recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Arrogant-luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Cornwall** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arrogant-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1758 William Wells & Companyltä Deptfordista, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1759. Se laskettiin vesille 19. toukokuuta 1761 ja valmistui 16. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 27 963 puntaa kaksi shillinkiä ja kolme pennyä. Lisäksi varustaminen maksoi 9 361 puntaa seitsemän shillinkiä ja seitsemän pennyä.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1761 Kanaalin laivastoon päällikkönään Robert Man. Se oli Kanaalin laivastossa seitsenvuotisen sodan loppuun 1763 ja poistettiin palveluksesta helmikuussa 1763.

Alus varustettiin joulukuusta huhtikuuhun 1764 Plymouthissa vartiolaivaksi, mihin tehtävään se otettiin joulukuussa 1763 päällikkönään George Mackenzie. Alus kuljetti huhtikuussa 1764 joukkoja Länsi-Intiaan palaten sen jälkeen Britteinsaarille. Vuonna 1766 alus oli jälleen Plymouthissa vartiolaivana päällikkönään Molyneaux Shuldham ja vuodesta 1769 John Lloyd. Alus oli marraskuussa 1770 kunnostettavana Plymouthissa ja poistettiin palveluksesta toukokuussa 1771.

Yhdysvaltain vapaussodan alettua se saapui New Yorkiin 30. heinäkuuta 1779 ja taisteli kymmenen päivää myöhemmin Ranskan laivastoa vastaan. Alus siirrettiin vuoden lopulla Länsi-Intian saaristoon, jossa se vaurioitui pahoin Grenadan edustalla käydyssä taistelussa ja uudelleen Martiniquen edustalla käydyssä taistelussa 1780. Alus siirrettiin St. Luciaan korjattavaksi, mutta vauriot todettiin liian pahoiksi ja päätettiin hävittää. Alus poltettiin 30. kesäkuuta 1780.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Winfield, Rif s. 64
2. ↑  Winfield, Rif s. 64-65

*Arrogant*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1758 tilatut | *HMS Cornwall* - *HMS Arrogant* |
| Edgar-luokka | *HMS Edgar* - *HMS Goliath* - *HMS Vanguard* - *HMS Excellent* - *HMS Saturn* - *HMS Elephant* - *HMS Illustrious* - *HMS Bellerophon* - *HMS Zealous* - *HMS Audacious* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Bellona-luokka – Seuraaja: Albion-luokka |
Firenzen kasvitieteellisen puutarhan sisäänkäynti.
**Firenzen kasvitieteellinen puutarha** (ital. *Orto Botanico di Firenze*) on Firenzen yliopiston ylläpitämä kasvitieteellinen puutarha. Se sijaitsee aivan Firenzen keskustassa ja on pinta-alaltaan 2,39 hehtaaria.

Firenzen kasvitieteellinen puutarha perustettiin 1. joulukuuta 1545, kun Toscanan suurherttua Cosimo I de’ Medici osti dominikaaninunnilta maa-alueen. Puutarha tunnettiin alkujaan nimellä *Giardino dei Semplici* (suom. *yrttien puutarha*), koska siellä viljeltiin vain lääketieteellisen tarkoitukseen käytettyjä kasveja. Alkuperäisen pohjakaavan suunnitteli Niccolò Tribolo, joka oli suunnittelut jo useita suurherttuan puutarhoja. Rakennustöistä vastasi Luca Ghini, joka oli ollut perustamassa jo Pisan kasvitieteellistä puutarhaa. Puutarhaa kehitettiin runsaasti 1700-luvulla, kun suurherttua Cosimo III de’ Medici, joka antoi puutarhan Pier Antonio Michelin johtoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Giardino dei Semplici Museo di Storia Naturale. Viitattu 25.7.2011. (italiaksi)
2. ↑  Botanical Garden *The Museums of Florence*. Viitattu 25.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Firenzen kasvitieteellinen puutarha** Wikimedia Commonsissa

* Kasvitieteellisen puutarhan interaktiivinen kartta (italiaksi)
**Loyd Jowers** (20. marraskuuta 1926 – 20. toukokuuta 2000) omisti Jim’s Grill -ravintolan motelli Lorrainen vieressä, missä Martin Luther King murhattiin 4. huhtikuuta 1968. Joulukuussa 1993 Jowers väitti ABC:n *Prime Time Livessa* kuuluneensa Kingin murhan suunnitelleeseen salaliittoon ja saaneensa 100 000 dollaria murhan järjestelyistä. Hän kertoi palkanneensa Kingin ampuneen murhaajan ja saaneensa murha-aseen mieheltä, jota kutsuttiin Raouliksi. Vuonna 1998 Kingin suku nosti kanteen Jowersia ja "muita tuntemattomia salaliittolaisia" vastaan Memphisin siviilioikeudessa. 8. joulukuuta 12 henkilön valamiehistö totesi Jowersin syylliseksi ja katsoi että Jowersin lisäksi salaliittoon kuului myös valtiovallan edustajia.

26. elokuuta 1998 Yhdysvaltain oikeusministeriö käynnisti tutkinnan Jowersin väitteistä. Tutkinta valmistui kesäkuussa 2000. Jowersin väitteitä salaliitosta ei pidetty uskottavina. Jowers kuoli sydänkohtaukseen 73-vuotiaana vain hieman aiemmin, 20. toukokuuta 2000.

Lähteet
-------

* (Arkistoitu – Internet Archive)
* 

### Viitteet

1. ↑  Social Security Death Index Interactive Search *ssdi.rootsweb.ancestry.com*. Viitattu 8.2.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Verkkouutiset oikeudenkäynnistä (Arkistoitu – Internet Archive)
*Tämä artikkeli kertoo optisten laitteiden ominaisuuksista. Erotuskyky tarkoittaa myös muunlaista resoluutiota.*
**Erotuskyky** tarkoittaa optisen laitteen kykyä erottaa kohteita. Optinen laite voi olla esimerkiksi kaukoputki tai mikroskooppi. Erotuskykyyn vaikuttaa itse laitteen ominaisuuksien lisäksi havaintokohteen ja laitteen välinen väliaine. Erotuskyky ilmoitetaan tavallisesti kulmayksiköissä kuten asteina, kulmaminuutteina tai kulmasekunteina.

Mikroskoopin erotuskyky määritellään pienimpänä välimatkana kahden pisteen välillä, jotka voidaan havaita tietyllä kontrastilla. Ideaalitilanteessa se riippuu vain optisista ominaisuuksista ja käytetystä valon aallonpituudesta.

Kaukoputken erotuskyky
----------------------

Kaukoputken paras mahdollinen erotuskyky riippuu sen suurimman linssin tai peilin, objektiivin halkaisijasta. Tämä johtuu valon diffraktiosta. Käytännössä erotuskykyyn vaikuttaa ilmakehän rauhattomuus siten, että pistemäisenkin kohteen kuva pyrkii aina leviämään noin 0,5-1,0 kulmasekunnin läpimittaiseksi kiekoksi. Aktiivinen optiikka eli peilin nopea muodon muuttaminen tietokoneohjauksella ja täpläinterferometria ovat suurissa kaukoputkissa käytettyjä keinoja, joilla erotuskykyä parannetaan. Käytännössä erotuskyky tarkoittaa esimerkiksi kahden lähekkäisen tähden erottumista erillisinä. Valokuvauksessa on otettava huomioon kuvan leviäminen filmin 0,01–0,03 mm rakeiden mukaan.

Tarkin ihmisen rakentama kaukoputki on kahdesta kaukoputkesta yhdistetty interferometri VLTI, jonka tarkkuus on luokkaa 0,001 kaarisekuntia.

Lähteet
-------

1. ↑  Resolution and Contrast in Confocal Microscopy Olympus. Viitattu 7.3.2013.
2. ↑  VLT-kaukoputken esittely ESO:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
**Loyautésaaret** (ransk. *Îles Loyauté*) on saaristo Tyynenmeren lounaisosassa. Se on osa Ranskalle kuuluvaa Uuden-Kaledonian erityisyhteisöä. Saaristoon kuuluu kolme matalaa korallisaarta: Ouvéa, Lifou ja Maré. sekä joukko pienempiä saaria ja atolleja. Kaikkiaan kuudella saarella on asutusta. Hallinnollisesti Loyautésaaret on yksi Uuden-Kaledonian kolmesta provinssista.

Saarijono sijaitsee noin sata kilometriä itään Uuden-Kaledonian pääsaaresta Grande Terrestä. 

Saarten pinta-ala on 2 095 km2. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan saarilla asui noin 18 300 henkeä, joista yli puolet Lifoun kunnassa. Loyautésaarten väestöstä suurin osa on kanakeja, kun koko territoriossa heidän osuutensa on noin 40%. Eri saarilla puhutaan eri kieliä, mutta kulttuurissa on monia yhteisiä piirteitä. Asutus keskittyy kyläpäällikön johtamiin heimokyliin. Maaomaisuus kuuluu klaaneille ja suvuille, eikä maata voi ostaa tai myydä.

Saarilla kasvatetaan jamssia, banaaneita ja kookospalmuja. Merkittävin vientituote on kopra. Lifoulla ja Ouvéalla on myös panostettu matkailuun.

Lähteet
-------

1. 1 2  Loyalty Islands *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 20.4.2017. (englanniksi)
2. 1 2 3  A pristine paradise in New Caledonia *BBC*.  2013. Viitattu 20.4.2017. (englanniksi)
3. ↑  Introducing Loyalty Islands *Lonely Planet*.  Arkistoitu 20.4.2017. Viitattu 20.4.2017.
4. ↑  îles Loyauté *Larousse*. Viitattu 20.4.2017. (ranskaksi)
5. ↑  New Caledonia: Islands, Provinces, Major Communes & Agglomeration citypopulation.de:  Citypopulation. Viitattu 12.1.2019. (englanniksi) (saksaksi)
6. ↑  Évolution de la population entre 2004 et 2014 *ISEE*. Viitattu 20.4.2017. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Loyautésaaret** Wikimedia Commonsissa
**Costa Classica** on Costa Crocieren vuonna 1991 valmistunut risteilyalus. Vuonna 2001 ja 2005 laivalla tehtiin suuria kunnostustöitä. Aluksella on kaksi ravintolaa, yhdeksän baaria, kaksi uima-allasta ja neljä poreallasta.

Rakentaminen
------------

Alus tilattiin Finncantierilta Venetsiasta Italiasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 5877 ja alus laskettiin vesille 2. helmikuuta 1991. Aluksen ensimmäinen koeajo oli kesäkuussa ja se luovutettiin napolilaiselle Costa Crociere SpA:lle 7. joulukuuta, jona päivänä se kastettiin *Costa Classicaksi*.

Liikennöinti
------------

Alus aloitti ensimmäisen risteilynsä 17. joulukuuta, jonka jälkeen se teki kesät risteilyjä pitkin Euroopan rannikkoja ja talvisin Karibialla. Alus liputettiin 1994 Liberiaan, jolloin sen kotisatamaksi vaihtui Monrovia.

Vuonna 2000 suunniteltiin aluksen pidentämistä, mistä tehtiin sopimus birkenheadiläisen Cammell Lairdin kanssa. Alus lähti 23. marraskuuta telakalle, mutta telakka ei ollut saanut vielä lisättävää elementtiä valmiiksi. Elementti valmistui 27. marraskuuta, mutta yhtiöiden välisten kiistojen jäätyä sovittelematta lisäelementtiä ei asennettu.

Aluksella syttyi 24. elokuuta 2005 Paroksen lähistöllä tulipalo, joka saatiin sammumaan vuorokaudessa Pireuksessa. Alus kolaroi 6. kesäkuuta 2008
*MSC Poesian* kanssa Dubrovnikin satamassa. Törmäyksen jälkeen *MSC Poesian* ankkuriköysi löystyi ja laiva joutui tuuliajolle. Törmäyksessä ei tullut henkilövahinkoja ja molempien alusten vahinkot olivat pieniä. Alukset jatkoivat matkojaan aikataulujen mukaisesti.

Alus oli telakalla Shanghaissa, mistä se palasi 25. lokakuuta 2010 liikenteeseen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  faktaomfartyg.se (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Costa Classican kamera ja reitti
**Firenzen päärautatieasema** on Firenze Santa Maria Novella (Firenze SMN). Se on keskeinen asema TEN-verkon ratayhteydellä Berliini–Palermo, sillä suurnopeusjunaradat Bologna–Firenze ja Firenze–Rooma yhtyvät siellä.

Firenze Santa Maria Novella on Italian vilkkaimpia rautatieasemia, sen kautta kulkee noin 59 miljoonaa matkustajaa vuosittain.

Firenzessä oli jo 1800-luvun jälkipuoliskolla kolme rautatieasemaa: Stazione Leopolda (1848), Stazione del Campo di Marte (1896) ja Stazione Maria Antonia (1848), joka oli nykyisen päärautatieaseman edeltäjä. Sen terminaalia pidettiin 1920-luvulle tultaessa vanhanaikaisena, ja tilalle haluttiin moderni asema.

Giovanni Micheluccin johtama arkkitehtiryhmä Gruppo Toscani suunnitteli nykyisen asemarakennuksen 1930-luvulla, ja se on yksi italialaisen rationalismin merkkiteoksista. Asema sijaitsee Firenzen historiallisessa keskustassa Piazza della Stazionen laidalla. Asema on saanut nimensä viereiseltä basilika Santa Maria Novellalta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Firenze Santa Maria Novella *Grandistazioni.it*. Viitattu 8.7.2021. (italiaksi)
2. ↑  Cardini, Tommaso: Firenze: la conoscete la storia della stazione di Santa Maria Novella ? *6difirenzese*.  21.6.2018. Viitattu 8.7.2021. (italiaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Firenzen päärautatieasema**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: de:Bahnhof Firenze Santa Maria Novella 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Firenze Santa Maria Novella railway station 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:Stazione di Firenze Santa Maria Novella 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Maantieteelliset | 
* Structurae

 |

 |
Kaneyoshi Mutō
**Kaneyoshi Mutō** (jap. 武藤 金義, *Mutō Kaneyoshi*, s. kesäkuussa 1916 – 24. heinäkuuta 1945) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Mutō syntyi Aichin prefektuurissa köyhään maanviljelijä perheeseen.

Vuonna 1935 Kaneyoshi värväytyi laivastoon ja oli hetken hävittäjä *Urakamilla*. Pian hän oivalsi, että parhaat etenemisen mahdollisuudet olivat lentäjänä. Hänet hyväksyttiin lentäjäkoulutukseen, mistä hän valmistui heinäkuussa 1936. Neljä ensimmäistä ilmavoittoaan Mutō saavutti Kiinan–Japanin sodassa. Hän pudotti Nankingissa ja Hankoussa Polikarpov I-16 -hävittäjiä. Virallinen palkkio myönnettiin 30. huhtikuuta 1938.

Mutō sai kutsumanimen *Kin-Chin*, joka tarkoittaa *pientä kultaista*. 160 cm:n pituinen Kinsuke oli hyvän huumorinsa vuoksi pidetty lentäjätoveri. 12. lentorykmentin (kokutai) jälkeen hän oli 3. lentorykmentissä ja Hollannin Itä-Intian operaatiossa. Malaijin sotaretki päättyi huhtikuussa 1942. Marraskuussa 1942 Mutō taisteli 252. lentorykmentissä Salomonsaarilla ja Uudessa-Guineassa. Niihin liittyvästä taistelutoimiin osallistumisesta hän sai huhtikuussa 1943 sotilasansiomerkin.

Mutō oli yksi lentäjistä, joille ensimmäisinä annettiin tietoisesti määräys syöksyä päin Yhdysvaltain laivaston aluksia. Varsinaisena tehtävänä oli saattaa torpedopommittajat kohteeseen. Vahvat hävittäjäpartiot torjuivat hyökkäyksen. Samaan tehtävään määrätyn Saburō Sakain kertoman mukaan Mutō teki itsenäisesti päätöksen palata, koska tehtävän suorittamiseen ei ollut mahdollisuutta.

Viime ajat ennen kaatumistaan Mutō lensi Japanin kotisaarten ilmapuolustuksessa. Hän lensi 343. kokutaissa Kawanishi N1K:lla. Hänet ylennettiin kuoleman jälkeen aliluutnantiksi. Hänen saamistaan ilmavoitoista tulee tuskin koskaan lopullista varmuutta. Henry Sakaida esittää, että jotkin sotahistorioitsijat pitävät lukuna 28:aa ja jotkut taas 35:ttä.

Lähteet
-------

* Sakaida, Henry: *Japanin laivaston ilmavoimien ässät*. Osprey 5. Koala-Kustannus, 2002. ISBN 952-5186-25-3.
* Sakai, Saburo: *Samurai: Japanilaisen hävittäjälentäjän muistelmat*. (Samurai!, 1957.) Tekijän avustajina Martin Caidin ja Fred Saito. Suomentanut Toivo J. Kivilahti. Porvoo: WSOY, 1958.

### Viitteet

1. 1 2  Sakaida 2002, s. 93.
2. ↑  Sakaida 2002, s. 92
3. ↑  Sakai, s. 290.
4. ↑  Sakaida 2002, s. 94.
**Lowitzin kaari** on harvinainen halo. Sen voi nähdä Suomessa keskimäärin harvemmin kuin kerran vuodessa.

Lowitzin kaaren selittää jääkide, joka pyörii tai heilahtelee vastakkaisten prismapintasärmien välisen akselin suhteen. Kiteet voivat olla joko laatta-Lowitz-asennossa, jolloin kiteiden päätypinnat ovat keskimäärin vaakatasossa, tai Parry-Lowitz-asennossa, jossa kaksi prismapintaa ovat keskimäärin vaakatasossa.

Lowizin kaarella on kolme osamuotoa, ylempi, alempi ja rengasmainen, jotka ovat 22 asteen renkaan lähellä. Kaaret sivuavat Parryn kaaria, jotka esiintyvät lähes aina Parry-Lowitz-asentoisten jääkiteiden aikaansaamien Lowitzin kaarten kanssa. Ylempi osamuoto sivuaa yläkoveraa, alempi alakoveraa ja rengasmainen ylä- ja alakuperaa Parryn kaarta.

Halo on nimetty 18. kesäkuuta 1790 Pietarissa siitä tarkan piirroshavainnon tehneen venäläisen Tobias Lowitzin mukaan. Tämän havainnon jälkeen halon olemassaolostakin on kiistelty, mutta 1990-luvulla tehtyjen havaintojen myötä halo on tullut paremmin dokumentoiduksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Riikonen, Marko: *Halot – Jääkidepilvien valoilmiöt*, s. 67–70. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2011. ISBN 978-952-5329-89-6.
2. ↑  Les Cowley: Lowitz Arcs *Atmospheric Optics*. Viitattu 9.1.2013. (englanniksi)
3. ↑  Pekkola, Marko & Sillanpää, Mika & Ruoskanen, Jukka: "Väliryhmän halot", *Valkean taivaan vieraat*, s. 18–20. Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1999. Teoksen verkkoversio (PDF).  (Arkistoitu – Internet Archive)
Lowell Weicker
**Lowell Palmer Weicker, Jr.** (16. toukokuuta 1931 Pariisi, Ranska – 28. kesäkuuta 2023 Middletown, Connecticut) oli yhdysvaltalainen poliitikko.

Weicker edusti alun perin republikaanista puoluetta. Hän oli vuosina 1969–1971 jäsenenä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, Connecticutin osavaltion 4. vaalipiirin edustajana. Ennen valintaa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen hän oli toiminut Connecticutin edustajainhuoneen jäsenenä
ja Greenwichin kaupungin First Selectmanina. Vuonna 1970 hän pyrki ja tuli valituksi Yhdysvaltain senaattiin. Liberaalina republikaanina tunnettu Weicker oli senaattorina kolme kuusivuotista kautta, vuodet 1971–1989, ja oli ehdolla myös vuonna 1988, jolloin hän hävisi niukasti demokraattiehdokas Joe Liebermanille. Lieberman esiintyi kampanjan aikana Weickeria konservatiivisempana ehdokkaana ja muun muassa *National Review* -lehden perustaja, konservatiivi William F. Buckley, Jr. osoitti tukensa Liebermanille.

Weicker jätti republikaanisen puolueen ja pyrki vuonna 1990 Connecticutin kuvernööriksi perustamansa A Connecticut Partyn ehdokkaana. Hän voitti vastaehdokkaansa, demokraatti Bruce Morrisonin ja republikaani John G. Rowlandin, ja toimi kuvernöörinä vuosina 1991–1995. Hän ei pyrkinyt jatkokaudelle vuonna 1994, jolloin hänen seuraajakseen valittiin John G. Rowland. Kuvernööriaikansa jälkeen Weicker on profiloitunut muun muassa Irakin sodan vastustajana. Yhdysvaltain presidentinvaalissa 2008  hän tuki demokraatti Barack Obamaa.

Weicker suoritti tutkintonsa Yalen yliopistossa (1953), jossa hän opiskeli politiikan tutkimusta, ja University of Virginia School of Lawissa (1958). Vuosina 1953–1955 hän palveli Yhdysvaltain maavoimissa Korean sodassa. 

Weicker oli kolmesti naimisissa. Hän oli naimisissa ensimmäisen vaimonsa Marie Louisen kanssa 24 vuotta, vuoteen 1977, ja he saivat kolme lasta, kaikki poikia. Toisen vaimonsa Camillen kanssa Weicker meni naimisiin vuonna 1977 ja he saivat kaksi poikaa. Vuodesta 1984 hän oli naimisissa Claudian kanssa.

Lähteet
-------

* Lowell Weickerin esittely Connecticut State Libraryn verkkosivuilla

1. ↑  Johnson, Kirk: Lowell Weicker, Senator Whose Star Rose During Watergate, Dies at 92 *New York Times*.  28.6.2023. Viitattu 1.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  THE 1988 ELECTIONS: CONNECTICUT; Lieberman Upsets Weicker in Close Race; Margin of Victory Spurs Recount.  *New York Times*, 9.11.1988. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Former Connecticut governor Weicker endorses Obama *boston.com*.  4.4.2008.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* US Congress

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC

 |

 |
**Kanerva** (oik. **Kanerva Salomaa**, o.s. Pasanen, s. 6. helmikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.

Kanerva on aloittanut soolouransa vuonna 2009 esittäen omia suomenkielisiä kappaleitaan yhtyeensä kanssa, sekä soolona itseään kitaralla säestäen. Vuonna 2011 Kanerva julkaisi ensi-EP:nsä, jonka kappale "*Herra Heinäkuu*" soi muun muassa Radio Suomessa ja Radio Helsingissä. Samana vuonna Kanerva lauloi myös Pussikaljaelokuvan avauskappaleen. Marraskuussa 2012 julkaistiin Kanervan single "*Kaksi poikaa*".

Kanervan musiikki on suomenkielistä folkrockia, joka on saanut vaikutteita amerikkalaisesta lauluntekijäperinteestä, mm. Suzanne Vegalta.

Kanerva on valmistunut ammattikorkeakoulusta elokuva- ja tv-käsikirjoittajaksi. Hänen esikoisnäytelmänsä *Jos oisin jo iso* sai kantaesityksensä Teatteri Vantaassa vuonna 2010.

Kanerva julkaisi maaliskuussa 2018 debyyttialbumin Paritanssi. Levyn tuottivat yhdessä Kanerva ja Hannu Pikkarainen ja levyn julkaisi Texicalli Records. Ennen albumin julkaisua siltä julkaistiin singlet *Kypsiä marjoja*, *Muiden onni* ja *Joutomaat*.

Kanerva myös sanoittaa kappaleita muille artisteille. 

Kanervan vanhemmat ovat näyttelijä Anne Nielsen ja oopperalaulaja Matti Pasanen.

Albumit
-------

* *Paritanssi* (2018)
* *Kuinka aika pysäytetään* (2019)
* *Perijät* (2022)

Lähteet
-------

1. ↑  Kun Kanerva Salomaa sai lapsia, hänen laulujensa aiheista tuli "jäätävän syviä" – "Elämä sisältää paljon kysymyksiä, ristiriitoja ja pelkoja" *Helsingin Sanomat*.  31.1.2022. Viitattu 1.3.2022.
2. 1 2 3  Kanerva - Bio *web.archive.org*. Viitattu 24.1.2013.
3. 1 2  Kanervan levyjulkkarit ja Valhe *Wherevent.com*. Viitattu 27.2.2018.
4. ↑  Nainen & kitara *fifi.voima.fi*. Viitattu 24.1.2013.
5. 1 2  Jos oisin jo iso *vantaansanomat.fi*. Viitattu 24.1.2013.
6. ↑  Teatteri Vantaa - Historia *teatterivantaa.fi*. Viitattu 24.1.2013.
7. ↑  Kuinka palauttaa kadonnut halu parisuhteeseen? Kanerva pohtii, miten vuosien liittoon saisi jälleen makua ja väriä *Soundi.fi*.  8.2.2018. Viitattu 27.2.2018.
8. ↑  Kanervan sanoituksia muille artisteille Kansalliskirjasto. Viitattu 27.2.2018.
9. ↑  Silkkitehtaan tyttö kasvoi lauluntekijäksi *Helsingin Uutiset*.  6.4.2012.  Arkistoitu. Viitattu 12.5.2020.

Aiheesta muualla:
-----------------

* Kanervan Facebook-sivu.
**Le tigri di Mompracem** (*Mompracemin merirosvot*) on italialaisen seikkailukirjailijan, Emilio Salgarin romaani. Tarinan päähenkilö on Sandokan, malesialainen merirosvopäällikkö, joka saa kuulla kauniista naisesta, jota kutsutaan Labuanin helmeksi. Uteliaana näkemään naisen, Sandokan lähtee matkaan ja joutuu moniin seikkailuihin.

*Le tigri di Mompracem* on Salgarin Malesiaan sijoittamien merirosvoseikkailujen sarjan ensimmäinen kirja. Alun perin se julkaistiin jo 1800-luvun lopulla, mutta se käytännössä kirjoitettiin uudestaan julkaistavaksi vuonna 1900. Siihen mennessä sarjaan oli jo ilmestynyt kaksi uutta osaa: *I Misteri della Jungla Nera* ja *I pirati della Malesia*.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Sandokan ja hänen portugalilainen ystävänsä Yanez de Gomera ovat Malesian pelätyimmän merirosvojoukon, Mompracemin tiikereiden päälliköt. Sandokan saa kuulla Labuanin helmenä tunnetusta uskomattoman kauniista naisesta. Hän matkustaa Labuanille, joka on brittien hallussa ja tapaa siellä lady Marianna Guillonkin, johon rakastuu syvästi. Myös lady Marianna rakastuu Sandokaniin, mutta heidän rakkautensa tiellä on monia vaikeuksia, joista vähäisin ei ole Mariannan setä, lordi James Guillonk, joka ei halua olla missään tekemisissä merirosvopäällikön kanssa.

Tärkeimmät hahmot
-----------------

* **Sandokan:** Mompracemin merirosvojen päällikkö, Malesian Tiikeri
* **Marianna Guillonk:** kutsumanimeltään Labuanin helmi, lordi James Guillonkin veljentytär, Sandokanin rakastettu
* **Yanez de Gomera:** Sandokanin paras ystävä, portugalilainen seikkailija
* **Lordi James Guillonk:** Englantilainen laivastonkapteen, lady Marianna Guillonkin setä
* **Paroni William Rosenthal:** lady Mariannan kosija, lordi James Guillonkin ystävä, laivaston sotilas
* **Giro-Batol:** Mompracemin merirosvo, yksi Sandokanin luotetuimmista alipäälliköistä

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Aiheesta muualla
----------------

* Kirjan kolme ensimmäistä lukua PDF-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Näkymä kunnan keskuskylään laventelipellon yli.
**La Garde-Adhémar** on kunta Ranskan Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Drômen departementissa. Sen asukasluku vuonna 2014 oli 1 028, noin kaksinkertainen vuoteen 1968 verrattuna. Kunta kuuluu Le Tricastinin kantoniin Nyonsin arrondissementissa.

La Garde-Adhémar sijaitsee noin 25 kilometriä etelään departementin pääkaupungista Montélimarista. Kunnan alueen läpi kulkevat Rhône-joen haara Berre sekä Pariisista Marseilleen johtavat A7-moottoritie ja TGV-rata.

Kukkulalla sijaitsevassa kylässä on muun muassa laaja yrttipuutarha. Kylän itäpuolella on Le Val des Nymphes -puisto ja sen vanha luostari.

La Garde-Adhémar on kauneimpien ranskalaiskylien järjestön *Les Plus Beaux Villages de France* jäsen. Drômen departementissa on kolme muutakin järjestön jäsenkylää: Mirmande, Montbrun-les-Bains ja Le Poët-Laval.

Lähteet
-------

1. ↑  List of The Most Beautiful Villages of France (Arkistoitu – Internet Archive), Les plus beaux villages de France. Viitattu 5.7.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **La Garde-Adhémar** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: fr:La Garde-Adhémar
Kanen allas (*Kane Basin*) on Grönlannin ja Ellesmerensaaren välisen Naresinsalmen leveä, eteläinen osa   Nunavut  Grönlanti  Luoteisterritoriot
**Kanen allas** (engl. *Kane Basin*, tansk. *Kane Bassin*) on arktinen vesialue Grönlannin ja Kanadan pohjoisimman saaren Ellesmerensaaren välissä. Kanen allas on näiden saarten välisen, pidemmän Naresinsalmen levein osa. Etelässä Kanen allas liittyy Smithinsalmeen ja pohjoisessa Kennedyn kanaaliin. 

Kansainvälisen hydrografisen järjestön (IHO) merialuejaottelun (1953) mukaan Kanen allas on, kuten koko Naresinsalmikin, osa Baffininlahtea, jonka etelärajaksi on määritelty leveyspiiri 70°N ja jonka rannikon niemien mukaan määritelty pohjoislinja kulkee noin leveysasteen 82,3°N tienoilla, eli Pohjoisen jäämeren pääaltaan äärellä.

Kanen altaan pinta-ala on noin 3 900 neliökilometriä. Meri on varsin matalaa, syvyys on enimmäkseen 180 metrin luokkaa. Merialueen jääolot ovat ankarat ja rajoittavat merenkulkua. Toisaalta varsin pysyvä ja vahva jääpeite estää jäävuoria kulkeutumasta Pohjoisen jäämeren puolelta etelään tai jatkamasta matkaansa, jos ne ovat irronneet merialueelle Grönlannin rannikon jäätiköistä. Kanen altaan jääolojen helpottuminen taas päästää jäävuoret kulkeutumaan vapaammin, ja lisää siten jäävuorien vaaraa merenkululle.

Kanen allas on nimetty amerikkalaisen napatutkija Elisha Kanen mukaan, joka ylitti sen vuonna 1854 etsiessään Franklinin kadonnutta retkikuntaa. Itse Elisha Kane nimesi salmen Peabody Bayksi George Peabodyn mukaan, joka oli yksi retken päärahoittajista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Doug Finlayson: Kane Basin  7.2.2006. thecanadianencyclopedia.com. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)
2. ↑  Limits of Oceans and Seas (pdf) (Baffininlahden rajat on määritelty teoksen sivulla 10)  1953 (3. painos). International Hydrografic Organization, via awi.de. Viitattu 14.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Opslag nr. 5. Geologiske kort 1:2 500 000, udsnit 5. Nares stræde. Kane Bassin. Ellesmere island* eli Tanskan GEUSin geologinen kartta (1:2 500 000) Naresinsalmen alueesta osa-alueiden nimityksineen kuten Kanen altaasta (Kane Bassin)(De Nationale Geologiske Undergørelser for Danmark og Grønland -karttasarja) (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi) (geus.dk)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Samuel John Stone
**Samuel John Stone** (25. huhtikuuta 1830 Whitmore, Staffordshire, Englanti - 19. marraskuuta 1900 Charterhouse, Englanti) oli englantilainen anglikaanisen kirkon pappi, runoilija ja hymnologi.

Stone kävi koulua Charterhousessa ja opiskeli Oxfordissa Pembroke Collegessa. Hänet vihittiin papiksi 1862. Hän seurasi isäänsä Haggerststonin St. Paul -seurakunnassa 1870 ja toimi vuodesta 1890 Lontoossa All Hallows' London Wall -seurakunnassa.

Stone kirjoitti virsiä ja runoja, joita hän julkaisi eri kokoelmissa, esim. *Lyra Fidelium*, 1866, *The Knight of Intercession and Other Poems*, 1872, *Sonnets of the Christian Year 1875*, *Hymns*, 1886. sekä *Order of The Consecutive Church Service for Children, with Original Hymns*,1886. Hän julkaisi myös joitakin runokirjoja.

Hänen kirjoittamistaan virsistä tunnetuin ja eniten käytetty on Apostolisen uskontunnustuksen lauseeeen "uskon pyhän, yhteisen seurakunnan" pohjautuva virsi "The church’s one foundation". Se oli yksi kahdentoista virren sarjasta kokoelmassa "Lyra fidelium, *Twelve Hymns on the Twelve Articles of the Apostles' Creed"*. Virsi julkaistiin vuonna 1866 7-säkeistöisenä. Viisisäkeistöisenä ja muokattuna se ilmestyi 1868 kokoelman "*Hymns Ancient and Modern*" lisäyksessä. Stone osallistui tämän klassiseksi muodostuneen kirjan luomiseen.

Virsi on suomennettu 1896 Suomen Vapaakirkon "Harpunsäveliä"-kokoelmaan. Suomen evankeis-luterilaisen kirkon virsikirjassa se on virsi 164 "On Kristus kirkon Herra" Anna-Maija Raittilan kääntämänä vuodelta 1960. Ruotsin kirkon virsikirjassa virrestä on hieman erilainen Anna-Maija Raittilan 1998 ruotsinkielisen tekstin pohjalta tekemä käännös "On Kristus kirkon Herra".

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 666. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  S. J. Stone *hymnary.org*. Viitattu 1.3.2022. (englanniksi)
3. ↑  Samuel John Stone *hymnologyarchive.com*. Viitattu 1. 3. 2022. (englanniksi)
4. ↑  Per Olof Nisser, Inger Selander, Hans Bernskiöld: *Psalmernas väg Kommentaren till text och musik i Den svenska psalmboken*
Band 1 Psalmerna 1- 204 av den ekumeniska psalmboksdelen.*, s. 57. Wessmans musikförlag AB Visby, 2014. ISBN 978-91-8771-034-6.*
5. ↑  164 On Kristus kirkon Herra *virsikirja.fi*. Viitattu 1.3.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* SNAC

 |

 |
**Taavi Pesonen** (myös David Pesonen; 21. kesäkuuta 1846 Savonlinna – 7. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hän palveli Suomalaisessa Teatterissa lähinnä koomikkona 30 vuotta. Pesonen esiintyi vakinaisesti myös Kaarlo Bergbomin oopperailloissa.

Ura
---

Käsityöläisen pojaksi syntynyt Pesonen kävi koulunsa Kuopiossa. Hän aloitti laulajana Suomalaisessa Oopperassa tammikuussa 1874 ja siirtyi sittemmin puhenäyttämölle. Pesosen ensimmäinen rooli Suomalaisessa Teatterissa oli ollut patruuna Bergström ranskalaisessa komediassa *Ei ollenkaan mustasukkainen* lokakuussa 1872.

Pesonen oli etenkin sivuosien tulkitsija ja hänen kerrotaan saavuttaneen "jakamatonta suosiota" niiltä, jotka halusivat teatterilta huvia. Hänen roolejaan olivat muun muassa *Taikahuilun* Papageno *Figaron häiden* Bid'oison ja *Don Juanin* Masetto. Komediassa *Nummisuutarit* Pesonen näytteli Topiaan ja Sepeteuksen. Suomalaisteattereiden taatussa kassakappaleessa *Tukkijoella* hän teki Tolarin roolin. Italialaisnäytelmässä *Don Pasquale* hänellä oli nimiosa.

Pesonen näytteli myös muun muassa kappaleissa *Daniel Hjort*, *Kuinka äkäpussi kesytetään*, *Kuningas Lear*, *Macbeth*, *Parjauspesä* sekä *Romeo ja Julia*. *Elinan surmassa* ja *Jeppe Niilonpojassa* Pesosella oli useita rooleja 1890-luvulla.

Pesonen erosi Suomalaisesta Teatterista 29. lokakuuta 1904. Hänen jäähyväisnäytäntönään oli *Kuopion takana*, jossa hän teki rovastin roolin.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.
* Koskimies, Rafael: *Suomen Kansallisteatteri 1902/1917*. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1953.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, s. 235
2. ↑  Koskimies, s. 102
3. 1 2  Pesonen Taavi *Ilona.tinfo.fi*. Teatterin tiedotuskeskus (TINFO) ja Teatterimuseo. Viitattu 1.5.2020.
**Samuel Eboue Inkoom** (s. 1. kesäkuuta 1989 Sekondi-Takoradi) on ghanalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Boavistaa. Inkoom on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.

26. huhtikuuta 2009 Inkoom siirtyi ghanalaisesta Asante Kotokosta 700 000 dollarin siirtokorvauksella sveitsiläiseen Baseliin. Hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Ensiesiintymisensä joukkueessa hän teki 12. heinäkuuta 2009 ottelussa St. Gallenia vastaan.

Tammikuussa 2011 Inkoom siirtyi ukrainalaiseen Dnipro Dnipropetrovskiin. Kevään 2013 hän pelasi lainassa ranskalaisessa Bastiassa ja kevään 2014 kreikkalaisessa Plataniasissa. Elokuussa 2014 Inkoom siirtyi Major League Soccer -sarjan D.C. Unitediin. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi portugalilaiseen Boavistaan.

Inkoom teki ensiesiintymisensä Ghanan maajoukkueessa 20. marraskuuta 2008 ottelussa Tunisiaa vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Samuel Inkoom National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
2. 1 2 3  Samuel Inkoom Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
3. ↑  FCB verpflichtet Nationalspieler aus Ghana FC Basel. Viitattu 25.10.2010. (saksaksi)
4. ↑  FC Basel holt 19-jährigen Ghanaer blick.ch. Viitattu 25.10.2010. (saksaksi)

Ghanan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2010
1 McCarthy |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Osei |
5 Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Essien |
9 Opoku |
10 Asamoah |
11 Narry |
12 Addy |
13 Ayew |
14 Amoah |
15 Vorsah |
16 Adjei |
17 Ayew |
18 Addo |
19 Agyemang-Badu |
20 Adiyiah |
21 Afful |
22 Kingson |
23 Dramani |
Valmentaja Rajevac

Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Adjei |
2 Sarpei |
3 Gyan |
4 Paintsil |
5 Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Jonathan |
9 Boateng |
10 Appiah |
11 Muntari |
12 Tagoe |
13 Ayew |
14 Amoah |
15 Vorsah |
16 Ahorlu |
17 Ayew |
18 Adiyiah |
19 Owusu-Abeyie |
20 O. Addo |
21 Asamoah |
22 Kingson |
23 Boateng |
Valmentaja Rajevac

Ghanan joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2012
1 Adjei |
2 Opare |
3 Gyan |
4 Paintsil |
5 Joh. Mensah |
6 Annan |
7 Inkoom |
8 Agyemang-Badu |
9 Boateng |
10 A. Ayew |
11 Muntari |
12 Tagoe |
13 J. Ayew |
14 Alhassan |
15 Vorsah |
16 Kwarasey |
17 Addy |
18 Takyi |
19 Jon. Mensah |
20 Asamoah |
21 Boye |
22 Sowah |
23 Abu |
Valmentaja Stevanović

Ghanan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Adams |
2 Inkoom |
3 Gyan |
4 Opare |
5 Essien |
6 Acquah |
7 Atsu |
8 Agyemang-Badu |
9 Boateng |
10 A. Ayew |
11 Muntari |
12 Kwarasey |
13 J. Ayew |
14 Adomah |
15 Sumaila |
16 Dauda |
17 Rabiu |
18 Waris |
19 Mensah |
20 Asamoah |
21 Boye |
22 Mubarak |
23 Afful |
Valmentaja Appiah
**Christophe Kern** (s. 18. tammikuuta 1981 Wissembourg, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2003–2014. Hän aloitti ammattilaisuransa Brioches La Boulangère -joukkueessa vuonna 2003, ja jatkoi nimensä Bouygues Télécomiksi vaihtaneessa tallissa vuoteen 2006. Edustettuaan kaksi kautta sekä Crédit Agricolea että Cofidista hän palasi 2011 alkuperäiseen talliinsa, uudelta nimeltään Team Europcar, ja edusti sitä uransa loppuun.

Kern saavutti pronssia MM-kilpailujen junioreiden maantieajossa Veronassa 1999. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Damiano Cunegolle 37 sekuntia. Vuonna 2002 hän voitti Liège–Bastogne–Liège-kilpailun alle 23-vuotiaiden sarjan ja GP Rudy Dhaenens -ajon. Vuonna 2004 hän voitti Tour de l'Avenir -kilpailun kuudennen etapin.

Kern sijoittui Italian ympäriajossa 2007 kolmanneksi kuudennella etapilla. Espanjan ympäriajossa 2008 hän oli mäkikirikilpailussa toinen. Ranskan ympäriajossa 2009 hän sijoittui Andorraan päättyneellä seitsemännellä etapilla Brice Feillun jälkeen toiseksi. Vuoden 2011 Critérium du Dauphiné -kilpailussa hän voitti viidennen etapin ja oli kokonaiskilpailussa kuudes. Hän voitti samana vuonna Ranskan aika-ajomestaruuden.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Christophe Kern *cyclingarchives.com*. Viitattu 7.3.2015. (englanniksi)
2. ↑  Christophe Kern *procyclingstats.com*. Viitattu 7.3.2015. (englanniksi)
3. ↑  World Championship, Road, Juniors 1999 *cyclingarchives.com*. Viitattu 4.6.2010. (englanniksi)
4. ↑  Tour de France 2009 7º stage *cyclingarchives.com*. Viitattu 4.6.2010. (englanniksi)
5. ↑  Kern wins big for Europcar *cyclingnews.com*.  10.6.2011.  Arkistoitu 25.11.2011. Viitattu 10.6.2011. (englanniksi)
**Michael Tumi** (s. 12. helmikuuta 1990 Padova) on italialainen pikajuoksija, joka kilpailee pääosin 100 metrin juoksussa. 183 senttimetriä pitkä ja 76 kilogrammaa painava Tumi edustaa G.S. Fiamme Oro Padovaa.

Ura
---

Tumi oli mukana Italian viidenneksi sijoittuneessa pikaviestijoukkueessa vuoden 2011 MM-kilpailuissa Daegussa. Vuoden 2013 sisäratojen EM-kilpailuista Göteborgista Tumi saavutti pronssia 60 metriltä ajalla 6,52. Samana vuonna hän voitti Välimeren kilpailuista kultaa pikaviestistä ja pronssia 100 metriltä.

Tumi pitää hallussaan sisäratojen 50 ja 60 metrin juoksun Italian ennätystä.

Ennätykset
----------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **100 metrin juoksu** | 10,19 | Gavardo | 19. toukokuuta 2013 |
| **200 metrin juoksu** | 21,25 | Rovereto | 5. toukokuuta 2013 |

### Sisäradat

| *Laji* | *Tulos* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| **60 metrin juoksu** | 6,51 **NR** | Ancona | 17. helmikuuta 2013 |

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Michael Tumi Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
*Tämä artikkeli kertoo musiikkityylistä. Elokuvasta kerrotaan artikkelissa Ragtime – toivon ja vihan aika‎.*

**Ragtime** on yhdysvaltalainen musiikin tyylilaji, joka oli jazzin edeltäjiä ja suosittu populaarimusiikin laji 1890-luvun lopusta 1910-luvulle.
Tyylilaji käyttää synkopoitua rytmiä.

Ragtime on afroamerikkalaisen musiikin tyylilaji, joka syntyi 1890-luvulla. Sitä soitetaan pääasiassa pianolla, mutta joskus käytetään muitakin soittimia. Ragtimen kulta-aikana 1900-luvun alussa sitä soitettiin myös taustamusiikkina automaattipianoilla, jotka lukivat kappaleet reikänauhoilta.

Kuuluisin ragtime-säveltäjä on Scott Joplin, joka sävelsi 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa lukuisia tunnettuja kappaleita, kuten "The Entertainer", "Maple Leaf Rag" ja "Easy Winners". Blind Blake oli ragtime-kitaransoittotyylin tunnetuimpia edustajia.

Ragtime yhdistetään usein 1900-luvun alun kapakkaympäristöön, mihin on vaikuttanut ragtimen käyttö useissa suosituissa elokuvissa, kuten *Puhalluksessa*. Sen tunnuskappale oli juuri Joplinin "The Entertainer".

Ragtime kuulostaa nopeatempoiselta marssimusiikilta, jossa on kulmikkaat, hieman jazzmaiset melodiat ja synkooppien täyttämä jäntevä rytmi. Pianistin vasen käsi hyppii jatkuvasti vuorotellen matalista koskettimista otetun bassoäänen ja koskettimiston keskikohdilta otetun soinnun välillä. Bassoäänen pituutta jatketaan pitämällä pohjassa pianon kaikupedaalia.

Ragtime liitetään joskus jazz-musiikkiin, vaikka ajallisesti se oli sitä varhaisempi ilmiö. Toiset, kuten Scott Joplin aikanaan, katsovat sen muistuttavan enemmän taidemusiikkia. Tätä perustellaan esimerkiksi sillä, että ragtime-kappaleet julkaistiin nimenomaan nuotteina eikä vielä äänitteinä.

ÄäninäytteetScott Joplin - The EntertainerScott Joplinin vuonna 1902 säveltämä klassinen ragtime-kappale.Scott Joplin & Scott Hayden – Kismet RagEsimerkki tyypillisestä ragtime-kappaleesta.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Lähteet
-------

1. 1 2  ragtime *britannica.com*. Viitattu 17.7.2022. (englanniksi)
**Espanjan pääministeri** on Espanjan hallituksen puheenjohtaja. Nykyinen virka muodostettiin vuoden 1978 perustuslaissa, ja sitä on 1. kesäkuuta 2018 lähtien pitänyt hallussaan Pedro Sánchez. Pääministerin virka-asuntona toimii Moncloan palatsi Madridissa.

Titteli
-------

Espanjan pääministeri tunnetaan espanjaksi nimellä *Presidente del Gobierno*. Suoraan käännettynä titteli olisi "hallituksen puheenjohtaja", mutta suomen kielessä viranhaltijaan viitattaessa puhutaan pääministeristä.

Espanjalaiset käyttävät pääministeristä yleensä vain nimitystä *Presidente*, joka muunkielisissä yhteyksissä kääntyy usein tasavallan valtionpäämiestä tarkoittavaksi presidentiksi. Tämä on joskus aiheuttanut noloja tilanteita ulkomaisten virkamiesten keskuudessa, esimerkiksi Jeb Bushin (Floridan kuvernööri ja Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin veli) viitatessa pääministeriin tittelillä "Espanjan tasavallan presidentti". Myös Yhdysvaltain entinen presidentti Donald Trump kutsui Mariano Rajoyta presidentiksi useampaan otteeseen tämän ollessa valtiovierailulla Yhdysvalloissa syyskuussa 2017.

Valinta
-------

Pääministeri ei ole suoraan kansan valitsema. Neljän vuoden välein pidettävien parlamenttivaalien jälkeen Espanjan kuningas ehdottaa useimmiten suurimman kannatuksen saaneen puolueen tai koalition puheenjohtajaa pääministeriksi ja edustajainhuone (parlamentin alahuone) suorittaa valinnan.

Pääministerit
-------------

*Pääartikkeli: Luettelo Espanjan pääministereistä*

Lähteet
-------

1. ↑  CNN.com – Jeb Bush slips on Spanish history – Feb 18, 2003
2. ↑  Trump kept calling the prime minister of Spain 'president' *Business Insider*. Viitattu 14.4.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Espanjan pääministeri**.
* Presidencia del Gobierno
Ragusano-juustoa.
**Ragusano** on italialainen Sisiliasta peräisin oleva venytetty lehmänmaitojuusto.

Ragusano-juustoa tuotetaan sen nimen mukaisesti Italian Sisilian Ragusan maakunnan alueella, sekä Noton, Palazzolo Acreiden ja Rosolinin kunnissa Syrakusan maakunnassa. Ragusano saattaa olla yksi Sisilian vanhimmista juustotyypeistä. Juustolla on ollut Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys vuodesta 1996 lähtien.

Ragusano-juuston valmistamiseen käytetään maitoa *Modicana*-rotuisista lehmistä. Puisessa astiassa (*tina*) maitoon lisätään eläinperäinen juoksute, jolloin alkaa syntyä juustomassaa. Juusto pilkotaan puisella sauvalla (*ruotula*), jonka jälkeen pilkottu massa viedään pronssiseen tai puiseen astiaan (*staccio*). Seuraavassa työvaiheessa juustomassa venytetään puisella työkalulla (*manuvedda*). Lopuksi juusto muotoillaan vielä lopulliseen muotoonsa pöydällä.

Valmiit juustot ovat painoltaan noin 10–16 kiloa ja muodoltaan neliskulmaisia. Juuston kylkeen polttomerkitään nimi *Ragusano*. Juuston kuori on väriltään kellertävä, joskin se muuttuu ikääntyessään ruskeammaksi. Juuston sisältö on valkoista kellertyen ikääntymisen mukaan. Myös juuston maku voimistuu juuston kypsymisen mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Catherine Donnelly: *The Oxford companion to cheese*, s. 605. Oxford University Press, 2016. ISBN 9780199330881. (englanniksi)
Pedobear
**Pedobear** on Internetissä levinnyt hymyilevänä hahmona kuvattu karhu, joka toimii pedofiilin karikatyyrinä. Pedobear on kuvafoorumi 4chanista peräisin oleva muunnelma 2channelin Kumā-nimisestä karhusta. Alkuperäisellä Kumā-karhulla ei ole kiinnostusta nuoriin tyttöihin, mistä sen länsimaalainen vastine tunnetaan. Pedobear on yksi 4chanin tunnetuimmista meemeistä.

Pedobear voidaan nähdä tapauksesta riippuen esimerkiksi pilailuna pedofiilien tai pedofiilejä mielestään kaikkialla näkevien kustannuksella, kriittisenä kannanottona nykynuorten liian paljastavaan pukeutumiseen, tai osana laajempaa yhteiskuntakritiikkiä. Helsingin Sanomien mukaan "pedokarhu" ei ole sen huolestuttavampi merkki kuin *panna*-sanalle hihitteleminen.

Iltapäivälehdet ovat kertoneet ainakin kahdesta kotimaisesta karhuhavainnosta. Elokuussa 2009 Pedobear esiintyi vaateliike Seppälän design-kilpailussa mukana olleessa paidassa. Seppälä poisti paidan kilpailusta sen noustua muutamassa päivässä suosituimpien mallien joukkoon. Tammikuussa 2011 Pedobear oli liitetty Nelosen verkkosivuilla Disneyn lastenohjelmaa mainostaneeseen kuvaan, josta se poistettiin ennen Iltalehden asiasta julkaisemaa artikkelia.

Onnistunein Pedobearin ujutus virallisiin kuviin tapahtui Vancouverin olympialaisissa 2010, kun kuva johon Pedobear oli lisätty muiden maskottien joukkoon, lähti leviämään eri maiden sanomalehtiin ja medioihin.

Taustaa
-------

Pedobear syntyi vuonna 2004 4chanin keskustelualueilla. Muutamat käyttäjät siellä aloittivat sisäpiirin vitsin, jossa joku kirjoitti ASCII-taideviestin, jossa Osakaphone (viittaa Bananaphone-lauluun ja *Azumanga Daioh* -mangasarjan Ayumu "Osaka" Kasugaan) sanoo jotain, ja joku toinen vastasi siihen viestillä, jossa Kumā vastaa Osakalle. Viesteistä alkoi tulla seksuaalisuuteen suuntautuneita keskustelujen edetessä, jolloin joillekin tuli mieleen, että Kumā olisi "pedo" nuorta Osakaa kohtaan. Näin Kumāsta muunneltiin Pedobear, jonka kuvaa nähdään liitettävän muun muassa sellaisten foorumiviestien jälkeen, joissa on kuvia nuorista tytöistä.

Pedobearia tavataan liitettynä erilaisiin kuviin sekä animaatioihin. Hahmo nähdään myös muun muassa Clone Mangan Nana’s Everyday Life -verkkosarjakuvan eräässä stripissä. *Negima!?*-animesarjan jaksossa 9 vilahtaa Kumān tai Pedobearin kuva varoituskyltissä. Pedobear on nähty myös *Fingerpori*-sarjakuvassa, jossa Asko Vileniuksen otsaan isketään "pedon merkki."

Lähteet
-------

1. 1 2 3  4chan – Notable Memes
2. ↑  Pedobear *Know Your Meme*. Viitattu 10.9.2010. (englanniksi)
3. ↑  Moore, Matthew: Polish newspaper claims 'Pedobear' is 2010 Vancouver Olympic mascot *Telegraph*.  8.2.2010. Viitattu 9.2.2010. (englanniksi)
4. ↑  Sulopuisto, Olli: Internetin paha tulee 4chanista *Helsingin Sanomat*.  3.9.2009. Viitattu 9.2.2010.
5. ↑  Seppälän nettisivuilla pedofiilipaita *Iltalehti*.  11.8.2009.  Arkistoitu 29.3.2010. Viitattu 23.1.2011.
6. ↑  Nelosen nettisivuilla vieraili pedofiilikarhu *Iltalehti*.  22.1.2011.  Arkistoitu 24.1.2011. Viitattu 23.1.2011.
7. ↑  Nana’s Everyday Life, 010: Anything for Food
8. ↑  Anime News Network: Negima!?
9. ↑  julkaistu HS 21.01.10
**Leipää, rakkautta ja unelmia** (*Pane, amore e fantasia*) on Luigi Comencinin ohjaama italialainen komediaelokuva vuodelta 1953. Italialaiseen maalaiskylään sijoittuvan tarinan pääosissa näyttelevät Gina Lollobrigida läpimurtoroolissaan ja ohjaajana paremmin tunnettu Vittorio De Sica.

Juoni
-----

Poliisimestari Carotenuto (De Sica) flirttailee nuoren Marian (Lollobrigida) kanssa, mutta iskee silmänsä myös hieman vanhempaan kätilöön Annarellaan (Marisa Merlini), jolla on avioton lapsi Roomassa. Lopussa Carotenuto ja Annarella saavat toisensa, ja Maria löytää rinnalleen nuoren karabinieerin Pietron (Roberto Risso).

Vastaanotto ja myöhempi arvostus
--------------------------------

Tyylilajiltaan "vaaleanpunaiseksi neorealismiksi" luonnehditusta romanttisesta komediasta tuli suuri menestys, ja se sai jatkokseen samannimisiä ja -tyylisiä maaseutukomedioita, kuten *Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta* (Pane, amore e gelosia, 1954) ja *Vaarallinen leski* (Pane, amore e... 1955).

*The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Salmi, Hannu: Leipää, rakkautta ja unelmia (1953) *Hannu Salmen blogi*.  25.7.2010. Viitattu 6.4.2019.
2. ↑  Leipää, rakkautta ja unelmia (1953) Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.  Arkistoitu 6.4.2019. Viitattu 6.4.2019.
3. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made (Arkistoitu – Internet Archive). Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.