recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gullfaxi** (muinaisnorjaksi *Gullfaxi*, "Kultaharja") on skandinaavisessa mytologiassa Hrungnir-jättiläisen nopea hevonen.

Erään päivänä Odin ratsasti hevosellaan Sleipnirillä Jotunheimiiin ja vieraili Hrungnirin luona. Jättiläinen kysyi Odinilta, mikä mies tämä oikein on. Hrungnir lisäsi sitten, että onpa muukalaisella ihmeen hieno ratsu. Odin löi silloin jättiläisen kanssa vetoa, ettei koko Jotunheimissa ole yhtäkään niin hyvää hevosta kuin Sleipnir. Hrungnir vastasi, että muukalaisella on kyllä hyvä hevonen, mutta että hänellä itsellään on vielä nopeampi hevonen nimeltään Gullfaxi. Odin ratsasti silloin pakoon, mutta ärsytetty Hrungnir kapusi Gullfaxin selkään ja alkoi saavuttaa Odinia. Hrungnir ajoi raivoissaan Odinia takaa aina Asgårdin porteille saakka.

Odin kutsui takaa-ajon jälkeen Hrungnirin juomaan olutta Asgårdiin. Siellä Hrungnir alkoi juovuttuaan haastaa riitaa Thorin kanssa ja haastoi tämän kaksintaisteluun Grjótúnagardilla eli Kivitarhoilla. Thor tappoi Hrungnirin kaksintaistelussa, mutta jäi kuolleen jättiläisen jalan alle, eikä kukaan aasajumalista kykene nostamaan jalkaa Thorin päältä. Viimein Thorin poika Magni saapui paikalla ja nosti Hrungnirin jalan helposti isänsä päältä. Kiitollinen Thor lahjoitti Hrungnirin hevosen Gullfaxin Magnille. Odin ei ole tästä mielissään, sillä hänen mielestään niin hyvää hevosta ei olisi saanut antaa jättiläisnaisen pojalle, vaan Thorin olisi kuulunut mieluummin lahjoittaa Gullfaxi isälleen eli Odinille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Gullfaxi *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 6.12.2021. (englanniksi)
2. ↑  Sleipnir *Encyclopedia Mythica*. Viitattu 6.12.2021. (englanniksi)
***Aachenosaurus*** on epävarma esihistoriallisen kasvien suku. Se nimettiin ainoastaan kahden kivettyneen kappaleen pohjalta, joiden alun perin luultiin olevan ankannokkaisen dinosauruksen (hadrosauri) leuan osia. Myöhemmin kävi ilmi, että fossiilit olivatkin kivettynyttä puuta löytäjän suureksi häpeäksi. Fossiilin nimi tarkoittaa "Aachenin liskoa", joka oli nimetty Aachenin alueen mukaan, jonka lähistöltä fossiilit löydettiin.

*Aachenosauruksen* synonyymi on *Aachenoxylon*, jonka keksi Tri Maurice Hovelacque vuonna 1889/1890.

Historia
--------

*Aachenosauruksen* löysi ja nimesi tutkija (ja apotti) Gerard Smets vuonna 1888, joka antoi lajille nimeksi *Aachenosaurus multidens*. Löytämiensä kappaleiden perusteella hän määritteli lajin hadrosauriksi, joka saavutti pituutta arviolta neljästä viiteen metriä. Hän puolusti tätä päätelmää väittämällä tutkineensa fossiileja paljaalla silmällä, suurennuslasilla sekä mikroskoopilla.

Pian belgialainen paleontologi Louis Dollo todisti Smetsin löydön virheelliseksi. Siitä huolimatta Smets yritti puolustella lajimääritystään kunnes puolueeton komissio todisti löydön uudelleen vääräksi, ja häpeissään Smets erosi koko tieteenalalta.

Katso myös
----------

* Succinodon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q300769
* GBIF: 4922108

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Aachenosaurus
**Esihistoria ja varhaiset korkeakulttuurit** on Ankkojen maailmanhistoria -kirjasarjan ensimmäinen osa, jossa seikkaillaan esihistoriallisella ajalla.

Tarinat
-------

### Hessu ja hoopot esi-isät, osa I: Hopojen synty

**Päähahmo**: *Hessu Hopo*   

**Piirtäjä**: *Perina, Ferraris, Dalla Santa, Piras, Held*   

**Kirjoittaja**: *Alessandro Sisti*

### Pallo taivaalta

**Päähahmo**: *Aku Ankka*   

**Piirtäjä**: *Andrea Freccero*   

**Kirjoittaja**: *Stefano Ambrosio*

### Atlantis, vajonnut manner

**Päähahmo**: *Mikki Hiiri*   

**Piirtäjä**: *Massimo De Vita*   

**Kirjoittaja**: *Giorgio Pezzin*

### Hessu ja hoopot esi-isät, osa II: Hesgameh ja Baabelin vinttiporras

**Päähahmo**: *Hessu Hopo*   

**Piirtäjä**: *Perina, Ferraris, Dalla Santa, Piras, Held*   

**Kirjoittaja**: *Alessandro Sisti*

### Aku Assurin torni

**Päähahmo**: *Aku Ankka*   

**Piirtäjä**: *Valerio Held*   

**Kirjoittaja**: *Angelo Palmas*

### Esiäitien päiväkirjoista: Ineshu, sinnikäs sihteerikkö

**Päähahmo**: *Iines Ankka*   

**Piirtäjä**: *Ottavio Panaro*
**Kirjoittaja**: *Claudio Salvatori*

### Hessu ja hoopot esi-isät, osa III: Hessettete ja Niilin tulva

**Päähahmo**: *Hessu Hopo*   

**Piirtäjä**: *Perina, Ferraris, Dalla Santa, Piras, Held*   

**Kirjoittaja**: *Alessandro Sisti*

### Pyramidihuijaus

**Päähahmo**: *Mikki Hiiri*   

**Piirtäjä**: *Paolo Mottura*   

**Kirjoittaja**: *Giorgio Pezzin*

### Kleopatran nenä

**Päähahmo**: *Mikki Hiiri*   

**Piirtäjä**: *Sergio Asteriti*   

**Kirjoittaja**: *Alessandro Bencivenni*

### Ankses, Faraoiden farao

**Päähahmo**: *Aku Ankka*   

**Piirtäjä**: *Giuseppe Dalla Santa*   

**Kirjoittaja**: *Davide Catenacci*
| "Debi Gibson"Raptori |
| --- |
| Singlen "Debi Gibson" kansikuva |
| Singlen tiedot |
|  Albumilta | *Moe!* |
|  Formaatti | 12" vinyyli |
|  Tyylilaji | rap |
|  Kesto | 03.57 (remix) |
|  Levymerkki | Megamania |
| Raptorin muut singlet |
| "Raptori"1990 | "Debi Gibson"1990 | "Tyyris Tyllerö"1990 |

**Debi Gibson** on rap-yhtye Raptorin vuonna 1990 levyttämä musiikkikappale. Kappale julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla *Moe!* vuonna 1990. Sävellyksen kappaleeseen on tehnyt Izmo (Ismo Heikkilä) ja sanoituksen Jufo III (Juho Peltomaa).

Kappaleesta julkaistiin remixversio "Debi Gibson (Viiraa Pääzä Mix)" singlenä, kappaleiden "Oi beibi 2" ja "Hämyt" kanssa sekä Reel Artin vuonna 1992 julkaisemalla *Supermix*-kokoelmalevyllä. Vuonna 2000 kappaleesta julkaistiin remixversiot "Debi Gibson (3000-mix)", joka julkaistiin yhtyeen comeback-albumilla *Ouu-raisakson!* ja omana singlenä sekä "Debi Gibson (1984-versio)", joka julkaistiin *Debi Gibson 3000-mix* -singlelevyllä.

Yhtye kertoo albuminsa *Ouu-raisakson!* kansipaperissa, että laulaja Deborah "Debi" Gibson on kuullut kyseisen kappaleen, ja todennut sen olevan "kiva".

Kappaleen sanat
---------------

Kappale kertoo henkilöstä, joka näkee väritelevisiossa laulaja Deborah "Debi" Gibsonin, johon hän ihastuu välittömästi. Tämän seurauksena hänen elämänrytminsä muuttuu, ja alkaa tulla epätoivoiseksi. Henkilöllä on myös seksuaalisia haluja Debiä kohtaan. 

> »Hommat meillä menee aivan puihin, tulis edes Debi ja ottaisi osaa, teemme vaikutuksen tyttöihin muihin, mutta Debiä vain emme saa.» 
> 
> 

Musiikkinäytteet"Debi Gibson"Alkuperäisen vuonna 1990 levytetyn kappaleen kertosäe.Äänitiedostojen kuunteluohjeet

Kappaleet
---------

A-puoli
1. Debi Gibson (Viiraa pääzä mix) – 3.57

B-puoli
1. 
2. Hämyt – 5.05
3. Oi Beibi 2 (Tuntuuko sinusta siltä että sinua huijataan?) – 4.18

Lähteet
-------

1. 1 2  Debi Gibson *Äänitearkisto*. Viitattu 4.5.2010. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Pyramid mgx 173 ( 45 ) *Äänitearkisto*. Viitattu 4.5.2010. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Raptori - Ouu-Raisakson! (CD, Album) *Discogs.com*. Viitattu 4.5.2010.
4. ↑  Raptori - Debi Gibson 3000 (CD, Maxi) *Discogs.com*. Viitattu 4.5.2010.
5. ↑  Raptori: Ouu-Raisakson! -albumin kansipaperin sivu, jossa kerrotaan kappaleesta Debi Gibson (3000-mix)

Aiheesta muualla
----------------

* Discogs
**Deborah Riedel** (31. heinäkuuta 1958 Sydney – 8. tammikuuta 2009 Sydney) oli australialainen sopraano.

Riedel varttui Sydneyssä ja työskenteli aluksi koulun opettajana. Hän opiskeli Sydneyn konservatoriossa ja aloitti laulajan uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi lyyriseksi sopraanoksi. Vuonna 1983 Riedel liittyi Australian oopperan kuoroon ja aloitti myös satunnaisen pienten roolien esittämisen. Vuonna 1986 Riedel voitti Sydney Sun Arts Awardin ja aloitti soolouransa. Hän tulkitsi varhaisella urallaan muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Emmerich Kálmánin, Engelbert Humperdinckin, Charles Gounod'n ja Georges Bizet'n rooleja.

Vuonna 1991 Riedel aloitti kansainvälisen uransa debytoimalla 9. marraskuuta Covent Gardenissa Freian roolissa Richard Wagnerin *Reininkullassa*. Seuraavana vuonna hän esiintyi Teresan roolissa Hector Berlioz'n *Benvenuto Cellinissä* Genevessä, ja hän toisti saman roolin vuonna 1993 Opéra Bastillessa Pariisissa. Vuonna 1993 hän myös palasi Covent Gardeniin laulamaan Mimin roolin *La bohèmessa*. Seuraavaksi Riedel suuntasi Amsterdamiin, jossa hän tulkitsi Violettan roolin *La traviatassa*. Hän myös palasi esiintymään Australiaan vuosittaisella tasolla.

Yhdysvaltain-debyyttinsä Riedel teki San Diegossa vuonna 1994 Aminan roolissa *Unissakävelijässä*. Hän palasi sinne esiintymään vuonna 1996 Adinan roolissa *Lemmenjuomassa*, vuonna 1997 jälleen Violettan roolissa ja vuonna 1999 Alicen roolissa *Falstaffissa*. Vuonna 1997 Riedel esiintyi ensimmäistä kertaa Metropolitan-oopperassa Donna Annan roolissa. Vuonna 2000 Riedel esiintyi Walesin kansallisoopperassa Marschallinin roolissa *Ruusuritarissa*, mutta tätä esiintymistä ei seurannut enää muita Richard Straussin rooleja. Vuonna 2002 Riedel palasi Walesin kansallisoopperaan esittämään Toscan roolin, jonka hän oli ensimmäistä kertaa laulanut Adelaidessa 2000. Hän esiintyi vielä *Normassa* vuonna 2004 ja Sieglinden roolissa *Valkyyriassa* Adelaidessa samana vuonna. Myöhemmin Riedel esiintyi Adelaidessa vielä Amelian roolissa *Un ballo in mascherassa* (2007). Viimeisen esiintymisensä solistina hän teki Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksessä elokuussa 2008 Sydneyssä.

Riedel kuoli 50-vuotiaana syöpään, jota oli sairastanut lähes vuosikymmenen. Hänellä oli puoliso Paul Ferris.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  The Independent: Deborah Riedel: Versatile lyrical soprano admired in Europe and the United States


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
Deborah Lipstadt vuonna 2015.
**Deborah Esther Lipstadt** (s. 18. maaliskuuta 1947) on yhdysvaltalainen historioitsija. Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton nimitti hänet United States Holocaust Memorial -museon hallitukseen 1990-luvulla. Lipstadt on juutalaisuuden historian ja holokaustin tutkimuksen professori Emory Universityssä.

Vuonna 1996 David Irving haastoi Lipstadtin ja Penguin Booksin oikeuteen kunnianloukkauksesta, koska Lipstadtin kirjassa oli sanottu Irvingin lausuntoja holokaustin kiistämiseksi. Lipstatdt ja Penguin voittivat oikeudenkäynnin osoitettuaan, että Lipstadtin toteamukset pitivät paikkansa. Oikeudenkäynnin tuomiolauselmassa, jossa Irvingin tekemiä historian vääristelyjä luetellaan, on 349 sivua.

Lipstadt ei kannata holokaustin kiistämisen kriminalisointia, koska hän pitää sananvapautta tärkeämpänä.

Lipstadtin ja Irvingin oikeudenkäynnistä on tehty elokuva *Denial* (2016), jossa Lipstadtia näyttelee Rachel Weisz.

Lähteet
-------

1. ↑  Deborah E. Lipstadt *Emory University*. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
2. ↑  Judgement and Appeal *Holocaust Denial on Trial*. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
3. ↑  So to Speak Transcript: Deborah Lipstadt *FIRE Foundation for Individual Rights in Education*. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)
4. ↑  Rachel Weisz and Deborah Lipstadt *The New Yorker*.  26.9.2016. Viitattu 18.12.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Deborah Lipstadt Twitterissä

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
	+ 2

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Ilja Repin, *Kesäpäivä Abramtsevossa*, 1880. Abramtsevon taiteilijasiirtokunta toimi Venäjällä 1800-luvulla.

**Taiteilijasiirtokunta**, **taiteilijakolonia** tai **taiteilijayhteisö** on paikka, jossa luovan työn harjoittajat elävät ja ovat vuorovaikutuksessa toistensa kanssa. Taiteilijat kutsutaan tai valitaan muodollisen prosessin kautta asumaan siirtokunnassa jakson, joka voi kestää muutamasta viikosta yli vuoteen. Nykyiset taiteilijasiirtokunnat perustuvat 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun esikuviin. Nykyisin sadat taiteilijasiirtokunnat tarjoavat ajan, työtilan ja yhteistyön mahdollisuuksia tavallisen työskentelymaailman ulkopuolella. 

Taiteilijasiirtokunta muistuttaa jossain määrin taiteilijaresidenssiä. Ero taiteilijaresidenssin ja taiteilijasiirtokunnan välillä on tavallisesti se, että residenssissä on usein vähemmän taiteilijoita ja siirtokunnassa on usein enemmän vuorovaikutusta. 

Taiteilijasiirtokuntia ja residenssejä tarjoavat nykyisin maailmanlaajuisesti kaksi pääorganisaatiota, Amsterdamissa sijaitseva Res Artis ja Alliance of Artits, joka sijaitsee Providencessa Rhode Islandilla Yhdysvalloissa. Taiwanissa toimiva Intra Asia Network on vähemmän muodollinen organisaatio, joka toimii luovien yhteisöjen ja vaihtojen edistämiseksi Aasiassa. Näiden yhteenliittymien piirissä ovat useimmat maailman toimivat taiteilijasiirtokunnat.

1800- ja 1900-lukujen vaihteessa toimi Ahvenanmaalla Önningebyn taiteilijasiirtokunta.

Historiaa
---------

Varhaiset taiteilijasiirtokunnat syntyivät 1800-luvun alussa. Arvioidaan, että vuosien 1830 ja 1914 välillä noin 3 000 ammattitaiteilijaa osallistui tähän massamuuttoon pois kaupunkikeskustoista maaseudulle, joissa he asuivat vaihtelevia ajanjaksoja yli 80 yhteisössä. 

Moskovan lähellä olevasta Abramtsevon taiteilijasiirtokunnasta tuli kirjailijoiden ja taiteilijoiden tapaamispaikka, jossa vaalittiin slavofiilisiä ajatuksia 1870- ja 1880-luvuilla.

Peter Behrensin suunnittelema talo Mathildenhöhessä.
Eräs tunnettu taiteilijasiirtokunta oli Darmstadtissa, Saksassa sijainnut Mathilden­höhen taiteilijasiirtokunta. Se perustettiin 1899 mesenaattinaan Hessenin suurherttua Ernest Louis. Taiteilijoiden tavoitteena oli kehittää moderneja ja eteenpäin katsovia rakennuksia ja asuntoja. Mathildenhöhe tunnetaan keskeisenä jugendin eli art nouveaun ajatusten kehityspaikkana, jossa työskentelivät muun muassa Peter Behrens, Paul Bürck, Rudolf Bosselt, Hans Christiansen, Ludwig Habich, Patriz Huber ja Joseph Maria Olbrich.

Katso myös
----------

* Taiteilijaresidenssi

Lähteet
-------

1. ↑  Abramtsevo *Moscow.info*. Moscow.Info, Inc.  Arkistoitu 28.4.2009. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi)
2. ↑  Darmstadt, Germany *Atchitectural World*. Viitattu 26.12.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Alliance of Artits Communities Yhdysvalloissa
* Schiedmayer grand piano from the musicroom of the House Behrens 1901[vanhentunut linkki]
**Kalkkistabilointi** on jäteveden hygienisointimenetelmä. Sen teho perustuu siihen, että taudinaiheuttajat eivät pysty elämään tai lisääntymään korkeilla (>10) pH tasolla. Kalkkistabilointi voidaan suorittaa joko poltetulla- tai sammutetulla kalkilla. Sammuttamaton kalkki nostaa pH:n lisäksi myös käsiteltävän lietteen lämpötilaa. Tärkeää stabiloimisen onnistumisen kannalta on lietteen ja kalkin tehokas sekoittaminen.

Poltetulla kalkilla stabilointi
-------------------------------

Maa- ja metsätalousministeriön ja Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen ohjeen mukaan puhdistamoliete on hygienisoitu kun lietteen pH nousee vähintään 12:een ja lämpötila kohoaa samanaikaisesti 55 °C:een kahden tunnin ajaksi. Lämpötilareaktio saadaan aikaan käyttämällä poltettua eli sammuttamatonta kalkkia (Cao). Poltettu kalkki reagoi veden ja hiilidioksidin kanssa muodostaen kalsiumhydroksidia ja lämpöä.

Sammutetulla kalkilla stabilointi
---------------------------------

Sammutettua kalkkia eli kalsiumhydroksidia (Ca(OH)²) käytetään käyttö- ja jätevedenpuhdistusprosesseissa, metallurgisessa teollisuudessa ja rakennusteollisuudessa. Sammutettu kalkkia kutsutaan myös rakennushienokalkiksi. 

Sammutetulla kalkilla stabilointi voidaan suorittaa: 

* Käsiteltävän lietteen pH nostetaan yli 12:een, jolloin seuraavien 48 tunnin aikana pH:n nousu tuhoaa suurimman osan bakteereista ja viruksista.
* Nostetaan lietteen pH yli 11 vähintään 14 vuorokauden ajaksi ja pidetään lämpötila yli 20 °C.

### Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabilointi

Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabiloinnilla tarkoitetaan jäteveden käsittelyjärjestelmistä poistettavan lietteen hygienisointia sammutetulla kalkilla. Jätevesiliete hygienisoidaan sekoittamalla lietteeseen sammutettua eli rakennushienokalkkia. Hygienisoiva vaikutus perustuu lieteseoksen emäksisyyteen (tavoite pH yli 12) ja stabilointiaikaan.

Haja-asustusalueilla muodostuvaa sakokaivolietettä on mahdollista levittää omasta sakokaivosta omalle pellolle mikäli sakokaivoliete on hygienisoitu ennen peltoon levittämistä. Hyväksytyt menetelmät ovat kalkkistabiloinnin lisäksi termofiilinen mädätys, kompostointi, Kemicond-menetelmä tai terminen kuivaaminen. Jätevesilietettä, joka on peräisin tilalla asumisesta ja/tai tilalla tapahtuvasti muusta toiminnasta (joka ei tarvitse ympäristölupaa) voi levittää pellolle ilman ympäristölupaa, mikäli se hygienisoidaan. 

Kalkkistabilointi sammutetulla kalkilla voidaan suorittaa myös nk. yhteiskeräilypisteessä, jossa yrittäjä kerää lietteet suureen lietesäiliöön (enintään 100 m3). Lietesäiliön, jossa kalkkistabilointi suoritetaan, on oltava kunnolla katettu. Yhteiskeräilypisteissä lietteiden hygienisointi on luvanvaraista.

Lähteet
-------

* Lampen, H.: Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabilointi ja hyötykäyttö maataloudessa (pdf)  9.12.2007. Maaseutukeskus.  Arkistoitu 31.10.2008. Viitattu 9.12.2007.

Aiheesta muualla
----------------

* Sakokaivolietteen kalkkistabilointiohje (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
*Tämä artikkeli käsittelee räjähdettä. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
Kaaviokuva putkipommin muotoisesta aikapommista.
**Aikapommi** on räjähde, joka on asennettu toimimaan määrätyllä hetkellä.

Yksinkertaisin aikapommi on niin sanottu umpisytytin: se on kaksiosainen tynnyri, jonka toisessa päässä on räjähde ja toisessa seiniin kiinnitetty sytytyslanka. Tynnyri on suojattu pietyllä purjekankaalla, joka on jätetty tulpanreiän kohdalta avoimeksi. Sytyttämisen jälkeen purjekankaalla päällystetty tulppa kastetaan sulaan pikeen ja lyödään kiinni, peitetään pikikerroksella ja sen jälkeen purjeentekijä ompelee suojuksen kiinni tihein tikein. Ommel pietään ja pommi on valmis. Nyt se voidaan laskea paikalleen.

Menetelmää käytettiin hylkyjen avaamiseen räjäyttämällä tavaran pelastamiseksi tai vaaran aiheuttavien hylkyjen poistamiseksi.

Menetelmä oli tavattoman vaarallinen: paloaika oli täysin arvaamaton koska vähähappisessa tilassa kipinä saattoi hyppiä jopa kierroksia yli ja panos saattoi räjähtää aivan ennen aikojaan.

Siksi muun muassa Royal George -hylyn tuhoamisessa käytettiinkin pinnalta toimivia sähkösytyttimiä.

Kellolaitetta käyttävä sytytin keksittiin lukemattomia kertoja, mutta koska kellot tehtiin yksilökappaleina ratkaisu oli liian kallis – kunnes räjäytystarvikkeita alettiin valmistaa tarpeen kasvaessa teollisesti. Aiemmin ne tehtiin vakiotarvikkeista soveltamalla, ja joka hylkymestarilla tai tykkialiupseerilla oli omat menetelmänsä. 

Kehityksen kulkiessa ilmaantuivat myös kemialliset aikasytyttimet: niissä tavallisin on happosytytin, jossa on lasikapseliin pakattua voimakasta happoa. Kun kapseli rikotaan, happo pääsee sytyttimeen jossa se syövyttää metallisäpin poikki, ja säpin katketessa jousiviritteinen iskuri räjäyttää nallin. Aika säädetään vaihtelemalla säpin paksuutta mutta tavallisin on noin viisitoista minuuttia.

Tällaista aikasytytintä käytti muun muassa ylieversti Claus von Stauffenberg tehdessään Adolf Hitleriä vastaan epäonnistuneen murhayrityksen: sytytin toimi, mutta aivan vahingossa pommisalkku osui vahvan tammilevyn taakse joka suojasikin Hitleriä ratkaisevasti.

Lähteet
-------

* Sukeltajan tie, luku *Suurimmissa syvyyksissä*
* Eddy Bauer: Toinen maailmansota, osa 3

### Viitteet

1. ↑   Sukeltajan tie, s.185–186
Punainen aikapallo Greenwichin kuninkaallisen observatorion katolla Lontoossa.
**Aikapallo** on alun perin 1800-luvulla käytetty aikamerkkilaite. Se rakennettiin kiinnittämällä kirkkaalla värillä maalattu pallo pylvään ympärille. Pylvään huippuun nostettu pallo pudotettiin tiettyyn kellonaikaan merkiksi, jonka perusteella voitiin tarkastaa kellojen olevan oikeassa ajassa. Aikapalloja käytettiin etupäässä satamissa, jotta lähistölle ankkuroiduissa laivoissa voitiin palloa esimerkiksi kaukoputkella tarkkailemalla tarkastaa kellot viemättä niitä pois laivalta. Joitakin aikapalloja on yhä käytössä historiallisina turistinähtävyyksinä.

Ensimmäinen aikapallo rakennettiin Englannin Portsmouthiin vuonna 1829. Vuonna 1833 Greenwichin kuninkaallisen observatorion katolle asennettiin aikapallo, joka pudotetaan yhä nykyäänkin joka päivä kello 13:00. Ensimmäinen aikapallo Yhdysvalloissa rakennettiin vuonna 1845 Washingtoniin. Suomessa Turkuun rakennettiin 1860-luvulla aikapallo, joka pudotettiin maanantaisin kello 12 vuoteen 1939 asti.

Vuonna 1907, varsinaisten aikapallojen jäätyä jo pitkälti tarpeettomiksi, New Yorkin Times Squaren laidalla olevan New York Times -sanomalehden silloin omistaman One Times Square -rakennuksen katolle asennettiin samalla periaatteella toimiva Times Squaren pallo, joka on siitä lähtien pudotettu kerran vuodessa vuoden vaihtumisen merkiksi. Pallon pudotus on osa aukiolla järjestettävää uudenvuodenjuhlaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Neiti Aika rouskuttaa ajan historiaa Turun linnassa *Yle Uutiset*.  5.6.2010. Viitattu 24.4.2016.
2. 1 2 3 4  Rolfes, Ellen: Having a ball: The history behind American New Year’s Eve celebrations *PBS Newshour*.  30.12.2013. PBS. Viitattu 24.4.2016. (englanniksi)
3. 1 2  Time Ball *Greenwichmeantime.com*.  Arkistoitu 6.4.2009. Viitattu 24.4.2016. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Aikapallo** Wikimedia Commonsissa
Charles Emil Hagdahl on haudattu Linköpingiin.
**Charles Emil Hagdahl** (6. helmikuuta 1809 Linköping, Ruotsi – 29. marraskuuta 1897 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen lääkäri. Hän on kirjoittanut ensimmäisen ruotsiksi ilmestyneen merkittävän keittokirjan *Kokkonsten*.

Elämä
-----

Hagdahl opiskeli Uppsalan yliopistossa, josta hän valmistui 1841. Hän toimi lääkärinä Tukholmassa 1838–1847, ja 1847 hänestä tuli Djurgårdsbrunns kuranstaltin intendentti. Vähän myöhemmin hän muutti asumaan Västmanlandiin Tidön linnaan. Hän omisti sen kuitenkin vain vähän aikaa ja muutti sittemmin Tukholmaan.

Hagdahl aloitti kirjoittamisen jo varhain ja kirjoitti muun muassa raportin vankilaoloista niissä maissa, joissa hän oli oikeuskanslerin toimeksiannosta käynyt matkallaan 1840-luvulla, sekä julkaisun *Mejerierna i hertigdömena Schleswig och Holstein* (1855 'Meijerit Schleswigin ja Holsteinin herttuakunnissa'), joka sai Lantbruksakademienin palkinnon.

Hagdahlin tytär Gertrud Amalia Hagdahl (1864–1959) avioitui pankinjohtaja Marcus Wallenbergin (1864–1943) kanssa. Hän on siten Jacob (1892–1980) ja Marcus Wallenbergin (1899–1982) isoisä.

Keittokirja
-----------

Hagdahlin jälkimaine perustuu keittokirjaan *Kokkonsten*, jonka koko otsikko kuuluu *Kokkonsten som vetenskap och konst med särskildt afseende på helsolärans och ekonomiens fordringar*. Kirja ilmestyi 1878–1879, ja sitä pidetään yleisesti ainutlaatuisena teoksena. Siinä on kolmetuhatta reseptiä sekä neuvoja elintarvikkeiden käsittelystä ja kotiapulaisten koulutuksesta. Teos ilmentää paitsi kulinaarista harrastusta ja kokemusta, myös lukeneisuutta, sivistystä, huumoria sekä lääkärin ammatin kokemusta. Luetuin osa nykyisin on alun keittotaidon historia, reseptit ovat pääosin vanhentuneet siksi, että ruokatottumukset ja raaka-aineet ovat muuttuneet ja hinnat ovat aivan toisenlaiset, ja myös siksi, että tuolloin oli käytössä palvelusväkeä.

Cajsa Wargin keittokirjan ohella Hagdahlin *Kokboken* kuuluu ruotsalaisten keittokirjaklassikkojen kärkeen. Vähän ennen Hagdahlia oli suomalaissyntyinen Gustava Björklund julkaissut keittokirjan *Kokbok* (1. p. 1847), ja Hagdahl mainitsee sen teoksessaan arvostavasti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Bengt Hildebrand: Charles Emil Hagdahl Riksarkivet. Viitattu 13.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Lisää luettavaa aiheesta **Charles Emil Hagdahl** on Wikiaineistossa (ruotsiksi)
* Lisää luettavaa aiheesta **Kokkonsten som vetenskap och konst** on Wikiaineistossa (ruotsiksi) (kesken; alkusivuja)
* Kokkonsten (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hagdahls.se

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Ruotsi

 |

 |
**Charles Alexandre Dupuy** (5. marraskuuta 1851 Le Puy – 23. heinäkuuta 1923 Ille-sur-Têt) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Ranskan pääministerinä vuosina 1893, 1894–1895 ja 1898–1899.

Dupuy oli alkujaan filosofian professori. Hänet valittiin parlamentin edustajainkamariin vuonna 1885 ja hän liittyi Jules Ferryn johtamien maltillisten tasavaltalaisten ryhmään. Dupuy toimi opetusministerinä 1892–1893 ja kokosi sen jälkeen ensimmäisen oman hallituksensa huhtikuussa 1893. Hän siirtyi kuitenkin jo saman vuoden joulukuussa edustajainkamarin puhemieheksi. Puhemieskautensa ensimmäisen viikon aikana joulukuussa 1893 Dupuy joutui anarkisti Auguste Vaillantin pommiattentaatin kohteeksi kamarin istunnossa, mutta ei loukkaantunut. Dupuy sai mainetta rauhallisuudellaan, kun hän pommin räjähdettyä totesi: "*Hyvät herrat, keskustelu jatkukoon*". Toukokuussa 1894 Dupuy palasi pääministeriksi ja toimi samalla myös sisäministerinä. Hän oli presidentti Sadi Carnot’n vierellä, kun tämä murhattiin kesäkuussa 1894 Lyonissa.

Ranskaa kuohuttanut Dreyfus-skandaali sai alkunsa Dupuyn toisen hallituksen aikana. Kun Dupuy palasi kolmannen kerran pääministeriksi marraskuussa 1898, Alfred Dreyfusin oikeusjuttu oli tulossa uuteen käsittelyyn. Dupuyn kolmas hallitus sääti poikkeuslain, jolla Dreyfus-jutun käsittely siirrettiin korkeimman oikeuden rikososastolta oikeuden yhteiskokoukselle. Prosessi johti myöhemmin Dreyfusin tuomion kumoamiseen erityisessä sotaoikeudessa, mistä seurasi oikeiston protesteja. Dupuy erosi tämän jälkeen pääministerin paikalta kesäkuussa 1899.

Vuodesta 1900 kuolemaansa asti Dupuy edusti Haute-Loirea Ranskan senaatissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Charles-Alexandre Dupuy (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Charles Dupuy**.
* Charles Dupuy (ranskaksi) Assemblée Nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Don Juan tulee sodasta** on Yleisradion Televisioteatterin näytelmä vuodelta 1967. Se on Nelli ja Pertti Niemisen suomennos ja Mauno Hyvösen ohjaus itävaltalais-unkarilaisen Ödön von Horváthin näytelmästä *Don Juan kommt aus dem Krieg* (1936).

Tarinassa saksalainen Don Juan palaa ensimmäisestä maailmansodasta ja ryhtyy etsimään morsiantaan vaeltaen kaupungista kaupunkiin, kunnes sairastuu espanjantautiin. Siitä toivuttuaan hän joutuu – tai pääsee – taas naisten piirittämäksi. Katso-lehden Anna Kerttu Wiik luonnehti näytelmää katkeraksi satiiriksi, johon huumorin lisäksi liittyy moraalista vakavuutta.

Nimiroolia näytelmässä esittää Helge Herala. Muut näyttelijät ovat kaikki naisia, ja useimmat heistä esittävät näytelmässä useita eri rooleja: Irma Seikkula, Marita Nordberg, Anja Pohjola, Emma Väänänen, Iris-Lilja Lassila, Aila Arajuuri, Elli Castrén, Ritva Oksanen, Leila Itkonen, Ulla Kivipato, Isa Sirén, Jaana Oravisto ja Nina Söderström.

Lähteet
-------

1. ↑  Anna Kerttu Wiik: *Don Juan tulee sodasta, Uusi muunnos vanhasta aiheesta.* Katso 18/1967. Viitattu 27.4.2014.
2. ↑  *Don Juan tulee sodasta* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Donald Walter Guadagno** (13. marraskuuta 1926 Los Angeles Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi tv-sarjoissa ja elokuvissa pysyvästi 1960-luvulta alkaen 1980-luvulle, mutta näytteli jo 1950-luvulla.

Hänen tunnetuimmat elokuvaroolinsa olivat elokuvissa *Bullitt* (1968) yhdessä Steve McQueenin kanssa, *Papillon* (1973), jossa näytteli myös Dustin Hoffman sekä *Liekehtivä torni* (1974) Paul Newmanin ja Faye Dunawayn kanssa. 1960-luvulla hän esiintyi myös aikakaudelle tyypillisissä scifi-kauhu-sarjoissa. 

Hän oli Emmy-ehdokkaana vuonna 1962 roolistaan Joey Tassili oikeussalidraamasarjassa *The Defenders*.

Don Gordon näytteli usein Steve McQueenin kanssa. Myös siviilielämässä he olivat ystäviä ja harrastivat yhdessä moottoripyöräilyä. Don Gordonilla on yksi lapsi aiemmasta avioliitosta.

Lähteet
-------

1. ↑  Maya Salam: Don Gordon, Steve McQueen’s Sidekick Onscreen and in Life, Dies at 90 *The New York Times*.  7.5.2017. Viitattu 14.5.2017. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Eleanor Sokoloff (2015)
**Eleanor Sokoloff** (o.s. *Blum*; 1914 Cleveland – 12. heinäkuuta 2020 Pennsylvanian sairaala) oli yhdysvaltalainen pianopedagogi ja pianisti.

Sokoloff opiskeli Clevelandin musiikki-instituutissa ennen siirtymistään Philadelphiaan. Vuonna 1931 hän aloitti opintonsa Curtisin musiikki-instituutissa, jossa hänen opettajanaan pianonsoitossa toimi David Saperton ja kamarimusiikissa Louis Bailly. Curtisin musiikki-instituutissa Sokoloff tapasi tulevan miehensä, pianisti Vladimir "Billy" Sokoloffin. Pariskunta muodosti suositun duon ja sai mainetta nelikätisillä resitaaleillaan Philadelphiassa.

Sokoloff loi yli 80 vuotta kestäneen pedagogisen uran Curtisin musiikki-instituutissa. Hän opetti pianonsoittoa aluksi (1936–1949) sitä sivuaineena opiskelleille, mutta siirtyi pääaineopettajaksi tämän jälkeen. Hänestä tuli musiikki-instituutin historian pitkäaikaisin opettaja. Sokoloffin johdolla opiskelivat muiden muassa Craig Sheppard, Lambert Orkis, Susan Starr, Meng-Chieh Liu, Leon McCawley, Charles Abramovic, Randall Hodgkinson, Daniel Hsu ja Kit Armstrong.

Sokoloff jäi leskeksi vuonna 1997. Hän opetti Curtisin musiikki-instituutissa vielä lukuvuodella 2019–2020 ja suunnitteli jatkamista syksyllä 2020 koronaviruspandemiatilanteesta riippumatta. Hän kuitenkin kuoli luonnollisesti 106-vuotiaana heinäkuussa 2020. Häntä jäivät kaipaamaan muiden muassa tyttäret Katharine ja Laurie, molemmat muusikoita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Eleanor Sokoloff, 106, who taught at Curtis Institute for more than eight decades, dies The Philadelphia Inquirer
2. ↑  The Nightingale's Sonata: The Musical Odyssey of Lea Luboshutz Thomas Wolf


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Eldridge Streetin synagoga** (engl. *Eldridge Street Synagogue*) on New Yorkin Lower East Sidessa sijaitseva historiallinen juutalainen synagoga. Vuonna 1887 käyttöön otettu synagoga on koko Yhdysvaltojen vanhin Itä-Euroopan juutalaisten rakentama temppeli.

Synagogan rakentaminen sijoittui valtavan maahanmuuttoaallon aikaan, sillä vuosien 1880 ja 1924 välillä jopa 2,5 miljoonaa juutalaista muutti Euroopasta Yhdysvaltoihin. Itäeurooppalaisista juutalaisista lähes 85 % asettui New Yorkin kaupunkiin, ja heistä valtaosa asettui Lower East Siden alueelle. Eldridge Streetin juutalainen seurakunta koostui pääosin venäläisistä, puolalaisista ja liettualaisista juutalaisista.

Eldridge Streetin synagoga oli aktiivisessa käytössä noin viisikymmentä vuotta. Seurakunta alkoi pienentyä vuoden 1924 maahanmuuttolain astuttua voimaan, kun alueen juutalainen väestö alkoi hiljalleen muuttaa toisiin kaupunginosiin ja uuden lain perusteella seurakuntaan ei enää muuttanut yhtä paljon uusia jäseniä Euroopasta. Pieneksi käynyt seurakunta siirtyi synagogan alempiin tiloihin 1940-luvulla, sillä suurikokoisen rakennuksen ylläpito oli käynyt liian kalliiksi. Hoitamattomana rakennus meni ajan mittaan yhä huonoon kuntoon, mutta 1980-luvulta eteenpäin sitä ryhdyttiin restauroimaan. Synagoga toimii nykyään museona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Lower East Side Jewish History Museum at Eldridge Street. Viitattu 15.2.2021. (englanniksi)
Edimilson Fernandes marraskuussa 2016.
**Edimilson Fernandes Ribeiro** (s. 15. huhtikuuta 1996 Sion) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Mainz 05:tä.

Fernandes pelasi kotimaassaan Sionin joukkueessa vuoteen 2016 saakka. Kotimaan sarjan lisäksi hän pelasi Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua kaudella 2015–2016. Kausina 2016–2018 hän pelasi West Ham Unitedissa 42 ottelua Englannin Valioliigassa. Kauden 2018–2019 hän oli lainalla italialaisseura Fiorentinassa ja pelasi Serie A:ssa 29 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi saksalaisseura Mainziin, jossa hän pelasi ensimmäisellä bundesliigakaudellaan 24 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Toisella kaudellaan hän pelasi 14 bundesliigaottelua.

Fernandes pelasi Sveitsin maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan. Kesäkuun 10. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 22 maaottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Irlantia vastaan ja toisen kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Liechtensteinia vastaan.

Fernandesin jalkapalloilevia serkkuja ovat Sveitsin maajoukkuepelaaja Gelson Fernandes, Portugalin maajoukkuepelaaja Manuel Fernandes sekä Sveitsin nuorisomaajoukkuepelaaja ja pitkäaikainen pääsarjapelaaja Cabral.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Edimilson Fernandes Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

  

Sveitsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Sommer |
2 Mbabu |
3 Widmer |
4 Elvedi |
5 Akanji |
6 Zakaria |
7 Embolo |
8 Freuler |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Vargas |
12 Mvogo |
13 Rodríguez |
14 Zuber |
15 Sow |
16 Fassnacht |
17 Benito |
18 Mehmedi |
19 Gavranović |
20 Fernandes |
21 Omlin |
22 Schär |
23 Shaqiri |
24 Omeragić |
25 Cömert |
26 Lotomba |
Valmentaja Petković |

Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Sommer |
2 Fernandes |
3 Widmer |
4 Elvedi |
5 Akanji |
6 Zakaria |
7 Embolo |
8 Freuler |
9 Seferović |
10 Xhaka |
11 Steffen |
12 Omlin |
13 Rodríguez |
14 Aebischer |
15 Sow |
16 Fassnacht |
17 Vargas |
18 Cömert |
19 Okafor |
20 Frei |
21 Kobel |
22 Schär |
23 Shaqiri |
24 Köhn |
25 Rieder |
26 Jashari |
Valmentaja Yakın |
**Edinburghin herttua** (engl. *Duke of Edinburgh*) on periytyvä päärinarvo, joka on perustettu neljästi vuodesta 1726 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenelle. Arvonimen neljäs haltija oli prinssi Philip, jonka kuoltua huhtikuussa 2021 arvonimi periytyi hänen vanhimmalle pojalleen prinssi Charlesille. Vuonna 2023 kuningas Charles III nimesi veljensä Edwardin Edinburghin herttuaksi. Arvonimi on nimetty skotlantilaisen Edinburghin kaupungin mukaan.

Arvonimen haltijat
------------------

Sulkeissa on ilmoitettu vuodet, jolloin päärinarvo oli henkilön hallussa.

### Ensimmäinen perustaminen 1726

| Kuva | Nimi |
| --- | --- |
| prinssi Fredrik | **prinssi Fredrik**(1726–1751) |
| prinssi Yrjö | **prinssi Yrjö**(1751–1760) |

Herttuanarvo periytyi Fredrikiltä hänen pojalleen prinssi Yrjölle, mutta sulautui kruunuun, kun prinssistä tuli kuningas Yrjö III vuonna 1760.

### Toinen perustaminen 1866

| Kuva | Nimi |
| --- | --- |
| prinssi Alfred | **prinssi Alfred**(1866–1900) |

Arvonimen haltija oli kuningatar Viktorian toiseksi vanhin poika, myöhemmin Saksi-Coburgin ja Gothan herttua. Prinssi Alfredin jälkeen arvonimi lakkasi olemasta, koska hänen ainoa poikansa prinssi Alfred (1874–1899) kuoli ennen isäänsä.

### Kolmas perustaminen 1947

| Kuva | Nimi |
| --- | --- |
| prinssi Philip | **prinssi Philip**(1947–2021) |
| prinssi Charles | **prinssi Charles**(2021–2022) |

Prinssi Philipin kuoltua 9. huhtikuuta 2021 arvonimi periytyi hänen vanhimmalle pojalleen prinssi Charlesille. Kun Charlesista tuli kuningas 8. syyskuuta 2022, arvonimi sulautui kruunuun.

### Neljäs perustaminen 2023

| Kuva | Nimi |
| --- | --- |
| prinssi Edward | **prinssi Edward**(2023–) |

Lähteet
-------

1. ↑  Prinssi Edward sai syntymäpäivälahjaksi isänsä kuninkaallisen tittelin *Iltalehti*. Viitattu 10.3.2023.
2. 1 2 3 4  The Duke of Edinburgh, a Duke of the Peerage of the United Kingdom *web.archive.org*.  4.10.2008.  Arkistoitu 4.10.2008. Viitattu 10.3.2023.
3. 1 2  The Dukes of the Peerage of the United Kingdom: The Duke of Edinburgh (Internet Archivesta) ukdukes.co.uk-sivusto.  Arkistoitu 4.10.2008. Viitattu 15.3.2015. (englanniksi)
4. 1 2  King Charles grants Prince Edward Duke of Edinburgh title *BBC News*.  10.3.2023. Viitattu 10.3.2023. (englanniksi)
5. ↑  HRH The Duke of Edinburgh: The Titles of HRH The Prince Philip, Duke of Edinburgh  9.4.2021. College of Arms. Viitattu 9.4.2021. (englanniksi)
6. ↑  HRH The Duke of Edinburgh The College of Arms. Viitattu 8.9.2022.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Duke of Edinburgh

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Edinburghin herttua** Wikimedia Commonsissa
Edicson Ruiz
**Edicson Ruiz** (s. 1985 Caracas) on venezuelalainen kontrabasisti.

Ruiz aloitti opintonsa kotikaupungissaan Caracasissa Félix Petitin johdolla. Hän eteni Berliinin filharmonikkojen orkesteriakatemiaan, jossa häntä opettivat Klaus Stoll ja Janne Saksala. Hän teki debyyttinsä solistina 16-vuotiaana Simón Bolívar -nuoriso-orkesterin kanssa. Hänestä tuli kyseisen orkesterin jäsen vuonna 1999 ja Berliinin filharmonikkojen jäsen vuonna 2003. Ruiz sai 15-vuotiaana ensipalkinnon kansainvälisessä soolokontrabassokilpailussa Indianapolisissa.

Ruiz on kantaesittänyt teoksia, joita ovat säveltäneet muiden muassa Heinz Holliger, Arturo Pantaleón, Paul Desenne, Efrain Oscher, György Kurtág, Blas Emilio Atehortúa, Rudolf Kelterborn, Luciano Maria Serra, Matthias Ockert, Luis Antunes Pena, Dai Fujikura ja Roland Moser. Kamarimusiikissa Ruiz on tehnyt läheistä yhteistyötä Anner Bylsman, György Kurtágin, Heinz Holligerin, Elliott Carterin, Maurice Bourguen, Klaus Thunemannin, Sabine Meyerin, Juri Bašmetin, Christian Tetzlaffin, Thomas Zehetmair, Gidon Kremerin, Lars Vogtin ja Jörg Widmannin kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Edicson Ruiz: Vita
2. 1 2 3  Berliner Philharmoniker: Edicson Ruiz (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Charcot–Marie–Toothin tauti** (CMT) eli **perinnöllinen motosensorinen neuropatia** on perinnöllinen sairaus, joka rappeuttaa ääreishermoston aksoneita tai niiden ympärillä olevaa myeliinikerrosta. Tautia aiheuttavat eri mutaatiot, jotka yleensä ovat vallitsevasti periytyviä. Myös peittyvästi periytyviä ja X-kromosomaalisesti periytyviä tautimuotoja esiintyy. Yleisesti ottaen Charcot–Marie–Toothin tauti on jaoteltavissa kolmeen päätyyppiin, joista I ja III johtuvat myeliinipuutoksesta ja II:een liittyy aksonin virhe.

Tyypillisesti Charcot–Marie–Toothin taudin oireet ilmaantuvat nuoruudessa tai varhaisella aikuisiällä, mutta ne voivat kehittyä myöhemminkin. Myös pediatrista eli lapsuusiän Charcot–Marie–Toothin tautia esiintyy. Charcot–Marie–Toothin tauti aiheuttaa lihasheikkoutta ja tunnon heikkenemistä, jotka alkavat yleensä alaraajoista ja yleensä etenevät vuosien mittaan yläraajoihin. Enimmäkseen hermovaurioita kehittyy juuri ääreishermostoon. Sairaus surkastuttaa lihaksia. Hitaasti etenevä kävelyvaikeus voi johtua Charcot–Marie–Toothin taudista; perinnöllinen spastinen parapareesi on kyseisen oireen kohdalla keskeinen erotusdiagnoosi. Charcot–Marie–Tooth-potilaille saattaa kehittyä lihaskontraktuuria ja jalkojen epämuodostumia, kuten vasaravarpaat ja kaarijalka (pes cavus). Muita taudin yhteydessä kuvattuja oireita ovat olleet väsymys ja vapina. Tyypillisesti sairaudella ei ole vaikutusta henkisiin toimintoihin eikä elinajanodotteeseen. Hoito on oireenmukainen, mutta yleensä liikkumisen apuvälineitä ei tarvita.

Charcot–Marie–Toothin taudin vaikeusasteessa voi esiintyä huomattavaa vaihtelua. Oireita voivat vaikeuttaa muut sairaudet (kuten diabeettinen neuropatia) tai jotkin lääkkeet, kuten vinkristiini ja paklitakseli. Yleensä vaikeimmat Charcot–Marie–Toothin tautiin liittyvät ongelmat ilmenevät jaloissa ja kävelyssä. Hengitys-, nielemis- ja puhevaikeudet ovat mahdollisia, mikäli sairaus koskettaa raajojen lisäksi myös näitä toimintoja kontrolloivia lihaksia. Charcot–Marie–Toothin taudin oireet aiheuttavat tapaturma-alttiutta. Suomessa Charcot–Marie–Toothin taudin kaikkia päätyyppejä yhteensä esiintyy noin 40:llä henkilöllä 100&nsbp;000:sta. Niistä yksin tyypin I tautimuotoa esiintyy Suomessa lähes 20:llä 100 000.sta.

Sairaus on saanut nimeltä Jean-Martin Charcot'lta, Pierre Marielta ja Howard Henry Toothilta. Ensimmäisenä sairauden kuvasi vuonna 1884 Friedrich Schultze, mutta taudin klassiset kuvaukset julkaisivat vuonna 1886 Charcot ja Marie Ranskassa sekä Tooth Lontoossa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Charcot-Marie-Tooth disease Mayo Clinic 8.3.2023, viitattu 23.7.2023
2. 1 2 3  Emil Ylikallio, Henna Tyynismaa, Mari Auranen, Perinnöllinen neuropatia ja spastinen parapareesi Duodecim 2018, viitattu 23.7.2023
3. 1 2 3  Neuropatiat Lihastautiliitto, viitattu 23.7.2023
4. 1 2  Tremor in Charcot-Marie-Tooth disease: No evidence of cerebellar dysfunction ScienceDirect 2014, viitattu 23.7.2023
5. ↑   Charcot-Marie-Tooth disease] Whonamedit?, viitattu 23.7.2023
**Kuolleen silmät – kertomuksia tuntemattoman ovilta** on Mika Waltarin nimimerkillä Kristian Korppi kirjoittama kauhunovellikokoelma. Se ilmestyi 1926, ja kustantaja oli Schildt.

Nimellä Kristian Korppi Waltari oli aiemmin julkaissut runoja antologiassa *Nuoret runoilijat* (1926). Korppi viittasi Edgar Allan Poen tunnettuun runoon "Korppi", joka oli antanut hänelle herätteen. Kertomus "Muumio" käsittelee muinaista Egyptiä. Tutankhamon oli tuolloin maailmalla pinnalla, ja kansainvälisten esikuvien antaman esimerkin mukaan Waltari kuvaa kertomuksessa egyptiläisen haudan kauhuja. Waltarilla oli vuonna 1926 lyhyt suhde Elina Vaaran kanssa, ja tällä Vaaran keksimällä nimimerkillä Waltari kirjoitti myös kirja-arvosteluja Helsingin Sanomiin 1926–1927.

Kirjan mukaan on nimetty kauhuun keskittyvä lehti Kuolleen silmät.

Lähteet
-------

1. ↑  Petri Liukkonen: Mika Waltari, Authors Calender, viitattu 29.12.2015
2. ↑  Katariina Norontaus: Verenjanoa suomalaisittain, Turun Sanomat 22.5.2011, viitattu 29.12.2015
3. ↑  Juha Järvelä: Sukupuoli ja kansallisuus Mika Waltarin teksteissä 1925–1930 , pro gradu, Jyväskylän yliopisto, huhtikuu 2006, viitattu 29.12.2015
4. ↑  Lehden verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive), viitattu 29.12.2015
**Christian Gustaf Sucksdorff** (8. helmikuuta 1928 Sodankylä – 23. lokakuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen geofyysikko. Hän oli Ilmatieteen laitoksen geofysiikan osaston päällikkö (professori) eläkkeelle jäämiseensä asti 1991.

Christian Sucksdorff valmistui ylioppilaaksi Helsingissä Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1947. Hänen isänsä toiminta Suomalaisen Tiedeakatemian Sodankylän observatorion johtajana ja geomagneettisten mittaustena asiantuntijana innosti myös Christian Sucksdorffin geofyysikoksi. Hän opiskeli yliopistossa fysiikkaa, matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hänen isänsä kuoleman seurauksena Valtion Meteorologisen Keskuslaitoksen magnetismiin liittyvä havainto- ja tutkimustoiminta siirtyi isältään oppia saaneen Christian Sucksdorffin tehtäväksi jo vuonna 1955. Hän laajensi muun muassa Nurmijärven observatorion mittaustoimintaa ja edisti revontulikuvauksen ja -kameroiden käyttöä lähiavaruuden tutkimuksessa. Sucksdorfin väitöskirja valmistui 1968. Ilmatieteen laitoksen magnetismitutkimusryhmä laajentui geofysiikan osastoksi, jonka osastopäällikön tehtävästä Sucksdorff jäi eläkkeelle vuonna 1991.

Hänen tieteellinen tuotantonsa sisältää noin 50 teosta mittaustekniikasta magnetismin alalla ja magneettikarttoja Suomen alueesta. Hän laati oppikirjan *IAGA Guide on magnetic measurements and observatory practice* (1996) J. Jankowskin kanssa.

Sucksdorff oli Suomalaisen Tiedeakatemiann ja Suomen Tiedeseuran jäsen. Hänet kutsuttiin vuonna 1993 kunniajäseneksi Kansainvälisen geomagnetismin ja aeronomian järjestöön (IAGA, International Association of Geomagnetism and Aeronomy). Geofysiikan seura - geofysiikan alan tieteellinen yhdistys Suomessa, jonka puheenjohtaja Sucksdorff oli kahdesti - myönsi hänelle Palmén-mitalin vuonna 1998 tunnustuksena merkittävästä elämäntyöstä geomagnetismin alalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus 13.11.2016 Helsingin Sanomat s. C 13
2. 1 2 3
3. ↑  Uppslagsverket Finland
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |