recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kotalan työväentalo** (vuodesta 2006 Kotala-talo) on Virtain kaupungin Kotalan kylässä sijaitseva entinen työväentalo.

Historiaa
---------

Uurasten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905 tai 1906; perustavia kokouksia pidettiin kaksi, joulukuussa 1905 ja tammikuussa 1906, jolloin yhdistyksen perustamispäätös vahvistettiin ja päätettiin liittyä SDP:n jäsenjärjestöksi. Ensimmäisessä perustavassa kokouksessa mukaan liittyi 47 henkilöä. Vuoden 1906 lopussa jäsenluku oli jo 116. Yhdistys osti tontin yksityishenkilöltä, ja työväentalon rakentaminen aloitettiin kesällä 1908. Talo valmistui elokuussa 1909, ensimmäinen iltama talolla pidettiin pyhäinpäivänä ja vihkiäisjuhla joulun tienoilla. Näillä tilaisuuksilla kerättiin varoja rakennusvelan maksuun.

Yhdistys liittyi SSTP:en vuonna 1923, mutta palasi uudelleen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen. Vuonna 1929 yhdistys kuitenkin erotettiin SDP:sta, sillä sen jäseniä oli ollut mukana kommunistisessa toiminnassa. Vuonna 1931 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla. Vuonna 1935 talo myytiin Pohjaslahden nuorisoseuralle.

Vuonna 1941 perustettiin Kotalan työväenyhdistys, johon liittyi 32 jäsentä. Yhdistys alkoi heti suunnitella talon ostamista takaisin, ja se toteutuikin. Talo kuitenkin pysyi valtion varastokäytössä vuoteen 1944, mistä työväenyhdistykselle maksettiin vuokraa. Uudet tupaantuliaiset pidettiin loppiaisena 1945.

Vuonna 2006 talo siirtyi Kotalan kyläyhdistyksen omistukseen. Talon uudesta nimestä järjestettiin nimikilpailu, jonka tuloksena nimeksi tuli Kotala-talo.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talolla on järjestetty ainakin kokouksia, tansseja, elokuvanäytöksiä ja juhlia. Siellä toimi myös opintokerho Kipinä ja urheiluseura Karhu. Elokuvatoimintaa kesti vuodesta 1954 vuoteen 1966. Siellä toimi myös opintokerho Kipinä ja urheiluseura Karhu. Talon tultua kyläyhdistyksen omistukseen taloa on vuokrattu muun muassa häitä ynnä muita juhlia varten.

Rakennus
--------

Talo on hirsirunkoinen, 1950-luvun alussa valmistunut laajennusosa lautarakenteinen. Hirsirunkoinen osa on osin vuorattu laudoilla vuonna 1952, jolloin myös alkuperäinen pärekatto vaihdettiin huopakattoon ja laajennusosaa rakennettiin. Talo on yksikerroksinen, ja sen pinta-ala on 286 m², mihin sisältyy juhlasali näyttämöineen, ravintola, eteinen, keittiö sekä sittemmin käyttämättömäksi jäänyt elokuvahuone. Kotalan kyläyhdistys on remontoinut muun muassa keittiötä 2010-luvulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Niemi, Jussi: *Työväenyhdistystoimintaa Virroilla 115 vuotta*. Lahdenkylän Työväenyhdistys ry, 2018. ISBN 978-952-94-0267-0.
2. 1 2 3  Kotala talo Kotalan kyläyhdistys. Viitattu 2.2.2023.
3. 1 2   Båsk-Ekholm, Katia & Häyry, Kaj: *Suomen työväentaloja koskeva selvitys*. Helsinki: Opetusministeriö, 1982.
**Biografinen Nimikirja** on Suomen Historiallisen Seuran vuosien 1879 ja 1883 välisenä aikana toimittama ja G. W. Edlundin kustantama elämäkertateos. Sen joitakin tekstejä hyödynnettiin vielä viitisenkymmentä vuotta myöhemmin julkaistussa *Kansallisessa elämäkerrastossa*.

*Biografinen Nimikirja* ilmestyi alkujaan useana vihkona, jotka painettiin Hufvudstadsbladetin kirjapainossa Helsingissä. Valmistelutyöhön oli ryhdytty 1878 ja vihkoja ilmestyi 1879 yksi, 1880 kolme ja muina vuosina kaksi. Elämäkerrat koottiin pääosin ilman painettuja lähteitä, toimituskunnan mukaan painettujen lähteiden perusteella laadittuja tekstejä oli "tuskin neljäsosa". Toimituskuntaan kuuluivat eli "ovat olleet osalliset" Suomen Historiallisen Seuran jäsenistä J. R. Aspelin, Sv. G. Elmgren, K. F. Ignatius, Yrjö Koskinen, J. Krohn, E. G. Palmén ja Th. Rein.

Toimituskunnalla oli käytettävissä F. J. Rabben laatimat, julkaisemattomat kokoelmat, minkä lisäksi todetaan useiden kansalaisten, papiston sekä Suomen muinaismuistoyhdistyksen tuki ja usean muun nimeltä mainitun henkilön kuin toimituskunnan jäsenten teokseen tarjoamat valmiit elämäkerrat. Nämä nimetyt henkilöt ovat Eliel Aspelin, A. Boehm, A. A. Borenius, J. R. Danielson, And. Donner, A. G. Fontell, Jaakko Forsman, N. K. A. Gejtel, B. F. Godenhjelm, Kustaa Grotenfelt, Arvi Grotenfelt, Edv. Hjelt, Aug. Hjelt, Konrad Hällstén, G. Lönnbäck, A. J. Mela, J. P. Norrlin, J. A. Palmén, Volmari Porkka, J. W. Ruuth, B. O. Schauman ja Valfrid Vasenius. Ensimmäisten julkaistujen vihkosten painattamista valvoi Volmari Porkka, myöhempien vihkosten painattamista valvoivat Kustaa ja Arvi Grotenfelt.

Vihkosista kootussa elämäkertakirjassa on yhteensä 844 sivua kahdelle palstalle painettuna, ensimmäinen henkilö on Ruotsin ja Suomen kuningas Aadolf Fredrik ja aakkosjärjestyksessä viimeinen henkilö sivulla 771 valtiopäivämies Pehr Edvard Östring. Teoksen lopussa on kuitenkin varsin laaja sivulta 773 alkava "Lisiä ja oikaisuja" -osio, jonka aakkosjärjestyksessä ensimmäinen henkilö on näyttelijä Ida Aalberg ja viimeinen virka- ja valtiopäivämies Robert Isidor Örn.

Teoksessa on henkilöelämäkertojen ohella tekstejä useista eri suvuista, samoin kuin kuvattuna sukupuita. Henkilöiden elämäkerrat esitetään sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä ja saman sukunimen yhteydessä syntymävuoden järjestyksessä. Tekstien laatijoiden nimilyhenteet esitetään useiden elämäkertojen yhteydessä, mutta ei kaikkien. Esiteltyjen henkilöiden ammatti ja syntymätiedot, mahdollinen kuolinaikatieto sekä vanhempien ja puolison tiedot esitetään useimmiten, samoin kuin henkilöiden laatimien julkaisujen nimiä ilmestymisvuosineen. Elämäkertojen pituus on vaihteleva, mutta monet ovat lyhyehköjä, yhdellä teoksen sivulla on usein kahdesta neljään elämäkertatekstiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  archive.org: Biografinen Nimikirja: Elämäkertoja Suomen entisiltä ja nykyajoilta *archive.org*. Viitattu 23.11.2019.
2. ↑  Kaarlo Blomstedt, Gabriel Rein, Martti Ruuth, Gunnar Suolahti, Väinö Voionmaa, Yrjö Karilas, Ragnar Rosén (toim.): *Kansallinen elämäkerrasto. V osa. Saari–Ö.*, s. 731. Porvoo: WSOY, 1934.
Lehden ensimmäisen näytenumeron kansisivu.
**Biograafilehti** oli Helsingissä vuonna 1915 ilmestynyt elokuvalehti.

Arvid Lindforsin suomen- ja ruotsinkielisinä rinnakkaispainoksina toimittama *Biograafilehti–Biograftidning* oli Suomen ensimmäinen säännöllisesti ilmestynyt elokuvalehti. Sen edeltäjä oli kahtena suomen- ja ruotsinkielisenä näytenumerona vuonna 1910 ilmestynyt *Bio*. Lehden kustantajina toimivat helsinkiläiset elokuvateatterit, joiden kävijöille sitä jaettiin ilmaiseksi. *Biograafilehden* keskeistä sisältöä olivat elokuvien juoniselostukset ja mainokset. Se tarjosi myös viihteellistä luettavaa, pikku-uutisia, elokuvaan liittyviä artikkeleita sekä kotimaista elokuvatuotantoa käsitteleviä haastatteluja.

*Biograafilehti* ilmestyi kerran viikossa helmikuusta toukokuuhun vuonna 1915. Sen suunniteltu jatkaminen syyssesongin käynnistyessä ei toteutunut. Seuraavana vuonna Lindfors toimitti *Bio*-nimistä suomen- ja ruotsinkielistä elokuvalehteä, joka sisälsi myös venäjänkieliset ohjelmatiedot. Tämäkin lehti jäi lyhytikäiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hirn, Sven: *Kuvat elävät: elokuvatoimintaa Suomessa 1908–1918*, s. 174–175, 182, 202. Helsinki: VAPK-kustannus, 1991. 951-37-0496-3.
2. 1 2  Tuusvuori, Jarkko S.: *Kulttuurilehti 1771–2007*, s. 214–215. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007. ISBN 978-951-746-918-0.
3. 1 2  *Suomen lehdistön historia 10. Aikakauslehdistön historia: aikakauslehdistön kehityslinjat*, s. 154. Kuopio: Kustannuskiila oy, 1992. ISBN 951-657-327-4.

Aiheesta muualla
----------------

* *Bio* (1910) digitoituna kansalliskirjastossa
* *Biograafilehti* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Biograftidning* digitoituna kansalliskirjastossa
* *Bio* (1916) digitoituna kansalliskirjastossa
**Demetrios** (m.kreik. Δημήτριος, ensimmäinen vuosisata) oli kyynikoiden koulukuntaan kuulunut antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Sunionista ja eli osan aikaa Korintissa ja myöhemmin Roomassa Caligulan, Neron ja Vespasianuksen hallituskaudella.

Demetrios oli Seneca nuoremman ja Thrasea Paetuksen läheinen ystävä. Häntä pidettiin suuressa arvossa, koska hän ei välittänyt mukavuudesta hyvettä tavoitellessaan. Tämä näkyy muun muassa hänen vastauksessaan Caligulalle, joka kertomuksen mukaan pyrki tämän ystäväksi lähettämällä tälle suuren lahjan. Demetrios vastasi hänelle: "Jos Caligulan aikomuksena olisi ollut lahjoa minut, hänen olisi pitänyt tarjota minulle kruunuaan." Vespasianus karkotti Demetrioksen, mutta hän nauroi rangaistukselleen ja pilkkasi keisarin vihaa. 

Filosofina Demetrios päätyi kyynisyyden loogiseen johtopäätökseen, eikä antanut tieteelliselle tutkimukselle todellista merkitystä.

Lähteet
-------

* *Encyclopædia Britannica* Eleventh Edition, 1911.

Antiikin filosofia – Kyyninen koulukunta

|  |  |
| --- | --- |
| Kreikkalainen aika | Antisthenes · Diogenes · Monimos · Onesikritos · Filiskos · Krates · Hipparkhia · Metrokles · Kleomenes · Bion · Menippos · Menedemos · Kerkidas · Teles |
| Roomalainen aika | Demetrios · Oinomaos · Demonaks · Agathobulos · Sekundos · Peregrinos Proteus · Pankrates · Theagenes · Kreskentios · Herakleios · Asklepiades · Salustios |
**Demetre Vipatosi** (georg. დემეტრე ჳიპატოსი, latinisoitu joskus *Demetrius*) oli georgialainen aatelinen Iberiasta ja kunniakonsuli eli *hypatos*. Hän saattaa olla sama henkilö kuin ruhtinas Stepanoz I:n veli, joka tunnetaan keskiaikaisen historioitsijan Džuanšerin kirjoituksista kirkonrakentajaksi veljensä hallituskaudella (n. 590–627). Professori Cyril Toumanoff Georgetownin yliopistosta on ehdottanut, että hypatos-arvonimi saatettiin myöntää hänelle Stepanozin kuoleman jälkeen: Stepanoz joutui vangiksi ja Bysantin keisari Herakleios teloitutti hänet Tbilisin piirityksen aikana vuonna 627.

Kivilaatassa Džvarin luostarissa Mtskhetassa mainitaan kirkon tärkeimmät rakentajat: Stepanoz *patricius*, Demetre *hypatos* ja Adarnase *hypatos*. Georgialaiset tutkijat ovat perinteisesti pitäneet heitä samoina henkilöinä kuin Guaramin poika Stepanoz I, Stepanoz I:n veli Demetre ja Adarnase I. Professori Cyril Toumanoff on tästä kuitenkin eri mieltä: hänen mielestään kyse on Stepanoz II:sta, Stepanoz I:n veljestä Demetrestä ja Stepanoz II:n pojasta Adarnase II:sta.

Lähteet
-------

1. ↑  Martindale, John Robert: *The Prosopography of the Later Roman Empire*, s. 394. Cambridge University Press, 1992. ISBN 0521072336.
2. ↑  Rapp, Stephen H.: *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, s. 344. Peeters Bvba, 2003. ISBN 90-429-1318-5.
**Mainetodistus** (ruots. *frejdebetyg*) oli 1800–1900-luvulla Suomessa papiston tai siviilirekisterin pitäjän antama todistus, josta kävi ilmi, nauttiko asianosainen kansalaisluottamusta. Mainetodistuksen sai ilmoitettua tarkoitusta varten pyytää kuka tahansa.

Papiston velvollisuutena oli antaa pyydettäessä mainetodistus, joka laadittiin kirkonkirjojen perusteella. Mainetodistuksen tuli sisältää ainoastaan selvitys siitä, nauttiko todistuksen kohteena oleva henkilö kansalaisluottamusta silloin kun todistus annettiin vai oliko henkilö tuomittu menettäneeksi kansalaisluottamuksen ainiaaksi tai tietyksi määräajaksi.

Jos henkilö oli aiemmin tuomittu menettäneeksi kansalaisluottamuksensa ja tämä määräaika oli päättynyt, ei mainetodistukseen saanut merkitä tietoa aiemmasta luottamuksen menettämisestä.

Papiston lisäksi mainetodistuksia olivat velvollisia antamaan myös niin sanottujen eriuskolaisseurakuntien johtajat sekä tietyt siviiliviranomaiset.

Katso myös
----------

* Kansalaisluottamus

Lähteet
-------

1. ↑  Hakkila, Esko – Lehtinen, J. N.: *Lakiasiain käsikirja*, s. 513. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1924.
2. 1 2 3  Hakkila, Esko (toim.): *Lakiasiain käsikirja*, s. 621. Porvoo: Werner Söderström Oy, 1938.

Aiheesta muualla
----------------

* Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus, sisältävä eräitä määräyksiä papiston annettavista todistuksista (48C/1896)
* Asetus, joka sisältää määräyksiä papiston, eriuskolaisseurakuntain johtajain ja sivilirekisteriviranomaisten annettavista todistuksista (69B/1918)
**Mainostoimisto Ilme Oy** on vuonna 1996 perustettu markkinoinnin ja viestinnän strateginen toimisto, joka toimii Lahdessa ja Tampereella sekä Floridan Naplesissa. Ilme avasi Floridan toimiston syyskuussa 2016 yhtiön 20-vuotisjuhlavuotena. 

Yhtiön palveluihin lukeutuvat strateginen- ja konseptisuunnittelu, digitaalinen markkinointi, viestintä, graafinen suunnittelu, verkkosuunnittelu ja sosiaalisen median palvelut. Yhtiö kerää tietoa, jonka pohjalta se muodostaa näkemyksen yhdessä asiakkaiden kanssa ja tarjoaa oivalluksia asiakkaille.

Tunnustukset ja ehdokkuudet
---------------------------

* Vuoden toimisto 2021 -kilpailun osallistuja
* Vuoden toimisto 2020 -kilpailun finaali
* Kultajyvä 2012, Hopeajyvä-palkinto

Historia
--------

Vuonna 2008 perustetun osakeyhtiön perustajat olivat toimitusjohtaja Oskari Kariste ja suunnittelujohtajana toiminut Markus Heinonen. Kariste siirtyi 2012 hallituksen puheenjohtajaksi. Lahden Yrittäjät valitsi Karisteen vuoden 2009 yrittäjäksi. Vuosina 2013–2015 toimitusjohtajana toimi Mikko Eskelinen. Syksystä 2015 lähtien yrityksen operatiivisessa johdossa olivat Markus Heinonen, Jaakko Kaminen ja Joona Kallinen muodostaen Suomen oloissa harvinaisen toimitusjohtoryhmän. Vuosina 2017–2020 toimitusjohtajana toimi Joona Kallinen. Vuodesta 2020 alkaen yhtiö on toiminut Lahden ja Tampereen yksikönjohtajavetoisesti.

Talous
------

Vuonna 2021 yrityksen liikevaihto oli 2,8 miljoonaa euroa ja liikevoitto 6,3 %. Ilmeessä oli 35 työntekijää vuonna 2022.

Lähteet
-------

1. ↑  20 vuotta ja... Ilme avaa Floridaan *Kauppalehti*.  3.9.2016. Viitattu 24.10.2022.
2. ↑  Vuoden Toimisto 2021-tutkimuksen kilpailun osallistujat ovat varmistuneet *vuodentoimisto.fi*. Viitattu 24.10.2022.
3. ↑  Vuoden Toimisto 2020 -tutkimuksen finalistit valittu *vuodentoimisto.fi*. Viitattu 24.10.2022.
4. ↑  Perttiö, Tanja: Pelicansin mainokset niittivät kunniaa *Yle Uutiset*.  2.11.2012. Viitattu 24.10.2022.
5. ↑  Puttonen, Kalle: Lahtelainen vei neljä suomalaisyritystä Yhdysvaltoihin: palkittiin vuoden yrittäjänä Floridassa *Etelä-Suomen Sanomat*.  7.6.2017. Viitattu 24.10.2022.
6. ↑  Mainostoimisto Ilme Oy *finder.fi*. Viitattu 24.10.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Mainostoimisto Ilmeen verkkosivut
**Hukkaamiskielto** on pakkokeino, jolla turvataan vastaisen maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano. Se on pakkokeinolaissa vakuustakavarikkoa lievempi turvaamistoimi.

Pakkokeinolain mukaan, jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta. 

Hukkaamiskiellosta päättää tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain hukkaamiskieltoon pantavan omaisuuden määrästä; omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.

Ennen syytteen vireilletuloa vaatimuksen omaisuuden panemisesta hukkaamiskieltoon voi tehdä tutkinnanjohtaja tai syyttäjä. Syytteen vireille tultua vaatimuksen voi tehdä syyttäjä ja itselleen tulevan korvauksen maksamisen turvaamiseksi asianomistaja. 

Kiireellisessä tilanteessa tutkinnanjohtaja tai syyttäjä voi määrätä väliaikaisen hukkaamiskiellon, joka raukeaa, jos asiaa ei ole saatettu tuomioistuimen ratkaistavaksi viikon kuluessa määräyksestä.

Tuomioistuimen on kumottava hukkaamiskielto, kun sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamisen vakuudeksi asetetaan riittävä pantti tai takaus taikka muuten ei ole enää syytä pitää sitä voimassa. Tuomioistuimen on kumottava hukkaamiskielto myös, jollei syytettä nosteta neljän kuukauden kuluessa hukkaamiskieltoa koskevan määräyksen antamisesta. Määräaikaa voidaan kuitenkin pidentää.

Tuomitessaan sakon, korvauksen tai menettämisseuraamuksen, jonka maksamisen vakuudeksi on määrätty hukkaamiskielto, tuomioistuimen on päätettävä, onko hukkaamiskielto pidettävä voimassa kunnes sakko, korvaus tai menetetyksi tuomittu rahamäärä on maksettu.

Lähteet
-------

1. ↑  Hukkaamiskielto ja vakuustakavarikko ovat turvaamistoimia - Minilex *Minilex.fi*. Viitattu 13.7.2022.
*Tämä artikkeli käsittelee taidemaalaria. Poliitikosta ks. Nikolai Astrup (poliitikko).*Henrik Lundin maalaus Nikolai Astrupista (1900)
**Nikolai Astrup** (30. elokuuta 1880 – 21. tammikuuta 1928) oli norjalainen taidemaalari. Astrup syntyi Bremangerissa, mutta eli lapsuutensa Jølsterissa, missä hänen isänsä työskenteli pappina. Hän opiskeli maalausta ja piirtämistä Oslossa sekä asui jonkin aikaa Pariisissa ja Saksassa, kunnes palasi kotikaupunkiinsa. Astrup kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1928.

Maalauksissaan Astrup suosi selkeitä, voimakkaita värejä ja maalasi tavallisesti maisematauluja. Hänen tyyliään pidetään uusromanttisena. Asiantuntijat pitävät Nikolai Asturupia yhtenä tärkeimmistä norjalaisista 1900-luvun taidemaalareista ja hänen taulujaan on myyty huutokaupoissa keskimäärin puolen miljoonan dollarin hintaan.

Öljymaalauksia
--------------

* Soleienatt*Soleienatt*
* Vårkveld ved Jølstervannet 1900*Vårkveld ved Jølstervannet* 1900

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nikolai Astrup**.
* nikolai-astrup.no (norjaksi)
* astruptunet.com (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)

Kirjallisuutta
--------------

* Loge Øystein, *Gartneren under regnbuen*, Oslo 1986, ISBN 82-90646-05-4
* Wexelsen, Einar, Danbolt, Gunnar og Loge, Øystein, *Nikolai Astrup Tilhørighet og identitet* Oslo 2005, ISBN 82-7393-147-1
* Kristiansen, Runar: "Edvard Munch, Nikolai Astrup, Rolf Nesch, Ludvig Eikaas" – Jølster 1998. ISBN 82-91882-01-0, ib. ISBN 82-91882-02-9, h.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Taiteenala | 
* KulturNav
* MusicBrainz
* Musée d'Orsay
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo runoilijasta. Kestävyysjuoksijasta katso Nikolai Abramov.*
**Nikolai Viktorovitš Abramov** (ven. Никола́й Ви́кторович Абра́мов); 24. tammikuuta 1961 Leningradin alueen Podporožjen piirin Ladvan kylä – 23. tammikuuta 2016 Petroskoi) oli vepsäläinen runoilija.

Keskikoulun jälkeen Nikolai Abramov opiskeli Leningradissa ja Karjalan pedagogisessa instituutissa Petroskoissa. Elämänsä loppuun asti hän työskenteli petroskoilaisessa Periodika-kustantamossa vepsäläisen *Kodima*-lehden toimittajana.

Abramovin vepsän- ja venäjänkielisiä runoja on julkaistu säännöllisesti vuodesta 1980 lähtien. Vuonna 1994 ilmestynyt runokokoelma *Koumekümne koume* ("Kolmekymmentäkolme") oli ensimmäinen vepsänkielinen kaunokirja. Teosten aiheet on yleensä ammennettu maaseudun elämästä. Abramov on toiminut myös kääntäjänä ja hänen teoksiaan on käännetty useille kielille.

Teoksia
-------

* *Koumekümne koume: runokirj*. Petroskoi: Karjala, 1994.
* *Kurgiden aig*. Petroskoi: Periodika-paindišt, 1999.
* *Pagiškam, vel’l’ = Поговорим, брат*. Petroskoi: Periodika, 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Lyhyt elämäkerta Folklorno-literaturnoje nasledije Russkogo Sever -sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
* Elämäkerta Suomalais-ugrilaisten kirjailijoiden 8. konferenssin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nikolai Aleksejevitš Orlov.
Ruhtinas **Nikolai Aleksejevitš Orlov** (27. huhtikuuta 1827 Moskova – 17. maaliskuuta 1885 Fontainebleau), ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlovin ainoa poika, oli ansioitunut venäläinen diplomaatti ja kirjailija. Hän lähti ensin sotilasuralle, ja haavoittui vakavasti Krimin sodassa. Tämän jälkeen hän siirtyi diplomaattisiin tehtäviin ja edusti Venäjää Brysselissa (1860–1870), Pariisissa (1870–1882) ja Berliinissä (1882–1885).

Kirjailijana hän oli uudistusten etulinjassa. Hänen kuolemanrangaistusta vastustavat, *Russkaja Starinassa* vuonna 1881 ilmestyneet artikkelinsa johtivat kuolemanrangaistuksen lakkauttamiseen. Hän kannatti myös suvaitsevaisuutta toisinajattelijoita kohtaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Inom ryska diplomatin.  *Åbo Tidning*, 24.02.1884, nro 53, s. 3. Kansalliskirjasto. Viitattu 04.07.2019.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**ISO 9660** on ISO-standardoitu tiedostojärjestelmä luettaville optisille levyille (CD-ROM).

ISO 9660 tiedostojärjestelmässä useampitavuiset arvot ovat tallennettu kummassakin (little, big) tavujärjestyksessä joten sitä voidaan kutsua myös *bi-endian* tavujärjestykseksi.

ISO 9660 on kehitystä High Sierra -tiedostojärjestelmästä (ECMA-119).
Standardin mukaiset tiedostonimet ovat rajoittuneita kahteen tasoon:

* ensimmäinen taso käyttää DOS-tyylisiä 8.3 nimiä (kahdeksan merkkiä nimelle, kolme merkkiä tiedostopäätteelle)
* toinen taso tukee pitkiä tiedostonimiä

Lisäksi on olemassa Rock Ridge Interchange Protocol ja Joliet-laajennuksia tiedostojärjestelmään erilaiselle metatiedolle, kuten POSIX-standardin mukaisille käyttäjäoikeuksille sekä Unicode-merkistölle. El Torito -laajennuksella CD-levyä voidaan käyttää tietokoneen käynnistämiseen (mm. live-CD).

CD-ROM levykuvan tiedostoa kutsutaan usein *ISO-imageksi* tai *ISO-levykuvaksi* standardin mukaan. Myös myöhemmän Universal Disk Format (UDF) tiedostojärjestelmän levykuvaa kutsutaan usein samalla nimellä.

Historia
--------

Vuonna 1985 useat teknologiayritykset kuten Apple, Sony ja Microsoft kokoontuivat High Sierra hotellissa Kaliforniassa sopiakseen yhteisestä tiedostorakenteesta. Ryhmä kehitti ehdotuksen, joka julkaistiin seuraavana vuonna. Ehdotus muodosti pohjan standardille, jonka Ecma International julkaisi. Ecma toimii yhteistyössä ISO:n kanssa ja julkaistusta versiosta kehitettiin ISO 9660, joka julkaistiin vuonna 1988.

Lähteet
-------

1. ↑  ISO 9660:1988 *iso.org*. Viitattu 17.10.2020. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  ISO Disk Image File Format Sustainability of Digital Formats Planning for Library of Congress Collections. Viitattu 1.2.2017.
3. ↑  The ISO 9660 File System *users.telenet.be*.  Arkistoitu 3.3.2017. Viitattu 1.2.2017.
4. 1 2  The ISO 9660 Overview *minitool.com*. Viitattu 17.10.2020. (englanniksi)
5. 1 2 3 4  ISO - ISO 9660 — ISO images for computer files *iso.org*. Viitattu 17.10.2020. (englanniksi)
**IT-kouluttajat ry** on vuonna 2001 perustettu suomalainen yhdistys, joka on tarkoitettu kaikille, jotka ovat kiinnostuneita uusista pedagogisista lähestymistavoista ja kouluttavat tieto- ja viestintätekniikkaa tai käyttävät sitä koulutuksessaan. Yhdistys järjestää jäsentapahtumia ajankohtaisista aiheista. Vuodesta 2014 lähtien yhdistys on palkinnut vuoden tieto- ja viestintätekniikkaopettajan perusasteella, toisella asteella ja korkea-asteella.

Yhdistyksen jäsentapahtumissa käsiteltiin 2000-luvun alussa verkko-opetusta ja -oppimista, virtuaalityötä, saavutettavuutta, tietoturvaa, ECDL:ää, tutkivaa oppimista, oppimisaihioita ja avointa lähdekoodia. 2000-luvun lopussa käsiteltiin sosiaalista mediaa oppimisessa, elinikäistä oppimista, oppimista ja innovaatioita työelämässä, Second Lifea, tekijänoikeuksia ja aktivoivia työtapoja. Yhdistyksen 10-vuotisjuhlat järjestettiin 9. marraskuuta 2011. Uusina aiheina 2010-luvulla jäsentilaisuuksiin nousivat mobiilioppiminen, peliohjelmointi ja pelilinen opetus, MOOCit, big data, pilvipalvelut ja koodaus kouluun.

Yhdistyksessä toimii Tietie-verkosto, joka kehittää ammattikorkeakouluopetusta yhdessä yritysten kanssa. Tietie-verkoston taustalla on vuonna 1995 alkanut Tietie-projekti ja sitä vuonna 1999 seurannut Tietie-yhteistyö. Tietien 20-vuotisjuhlissa kesäkuussa 2015 verkoston toiminta-ajatusta muutettiin: jatkossa verkosto kehittää avointa elinikäistä oppimista.

IT-kouluttajat ry on osa Tieto- ja viestintätekniikan ammattilaiset ry:tä (TIVIA).

Puheenjohtajat
--------------

Yhdistyksen puheenjohtajina ovat toimineet:

* 2001, Antti Arvela, Päijät-Hämeen koulutuskonserni
* 2002, Magnus Boberg, Karjaan kurssikeskus
* 2003–2005, Eija Kalliala, Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulu Helia
* 2006, Irmeli Puurtinen, IF Vahinkovakuutusyhtiö
* 2007–2011, Tarmo Toikkanen, Taideteollinen korkeakoulu (2007–2009), Aalto-yliopisto (2010–2011)
* 2012–2014, Eija Kalliala, Otavan Opisto
* 2015, Tero Toivanen, Kilonpuiston koulu

Lähteet
-------

1. ↑  IT-kouluttajat ry IT-kouluttajat ry. Viitattu 22.7.2015.
2. ↑  IT-kouluttajat, vuoden tieto- ja viestintätekniikkaopettaja *itko.tivia.fi*.  Arkistoitu 22.7.2015.
3. ↑  IT-kouluttajat, vanhat tapahtumat *itko.tivia.fi*. IT-kouluttajat ry. Viitattu 20.7.2015.
4. ↑  Tietie-verkosto *itko.tivia.fi*. IT-kouluttajat ry. Viitattu 20.7.2015.
5. ↑  Kalliala, Eija: IT-kouluttajien 10-vuotinen taival *slideshare.net*.  9.11.2011. Viitattu 22.7.2015.
6. ↑  IT-kouluttajien historiikki 2001-2011 *itko.tivia.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* IT-kouluttajat ry:n verkkosivut
*Tuulin* toinen moottori esillä Turussa Aurajoen rannalla.
**ITA Tuuli** oli Suomen merivoimien ilmatyynyaluksen prototyyppi. Se kuului alun perin Laivue 2000:n kokoonpanoon, johon suunniteltiin kuuluvaksi kaksi Hamina-luokan ohjusvenettä ja neljä Tuuli-luokan ilmatyynyalusta. Aluksen hankintahinta ilman aseistusta oli noin 13,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2003 puolustusministeriö valtuutti merivoimat myymään ilmatyynyaluksen varusteineen. Syksyllä 2005 alus oli ostajaehdokkaiden koeajossa Suomenlahdella, mutta kauppoja ei syntynyt.

Ilmatyynyaluksia oli tarkoitus käyttää nopeasti liikkuvina, kaikkina vuodenaikoina toimimaan kykenevinä ohjuslavetteina. Merivoimien mukaan alus täytti ja jopa ylitti kaikki sille asetetut vaatimukset, mutta ilmatyynyaluksista luovuttiin, koska merivoimien tehtävien painopiste siirtyi suorasta iskukyvystä meriliikenteen suojaamiseen. Meriliikenteen suojaamiseen kiinteärunkoiset ohjusveneet ovat sopivampia niiden pitkän toiminta-ajan takia. Niinpä toukokuussa 2003 laivueen uudeksi kokoonpanoksi päätettiin neljä Hamina-luokan ohjusvenettä. *Tuulta* yritettiin myydä usean vuoden ajan, kunnes se päätettiin 2013 romuttaa. Tuuli romutettiin vuonna 2014.

*Tuuli* valmistui vuonna 2002 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Alusta säilytettiin Kirkkonummella Upinniemen laivastotukikohdassa.

Toinen aluksen moottoreista on esillä Turussa Aurajoen rannalla Forum Marinumin läheisyydessä.

Lähteet
-------

1. ↑  Merivoimat testaa uutta ilmatyynyalusta (archive.org)  5.6.2002. Puolustusvoimat, pääesikunta. Viitattu 24.10.2012.
2. ↑  Ilmatyynyalus Tuulille ei ole löytynyt ostajaa *Kouvolan Sanomat*.  12.7.2008.  Arkistoitu 7.3.2014. Viitattu 24.10.2012.
3. ↑  Hornet-hävittäjien vastakauppa-avulla toteutettu ilmatyynyaluksen prototyyppi romutetaan *Lentoposti.fi*.  11.7.2013. Viitattu 3.12.2013.
4. ↑  Hämäläinen, Marko: Merivoimien 16 miljoonan virheostos romutetaan *HS.fi*.  10.7.2013. Viitattu 7.3.2014.
5. ↑  Markus Ånäs: Turha Tuuli - Armeijan kuuluisin virhehankinta meni romuksi *Talouselämä*. Viitattu 4.1.2018.
6. ↑  Huhtanen, Jarmo: Merivoimien kuuluisin virheostos Tuuli täyttää kymmenen vuotta (vanhentunut linkki)  24.10.2012. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 7.3.2014. Viitattu 24.10.2012.
**ITT Technical Institute** (**ITT Tech**) oli Yhdysvalloissa vuoteen 2016 asti toiminut yksityinen, voittoa tavoitellut teknillisten oppilaitosten ketju. Sen omisti vuosina 1969–1994 maailman suurimpana monialayrityksenä tunnettu ITT, ja sillä oli suurimmillaan toimintaa 130 kampuksella 38 osavaltiossa. Insinöörien ohella se koulutti terveydenhoidon ammattilaisia saman yhtiön omistamassa Breckinridge School -ketjussa. Kaksivuotisen alimman college-tutkinnon (*associate*) suorittaminen maksoi ITT:ssä noin 45 000 dollaria.

Monien väärinkäytösten vuoksi Yhdysvaltain opetusministeriö kielsi ITT Techiltä uusien opiskelijoiden rekrytoinnin vuonna 2016, mikä johti oppilaitosketjun toiminnan lopettamiseen. Omistajayhtiö ITT Educational Services Inc. oli 1990-luvulta asti hyötynyt häikäilemättömästi liittovaltion antamista opintotuista, käyttänyt epätavallisen painostavia menetelmiä kuten puhelinmyyntiä opiskelijoiden rekrytoinnissa, väärentänyt opiskelijoiden allekirjoituksia, antanut virheellistä tietoa antamiensa tutkintojen kelpoisuudesta ja hyväksiluvusta sekä heikentänyt opetuksen laatua lyhyen tähtäimen voittonsa maksimoimiseksi. Joe Bidenin presidenttikaudella 2022 liittovaltio antoi anteeksi noin 208 000:n ITT Techin opiskelijan ottamat liittovaltion opintolainat, joiden yhteissumma oli lähes neljä miljardia dollaria. Vähän aiemmin samanlainen lähes kuuden miljardin dollarin anteeksianto oli tehty vuonna 2015 toimilupansa menettäneen ja konkurssiin menneen Corinthian Colleges -yhtiön opiskelijoiden suhteen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrews, Greg: What did ITT in? Short-sighted thinking, critic says *Indianapolis Business Journal*.  1.9.2016. Viitattu 12.3.2023.
2. ↑  Pedroncelli, Rich: Biden administration cancels $3.9 billion in ITT Tech student debt *NBC News*.  17.8.2022,. Viitattu 12.3.2023.
3. ↑  Halperin, David: Good Riddance: 6 Facts About The ITT Tech Shut Down *The Huffington Post*.  6.9.2016. Viitattu 12.3.2023.
4. ↑  Lobosco, Katie: Biden administration cancels $5.8 billion in student loan debt for former Corinthian students *CNN*.  1.6. 2022. Viitattu 12.3.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:ITT Technical Institute
**Punasyyskorento** (*Sympetrum vulgatum*) on syyskorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorento.

Ulkonäkö ja koko
----------------

Keltainen naaras
Ruskea naaras
Laji on ulkonäöltään samankaltainen kuin muut syyskorentolajit. Varsinkin lännensyyskorento on huomattavan samannäköinen. Punasyyskorennolla on vaaleat juovat reisien ja säärien ulkosivuilla. Siivissä on vain vähän tai ei ollenkaan keltaista väriä, jota elokorennolla on paljon. Punasyyskorentonaaraan sukuaukon suojus poikkeaa lännensyyskorennosta olemalla huomattavasti ulkoneva. Koiraalla taas on lännensyykorentoa lyhyempi ja paksumpi paritteluelimien etupuolen väkänen.

Väritykseltään punasyyskorennon koiras on sukukypsänä punainen ja nuorempana keltainen. Naaraan väritys vaihtelee ruskeasta punaisen ja keltaisen kirjavaan. Nuori naaras on kellertävä.

Punasyyskorennon takaruumiin pituus on 23–28 mm ja takasiiven pituus 25–30 mm.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Punasyyskorentoa tavataan yleisenä Euroopassa varsinkin maanosan keskiosissa ja Skandinavian eteläosissa sekä Aasiassa lännestä Kiinan pohjoisosiin ja Sahalinille asti. Suomessa laji esiintyy yleisenä ja runsaana rannikoilla ja yleistyvänä sisämaassa.

Punasyyskorennon elinympäristöihin kuuluvat yleisesti merenlahdet ja muut seisovat vedet, joihin kuuluvat muun muassa järvet ja lammet, joissa on paljon kasvillisuutta. Aikuisia yksilöitä esiintyy paljon hiekkateillä ja kallioilla.

Elintavat
---------

Punasyyskorennon lentoaika sijoittuu syyskorentojen tapaan loppukesään ja syksyyn. Lajin lentoaika on Suomessa heinäkuun puolivälistä lokakuun puoliväliin päälentoajan ajoittuessa elokuun alusta syyskuun loppupuolelle.

Lähteet
-------

1. ↑  Kalkman, V.J.: *Sympetrum vulgatum* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2*.  2014. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 14.9.2014. (englanniksi)
2. ↑  Sami Karjalainen, Heidi Viljanen, Pasi Sihvonen: Punasyyskorento – *Sympetrum vulgatum* *Suomen Lajitietokeskus*.  2019. Viitattu 23.3.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  Karjalainen, Sami: *Suomen sudenkorennot*, s. 176–177. Uudistettu laitos. Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5425-7.

Aiheesta muualla
----------------

* Punasyyskorento Korentowikissä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q283282
* Wikispecies: Sympetrum vulgatum
* BioLib: 1670
* BOLD: 103988
* CoL: 7B6W6
* EoL: 1243158
* EPPO: SYMEVU
* EUNIS: 241346
* Fauna Europaea: 214410
* Fauna Europaea (new): de25ce2e-18c5-423e-9550-d44c29274fa0
* GBIF: 1428311
* iNaturalist: 132657
* IRMNG: 11289057
* IUCN: 165483
* NBN: NBNSYS0000005644
* NCBI: 126238
* SeaLifeBase: 135909

 |

 |
George Easton Unitaksen peliasussa vuonna 1909.
**George Wylie Easton** (1883 Bo'ness – 13. maaliskuuta 1966 Surbiton) oli Suomessa pitkään vaikuttanut skottilainen liikemies ja urheilija. Puutavara-alalla toiminut Easton asui Suomessa 1900-luvun alusta vuoteen 1939, jolloin hän muutti takaisin Skotlantiin.

Easton saapui Pietarsaareen vuonna 1903 ja aloitti kaupungissa välittömästi jalkapallotoiminnan. Kolme vuotta myöhemmin hän muutti naapurikaupunkiin Kokkolaan, jossa Eastonin ansiosta levisi myös suuri innostus lajiin. Myöhemmin Easton toimi jalkapallon parissa pääasiallisesti Viipurin Reippaan vapaaehtoisena pelaajavalmentajana. Vuonna 1908 hän voitti Suomen mestaruuden Unitaksen riveissä.

Jalkapallon lisäksi Easton kunnostautui lyhyen matkan juoksussa. Vuonna 1910 hän juoksi 200 m aikaan 23,4 s, mikä oli 0,2 s alle silloisen Suomen ennätyksen. Mestaruustitteliä ei Eastonille ulkomaan kansalaisena katsottu voitavan antaa. Eastonin aika 100 m:llä vuonna 1910 oli 10,8 s. Vuonna 1907 hän oli juossut matkan epäviralliseen aikaan 10,4 s.

Vuonna 1909 George Easton hankki curling-välineet Viipurin Reippaalle. Seuraavana talvena Eastonin johtama suomalaisjoukkue voitti Viipurin talvikisoissa Pietarin englantilaisjoukkueen lukemilla 15–10. 1920-luvulla Viipurin Reippaan pelaajavalmentajan tehtävistä vetäytyneen Eastonin viimeinen urheilutapahtuma lienee ollut jalkapallon veteraaniottelu Helsingissä 1933.

Lähteet
-------

* Martti Jukola, Urheilun Pikku Jättiläinen. Helsinki 1947, s. 183.
* Ranne Roni, Viipurin Reipas 1891–1951. Lahti 1951, s. 56–57, 59, 60–61, 63–64, 89–90, 210, 214.
* Matti Nukari, Voisiko Putilovin Pietarissa sijainneilla tykkitehtailla ja Curlingillä olla jotain yhteistä? Saatavissa
* Hufvudstadsbladet 26.5.1933.

### Viitteet

1. ↑  Kuolleita : George W. Easton.  *Helsingin Sanomat*, 22.3.1966, s. 8. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 29.3.2018.
2. ↑  Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: *Rakas jalkapallo. Sata vuotta suomalaista jalkapalloa* (s. 212–213). Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3
3. ↑  Lautela, Yrjö & Wallén, Göran: *Rakas jalkapallo. Sata vuotta suomalaista jalkapalloa* (s. 30–31). Teos, 2007. ISBN 978-951-851-068-3
**Sköllerstan kirkko** (ruots. *Sköllersta kyrka*) on Ruotsissa Hallsbergin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1200-luvun jälkipuolella ja 1300-luvun alussa goottilaiseen tyyliin. Sitä kutsutaan joskus Närken tuomiokirkoksi suuren kokonsa takia. Se on rakennettu jo alun perin nykyiseen kokoonsa. Paikalla oli todennäköisesti aiemmin pienempi kivikirkko ja mahdollisesti myös puukirkko.

Kirkon seinät on muurattu kalkkikivestä ja holvit on tehty tiilistä. Kirkko koostuu kolmesta laivasta, joista keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Koillisosassa on sakaristo, joka on kirkon vanhimpia osia. Ikkunoita suurennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, mutta eteläseinässä on jäljellä yksi keskiaikainen ikkuna. Kuorin ikkuna on rekonstruoitu 1860-luvulla ja siinä on neljä 1300-luvulta peräisin olevaa lasimaalausta, kun kirkon muut lasimaalaukset ovat 1950-luvulta.

Saarnastuoli on yksi Närken vanhimmista ja sen lahjoitti silloinen kirkkoherra vuonna 1592. Sitä on modernisoitu useita kertoja ja palautettu alkuperäiseen asuunsa vuonna 1956. Nykyiset penkit ovat vuoden 1956 remontissa tehtyjä ja ne ovat replika 1700-luvun penkeistä.

Kirkon lähellä on vuodelta 1845 peräisin oleva pitäjäntupa, joka toimii nykyisin seurakuntatalona ja paanupeitteinen kellotapuli vuodelta 1667.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Länsstyrelsen i Örebro län: Sköllersta kyrka (ruotsiksi) Viitattu 4.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sköllerstan kirkko** Wikimedia Commonsissa

* Bebyggelseregistret (ruotsiksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sköllersta kyrka
Tambonin virasto Ban Bang Maissa Surat Thanissa.
**Tambon** (thaiksi ตำบล, [tam.bon]) on Thaimaan paikallishallinnon yksikkö, changwatia ja amphoeta pienempi, mutta mubania suurempi. Amphoe jakautuu keskimäärin 8–10 tamboniin. Tambonia johtaa *kamnan*, joka valitaan kylänvanhempien joukosta (phu yai ban) paikallisvaaleilla. Kamnanin virka oli aiemmin elinikäinen, mutta vuonna 1994 virka säädettiin viisivuotiseksi. Vuonna 2000 Thaimaassa oli 7254 tambonia, minkä lisäksi Bangkokissa 169 *khwaengia*, joilla on samanarvoinen status. Tambon jaetaan vielä *mubaneihin* ('kyliin'), joita on maanlaajuisesti 69 307, eli kymmenen jokaista tambonia kohti. Kaupungeissa (muang) mubania kutsutaan nimellä *chumchon*.

OTOP
----

Pääministeri Thaksin Shinawatran kaudella esiteltiin taloudellinen hanke "Yksi tambon, yksi tuote" (thaiksi หนึ่งตำบลหนึ่งผลิตภัณฑ์, One Tambon One Product, OTOP), jonka tarkoituksena oli edistää paikallista tuotantoa Japanin "One Village One Product" -esimerkin mukaisesti. Vuoden 2006 sotilaskaappauksen jälkeen OTOP-hanke kumottiin, mutta palautettiin myöhemmin vain hieman muutetussa muodossa.
Valokuva alkuperäisestä maalauksesta.
**Nipper** (1884 Bristol – syyskuu 1895) oli koira, joka oli mallina Francis Barraudin maalauksessa *His Master’s Voice* ("Isäntänsä ääni"). Maalauksessa Nipper kuuntelee fonografia, joka luultavasti on diktafoni mallia "Ediphone", koska sillä pystyi äänittämään koiran isännän ääntä. Nipper oli sekarotuinen, osittain bullterrieri ja osittain kettuterrieri. Joidenkin lähteiden mukaan se oli kettuterrieri, rottaterrieri tai amerikanpitbullterrieri. Koira sai nimensä siitä, että sillä oli tapana purra vierailijoita jalkaan (*to nip*, "puraista").

Gramophone Company osti Barraudin työn vuonna 1899 ja siitä tuli myöhemmin eräs maailman tunnetuimmista logoista, jota käyttivät tai käyttävät muun muassa Victor Talking Machine Company, HMV:n tavaratalot ja levy-yhtiö sekä RCA Records.

Nipper haudattiin pieneen puistoon Kingston upon Thamesiin. Myöhemmin paikalle rakennettiin Lloyds TSB:n konttori. Konttorin seinässä on Nipperistä kertova messinkilaatta.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nipper** Wikimedia Commonsissa
**Nirmala Sitharaman** (s. 18. elokuuta 1959 Madurai, Tamil Nadu, Intia) on intialainen poliitikko. Hän toimi Intian puolustusministerinä 2017–2019. Vuonna 2019 hänestä tuli talousministeri.

Opiskelu ja ura
---------------

Sitharaman opiskeli Jawaharlal Nehrun yliopistossa. Hän oli töissä PricewaterhouseCoopersilla ja BBC World Servicessä.

Sitharaman liittyi Intian kansanpuolueeseen (BJP) vuonna 2006. Sittemmin hän toimi sen puhemiehenä. Hän pääsi Intian parlamentin ylähuoneeseen Karnatakan edustajana. Sitharaman on toiminut talous- ja yritysministerinä sekä kauppa- ja teollisuusministerinä. Syyskuussa 2017 hän aloitti puolustusministerinä Modin hallituksessa, jonka jälkeen hän palasi talousministeriksi.

Lähteet
-------

1. ↑  6 women in Modi Cabinet, 4 more than in UPA’s – Times of India *The Times of India*.  4.9.2017. Viitattu 16.8.2018 (englanniksi).
2. ↑  Who Gets What: Cabinet Portfolios Announced. Full List Here *NDTV*.  31.5.2019. Viitattu 25.7.2019.
3. ↑  Nirmala Sitharaman : Biography, Political Career, Family Background, Education *Who-is-who*.  9.5.2018. Viitattu 16.8.2018. (englanniksi)
4. ↑  Nirmala Sitharaman *The Times of India*. Viitattu 16.8.2018 (englanniksi).
Nir Barkat
**Nir Barkat** (s. 1959 Jerusalem, Israel) on israelilainen liikemies ja poliitikko. Hänet valittiin Jerusalemin pormestariksi vuonna 2008 ja jatkokaudelle vuonna 2013. Sekulaarinen Barkat seurasi virassa ääriortodoksista Uri Lupolianskia.

Barkat on entinen laskuvarjojääkäri. Hän opiskeli tietojenkäsittelytiedettä sekä liikkeenjohtoa ja perusti ohjelmistoyhtiön BRM Group.

Barkat pyrki Jerusalemin pormestariksi jo vuoden 2003 vaalissa, jonka Lupolianski voitti. Vuodesta 2003 lähtien hän oli oppositiojohtajana kaupunginvaltuustossa, kunnes hän vuonna 2008 voitti pormestarinvaalissa ääriortodoksisen ehdokkaan Meir Porushin, ja vuonna 2013 hänet valittiin virkaan uudelleen.

Helmikuussa 2015 Barkat otti kiinni palestiinalaisen hyökkääjän, joka oli puukottanut israelilaista miestä. Lokakuussa 2015 hän neuvoi kaupungin asukkaita kantamaan asetta terrori-iskujen varalta.

Vuoden 2015 lopulla Barkat ilmoitti liittyvänsä Likud-puolueeseen. Hän on tukenut puolueen puheenjohtajaa Benjamin Netanjahua useissa valtiollisissa vaaleissa. Jerusalemin pormestarina häntä seurasi Moshe Lion vuonna 2018.

Barkat vastustaa Jerusalemin jakamista arabi- ja juutalaisväestön kesken.

Lähteet
-------

1. ↑  Israel: Jerusalem Mayor Re-elected *The New York Times*.  22.10.2013. Viitattu 5.10.2016. (englanniksi)
2. 1 2  Profile: Nir Barkat  12.11.2008. BBC. Viitattu 5.10.2016. (englanniksi)
3. 1 2 3  Jerusalem Mayor Nir Barkat announces he’s joining Likud *Times of Israel*.  22.12.2015. Viitattu 5.10.2016. (englanniksi)
4. ↑  Schneider, Tal: Moshe Lion elected Jerusalem Mayor in dramatic finish *Globes*.  14.11.2018. Viitattu 28.3.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Nir Barkat** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |

 |
**Isabella Andreini Canali** (1562 Padova – 10. kesäkuuta 1604 Lyon) oli italialainen näyttelijä, kirjailija ja runoilija. Häntä pidetään commedia dell’arten mestarina ja eräänä aikakautensa lahjakkaimmista näyttämötaiteilijoista.

Elämä ja ura
------------

Isabella Andreini
Isabella Canalin vanhemmat olivat venetsialaisia, muutoin hänen lapsuudestaan tiedetään sangen vähän. Vuonna 1576 tuolloin neljätoistavuotias Isabella liittyi Bolognassa näyttelijäryhmään, jonka nimi oli I Gelosi. Ryhmään kuului muun muassa Flaminio Scala. Isabella alkoi näytellä prima donna innamorata -rooleja, joista hän sittemmin sai kuuluisuutta.

Isabellan edeltäjä I Gelosi -ryhmän prima donnana oli ferraralainen näyttelijätär Vittoria Piissimi, joka vetäytyi kokoonpanosta vuonna 1580.

Isabella Canali avioitui pistoialaisen Francesco Andreinin kanssa 1578, Francesco oli Isabellan lailla koomikkona I Gelosi -ryhmässä. Isabella jatkoi prima donna -roolejaan ja Francesco Andreini näytteli hänen romanttista vastapariaan. Isabellan nimikkonäytelmäksi tuli *Pazzia d'Isabella*. Se esitettiin muun muassa Ferdinand I:n ja Cristina di Lorenan häissä Firenzessä 13. toukokuuta 1589. Menestys oli valtaisa.

Isabella Andreini näytteli toisinaan myös muissa ryhmissä, kuten Confidentissa vuonna 1589 ja Unitissa vuonna 1601. Vuonna 1604 Isabella matkusti Gelosin kanssa kolmannen kerran Ranskaan. Hän kuoli Lyonissa paluumatkallaan Pariisista Italiaan.

Isabella Andreinin ensimmäinen julkaistu kirjallinen teos oli pastoraalinäytelmä *La Mirtilla*, joka ilmestyi 1589. Seuraavalla vuosikymmenellä hän keskittyi näyttelijän uraansa ja hänen toinen näytelmänsä ilmestyi vasta 1601. Isabella Andreinin kolmas kirjallinen teos *Lettere di Isabella Andreini padovana comica gelosa* ilmestyi kolme vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Julkaisijana oli Francesco Andreini. Myös muuta Isabella Andreinin tuotantoa julkaistiin postuumisti.

Pariskunnalla Andreini-Canali oli neljä tytärtä ja kolme poikaa. Yksi pojista, Giovan Battista Andreini, seurasi vanhempiensa polkua näyttelijänä. Hän omisti runokokoelman äidilleen vuonna 1606.

Lähteet
-------

1. ↑  Giuseppe Vedova: Biografia degli scrittori padovani (Andreini, Isabella) *Biografia degli scrittori padovani*.  1831. Coi tipi della Minerva. Viitattu 30.4.2018. (italiaksi)
2. 1 2 3 4 5 6 7  Meredith Kennedy Ray: Andreini, Isabella (1562-1604) (html) (Andreini, Isabella) *Italian Women Writers*.  2008. The University of Chicago. Viitattu 30.4.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Treccani: ANDREINI, Isabella
* The Literary Encyclopedia: Isabella Andreini (3235 words)
* Isabella Andreini, La Mirtilla: A Pastoral

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC
* IdRef
	+ 2

 |

 |
**Mikä liberalismia vaivaa?** on vuonna 2020 julkaistu tietokirja liberalismista. Kirjassa käsitellään liberalistisen kapitalismin nykytilaa ja kriisiä. Pontus Purokuru (s. 1987) on helsinkiläinen tietokirjailija ja aktivisti. Veikka Lahtinen (s. 1985) on suomalainen podcastaaja ja tietokirjailija.

Vastaanotto
-----------

Väitöskirjatutkija Marianne Sandelin kritisoi Niin & Näin -lehdessä teosta perustuvaksi "sellaisiin latteisiin ennakkoluuloihin, jotka he ovat suoraan omaksuneet niistä harvoista toisen käden lähteistä, joihin teoksessaan viittaavat." Sandelinin mukaan teoksen suurin ongelma on, että kirjoittajat "hyökkäävät siinä sellaista aatteellista traditiota vastaan, jota he eivät kaikesta päätellen tunne juuri lainkaan", mutta puutteistaan huolimatta teos onnistuu kuvaamaan osuvasti uusliberalismiin liittyviä asenteita ja käytänteitä.

Toimittaja Miia Vistilä pitää kirjan kiinnostavimpana antina liberalismin poliittisten vaihtoehtojen esittelyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Mikä liberalismia vaivaa? *Kosmos*. Viitattu 15.1.2022.
2. ↑  Liberalismi kapitalistisena salaliittona *niin & näin*. Viitattu 15.1.2022.
3. ↑  Mikä liberalismia vaivaa? No, ainakin biosfäärin tuhoutuminen, köyhyys ja mielenterveyden ongelmat *Voima*. Viitattu 15.1.2022.
Mao Asada odottamassa lyhytohjelmansa tuloksia vuoden 2011 Cup of Russia -kilpailun *kiss and cry* nurkkauksessa yhdessä valmentajansa kanssa.
**Kiss and cry** (myös **kiss-and-cry**) on alue, jossa taitoluistelijat ja heidän valmentajansa odottavat tulosten julkistamista kilpailuohjelman jälkeen. Alue on sijoitettu taitoluistelukentän yhteyteen ja luistelijat poistuvat sinne suoraan jäältä. 
*Kiss and cry* -alueella on merkittävä rooli tämän päivän taitoluistelukilpailuissa; lajin vahvan tunnelatauksen korostamisen lisäksi mainostajien logoilla täytetty tausta sekä mahdolliset tuotesijoittelut tuovat näkyvyyttä kilpailujen sponsoreille. Taitoluistelija Sonia Bianchetti Garbaton mukaan nimen *kiss and cry* keksi hänen suomalainen ystävänsä Jane Erkko, joskin useita muitakin syntytarinoita on esitetty.

Lähteet
-------

1. ↑  ISU:Constitution and General Regulations 2011
2. ↑  How Did the Name of the "Kiss and Cry" Figure Skating Area Come About? (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  After Skating, a Unique Olympic Event: Crying

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kiss and cry** Wikimedia Commonsissa