recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Riesto** oli Sodankylän Sompiossa sijainnut kylä, joka 1960-luvun lopulla jäi Lokan tekojärven alle. Se sijaitsi Luirojoen varrella, laajan suoalueen keskellä olleella saarekkeella, jota pohjoisessa rajasi Suomen suurin aapasuo Posoaapa. Kylän tuntumassa Luiroon yhtyivät sen sivujoet Riesto- ja Kopsusjoki. Rieston kylä oli korkealla mäellä eli ns. "Rieston kummulla", jonka tasainen laki on edelleen näkyvissä samannimisenä saarena. Vajaa kilometri sen eteläpuolella on Kuukkelinmaan saari, joka myös aikoinaan kuului Rieston kylään.

Historiaa
---------

Riesto oli jo ainakin 1400–1500-luvuilta lähtien Lapista Norjan Ruijaan johtaneen kulkureitin eli ns. Ruijanpolun alkupiste. Kylästä pohjoiseen johti kaksi eri reittiä, jotka myöhemmin yhtyivät Inarissa. Riestoon puolestaan oli mahdollista päästä Perämereltä saakka, ensin Kemijokea ja sitten sen sivujokea Luiroa pitkin. Rieston maarekisterikylä syntyi Sompion lapinkylän alueelle isojaon myötä 1700-luvun jälkipuoliskolla. Riesto oli niin sanottu erämaakylä, jonne ei milloinkaan johtanut maantietä. Tekoaltaan rakentamisen myötä Rieston asukkaita muutti muun muassa järven luoteispuolelle Vuotson kylään.

Hieman varsinaisen Reiston kylän eteläpuolella sijaitsi Kuukkelin talo, jonka isäntä Antti Kuukkeli oli rakentanut vuonna 1906. Ennen sotavuosia se toimi Rieston kylän kestikievarina. Kun Lokan tekojärveä ryhdyttiin 1950-luvulla suunnittelemaan, päätettiin Kuukkelin talo säästää ja se siirrettiin vuonna 1962 avatun Sodankylän kotiseutumuseon päärakennukseksi. Muut kylän talot kuvattiin ennen altaan rakentamista ja niiden perusteella tehty pienoismalli on esillä Lapin maakuntamuseon tiloissa Rovaniemen Arktikum-talossa. 1920-luvulla Riestossa toimi muutaman vuoden ajan Sompion ensimmäinen kansakoulu, joka vuonna 1926 siirrettiin Lokan kylään.

Muuta
-----

Kylä tunnetaan myös taidemaalari Andreas Alarieston syntymäpaikkana. Hän on useissa maalauksissaan kuvannut lapsuusvuosiaan Riestossa. Kirjailija ja kansanperinteen tallentaja Samuli Paulaharju on kertonut kylästä pääteoksenaan pidetyssä kirjassa *Sompio*, joka ilmestyi vuonna 1939.

Lähteet
-------

1. ↑  Lokan allas Sodankylän historiaa vuosilta 1893–1967. Viitattu 4.10.2015.
2. ↑  Unohtumaton matka Andreas Alarieston kanssa Seppo J. Partasen kotisivu.  Arkistoitu 5.10.2015. Viitattu 4.10.2015.
3. ↑  Ruijanpolku Museovirasto. Viitattu 4.10.2015.
4. ↑  Viimeisetkö kotimaiset pakolaiset?  4.11.2014. Suomen Kotiseutuliitto.  Arkistoitu 4.10.2015. Viitattu 4.10.2015.
5. 1 2  Kuukkelin talon matka museoksi Lapin museoportaali.  Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 4.10.2015.
6. ↑  Tekoaltaat mullistivat sompiolaisten elämän  14.3.2014. Yle Elävä arkisto. Viitattu 4.10.2015.
7. ↑  Miniatyyrimaailma – pienoismallien synty (s. 4)  25.3.2012. Mikkeli-seura. Viitattu 4.10.2015.
8. ↑  1900-luvun Sompio Sodankylän historiaa vuosilta 1893–1967. Viitattu 4.10.2015.
9. ↑  Andreas Alariesto Sodankylän kunta. Viitattu 4.10.2015. [vanhentunut linkki]
10. ↑  Sompio Salakirjat. Viitattu 4.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Panoraamakuva Rieston kylästä vuodelta 1930 Museoviraston kuvakokoelmat.
**Belau rekid** (engl. Our Palau), Palaun kansallislaulu, otettiin käyttöön vuonna 1981. Kansallislaulun on säveltänyt Ymesei O. Ezekiel, laulun sanat on koottu useilta eri sanoittajilta.

Sanat Palaun kielellä
---------------------

Belau loba klisiich er a kelulul  

El di mla ngar ngii ra rechuodel mei  

Meng mengeluolu er a chimol beluu  

El ngar eungel a rirch el lomekesang  

Bodo leketek a keruul era beluad  

Loba a blak el reng ma duch el reng  

Belau a chotil a Klengar er kid  

Me bodo rurt a bedul msa klisichel  

Bod kaiuereked chim lokiu a reng  

E do ngedmokl er a di mla koted  

Lomcheliu a rengedel ma klebkellel  

Lokiu a budech ma beltik el reng  

Dios mo mekngeltengat ra belumam  

El di mla dikesam ra rechuodel mei  

Beskemam a klisicham ma lemeltam  

Lorrurt a klungiolam el mo cherechar  

Lähde:

Käännös englanniksi
-------------------

Palau is coming forth with strength and power. By her old ways abides still every hour. One country, safe, secure, one government. Under the glowing floating soft light stands.

Lets build our economy protecting fence. With courage, faithfulness and diligence. Our life is anchored in Palau, our land. We with our might through life and death defend.

In spirit lets join hands, united, one. Care for our homeland from forefathers on. Look after its concord, its glory keep. Through peace and love and hearts devotion deep.

God bless our country, our island home always. Our sweet inheritance from ancient days. Give us the strength and power and all the rights. To govern with to all eternity.

Lähde:

Lähteet
-------

1. ↑  Palau : National Anthem of Palau Belau er Kid *Anthems*. National Anthems of the World Organisation (NAW). Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
2. ↑  Palau *nationalanthems.info*. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)
3. ↑  Palau *The World Factbook*. Central Intelligence Agency (CIA). Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
4. 1 2  NATIONAL ANTHEM – BELAU REKID *palaugov.pw*. Viitattu 2.10.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

Belau Rekid -äänitiedosto
**Matti Husu** (ven. Матвей Андреевич Хусу, kirjailijanimeltään myös **Matti Pursi**; 1903 Markkovan seurakunnan Hantrovan kylä – 13. marraskuuta 1938 Leningrad) oli inkerinsuomalainen opettaja, joka harrasti kirjallisuutta ja musiikkia.

Husu pääsi vuonna 1920 Hatsinan opettajaopistoon, josta hän valmistui varojen puutteen takia vasta vuonna 1927. Opiskeluvuosinaan hän harrasti musiikkia. Husu muutti valmistuttuaan Petroskoihin, jossa hän työskenteli opettajana. Vuonna 1935 hän siirtyi opiskelemaan Leningradin konservatorioon. Husu palveli puna-armeijassa vuosina 1928–1930 ja oli NKP(b):n ehdokasjäsen vuosina 1928–1935. 

Husu julkaisi 1920-luvulta lähtien lehdistössä ja tilapäisjulkaisuissa runoja, kertomuksia ja lauluja sekä toimi kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hän liittyi Karjalan proletaarikirjailijoiden yhdistykseen vuonna 1931.

Husu pidätettiin kesäkuussa 1938 ja sai lokakuussa kuolemantuomion vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hän kuoli tuberkuloosiin ennen tuomion täytäntöönpanoa.

Teoksia
-------

* Runoja teoksessa *Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu: Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940*. Petroskoi: Karjala, 1976, s. 171–185.
* Runoja teoksessa *Jos linnulta siivet saisin: inkeriläisten runoja kadotetusta kotimaasta*. Petroskoi: Petroskoin yliopiston kustantamo, 2000, s. 133–135.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Husu Matvei Andrejevitš *Žertvy polititšeskogo terrora v SSSR*. Viitattu 26.1.2020.
2. 1 2 3  *Natsionalnyje pisateli Karelii: finskaja emigratsija i polititšeskije repressii 1930-h godov: biobibliografitšeski ukazatel = Karjalan kansalliset kirjailijat: suomalaisten maastamuutto ja 1930-luvun poliittiset rangaistustoimet: biobibliografiahakemisto*, s. 88–89. Petrozavodsk: , 2005. ISBN 5-7378-0074-1. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Ylikangas, Mikko: *Rivit suoriksi! Kaunokirjallisuuden poliittinen valvonta Neuvosto-Karjalassa 1917–1940*, s. 419. Helsinki: Aleksanteri-instituutti, 2004. ISBN 952-10-2059-8.
**Enrico Mosconi** (1843 Milano, Italian kuningaskunta – 16. kesäkuuta 1910 Buenos Aires, Argentiina) oli italialainen insinööri, joka muutti Argentiinaan rakentamaan rautateitä. Rautateiden rakentamisen ohella hän mm. perusti Villa Gobernador Gálvezin ja Rosariossa italiankielisen sanomalehden *L’Italia*, jota hän myös toimitti usean vuoden aikana.*lähde?*

Elämäkerta
----------

Maahanmuuton jälkeen hän asettui Buenos Airesiin, jossa hän tapasi melko pian maahanmuuton jälkeen 16-vuotiaan buenosairelaisen Juana María Canaveryn. He menivät sittemmin naimisiin ja heille syntyi viisi lasta: María, Ernestina, Enrique, Esther ja Ricardo.*lähde?*

Mosconin ensimmäinen vaimo Juana María Canavery.
Vuonna 1879 hän muutti perheensä kanssa Italiaan. Myöhemmin he lähtivät Ranskaan, jossa 14. syyskuuta 1881 hänen vaimonsa kuoli heidän viidennen lapsen synnytykseen. Vaimonsa kuoleman jälkeen Enrico palasi Buenos Airesiin kahden nuoremman lapsen kanssa ja jätti kolme vanhemmat lapset opiskelemaan Nizzassa sijaitsevaan kouluun. Vuonna 1886 Enrico meni uudelleen naimisiin, tällä kertaa Maria Luisa Nattin kanssa. Heille syntyi neljä lasta: Mario, Raúl, Enriqueta ja María Luisa.*lähde?*

Paluumuuton jälkeen Mosconi teki monta isoja urakoita. Hän mm. tutkii Buenos Airesin satamaa, veti lennätinlinjoja ja rakensi linnoituksia Argentiinan erämaan valloitusta varten, suunnitteli Santa Fen maakunnan rautateitä ja joitakin kyliä, perusti samassa maakunnassa Villa Gobernador Gálvezin nimisen kylän, perusti Rosariossa italiankielisen sanomalehden *L’Italia* ja myös toimitti sitä usean vuoden aikana. Sen lisäksi hän hoiti useita julkishallinnollisia tehtäviä. Esimerkiksi hän arvioi Argentiinan *Banco Nacionalin* realisointiarvoa ja vuotta myöhemmin *Banco Hipotecario Nacionalin*.*lähde?*

16. kesäkuuta 1910 Mosconi kuoli 67-vuotiaana Buenos Airesissa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Pien, Sandra, Miguel, María Esther de ja Páez, Beto: *Un argentino llamado Mosconi*. Buenos Aires: María Ghirlanda, 1999. ISBN 987-97540-0-X. Teoksen verkkoversio. (espanjaksi)
2. ↑  *Historia, Números 92-95*. Ediciones AP, 2004. Teoksen verkkoversio. (espanjaksi)

* Marcela F. Garrido: Mosconi, 1877 - 1940, biografía visual. Buenos Aires, Museo Roca- Instituto de Investigaciones Históricas, 2008
**Per Brogeland** (s. 27. tammikuuta 1953) on norjalainen jalkapallovalmentaja.

Ura
---

Brogeland aloitti valmennusuransa Eidsvold Turnissa, mutta teki lopullisen läpimurtonsa Kongsvingerin päävalmentajana 1990-luvun puolivälissä. Hän tuli seuran peräsimeen 1992 ja luotsasi seuran heti debyyttikaudellaan liigassa toiseksi heti mahtiseura Rosenborgin jälkeen. Hänet valittiin myös vuoden valmentajaksi Norjassa. Kaudella 1993/94 Brogeland luotsasi Kongsvingerin peliä myös UEFA Cupissa, jossa se saavutti historiallisen 1–1 tasapelin Juventusta vastaan. 

Brogeland jätti Kongsvingerin kauden 1995 jälkeen ja siirtyi Lillestrømin päävalmentajaksi. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran liigahopealle häviten mestaruuden jälleen Rosenborgille. Kauden 1997 puolivälissä hän jätti seuran siirtyen itävaltalaisen LASK Linzin päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo ennen kauden loppua ja palasi takaisin Norjaan. Hän palasi Kongsvingerin päävalmentajaksi, muttei onnistunut pelastamaan talousvaikeuksiin ajautunutta seuraa putoamiselta liigasta kaudella 1999.

Oltuaan runsaan vuoden sivussa valmennustehtävistä Brogeland toimi kaudella 2001 Hønefossin päävalmentajana. Pääsarjatasolle hän palasi 2005 FC Lyn Oslon apuvalmentajana. Ensimmäinen kausi Henning Bergin kanssa toi kolmossijan liigassa, mutta tämän jälkeen tulokset huononivat ja kaksikko erosi seurasta syyskuussa 2008. Berg jatkoi uraansa Lillestrømissä, Brogeland palasi Eidsvold Turnin päävalmentajaksi.

Kaudeksi 2011 Brogeland palasi 11 vuoden tauon jälkeen Kongsvinger IL:n peräsimeen. Tehtävä päättyi potkuihin elokuun lopussa 2011 Kongsvingerin juututtua Adecco-liigan keskiryhmään.

Ansiot
------

* Norjan vuoden valmentaja: 1992
* Norjan mestaruus
	+ Hopeaa (2): 1992, 1995

Lähteet
-------

1. ↑  Brogeland blir Kongsvinger-trener
2. ↑  Stusset litt da Nordlie var på trening den dagen jeg var borte, Verdens Gang päivitetty 31.8.2011 (vaatii kirjautumisen) (norjaksi)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Benny Lennartsson** | **Norjan vuoden valmentaja**1992 | Seuraaja:**Trond Sollied** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Svein Ivar SigernesPer Anders SjøvoldTony Gustavsson** | **Kongsvinger IL:n päävalmentajana**1992–19951998–19991–8/2011 | Seuraaja:**Åge SteenHans KnutsenTom Nordlie** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Teitur Þórðarson** | **Lillestrømin päävalmentajana**1996–6/1997 | Seuraaja:**Even Pellerud** |
**Bela** on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Historiallisesti se oli itsenäisen Las Belan pääkaupunki. Maalla oli oma hallitsijansa aina vuoteen 1955 saakka. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Belan asukasluku oli 24 603.

Maantiede
---------

Bela sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Lasbelan piirikunnassa.

Historia
--------

Bela tunnettiin historiallisesti nimillä Armabel tai Armel. Gondakehan rauniot noin 16 kilometriä Belasta pohjoiseen saattavat olla merkki varhaisesta arabilaisesta tai himyarilaisesta vaikutuksesta alueella. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat myös todennäköisesti buddhalaista perua olevat Gondranin luolat.

Belasta tuli 1740-luvulla itsenäistyneen Las Belan pääkaupunki. Maan hallitsija eli *Jam* asui Belassa. Brittiläinen Henry Pottinger matkusti tuolloin Jam Mir Khan I:n hallitseman Belan kautta vuonna 1810. Hän kuvaili kaupunkia vauraaksi ja mainitsi siellä olevan noin 250–400 hindulaista kauppiasperhettä. 1830-luvulla Belassa vieraili myös Charles Masson.

Las Bela liittyi Pakistaniin Intian jaon jälkeen. Se menetti oman hallitsijansa hallinnollisessa uudistuksessa vuonna 1955.

Väestö
------

Belan asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 24 603. Vuonna 1961 vastaava lukema oli 3 139.

Lähteet
-------

1. 1 2  Urban localities by population size and their population by sex, annual growth rate and household size (pdf) (arkistoitu sivu) Pakistan Bureau of Statistics.  Arkistoitu 24.12.2021. Viitattu 27.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2  Las Bela Encyclopaedia Britannica. Viitattu 28.7.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  C.E. Bosworth, E. van Donzel, B. Lewis ja Ch. Pellat: *Encyclopaedia of Islam, Volume V (Khe-Mahi)*, s. 684-685. BRILL, 1998. ISBN 9789004078192. (englanniksi)
Emilie Sannom vuonna 1915.
**Emilie Kirstine Valborg Sannom** (kutsumanimeltään *Mille*, 29. syyskuuta 1886 Kööpenhamina – 30. elokuuta 1931 Grenå) oli tanskalainen näyttelijä ja ilma-akrobaatti.

Emilie Sannom syntyi nørrebrolaisen merimiehen perheeseen. Kun Emilie oli 11-vuotias, perhe muutti Floridaan, mutta palasi takaisin seitsemän vuotta myöhemmin. Sannom työskenteli teatterinäyttelijänä ja aloitti elokuvauransa vuonna 1909. Seuraavana vuonna hän esiintyi Asta Nielsenin kilpakumppanina Urban Gadin ohjaamassa *Kuilussa*.

Näyteltyään ensin Nordisk Filmin melodraamoissa Sannom siirtyi vuonna 1912 Skandinavisk-Russisk Handelshus ja Filmfabriken Danmark -tuotantoyhtiölle. Hän tuli kuuluisaksi seikkailuelokuvien rohkeana sankarittarena, joka teki huimapäiset temppunsa ilman sijaisnäyttelijöitä. Sannom näytteli noin 85 mykkäelokuvassa, joista tunnetuimpia ovat vuonna 1915 alkanut *Nattens Datter* ja vuonna 1918 alkanut *Panopta* -sarja.

Sannom aloitti lentäjänuransa vuonna 1918, vaikka hän ei koskaan saanut lentolupakirjaa. Työskenneltyään kesällä 1919 helsinkiläisessä kabareessa hän siirtyi Saksaan ja Italiaan. Alfred Lindin ohjaama viimeinen elokuva *Ilman valtijatar* (*La fanciulla dell’aria*, 1922) sisälsi joukon erityisen rohkeita ilmailutemppuja. Sittemmin ilma-akrobaattina työskennellyt Sannom sai surmansa lentonäytöksessä tapahtuneessa laskuvarjo-onnettomuudessa.

Sannom ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hänellä oli tytär näyttelijä Axel Schultzin kanssa. Hänen kolme sisartaan olivat myös näyttelijöitä.

Elokuvia
--------

* *Kuilu*, 1910
* *Mormonin uhri*, 1911
* *Palavat intohimot*, 1911

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dansk kvindebiografisk leksikon *kvinfo.dk*. Viitattu 20.9.2017.
2. 1 2 3 4  Dansk film database *danskefilm.dk*. Viitattu 20.9.2017.
3. ↑  Det Danske Filminstitut: Filmdatabasen *dfi.dk*. Viitattu 20.9.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Emilie Sannom** Wikimedia Commonsissa

* Emilie Sannom Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Angel of the Morning** on New Yorkissa syntyneen Chip Taylorin kirjoittama ja säveltämä poplaulu. Kappaleen on ensimmäisen kerran nauhoittanut Evien Sands Cameo-Parkway Records -levy-yhtiölle vuonna 1967. Levy-yhtiön mentyä konkurssiin, kappaleen levytti Merrilee Rush ja se julkaistiin vuonna 1968 menestyneesti.

Merkitys
--------

Kappale lauletaan naisen näkökulmasta, ja se kertoo kahdesta henkilöstä jotka antavat periksi intohimolle tietäen, että siitä on seuraamuksia seuraavana aamuna. Chip Taylor sai kappaleen sanoihin ja melodiaan inspiraatiota The Rolling Stones -yhtyeen laulusta Ruby Tuesday

Kappale alkaa sanoilla "There'll be no strings to bind your hands, not if my love can't bind your heart". Tuolla lauseella kappaleen kertoja antaa ymmärtää, ettei se haittaa jos rakastaja lähtee aamulla. Kertoja haluaa kuitenkin vakuuttaa rakastajansa jäämään, mahdollisista seuraamuksista huolimatta. Tällaiset sanoitukset ovat ajalle harvinaisia, sillä ne sisältävät suoraa kuvailua naisen seksuaalisuudesta kerrottuna naisen näkökulmasta.

Televisiossa ja elokuvissa
--------------------------

Merrilee Rushin versio kappaleesta esiintyy Vuosi nuoruudestani -elokuvan soundtrackissa. Sama versio esitetään myös vuoden 1978 elokuvassa Fingers. Kappaletta on myös lautettu Frendit tv-sarjassa ja Jerry Maguire elokuvassa.

Versiot
-------

Eri artistien versiot kappaleesta Angel of the Morning

* 1967 - Evie Sands
* 1968 - Merrilee Rush and the Turnabouts Bell Records
* 1968 - Joya Landis
* 1968 - Percy Faith
* 1968 - I Profeti (Italiaksi)
* 1968 - P.P. Arnold
* 1968 - Ray Conniff
* 1969 - Skeeter Davis
* 1969 - Bettye Swann
* 1970 - Connie Eaton
* 1971 - Nina Simone
* 1973 - Olivia Newton-John
* 1977 - Merrilee Rush uudelleen nauhoitettu United Artists Records
* 1977 - Guys n' Dolls
* 1977 - Mary Mason ("Angel of the Morning - Any Way That You Want Me)
* 1978 - Melba Montgomery
* 1978 - Pat Kelly
* 1981 - Elisabeth Andreassen
* 1981 - Juice Newton
* 1987 - The Tremeloes
* 1995 - The Pretenders
* 1998 - Juice Newton
* 1998 - Bonnie Tyler
* 1999 - Thunderbugs
* 2002 - Maggie Reilly
* 2003 - The Shocker
* 2006 - Lalo y los descalzos (Espanjaksi)
* 2007 - Girlyman
* 2007 - Jill Johnson
* 2007 - Vagiant
**Ruskavere järv** on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Ruskaveren kylässä sijaitseva järvi.

Maantietoa
----------

Järvi on 300 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,4 hehtaaria. Se sijaitsee Ruskaveren kylän kaakkoispuolella. Järvi on saareton ja sen suurin syvyys ylittää kolme metriä. Sen rantaviiva on 700 metriä pitkä ja rannat ovat peltomaanan rajautuvaa lepikkoa. Ympäröivä asutus sijaitsee sadan metrin etäisyydellä. Sieltä tulee järvelle polkuja. Järven etelärannalla sijaitsee venevalkama .

Historiaa
---------

Järvi oli aiemmin umpijärvi, johon kaivettiin oja. Oja laskee järven vedenpintaa noin metrillä.

Luontoarvoja ja luokittelu
--------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*). Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (vir. *hüpertroofne tai liigtoiteline*, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.

Järven pohja on mutaa. Vedenväri on vihertävän keltainen tai ruskehtavan keltainen ja näkösyvyys on 1,5 metriä. Järven rantoja kiertää kesäisin vesikasvillisuusvyöhyke. Siinä elää ainakin hauki, ahven, särki, ruutana, suutari ja karppi.

Vesistösuhteita
---------------

Ruskavere järv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma on Kääpa jõen sivuhaara. Järveen on johdettu länsipuolen metsästä lyhyitä kuivatusojia ja järven laskuoja alkaa sen länsirannasta ja se yhtyy parin kilometrin jälkeen Kääpa jõgeen. Kääpa jõgi on Kullaveren sivujoki ja Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.

Huomautuksia
------------

1. 1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
2. ↑  Tieto on peräisin vironkielisesta artikkelista et:Ruskavere järv, mutta sitä ei ole voitu vahvistaa muista lähteistä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ruskavere järv, eestigiid.ee, viitattu 7.10.2020
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Keskkonnaregister: Ruskavere järv (VEE2055500) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 7.10.2020. (viroksi)
3. 1 2  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.10.2020). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Walesinharrieri** (*Welsh Harrier*) on sukupuuttoon kuollut walesilainen koirarotu.

Ulkonäkö
--------

Walesinharrieri oli kuin englantilaisen harrierin karkeakarvainen versio. Juurikin karvapeitteensä laadun vuoksi sitä kuvailtiin kuitenkin enemmän saukkokoiran kuin harrierin näköiseksi. Rawdon Lee kuitenkin mainitsee teoksessaan *Modern Dogs, Sporting Division, Vol 1* vuodelta 1897 myös sileäkarvaisen walesinharrierin: sen väritys oli musta tai black & tan ja säkäkorkeus vaihteli 39-56 cm välillä.

Alkuperä
--------

Rotua käytettiin pääasiallisesti jäniksen, mutta myös saukon ja muun riistan metsästykseen. Thomas Pearcen mukaan mikään muu ajokoira ei ollut yhtä hyvin sopeutunut tehtäväänsä eikä ollut yhtä hyvä saaliin metsästyksessä kukkuloisissa laaksoissa.

Walesinharrieri oli vielä 1870-luvulla kotiseudullaan suhteellisen yleinen, ja se tunnettiin "karkeakarvaisena walesinharrierina" (*rough Welsh Harrier*). Vuosisadan vaihteessa yksilöitä oli vielä jonkin verran, mutta ne kuolivat sukupuuttoon pian sen jälkeen - arviolta jossain vaiheessa 1900-luvun ensimmäistä puoliskoa .

### Vaikutus nykyisiin rotuihin

Erään asiantuntijan mukaan Walesissa paikallisten kettukoirien vainua yritettiin parantaa risteyttämällä niitä walesinharriereiden kanssa, mikä saattaa olla syy niin ikään nykyisissä walesinkettukoirissa esiintyvälle karkealle karvapeitteelle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Morris, Desmond. *Dogs - The Ultimate Dictionary of Over 1000 Dog Breeds*, s. 68–69. Trafalgar Square, 2008: North Pomfret, Vermont.
2. ↑  Hancock, David. *Hounds - Hunting by Scent*, s. 79. The Crowood Press: Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, 2014. ISBN 978-1-84797-601-7.
**Ruskea koiranpunkki** eli **koiranpuutiainen** (*Rhipicephalus sanguineus*) on nisäkkäiden verta imevä ulkoloinen, joka muistuttaa suuresti puutiaista ja jota yleisimmin tavataan koiralta. Toisin kuin puutiainen, koiranpunkki on sopeutunut kuivuuteen, ja Suomen oloissa sitä löytyy lähinnä sisätiloista. Se ei ole kovin tarkka isäntälajistaan, ja se voi imeä verta myös muilta nisäkkäiltä, kuten ihmiseltä.

Koiranpuutiaisen erottaa puutiaisesta siinä, että sillä on pidemmät raajat, ja tämän vuoksi se on puutiaista nopealiikkeisempi. Lisäksi koiranpuutiaisella on puutiaisesta eroavia rakenteita, jotka voidaan erottaa valomikroskoopissa: koiranpuutiaisen pää on kolmiomainen, ja sen suuosat ovat puutiaisen suuosia selvästi lyhyemmät. Lisäksi koiranpuutiaisen takaruumiissa on piparkakkumainen reunus, jota puutiaisella ei ole.

Elämänkierto
------------

Koiranpuutiaisnaaras munii isäntäeläimen iholla tapahtuvan parittelun jälkeen ympäristöön kerrallaan noin 2 000 munaa, joista noin kuukauden kuluttua kuoriutuu kuusiraajaisia toukkia. Toukat tarvitsevat veriaterian, jonka jälkeen ne luovat nahkansa ja muuttuvat kahdeksanjalkaisiksi nymfeiksi. Myös nymfin täytyy imeä verta ennen nahanluontiaan, jonka jälkeen siitä kehittyy aikuinen koiranpuutiainen. Elämänkierto munasta aikuiseksi punkiksi kestää sopivissa olosuhteissa noin 60 vuorokautta, mutta epäsopivissa oloissa siihen voi kulua jopa puoli vuotta.

Lähteet
-------

* Seppo Saari & Sven Nikander: *Elinympäristönä hevonen - hevosen loiset ja loissairaudet*. Helsinki: Pfizer Oy Animal Health, 2009. ISBN 978-952-92-5065-3.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ruskea koiranpunkki**.
* Orion Pharma: Ruskea koiranpunkki (*Rhipicephalus sanguineus*)
* UniProt, taxonomy: Rhipicephalus sanguineus (Brown dog tick) (englanniksi)
* Rentokil: Koiran puutiainen (*Rhipicephalus sanguineus*) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Pherobase: Semiochemicals of Rhipicephalus sanguineus, the Brown dog tick (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q794982
* Wikispecies: Rhipicephalus sanguineus
* ADW: Rhipicephalus\_sanguineus
* AFD: Rhipicephalus\_(Rhipicephalus)\_sanguineus
* BioLib: 76163
* BOLD: 30451
* BugGuide: 190767
* CoL: 78THD
* EoL: 410950
* EPPO: RHIPSA
* EUNIS: 99477
* Fauna Europaea: 95083
* Fauna Europaea (new): cbb2a181-89ce-4acc-8943-ccaa53b64023
* GBIF: 2183597
* iNaturalist: 229905
* ITIS: 1117680
* NatureServe: 2.808617
* NBN: NBNSYS0000039964
* NCBI: 34632

 |

 |
Suurempi saviastia on *matka*
**Matka** tai *matki* tarkoittaa Intiassa saviastiaa, jonka sisältö pysyy viileänä veden haihtumisen viedessä astiasta lämpöä pois*lähde?*. Matka vaatii kuivaa ilmanalaa, jossa haihtuminen on suurta. Matka-astiaa käytetään kesällä, ei talvella. Matkan historia ulottunee Indus-kulttuuria edeltävälle ajalle.

Teko
----

Tämän tyyppisen saviastian tekoon käytetään kahdenlaista savea: pinnalta otettua ja syvempää noin kolmen metrin syvyydestä otettua. Muotoilun jälkeen saviastiaa poltetaan viisi päivää. Matka-tyyppisiä saviastioita käytetään nykyään Intiassa, Pakistanissa ja Sri Lankassa.

Muita haihtumisjäähdytteisiä astioita
-------------------------------------

Muitakin kuivaan ilmastoon sopivia jäähdytysastioita on. Nykyaikaa ovat mm. poltetusta savesta tehdyt Mitticool-jääkaapit, joista haihtuva vesi pystyy säilyttämään maidon kolme päivää ilman sähköä. Arabialaisessa kulttuurissa matkaa vastaa saviastian sisällä oleva saviastia, joiden välissä on haihtuvaa vettä *lähde?*. Tätä kutsutaan mm nimellä zeer.

Katso myös
----------

* Zeer

Lähteet
-------

1. ↑  Awesome Clay Refrigerator Requires Zero Energy to Keep Food Cool *inhabitat.com*. Viitattu 22.3.2018. (englanniksi)
Emilie Gardberg
**Emilie Gardberg** (s. 1976 Turku) on suomalainen kulttuurihallinnon ammattilainen. Hän aloitti viisivuotiskauden Taideyliopiston Sibelius-Akatemian dekaanina tammikuussa 2021. Gardberg toimi aiemmin Suomen Lontoon-instituutin johtajana vuodesta 2018.

Gardberg valmistui musiikkipedagogiksi Turun AMK:n taideakatemiasta 2001*lähde?* ja taiteiden maisteriksi (MA) Columbian yliopistosta 2008. Gardberg työskenteli Turun musiikkijuhlien toiminnanjohtajana 2008–2012 ja Turun filharmonisen orkesterin intendenttinä 2012–2017. Syksyllä 2017 Gardberg oli stipendiaattina yhdessä maailman johtavista ajatushautomoista Wilson Centerissä Washingtonissa ja toimi sen jälkeen Wiurilan kartanon kehitysjohtajana.

Gardberg on vieraillut luennoitsijana useissa korkeakouluissa opettamassa taidehallintoa ja johtajuutta. Hän toimi Suomen vanhimman yhdistyksen Turun Soitannollisen Seuran (perustettu 1790) hallituksen puheenjohtajana vuosina 2010–2016.

Gardberg on tekstiilitaiteilija Barbro Gardbergin veljentytär.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kangasluoma, Laura: Suomalaisen kulttuurin edistäjä: "Innostusta ei pidä koskaan latistaa" (Maksullinen artikkeli) *Kauppalehti Optio*.  17.11.2018. Viitattu 19.11.2021.
2. ↑  Emilie Gardberg Taideyliopisto. Viitattu 19.11.2021.
3. ↑  Historia. Turun musiikkijuhlat.
4. ↑  Emilie Gardberg Turun filharmonisen orkesterin intendentiksi. Turun Sanomat.
5. ↑  Emilie Gardberg. Winson Center.
6. ↑  Emilie Gardberg vaihtoi orkesterin kartanoon. Turun Sanomat.
7. ↑  Emilie Gardberg Turun soitannollisen seuran uusi puheenjohtaja. Festivals.fi
8. ↑  Barbro Gardbergin muistokirjoitus *Helsingin Sanomissa*.
**Ruskatrööttä** on joka vuosi järjestettävä puhallin- ja lyömäsoittajien yhteinen leiriviikonloppu. Ruskatrööttää järjestetään Pohjois-Karjalan, Etelä-Karjalan, Savon Kainuun ja Pirkanmaan alueella. Ruskatrööttä järjestetään siis pääosin Itäisen Suomen alueella. Ruskatrööttä kokoaa vuosittain keskimäärin 300 soittajaa. Soittajat ovat pääsääntöisesti näiltä alueilta.

Ruskatrööttään kokoontuu yhden viikonlopun ajaksi soittajia, joiden osaamistaso vaihtelee aloittelijoista puoliammattilaisiin. Osa soittajista on aloittanut soittamisen juuri ennen Ruskatrööttää, ja osa soittajista soittaa harrasteorkestereissa.

Ruskatröötässä soittaa viisi orkesteria. E-orkesterissa soittaa soittoharrastuksen aloittaneet, ja A-orkesterissa soittajat ovat käytännössä puoliammattilaisia. 

Vuonna 2022 Ruskatrööttä järjestettiin Orivedellä.
Vuonna 2018 Ruskatrööttä järjestettiin 5.10.2018 - 7.10.2018 Kuopiossa, vuonna 2017 Lieksassa ja vuonna 2016 Kiteellä. Vuonna 2023 se aiotaan järjestää Joensuussa.

Ruskatröötässä on monia eri soittimia esimerkiksi tuuba, pasuuna, fagotti, käyrätorvi, trumpetti, klarinetti, oboe, saksofoni, lyömäsoittimia (esim. rummut ja tamburiini) ja poikkihuilu.

Ruskatröötät vuosittain ja paikkakunnittain
-------------------------------------------

* 2018 Kuopio

* 2017 Lieksa

* 2016 Kitee  (Arkistoitu – Internet Archive)

* 2015 Iisalmi

* 2009 Kajaani
**Dialafara** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin pohjoisosassa 85 kilometriä Kéniébasta pohjoiseen. Kunnassa on 18 000 ja keskuskylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).

Dialafaran kunta rajoittuu luoteessa Kayesin piirin Sadiolan, koillisessa Bafoulabén piirin Gounfanin ja Niambian ja kaakossa Kéniéban piirin Sitakillyn ja Kassaman kuntiin sekä lounaassa Senegaliin. Maisemaa leimaa tasangon yläpuolella kohoava Tambaouran kalliorinne. Senegalin rajalla virtaa Faléméjoki.

Kuntaan kuuluu 34 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, fulbeja ja bambaroita.

Dialafaran kautta kulkee Kéniéban ja Kayesin välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kullankaivuu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.

Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kaksi terveyskeskusta. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Viidessä kylässä on sähköverkot.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 13.1.2018.
2. ↑  Mali – Région de Kayes: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 13.1.2018.
3. 1 2 3 4  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Dialafara 2007–2011 *fsg.afre.msu.edu*. Viitattu 13.1.2018. [vanhentunut linkki]
**Romasanta** on 1800-luvun Espanjaan sijoittuva tositapahtumiin perustuva ihmissusielokuva, joka kertoo Allariz-nimisen kaupungin kauhusta. Ihmisiä on kadonnut ja löytynyt silvottuina, mutta oudoimpana pidetään ruumiiden rasvojen puuttumista. Tämä johtaa ihmiset epäilemään tekijäksi ihmissutta. Jahti on alkanut, mutta suden pyydystäminen vaatii myös sen ihmishahmon kiinniottoa. Alueella liikkuva kauppias ja kirjuri Manuel Romasanta on otollinen epäilty.

Tarina
------

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Silvottuja ruumiita läydetään metsistä ja syyllisiksi epäillään susia, joiden pyydystys muuttuu kaikkien yhteiseksi tehtäväksi. Toisaalla *Manuel Romasanta* saapuu pelastaen naisen sudelta joka ahdisti häntä ladossa. Nainen on *Barbara*, hänen kihlattunsa, *Marian* sisko joka huojentuneena halaa Romasantaa, saaden näin siskonsa mustasukkaisuuden niskaansa. Romansantan ja Marian tytär *Teresa* on mykkä, ja vanhemmat miettivät hänen viemistään kaupunkiin oppimaan viittomakielen. He lähtivät eikä heitä nähty enää, poikkeuksena Romasanta joka palasi takaisin Barbaran luokse ja valehteli Teresan ja Marian jääneen kaupunkiin asumaan. Poliisi saapuu ruumiin kanssa Barbaran luo joka pelkää perheensä puolesta. Ruumis ei kuuluu hänen perheeseensä mutta hänen hiuksistaan löytyy pieni koru. Ruumiinavauksessa huomataan että kehon rasvat on kirurgisesti poistettu.
Romasanta antaa Barbaralle lahjoja, huomiota ja hellyyttä ja saippuaa. Murhien määrä kasvaa entisestään. Eräs turkismetsästäjä pitää Romasantaa varmuudella ihmissutena ja yrittää tappaa tämän hopealuodilla mutta ei osukaan kohteeseensa, vaan naiseen, lähes kohtalokkain seurauksin. Vedettyään luodin ulos Romasanta antaa Barbaralle korun, samanlaisen kaulakorun kuin erään naispuolisen ruumiin hiuksista löytynyt. Barbara alkaa epäillä Romasantan aikeita ja tutkii tämän vaunut löytäen todisteita sekä oman perheensä murhista että muista. Nainen kaapataan, mutta vaunut syttyvät tuleen mahdollistaen hänen pakonsa. Yksin metsässä hän tapaa turkismetsästäjän, joka kertoo Romasantan olevan ihmissusi ja johdattaa tämän pois. Barbara herää nuotion vierestä ja turkismetsästäjä kertoo olevansa itsekin ihmissusi. Turkismetsästäjä menee Barbaran kanssa poliisin puheille ja kertoo tarinansa, mutta hänet vangitaan hulluna. Barbara lähtee etsimään Romasantaa ja kiertää aluetta vetäen vesiperän ja murhien jatkuessa Romasantan jäljissä, kunnes saapuu pellolle jolla miehet korjaavat viljaa. Siellä hän näkee Romasantan ja yrittää tappaa tämän. Poliisi vie Romasantan oikeuden eteen mutta hänet tuomitaan hulluksi ja suljetaan parantolaan, josta hänet vapautettaisiin nopeasti. Tämä ei käy, Barbara poliisipäällikön avustuksella murhaa Romasantan selliinsä hopeatikarilla. Sekä turkismetsästäjä että Romasanta kärsivät lykantropiasta.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* *Romasanta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *Romasanta* Elonetissä.
Pala pyrolyyttistä hiiltä levitoi neodyymi-kestomagneettikuutioiden päällä.
**Diamagnetismi** on kaikilla materiaaleilla esiintyvä magnetismin muoto, joka ilmenee vain, kun materiaaliin vaikuttaa ulkoinen magneettikenttä. Klassisessa fysiikassa ilmiön voidaan selittää johtuvan aineen elektronien liikeratojen muutoksesta ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta.
Diamagneettinen aine pyrkii hylkimään ulkoista magneettikenttää.

Ferromagneettisissa aineissa ja muilla tavoin magneettisissa aineissa diamagneettisuus on useita kertalukuja heikompi ilmiö kuin muiden magnetismin muotojen aiheuttama magneettinen vaste ulkoiseen magneettikenttään. Tästä syystä diamagneettisiksi sanotaankin vain niitä aineita, jotka eivät ole muilla tavoin magneettisia.

Diamagneettisten aineiden magneettinen suskeptibiliteetti {\displaystyle \chi \_{m}\,} on alle nollan ja suhteellinen permeabiliteetti μr alle yhden kaavan {\displaystyle \chi \_{m}\,}=μr-1 mukaisesti. 

Esimerkiksi veden magneettinen suskeptibiliteetti {\displaystyle \chi \_{m}\,} = −9,05 × 10−6. Pyrolyyttinen hiili on erityisen voimakas diamagneetti ja yhdessä tasossa sen suskeptibiliteetti voi olla jopa {\displaystyle \chi \_{m}\,} = −400 × 10−6.

Suprajohteiden voidaan katsoa olevan täydellisiä diamagneetteja ({\displaystyle \chi \_{m}\,} = −1), sillä ne eivät päästä ulkoista magneettikenttää sisälleen, kuten havaitaan Meissnerin ilmiössä. Suprajohteiden tapauksessa puhutaankin superdiamagnetismista.

Diamagneettisia materiaaleja ja niiden magneettinen suskeptibiliteetti {\displaystyle \chi \_{m}\,}| Materiaali | {\displaystyle \chi \_{m}\,} (\*10-5) |
| --- | --- |
| Ammoniakki | –0,26 |
| Vismutti | –16,6 |
| Elohopea | –2,9 |
| Hopea | –2,6 |
| Hiili (timantti) | –2,1 |
| Hiili (grafiitti) | –1,6 |
| Lyijy | –1,8 |
| Natriumkloridi | –1,4 |
| Kupari | –1,0 |
| Vesi | –0,91 |
|

Aiheesta muualla
----------------

* Diamagneettinen levitaatio -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) Videoita ja kuvia levitoivista diamagneeteista
* HyperPhysics: Magnetic Susceptibilities of Paramagnetic and Diamagnetic Materials at 20 °C (englanniksi)

Magneettiset tilat

* diamagnetismi
* superdiamagnetismi
* paramagnetismi
* superparamagnetismi
* ferromagnetismi
* antiferromagnetismi
* ferrimagnetismi
* metamagnetismi
* spin-lasi
Ali Alijev vuonna 1960.**Ali Zurkanajevitš Alijev** (ven. Али Зурканаевич Алиев, 29. marraskuuta 1937 – 7. tammikuuta 1995) oli neuvostoliittolainen vapaapainija.

Alijevin aktiiviuran huippuvuodet ajoittuivat 1960-luvulle. Hän voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta: 52 kilogramman sarjassa 1959 Teheranissa, 1961 Jokohamassa ja 1962 Toledossa, sekä 57 kilogramman painoluokassa 1966 Toledossa ja 1967 New Delhissä. Lisäksi hän saavutti Euroopan mestaruuden 1968 Bukarestissa ja MM-hopeaa 1963 Sofiassa.

Huolimatta siitä, että Alijev oli koko 1960-luvun ylivoimaisin painija painoluokassaan MM-kilpailuissa, ei hän koskaan saavuttanut edes mitalia olympialaisista. 1960 Rooman olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi (52 kg) ja sekä 1964 Tokiossa (52 kg) että 1968 Mexico Cityssä (57 kg) neljänneksi.

Painiuransa jälkeen Alijev toimi huippuvalmennustehtävissä Neuvostoliitossa. Hän oli lähtöisin Dagestanista ja Mahatškalassa järjestetäänkin vuosittain painikilpailut hänen muistokseen.

Lähteet
-------

* FILA:n tietokanta
* (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
**Osmo Honkanen** (s. 1964) on suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1983–1994 pääaineenaan kirkkomusiikki ja valmistui musiikin maisteriksi 1990. Pääinstrumenttinaan hän opiskeli urkujensoittoa Kari Jussilan johdolla. Sävellyksenopettajana oli aluksi Erkki Jokinen ja vuosina 1988–1994 Paavo Heininen.

Honkasen sävellystuotanto kattaa niin orkesteri-, kuoro- kuin kamarimusiikkiakin, missä yhden keskeisen osan muodostavat teokset uruille tai urut sisältäville kokoonpanoille. Hänen teoksiaan on tallennettu äänitteille, esitetty konserttien lisäksi radiossa ja televisiossa, useissa Euroopan maissa sekä Euroopan ulkopuolella mm. Israelissa ja Japanissa. Sävellyskilpailuvoittoja ja palkintosijoja Honkanen on saavuttanut 1988 lähtien useissa kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa Suomessa ja ulkomailla.

Vuosina 1989–2017 Osmo Honkanen toimi kirkkomuusikkona Helsingin Mikaelin seurakunnassa.
Vuodesta 2017 alkaen hän toimii Tampereen tuomiokirkkoseurakunnan johtavana kanttorina.

Lähteet
-------

1. ↑  www.fimic.fil


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Carel Gerrit Vorselman** (11. syyskuuta 1912 Helsinki – 25. helmikuuta 2008 Turku) oli suomalainen puutavara-alan yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Vorselmanin vanhemmat olivat konsuli Gerrit Vorselman ja Paula Solle ja puoliso vuosina 1940–2006 Inna Annikki Ahti. Hollantilaista syntyperää oleva Vorselman opiskeli kaupallista alaa 1930-luvun vaihteessa, oli harjoittelijana Alankomaissa, jatkoi opintojaan Englannissa ja toimi sitten helsinkiläisen puutavara-asioimisto Gustaf Öhrnin palveluksessa. Suoritettuaan vuosina 1936–1937 vielä Liikemiesten Kauppaopiston hän työskenteli Oy Urheilutarpeiden palveluksessa, mutta palasi puutavara-alalle Suomen Puuyhtymän ja Laatikko-yhtiön tehtäviin aina 1940-luvun puoliväliin. Hän toimi silti välillä myös Haapa-yhtiön laivauspäällikkönä Lahdessa. Vuonna 1946 hänestä tuli Kaskisten Puutavaran konttoripäällikkö ja vuonna 1953 yrityksen toimitusjohtaja. Kaskisissa Vorselman toimi myös Oy All Round Stevedoring Ab:n toimitusjohtajana sekä eri puolilla Etelä-Pohjanmaata sijainneiden Kaskisten Puutavaran tytäryhtiöiden Bölen Sahan, Aureskosken, Seilon Sahan ja Luopajärven Sahan toimitusjohtajana aina 1970-luvulle saakka. Hän oli aktiivinen myös alueellisten sahojen yhteistoiminnassa ja puutavara-alan valtakunnallisessa ja pohjoismaisessa yhteistyössä. Eläkkeelle tehtävistään Vorselman jäi vuonna 1977. Teollisuusneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin samana vuonna.

Lähteet
-------

1. 1 2  Carel Vorselman *Biografiasampo*. Viitattu 29.3.2022.
2. ↑  50-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 11.9.1962, s. 8.
**Helene** (m.kreik. Ἑλένη, *Helenē*, lat. *Helena*) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (*polis*) samannimisellä saarella (nyk. Makrónisos) Attikan rannikon edustalla Kreikassa.

Maantiede
---------

Helenen kaupunkivaltion alaisuuteen kuului koko Helenen saari, eikä sillä ollut muita poliksia. Kaupunkivaltion alue oli suhteellisen pienikokoinen, noin 18 neliökilometriä, koska siihen ei kuulunut muita alueita. Saari on pitkä ja kapea ja ulottui Attikan rannikolla Thorikoksen edustalta Sunionin niemelle. Saari tunnettiin pituutensa vuoksi myös nimellä *Makris* (Μάκρις). Artemidoros luki Helenen saaren Kykladeihin, kun taas Strabon luki sen niiden ulkopuolelle. Strabon laski saaren pituudeksi 60 stadioninmittaa; todellisuudessa se on pidempi, lähes 13 kilometriä.

Historia
--------

Varhaisimmat löydöt saarelta ovat neoliittiselta kaudelta. Strabonin ja Pausaniaan mukaan saari sai antiikin aikaisen nimensä Helenasta eli Helenestä, Menelaoksen puolisosta kreikkalaisessa mytologiassa. Pausaniaan mukaan syynä oli se, että Helena ja Menelaos astuivat maihin saarella palatessaan Troijasta sen valloituksen jälkeen. Strabon taas piti saarta virheellisesti samana kuin Homeroksen mainitsema Kranae, jonka kautta Helena pakeni Troijaan yhdessä Pariksen kanssa ennen sotaa. Kranae sijaitsi kuitenkin Lakonian rannikolla.

Helene on ollut pieni kaupunki, eikä sen historiasta tiedetä juuri mitään. Kaupunki on ollut olemassa poliksena oletettavasti suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa. Sen mainitsee saariston polisten joukossa Pseudo-Skylaks. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä *Helenaios* (Ἑλεναῖος), *Heleneios* (Ἑλένειος) ja *Helenitēs* (Ἑλενίτης).

Rakennukset ja löydökset
------------------------

Saarelta on tehty joitakin antiikin aikaisia löytöjä. Nykyiset Pyhän Georgioksen (Pyhän Yrjön, *Ágios Geórgios*) ja Neitsyt Marian (*Panagía*) kirkot on rakennettu antiikin aikaisten rakennusten paikalle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "479 Helene", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3 4  Smith, William: "Helena", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Strabon: *Geografia* 9.
4. ↑  Homeros: *Ilias* 3.445.
5. 1 2  Kea Makronissos *Greeka.com*. Viitattu 13.5.2019.
6. ↑  Pseudo-Skylaks: *Periplus* 58.
**Romell Broom** (4. kesäkuuta 1956 – 28. joulukuuta 2020) oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka kaappasi, raiskasi ja murhasi 14-vuotiaan Tryna Middletonin 21. syyskuuta 1984. Hän yritti siepata myös kaksi Middletonin ystävää, joiden kuitenkin onnistui paeta. Broom tuomittiin kuolemaan 16. syyskuuta 1985. Vuonna 2003 hän suostui DNA-testiin, joka ei kuitenkaan osoittanut häntä viattomaksi.

Broom nousi julkisuuteen teloituksensa epäonnistuttua Ohiossa 15. syyskuuta 2009. Teloituksen epäonnistumisen syy oli se, että sopivaa suonta myrkkyruisketta varten ei löydetty. Suonta etsittiin kahden tunnin ajan, mutta piikki osui Broomin lihaksiin tai luihin. Välillä hän huusi kivusta. Koska teloitus ei onnistunut, Broom sai lykkäyksen.

Vastaava tapaus sattui Yhdysvalloissa vuonna 1946, kun Willie Francis selvisi hengissä sähkötuolista. Francis piti toista teloitusyritystä perustuslain vastaisena, mutta korkein oikeus oli toista mieltä, ja Francis teloitettiin lopulta.

Lähteet
-------

1. ↑  Inmate who survived execution attempt dies; COVID suspected  December 29, 2020. AP. Viitattu December 29, 2020.
2. ↑  Tryna Middleton *New Around the Globe*.  16.9.2009. Viitattu 23.9.2009. (englanniksi)
3. ↑  Sidoti, Liz: Seven on death row had DNA test *The Enquirer*.  3.7.2003. Viitattu 23.9.2009. (englanniksi)
4. ↑  Huono suoni antoi kuolemaantuomitulle jatkoaikaa *Karjalainen*.  16.9.2009. Viitattu 23.9.2009.
5. ↑  Welsh-Huggins, Andrew: Romell Broom Execution: Reprieve Granted Over Vein Troubles *The Huffington Post*.  16.9.2009. Viitattu 23.9.2009. (englanniksi)
6. ↑  Teloituksesta hengissä selvinnyt sai lykkäystä *Helsingin Sanomat*.  19.9.2009. Viitattu 23.9.2009.
7. ↑  Second execution attempt on US murderer halted by judge *Daily Mail*.  20.9.2009. Viitattu 23.9.2009. (englanniksi)
8. ↑  McGreal, Chris: Romell Broom to face execution next week following botched lethal injection *The Guardian*.  17.9.2009. Viitattu 23.9.2009. (englanniksi)
**Osmo Juhani Ala-Honkola** (12. toukokuuta 1939 Kuortane – 14. marraskuuta 2020 Vaasa) oli suomalainen urheiluampuja. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa ja vuoden 1972 kesäolympialaisissa. Hän sijoittui 300 metrin vapaakiväärin kolmiasentokilpailussa 19:nneksi Méxicossa 1968 ja 25:nneksi Mûnchenissä 1972.

Ala-Honkola saavutti MM-kilpailuissa kuusi joukkuemitalia. Phoenixissa 1970 hän sai vapaakiväärin 300 metrin makuuasentokilpailussa joukkuepronssia. Soulissa 1978 hän sai saman lajin joukkuekilpailuissa makuuasentokilpailussa hopeaa sekä kolmiasentokilpailussa, polviasennosta ja pystyasennosta joukkuepronssia. Lisäksi hän sai pronssia vakiokiväärin 300 metrin kolmiasentokilpailun joukkuekilpailusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku: *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 14. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
2. 1 2 3  Osmo Ala-Honkola *Olympedia*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Osmo Ala-Honkola Kansainvälinen olympiakomitea.  (englanniksi)
**Muurahaispuut** (*Cecropia*) on nokkoskasvien heimoon kuuluva lehtipuiden suku. Siihen arvioitiin vuonna 1987 kuuluvan 75 lajia, mutta luokittelu muuttuu jatkuvasti. Lajeista suomenkielinen nimi on muurahaispuulla (*Cecropia peltata*).

Suku on nimetty Ateenan tarunomaisen kuninkaan Kekrops I:n mukaan.

Ulkonäkö ja koko
----------------

*Cecropia peltata* eminorkkoja.
Muurahaispuilla on tunnusomainen hoikka, suora runko ja sateenvarjomaisesti oksien päihin levittäytyvät isot lehdet. Puut jäävät yleensä alle 18 m korkeiksi ja elävät noin 30 vuotta. Niiden puuaines on pehmeää ja huokoista. Kukat ovat hyvin pieniä ja kasvavat norkoissa. Hede- ja eminorkot muodostuvat eri kasveihin. Emikasvi voi tuottaa kerralla lähes miljoona siementä.

Levinneisyys
------------

Muurahaispuut ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Ne ovat levinneet osaan Afrikkaa, Malesiaan ja joillekin Tyynenmeren saarille.

Kasvutapa
---------

Muurahaispuut ovat erittäin nopeakasvuisia ja leviävät nopeasti metsäaukkoihin.

Muurahaispuut ja eläimet
------------------------

Muurahaispuut tunnetaan yhteistyöstään muurahaisten kanssa. *Azteca*-suvun muurahaiset tekevät pesänsä muurahaispuun huokoiseen puuainekseen. Ne saavat myös ravintoa puusta. Muurahaiset puolestaan suojelevat puun lehtiä niitä syöviltä hyönteisiltä.

Laiskiaiset syövät mielellään muurahaispuiden lehtiä.

Trinidadilla lepakot syövät suuria määriä muurahaispuun hedelmiä ja levittävät niiden siemeniä. Costa Ricalla samaa tehtävää hoitavat apinat. Kaikkialla monet lintulajit syövät muurahaispuiden hedelmiä ja levittävät näin niiden siemeniä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pest plant risk assessment: Cecropia Queensland the Smart State, Australia. Viitattu 18.5.2014.
2. 1 2 3 4 5  Cecropia Encyclopedia Britannica. Viitattu 18.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: *Cecropia*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q414264
* Wikispecies: Cecropia
* APDB: 189206
* APNI: 149560
* CoL: 3JWC
* EoL: 61334
* EPPO: 1CECG
* FoAO2: Cecropia
* GBIF: 2984472
* GRIN: 2212
* iNaturalist: 83989
* IPNI: 331474-2
* IRMNG: 1369043
* ITIS: 19213
* NCBI: 77071
* NZOR: 7356a83c-56b6-417f-bf33-c2baf711e788
* Open Tree of Life: 320724
* PLANTS: CECRO
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331474-2
* Tropicos: 40003290
* WFO: wfo-4000007108

 |

 |