasas** (arab. القصص‎, *al-qaṣaṣ*) eli **Kertomuksen suura** on Koraanin 28. suura ja sisältää 88 jaetta. Nöldeken ikäluokituksessa suura on "mekkalainen", paitsi jakeet 52-55, jotka ovat "medinalaisia". Suuran nimi tulee jakeen 3 sanasta "kertomus".

Sisältö
-------

Suura alkaa "mystisillä kirjaimilla" ja kertoo omasta sisällöstään seuraavasti jakeissa 1–3:

1. *TSM*
2. *Nämä ovat selkeän kirjan jakeita.*
3. *Me luemme sinulle kertomuksia Mooseksesta ja Faraosta uskovia varten*.

### Mooseksen tarina

Puolet suuran tekstistä kertoo laajasti Mooseksesta (3–43). Mooses on Koraanissa nimeltä useimmin mainittu profeetta. Häntä koskevat tarinat perustuvat paitsi Vanhaan Testamenttiin myös rabbiiniseen perinteeseen. Koraanissa Mooseksen elämänvaiheita on kuitenkin usein kuvattu eri tavalla. Suurassa 28 tällaisia poikkeamia ovat se, faraon tyttären sijaan Mooseksen löytäjäksi kerrotaan faraon vaimo, että Mooseksen kerrotaan vastoin rabbiinista perinnettä katuneen, kun hän oli lyönyt kuoliaaksi egyptiläisen, että midianilaisella olisi ollut kaksi tytärtä seitsemän sijaan.

### Nimettömän profeetan tarina

Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suura kertoo seuraavaksi Muhammedista (jakeet 44-55). Profeetan nimeä ei silti mainita. Häntä puhutellaan vain persoonapronominilla "sinä".

### Suuran loppu

Suuran jakeet 56-88 sisältävät useita aiheita, kuten varoituksen uskottomille (56-61), kuvauksen tuomiopäivästä (62-67). Jumalan mahdin esittelyä (68-75) ja yleisiä kehotuksia (83-88). Jakeissa 76-82 kerrotaan Qarunista. Kyseessä on Vanhan Testamentin Korah tai Koorah (4. Moos. 16). Koorah mainitaan myös seuraavassa suurassa (29:39).

Lähteet
-------

* Geiger, Abraham: *What did Muhammad Borrow from Judaism? Teoksessa: Ibn Warraq (toim.) The Origins of the Koran. Classic Essays on Islam's Holy Book*, s. 165–226. Prometheus Books, 1998 (alkuteos 1898). ISBN 978-1-57392-189-5.
* Hämeen-Anttila, Jaakko: *Koraanin selitysteos*. Helsinki: Basam Books, 2008. ISBN 952-9842-15-5.
* *Koraani - Kertomuksen suura (Al-Qasas). Koraani - opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen*. Z.I. Ahsen Böre, 1942. Teoksen verkkoversio.
* *Koraani (suom. Jaakko Hämeen-Anttila)*. Basam Books, 1995.

### Viitteet

1. 1 2 3  Hämeen-Antila 2008, s. 126-127
2. ↑  Koraani 1995
3. ↑  Geiger 1998, s. 204-216
**Kulttuuri** 

Tutkimus 

* Aatehistoria
* Etnologia
* Kulttuuriantropologia
* Kulttuurihistoria
* Kulttuurintutkimus


Keskeisiä käsitteitä 

* Kulttuuri
* Populaarikulttuuri
* Taide


Katso myös 

* Historia
* Ihminen
* Kieli
* Yhteiskunta


**Aatehistoria** on ihmiskunnan sivistyksen historiaa: oppia ja tutkimusta siitä, miten eri aatteet ovat syntyneet suhteessa omaan aikaansa ja ympäristöönsä. Sen näkyvin osa on (luonnon)tieteiden historian tutkimus. Laajemmin sen tutkimuksen kohteena on eri aikoina ja eri yhteyksissä syntynyt kirjallisuus ja oppineisuus, sekä kulloinkin käytetyt menetelmät esimerkiksi historian ja luonnontieteiden tutkimuksessa.

Aatehistoria eroaa filosofian historiasta, vaikka nämä osa-alueet ovat läheisesti yhteyksissä toisiinsa ja usein päällekkäisiä. Aatehistorian keskeisiä ajatuksia ovat, että aatevirtaukset eivät synny ja kehity eristyksissä niitä luovista ja hyödyntävistä ihmisistä, ja että on tutkittava ihmisten kulttuuria, elämää ja ympäristöä jotta voitaisiin ymmärtää heidän ajatteluaan.

Länsimaiden aatehistoria
------------------------

Länsi-Euroopan aatehistoria aloitetaan usein joko keskiajasta tai vasta uuden ajan alkaessa. Sen aikajanalle kuuluvat ainakin seuraavat aatteet ja henkilöt:

* Valistusaika – ihmisoikeudet, uudet luonnontieteet, demokratia
* Royal Society – tiedon vaihto oppineiden kesken
* Ensyklopedistit – tiedon jakaminen suurille kansanjoukoille
* Romantiikka – yksilön ja henkilökohtaisen kokemuksen korostaminen
* Jälkiromantiikka – reaktiona naturalismiin, täydennetään ulkopuolelta tehtyjä havaintoja omakohtaisilla kokemuksilla
* Modernismi – hylkäsi kristillisen akateemisen perinteen (Sigmund Freud, Carl Jung)
* Eksistentialismi – länsimaisten arvojen hylkääminen toisen maailmansodan aikoihin (Jean-Paul Sartre, Simone de Beauvoir, Albert Camus)
* Postmodernismi – metakerronta, modernismin hylkäys
* Strukturalismi – Claude Lévi-Strauss
* Poststrukturalismi – Michel Foucault

Aatehistoria oppiaineena
------------------------

Suomen yliopistoissa yhdistetään yleensä aate- ja oppihistoria. Pääaineena sitä on mahdollista opiskella Oulun yliopistossa ja sivuaineena ainakin Tampereen yliopistossa.

Tunnettuja aatehistorioitsijoita
--------------------------------

* Isaiah Berlin
* Otto Maria Carpeaux
* Ernst Cassirer
* Michel Foucault
* Gertrude Himmelfarb
* Arthur Lovejoy
* Karl Marx
* John Pocock
* Quentin Skinner

Katso myös
----------

* Filosofian historia
* Tieteen historia

Lähteet
-------

1. ↑   Tampereen yliopisto

Kirjallisuutta
--------------

* Hyrkkänen, Markku: *Aatehistorian mieli*. Tampere: Vastapaino, 2002. ISBN 951-768-114-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Juha Manninen: Mihin aate- ja oppihistoriaa tarvitaan? (Arkistoitu – Internet Archive) Tieteessä tapahtuu 8/1998.
*Tämä artikkeli käsittelee puhekielen nimitystä. Sanan muista merkityksistä katso täsmennyssivua.*
**Hurri** on sävyltään halventava nimitys suomenruotsalaisille ja nykyään myös ruotsinruotsalaiselle. Sana on merkinnyt Suomen, etenkin Pohjanmaan ruotsinkielisiä, ehkä aivan aluksi kalakauppaa harjoittavaa kiertelevää ruotsinkielistä. Ruotsin vallan aikaan suomenkielisiäkin saattoivat jotkut, esimerkiksi Karjalan ortodoksit, nimittää "ruotseiksi", joten ruotsinkielisille keksittiin oma termi. Hurri lieneekin ensimmäinen nimenomaan Suomen ruotsinkieliset eritellyt termi.

Etymologia
----------

Alkuaan sana hurri on itäsuomalaista perua. Hurri samoin kuin äänteellisesti läheinen hurtta ovat kumpikin alkuaan olleet suden kiertoilmauksia Itä-Suomessa. Länsi-Suomessa myöhemmin tunnetuksi tulleena sanana *hurri* on ilmeisesti onomatopoeettinen, se kuvailee ruotsinkielisen puhetta silloin, kun hän ei ymmärrä suomenkielistä tai kun suomenkielinen ei ymmärrä häntä. Sanaan ovat varmaankin vaikuttaneet ilmaukset *hur*, *huru* ("kuinka", "miten") ja *hör du*, murteellisesti *hörru* ("kuules", "kuuletko").

Lähteet
-------

1. ↑  Nykysuomen sanakirja, 1. osa (A–I), hakusana *hurri*, ISBN 951-0-09105-7
2. 1 2  Itkonen, Erkki (toim.): *Suomen sanojen alkuperä A–K*. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1992. ISBN 951-717-692-9.
3. ↑  Hurraako hurri? *Helsingin Sanomat*.  23.11.1999.  Arkistoitu 3.4.2017. Viitattu 2.4.2017.

Kirjallisuutta
--------------

Nirvi, R. E: *Petojen nimitykset kosinta- ja hääsanastossa*. 1982.