recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esimerkki: *Iota subscriptumit* sanassa ᾠδῇ, *ōdē*, datiivi sanasta ᾠδή, *ōdē*, ’laulu’.
**Iota subscriptum** (< lat. "alle kirjoitettu ioota"; m.kreik. ὑπογεγραμμένη (ἰώτα), *hypogegrammenē (iōta)*) on muinaiskreikan polytonisessa ortografiassa käytetty diakriittinen merkki, joka esiintyy pitkän vokaalin α (*ā*), η (*ē*) tai ω (*ō*) alle kirjoitettuna ja näyttää pienikokoiselta iootalta: ᾳ, ῃ, ῳ. Se ilmaisee tällöin diftongeja αι (*āi*), ηι (*ēi*) tai ωι (*ōi*).

Ioota kirjoitetaan näissä diftongeissa *iota subscriptumina* siksi, ettei sitä näissä tapauksissa äännetä. On kuitenkin myös tapauksia, joissa pitkää vokaalia seuraava ioota kirjoitetaan näkyviin *iota adscriptumina*, vaikka sitä ei tuolloinkaan äännetä. Translitteraatiossa ioota jätetään yleensä pois kummassakin tapauksessa.

Iootan ääntäminen kyseisissä diftongeissa lakkasi muinaiskreikassa jo ennen ajanlaskun alkua, minkä seurauksena ioota lakattiin niissä vähitellen myös merkitsemästä näkyviin. *Iota subscriptumin* (samoin kuin *iota adscriptumin*) merkitseminen kehittyi kreikan ortografiaan bysanttilaisella kaudella 1000-luvulla, koska iootalla on kyseisissä tapauksissa kuitenkin kieliopillista merkitystä. Sen avulla voidaan erottaa ennen kaikkea 1. ja 2. deklinaation substantiivien yksikön datiivimuoto (esim. γραφῇ, *grafē* ja ὁδῷ, *hodō*) sekä eräät supistumaverbit (esim. ἀγαπᾷς, *agapās* < ἀγαπάεις, *agapaeis*).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: *Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti*, s. 193–194. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2013. ISBN 978-951-9217-58-1.
*Tämä artikkeli käsittelee kreikkalaista kirjainta. Muista merkityksistä katso Iota.*

**Ioota** (isona kirjaimena **Ι**, pienenä **ι**, m.kreik. ιώτα, *iōta*, kreik. γιώτα, *gióta*) on kreikkalaisen kirjaimiston yhdeksäs kirjain. Sen äännearvo oli muinaiskreikassa lyhyt [i] tai pitkä [i:] ja nykykreikassa aina lyhyt [i]. Kreikkalaisissa numeroissa iootan lukuarvo on 10.

Latinalaisessa kirjaimistossa iootaa vastaa kirjain I/i ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain И/и. Suomen kieleen ioota translitteroidaan muinaiskreikasta *i*, pitkänä mahdollisesti myös *ī*, ja nykykreikasta aina *i*.

Muoto ja sen historia
---------------------

Iota on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (*jod*).

Ioota oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa. Alun perin se muistutti usein enemmän kulmikasta latinalaisen kirjaimiston S-kirjainta tai Z-kirjainta tai siinä oli vielä useampia kulmia. Kulmikas muoto esiintyi pisimpään muun muassa Korintin, Arkadian, Aitolian, Epeiroksen ja Kreetan sekä doorilaisten Kykladien polisten (Melos, Thera) kirjaimistoissa. Muissa kirjaimistoissa kirjain kehittyi aiemmin pystyviivaksi.

Epigrafisissa lähteissä iootasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Muinaiskreikassa iootaa ei äännetä pitkien vokaalien ᾱ (pitkä alfa), η (eeta) ja ω (oomega) jälkeen. Tällöin se kirjoitetaan yleensä pitkän vokaalin alle *iota subscriptumina*, joissakin tapauksissa kuitenkin näkyviin *iota adscriptumina*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kiilunen, Jarmo & Nikki, Nina: *Alfasta oomegaan. Uuden testamentin kreikan tukipaketti*, s. 124–127. Suomen eksegeettisen seuran julkaisuja 103. Helsinki: Suomen eksegeettinen seura, 2013. ISBN 978-951-9217-58-1.
2. ↑  Voutiras, E.: "The introduction of the alphabet". Teoksessa Christidis, A.-F. (toim.): *A History of Ancient Greek. From the Beginnings to Late Antiquity*, s. 267. Cambridge University Press, 2007. ISBN 978-0-521-83307-3.
3. ↑  Karali, M.: "Writing systems". Teoksessa Christidis, A.-F. (toim.): *A History of Ancient Greek. From the Beginnings to Late Antiquity*, s. 204–205. Cambridge University Press, 2007. ISBN 978-0-521-83307-3.
4. ↑  Ancient Greek letter forms *Poinikastas*. Centre for the Study of Ancient Documents, University of Oxford. Viitattu 15.12018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ioota** Wikimedia Commonsissa
Wikibooks 
Wikikirjastossa on aihe: **Keskuspeli**. 

*Tässä artikkelissa käytetään algebrallista merkintätapaa kuvailemaan shakkisiirtoja.*

**Keskuspeli** on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla:

`1.e4 e5 2.d4 exd4`

Pääjatko
--------

Valkean seuraava siirto on lähes aina 3.Dxd4, johon musta vastaa normaalisti 3...Rc6. Päämuunnelmassa valkoinen jatkaa 4.De3, johon musta voi vastata esimerkiksi siirroilla 4...Lb4+, 4...Rf6 tai 4...g6.

**Päämuunnelma ja sen jatkot**

`3.Dxd4 Rc6 4.De3`
`3.Dxd4 Rc6 4.De3 Lb4+`
`3.Dxd4 Rc6 4.De3 Rf6`
`3.Dxd4 Rc6 4.De3 g6`
**Käänteinen skandinaavinen puolustus**

`3.Dxd4 Rc6 4.Da4`

Muut muunnelmat
---------------

**Tanskalainen gambiitti**

`3.c3`
**Halaszin gambiitti**

`3.f4?!`
**Alehin**

`3.Rf3 Lc5`
**Skotlantilainen peli**

`3.Rf3 Rc6` *siirtovaihdoin*
**Philidorin puolustus**

`3.Rf3 d6` *siirtovaihdoin*
**Venäläinen peli**

`3.Rf3 Rf6` *siirtovaihdoin*
**Muunnelma 3.Rf3 Lb4+**

`3.Rf3 Lb4+`

Lähteet
-------

1. ↑  COE
2. ↑  COE
3. ↑  COE
4. ↑  COE
**Iowa, Chicago and Eastern Railroad** (AAR-lyhenne: ICE) on Canadian Pacific Railwayn omistama yhdysvaltalainen rautatieyhtiö, jolla on toimintaa Iowan, Minnesotan, Illinoisin, Wisconsinin, sekä Missourin osavaltioissa. Yhtiön rataverkon pituus on noin 1400 mailia (2253 kilometriä) ja se muodostaa yhdessä emoyhtiönsä Dakota, Minnesota and Eastern Railroadin (DME) kanssa yhdysvaltain laajimman *Class II*-luokan rautatien yli 2500 mailin rataverkollaan. Yhtiö harjoittaa vain tavaraliikennettä. DME-yhtiötä hallitsee holding-yhtiö Cedar American Rail Holdings ja ICE on DME:n tytäryhtiö.

Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 2002 kun Dakota, Minnesota & Eastern osti I&M Rail Link-rautatieyhtiön Montana Rail Link-rautatieyhtiöltä. ICE aloitti toimintansa tällä rataverkolla 30. heinäkuuta 2002. Tämä mahdollisti DME:lle suorat vaihtoyhteydet kaikkiin yhdysvaltain *Class I*-luokan rautateihin muun muassa Chicagon (Union Pacific, BNSF Railway, Canadian National, Canadian Pacific, CSX, Norfolk Southern, kaikki Belt Railway of Chicago-terminaaliyhtiön kautta) ja Kansas Cityn kautta (Kansas City Southern) sekä muun muassa Iowa Interstate, Wisconsin and Southern, Elgin, Joliet and Eastern, Indiana Rail Road, Chicago, South Shore & South Bend, Illinois Railway, Twin Cities and Western-yhtiöiden rataverkkoihin.

ICE kuljettaa pääasiassa viljaa, kemikaaleja, lannoitteita, hiiltä, rautaromua, terästuotteita, elintarvikkeita ja autoja. Liikenteenohjaus suoritetaan DME:n ja ICE:n yhteisestä liikenteenohjauskeskuksesta joka sijaitsee Etelä-Dakotassa Sioux Fallsin kaupungissa. ICE työllistää noin 500 työntekijää.

Lokakuussa 2007 Canadian Pacific Railway osti koko DME:n koko osakekannan, johon kuului myös ICE, ja sulautti yhtiöt osaksi omaa rataverkkoaan. Surface Transportation Board hyväksyi fuusion, joka toteutettiin 31. lokakuuta 2008.

Vetokalusto
-----------

ICE:llä on 87 käytettynä hankittua dieselvetureita:

* 7 kpl EMD GP9-sarjan veturia, numerot 103, 105, 112, 114, 120, 126 ja 137
* 4 kpl EMD GP38-sarjan veturia, numerot 3800-3803, emoyhtiö DME:ltä vuokrattuja.
* 10 kpl EMD GP40-2-sarjan veturia, numerot 4200-4209
* 3 kpl EMD SD40-3-sarjan veturia, numerot 6100-6102
* 63 kpl EMD SD40-2-sarjan veturia, numerot 6210-6217 ja 6400-6459

sekä vaihteleva määrä lainattuja/vuokrattuja vetureita.

Lähteet
-------

1. ↑  Merger is now complete  31.10.2008. Railway Gazette International.  Arkistoitu 29.1.2009. Viitattu 31.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* J.G. Kirschnerin sivusto, kattava tietopaketti muun muassa yhtiön rataosista, vetureista, ja juna-aikatauluista (englanniksi)
* Tietoa IC&E:n toiminnasta Quad Citiesin alueella (englanniksi)
Loimaan kaupunkiseurakunnan vanhan kirkon muistokivi.
**Loimaan Keskuspuisto** on Loimaan keskustassa Väinämöisenkadulla sijaitseva puistoalue. Puiston vieressä sijaitsevat Loimaan keskustan palvelut.

Historia
--------

Nykyisellä puistoalueella sijaitsi Loimaan vanha kaupunginkirkko, joka purettiin nykyisen Loimaan Kaupunginkirkon valmistuttua.

1990-luvun lopulla puistoon alettiin kiinnittää huomiota; viheralueita kunnostettiin ja puistoon pystytettiin patsaita. 2010-luvun alussa puiston puut kaadettiin tulevan kunnostuksen takia. Samaan aikaan puistoa uusittiin ja uusia istutuksia istutettiin. Vuonna 2017 puistoon tuotiin kuntoiluvälineet, jotka ovat vapaasti kaikkien käytettävissä. Puiston vieressä sijaitsee myös esiintymislava.

Keskuspuiston patsaat ja muistomerkit
-------------------------------------

Loimaan Leipätyttö on valtakunnallisestikin tunnettu patsas.
Keskuspuistossa sijaitsee useita patsaita sekä muistomerkkejä, jotka ovat pääosin Alpo Jaakolan tekemiä ja Loimaan kaupungille lahjoittamia.

Puiston tämänhetkiset pysyvästi paikallaan olevat patsaat:

* *Loimaan kaupunkiseurakunnan vanhan kirkon muistokivi,* Elias Anttila (vuosiluku ei tiedossa)
* *Loimaan leipätyttö,* Alpo Jaakola (1982), lahjoitettu Loimaan kaupungille
* *Ystävyyskunnat,* tuntematon tekijä
* *Loimaan pesäpalloilulle,* tekijä ei tiedossa (1982)
* *Itsenäinen Suomi 50 vuotta-juhlakuusi,* pystyttänyt Loimaan kaupunki
* *Rauhanpaasi,* tuntematon tekijä

### Katso myös

* Luettelo Loimaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä.

Tapahtumia
----------

Vieressä sijaitsevalla torilla järjestetään paljon tapahtumia. Tiistai sekä perjantai ovat jokaviikkoiset toripäivät, jolloin torille kokoontuu myyjiä. Lisäksi muita torilla järjestettäviä tapahtumia ovat keväisin Aprillimarkkinat, kesällä Nuorten kauppiaiden markkinat sekä syksyllä Savipäivämarkkinat.

Lähteet
-------

1. ↑  Kirkko keskellä kylää: PELKISTETTY JA MONITOIMINEN *ts.fi*.  5.3.2005. Viitattu 10.10.2020.
2. ↑  Loimaan keskuspuisto *YouTube*.  21.10.2017. LeikkiSet Oy.
3. ↑  Loimaan kaupunki / Tori *loimaa.fi*.
Yksinkertainen ionisaatiokammio. Penetroiva säteily ionisoi kaasumolekyylejä, jolloin elektronit ja ionit siirtyvät elektrodeille aiheuttaen signaalin.
**Ionisaatiokammio** on geigermittarin ja verrannollisuuslaskurin ohella yksi kaasutäytteisistä hiukkasilmaisintyypeistä ja sen toiminta perustuu kammion sisältävän kaasun ionisaatioon.

Rakenne ja toimintaperiaate
---------------------------

Ionisaatiokammio on muodoltaan tavallisesti joko sylinterimäinen tai suorakulmainen, joka on täytetty kaasulla. Sylinterinmallisessa ilmaisimessa seinämä on katodi ja keskellä on anodilanka. Anodin ja katodin välille on synnytetty oikeansuuruinen jännite, jotta ilmaisin toimii halutulla tavalla. Jännitteen on oltava riittävän suuri ja toisaalta jännite ei saa olla liian suuri. Pienillä keräysjännitteen arvoilla osa syntyneistä positiivisista ja negatiivisista ioneista ehtii yhtyä uudelleen neutraaleiksi atomeiksi eli rekombinoitua ennen saapumista elektrodeille. Keräysjännitteen pitää olla tarpeeksi suuri, niin että käytännöllisesti katsoen kaikki varaukset saadaan kerättyä ennen rekombinaatiota. Keräysjännitteen nostaminen lisää ionien ja erityisesti elektronien energiaa tarpeeksi, ne alkavat aiheuttaa lisää ionisaatiota törmäillessään kaasumolekyyleihin. Syntyneet uudet elektronit kiihtyvät myös sähkökentässä ja lisäävät edelleen ionisaatiota. Seurauksena on elektronivyöry, joka loppuu vasta, kun kaikki vapaat elektronit ovat kulkeutuneet anodille.

Kun säteily läpäisee ilmaisinkammion, se irrottaa kaasumolekyyleistä elektroneita. Ionit pyrkivät siirtymään katodille ja elektronit anodille. Toisin kuin geigermittarissa tai verrannollisuuslaskurissa, ionisaatiokammiossa ei synny elektronivyöryjä. Syntynyt signaalivirta on verrannollinen ilmaisimen läpäisseen säteilyhiukkasen energian suuruudelle. Tämän vuoksi ilmaisimella on mahdollista erottaa suuri- ja matalaenergiaiset hiukkaset, toisin kuin geigermittarilla.

Ionisaatiokammion huono puoli on se, ettei ilmaisin kykene erottamaan samaan aikaan saapuneita hiukkasia. Ionisaatiokammiolla on myös heikko aikaresoluutio, sillä se ei pysty havaitsemaan kahta perättäistä hiukkasta, jos ne saapuvat alle millisekuntien aikavälillä.

Lähteet
-------

1. ↑  Prakash: *An Introduction to Med. Biophysics*, s. 162. Jaypee Brothers Publishers, 1998. ISBN 9788171795932. (englanniksi)
2. ↑  Gopal B. Saha: *Physics and Radiobiology of Nuclear Medicine*, s. 81. Springer, 2012. ISBN 9781461440116. (englanniksi)
3. ↑  Seppo Klemola: Säteilyn ilmaisimet  2002. Säteilyturvakeskus. Viitattu 09.08.2021.
4. ↑  Holger Pettersson & David J. Allison: *The Encyclopaedia of Medical Imaging*, s. 218. Nide 3,Osa 1. Taylor & Francis, 1998. ISBN 9781901865134.
5. 1 2  Sharma: *Atomic And Nuclear Physics*, s. 258-259. Pearson Education India, 2008. ISBN 9788131719244. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ionisaatiokammio** Wikimedia Commonsissa
*Tämä artikkeli kertoo nyrkkeilijästä. Howard Davis on myös entinen yleisurheilija.*

**Howard Edward Davis jr.** (14. helmikuuta 1956 Glen Cove, New York – 30. joulukuuta 2015) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja amatöörien maailmanmestari.

Davis voitti 18-vuotiaana maailmanmestaruuden höyhensarjassa eli alle 57-kiloisissa Havannassa 1974. Kaksi päivää ennen Montréalin 1976 olympialaisia hänen äitinsä kuoli sydänkohtaukseen, mutta hän otteli kuitenkin olympialaisissa ja voitti kultaa kevyessä sarjassa eli alle 60-kiloisissa. Hän voitti japanilaisen Y. Segawan pistein 5–0, kolumbialaisen L. Asprillan kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä, bulgarialaisen Tsvetan Tsvetkovin luovutuksella kolmannessa erässä, jugoslavialaisen Ače Ručevskin pistein 5–0 sekä loppuottelussa romanialaisen Simion Cuţovin pistein 5–0. Davis palkittiin Val Barker -palkinnolla kisojen teknisimpänä nyrkkeilijänä.

Olympialaisten jälkeen Davis siirtyi ammattilaiseksi ja pääsi ottelemaan MM-tittelistä mutta ei koskaan voittanut maailmanmestaruutta.

Kesällä 2015 Davisilla diagnosoitiin parantumaton ja pitkälle edennyt keuhkosyöpä, vaikka hän ei ollut koskaan käyttänyt alkoholia tai tupakkatuotteita. Hän kuoli puoli vuotta myöhemmin 30. joulukuuta 2015 59 vuoden iässä.

Lähteet
-------

* Lounasheimo, Ilmo: *Kehän sankarit*, s. 750. WSOY, 1987. ISBN 951-0-13981-5.
* Kluge, Volker: *Olympische Sommerspiele, die Chronik III*, s. 499, 620. , 2000. ISBN 3-328-00741-5.
* Wallechinsky, David: *The Complete Book of the Olympics*, s. 186. , 1988. ISBN 0-14-010771-1. (englanniksi)
* Howard Davisin olympiasijoitukset Sports Reference LLC.  Arkistoitu 20.5.2011. Viitattu 31.12.2015. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Sports Reference LLC
2. 1 2 3 4 5  Kluge, s. 620
3. ↑  Lounasheimo, s. 750
4. 1 2  Wallechinsky, s. 186
5. 1 2  Kluge, s. 499
6. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Howard Davis** Wikimedia Commonsissa
**Tauno Jari Mikael Kuuluvainen** (s. 14. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kansantaloudellisen metsäekonomian professori emeritus.

Jari Kuuluvainen syntyi maanviljelijä Lauri Kuuluvaisen ja Hilda Sankarin perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Iitin yhteiskoulusta 1969 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1975, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1976 ja valtiotieteiden lisensiaatiksi 1984. Filosofian tohtoriksi Kuuluvainen väitteli Uumajan yliopistossa 1989. Hän toimi tutkijana Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä 1984–1985, Washingtonin yliopistossa 1985, Ruotsin maatalousyliopistossa Uppsalassa 1989 ja Wisconsin-Madisonin yliopistossa 1995–1996. Metsäntutkimuslaitoksen palveluksessa Kuluvainen työskenteli 1978–1997 ja Helsingin yliopiston kansantaloudellisen metsäekonomian professorina 1997–2009.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lasse Pajala, John Lagerbohm, Ulla Strengell-Silainen (toim.): *Kuka kukin on 2011*, s. 449. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2  Veli-Matti Autio (toim.): *Suomen professorit. Finlands professorer*, s. 298. Helsinki: Professoriliitto, 2000. ISBN 951-95189-6-7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät Muokkaa Wikidatassa | 
* Mathematics Genealogy Project

 |

 |
**Leo Rauno Karppanen** (28. elokuuta 1939 Rääkkylä – 28. syyskuuta 2020 Kitee) oli kiteeläinen kuvataiteilija. Hän teki maalauksia, veistoksia ja seinäreliefejä.

Karppanen opiskeli Liperin Siikasalmen maatalousoppilaitoksessa ja teki elämäntyönsä maanviljelijänä. Hän muutti avioitumisen jälkeen Kesälahden Hummovaaraan Maire-vaimonsa kotitilalle Kainulaan ja viljeli samalla myös synnyinkotinsa Saihon pellot Kiteen Heinonniemessä. Taiteilijan töihin Leo paneutui kokopäiväisesti 1980-luvun lopulta lähtien, jolloin hänen poikansa jäi jatkamaan Kainulan tilaa ja Leo ja Maire palasivat Saiholle. Taiteilija rakensi entiseen navettaan ateljeen ja näyttelytilat, ja lisäksi teoksia oli esillä vanhassa riihessä ja 2010 rakennetussa aitassa. Saiho-gallerian olennainen osa oli teosten lisäksi puutarha. Taiteilija kuvitti kiteeläisen Pahan Pajarin tarinan, kuvasi maataloustöitä ja otti teoksillaan kantaa maailmanrauhan puolesta. Veistosten teon hän aloitti 1970-luvulla rautatöistä, mutta vaihtoi materiaalin puuhun. Karppanen on veistänyt Kesälahden kirkon krusifiksin. Pysyvän kädenjälkensä Karppanen jätti myös Hummovaaran Juhanantuvan koristeveistoksiin. Hän pyysi apua lapsenlapsiltaan, ja latasi ennen kuolemaansa yhdessä heidän kanssaan Youtubeen videotallenteen Helsingissä 1994 pidetystä näyttelystä, jota piti tärkeänä. Leon ensimmäinen taidenäyttely oli Kesälahdella 1980, ja sittemmin hän piti näyttelyitä ympäri maata.

Suurin osa Karppasen töistä on Kalevala- ja Raamattuaiheisia, joskin myös eläinreliefejä ja muun muassa Euroopan unionia löytyy aihevalikoimasta.

Karppasen pienoisveistos porsaita imettävästä emakosta jaetaan vuosittain Suomen Sikayrittäjät ry:n Vuoden sikateko -tunnustuspalkintona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hanneliina Kojo: Muistokirjoitus, Leo Karppanen 1939–2020, Koti-Karjala, 2020, No 68, sivu 5, julkaistu 23.10.2020
2. ↑  Kuolinilmoitus, Leo Rauno Karppanen, Karjalainen, 2020, No 279, sivu 36, julkaistu 11.10.2020
3. ↑  Puutaide, Wordpress.com
4. 1 2  Yle.fi Karppanen taiteilee omilla ehdoillaan, julk 10.08.2009[vanhentunut linkki]
5. ↑  Kesälahden kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Vuoden 2011 Sikateko-palkinto Helsingin Sanomille (Arkistoitu – Internet Archive), Maaseudun Tulevaisuus 4.7.2012, viitattu 12.1.2015.
**Leo Armas Leivo** (28. elokuuta 1896 – 4. joulukuuta 1983) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.

Viipurista kotoisin ollut Leo Leivo muutti 1920-luvun alussa Englantiin. Hän asui kaakkois-Lontoossa Catfordissa ja pelasi jalkapalloa hyökkääjänä läheisen Bromleyn kaupunginosan amatöörijoukkueessa. Leivon luona asui alkuvuodesta 1922 Englantiin saapunut toinen suomalainen jalkapalloilija Niilo Tammisalo. Leivo ja Tammisalo pääsivät 25. tammikuuta seuraamaan Queens Park Rangersin ammattilaisjoukkueen harjoituksia ja 28. tammikuuta Tammisalo ja Leivo pääsivät pelaamaan Bromleyn reservijoukkueen kanssa vierasottelun Woolwich Polytechnicia vastaan Tammisalon ollessa maalivahtina ja Leivon oikeana laitahyökkääjänä. Ottelu päättyi tasatulokseen 2-2. Tämän jälkeen he olivat mukana Queens Park Rangersin harjoituksissa ja kävivät seuraamassa katsojina FA Cupin ammattilaisotteluita. Tammisalo pelasi sitten lontoolaisen Dulwich Hamletin amatööriseuran kolmos- ja reservijoukkueessa maalivahtina useampia otteluita ennen paluutaan Suomeen toukokuun alkupuolelle 1922.

Leivo palasi huhtikuussa 1922 Englannista takaisin Viipuriin. Hän oli Viipurin Reippaan jalkapallojoukkueen kapteenina ja valmentajana. Hän piti Reippaan pelaajille luennon englantilaisesta jalkapallosta ja suunnitteli myös ottavansa harjoituksissa käyttöön Englannista oppimiaan menetelmiä. Viipurin Reipas pääsi 1922 SM-kilpailun loppuotteluun saakka, mutta hävisi finaaliottelussa Helsingin Palloseuralle maalilukemin 4–2.

Leivo pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun, heinäkuussa 1922 Helsingissä Unkaria vastaan. Hän tuli ottelussa 30. minuutilla kentälle loukkaantuneen Jarl Öhmanin tilalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Leo Leivon hautakivi Lahden vanhalla hautausmaalla, Suomen Sukututkimusseura, Hautakirjoituksia ja hautakuvia (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  European football database : Leo Armas Leivo
3. 1 2  Harri Laine : Englannissa pelasi suomalaisfutareita jo 1920-luvulla - Leo Leivo ja Niilo Tammisalo olivat brittikenttien suomalaiset pioneerit, Byyri 11.6.2020
4. ↑  Soininen, Heidi (vast. toim.): *Jalkapallokirja 2014*, s. 127. Suomen Palloliitto, 2014. ISSN 0787-7188.
5. 1 2  Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: *Rakas jalkapallo – Sata vuotta suomalaista jalkapalloa*, s. 366. Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3.
6. ↑  Eilisen maalilpailun woitti Unkari 5–1.  *Helsingin Sanomat*, 14.7.1922, s. 5.
**Leo Lauri Leppä** (28. toukokuuta 1893 Lammi – 18. elokuuta 1958 Turku) oli suomalainen taloudenhoitaja ja rovasti, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948.

Leppä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1914. Teologian erotutkinnon hän suoritti vuonna 1918 ja sai pappisvihkimyksen samana vuonna. Pastoraalitutkinnon Leppä suoritti vuonna 1923. Työuransa aikana hän toimi kirkollisissa tehtävissä muun muassa Askaisissa, Laitilassa ja Turussa minkä lisäksi hän toimi kamreerina sekä Asikaisten että Rymättylän säästöpankeissa. Paikallispolitiikassa Leppä oli mukana toimien kunnanvaltuutettuna sekä Rymättylässä että Turussa. Hän oli presidentinvaalin valitsijamies vuoden 1950 vaaleissa.

Lepän vanhemmat olivat vääpeli Karl Fredrik Leppä ja Emerentia Nålberg. Leppä oli naimisissa Aino Emilia Oksasen kanssa vuodesta 1918 lähtien. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1943.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Leo Leppä *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(28) | 
* Ahmavaara
* Antila
* Hakala
* Hetemäki
* Honkala
* Järvi
* Kankainen
* Kivelä (1945–1948)
* Koivisto
* Kölli
* Lappi-Seppälä
* Leikola
* Leppä
* Malmivaara
* Mäkinen
* Oksala
* Paavolainen
* Pohjala
* Pohjannoro
* Saariaho
* Salminen
* Seppälä
* Turja
* Tuurna
* Valanne
* Virkki
* Wirtanen
* Ytti

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Biografiasampo

 |

 |
Howard Goodall.
**Howard Goodall** (s. 1958) on brittiläinen säveltäjä, joka on säveltänyt musikaaleja, kuoroteoksia sekä musiikkia televisiosarjoihin. Televisiossa hänet tunnetaan pitkään jatkuneesta yhteistyöstään komedianäyttelijä Rowan Atkinsonin ja käsikirjoittaja Richard Curtisin kanssa.

Goodall on säveltänyt kymmenen musikaalia, ensimmäisen vuonna 1984. Niitä on esitetty West Endillä ja Off-Broadwaylla ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Musikaalia *Love Story* (2010) on esitetty Suomessakin. Goodallin säveltämästä taidemusiikista menestyneimpiä ovat uskonnollisiin teksteihin tehdyt kuoroteokset *His Eternal Light: A Requiem* (2008) ja *Enchanted Voices* (2009) sekä useat psalmien kuorosovitukset.

Goodall on säveltänyt musiikin (sekä taustamusiikin että tunnusmusiikin) brittiläisiin komediasarjoihin *Ei yhdeksän uutiset*, *Red Dwarf*, *Musta kyy*, *Mr. Bean*, *Kovat koppalakissa* ja *Dibleyn kirkkoherra* sekä visailuohjelmaan *QI*. *Mr. Beanissa* hän käytti tunnusmusiikkina itse säveltämäänsä latinankielistä kuorolaulua *Ecce homo qui est faba*. Goodall on myös tehnyt Channel 4 -kanavalle 1990-luvulta alkaen sarjan itse juontamiaan dokumentteja musiikin historiasta. Eräs dokumenteista voitti Bafta-palkinnon.

Goodall on säveltänyt musiikin elokuviin *Bean – äärimmäinen katastrofielokuva* (1997) ja *Mr. Bean lomailee* (2007) sekä Winston Churchillista kertoviin televisioelokuviin *The Gathering Storm* (2002) ja *Winston Churchill myrskyn silmässä* (2009). Viimeksi mainitusta hän voitti Primetime Emmy -palkinnon parhaan televisioelokuvan musiikin sarjassa.

Lähteet
-------

* Biography (englanniksi) (Goodallin elämäkerta hänen omalla kotisivullaan)

Aiheesta muualla
----------------

* Howard Goodall Elonetissä.
* Howard Goodall Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Goodallin virallinen kotisivu (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Claes (Klas) Albert Tulindberg** (11. syyskuuta 1802 Oulu – 31. lokakuuta 1865 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko.

Tulindbergin vanhemmat olivat kamarineuvos, säveltäjä Erik Tulindberg ja Margareta Kristina Nylander. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1818. Tulindberg opiskeli Turun akatemiassa ja Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1827 ja maisteriksi 1828.

Tulindberg toimi Helsingin yliopiston (Aleksanterin yliopiston) puhtaan matematiikan dosenttina 1829–1859. Hän oli osallisena vuonna 1830 tapahtuneessa Puolan maljan nimellä tunnetussa poliittisessa skandaalissa paljastamalla sen, että ylioppilaat ja kaksi Helsingin yliopiston opettajaa olivat juoneet Puolan maljan.

Claes Tulindbergin sisar Maria Simelius (1792–1843) johti miehensä Jakob Simeliuksen vuonna 1818 Helsinkiin perustamaa Simeliuksen kirjapainoa miehensä kuoleman jälkeen vuosina 1826–1843.

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Klas Albert Tulindberg. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.6.2014.
* Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkeli 1640-1917, osa P-Ö
* Maria Simeliuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Leo Kanner** (13. kesäkuuta 1894 – 4. huhtikuuta 1981) oli juutalaissyntyinen itävaltalainen lastenpsykiatri. Kannerin perhe muutti vuosisadan alussa Berliiniin, jossa Kanner valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1921. Kanner emigroitui vuonna 1924 Yhdysvaltoihin ja oli vuonna 1930 perustamassa Yhdysvaltojen ensimmäistä lastenpsykiatrian osastoa baltimorelaiseen Johns Hopkinsin yliopistosairaalaan. Kanner nimettiin psykiatrian apulaisprofessoriksi vuonna 1933, ja julkaisi ensimmäisen englanninkielisen lastenpsykiatrian oppikirjan *Child Psychiatry* vuonna 1935 .

Jälkipolvet muistavat Leo Kannerin etenkin hänen varhaislapsuuden autismin eli Kannerin oireyhtymän parissa tekemästään työstä. Kanner julkaisi vuonna 1943 tapaustutkimuksen yhdestätoista autistisesta lapsesta, joista suurimman osan tulkittiin olevan kehitysvammaisia. Kannerin tutkimus loi yhdessä Grunja Suharevan ja Hans Aspergerin tutkimusten kanssa pohjan autismin kirjoa koskevalle tutkimukselle.

Kanner alkoi tutkimaan autismia ehkä siksi, että hänen lähisuvussaan esiintyi autistisia piirteitä. Kanner kuvaili sekä itseään, isäänsä että isovanhempiaan sosiaalisesti kömpelöiksi ihmisiksi. Hänen isällään oli lisäksi ilmiömäisen hyvä muisti ja hänellä olikin tapana opetella ulkoa suuria määriä hyödyttömänä pidettyä tietoa mitä erilaisimmista elämänilmiöistä. Kannerin isällä oli myös tapana opiskella juutalaisten yhteiskunnallisten ja lainopillisten kirjoitusten Talmud-kokoelmaa "suorastaan pakkomielteisellä vimmalla".

Kannerin tieteellisiä julkaisuja
--------------------------------

* Kanner L (1943). "Autistic disturbances of affective contact". *Nervous Child* **2**: 217–50.
* "Reprint"  (1968). *Acta Paedopsychiatr* **35** (4): 100–36.
* 
* Kanner L (1949). "Problems of nosology and psychodynamics in early childhood autism". *Am J Orthopsychiatry* **19** (3): 416–26. doi:10.1111/j.1939-0025.1949.tb05441.x. PMID 18146742.
* Kanner L, Eisenberg L (1956). "Early infantile autism 1943–1955". *Am J Orthopsychiatry* **26** (3): 556–66. PMID 13339939.
* Kanner, L 1971: Follow up study of eleven autistic children originally reported in 1943. Journal of Autism and Developmental Disorders, Volume 1, Number 2, 119-145.

Lähteet
-------

1. ↑  DAVID BIRD: DR. LEO KANNER, 86, CHILD PSYCHOLOGIST. 7.3.1981. The New York Times Obituaries.
2. ↑  Kanner L (1943). "Autistic disturbances of affective contact". *Nerv Child* **2**: 217–50.   "Reprint"  (1968). *Acta Paedopsychiatr* **35** (4): 100–36. PMID 4880460.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Carla Suárez Navarro** (s. 3. syyskuuta 1988, Las Palmas de Gran Canaria, Kanariansaaret) on espanjalainen tennispelaaja. Hän on edennyt kaksinpelissä seitsemän kertaa Grand Slam -turnauksen puolivälieriin. Nelinpelissä hän on kerran pelannut Ranskan avointen välierissä.

Parhaimmillaan Suárez Navarro on ollut tenniksen naisten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 6 helmikuussa 2016 ja nelinpelissä sijalla 11 huhtikuussa 2015. Hän on voittanut kaksinpelissä kaksi ja nelinpelissä kolme WTA-turnausta.

Ura
---

Suárez Navarro selviytyi karsintojen kautta ensimmäiseen Grand Slam -turnaukseensa Ranskan avoimiin 2008. Turnauksen toisella kierroksella hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen Amélie Mauresmon ja neljännellä kierroksella 26:nneksi sijoitetun Flavia Pennettan. Puolivälierissä hän hävisi Jelena Jankovićille. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli edustamassa maataan kaksinpelissä, mutta tippui heti ensimmäisellä kierroksella.

Australian avoimissa 2009 Suárez Navarro selviytyi puolivälieriin. Hän voitti muun muassa toisella kierroksella kuudenneksi sijoitetun Venus Williamsin mutta hävisi puolivälierissä Jelena Dementjevalle erin 6–2, 6–2.

Suárez Navarro pelasi ensimmäisen kerran WTA-turnauksen loppuottelussa Marbellassa huhtikuussa 2009. Hän hävisi loppuottelun Jelena Jankovićille erin 6–3, 3–6, 6–3. Suárez Navarro voitti Oeirasin WTA-turnauksen vuonna 2014 ja Dohan WTA-turnauksen vuonna 2016.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carla Suárez Navarro WTA:n sivuilla (englanniksi)
**Arno Ilmari Hollmén** (s. 19. marraskuuta 1930 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja professori emeritus.

Hollménin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Aarne Johannes Hollmén ja Wilma Maria Karlström. Hän avioitui 1953 sairaanhoitaja Ulla Margareta Kiurun kanssa. Hollmén tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1949 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956, anestesiaan hän erikoistui 1961. Hollmén oli Oulun yliopiston anestesiologian professori vuodesta 1974 vuoteen 1992. Hän on tutkinut synnytyskipujen lievittämistä, tehohoitoa, puudutusaineita ja johtopuudutusta. Hollmén julkaisi vuonna 1970 ensimmäisen suomalaisen synnytyskipuja koskevan tutkimuksen.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 184. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 169. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
3. ↑  *Facta 2001*, 6. osa, palsta 137. WSOY 1981.
4. ↑  Timlin, Johanna – Ukskoski, Saara: Sairaalassa tapahtuva synnytysvalmennus. Opinnäyte, 2011.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Tšekki

 |

 |
Ensimmäisen Ariane 4 -raketin laukaisu 15.6.1988. Ariane-44LP .
**Ariane 4** oli ESAn menestynein kantoraketti, joka loi *Arianespace*-rakettiyhtiöstä suuren menestyksen. 

Sen kehitystyö alkoi 1983 ja ensimmäinen laukaisu tapahtui 15. kesäkuuta 1988. Kaikkiaan raketilla tehtiin 116 laukaisuyritystä joista kaikki paitsi kolme onnistuivat.

Ariane 4 perustui *Ariane 1*:een ja sen seuraajiin, mutta sen nostokyky GTO-radalle oli 4 800 kg. 

Raketista oli erilaisia versioita, joissakin oli kaksi ja joissakin neljä kiinteäajoainerakettia, toisissa boosteriraketit käyttivät nesteajoainetta. 

Nokkakartion *Spelda*-rakenteella (ransk. *Structure Porteuse Externe pour Lancements Doubles Ariane*) voidaan laukaista kaksi satelliittia.

Ariane 4 AR 40 oli perusversio, joka oli kolmivaiheinen. Se oli 58 metriä korkea, halkaisijaltaan 3,8-metrinen. Sen laukaisumassa oli 245 000 kg, josta hyötykuorma oli 2 100 kg GTO-radalle tai 5 000 kg matalalle kiertoradalle. Ensimmäinen vaihe koostui neljästä *Viking 5*-moottorista, joista kukin tuotti 667 000 N työntövoiman. Toinen vaihe koostui yhdestä Viking-moottorista. Kolmas vaihe oli *HM7*-moottori, joka käytti nestehappi/nestevety-ajoainetta. 

Ariane 4 AR 44L:ssä oli neljä boosterirakettia, jotka käyttivät nesteajoainetta. Sen laukaisumassa oli 470 000 kg, josta hyötykuormaa 4 730 kg GTO-radalle tai 7 600 kg matalalle kiertoradalle.

Käyttöhistoria
--------------

Versio Yritykset/Onnistumiset

* AR 40 7 / 7
* AR 42L 12 / 12
* AR 42P 14 / 13
* AR 44L 34 / 33
* AR 44LP 25 / 24
* AR 44P 15 / 15

Ariane 4:n viimeinen laukaisu tapahtui 15. helmikuuta 2003.

Lähteet
-------

1. ↑  Ariane 4 *www.esa.int*. Viitattu 30.6.2023. (englanniksi)

Kantoraketit

|  |  |
| --- | --- |
| Nykyiset: | 
* Atlas V
* Athena
* Delta IV
* Dnepr
* Electron
* Falcon 9
	+ 9 B4
	+ 9 B5
* Falcon Heavy
* GSLV
* H-IIA
* Kosmos-3M
* Pitkä marssi -rakettiperhe
* Minotaur
* Pegasus
* Proton
* PSLV
* Rokot
* Shavit
* Štil
* Start-1
* UR-100
* Space Launch System
* Strela
* Sojuz
	+ U
	+ FG
	+ 2
* Taurus
* Tsyklon 3
* Volna
* Vega
* Zenit

 |
| Suunnitteilla: | 
* Angara
* Ariane 6
* BFR
* GSLV III
* GX
* H-IIB
* KSLV
* New Glenn
* Taurus II
* Vulcan

 |
| Entiset: | 
* Ariane
	+ 1
	+ 2
	+ 3
	+ 4
	+ 5
* Atlas
	+ SM-65 Atlas
	+ I
	+ II
	+ III
* Black Arrow
* Delta
	+ II
	+ III
* Diamant
* Energija
* Europa
* Falcon 1
* Falcon 9
	+ 9 v1.0
	+ 9 v1.1
	+ 9 v1.2
* H-II
* J-I
* Juno I
* Lambda
* Mu (V)
* Molnija
	+ M
* N1
* Poljot
* R-7
* Saturn
	+ I
	+ IB
	+ V
	+ INT-21
* Scout
* Sparta
* Thor
* Thor-Agena
* Thor-Burner
* Thorad-Agena
* Titan
	+ I
	+ II
	+ III
	+ IIIB
	+ IV
* Tsiklon
	+ 2
* Vanguard
* Voshod
* Vostok

 |
**Arnold Atkinson Cooke** (4. marraskuuta 1906 Gomersal, Yorkshire – 13. elokuuta 2005 Five Oak Green, Kent) oli brittiläinen säveltäjä.

Cooke aloitti lapsena ensin pianonsoiton. Vuonna 1921 hän aloitti sellonsoiton opinnon ja sai varhaisimman sävellysopetuksensa. Vuonna 1925 hän pääsi Gonville and Caius Collegeen, jossa hän luki historiaa ja suoritti taiteiden maisterin arvonsa. Tämän jälkeen hän keskittyi musiikin opiskeluun ja lähti vuonna 1929 Berliiniin sävellys- ja piano-opintoja varten. Hän sai siellä opetusta Paul Hindemithiltä. Palattuaan kotimaahansa hän toimi muun muassa Royal Manchester College of Musicin sävellyksen, harmonian ja kontrapunktin professorina ennen muuttamistaan Lontooseen vuonna 1938. Cooke palveli laivastossa toisessa maailmansodassa.

Vuonna 1947 Cooke aloitti työskentelyn professorina Lontoon Trinity College of Musicissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1978. Hän sai tohtorinarvonsa Cambridgen yliopistosta vuonna 1948. Cooke jatkoi sävellystyötä eläkkeellä ollessaan. Hän sai aivoverenkiertohäiriön vuonna 1993, mutta toipui ja loi vielä viimeisen teoksensa, joka on vuonna 1996 kuolleen sopraano Tracey Chadwellin muistolle sävelletty *Song of Innocence* lauluäänelle ja nokkahuilulle. Cooke asui kumppaninsa Billy Morrisonin kanssa, kunnes tämä kuoli vuonna 1988.

Cooken teosten joukossa ovat kuusi sinfoniaa, baletti *Jabez and the Devil* (1961), eri soolosoittimille sävelletyt konsertot, kamarimusiikkiteokset eri kokoonpanoille ja kaksi pianosonaattia. Hän sävelsi myös oopperaa. Mahdollisesti hänen suosituin orkesteriteoksensa on oboekonsertto vuodelta 1955. Cooken sellokonsertto oli BBC:n vuonna 1975 tilaama työ, jonka soitti solistina Thomas Igloi. Cooke sävelsi myös Cheltenhamin festivaalille, jonka kanssa hänen yhteistyönsä alkoi Gervase de Peyerin vuonna 1957 soittamalla klarinettikonsertolla. Eräs Cooken uran juonne oli hänen keskittymisensä uruille säveltämiseen. Lisäksi hän oli nokkahuilulle sävelletyn vakavan musiikin pioneeri.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Independent: Arnold Cooke
2. 1 2  MusicWeb International: Arnold Cooke
3. ↑  AllMusic: Arnold Cooke: Compositions


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Ariane Mnouchkine** (s. 3. maaliskuuta 1939) on ranskalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Hän perusti Théâtre du Soleilin vuonna 1964, ja toimi sen johtajana alusta alkaen.

Mnouchkine on venäläisen, Ranskaan emigroituneen elokuvaohjaan tytär. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa psykologiaa, mutta innostui opiskelijoiden teatterikerhosta. Palattuaan Pariisiin hän perusti yhdistyksen *Association Théâtrale des Etudiants de Paris* ja myöhemmin Théâtre du Soleilin. Théâtre du Soleilin vasemmistolaisesti ajattelevaan seurueeseen kuului Mnouchkinen lisäksi lähinnä näyttelijöitä, mutta monet tuotannot syntyivät ideologian mukaisesti kollektiivisina.

Ohjaustöiden lisäksi Mnouchkine on kääntänyt ranskaksi Shakespearen teoksia ja kreikkalaista draamaa.

Elokuvia
--------

* Mies Riosta (L’homme de Rio, 1965, käsikirjoitus)
* 1789 (1974, ohjaus)
* Molière (1978, ohjaus ja käsikirjoitus)
* Le dernier caravansérail (2006, ohjaus)
* Les Naufragés du Fol Espoir (2014, ohjaus)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Mnouchkine, Ariane 1939- *Contemporary Authors*. Viitattu 30.4.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* 50 years with Ariane Mnouchkine’s Théâtre du Soleil The Theatre Times

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Chile
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Korea
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Ilkka Tuomisto** (s. 19. tammikuuta 1984) on suomalainen vammaisluokissa kilpaillut maastohiihtäjä. Hän on saavuttanut paralympialaisissa hopeaa 20 kilometrin perinteisen tyylin hiihdossa Sotšissa 2014, jaetun pronssin Pyeongchangin paralympialaisissa 2018 perinteisen tyylin sprinttihiihdossa, sekä pronssia perinteisen tyylin sprinttihiihdossa Vancouverissa 2010. Ensimmäisen kerran hän osallistui paralympialaisiin Torinossa 2006. Vancouverin kisojen avajaisissa hän toimi Suomen joukkueen lipunkantajana. Vuonna 2009 Tuomisto voitti maailmanmestaruuden 20 kilometrin perinteisen tavan hiihdossa. Hän on voittanut myös maailmancupin kokonaiskilpailun.

Tuomistolla on vasemmassa kädessään synnynnäinen vamma: käsi on kyynärpään alapuolelta poikki. Ensimmäisen käsiproteesinsa hän sai viisivuotiaana. Hän edustaa seuratasolla Ylöjärven Urheilijoita. Hän päätti urheilu-uransa Pyeongchangin paralympialaisiin 2018.

Lähteet
-------

* Suomen joukkue talviparalympialaisissa 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. 1 2 3  Tuomisto Ilkka IPC.  Arkistoitu 12.3.2014. Viitattu 12.3.2014. (englanniksi)
2. ↑  Härkönen, Matti: Suomi sai ensimmäisen mitalin paralympialaisissa  10.3.2014. Yle. Viitattu 12.3.2014.
3. ↑  Hillitöntä draamaa – Ilkka Tuomisto päätyi jakamaan paralympiapronssin millisenttien taistossa *yle.fi*. Viitattu 14.3.2018.
4. 1 2  Vuosikertomus 1.1.2010 – 31.5.2011 (pdf) (sivu 4) Suomen Maastohiihto ry.  Arkistoitu 19.2.2014. Viitattu 12.3.2014.
5. ↑  Paralympiakomitea: Neljä paraurheilijaa jo valittu.  *IT Invalidityö*, 2018, nro 1, s. 13. Helsinki:  Invalidiliitto. ISSN 0356-7249.
Gale Anne Hurd vierailemassa Deauvillen elokuvajuhlilla vuonna 2013.
**Gale Anne Hurd** (s. 25. lokakuuta 1955 Los Angeles) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiotuottaja.

Hurd kasvoi Kaliforniassa ja luki lapsuudessaan muun muassa *Sormusten herran* ja *Maameren tarinoita* sekä supersankarisarjakuvia, joiden hän katsoo innoittaneen uraansa. High schoolin jälkeen hän lähti opiskelemaan Stanfordin yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1970-luvun lopulla pääaineinaan taloustiede ja viestintä.

Hurd aloitti uransa elokuva-alalla b-elokuvatuottaja Roger Cormanin palveluksessa, mitä kautta hän tutustui aloittelevaan elokuvaohjaajaan James Cameroniin. Hurd tuotti Cameronin ohjaaman *Terminator – tuhoajan* (1984) ja osallistui sen käsikirjoittamiseen.

Hurd on tuottajana keskittynyt erityisesti tieteisfiktioon ja ison budjetin toimintaelokuviin, kuten *Aliens – paluu* (1986), *Abyss – syvyys* (1989), *Armageddon* (1998) ja *Hulk* (2003). Poikkeuksia hänen tavallisesta linjastaan ovat esimerkiksi indie-elokuva *Unelmien tanssi* (1992) ja komedia *Pressan tytöt* (1999).

Hurd on yksi vuonna 2010 alkaneen *The Walking Dead* -televisiosarjan tuottajista.

Vuonna 2012 Hurd sai tähden Hollywood Walk of Famelle.

Hurd oli naimisissa James Cameronin kanssa vuosina 1985–1989. Vuonna 1991 hän avioitui Brian De Palman kanssa, mutta myös se liitto päättyi eroon. De Palman kanssa hänellä on yksi tytär. Nykyään Hurd on naimisissa Jonathan Hensleighin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Gale Anne Hurd Biography (1955-) *Film reference*. Viitattu 2.9.2015. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Holson, Laura M.: The Terminator and the Hulk Help Build a Career *International New York Times*.  16.6.2003. Viitattu 2.9.2015. (englanniksi)
3. 1 2 3  Dawn, Randee: Producing the unseen *Variety*.  3.10.2012. Viitattu 2.9.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gale Anne Hurd** Wikimedia Commonsissa

* Gale Anne Hurd Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Gale Anne Hurd Elonetissä.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Adolf Schärf** (20. huhtikuuta 1890 – 28. helmikuuta 1965) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Lakimieheksi kouluttautunut Schärf toimi Itävallan liittopresidenttinä vuosina 1957–1965, kuolemaansa saakka. Ennen presidentiksi tuloaan Schärf oli Itävallan varaliittokansleri 1945–1957 ja puolueensa puheenjohtaja.

Schärf liittyi Itävallan sosialistiseen liikkeeseen ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja toimi 1919 Itävallan parlamentin puhemiehen sihteerinä. Parlamentin ylähuoneen jäsenenä ollessaan Schärf kielsi sosiaalidemokraattisen puolueen ja joutui jättämään politiikan. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vastarintaliikkeessä ja tuli heti rauhan tultua maan väliaikaisen hallituksen jäseneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Dr. Adolf Schärf Parlament Österreich, Wien. Viitattu 21.10.2013.
2. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 170. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Adolf Schärf** Wikimedia Commonsissa

Itävallan presidentin lippuItävallan liittopresidentit
Karl Seitz (1919–1920) | Michael Hainisch (1920–1928) | Wilhelm Miklas (1928–1938)  
Karl Renner (1945–1950) | Theodor Körner (1951–1957) | Adolf Schärf (1957–1965)  
Franz Jonas (1965–1974) | Rudolf Kirchschläger (1974–1986) | Kurt Waldheim (1986–1992)  
Thomas Klestil (1992–2004) | Heinz Fischer (2004–2016) | Alexander Van der Bellen (2017-)



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee opetusvirkaa. Sanan muita merkityksiä on lueteltu täsmennyssivulla.*
 Lehtori 
**Lehtori** (lyhenne leht.) on useiden opettajien virkanimike peruskouluissa, lukioissa, ammattioppilaitoksissa, ammattikorkeakouluissa ja joissain yliopistoissa. Virkaan vaaditaan yleensä ylempi korkeakoulututkinto. Lehtorin virkojen lisäksi oppilaitoksissa on muitakin opettajan tehtäviä (esim. tuntiopettaja).

Alkujaan lehtori tarkoitti pappia, joka luki jumalanpalveluksessa raamatunkohdan (latinan kielessä *lectio* = lukukappale, *lector* = lukija). Nykyisin lehtorin virka on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvirasta erillinen naisteologin virka. Virka perustettiin vuoden 1963 kirkolliskokouksessa. 

Lehtori on myös arvonimi.

Yliopistolliset lehtorit
------------------------

**Lehtorin** tehtäviin yliopistolla kuuluu opettamisen lisäksi hallinnollisia tehtäviä ja tutkimustyötä. Joissakin yliopistoissa uusia lehtoreita ei enää nimitetä, joskin vanhat lehtorit saivat pitää halutessaan nimikkeensä. Vastaavaa tehtävää hoitavat ovat jatkossa yliopisto-opettajia. Pätevyysvaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, mutta useilla yliopisto-opettajilla on lisensiaatin tai tohtorin tutkinto.

**Yliopistonlehtorilta** vaaditaan tohtorin tutkinto, ja tehtävä on luonteeltaan hyvin lähellä aiempien apulaisprofessoreiden tehtäviä. **Pedagoginen yliopistonlehtori** taas vastaa opetuksen, mm. opetusmenetelmien, kehittämisestä. Vuodesta 2016 lähtien osa suomalaisista yliopistoista on alkanut myöntää **vanhemman yliopistonlehtorin** nimikkeitä kokeneille yliopistonlehtoreille. Aalto-yliopistossa on käytössä lehtorin urajärjestelmä, jossa on kolme tasoa (yliopisto-opettaja, yliopistonlehtori, vanhempi yliopistonlehtori). Lisäksi Aalto-yliopistossa voi kutsumenettelyllä saada englantilaisten yliopistojen reader-nimikettä vastaavan arvonimen johtava yliopistolehtori, joka asettuu työpaikkana lehtoreiden ja professoreiden välimaastoon. Jälkimmäisiä on kuitenkin toistaiseksi vain kolme.

Lehtorin arvonimi
-----------------

*Pääartikkeli: Lehtori on myös suomalainen arvonimi.*

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  07.01.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 31.5.2012. Viitattu 9.4.2013.
2. ↑  Lehtorien urajärjestelmä | Aalto-yliopisto *www.aalto.fi*.  3.9.2018. Viitattu 19.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lehtori** Wikimedia Commonsissa