**Matti Wihuri** (12. marraskuuta 1905 Tampere – 26. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, sodanaikaisen radiotiedustelun ja sotilasradioliikenteen tekniikan, myöhemmin elektroniikan sovellusten ja kaupan kehittäjä sekä radioamatööri (tunnus OH2OH).

Perhetausta ja opinnot
----------------------

Wihurin vanhemmat olivat *Frans Ludvig Wihuri* (ent. Vikholm, 1873–1940) ja *Maria Alice Vikholm* (o.s. Granstedt, 1877–1959). Matti Wihuri oli naimisissa *Lea Orvokki Wihurin* (o.s. Hongisto) kanssa. Wihuri valmistui ylioppilaaksi 1924 ja opiskeli konetekniikkaa *Polyteekissa* eli Suomen Teknillisessä Korkeakoulussa.

Suojeluskuntatoiminnasta talvisotaan
------------------------------------

Wihuri osallistui suojeluskuntajärjestön toimintaan toimien aluepäällikkönä Raahen suojeluskuntapiirissä ja myöhemmin Etelä-Pohjanmaan piirissä. Hän otti osaa puolustusvoimien syksyllä 1939 järjestämään kolmanteen tiedustelualan kertausharjoitukseen. Harjoitus keskeytyi ylimääräisten kertausharjoitusten vuoksi, jolloin Wihuri komennettiin kouluttajaksi sissiradistien kurssille.

Vuoden 1939 loppupuolelta Wihurin suunnitteli sissien käyttöön radiolähetintä saksalaisen kenttäradion pohjalta yhdessä kahden muun radioamatöörin, K. Uusitalon ja A. Salmisen kanssa. Talvisodassa reservin luutnantti Wihuri palveli päämajan tiedustelujaoston viestitiedustelutoimistossa (Tied. 2).

Välirauhan aika
---------------

Välirauhan aikana Suomen puolustusvoimille saatiin Ruotsista aiemmin tilattua radiokalustoa ja suuntimolaitteita. Tuusulassa ja Evolla aloitti toimintansa radiotiedustelua palvellut ns. *Hallamaan aliupseerikoulu* 60 miehen vahvuisena. RUK:ssa jatkaneita kurssilaisia oli myöhemmin radiotiedustelun organisaatioiden keskijohdossa. On mainittu, että Evon kurssin parhaimmistoon kuului myöhempi ministeri Ahti Karjalainen.

Välirauhan aikana käynnistyi Päämajan radiopataljoonan perustaminen.

Jatkosota
---------

Päämajan Radiopataljoona perustettiin 18. kesäkuuta 1941 radiotiedustelua varten. Wihuri toimi sen neljännen komppanian päällikkönä. Komppania hoiti yhteydenpitoa kaukopartioihin.
Yhteydenpidossa keskeisiä välineitä olivat Kyynel-radiot ja tukiasemaverkko. Alkuvaiheessa, kun Kyynelessä oli vain lähetin ja varayhteytenä myöhemminkin käytettiin Yleisradion taajuudelle kiinteästi viritettyä vastaanotinta, Töpöä. Yleisötiedotusten (asevelitiedotusten) joukossa välitettävät koodia käyttävät viestit tunnettiin päämajan tiedustelun ja Yleisradion yhteydenpidossa nimellä "viesti Wihuri"; nimitys viittaa Matti Wihurin rooliin toimintamallin kehittelijänä ja yhteyshenkilönä.

Yhdessä sotilasmestari Alvar Ahosen kanssa Matti Wihuri kehitti sähkötysviestien salaamista varten ns. Allu-salauskiekon. Se pohjautui *Albertin salakirjoituskiekkoon*, joka on saanut nimensä kehittäjästään, 1400-luvulla eläneestä Leon Battista Albertista. Albertin kiekko on kryptografian historian ensimmäinen moniaakkostokoodi. Allu-kiekkoja käytettiin pareittain, vain kahdessa kiekossa oli sama koodaus, eikä järjestelmää tiettävästi pystytty jatkosodan aikana murtamaan.

Vuodesta 1942 lähtien Suomi koulutti sotavangeista asiamiehiä eli Neuvostoliittoon lähetettäviä vakoilijoita ns. Äänislinnan Tiedustelijainkoulussa. Kapteeniksi ylennyt Wihuri kuului radistien kouluttajiin. Radistien tuli esimerkiksi kyetä paikallistamaan ja korjaamaan heille annetun kaluston vikoja. Kun kaukopartio-osastot koottiin yhteen Erillinen pataljoona 4:ksi kesällä 1943, Wihurista tuli sen viestipäällikkö.

Asekätkentä ja Stella Polaris
-----------------------------

Jatkosodan lopulla Suomi varautui ns.asekätkennällä ja eräillä muilla toimilla, kuten tiedustelukaluston, -aineiston ja henkilöstön siirrolla Ruotsiin (Operaatio Stella Polaris) mahdolliseen sissisotaan, jos Neuvostoliitto miehittäisi Suomen. Hankkeiden paljastuttua valtiollinen poliisi, kommunistinen "Punainen Valpo", kuulusteli myös Wihuria näistä valmisteluista.

Edellä mainituista operaatioista erillään joillekin kaukopartiomiehille oli annettu tehtäväksi piilottaa aseita, patruunoita ja Kyynel-radioita. Wihuri antoi tämän tehtävän eräille vastuuhenkilöille toimiessaan partiotoimintaa hoitaneen Erillinen pataljoona 4:n viestipäällikkönä.

Siviiliura
----------

Sodan päätyttyä Wihuri oli keväällä 1945 Phillipsin palveluksessa, ennen kuin siirtyi Ruotsiin Stella Polaris -operaatiossa.
Wihuri työskenteli mm. sähkötekniikan tukkukaupan parissa vuodet 1946–1950 Oy Phillips Ab:ssä osastopäällikkönä ja vuodet 1950–1970 Sähköliikkeiden Oy:ssä.

Toiminta Radioinsinööriseurassa (myöhempi Elektroniikkainsinööriseura)
----------------------------------------------------------------------

Wihuri toimi Radioinsinööriseuran ja Elektroniikkainsinööriseuran puheenjohtajana 1955–1957. Television mahdollisuuksista kiinnostuneena hän edusti Radioninsinööriseuraa
Tekniikan edistämissäätiön vuonna 1956 perustamassa televisiotoiminnan kehittämiseen tarkoitetun rahaston hallituksessa.

Veteraanitoimintaa
------------------

Wihuri oli vuonna 1980 toimintansa aloittaneen Erillinen pataljoona 4:n historiikkitoimikunnan asiantuntijajäsen.

Lähteet
-------

* Jaakko OH8FCK [pseudonyymiä käyttävä radioamatööri]: ALLU-salauskiekon käyttöohje ver 1.1 *www.oh3ac.fi*. Lahden radioamatöörikerho. Viitattu 26.1.2022.
* Elfvengren, Eero, Kosonen, Matti & Laidinen, Einar: *Vihollisen selustassa: Päämajan tiedustelu Neuvosto-Karjalassa 1939–1944*. Suomentanut Vappu Orlov (Einar Laidisen osuudet). Helsinki: Otava, 2010. ISBN 978-951-1-22154-8.
* Heiskanen, Raimo: *Saadun tiedon mukaan...: Päämajan johtama tiedustelu 1939-1945*. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10173-0.
* Himma, Katri: Diplomi-insinööri Matti Wihuri: ULA-radion ja television innokas puolestapuhuja.  *Helsingin sanomat:ihmiset*, 5.1.1993.
* Janhunen, Reino: Matti Wihuri OH2OH - Kyynelradistien ja viestilottien ansioitunut kouluttaja *sral.fi*.  15.10.2017. Viitattu 23.1.2022.
* Kahn, David: *The Codebreakers: The Comprehensive History of Secret Communication from Ancient Times to the Internet*. New York (N.Y.): Scribner, 1996. ISBN 0-684-83130-9. (englanniksi)
* Lehtonen, Lauri, Liene, Timo & Manninen, Ohto: *Sanomansieppaajia ja koodinmurtajia: Suomen radiotiedustelu sodassa*. Docendo, 2018. ISBN 978-952-291-478-1.
* Manninen, Ohto & Lehtonen, Lauri: *Stella Polariksen perintö: tiedusteluhistoriaa 1944-1950*. Docendo, 2019. ISBN 978-952-291-692-1.
* Mäkelä, Jukka L.: *OsKu : Tiedustelua ja kaukopartiointia välirauhan ja jatkosodan ajoilta*. Porvoo : WSOY, 1966. ISBN puuttuu kirjasta.
* Saressalo, Lassi: *Päämajan kaukopartiot jatkosodassa*. Juva: WSOY, 1987/2011. ISBN 951-0-13989-0, 978-951-0-38156-4.
* Turunen, Pekka: *Salaisen sodan asiamies: Mannerheim-ristin ritari Paavo Suoranta*. Ajatus Kirjat, 2006. ISBN 951-20-7066-9 Julkaisupaikka=Helsinki.
* Velander, Paavo & Pollari, Orvo: *Radiosta elektroniikkaan: Elektroniiikkainsinöörien seura 1926-1979*. Espoo: Elektroniikkainsinöörien seura, 1980. Teoksen verkkoversio (viitattu 16.1.2022).

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Janhunen, Reino: Matti Wihuri OH2OH - Kyynelradistien ja viestilottien ansioitunut kouluttaja *sral.fi*.  15.10.2017. Viitattu 23.1.2022.
2. ↑  Matti Wihuri *Myheritage.fi*. Viitattu 23.1.2022.
3. 1 2  Heiskanen 1988, 35
4. ↑  Mäkelä 1966, 15–16
5. ↑  Elfvengren, Kosonen & Laidinen 2010, 126
6. ↑  Jatkosodan Pikkujättiläinen 2005, 174–175
7. ↑  Lehtonen, Liene & Manninen 2018, 59
8. 1 2  Elfvengren, Kosonen & Laidinen 2010, 207
9. ↑  Jatkosodan Pikkujättiläinen 2005, 175–176
10. ↑  Yleisradiossa luettujen viestien salaamiseen tarkoitetun koodijärjestelmän ja viestien koodaamiseen käytetyt salakirjoituskiekot suunnitteli Matti Wihuri, mistä järjestelmästä käytetty nimitys *Viesti Wihuri* juontui.
11. ↑  Osasto Marttinan partiolle 60/3 tarkoitettu 23. tammikuuta 1944 lähetetty viesti on tallennettu Carl-Erik Creutzin uudelleen lukemana Ylen radioarkistoon: Lindfors, Jukka: Asemasotaa 1942-1944: Salasanoma kaukopartiomiehille (rekonstruktio)  23.6.2009. Yle. Viitattu 23.1.2022.
12. ↑  ALLU-salauskiekon käyttöohje ver 1.1
13. ↑  Kahn 1996, 125–130
14. ↑  Elfvengren, Kosonen & Laidinen 2010, 209
15. ↑  Heiskanen 1988, 181–182
16. 1 2  Turunen 2006, 51
17. ↑  Heiskanen 1988, 282
18. ↑  Manninen & Lehtonen 2019, 151
19. ↑  Himma 1993
20. ↑  Velander & Pollari 1980, 142, 78
21. ↑  Saressalo 1987/2011, Aluksi