recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jaan Ross** (s. 5. huhtikuuta 1957 Tartto, Viron SNT) on virolainen musiikkitieteilijä ja psykologi. Ross opiskeli musiikkia ja psykologiaa mm. Tallinnassa, Leningradissa, Moskovassa ja Vilnassa (kandidaatti 1988) ja suoritti psykologian tohtorin tutkinnon Åbo Akademissa vuonna 1992 (*Studies on pitch, timbre and timing of complex auditory events*). Hän on työskennellyt tutkijana Eesti Keele Instituutissa 1980–1996 ja opettajana mm. Viron musiikkiakatemiassa ja Helsingin yliopistossa ja hoitaa nykyään Tarton yliopistossa musiikin professuuria.

Ross on Viron tiedeakatemian jäsen. Hän on julkaissut kymmeniä artikkeleita erityisesti sävelkorkeuden ja rytmin havaitsemisesta sekä itämerensuomalaisten kansanlaulujen akustiikasta eri kielillä. Hän on myös kääntänyt viroksi venäläistä kirjallisuutta.

Jaan Ross on metsätieteilijä Juhan Rossin poika. Hänen puolisonsa on kielitieteilijä ja kääntäjä Kristiina Ross (o.s. Kross), Jaan Krossin tytär. Heidän tyttärensä Johanna Ross (s. 1985) on kirjallisuusarvostelija ja kääntäjä.

Lähteet
-------

* *Eesti Entsüklopeedia* 14, s. 436. (Tallinna 2000.)
* Maidla, Margus: *Teaduste akadeemia – Eesti kollektiivne aju: 75 aastat – 75 akadeemikut*, s. 447–454. Tallinn: Incorp Holding, 2014. ISBN 978-9949-33-662-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Jaan Ross Tarton yliopistossa[vanhentunut linkki] (viroksi)
* Jaan Ross Viron tiedehakemistossa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Hellä Meltti vuonna 1961.
**Martta Hellä Meltti** (vuoteen 1922 **Forsström**, 22. heinäkuuta 1903 Helsinki – 18. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa SKDL:n kansanedustajana (1961–1962), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton puheenjohtajana sekä kaupunginvaltuutettuna Kotkassa ja Helsingissä.

Meltti työskenteli 1920-luvun alusta lähtien muun muassa sihteerinä asianajotoimistossa, Sosialidemokraattisen raittiusliiton toimistoapulaisena, Valkeakosken ja Kotkan työväenopistojen liikunnanopettajana sekä paperikaupan pääkirjanpitäjänä.

Meltti toimi lukuisissa järjestöissä. Hän oli SKDL:n liittoneuvoston ja -toimikunnan, Sosiaalihygieenisen yhdistyksen johtokunnan, Helsingin teatterisäätiön ja osuusliike Elannon edustajiston, Sydäntautiliiton liittoneuvoston, Naisten kansainvälisen demokraattisen liiton neuvoston ja Suomen Rauhanpuolustajien keskustoimikunnan jäsen. 

Hellä Meltin aviomies oli kansanedustaja ja maaherra Väinö Meltti.

Aiheesta muualla
----------------

* .aspx Hellä Meltti *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansandemokraattien kansanedustajat 1958–1962 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(50) | 
* Aaltonen
* Aitio
* Backlund
* Enne (1958–1961†)
* Friman
* Haapanen
* Hietanen
* Honkonen
* Kansikas (1959–1962)
* Kelovesi
* E. Kilpi
* Kiviaho
* Koivunen
* Kujala (1958–1959†)
* Kuusinen
* Lakkala
* Lehmonen
* Liedes
* Linna
* Manninen
* Meltti (1961–1962)
* Meriläinen
* Murto
* Mustonen
* Mäkelä (1958–1962)
* Nederström-Lundén
* Nieminen
* Niiranen
* Nurminen
* Pessi
* Prunnila
* Puhakka
* Pulkkinen
* Rapio
* Roine
* Rosenberg
* Rosnell
* Rytkönen
* Ryömä (1958†)
* Salin
* Seppi
* Stenberg
* Suonpää
* Tainio
* Tamminen
* Tauriainen
* Tiekso-Isaksson
* Torvi
* Tuominen
* I. Virtanen
* R. Virtanen
* V. R. Virtanen
* Åsvik

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Suomussalmen kirkko** on Suomussalmella sijaitseva betonista ja tiilestä arkkitehti Onni Ermalan suunnitelman mukaan 1950 rakennettu yksilaivainen torniton pitkäkirkko.

Kuvaus
------

Kirkon pitkiltä sivuilta ulkonevat alttaripäädyssä sakasti ja seurakuntasali. Ikkunat sijaitsevat pareittain, kirkon matalissa sivuseinissä on viistot tukipilarit ja päädyt ovat sileät. Sisäänkäyntipäädyssä olevassa kolmessa pilarissa on liuskekiviupotuksia. Runkohuoneen satulakatossa on taite räystäällä. Betoniset runkorakenteet on jätetty näkyviin sisällä, puinen sisäkatto on kolmitaitteinen. Kirkkoa on korjattu 1972. Kirkon pinta-ala on 511 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 850 hengelle.

Erillinen kivijalustainen puiseen huippuun päättyvä kellotapuli rakennettiin samaan aikaan kirkon kanssa, kellot ovat Kurkijoen kirkosta ja vuosilta 1923 ja 1934. Kirkon 24-äänikertaiset urut on valmistanut E. F. Walcker & Co. 1950.

Kirkon alttarin freskon *Jeesuksen elämän maanpäälliset vaiheet* on tehnyt Bruno Tuukkanen 1950, kirkossa on lisäksi suomussalmelaisen kuvanveistäjän Jooseppi Mannisen puuleikkaustyö *Apostolit*. Tuukkanen on tehnyt lisäksi kirkon kastekappelin lasimaalauksen ja Manninen saarnatuolin korin veistokoristelun sekä sisäänkäynnin puiset apostolifiguurit.

* Kirkko edestäpäin.Kirkko edestäpäin.
* Kellotapuli.Kellotapuli.
* Yksityiskohta - seinä.Yksityiskohta - seinä.
* Yksityiskohta - pääovi.Yksityiskohta - pääovi.
* Alttaripääty.Alttaripääty.
* Sankarihautausmaa.Sankarihautausmaa.

Vanha kirkko
------------

Suomussalmen vanha kirkko oli Carl ja Jacob Rijfin rakentama kirkko. Se tuhoutui talvisodassa Suomussalmen taistelun aikana jouluaaton aattona 1939.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Markku Haapio, Laura Luostarinen (toim.): *Suomen kirkot ja kirkkotaide 2*, s. 314–315. Etelä-Suomen Kustannus, 1980. ISBN 951-9064-28-1.
2. 1 2  Suomussalmen kirkko *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*.  22.12.2009. Museovirasto. Viitattu 4.4.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suomussalmen kirkko** Wikimedia Commonsissa
**Riku Lokka** on suomalainen pesäpalloilija. Lokka pelasi Superpesistä kaudet 1996-2000 ja kauden 2003. Lokka edusti urallaan Superpesiksessä Imatran Pallo-Veikkoja, Sotkamon Jymyä ja Kouvolan Pallonlyöjiä. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Lokka saavutti SM-kullan kaudella 1997 ja SM-hopean kaudella 2000. Lokka pelasi urallaan yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 1999. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Lokka pelasi urallaan 164 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 14 kunnaria ja 109 tavallista juoksua, toi 98 juoksua ja keräsi 479 kärkilyöntiä. Lokka pelasi urallaan 16 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja kolme tavallista juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 44 kärkilyöntiä. Lokka pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja seitsemän tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 20 kärkilyöntiä.

Kaudella 2021 Lokka toimi Kajaanin Pallokerhon naisten edustusjoukkueen lajivalmentajana ja 2. pelinjohtajana.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Edustusjoukkueen harjoituskausi auki - Leiritykseen 14 pelaajan ringillä
**Ferman Akgül** (s. 25. joulukuuta 1979 Ankara) on lauluntekijä, näyttelijä ja turkkilaisen maNga-yhtyeen laulaja/keulakuva. Ferman ja muu bändi edustivat Turkkia vuoden 2010 Euroviisuissa kappaleella We Could Be the Same. Bändin jäseniä ovat myös Yağmur Sarıgül (kitara), Cem Bahtiyar (basso), Efe Yılmaz (DJ) ja Özgür Can Öney (rummut). Bändille myönnettiin vuonna 2009 parhaan eurooppalaisbändin titteli*lähde?*.

Akgül aloitti jo noin 9-vuotiaana pienotunneilla käynnin. Myöhemmin hän aloitti myös kitaran soiton. Vuonna 1998 hän alkoi opiskella arkkitehtuuria Gazi Universityssa.

Itse maNga on perustettu vuonna 2001.

Diskografia
-----------

### maNgan studioalbumit

* 2004: *maNga*
* 2006: *maNga+*
* 2009: *Şehr-i Hüzün*
* 2012: *e-akustik*
* 2014: *Işıkları Söndürseler Bile*

### Singlet

* 2016: *İstemem Söz Sevmeni*
* 2016: *Dırdır* (Pascal Nouma)
* 2018: *Efsaneyiz* (Fatma Turgut)
* 2020: *100 kere 23 Nisan* (İskender Paydaş ja Nilüfer Children's Choir)

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Suomusilli** (*Harengula jaguana*) on kupusillien heimoon (Dorosomatidae) kuuluva Länsi-Atlantin lämpimissä murto- ja merivesissä elävä pienikokoinen sillikalalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Suomusillin tavallinen pituus on 12 senttimetriä, enimmillään 21 senttiä. Vatsassaan sillä 28–31 suomun muodostama erillinen kölievä. Selkäevä sijaitsee hieman ruumiin keskipisteen edessä. Melko pitkän rintaevän takaosa sijaitsee pystysuunnassa melko tarkkaan samassa kohdassa selkäevän tyven kanssa.

Levinneisyys ja elinympäristö
-----------------------------

Suomusiliä tavataan Atlantin valtameren länsiosassa Yhdysvaltain rannikkolla New Jerseyn eteläosasta etelään, Bahamassa, koko Meksikonlahdella ja Karibianmerellä sekä Etelä-Amerikan rannikolla Brasilian eteläosiin asti. Meksikonlahdella laji on paikoin runsas rannikkoympäristöissä kuten meriruohopenkeillä, mangrovealueilla ja estuaareilla. Suomusilli on ulappa-alueen pohjakala. Sitä tavataan rannikkovesissä hiekka- ja mutapohjilla, usein estuaarien lähellä ja joskus hypersuolaisissa laguuneissa.

Ravinto ja elintavat
--------------------

Suomusillin ravintoa ovat kalat ja pohjaeläimet. Lisääntymisaika on tammikuusta syyskuuhun ja kutu tapahtuu yöaikaan. Lisääntymisen huippukausi on huhtikuusta elokuuhun paikasta riippuen. Sukukypsyys saavutetaan yleensä yksivuotiaana ja 8–13 senttimetrin mittaisena, ja viimeistään kaksivuotiaana. Mätimunia on 5 500–52 000 kappaletta. Floridan rannikoilla suomusillit elävät tavallisesti vain vähän yli yksivuotiaaksi. Korkeintaan kala elää kolmen vuoden ikäiseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Munroe, T.: *Harengula jaguana* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019-3*.  2015. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Markku Varjo, Lauri Koli ja Harri Dahlström: *Maailman kalojen nimet*, s. 20. Suomen Biologian Seura Vanamo, 2004. ISBN 951-9108-13-0.
3. 1 2  *Harengula jaguana* (peilipalvelin) *FishBase*. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). Viitattu 27.2.2020. (englanniksi)
4. ↑  *Harengula jaguana* Poey, 1865 (PDF) *FAO Fisheries & Aquaculture*. FAO. Viitattu 26.2.2020. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2147802
* BOLD: 23576
* CoL: 3JQR5
* FishBase: 1480
* GBIF: 2412960
* iNaturalist: 179571
* IRMNG: 11301945
* ITIS: 161755
* IUCN: 190478
* NatureServe: 2.105442
* NCBI: 224705
* Plazi: 377B797C-69E4-E33E-8C38-5DF61F7A6B5C
* WoRMS: 277551
* ZooBank: 9F412BF5-803F-4926-A4E5-4FE2E53A5C27

 |

 |
**Ferguson–Brown** oli Harry Fergusonin ja David Brownin yhteenliittymä 1935–1947. Harry Ferguson oli kehittänyt *Ferguson System* -nimisen traktorin nostolaitteiden kolmipistekiinnitysjärjestelmän, jota hän halusi tehdä tunnetuksi. Tätä varten hän valmisti Ferguson Black -traktorin. Traktorien laajempi valmistaminen johti yhteistyöhön David Brown -tehtaan kanssa, joka valmisti myöhemmät traktorit. Ensimmäinen traktori oli Ferguson–Brown A. Traktoreita valmistettiin vuosina 1936–1938 yhteensä 1 350 kappaletta, mutta menekki oli vaatimaton. Ongelmaksi muodostui suhteellisen kallis hinta esimerkiksi kilpailevaan Fordsoniin verrattuna.

Erimielisyydet keinoista myynnin parantamiseksi johtivat Fergusonin ja David Brownin yhteistyön päättymiseen. Lokakuussa 1938 Harry Ferguson vei Ferguson–Brown-traktorin numero 722 varusteineen Yhdysvaltoihin ja Eber Sherman järjesti hänelle tapaamisen Henry Fordin kanssa. Harry Ferguson solmi Fordin kanssa sopimuksen, jolla Fordson-traktoreihin tuli kolmipistekiinnityksinen nostolaite. Näin alkoi Ford–Ferguson-yhteistyö, jonka ensimmäinen traktori oli Ford–Ferguson 9N. 

Harry Fergusonin ja David Brownin välinen kiista jatkui oikeusasteissa ja lopullisena ratkaisuna oli se, että Ford joutui maksamaan David Brownille korvauksia.

Katso myös
----------

* Luettelo traktorimalleista

Aiheesta muualla
----------------

* Ferguson Family Museum
**Lennart Lindbergh** (4. toukokuuta 1927 Snappertuna – 28. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija.

Idrottsklubben-32:n edustaja löysi juoksijan lahjansa 20-vuotiaana varusmiehenä Dragsvikissä vuonna 1947. Seuraavana kesänä hän oli jo nuorten 400 metrin Suomen mestari. Ossi Mildhin kova kilpakumppani voitti Kalevan kisoissa 400 metrin aitojen kultaa Helsingissä 1951 ja Lahdessa 1956 sekä lisäksi aidoissa yhden hopean ja kaksi pronssia sekä sileällä yhden pronssin.

Yleisurheilun EM-kisoissa Brysselissä 1950 Lindberg juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa (kvartetissa myös Jaakko Suikkari, Ragnar Graeffe ja Rolf Back) finaaliin ja siellä sitten kuudenneksi. Maaotteluissa hän esiintyi 19 kertaa vuosina 1949–1957 voittaen 400 metrin aidat Suomi–Ranska-maaotteluissa 1951. Ennätyksensä 52,7 hän aitoi Unkari-maaottelussa Budapestissä lokakuussa 1954. Silloin hän sijoittui aikojen perusteella siihen mennessä kolmanneksi parhaaksi suomalaisaitojaksi Mildhin ja Bebbe Storskrubbin jälkeen. Vuonna 1951 hän juoksi ennätyksensä 400 metrin sileällä aikaan 49,5.

Lennart Lindberg palveli 30 vuotta Helsingin palolaitoksen palveluksessa.

Lähteet
-------

* Lennart Lindberg Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
* Yleisurheilun Kuvalehti, 3/2011, In Memoriam, s. 48.
Vilgortin kylää.
**Vilgort** (ven. Вильго́рт) on kylä ja maalaiskunta Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višeran sivujoen Kolvan varrella 16 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen.. Asukkaita on 641 henkeä (vuonna 2002).

Vylgortin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Sen nimi perustuu komipermjakin sanoihin *vil’* ’uusi’ ja *gort* ’koti, kylä’. 1700-luvun lopulta 1920-luvulle kylä oli Tšerdynin kihlakunnan Vylgortin volostin keskus. Nykyään siellä toimii maatalousyritys ja metsäteollisuuspiiri. Kylässä on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1779–1810 rakennettu Kolminaisuuden kirkko, kunnanhallinnon rakennus (1906), koulutalo (1914) ja kauppias Timohinin talo. Lähistöllä on komipermjakkien muinaislinna sekä hauta- ja asuinpaikkoja 800–1100-luvuilta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 515. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.
2. ↑  Entsiklopedija Permi: Vilgort *enc.permkultura.ru*. Viitattu 20.5.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
**Stabilointiaineet** ovat ryhmä lisäaineita, jotka mahdollistavat elintarvikkeen fysikaalis-kemiallisen tilan ylläpitämisen. Stabilointiaineet mahdollistavat kahden tai useamman toisiinsa sekoittumattoman ainesosan tasaisen seoksen säilymisen elintarvikkeessa. Niitä voidaan käyttää myös säilyttämään tai vahvistamaan elintarvikkeen omaa väriä. 

Elintarvikkeissa olevat stabilointiaineet sitovat ruoan ainesosat yhteen, kiinteyttävät koostumusta ja parantavat suolan- ja nesteensitomiskykyä. Näitä ominaisuuksia tarvitaan muun muassa makkarassa. Stabilointiaineiden avulla lihavalmisteisiin lisätään suolavettä, jolloin lihatuotteen paino keinotekoisesti nousee ja lihapitoisuus laskee. Niiden avulla voidaan myös vähentää makkarassa tarvittavan suolan määrää.

Makkaroissa ja muissa lihatuotteissa käytettävät stabilointiaineet ovat useimmiten fosfaatteja, jotka merkitään ainesosaluetteloon E-koodeilla E450, E451 ja E452. Stabilointiaineita käytetään myös esimerkiksi jäätelön valmistuksessa, jossa niiden avulla tuotteeseen pyritään saamaan aikaan haluttu pehmeä ja tasainen rakenne. Niiden käyttö vaikuttaa jäätelön rakenteen lisäksi myös sen sulamisominaisuuksiin: stabilointiaineita sisältävä jäätelö sulaa huomattavasti hitaammin kuin stabilointiaineita sisältämätön jäätelö.

Tavallisimpia elintarvikkeissa käytettäviä stabilointiaineita ovat esimerkiksi:

* Karrageeni (E407), valmistetaan useista Rhodophyceae-ryhmän punalevälajeista
* Johanneksenleipäpuujauhe (E410), valmistetaan palkokasveihin kuuluvan johanneksenleipäpuun (Ceratonia siliqua) siemenistä
* Guarkumi (E412), valmistetaan palkokasveihin kuuluvan guar-kasvin (Cyamopsis tetragonoloba) siemenistä
* Arabikumi (E414), valmistetaan palkokasveihin kuuluvien kumipuiden (Acacia senegal ja Acacia seyal) kuivatusta maitiaisnesteestä
* Ksantaanikumi (E415), valmistetaan käymisprosessilla sokerista Xanthomonas campestris -bakteerin avulla
* Difosfaatit (E450), valmistetaan fosforihaposta
* Trifosfaatit (E451), valmistetaan kuten difosfaatit

Stabilointiaineita käytetään elintarvikkeiden lisäksi myös bensiinin valmistuksessa, jossa sen tehtävä on suojata bensiinin pilaantumista pitkänkin aikaa ja estää auton käynnistysongelmien syntymistä kausisäilytyksen aikana.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Lisäaineryhmät *Ruokavirasto*.  Arkistoitu 28.10.2021. Viitattu 28.10.2021.
2. ↑  Atria Hiillos- grillimakkara *Helsingin Sanomat*.  16.7.2013. Viitattu 28.10.2021.
3. ↑  Anni Silvennoinen: Emulgointi- ja stabilointiaineiden vaikutus jäätelön aistinvaraiseen laatuun ja sulamisominaisuuksiin *www.theseus.fi*.  2014. Viitattu 28.10.2021.
4. ↑  E-koodit *Ruokavirasto*.  Arkistoitu 25.10.2021. Viitattu 28.10.2021.
Vuokkiniemi
**Vuokkiniemen kansalliskokous** 20. heinäkuuta 1941 oli suomalaisten Vuokkiniemellä järjestämä tapahtuma, jossa Karjalan vapautusliikkeen johto järjestäytyi virallisesti. Vienan ja Aunuksen kansa päätti julkilausuman mukaan liittyä Suomeen. Kokouksessa oli läsnä paikallisen väestön ohella heimopataljoonien johtoa ja Päämajan tiedotusosasto. Paikallista väestöä paikalla oli suhteellisen vähän. Tapahtuma nähtiin Suomessa ja ulkomailla suomalaisena propagandatemppuna.

Karjalan vapausliike
--------------------

Kokouksessa valittiin Karjalan vapausliikkeen johto, johon kuului 10 henkilöä eri puolilta Itä-Karjalaa ja kaksi varamiestä:

* Probus Rahikainen, Jyskyjärvi
* Paul Marttina, Säämäjärvi
* Janne Rajamaa, Pistojärvi
* Vasili Keynäs, Vuokkiniemi
* Vilho Timonen, Uhtua
* Onttoni Miihkali, Kiestinki
* Simo Askola, Muujärvi
* Lauri Kuntijärvi, Oulanka
* Paavo Saarikoski, Kiestinki
* Pauli Ipatti, Repola

ja varalla

* Jussi Mattinen, Vuokkiniemi
* Niilo Kiirikki, Rukajärvi

Katso myös
----------

* Itä-Karjalan kysymys
* Itä-Karjalan sotilashallinto

Lähteet
-------

1. ↑  Olavi Anttila: Voittojen tiellä 1941, s.321. Kirjaveteraanit Oy.
2. ↑  Viena ja Aunus julistautuneet Suomeen liitetyiksi - Karjalaiskokous Vuokkiniemessä.  *Helsingin Sanomat*, 23.7.1941, s. 4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 15.12.2021.
**St James’s Church** (**Pyhän Jaakobin kirkko**) on kirkko Piccadillyllä, Lontoon West Endissä, City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Kirkon arkkitehtinä toimi Christopher Wren ja sen vihki käyttöön Lontoon piispa Henry Compton 13. heinäkuuta 1684. Rakennuksen julkisivussa käytettiin portlandkivellä koristeltua punatiiltä, ja puuseppämestari Grinling Gibbons veisti sinne alttarikaapin, jota pidetään yhtenä hänen parhaista luomuksistaan.

St Jamesista tuli pääkirkko St Martin-in-the-Fieldsin seurakunnasta irrotetulle uudelle seurakunnalle, jonka ensimmäiseksi kirkkoherraksi valittiin St Martin-in-the-Fieldsin seurakuntapappi Thomas Tenison, myöhempi Canterburyn arkkipiispa. Nykyinen kirkkoherra Lucy Winkett aloitti virassa vuonna 2010 toimittuaan sitä ennen lukkarina St Paulin katedraalissa.

Kirkon sisätiloja.
Kirkkoon haudattiin muotokuvamaalari Mary Beale 1699, ja taidemaalari Angelica Kauffmann vihittiin siellä 1767. Kirkossa on myös muistotaulut découpage-tekniikan mestari Mary Delanylle, merimaalari Willem van de Velde vanhemmalle ja nuoremmalle ja pilapiirtäjä James Gillraylle.

St James mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisuudessa John Vanbrughin komediassa *The Relapse*, joka sai ensi-iltansa 1600-luvulla. Päiväkirjassaan tai muissa teoksissaan siitä kirjoittavat John Evelyn (1703), Samuel Pepys (1762) ja Daniel Defoe (1772). Runoilija ja taiteilija William Blake kastettiin vuonna 1757 Grinling Gibbonsin veistämässä kastemaljassa, ja ensimmäisen maailmansodan tuntoja kuvannut runoilija Robert Graves meni kirkossa naimisiin.

Kirkko vaurioitui pahoin lokakuussa 1940 saksalaisten pommittaessa Lontoota. Sodan jälkeen se restauroitiin huolellisesti arkkitehti Albert Richardsonin johdolla ja Lontoon piispa vihki sen uudelleen käyttöön 19. kesäkuuta 1954. Kirkko sai Grade I -luokan suojelukohteen aseman vuonna 1958, ja sodassa tuhoutunut länsitorni rakennettiin uudelleen vuoteen 1968 mennessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  St James National Churches Trust. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
2. 1 2 3  Church of St James's Piccadilly Historic England. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  Miller, Lydia: The Two Marys of St James’s Church, Piccadilly Philip Mould & Company. Viitattu 10.5.2023. (englanniksi)
Murchisonin putouksen kansallispuisto

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Uganda |
| Pinta-ala | 
3,9 km2View and modify data on Wikidata  |

Hallinto| Nimi alkuperäiskielellä | 
Murchison Falls National Park |
| Tyyppi | 
Ugandan kansallispuisto, kansallispuisto, puistoView and modify data on Wikidata  |
| Perustettu | 
1954View and modify data on Wikidata  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

Murchisonin putoukset
**Murchisonin putouksen kansallispuisto** (*Murchison Falls National Park*) on Ugandan laajin kansallispuisto. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja kattaa laajan alueen savannia, jonka halki virtaavassa Niilissä ovat puistolle nimen antanut 43 metriä korkea Murchisonin putous.

Puiston eläimistö on toipumassa 1980-luvun salametsästyksen vaikutuksista. Niilin pohjoispuolen vehreillä ruohikoilla esiintyy yhä enemmän elefantteja, kirahveja ja erilaisia antilooppeja sekä leijonia. Joessa elää virtahepoja ja krokotiilejä. Alueen kaakkoisosassa on Rabongon sademetsää, jossa asuu simpansseja ja muita sademetsän lajeja.

Idi Amin nimesi putouksen Kabaregan putoukseksi. Hänen valtakautensa päätyttyä entinen nimi otettiin takaisin, mutta toista nimeä on edelleen kartoissa. Puiston alueella elokuva kuvattu *Afrikan kuningatar*.

Lähteet
-------

1. 1 2  Murchison Falls National Park (Arkistoitu – Internet Archive) Uganda Wildlife Authority
2. ↑  Murchison Falls Park (Arkistoitu – Internet Archive) Kabiza Safaris

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Murchisonin putouksen kansallispuisto** Wikimedia Commonsissa
**Natriumamidi** (NaNH2) on ioniyhdiste. Aine reagoi hyvin herkästi veden kanssa ja on hyvin vahvasti emäksinen. Ainetta käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteesireaktioissa.

Valmistus
---------

Natriumamidia voidaan valmistaa natriumin ja ammoniakkikaasun reaktiolla, mutta yleensä käytetään kuitenkin nestemäistä ammoniakkia.. Katalyyttinä käytetään rauta(III)nitraattia.

2 Na + 2 NH3 → 2 NaNH2 + H2

Reaktioita
----------

### Epäorgaanisia reaktioita

Natriumamidi reagoi hyvin voimakkaasti veden kanssa, jolloin muodostuu ammoniakkikaasua ja natriumhydroksidia. Palaessaan aine muodostaa natriumperoksidia ja typen oksideita, kuten typpidioksidia.

NaNH2 + H2O → NH3 + NaOH
2NaNH2 + 4O2 → Na2O2 + 2 NO2 + 2H2O
Natriumamidia käytetään valmistettaessa natriumatsidia. Natriumamidi reagoi joko dityppimonoksidin tai natriumnitraatin kanssa tuottaen natriumatsidia.

2 NaNH2 + N2O → NaN3 + NaOH + NH3
3 NaNH2 + NaNO3 → NaN3 + 3 NaOH + NH3
Aikaisemmin natriumamidia käytettiin myös natriumsyanidin valmistamiseen. Natriumamidi reagoi hiilen kanssa muodostaen natriumsyanamidia, joka muodostaa edelleen hiilen kanssa reagoidessaan natriumsyanidia.

2 NaNH2 + C → Na2CN2 + H2
Na2CN2 + C → 2 NaCN
### Orgaanisia reaktioita

Natriumamidi aiheuttaa halogenoiduissa yhdisteissä eliminaatioreaktion, jossa halogeeniatomit poistuvat yhdisteestä halogeenivetynä. Tällöin yhdisteeseen syntyy kolmoissidos. Esimerkkinä fenyyliasetyleenin synteesi.

Jos β-asemassa ei ole vetyä liittyneenä hiileen, voi reaktio natriumamidin kanssa johtaa syklisen yhdisteen muodostumiseen. Esimerkissä syntyy metyleenisyklopropaania.

Natriumamidia käytetään liittämään aminoryhmiä pyridiinirenkaaseen. Aminoryhmä kiinnittyy yleensä kakkoshiileen.

Lähteet
-------

1. 1 2  F. W. Bergstrom: Sodium amide Organic Syntheses. Viitattu 13.4.2009. (englanniksi)
2. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1266. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.4.2009). (englanniksi)
3. 1 2  Egon Wiberg, Nils Wiberg, Arnold Frederick Holleman: *Inorganic chemistry*, s. 1266. Academic Press, 2001. ISBN 978-0-12-352651-9. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.4.2009). (englanniksi)
4. ↑  Kenneth N. Campbell & Barbara K. Campbell: Phenyl acetylene *Organic Syntheses, Coll. Vol. 4, p.763 (1963)*. Organic Syntheses. Viitattu 13.4.2009. (englanniksi)
5. ↑  J. R. Salaun, J. Champion & J. M. Conia: Cyclobutanone from methylenecyclopropane via oxaspiropentane *Organic Syntheses, Coll. Vol. 6, p.320 (1988)*. Organic Syntheses. Viitattu 13.4.2009. (englanniksi)
6. ↑  Alan R. Katritzky: *Advances in Heterocyclic Chemistry*, s. 42. Academic Press, 1989. ISBN 978-0120206445. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 13.4.2009). (englanniksi)
3D-mallinne Stabiilisuuden saaresta ja epästabiilisuuden merestä.
**Stabiilisuuden saari**, **vakaussaareke** (engl. *Island of stability*) on termi ydinfysiikassa, joka kuvaa mahdollisia alkuaineita, joilla on tietty määrä protoneja ja neutroneja. Protonien ja neutronien lukumääriä kutsutaan "maagisiksi luvuiksi" *(eng. "magic numbers")*. Tämä mahdollistaa tiettyjen transuraanien isotooppien olevan vakaampia, eivätkä ne hajoa niin nopeasti.

Idean "saaresta" keksi yhdysvaltalainen ydinkemisti Glenn Theodore Seaborg. Hypoteesin mukaan atomin ydin, nuklidi, koostuu kuorista samalla tavalla kuin elektroniverho koostuu elektronikuorista. Molemmissa tapauksissa kuoret ovat energiatasoja, jotka ovat verrattain lähellä toisiaan. Kahden erillisen energiatason välillä on Seaborgin hypoteesin mukaan suhteellisen suuri aukko. Kun neutronit ja protonit täyttävät tietyn kuoren atomin ytimessä, nukleonien sidosenergia saavuttaa miniminsä, ja ydin on stabiilimpi eikä hajoa niin nopeasti kuin isotoopit, joilla näitä kuoria ei ole täytetty.

Tietylle kuorelle mahtuu vain tietty määrä protoneja ja neutroneja. Lukumäärää tietylle kuorelle mahtuvista nukleoneista sanotaan "maagisiksi luvuiksi". Yksi mahdollinen maaginen luku neutroneille on 184, ja sitä vastaavia protonin maagisia lukuja ovat 114, 120 ja 126, mikä tarkoittaisi sitä, että kaikkein kestävimmät isotoopit olisivat flerovium-298, unbinilium-304 ja unbiheksium-310.

Luettelo alkuaineiden isotooppien puoliintumisajoista
-----------------------------------------------------

**Alkuaineiden isotoopit väliltä 110–120**| Järjestysluku | Nimi | Tunnetut isotoopit | Havaitut isotoopit | Pitkäikäisin isotooppi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 110 | darmstadtium | 15 | 10 | 210 ms |
| 111 | röntgenium | 12 | 4 | 3,6 s |
| 112 | kopernikium | 9 | 1 | 1,1 ms |
| 113 | nihonium | 6 | 2 | 480 ms |
| 114 | flerovium | 5 | 4 | 2,6 s |
| 115 | moskovium | 5 | 2 | 87 ms |
| 116 | livermorium | 5 | 4 | 61 ms |
| 117 | tennessiini | 2 | 0 | - |
| 118 | oganesson | 1 | 1 | 0,89 ms |
| 119 | ununennium | 0 | 0 | - |
| 120 | unbinilium | 0 | 0 | - |

Saarella esiintyvien alkuaineiden puoliintumisajasta ei ole päästy tiedeyhteisössä yksimielisyyteen. Osa fyysikoista ajattelee, että alkuaineet puoliintuvat muutamassa minuutissa. Toiset taas ajattelevat, että ne voisivat kestää jopa päiviä. Laskelmien mukaan alkuaineiden puoliintumisaika voisi olla hyvin pitkä, jopa miljardi vuotta. Mikäli alkuaineilla on hyvin pitkä puoliintumisaika, niillä voisi olla hyvin erikoisia käyttötarkoituksia muun muassa ydinfysiikassa. Kuitenkin muutamilla isotoopeilla on vain muutama neutroni liian vähän, jotta ne voisivat pysyä vakaina.

Epästabiilisuuden meri
----------------------

**Epästabiilisuuden meri** (engl. *Sea of instability*) on nimitys ydinfysiikassa, joka kuvaa alkuaineiden joukkoa, jossa alkuaineet ovat hyvin epävakaita ja niiden puoliintumisaika on alle mikrosekunti tai jopa alle nanosekunnin.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* - First postcard from the island of nuclear stability *CERN* Viitattu 10.12.2018
* Cern - Second postcard from the island of stability *CERN* Viitattu 10.12.2018
**Natriumheksafluorisilikaatti** (Na2SiF6) on natrium- ja heksafluorisilikaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa veden fluorauksessa ja lasin valmistuksessa.

Ominaisuudet
------------

Natriumheksafluorisilikaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman kylmään veteen ja sen liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa natriumfluoridiksi ja piitetrafluoridiksi. Vahvojen happojen kuten rikkihapon vesiliuokset reagoivat natriumheksafluorisilikaatin kanssa muodostaen natriumfluoridia, natriumsuolaa ja piidioksidia.

Na2SiF6 → 2 NaF + SiF4

Valmistus ja käyttö
-------------------

Natriumheksafluorisilikaattia voidaan valmistaa neutraloimalla fluoripiihappoa natriumkarbonaatilla tai fluoripiihapon ja natriumkloridin välisellä reaktiolla. Jälkimmäisessä tapauksessa natriumheksafluorisilikaatti saostuu huonon vesiliukoisuutensa vuoksi ja voidaan erottaa suodattamalla. Kolmas tapa valmistaa yhdistettä on natriumfluoridin ja piitetrafluoridin välinen reaktio.

H2SiF6 + Na2CO3 → Na2SiF6 + CO2 + H2O
H2SiF6 + 2 NaCl → Na2SiF6 + 2 HCl
2 NaF + SiF4 → Na2SiF6
Natriumheksafluorisilikaatin pääasiallinen käyttökohde on veden fluoraus, mihin sitä käytetään erityisesti Yhdysvalloissa. Muita käyttökohteita ovat hyönteisten- ja tuhoeläinten hävitys, lasin etsaus ja emalien valmistus, berylliumin ja tinan elektrolyyttisessä valmistuksessa apuaineena ja piitetrafluoridin ja synteettisen kryoliitin valmistus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  E. M. Karamäki: *Epäorgaaniset kemikaalit*, s. 554. Kustannusliike Tietoteos, 1983. ISBN 951-9035-61-3.
2. 1 2  Jean Aigueperse, Paul Mollard, Didier Devilliers, Marous Chemla, Robert Faron & René Romano, Jean Pierre Cuer : *Fluorine Compounds, Inorganic, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 10.3.2014

Aiheesta muualla
----------------

* Natriumheksafluorisilikaatin kansainvälinen kemikaalikortti
**Gomáti** (kreik. Γομάτι) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Aristotéliin kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kylän väkiluku on 509 (vuonna 2011).

Gomátin kylä sijaitsee Chalkidikín niemimaan itäosassa noin yhdeksän kilometriä länteen kuntakeskuksesta Ierissóksesta ja noin 40 kilometriä itään alueyksikön keskuksesta Polýgyroksesta. Kylä syntyi vuonna 1932, kun samannminen bysanttilaiselta ajalta peräisin ollut kylä tuhoutui maanjäristyksessä ja sen asukkaat muuttivat uuteen paikkaan. Gomáti muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Γοματίου, *Topikí Koinótita Gomatíou*), johon kuuluvat varsinaisen Gomátin kylän lisäksi kylät Develíki ja Pýrgos Chiliadoús. Koko yhdyskunnan väkiluku on 557.

Aiemmin kylä kuului Panagían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Aristotéliin kunnan Panagían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Γομάτι *Δήμος Αριστοτέλη*. Viitattu 1.9.2020.
3. ↑  Γομάτι *Visit Halkidiki*. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gomáti** Wikimedia Commonsissa
**St Martin-in-the-Fields** on Lontoon Trafalgar Squaren koilliskulmassa sijaitseva kirkko. Kirkko kuuluu Englannin kirkolle.

Alkuperäisen kirkon tarkka rakennusvuosi ei ole tiedossa, mutta toistaiseksi vanhimmat kirkosta kertovat merkinnät ovat vuodelta 1222. Kirkon rakennutti uudelleen kuningas Henrik VIII vuonna 1542. Henrik VIII:n rakentama kirkko purettiin vuonna 1721 uuden kirkon tieltä. Nykyisen kirkon rakennustyöt aloitettiin 13. maaliskuuta 1722 ja saatiin päätökseen joulukuussa 1724. Kirkon suunnittelijana toimi James Gibbs.

Radiokanava BBC Radio 4 on järjestänyt vuodesta 1924 lähtien kirkon hyväksi joka joulu hyväntekeväisyyskeräyksen "Vicar's Christmas Appeal", jolla kerätään kirkolle varoja. Hyväntekeväisyyskeräys tuo kirkolle nykyisin vuosittain noin puolen miljoonan punnan edestä lahjoituksia.

Lähteet
-------

1. 1 2   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **St Martin-in-the-Fields** Wikimedia Commonsissa
**Staarostina** (ven. Старостино, *Starostino*) oli inkeriläinen kylä entisessä Järvisaaren luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylän paikka sijaitsee nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.

Staarostina sijaitsi Staarostinanjärvestä luoteeseen. Suomalaiset asettuivat kylään 1600-luvulla, mutta se sai uudet asukkaat 1700-luvulla. Kylä ilmestyy venäläisille kartoille vuonna 1770. Vuonna 1838 Staarostinassa asui 86 ihmistä (45 miestä, 41 naista), vuonna 1862 taloja oli 17 ja asukkaita 120 (miehiä 59, naisia 61). Vuonna 1926 kylässä oli 62 taloa ja 315 asukasta, joista 311 inkeriläisiä.. Kylän sanotaan olleen keskivarakas. 
Mujan kylän läheisyyden takia kylissä oli yhteinen suomenkielinen koulu (rakennettiin vuonna 1896 Myllymäellä kylien välille), kirjasto (avattiin vuonna 1908 koulussa) ja osuuskauppa (perustettiin v. 1913). Kylässä toimi laulukuoro, joka esiintyi myös kanteleiden säestyksellä.

Staarostinan suvuista vanhin lienee ollut Adel, joka mainitaan vielä 1690-luvulla Ruotsin henkikirjoissa (*Matz Adell*). Muiden isäntien sukunimet 1900-luvun alussa: Huittari, Mustonen, Rampanen, Siippalainen, Vainonen.

Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.. Entinen kylän alue osittain kuuluu nyt Mujaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Robin Easton: Järvisaaren Suomalaiset 1702–1943 Inkerin kulttuuriseura, 2013.
2. ↑  Inkeriläisten asuttujen paikkojen luettelo vuosien 1926-1928 Leningradin alueen väenlaskun ainehiston mukaan *scribd.com*.
**Natriumbromiitti** (NaBrO2) on natrium- ja bromiitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
---------------------------------

Huoneenlämpötilassa natriumbromiitti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (NaBrO2·3H2O). Natriumbromiitti liukenee hyvin veteen.

Natriumbromiittia valmistetaan käsittelemällä natriumhypobromiittia erittäin voimakkaalla emäksellä, jolloin se disproportioituu natriumbromiitiksi ja natriumbromidiksi. Vesi haihdutetaan alennetussa paineessa ja tuote kiteytetään.

2 NaBrO → NaBrO2 + NaBr
Natriumbromiittia käytetään useimmiten vesiliuoksena tekstiilien käsittelyissä ja orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste hapettaa selektiivisesti sekundääriset alkoholit ketoneiksi ja primääriset estereiksi. Tioeetterit hapettuvat sulfoksideiksi. Natriumbromiittia käytetään myös Hofmann-toisiintumisissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Garry Procter: "Sodium Bromite", teoksessa e-EROS Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis, John Wiley & Sons, New York, 2001. Teoksen verkkoversio Viitattu 3.6.2023.
2. 1 2 3  R. Frim & S. D. Ukeles: "Bromine, Inorganic Compounds", teoksessa Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2011. s. 19 (luvun sisäinen sivunumerointi)
3. 1 2 3  David Yoffe, Ron, Frim, Shmuel D. Ukeles, Michael J. Dagani, Henry J. Barda, Theodore J. Benya & David C. Sanders: "Bromine Compounds", teoksessa Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2013. s. 27 (luvun sisäinen sivunumerointi)
**Tarbagatai** (ven. Тарбагата́й) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Petrovsk-Zabaikalskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hilok-joen rannalla 31 kilometriä Petrovsk-Zabaikalskista kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 2 400 henkeä (vuonna 2009).

Paikkakunta on syntynyt Siperian rautatien rakentamisen yhteydessä vuosina 1905–1907. Vuonna 1946 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Tarbagataissa toimii vuonna 1906 avattu ruskohiilikaivos, puunjalostusteollisuuden koneita valmistava tehdas ja maatalousyritys. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, vapaa-ajankeskus, kulttuuritalo ja sairaala.

Lähteet
-------

1. ↑  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki: Tšislennost naselenija Rossijskoi Federatsii po gorodam, posjolkam gorodskogo tipa i raionam na 1 janvarja 2009 g.  2009. Moskva:  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Rosstat).  Arkistoitu 21.10.2011. Viitattu 15.1.2010. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tarbagatai Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
**Vaajakosken vesivoimalaitos** on Jyväskylässä Vaajavirrassa Naiskoskessa sijaitseva vesivoimalaitos. Laitoksen on rakennuttanut SOK. Laitoksen on omistanut vuodesta 1984 alkaen Suur-Savon Sähkö. Voimala on harvinainen koska sen vedenottokapasiteetti on suuri verrattuna korkeuseroon, joka on parhaimmillaan 2 metriä. Voimalaitoksen sisällä ei myöskään ole avattavia patoluukkuja vaan kiinteä patokynnys. Laitos käynnistetään imemällä kompressoreilla tyhjö kuhunkin ilmatiiviiseen virtauskanavaan (3 kpl), jolloin vesi syöksyy kynnyksen yli turbiiniin lapon ansiosta.

Voimalaitos sijaitsee Naissaaren itäpuolella. 
Voimalaitoksen ja Naissaaren välissä on käytöstä poistettu tukinuittokanava. Toisella puolen voimalaitosta on kalahissi sekä kalankasvatusaltaita, jotka myöskään eivät enää ole käytössä.

Saaren länsipuolella on Vaajakosken vanha vesivoimalaitos, Wanha Woimala.

Kuvia
-----

Voimala pohjoispuolelta Naissaaresta kuvattunaVoimala pohjoispuolelta Uimalanniemestä kuvattunaVoimalan itäinen päätyVoimalan läntinen pääty

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vaajakosken vesivoimalaitos *Energiaa Suomessa*. Viitattu 3.10.2009. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Vaajakoski-lehti 17/1996

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vaajakosken vesivoimalaitos** Wikimedia Commonsissa

* Vaajakosken vesivoimalaitos Energiaa Suomesta -sivustolla[vanhentunut linkki]
**Taras Mykolajovytš Stepanenko** (ukr. Тарас Миколайович Степаненко; s. 8. maaliskuuta 1989 Velyka Novosilka) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa FK Šah’tar Donetskia. Oikeajalkainen Stepanenko on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ukrainan maajoukkueessa yli 60 maaottelua.

Seurajoukkueura
---------------

Stepanenko aloitti uransa Metalurh Zaporižžjan kakkosjoukkueessa, jossa hän pelasi vuonna 2006 16 ottelua tehden yhden maalin. Seuran ykkösjoukkuetta Ukrainan valioliigassa Stepanenko edusti vuodet 2007–2011 tehden 81 pelaamassaan ottelussa yhden osuman.

Heinäkuussa 2010 Stepanenko siirtyi yhteen Ukrainan suurimmista seuroista, FK Šah’tar Donetskiin. Debyytti seuran paidassa tapahtui saman kuun aikana hänen vanhaa seuraansa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Stepanenko debytoi Mestareiden liigassa, voitti liigan, cupin ja supercupin. Hänellä on liigan mestaruus myös kausilta 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014, 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019 ja 2019–2020 sekä cupin voitto kausilta 2011–2012, 2012–2013, 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018 ja 2018–2019. Hän on myös pelannut Šah’tarin kanssa Eurooppa-liigassa.

Maajoukkueura
-------------

Nuorten maajoukkuetasolla Ukrainaa edustanut Stepanenko debytoi Ukrainan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2010 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Maaottelu-uran avausmaali syntyi toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Nigerin verkkoon. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2016 täydet minuutit Ukrainan kaikissa kolmessa ottelussa. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Ukrainan kolmesta alkulohko-ottelusta yhdessä täyden ajan.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3  Taras Stepanenko Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. 1 2

Aiheesta muualla
----------------

* Taras Stepanenko Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Taras Stepanenko National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
* Taras Stepanenko Soccerway-sivustolla

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko

Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Buštšan |
2 Sobol |
3 Sudakov |
4 Kryvtsov |
5 Sydortšuk |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Malinovskyi |
9 Jaremtšuk |
10 Šaparenko |
11 Marlos |
12 Pjatov |
13 Zabarnyi |
14 Makarenko |
15 Tsyhankov |
16 Mykolenko |
17 Zintšenko |
18 Bezus |
19 Bjesjedin |
20 Zubkov |
21 Karavajev |
22 Matvijenko |
23 Trubin |
24 Tymtšyk |
25 Popov |
26 Dovbyk |
Valmentaja Ševtšenko
Nekalan talo
------------

Nekalan päärakennus oli Iidesjärven rannassa nykyisellä kaupungin varastoalueella. Se oli pystyssä vielä 1980-luvulla rapistuneena muistomerkkinä mahtavasta kartanoiden ajasta. Nekalasta Hatanpään kartanoon johtava tie kulki suunnilleen nykyisen Nekalantien paikalla. 

Talousrakennukset – 30 lehmän navetta, talli 10 hevoselle, riihi sekä muut tarpeelliset pikkurakennukset – sijaitsivat talosta länteen ja itäpuolella oli puutarha ja vainioita. Iidesjärven rannassa oli jykevistä hirsistä tehty laituri. Järven rannat olivat korkean ja monta metriä leveän kaislan vallassa. Pohja oli upottava, mutta silti uimaranta oli muonamiesten lasten vilkkaassa käytössä.

Alueen muita taloja
-------------------

Nekalasta johti toinenkin tie kohti nykyistä Muotialantietä. Sen varrella olivat muonamiesten asunnot: Koivula, Uotila, Vinni (Finni), Heikkilä ja toinen Uotila sekä riihi konehuoneineen.

Uotilan päärakennus on edelleen olemassa ja palvelee nykyisin Nekalan siirtolapuutarhan yhteistilana, mutta toinen asuinrakennus on purettu sen jälkeen kun kaupunki osti Hatanpään maat.
Uotilan torpalta Vihiojaan päin oli kuuluisa Rautalähde. 

### Kolme Jokipohjaa

Uotilan ja Finnin talojen kohdalta lähti toinen tienhaara, jota sanottiin Tohkantieksi. Tie kulki samaa reittiä kuin nykyinen Muotialantie, joka tosin loppuu nyt Jokipohjantiehen. Aiemmin tie jatkui aina vanhalle Lempäälän tielle saakka. Sen varrella tai lähituntumassa olivat Saviniemen, Jokipohjan ja Tohkan torpat.

Saviniemi oli Muotialantien pohjoispuolella pienen mäen päällä. Sen pihalla oli muutamia puita ja suosilmäinen lammikko, josta vesi kulki pientä ojaa myöten Vihiojaan.

Vanhasta Tohkantiestä Vihiojaan päin, nykyisen Jokipohjantien paikalla oli Severi Jokipohjan talo. Samannimisiä torppia oli lähiympäristössä ollut kaksi muutakin, joten nykyisen tien nimellä on vankat perinteet. Torpat olivat saaneet nimensä siitä, että kaikkien kolmen talon välissä oli notko, jossa on joskus ollut oja, jota pitkin vesi on kulkenut soilta Nirvan kallion ympäri Vihiojaan. Notko oli siis joen pohjaa, mistä nimi Jokipohja. Sekä Jokipohjan että Saviniemen torpat on hävitetty joskus vuosisadan vaihteessa.

Lähteet
-------

* Maasilta, Mari: *Viinikka-Nekalan kaupunginosayhdistys: pula-aikaa ja puutaloja*. Tampere: Tampereen kaupunki, 1997. ISBN 951-609-040-0.

1. 1 2 3  Pula-aikaa ja puutaloja
**The Isle of Conquest** on vuonna 1919 ensi-iltansa saanut Edward Josén ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge.

*The Isle of Conquest* perustuu Arthur Hornblow’n romaaniin *By Right of Conquest* (1909), jonka pohjalta Anita Loos ja John Emerson laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajina olivat Norma Talmadge ja Joseph Schenck, ja elokuvan tuotantoyhtiönä Norma Talmadge Film Corporation. *The Isle of Conquest* kuvattiin New Yorkissa ja Floridassa työnimillä *The Call of Nature*, *The Broken Barrier* ja *By Right of Conquest*.

*The Isle of Conquest* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 26. lokakuuta vuonna 1919, ja sen levittäjänä toimi Select Pictures Corporation. *The Isle of Conquest* on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
*The Isle of Conquest* kertoo nuoresta naisesta Ethelistä (Norma Talmadge), joka avioituu varakkaan rontin kanssa, jotta Ethelin äiti voisi elää leveästi. Kun Ethel lomailee miehensä jahdilla, hän joutuu haaksirikkoon. Jahti haaksirikkoutuu pienelle saarelle, ja Ethelin seurana on vain jahdin miehistöön kuuluva jahdin lämmittäjä John Arnold (Wyndham Standing). He alkuksi inhoavat toisiaan, mutta lopulta he rakastuvat saaren romanttisessa ympäristössä. Heidät pelastetaan, ja kun Ethelin ronttimainen aviopuoliso myöhemmin kuolee, rakastavaiset saavat vihdoin toisensa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Ethel Harmon
  |
|  Wyndham Standing  | … |  John Arnold
  |
|  Charles K. Gerrard  | … |  Van Surdam
  |
|  Hedda Hopper  | … |  rouva Harmon
  |
|  Natalie Talmadge  | … |  Janis Harmon
  |
|  Claire Whitney  | … |  Claire Wilson
  |
|  Gareth Hughes  | … |  Jack Frazier
  |
|  Joseph W. Smiley  | … |  tohtori Chase
  |
|  William Bailey  | … |  
  |
|  Merceita Esmond  | … |  
  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  The Isle of Conquest *silentera.com*. Silentera.com. Viitattu 30.8.2014. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  THE ISLE OF CONQUEST (1919) *tcm.com*. TCM.com. Viitattu 30.8.2014. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5 6  The Isle of Conquest (1919) *web.stanford.edu*. web.stanford.edu. Viitattu 30.8.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *The Isle of Conquest* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* *The Isle of Conquest* AllMoviessa. (englanniksi)
* *The Isle of Conquest* Silent eran sivuilla (englanniksi)
* *The Isle of Conquest* TCM Movie Databasessa (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **The Isle of Conquest**.
**Hämeenmaa-luokka** on Suomen merivoimien kahden vuosina 1990-1992 valmistuneen miinalaivan muodostama alusluokka. Aluksista *Uusimaa* on Rannikkolaivaston 6. pintatorjuntalaivueessa Turun Pansiossa ja *Hämeenmaa* 7. pintatorjuntalaivueessa Kirkkonummella. Ne ovat avomeri- ja jäissäkulkukelpoisia aluksia ja tarkoitettu toimimaan avomerellä ja saariston alueella kaikissa olosuhteissa. Niitä käytetään miinoitustehtävien lisäksi meriliikenteen suojaamiseen, merialueen valvontaan ja johtoaluksina.

Alukset modernisoitiin vuosina 2006–2008, jolloin niihin tehtiin laajoja alusteknisiä muutoksia ja niiden koko taistelunjohtojärjestelmä sekä pääosa aseistuksesta uudistettiin. Työn teki alusten alkuperäinen rakentaja Aker Finnyards, silloiselta nimeltään Hollming Oy. Alukset on varustettu monipuolisilla asejärjestelmillä omasuojaa varten. Alukset soveltuvat sotilaallisiin kriisinhallintatehtäviin.

Miinalaiva *Hämeenmaa* kuvattuna Helsingin Pakkahuoneen laiturissa.
Merivoimien luovuttua miinalaiva *Pohjanmaasta* miinalaivat *Hämeenmaa* ja *Uusimaa* toimivat vuorotellen merivoimien koululaivana suorittaen vuosittain koulutuspurjehduksen ja osallistuen Pohjoismaisille merikadettipäiville.

Luokan elinkaaren on laskettu päättyvän vuosina 2022–2025. Laivue 2020 -hankkeeseen kuuluvat Pohjanmaa-luokan monitoimikorvetit korvaavat jo käytöstä poistuneen miinalaiva *Pohjanmaan* sekä Hämeenmaa-luokan ja neljä Rauma-luokan ohjusvenettä 2020-luvun aikana.

Lähteet
-------

1. ↑  Merivoimat: Hämeenmaa-luokka (pdf) (Tekniset tiedot) Merivoimat. Viitattu 23.3.2019.
2. ↑  Laivue 2020 korvaa poistuvat alukset monitoimikorveteilla *Puolustusministeriö*. Viitattu 23.3.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hämeenmaa-luokan miinalaiva** Wikimedia Commonsissa