recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Siegfried Seidl
Tohtori **Siegfried Seidl** (24. elokuuta 1911 Tulln, Ala-Itävalta – 4. helmikuuta 1947 Wien) oli itävaltalainen natsi ja Theresienstadtin keskitysleirin komendantti toisessa maailmansodassa.

Siegfried Seidl keskeytti lakiopintonsa, ja teki tilapäistöitä. 1930 hän liittyi natsipuolueeseen ja 1932 SS:ään. Myöhään vuonna 1939 Seidl kutsuttiin poliisin palvelukseen, ja 1940 hän meni RSHA:n Adolf Eichmannin alaisuuteen ja Poseniin SS-komentajaksi. 1941 hän viimeisteli opintonsa, jotka olivat keskeytyneet vuonna 1935. Lokakuussa 1941, SS-Obersturmführer Seidl sai RSHA:lta tehtävän rakentaa Theresienstadtin Ghetto.

1941-1943 hän oli gheton komendantti, ja vastuussa tuhansien ihmisten huonosta kohtelusta ja murhista. Marraskuussa 1942 Seidl ylennettiin SS-Hauptsturmführeriksi. 1944-1945 hän oli SS:n erikoistyöleirien johtajana Itävallassa. Wienin asemapaikastaan Seidl hallitsi unkarinjuutalaisia varten rakennettuja työleirejä Wienissä ja Ala-Itävallassa.

14. marraskuuta 1946 Seidl tuomittiin Wienissä kuolemaan sotarikoksista. Hänet teloitettiin helmikuussa 1947.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Siegfried Seidl
**Koile** (m.kreik. Κοίλη, *Koilē*, lat. *Coele*) oli antiikin Ateenan kaupunginosa ja alun perin Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan demos. Se kuului fylen *asty*-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.

Koile sijaitsi Museionin eli Muusien kukkulan ja Ilissos-joen suunnassa olleiden kukkuloiden välisessä laaksossa, lounaaseen Pnyks-kukkulasta. Se oli osaksi kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin sisä- ja osaksi ulkopuolella. Demos sijoitetaan suunnilleen Ateenan nykyisten Filopáppoun ja Petrálonan kaupunginosien alueelle. Demoksen pohjoispuolella oli Meliten demos ja itäpuolella Kollytoksen demos. Demoksen läpi kulki Pireuksen tie, joka tunnetaan myös Koilen tienä. Se oli kaupungin keskeisimpiä kulkuväyliä.

Koilen arkeologista aluetta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli "heimo" oli Hippothontis ja sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Hippothontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä *ek Koilēs* (ἐκ Κοίλης).

Koilessa sijaitsivat muun muassa Kimonin ja Thukydideen haudat. Koilen alueelta on löydetty Pireuksen tien osia sekä sen varrella olleiden julkisten rakennusten, työpajojen ja asuintalojen jäänteitä. 300-luvulla eaa. alueelle rakennettiin Makedoniaa vastaan käydyn sodan vuoksi Diateikhisma-muuri, ja sen jälkeen alue jäi suurelta osin käyttämättömäksi ja pääasiassa hauta-alueeksi hellenistisen ja roomalaisen kauden ajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3  Smith, William: "Athenae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Traill, J. et al.: Places: 579980 (Koilē) *Pleiades*. Viitattu 21.8.2017.
4. 1 2  The ancient Deme (municipality) of Koile *City of Athens*. Viitattu 21.8.2017.
5. ↑  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*. *Hesperia* 14. Princeton: American School of Classical Studies at Athens (ASCSA), 1975. ISBN 0876615140.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Koile** Wikimedia Commonsissa

Hippothontis-fyle

|  |  |
| --- | --- |
| *Asty* | Hamaksanteia · Keiriadai · Koile · Korydallos · Pireus · Thymaitadai |
| *Paralia* | Akherdus · Auridai · Azenia · Elaius · Eleusis · Kopros · Oinoe |
| *Mesogeios* | Anakaia · Dekeleia · Eroiadai · Oion Dekeleikon |
**Koruseppä** (*Ampedus tristis*) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on mustasepän (*Ampedus nigrinus*) jälkeen punaseppien laajan suvun (*Ampedus*) yleisin edustaja Suomessa.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Koruseppä on 7–9 mm:n pituinen kovakuoriainen, joka on helppo tunnistaa värityksestään. Kuoriainen on kauttaaltaan musta, mutta selvästi pitkittäisuurteisten peitinsiipien ulkoreunat ovat lähes kärkeen saakka keltaiset ja tyviosassa on kolmiomainen keltainen alue. Raajojen kaikissa jaokkeissa on hieman ruskeaa sävyä ja tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka.

Levinneisyys
------------

Korusepän levinneisyysalue ulottuu Euroopan poikki Siperian länsiosiin. Britteinsaarilta lajista on vain muutamia historiallisia havaintoja. Koruseppä on boreomontaani laji eli esiintymät painottuvat vuoristoihin ja pohjoisille alueille. Suomessa havaintoja on kyllä koko maasta Ahvenanmaalta ja etelärannikolta pohjoisimpaan Lappiin, mutta maan etelä- ja länsiosissa se on huomattavasti harvinaisempi kuin Suomenselältä pohjoiseen tai itään, missä se on erittäin yleinen.

Elinympäristö ja elintavat
--------------------------

Elinympäristöltään koruseppä edellyttää avonaisuutta. Sen ominta elinympäristöä ovat metsäpalojen ja avohakkuiden tuottamat aukeat maastot ja se kuuluukin hakkuuaukeiden tyypilliseen lajistoon. Pohjoisessa se viihtyy myös riittävän valoisissa metsissä.

Toukat elävät kuolleessa puussa, joko keloissa tai maapuissa, olivatpa ne havu- tai lehtipuita. Ehdoton vaatimus on kuitenkin, että puu on sisäosistaan ruskolahonnut. Muiden *Ampedus*-suvun lajien tapaan toukka on muita toukkia saalistava peto. Koteloituminen tapahtuu aivan puun pinnan alle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  K. Heliövaara, I. Mannerkoski, J. Muona, J. Siitonen & H. Silfverberg: *Hyppivät ja hohtavat – Suomen sepät, sepikät, rikkasepät ja jalokuoriaiset*. Helsinki: Metsäkustannus Oy, 2014. ISBN 978-952-6612-38-6.  s. 49–53 ja 161–163
2. ↑  Elateridae of the British Isles (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Laji.fi: Koruseppä (*Ampedus tristis*)
* Ötökkätieto: Koruseppä (*Ampedus tristis*)
* Pherobase: Semiochemicals of Ampedus tristis (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2318100
* Wikispecies: Ampedus tristis
* BioLib: 9395
* BOLD: 286654
* EUNIS: 256636
* Fauna Europaea: 235555
* Fauna Europaea (new): c0ed0d45-5c55-4d07-920c-34e94cfe6264
* GBIF: 4429515
* iNaturalist: 889400
* IRMNG: 11503854
* NBN: NBNSYS0000010923
* NCBI: 1501860

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee mineraalia. Rovaniemellä sijaitsevasta Kulttuuritalo Korundista on oma artikkeli.*

**Korundi** on mineraali, joka on alumiinioksidin (Al2O3) kiteinen muoto. Se on puhtaana väritön, mutta sisältää usein epäpuhtauksia, joiden seurauksena sen väri voi olla lähes mikä tahansa. Jalossa muodossaan läpinäkyvänä korundi on arvostettu jalokivi; karmiininpunaista muunnosta kutsutaan rubiiniksi ja muunvärisiä kiviä safiireiksi. Vihreä synteettinen korundi on kauppanimeltään amarylli. Läpinäkymättömät korundit sisältävät joskus tiheään määrättyihin suuntiin kulkevia rutiilin muodostamia pieniä sulkeumia, joista taittuva valo saa aikaan pyöröhiotun kiven pinnalla valonlähteen mukaan liukuvan kuusisakaraisen tähden muotoisen valoilmiön. Tällaisia kiviä kutsutaan tähtirubiineiksi ja -safiireiksi, ja ne ovat samoin erittäin arvostettuja. Korundin kovuus Mohsin asteikolla on 9 – mineraaleista vain timantti on sitä kovempaa. Niinpä epäjalo korundi eli smirgeli on merkittävä ainesosa hiontajauheissa.

Sinisiä ja punaisia korundikiteitä
Tähtikorundi
Korundin kidejärjestelmä on trigoninen. Se muodostaa usein mineraalille tyypillisiä tynnyrimäisiä tai sukkulamaisia, läpileikkaukseltaan kuusikulmaisia kiteitä. Korundia esiintyy lähinnä metamorfisissa kivilajeissa, kuten marmorissa ja gneississä. Esiintymisalueita on Myanmarissa, Sri Lankassa, Madagaskarilla, Etelä-Afrikassa ja Uralin vuoristossa.

Irrallisia kiteitä ja kappaleita löydetään usein myös rikastuneina jokien pohjista. Lapin kultahuuhtomoissa tavataan usein korundia, ja Lapissa on nykyisin jopa erikseen korundin huuhdontaan erikoistuneita huuhtomoita. Siksi Rovaniemelle valmistuneen taiteiden talon nimeksi valittiin Korundi.

Lähteet
-------

1. ↑  Jones, Adrian: *Kivet*, s. 47. Suomentanut Koivisto, Marjatta. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-31579-6.
2. ↑  David C. Cook & Wendy L. Kirk: "Korundi", *Mineraalit ja jalokivet*, s. 94. Suomeksi julkaissut Gummerus Kustannus Oy. Suomentanut Kalle Taipale. WSOY, 2009. ISBN 978-951-20-8083-0.
3. ↑  Yle.fi 4.4.2009

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Korundi** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo pienestä virtavedestä. Sanan muista merkityksistä kertoo täsmennyssivu.*
Sulamisvesien muodostama noro.
**Noro** on virtavesi, joka on pienempi kuin puro.

Määrittely
----------

Noron ja puron ero on määritelty Suomen vesilaissa 2011. Noron valuma-alue on yleensä alle 10 neliökilometriä. Jos uomassa virtaa jatkuvasti vettä ja siellä liikkuu merkittävästi kalaa, kyseessä on puro, vaikka valuma-alue olisi pienempikin. Tärkein ero puroon on se, että noro jää kuivilleen säännöllisesti. Norossa myös virtaama on pienempi ja uoma vähäisempi. Eliölajisto on noroissa samantapaista kuin puroissa, mutta suuremmat eläimet kuten kalat ja ravut yleensä puuttuvat.

Norot pienvesinä
----------------

Yhdessä purojen, lampien, lähteikköjen, fladojen ja kluuvien kanssa norot luetaan pienvesiin.

Norot suhteessa vesistön määritelmään
-------------------------------------

Joki, puro ja noro ovat virtavesiä, mutta Suomen vesilain 2011 mukaan noro, toisin kuin puro ja joki, ei ole vesistö, vaikka se voikin olla vesilailla suojeltu vesiluontotyyppi.

Lähteet
-------

* Tolonen, Janne, Jarkko Leka, Katariina Yli-Heikkilä, Liisa Hämäläinen & Lea Halonen: *Pienvesiopas. Pienvesien tunnistaminen ja lainsäädäntö*. Suomen ympäristökeskuksen raportteja 36/2019. Helsinki: SYKE, 2019. ISBN 978-952-11-5071-5 (nid.). Julkaisun verkkoversio (pdf) (viitattu 18.1.2020).

### Viitteet

1. ↑  Tolonen et al. 2019:10, 24.
2. 1 2  Tolonen et al. 2019:10.
3. ↑  Tolonen et al. 2019:24.
4. ↑  Tolonen et al. 2019:16, 51.
**Viulukonsertto** (1935) on viimeinen teos, jonka säveltäjä Alban Berg sai valmiiksi. Se omistettiin "erään enkelin muistolle" eli Alma Mahlerin ja Walter Gropiuksen äkisti kuolleelle tyttärelle Manon Gropiukselle (1916–1935). Teoksessa säveltäjä yhdistelee dodekafoniaa ja tonaalisia piirteitä.

Viulisti Louis Krasner lähestyi helmikuussa 1935 Bergiä pyytäen tätä säveltämään viulukonserton. Vaikka säveltäjä oli täysin omistautunut työlleen *Lulu*-oopperan parissa, Krasnerin idea alkoi kiehtoa häntä ja hän hyväksyi tilauksen. Krasnerin mielestä dodekafoninen musiikki tarvitsi suosiota saavuttaakseen ilmaisullista ja sydämellistä teosta yleisöystävällisessä lajityypissä.

18-vuotiaan Manon Gropiuksen kuolema tapahtui 22. huhtikuuta 1935; sen lisäksi, että Berg omisti konserton Krasnerille, hän sävelsikin siitä muiston Gropiukselle. Berg alkoi heti keskittyä yksinomaan viulukonserttoon (*Lulu* jäi kesken) ja siirtyi mökille Wörtherseehen. Työ viulukonserton parissa oli valmis kahdessa ja puolessa kuukaudessa, joskin koko partituurin kirjoittaminen vei vielä yhden kuukauden.

Konsertto koostuu kahdesta osasta, jotka molemmat edelleen jakautuvat kahteen osaan. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa 19. huhtikuuta 1936 Barcelonassa Hermann Scherchenin johdolla Krasnerin soittaessa viulua. Säveltäjä ei ehtinyt kuulla teoksensa esitystä, koska kuoli 24. joulukuuta 1935 ampiaisenpiston kehityttyä paiseeksi ja infektion pitkityttyä hoidoista huolimatta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Siba.fi: 1900-luvun musiikki: ALBAN BERG (1885-1935) (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Alma-Mahler.com
3. 1 2 3  San Francisco Symphony: Program Notes – BERG: Concerto for Violin and Orchestra[vanhentunut linkki]
4. ↑  New York Philharmonic: Berg Violin Concerto.pdf[vanhentunut linkki]
5. ↑  Chicago Symphony Orchestra: Program Notes: Alban Berg – Violin Concerto (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Allmusic.com: Violin Concerto > Overview (englanniksi)
Koigorodokin piiri Komin tasavallan kartalla.
**Koigorodokin piiri** (ven. Койгородский район, *Koigorodski raion*, komiksi Койгорт район, *Koigort raion*) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1949 perustetun piirin pinta-ala on 10 400 neliökilometriä. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2009).

Koigorodokin piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Priluzjen, luoteessa Sysolan, pohjoisessa Syktyvdinin ja koillisessa Kortkerosin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin ja etelässä Kirovin alueeseen.

Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Griva, Kažym, Koigorodok, Koidin, Kom, Kuzjol, Nižni Turunju, Njutšpas, Podz ja Užga. Hallinnollinen keskus on Koigorodokin kylä, josta on 192 kilometriä Syktyvkariin.

Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 48,0 % venäläisiä, 40,0 % komeja, 4,3 % ukrainalaisia, 2,8 % saksalaisia ja 1,0 % valkovenäläisiä.

Talous perustuu metsänhankintaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 225. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.
2. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g. *gks.ru*.  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 24.12.2009. (venäjäksi)
3. ↑  *Respublike Komi – 85 let: Istoriko-statistitšeski sbornik*, s. 31. Syktyvkar: Territorialny organ Federalnoi služby gosudarstvennoi statistiki po Respublike Komi, 2006. ISBN 5-903273-01-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Koigorodokin piirin virallinen sivusto (venäjäksi)
* Koigorodokin piirille omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Komin piirit ja *kaupunkipiirit*
*Inta* •
Ižma •
Knjažpogost •
Koigorodok •
Kortkeros •
Petšora •
Priluzje •
Sosnogorsk •
Syktyvdin •
*Syktyvkar* •
Sysola •
Troitsko-Petšorsk •
Udora •
*Uhta* •
*Usinsk* •
Ust-Kulom •
Ust-Tsilm •
Ust-Vym •
*Vorkuta* •
Vuktyl
**Pelopeia** viittaa kreikkalaisessa mytologiassa seuraaviin hahmoihin.

Pelopeia, Thyesteen tytär
-------------------------

Pelopeia oli Thyesteen tytär. Thyestes taisteli veljensä Atreuksen kanssa Mykenen valtaistuimesta, ja hänellä oli myös suhde veljensä vaimon Aeropen kanssa. Kostaakseen tämän Atreus tappoi veljensä pojat ja syötti heidän lihansa Thyesteelle.

Thyesteen etsiessä kostokeinoja hän kuuli oraakkelilta, että hän voisi saada kostonsa, jos hän saisi pojan oman tyttärensä kanssa. Pelopeia synnyttikin hänelle Aigisthoksen, mutta hylkäsi lapsensa häveten sukurutsaista tekoaan. Paimen löysi lapsen ja antoi tämän Atreukselle, joka kasvatti poikaa omanaan. Aigisthoksen vartuttua mieheksi Thyestes paljasti hänelle olevansa sekä tämän isä että isoisä ja Atreus on hänen setänsä, jolloin Aigisthos tappoi Atreuksen.

Pelopeia, niobidi
-----------------

Pelopeia, niobidi, oli yksi Amfionin ja Nioben seitsemästä tyttärestä. Hänet tappoi nuolellaan Artemis hänen äitinsä ylpeiltyä lastensa lukumäärällä.

Pelopeia, Peliaan tytär
-----------------------

Pelopeia oli Peliaan ja joko Anaksibian tai Fylomakhen tytär.

Pelopeia, Kyknoksen äiti
------------------------

Pelopeia oli Areen rakastettu, joka synnytti tälle Kyknoksen.. Tosin Kyknoksen vanhemmiksi mainitaan myös Ares ja Pyrene.

Lähteet
-------

1. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxxxviii (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.5.6 (engl. käännös).
3. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 1.9.10 (engl. käännös).
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.7.7 (engl. käännös).
5. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.5.11 (engl. käännös)



|  |  |
| --- | --- |
|  | Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä.Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee "Pelopeia", voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla. |
**Normiavaruus** on matematiikassa lineaariavaruus, joka on varustettu normilla. Normi on matemaattinen yleistys kaksi- tai kolmiulotteisten Euklidisten avaruuksien intuitiivisesta *pituuden* käsitteestä, ja siten normiavaruuden yhteydessä voidaan puhua vektorien pituudesta tai koosta (jotka siis ovat kyseisten vektorien normeja), sekä niiden välisestä etäisyydestä. Tarpeen mukaan tietyn lineaariavaruuden voi varustaa erilaisilla normeilla, ja siksi normiavaruuden määrittämiseksi täytyykin esittää pari {\displaystyle (V,||\cdot ||)}, missä V on lineaariavaruus ja {\displaystyle ||\cdot ||} normi. Itseisarvo {\displaystyle |\cdot |} on erikoistapaus normista, ja myös itseisarvoa vastaavaa merkintää käytetään joistakin normeista. Jos normi on asiayhteydestä selvä, tai sen valinta ei ole tärkeää, voidaan se jättää mainitsematta.

Normiavaruudessa voidaan kahden vektorin X ja Y välinen etäisyys määritellä normiksi {\displaystyle ||X-Y||}.

  

Sanotaan, että kaksi normia ||\cdot||1 ja ||\cdot||2 lineaariavaruudessa V ovat
**ekvivalentteja**, jos on olemassa positiiviset reaaliluvut C ja D, joilla yhtälö

C\|X\|\_{1}\leq \|X\|\_{2}\leq D\|X\|\_{1}
toteutuu kaikilla lineaariavaruuden V vektoreilla X.

Lähteet
-------

1. ↑  Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: *Matematiikan käsikirja*, s. 289–290. Helsinki: Tammi, 1994. ISBN 951-31-0471-0.

Kirjallisuutta
--------------

* Jalava, Väinö: *Moderni analyysi I*. 15. Tampere: TTKK, 1976. ISBN 951-720-223-7.
**Aimé Anthuenis** (s. 21. joulukuuta 1943) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.

Ura
---

Anthuenis aloitti pelaajauransa KSC Lokerenissa debytoiden edustusjoukkueessa vuonna 1961. Hän luuti Lokerenin takalinjoilla 13 vuoden ajan kunnes siirtyi FC Eekloon ja myöhemmin KV Ertveldeen, jonka pelaajavalmentajana hän lopetti aktiiviuransa vuonna 1980. Tämän jälkeen hän palasi KSC Lokerenin organisaatioon juniorivalmentajaksi, kunnes nousi 1985 edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän valmensi Lokerenia kaksi kautta siirtyen 1987/88 Royal Charleroin peräsimeen. Pesti jäi kuitenkin yhteen kauteen ja 1988 Anthuenis palasi Lokerenin päävalmentajaksi. Viiden Lokeren-kauden jälkeen Anthuenis toimi 1993–1994 Germinal Ekerenin ja 1995–1996 KSW Waregemin päävalmentajana, kunnes siirtyi lokakuussa 1996 KRC Genkin peräsimeen. Genkissä hän voitti uransa ensimmäisen pokaalin johdattaen seuran Belgian mestariksi 1998/99. Hänet valittiin myös Belgian liigan vuoden valmentajaksi.

Mestaruuskauden jälkeen Anthuenis siirtyi suurseura RSC Anderlechtin päävalmentajaksi ja johdatti brysseliläiset kahteen Belgian mestaruuteen. Anthuenis'n johdolla seura pelasi hyvin myös Mestarien liigassa voittaen Manchester Unitedin, Real Madridin, SS Lazion, PSV Eindhovenin ja FK Dynamo Kiovan.

Menestyksekkään RSC-pestinsä jälkeen hän siirtyi kesällä 2002 Belgian maajoukkueen peräsimeen. Hän ei kuitenkaan onnistunut luotsaamaan *Punaisia paholaisia* arvokisoihin ja sai lähteä MM2006-karsintojen jälkeen. Tammikuussa 2006 hän jatkoi uraansa jälleen KSC Lokerenissa, mutta erosi jo helmikuussa terveyssyiden vuoksi.

Anthuenis palasi vielä valmennustehtäviin marraskuussa 2008 siirryttyään KFC Germinal Beerschotin päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut syyskuussa 2009 kehnosti alkaneen liigakauden vuoksi.

Helmikuussa 2010 Anthuenis siirtyi Belgian ykkösdivisioonassa pelaavan Liersen päävalmentajaksi. Veteraanivalmentaja nosti Liersen kauden päätteeksi pääsarjaan, mutta sai potkut jo syyskuussa 2010 kehnosti alkaneen kauden vuoksi.

### Meriitit valmentajana

* Belgian mestaruus (3): 1999, 2000, 2001
* Belgian Cup: 1998
* Belgian Liigacup: 2000
* Belgian Supercup: 2000, 2001
* Belgian vuoden valmentaja (3): 1999, 2000, 2001

Lähteet
-------

1. ↑  Anthuenis to coach Belgium
2. ↑  Anthuenis stands down[vanhentunut linkki]
3. ↑  Anthuenis nieuwe coach Germinal Beerschot
4. ↑  Daerden volgt Anthuenis op als coach bij Germinal Beerschot
5. ↑  Aimé Anthuenis nouvel entraîneur du Lierse[vanhentunut linkki]
6. ↑  Anthuenis sacked as Lierse coach

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Eric Gerets** | **Belgian vuoden valmentaja**1999, 2000, 2001 | Seuraaja:**Sef Vergoossen** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Jean Dockx** | **RSC Anderlechtin päävalmentaja**1999–2002 | Seuraaja:**Hugo Broos** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Robert Waseige** | **Belgian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja**2002–2006 | Seuraaja:**René Vandereycken** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Herman Helleputte** | **Lierse SK:n päävalmentaja**2–9/2010 | Seuraaja:**Eric Van Meir** |
Luutnantti Aimo Turunen haastattelee paikallisia Aunuksen karjalaisia Aunuksen radioon toukokuussa 1942.
**Aimo Armas Turunen** (25. helmikuuta 1912 Ilomantsi – 21. syyskuuta 2000) oli suomalainen kielitieteilijä ja itämerensuomalaisten kielten professori.

Turunen valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1934. Pian valmistumisensa jälkeen hänet valittiin Königsbergin yliopiston suomen kielen lehtoriksi. Suomeen palattuaan hän toimi suomen kielen lehtorina Riihimäen lyseossa. Turunen osallistui niin talvisotaan kuin jatkosotaan. Jatkosodassa hänen yksikkönsä oli Kevyt osasto 15, jonka joukoissa hän oli mukana edettäessä Itä-Karjalaan aina Syvärille asti. Rintamien vakiinnuttua hän siirtyi Pekka Tiilikaisen johtamaan Aunuksen Radioon. Hän työskenteli jatkosodan loppuvaiheessa Äänislinnassa eli Petroskoissa ja oli viimeisiä suomalaisia, joka poistui kaupungista kesäkuussa 1944. Sodasta palattuaan hän jatkoi opetustyötään Riihimäen lyuseossa.

Turunen oli Tyttönormaalilyseon suomen kielen yliopettaja 1952–1959, Helsingin yliopiston dosentti 1950–1959, suomalaisen filologian apulaisprofessori 1959–1971 ja itämerensuomalaisten kielten professori 1971–1976. Hänen väitöskirjansa oli *Lyydiläismurteiden äännehistoria I-II* (1946 ja 1950). Aiheeseen hän oli tutustunut toimittuaan jatkosodan aikana Aunuksen Radion karjalan-, vepsän- ja lyydinkielisten lähetysten toimittajana. Turusen kansanrunousaiheinen tutkimus kiteytyy teoksessa *Kalevalan sanakirja* (1949). Sen laajennettu painos sisältää kaikki 7 380 *Kalevalan* sanaa. Turunen oli laatimassa useita äidinkielen oppikirjoja.

Turusen luottamustehtävistä huomattavimmat olivat puheenjohtajuudet Kotikielen seurassa 1959–1967 ja Kalevalaseurassa 1975–1981. Vuonna 1990 Turunen julkaisi muistelmateoksen *Nuoruus rauhan ja sodan Karjalassa*, jolle myönnettiin samana vuonna P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1967, osa 9, palsta 203
2. 1 2 3  Turunen, Aimo hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi) Viitattu 16.12.2014.
3. ↑  Nuoruus sodassa - Kielentutkija kouliutui rintamalla ja Aunuksen radiossa.  *Helsingin Sanomat*, 23.10.1990, s. B6 (18). HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 9.4.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Uppslagsverket Finland
* Biografiasampo

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Charles Dawson "Daws" Butler** (16. marraskuuta 1916 – 18. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän toimi vuosikymmenien ajan äänenä lukuisille tunnetuille piirroshahmoille kuten Jogi-karhulle ja Hakki-koiralle. Butler palkittiin Anniella elämäntyöstään ääninäyttelijänä vuonna 1984.

Butlerin kuoltua hänen työtään jatkoi Greg Burson, joka oli ollut monien vuosien ajan hänen henkilökohtaisessa opastuksessaan, myös Nancy Cartwright, Corey Burton ja Bob Bergen olivat Butlerin opissa.

Biografia
---------

Butler ei koskaan ajatellut tekevänsä äänityötä ja ollessaan high schoolissa, hän oli hyvin ujo ja syrjäänvetäytyvä. Butler oli kuitenkin hauska poikien kesken, mutta ujosteli tyttöjen ja suuren yleisön edessä. Viihdyttäessään kavereitaan hän ei omien sanojensa mukaan edes tiennyt tekevänsä imitaatiota. Butler tiesi olevansa hyvä näyttelemisessä, mutta pienen kokonsa vuoksi torjui ajatuksen ja kiinnostui enemmän kirjoittamisesta, jossa hän oli myös hyvä. Butler ajatteli tulevansa animaattoriksi tai jotain piirrettyihin liittyvää, sillä hän piti kirjoittamisesta ja piirtämisestä. Jonkin aikaa Butler kävi amatöörikisoissa Chicagossa yrittääkseen päästä yleisön kammosta eroon. Kuullessaan ensimmäisiä nauruja hänen pelkonsa hävisi vähitellen ja pian Butler tottui tämän myötä esiintymään yleisön edessä.

### Uran alku

Butler meni 1940-luvulla tapaamaan Johnny Burtonia Warner Bros. Animationille ja halusi kokeilla ääninäyttelemistä huolimatta siitä, ettei hän ollut aikaisemmin tehnyt mitään äänirooleja. Butler koe-esiintyi suoraan Burtonin pöydän edessä ja teki noin 25 eri hahmon ääntä, joita hän keksi. Burton oli vakuuttunut, mutta kertoi Mel Blancin tekevän heille kaikkien hahmojen äänet ja ehdotti ottamaan yhteyttä Metro-Goldwyn-Mayerilla työskentelevään Tex Averyyn. Myöhemmin Butler meni tapaamaan Averyä ja astui sisään studioteatteriin. Avery istui teatterissa ja Butler siirtyi mikrofonin ääreen, jossa hän esitti noin 40 minuutin verran kaiken mahdollisen äänen, joita hänelle tuli mieleen, kuten englantilaisia, skotlantilaisia, irlantilaisia, venäläisiä ja puolalaisia hahmoja, sekä etelän murteella puhuvia hahmoja, itä-Lontoon murteella puhuvia hahmoja, vanhoja miehiä ja pikkulapsia. Kaiken tämän jälkeen Avery oli vakuuttunut ja seuraavana aamuna Butler sai puhelin soiton, jossa hän kuuli saavansa työpaikan. Hän ei kuitenkaan kuulunut mihinkään ammattiliittoon ja soitti Screen Actors Guildiin, jossa Butler kertoi saaneensa juuri työpaikan ääninäyttelijänä, minkä jälkeen hän meni tapaamaan Tex Averyn tehdäkseen ensimmäisen äänityssessionsa Metro-Goldwyn-Mayerilla.

Aiheesta muualla
----------------

* Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Pelon hetket** (*The Vanishing*) on George Sluizerin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1993. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1988 alankomaalaisesta elokuvasta *Kadonnut*. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kiefer Sutherland, Jeff Bridges, Sandra Bullock ja Nancy Travis. Elokuva kertoo perheenisästä Barneystä (Jeff Bridges), joka on hellä ja huolehtivainen aviomies, mutta samaan aikaan suunnittelee kauheaa tekoa. Kiefer Sutherland näyttelee Jeff Harrimania, joka on kuumeisesti yrittänyt etsiä kadonnutta naisystäväänsä viimeiset kolme vuotta.

Juoni
-----

Jeff Harriman on naisystävänsä Dianen kanssa automatkalla. He pysähtyvät tankkaamaan huoltoasemalle, jossa Diane yllättäen katoaa. Kolmen vuoden ajan Jeff yrittää epätoivoisesti etsiä äkillisesti kadonnutta naisystäväänsä, eikä hän tunnu saavan mielenrauhaa. Jeff tapaa uuden tuttavan, Ritan, ja yrittää tämän avulla unohtaa Dianen ja aloittaa puhtaalta pöydältä. Pian Barney kuitenkin astelee Jeffin kotiovesta sisään ja tunnustautuu olevansa Dianen sieppaaja. Hän kehottaa Jeffiä tulemaan mukaansa, mikäli tämä haluaa tietää, mitä Dianelle tapahtui. 

Barney tarjoaa Jeffille huumattua kahvia, jonka juodessaan tämä saisi tietää, mitä Dianelle tapahtui. Jeff suostuu juomaan, ja myöhemmin hän herää haudattuna maan alta ja joutuu paniikkiin. Rita on kuitenkin päässyt Barneyn jäljille ja löytää tiensä mökille. Rita on joutumassa Barneyn surmaamaksi, mutta pelastautuu uskottelemalla kaapanneensa Barneyn tyttären. Rita pelastaa Jeffin, joka tajuihinsa palatessaan tappaa Barneyn lapiolla.

Rooleissa
---------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Kiefer Sutherland  | … |  Jeff Harriman
  |
|  Jeff Bridges  | … |  Barney Cousins
  |
|  Nancy Travis  | … |  Rita Baker
  |
|  Sandra Bullock  | … |  Diane Shaver
  |

Arvioita
--------

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei hyvin näytelty mutta "etäännyttävän oloinen" uudelleenfilmatisointi vedä vertoja alkuperäiselle alankomaalaiselle elokuvalle. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "hyvä".

Lähteet
-------

1. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.

Aiheesta muualla
----------------

* *Pelon hetket* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Pelon hetket* Elonetissä.
Pirtiniemennokan rajakivi Loimaan, Ypäjän, Someron ja Tl Kosken rajalla huhtikuussa 2011.
**Pirttiniemennokka** on Varsinais-Suomen, Hämeen ja Satakunnan historiallisten maakuntien rajapaikka. 2000-luvulla se on edelleen Varsinais-Suomen ja Kanta-Hämeen nykymaakuntien sekä Loimaan (aiemmin Mellilän ja Loimaan kunnan), Ypäjän, Someron ja Tl Kosken kuntien rajapaikkana.

Rajapaikkana Pirttiniemennokka muodostuu Loimaan Öksyssuon eli Eksyssuon rahkaan pistävästä harjuniemekkeestä, jonka päässä suon reunassa on rajamerkkinä pitkä kolmitahkoinen kivi. Vanhoissa asiakirjoissa puhutaan metsäniemekkeestä, mutta kun suota on 1900-luvulla ojitettu, myös ympäröivä suo rajapaikan läheisyydessä on puustoista. Vielä 1950-luvun lopulla kangasmaaniemeke on ollut kokonaan avosuon ja mäntyrämeen ympäröimä.

Rajapaikasta on olemassa asiakirjatietoja vuodesta 1489 alkaen. Paikalla yhtyvät Loimaan (aiemmin Mellilän) Vähäperän, Loimaan (aiemmin Loimaan kunnan) Joenperän, Ypäjän Mannisten, Someron Vilukselan, Tl Kosken Isosorvaston kylien maat. Näistä Loimaan Vähäperä ja Joenperä sekä Ypäjän Manninen ovat historiallista Satakuntaa, Kosken Sorvasto historiallista Varsinais-Suomea ja Someron Viluksela historiallista Hämettä.

Lähteet
-------

* Oja, Aulis. Someron historia vuoteen 1540. *Teoksessa:* Aaltonen, Esko (toim.): *Someron historia I*, s. 7-64. Forssa: Forssan kirjapaino, 1949.

### Viitteet

1. 1 2  Oja 1949:24,35,37.
2. 1 2  Ypäjä, Manninen, Pirttiniemennokka *Kulttuuriympäristön palveluikkuna*. Museovirasto. Viitattu 30.8.2018.
3. 1 2  Pirttiniemennokka *Karttapaikka*. Maanmittauslaitos. Viitattu 30.8.2018.
4. ↑  Oja 1949:35.
5. 1 2  *Peruskartta* 1:20 000. 2111 10 Kauhanoja.  Helsinki: Maanmittausahallitus, 1963.  Kartta Maanmittauslaitoksen vanhat painetut kartat -palvelussa (jpg) (viitattu 30.8.2018)
Pieni-Diomedes  
*Little Diomede Island*Kylä saarella

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
65°45′15″N, 168°55′15″WAlaska Yhdysvallat |
| Saariryhmä | 
Diomedesaaret |
| Korkein kohta | 
280 m |
| Pinta-ala | 
7,3 km² |

Väestö| Asukasluku | 
170 |
| Suurin kaupunki | 
Diomede |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pieni-Diomedes**, myös **Pieni Diomedeensaari** tai  **Krusensterninsaari** (engl. *Little Diomede Island* tai *Krusenstern Island*) on Yhdysvaltojen Alaskan osavaltioon kuuluva saari. Se on toinen Diomedesaarista, jotka sijaitsevat keskellä Beringinsalmea Alaskan ja Siperian välissä. Pieni-Diomedes sijaitsee noin neljän kilometrin päässä itään Venäjälle kuuluvasta Ison-Diomedeksen saaresta. Saarten välissä kulkee kansainvälinen päivämääräraja. Pieni-Diomedeksen asukasluku on noin 170, joista suurin osa asuu saaren ainoassa kaupungissa, Diomedessä. Saaren pinta-ala on noin 7,3 neliökilometriä.

Lähteet
-------

1. ↑  Pieni-Diomedes *Eksonyymit – Kotimaisten kielten keskus*. Viitattu 15.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* The Native Village of Diomede kawerak.org. (englanniksi)
**Hämeenkyrön Lehti** oli Hämeenkyrössä ja Tampereella vuosina 1895–1897 ilmestynyt paikallislehti. Vuosina 1896–1897 sen nimenä oli *Kunnalliset Sanomat*.

Frans Enok Nymanin perustama *Hämeenkyrön Lehti* oli järjestyksessä toinen Suomessa ilmestynyt paikallislehti. Sen tärkeimpiä tehtäviä oli Hämeenkyrön ja Viljakkalan kunnallisten asioiden käsittely. *Kunnallisina Sanomina* lehti pyrki laajentamaan levikkialuettaan ja sisältöään, mutta lakkasi lopulta kannattamattomana.

Lehti ilmestyi aluksi kahdesti kuussa ja vuodesta 1896 lähtien kerran viikossa. Sen vastaavina toimittajina työskentelivät Frans Enok Nyman (Ania) vuosina 1895–1896 ja Gustaf Adolf Andersson. Painos oli 1 500 kappaletta kesäkuussa 1896.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Suomen lehdistön historia 5: Hakuteos Aamulehti – Kotka Nyheter*, s. 156–157. Kuopio: Kustannuskiila, 1988. ISBN 951-657-239-1.

Aiheesta muualla
----------------

* *Hämeenkyrön Lehti* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Kunnalliset Sanomat* digitoituna kansalliskirjastossa
**Dawoud Rajiha** (arab. داود راجحة‎‎‎; 1947 – 18. heinäkuuta 2012) oli syyrialainen kenraali, joka nimitettiin Syyrian puolustusministeriksi elokuussa 2011. Hän kuoli turvallisuusviraston päämajalla Damaskoksessa tehdyssä pommi-iskussa, jossa kuolivat myös varapuolustusministeri Assef Shawkat (Bašar al-Assadin lanko), entinen puolustusministeri Hassan Turkomani ja turvallisuusviraston päällikkö Hisham Ikhtiar. Haavoittuneiden joukossa oli sisäministeri Mohammad al-Shaar. Vastuun iskusta ottivat sekä Syyrian vapaa armeija että Liwa al-Islam.

Rajiha valmistui Syyrian sotilasakatemiasta vuonna 1967. Hän toimi asevoimien henkilöstöpäällikkönä seitsemän vuoden ajan ja sai kenraalin arvon vuonna 2005. Keväällä 2012 Rajihaan kohdistettiin Yhdysvaltain ja Euroopan unionin taholta pakotteita, koska hänellä katsottiin olleen vastuuta hallituksen vastaisten mielenosoitusten tukahduttamisesta väkivalloin.

Assadin entisen neuvonantaja Ayman Abdel Nourin mukaan Rajihan toimiessa puolustusministerinä korkeampaa valtaa puolustusasioissa käytti todellisuudessa varapuolustusministeri Shawkat. Rajiha otettiin kristittynä hallitukseen, jotta valtionjohdosta välittyisi uskonnollinen moniarvoisuus.

Lähteet
-------

1. 1 2  BBC News Middle East: Syria crisis: Profiles of security and defence chiefs killed in Damascus blast
2. ↑  Marika Kataja-Lian, Syyrian puolustusministeri ja presidentin lanko kuolivat iskussa Yle uutiset 18.7.2012
3. ↑  Pierre Prier: Daoud Rajha, caution chrétienne du régime syrien Le Figaro 18.7.2012, päivitetty 19.7.2012 (ranskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Siikala** (ven. Сиголово, *Sigolovo*) on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.

Siikala sijaitsi Pitkäjärvestä etelään pienen Siikalanjärven rannalla. Kylä esiintyy jo 1600-luvulla suomalaiskylänä. Vainosen ja Tukian suvut muuttivat sinne 1700-luvulla. Siikala oli seurakunnan köyhimpiä kyliä, jossa maat olivat pienet ja kaivojen puuttumisen takia vettä otettiin pienestä lammesta. Vuonna 1838 Siikalassa asui 43 ihmistä (21 miestä, 22 naista), vuonna 1856 siellä oli yhdeksän taloa ja 18 sielua, vuonna 1860 taloja oli kahdeksan ja talonpoikia 22, vuonna 1862 taloja oli 14 ja asukkaita 56 (miehiä 23, naisia 33). Vuonna 1867 kylässä merkitty 30 asukasta (miehiä 14 ja naisia 16), kaikki inkeriläiset (savakot). Vuonna 1926 kylässä oli 37 taloa ja 156 asukasta, niistä 153 inkeriläisiä. Vuonna 1939 Siikalassa oli 48 taloa.*lähde?*

Siikalassa sijaitsi vuosina 1720–1774 Järvisaaren seurakunnan luterilainen kirkko. 1910-luvulla kylässä toimi venäjänkielinen ja 1920- ja 1930-luvulla suomenkielinen koulu.

Isäntien sukunimet 1900-luvun alussa: Finberg, Kvist (kotoisin Artjärvestä), Tukia, Tolla (Jääski), Vainonen, Siippalainen, Ollilainen (Nurmes). Siikalalaissyntyisen, Pietarissa asuneen kultasepänkisälli Juhana Paavonpoika Vainosen poika Vasili Vainonen (1901–1964) tuli kuuluisaksi balettimestarina ja koreografina muun muassa Mariinski- ja Bolšoi-teattereissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  von Köppen, Peter: Erklärender Text zu der ethnographischen Karte des St. Petersburger Gouvernements St.-Petersburg, 1867:  elib.shpl.ru.
3. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
| "Pienestä pitäen"Juice Leskinen Grand Slam |
| --- |
|  |
| Kappaleen tiedot |
|  Albumilta | *Taivaan kappaleita* |
|  Julkaistu | 1991 |
|  Tyylilaji | suomirock |
|  Kesto | 04.04 |
|  Levy-yhtiö | Johanna |
| ' **muut kappaleet** |
| "Piru vie"1 | "Pienestä pitäen"2 | "Kädet"3 |

"**Pienestä pitäen**" on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1991. Laulu on kirjoitettu aikana, jolloin Juice Leskinen oli tavannut tulevan vaimonsa Annelen.

"Pienestä pitäen" ilmestyi Juice Leskinen Grand Slamin LP:llä *Taivaan kappaleita* ja tuplasinglenä, jonka muut kappaleet ovat "Daisarit", "Siniristiloppumme" ja "Action!!!". Kappaleen esittävät Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (piano, urut ja taustalaulu), Ila Loueranta (akustinen kitara ja taustalaulu), Jari Yliaho (sähkökitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso) ja Vesa Sytelä (rummut). Kappale oli Suomen singlelistan ykkösenä 24. kesäkuuta – 7. heinäkuuta 1991.

Vuonna 2009 Pate Mustajärvi lauloi kappaleesta cover-version, joka ilmestyi sekä singlenä että *Ollaan ihmisiksi* -albumilla, jolla Mustajärvi tulkitsee Juice Leskisen kappaleita.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Juice Leskinen. Syksyn sävel. Kaikki singlet 1974–2004*. CD-boksin liite. Johanna Kustannus, 2007.
2. ↑  Nyman, Jake (toim.): *Suomi soi 4: Suuri suomalainen listakirja*. Tammi, 2005. ISBN 951-31-2503-3.
**Flagship** oli itsenäinen videopelejä kehittävä japanilainen pelitalo, joka perustettiin vuonna 1997. Vuonna 2007 yritys sulautettiin Capcomiin. Yrityksen perusti Yoshiki Okamoto 24. huhtikuuta 1997.*lähde?*

Yritystä rahoittivat Capcom, Nintendo ja Sega.
Flagship on tehnyt käsikirjoituksia uusille ja jo olemassa oleville tuotteille; käsikirjoitusmateriaalia on tehty muun muassa peleihin *Resident Evil Zero* ja *Resident Evil Code: Veronica*. 
Capcomille työskennellessään Flagship on kehittänyt *The Legend of Zelda* -pelejä Nintendolle Game Boy Colorille ja Game Boy Advancelle.

Flagshipin kehittämät pelit
---------------------------

* *The Legend of Zelda: Oracle of Ages* (Game Boy Color)
* *The Legend of Zelda: Oracle of Seasons* (Game Boy Color)
* *The Legend of Zelda: Four Swords* (Game Boy Advance)
* *The Legend of Zelda: The Minish Cap* (Game Boy Advance)

### Oracle-sarja

Vuonna 2000 Flagship aloitti kolmen uuden Zelda-pelin kehittämisen Game Boy Colorille. Projektin valvojana toimi Shigeru Miyamoto ja uuden pelisarjan suunniteltu nimi oli *Triforce Trilogy*, Triforcen legendan mukaan. Kolme peliä muodostuivat Zelda-pelisarjan kahden ensimmäisen osan uudelleenohjelmoinnista ja kolmannen pelin luomisesta. Miyamoton neuvosta alkuperäisestä suunnitelmasta luovuttiin ja kolmen uuden, Hyrulen kolmen jumalattaren ympärille keskittyvien pelien luominen aloitettiin. Pelisarjan nimeksi vaihdettiin *Mysterious Seed Trilogy*. Eri vuodenajoissa liikkuva Din-jumalattaren peli oli nimeltään *The Mysterious Seed of Power*, aikakausissa liikkuva Farore-jumalattaren peli *The Mysterious Seed of Courage* ja värejä ongelmanratkaisussa käyttävä Nayru-jumalattaren peli *The Mysterious Seed of Wisdom*. Myöhemmin Nintendo päätti kahden pelin olevan sopivampi määrä ja *The Mysterious Seed of Courage* peruutettiin. Jäljellä oleva materiaali sekoitettiin, yhteydet jumalattariin poistettiin ja *The Legend of Zelda: Oracle of Ages* ja *The Legend of Zelda: Oracle of Seasons* julkaistiin.

### Four Swords ja A Link to the Past

Flagship käänsi suositun SNES-pelin *The Legend of Zelda: A Link to the Past*:n Game Boy Advancelle. Saman pelikasetin kylkiäisenä Flagship suunnitteli uuden, monen pelaajan Zelda-pelin *The Legend of Zelda: Four Swords*. Four Swordsin ideoita käytettiin myöhemmin Flagshipin suunnittelemassa *The Legend of Zelda: The Minish Cap* ja Nintendon suunnittelemassa *The Legend of Zelda: Four Swords Adventures* -peleissä.

### The Minish Cap

The Legend of Zelda: The Minish Cap täydentää *Four Sword*iin liittyvää legendaa. Peli sai markkinoilla hyvän vastaanoton ja se sisältää monia uusia ideoita, jotka mahdollisesti esiintyvät tulevissa Zelda-peleissä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Brendan Sinclair: Capcom scuttles Flagship  18.5.2007. GameSpot. Viitattu 10.5.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
**Norman Frederick Ticehurst** (1. heinäkuuta 1873 St. Leonards-on-Sea, Sussex – 5. joulukuuta 1969 St. Leonards-on-Sea) oli englantilainen lääkäri ja lintutieteilijä.

Ticehurst opiskeli Clare Collegessa Cambridgen yliopistossa ja Guy's Hospitalissa, josta hän valmistui 1901. Seuraavana vuonna hän perusti lääkärin praktiikan Hastingsiin. 1904 hän pääsi East Sussex Hospitalin, sittemmin Royal East
Sussex Hospital, lääkärikuntaan, ja työskenteli siellä vuoteen 1938 asti. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli lääkintäupseerina Normanhurst Military Hospitalissa Battlessa. Toisen maailmansodan aikana hänet kutsuttiin uudelleen töihin sairaalaan, josta hän 1946 jäi lopullisesti eläkkeelle, ja muutti eläkepäiviksi Kentin Smallhytheen.

Työnsä ohessa Ticehurst tutki lintuja. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsitti lukuisia tieteellisiä artikkeleita, muun muassa keltavästäräkin luokittelusta. Hän oli British Ornithologists' Unionin jäsen, oli toimittamassa British Birds-lehteä, oli yksi teoksien *Handbook of British Birds* (1938) ja *A Practical Handbook of British Birds* kirjoittajista, ja julkaisi kirjan Kentin linnustosta *History of the Birds of Kent* (1909). Hän oli keskiaikaisten arkeologisten kyhmyjoutsenlöytöjen ja lajin tutkimuksen asiantuntija, ja julkaisi aiheesta kirjan *The Mute Swan in England, its History and the Ancient Customs of Swan-Keeping* (1957). Hänen veljensä Claud Buchanan Ticehurst oli myös arvostettu lintutieteilijä.

Ticehurst oli perheellinen. Hänellä oli kolme lasta, joista poika Richard on lääkäri jo neljännessä polvessa, ja työskentelee myös Royal East Sussex Hospitalissa.

Lähteet
-------

* Muistokirjoitus (Ibis 112.) (englanniksi)
* Muistokirjoitus (*British Medical Journal*, 3. tammikuuta 1970) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Normaalikorkeus** {\displaystyle H^{N}} (tai {\displaystyle H^{\*}})on hypoteettisen vastinpisteen korkeus vertausellipsoidista normaalipainovoimakentässä, kun vertausellipsoidin ja vastinpisteen potentiaaliero on sama kuin havaintopisteen geopotentiaaliluku C.

Normaalikorkeus lasketaan pisteen ja korkeusdatumin nollatason välisestä geopotentiaalierosta. Tämä geopotentiaaliero jaetaan keskimääräisellä normaalipainovoimalla {\displaystyle {\bar {\gamma }}}:

{\displaystyle {\bar {\gamma }}={\frac {1}{H^{N}}}\int \_{0}^{H^{N}}\gamma dH^{N}}
{\displaystyle H^{N}={\frac {C}{\bar {\gamma }}}}
Normaalikorkeus on pisteen ja kvasigeoidin välinen etäisyys. Normaalikorkeus poikkeaa hieman samasta geopotentiaalierosta lasketusta ortometrisestä korkeudesta. Ero saattaa olla sitä suurempi mitä korkeammalla merenpinnan tasosta ollaan. Etelä-Suomessa ero on muutamia millimetrejä, Käsivarressa korkeintaan 11 cm. 

Normaalikorkeus on käytössä N2000-korkeusjärjestelmässä.

Katso myös
----------

* Ortometrinen korkeus
* Dynaaminen korkeus

Lähteet
-------

* Torge, W & J. Müller, 2012. Geodesy. 4th edition. W. de Gruyter, Berlin, Boston, pp. 83, ISBN 978-3-11-020718-7.

Kirjallisuutta
--------------

* Torge, W. 2001. Geodesy. Third completely revised and extended edition. W. de Gruyter, Berlin, New York, ISBN 3-11-017072-8.
**Narcís Monturiol i Estarriol** (1819–1885) oli espanjalainen keksijä. Hän tutki navigointia veden alla ja rakensi oman sukellusveneen. Ictineo-niminen vene laskettiin vesille Barcelonan satamassa vuonna 1859. Se oli tehty oliivipuusta, tammesta ja kahden millin kuparilevyistä. Rahtialus murskasi Ictineo I:n mutta Monturiol alkoi heti suunnitella uutta isompaa venettä. Ictineo II laskettiin vesille 1864, ja sen höyrykoneella toimiva versio vuonna 1867. Siitä tuli maailman ensimmäinen polttomoottorikäyttöinen sukellusvene. Telakka romutti sen, koska Monturiol ei maksanut laskujaan.

Monturiolilla ei ollut minkäänlaista teknistä koulutusta, mutta hänestä tuli heti paikallinen sankari.

Replika Monturiolin sukellusveneestä Barcelonan merimuseossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Narciso Monturiol 1819-1885 about inventors. Viitattu 23.3.2014. [vanhentunut linkki]
2. 1 2  A steam powered submarine: the Ictíneo Low-Tech magazine. Viitattu 23.3.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Luke Askew** (26. maaliskuuta 1932 Macon, Georgia, Yhdysvallat – 29. maaliskuuta 2012 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli *Easy Riderissa* (1969).

Askew’n ensimmäinen elokuvarooli oli Otto Premingerin elokuvassa *Huomenna on uusi päivä* (1967), mutta varsinaisesti hänet huomattiin näyttelijänä roolissa elokuvassa *Lannistumaton Luke* (1967). Hän oli ensimmäisiä pitkätukkaisia näyttelijöitä, mutta joutui tässä elokuvassa pitämään hattua päänsä peittona. Seuraava elokuva oli John Waynen *Vihreät baretit*, jota varten Askew joutui leikkaamaan hiuksensa. Sen jälkeen tuli *Easy Rider*, jossa hän työskenteli Dennis Hopperin ja Peter Fondan kanssa. Se elokuva teki hänestä nykyelokuvan kulttihahmon. Myöhemmin hän näytteli pääasiassa televisiosarjoissa, kuten *Bonanza*, *Vaarallinen tehtävä*, *Rockford Files*, *Kuuden miljoonan dollarin mies*, *L.A. Law*, *Ihmemies MacGyver*, *Walker, Texasista* ja *Big Love*.

Filmografia
-----------

* *Huomenna on uusi päivä* (1967)
* *Irralliset* (1967)
* *Lannistumaton Luke* (1967)
* *Will Penny - yksinäinen* (1968)
* *Vihreät baretit* (1968)
* *Paholaisen prikaati* (1968)
* *Easy Rider* (1969)
* *Seitsemän rohkean kosto* (1972)
* *Kesyttömät cowboyt* (1972)
* *Ryövärit* (1972)
* *Walking tall part 2 - koston kierre* (1975)
* *Pat Garrett ja Billy the Kid* (1973)
* *Slipstream* (1973)
* *Kova sakki* (1975)
* *Tappava salama* (1977)
* *Wanda Nevada* (1979)
* *Pahuuden kosketus* (2001)
* *Easy Riders, Raging Bulls: How the Sex, Drugs and Rock 'N' Roll Generation Saved Hollywood* (2003) (dokumentti)
* *The Greatest Game Ever Played* (2005)

Lähteet
-------

1. ↑  Luke Askew Obituary *The Oregonian*.  5.4.2012. Viitattu 8.4.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Luke Askew Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Luke Askew Allmoviessa (englanniksi)
* Yahoo.com

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.