recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Akitsumaru** (jap. あきつ丸) oli keisarillisen Japanin armeijan Akitsumaru-luokan maihinnousutukialus toisessa maailmansodassa.

Valmistus
---------

Nippon Kaiun K.K. tilasi risteililyaluksen Harima Shipbuilding Companylta Aioista. Sen köli laskettiin 17. syyskuuta 1939. Kesäkuussa 1941 keisarillisen Japanin armeija lunasti aluksen muuttaakseen sen maihinnousutukialukseksi. Alukselle rakennettiin lentokansi, mutta ei hangaaria lentokoneiden kuljettamiseksi. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1941 nimellä *Akitsumaru*, valmistuen 30. tammikuuta 1942.

Palvelus
--------

*Akitsumaru* lähti 6. helmikuuta 1942 Aioista ja saapui kolme päivää myöhemmin Takaoon, josta se lähti 10. helmikuuta edelleen Indokiinaan Cam Rahn Baylle. Alus liitettiin vara-amiraali Takahashin 3. laivastoon, jonka mukana se lähti 56 aluksen saattueessa merelle. Saattue kuljetti 2. jalkaväkidivisioona, joka nousi maihin Merakissa ja Bantraminlahdella.

Yhdysvaltain laivaston sukellusvene *USS Crevallen* laukaisi 18. marraskuuta 1943 alusta kohden kuusi Mark 13-4A -torpedoa, mutta epäluotettavat torpedot eivät onnistuneet vaurioittamaan *Akitsumarua*. Alus upposikin vasta vuotta liki myöhemmin 15. marraskuuta 1944 sukellusvene USS Queenfishin torpedoimana. Aluksella oli uppoamishetkellä noin 2 300 miestä, joista 310 saatiin pelastettua seuraavan päivän aikana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Combined Fleet - Akitsumaru

Aiheesta muualla
----------------

*
**20 mm modèle F2** on Ranskan laivaston käytössä oleva automaattitykki.

Kehitys
-------

1980-luvulla Ranskan laivasto tarvitsi 20 millimetrin aseen korvaamaan käytössä olleet Oerlikonin 20 millimetrin tykit. DCN ja GIAT tekivät sopimuksen aseen suunnittelusta. Se oli laivastolle suunniteltu versio Ranskan maavoimien M693-tykistä.

Toimintaperiaate
----------------

Ase on varustettu kahdella 150 ammuksen lippaalla, jotka on sijoitettu putken kummallekin puolelle. Sähköinen ohjausjärjestelmä mahdollistaa kolme erilaista tulitustapaa: kertalaukauksen, kahdeksan laukauksen tai jatkuvan sarjatulen. Ampujan oikea käsi käyttää sähköistäliipaisinta. Lippaan valitsin on mekaaninen. Laukauksen jälkeen hylsy poistuu automaattisesti aseen alapuolella olevasta aukosta.

Suuntaaminen tapahtuu ampujan vartalon siirroin. Tähtäimenä on Boforsin 40 millimetrin ja Oerlikonin 20 millimetrin tykeissä käytetty optinen tähtäin.

Käyttö
------

Asetta on toimitettu Belgialle, Alankomaille, Pakistanille ja Indonesialle Tripartite-luokan aluksiin, Malawille *Kasungaan* ja Saudi-Arabialle NAJA 12 -luokkaan.

Ranskan laivastossa asetta on asennettu ainakin seuraaviin aluksiin:

* *Charles de Gaulle*
* Horizon-luokan fregatit
* La Fayette -luokan fregatit
* Floréal-luokan fregatit
* D'Estienne d'Orves -luokan korvetit
* Éridan-luokan miinantorjunta-alukset
* P400-luokan partioalukset
* Champlain-luokan kuljetusalukset

Tykki on myös käytössä Etelä-Afrikan CSH-2 Rooivalk -taisteluhelikopterissa.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **20 mm modèle F2**.
Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:20 mm modèle F2 gun
**Modern Mano Mano** on filippiiniläinen aseeton kamppailulaji.

Terminologiaa
-------------

*Mano y Mano* tai *Mano a Mano* on espanjankielinen termi tai sanonta joka englanniksi käännettynä on lähinnä *hand to hand*, suomeksi termin merkitys voisi olla esim. mies miestä vastaan. Termi kuvaa kilpailullista tilannetta, jossa kaksi vastustajaa yrittää saada toisensa pois pelistä.

Mano Mano kamppailussa
----------------------

Filippiiniläisissä kamppailutaidoissa ja –tyyleissä Mano Mano edustaa aseettomia tekniikoita. Filippiinien kamppailuperinteelle on tyypillistä käyttää aseita. Paikalliset tyylit, kuten Kali, Escrima, Kombatan, Arnis tai Balintawak sisältävät kaikki etenkin kepin ja veitsen tekniikoita. 

### Modern Mano Manon perusrunko

20 perusiskua käsin ja jaloin, 20 vapautumistekniikkaa ja hallintaotetta, 20 alasvientitekniikkaa, heittotekniikat, aseita vastaan puolustautuminen sekä Palit Palit -harjoitusmenetelmä.

Palit Palit
-----------

Palit Palitin perusidea lähtee torjunta-isku-torjunta –ajattelusta, jossa rytmisesti ja virtaavasti hyökätään ja torjutaan kaiken aikaa. Taitojen kehittyessä elementtejä lisätään, kunnes lähes kaikki hyökkäys- ja puolustustavat voidaan suorittaa Palit Palitin sisällä. Kaikki suoritteet tehdään aina sekä vasemmalta että oikealta. Torjunnat ja liikkuminen sopivat myös lyömäasetta tai veistä vastaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Modern Mano Mano Finland (Arkistoitu – Internet Archive)
* Modern Mano Mano Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
* Modern Mano Mano Ulvila (Arkistoitu – Internet Archive)
* Suurmestari Ernesto Presas jr. (Arkistoitu – Internet Archive)
* European Modern Mano Mano Association (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
**Olga Dmitrijevna Forš** (myös *Forsch*, ven. О́льга Дми́триевна Форш; 28. toukokuuta (J: 16. toukokuuta) 1873 Gunibin linnoitus Dagestanissa – 17. heinäkuuta 1961 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Olga Forš oli kenraali Dmitri Komarovin tytär. Hän kasvoi sisäoppilaitoksissa, opiskeli maalaustaidetta ja meni naimisiin upseerin kanssa. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1907.

Foršin tuotanto käsittää etupäässä historiallisia romaaneja ja kertomuksia. Romaani *Odety kamnem* ("Kiveen puetut", 1924–1925) kertoo venäläisen vallankumouksellisen Mihail Beidemanin kohtalosta, *Gorjatši tseh* ("Kuuma paja", 1926) vuosien 1905–1907 vallankumouksesta, trilogia *Radištšev* (1932–1939) Aleksandr Radištševista ja *Perventsy svobody* ("Vapauden esikoiset", 1950–1953) dekabristeista. Romaanin *Sovremenniki* ("Aikalaiset", 1926) aiheena ovat Nikolai Gogol ja tämän ystävä, taiteilija Aleksandr Ivanov. Romaanin *Mihailovski zamok* ("Mikaelinlinna", 1946) henkilöitä ovat arkkitehdit Vasili Baženov, Andrei Voronihin ja Carlo Rossi. Kirjailijan omakohtaisiin kokemuksiin perustuvat 1920-luvun kirjailijaelämää kuvaava *Sumašedši korabl* ("Hullu laiva", 1931) sekä symbolisteista kertova *Simvolisty* (myös *Voron*, "Korppi" 1933).

Lähteet
-------

1. ↑  *Russkije pisateli, XX vek. Biobibliografitšeski slovar. Tšast 2*, s. 509. Moskva: Prosveštšenije, 1998. ISBN 5-09-006995-6.
2. ↑  Kasack, Wolfgang: *Entsiklopeditšeski slovar russkoi literatury s 1917 goda*, s. 804. London: Overseas Publications Interchange, 1988. ISBN 0-903868-73-3.
3. ↑  *Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija, tom 27*, s. 556. Moskva: Sovetskaja Entsiklopedija, 1977.

Aiheesta muualla
----------------

* Kratkaja literaturnaja entsiklopedija (venäjäksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
**Olga Petrovna Bondarenko** (ven. Ольга Петровна Бондаренко, o.s. **Krenzer**, ven. Кренцер, s. 2. kesäkuuta 1960 Slavgorod, Altain aluepiiri, Venäjä) on venäläinen kestävyysjuoksija, joka voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1986 ja olympiakultaa vuonna 1988.

Neuvostoliittoa edustanut Bondarenko aloitti juoksu-uransa aikana, jolloin 3 000 metrin juoksu oli naisten pisin kilpailumatka. Bondarenko juoksi kuitenkin myös pidempiä matkoja ja teki 7. elokuuta 1981 10 000 metrin juoksussa epävirallisen maailmanennätyksen ajalla 32.30,8. IAAF aloitti myöhemmin samana vuonna noteeraamaan virallisia maailmanennätyksiä, ja 24. kesäkuuta 1984 Bondarenko juoksi Kiovassa ajan 31.13,78, joka oli virallinen maailmanennätys.

Bondarenko saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 1985 hopeaa 3 000 metrillä. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän voitti 3 000 metrin juoksun ja sijoittui 10 000 metrillä toiseksi. Sisäratojen MM-kilpailuissa 1987 Indianapolisissa Bondarenko saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti 10 000 metrillä olympiakultaa.

Lähteet
-------

1. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 7*, s. 269–270. Gummerus, 1986. ISBN 951-20-2759-3.
2. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 8*, s. 73. Gummerus, 1987. ISBN 978-951-20-2930-3.
3. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 9*, s. 283. Sporttikustannus Oy, 1988. ISBN 951-8920-00-1.
4. ↑  Siukonen, Markku & Ahola, Matti: *Urheilun vuosikirja 10*, s. 81. Sporttikustannus Oy, 1989. ISBN 951-8920-07-9.

  

Naisten 10 000 metrin juoksun olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1988: Olga Bondarenko |
1992: Derartu Tulu |
1996: Fernanda Ribeiro |
2000: Derartu Tulu |
2004: Xing Huina |
2008: Tirunesh Dibaba |
2012: Tirunesh Dibaba |
2016: Almaz Ayana |
2020: Sifan Hassan |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Liedakkalan Seurala** on Liedakkalan kylässä, Keminmaan kunnassa sijaitseva työväentalo. Seurala on osa Liedakkalan kylän merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.

Historiaa
---------

Alkuperäisen Seuralan rakennutti keräyksin ja talkoilla työväenyhdistys vuonna 1910. Rakennusta laajennettiin vuonna 1930. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1985, ja uusi Seurala rakennettiin vuonna 1991 Keminmaan kunnan omistamalle tontille noin 500 metrin päähän alkuperäisestä Seuralasta.

Rakennus
--------

Alkuperäinen talo oli yksikerroksinen, huopakatteinen, ulkopinnoiltaan vuoraamaton, punamullattu hirsitalo. Myös sisäseinät olivat vuoraamattomia. Talossa oli lautarakenteinen sisäkatto. Talon lämmitys hoidettiin kamiinoilla. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä eteinen.

Vasemmistoliiton Keminmaan työväenyhdistys ry rakensi uuden talon vuonna 1991. Talo on yksikerroksinen, puurunkoinen ja lautavuorattu. Sen on suunnitellut Mittatalo Oy. Rakennusta on laajennettu vuonna 1993 näyttämöllä ja vuonna 1994 punttisalilla. Rakennus on nykyaikainen, kytketty sähkö-,vesi- ja viemäriverkkoihin, lämmitysmuotona on sähkölämmitys, salissa on lattialämmitys. Seurala sijaitsee kunnan omistamalla noin 3 000 m²:n tontilla.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Talo oli työväenyhdistyksen omassa käytössä ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.

Nykyinen toiminta
-----------------

Talon nykyinen omistaja, Keminmaan kunta, on käyttänyt rakennusta muun muassa esikoulutoiminnassaan, ja se vuokraa tiloja kyläyhdistykselle ja Kivalo-opistolle ja muille toimijoille.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Lapin työväentalot: peruskartoitus 1997*. Kansantalojen Liiton Lapin Piirijärjestö ry, 1997.
2. 1 2  Kunta osti Seuralan *keminmaa.fi*. Viitattu 11.10.2022.
**Raimo Johannes Vuoristo** (s. 1. maaliskuuta 1943 Viipuri) on suomalainen rovasti ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1987–1995.

Elämä ja ura
------------

Viipurissa syntyneen Vuoriston perhe siirtyi jatkosodan loppuvaiheessa evakkona Korpilahden Moksin kylään, josta he muuttivat vuonna 1947 vanhempien töiden perässä Harjavaltaan. Perheen isä työskenteli Outokummun tehtailla ja äiti muun muassa Harjavallan sairaalan keittiössä.

Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Vuoristo valmistui teologian kandidaatiksi Turun yliopistosta 1970 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1972. Hän työskenteli Kiukaisten vt. kirkkoherrana 1970, Tyrvään vt. kappalaisena 1970–1971 sekä Punkalaitumen kappalaisena 1971–1973, ennen valintaansa Rauman kaupunki- ja maaseurakunnan kappalaiseksi 1974. Vuosina 1999–2003 Vuoristo toimi Rauman kirkkoherrana.

Vuoristo oli mukana Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton toiminnassa jo kouluvuosinaan. Raumalaisten sosialidemokraattien pyydettyä Vuoristoa ehdokkaaksi hän nousi eduskuntaan vuonna 1987. Kansanedustajana Vuoristo tunnettiin teologisesta lähestymistavastaan poliittisiin kysymyksiin. Hänen puheenvuorojaan luonnehdittiin filosofisiksi ja toisinaan jopa vaikeaselkoisiksi. Vuoristo jätti kansanedustajan tehtävät kahden eduskuntakauden jälkeen vuonna 1995 ja palasi kappalaisen virkaansa Raumalle. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuonna 1988.

Teokset
-------

* Virtanen, Pentti ; Vuoristo, Raimo: *Kotikirkko : välähdyksiä Rauman Pyhän ristin kirkosta*. Rauma: Raimo Vuoristo, 2003. ISBN 952-91653-0-7.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Raimo Vuoristo *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta. Viitattu 8.2.2009.
2. 1 2  Ristilä-Toikka, Marjo: Juhlien saarnaaja, rovasti Raimo Vuoristo on ylpeä juuristaan: Karjalaisuus maistuu hyvältä.  *Vpl. Pyhäjärvi*, 6.7.2018, nro 7, s. 5. Artikkelin verkkoversio (PDF). Viitattu 9.10.2020.
3. ↑  Raimo Vuoristo Rauman kirkkoherraksi *Yle Uutiset Satakunnan Radio*.  28.9.1999. Viitattu 6.11.2020.
4. ↑  Kirkkoherrat *Raumakuvasto*. JN-Kulttuurivideot. Viitattu 6.11.2020.
5. ↑  Sippola, Anna-Riitta: Pastorin työssä pääsee lähelle ihmistä.  *Helsingin Sanomat*, 11.3.1993, s. A4. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 9.10.2020.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Ugandan historia** kertoo Ugandan historiasta. 1000-luvun alkaessa Chifumbazen rautakautinen kulttuuri levisi koko itäisen ja eteläisen Afrikan alueelle. 1500-luvulla Tutseilla oli nykyisen Ugandan alueella useita kuningaskuntia. Niistä merkittävin oli Bunyoro, joka sijaitsi Albertinjärven länsipuolella. Tämä valtakunta oli vallassa 1700-luvulle. 1800-luvulla merkittävimmäksi valtakunnaksi nousi Bugandan kuningaskunta. Sen alue käsitti alunperin Victorianjärven seudun, mutta myöhemmin sen levisi laajemmalle. Tämän valtakunnan alueella käytiin kauppaa norsunluusta ja orjista. Lisäksi Ugandassa oli pieniä kuningaskuntia, joita olivat Busoga, Toro ja Ankole. Ensimmäiset Ugandaan saapuneet eurooppalaiset olivat tutkimusmatkailijoita, jotka etsivät Niilin alkulähteitä. He seikkailivat Ugandan alueella 1800-luvun puolivälissä. Tutkimusretkeilijöihin kuului muun muassa brittiläisen John Hanning Speken johtama joukko, joka löysi reitin Victorianjärvelle. 1800-luvulla Itä-Afrikan kauppakomppanialla oli Ugandan alueella merkittävä asema, mutta se ei loppujen lopuksi pystynyt ajamaan saavuttamiaan etuja. 1890 osa Ugandaa joutui Iso-Britannian hallintaan ja 1894 alueesta tehtiin brittiläinen protektoraatti. Siirtomaakaudella Ugandan alueen päälliköillä oli merkittäviä valtuuksia. Uganda itsenäistyi 1962 ja tämän jälkeen eri etnisten ryhmien väliset riidat tulivat esille. Tämän seurauksena maassa oli vuosikymmeniä Idi Aminin ja Milton Oboten hirmuhallinto. Tässä välissä 1979 Tansanian ja Ugandan kansallinen vapautusarmeija miehitti Ugandan. 1986 Yoweri Musevenin noustua valtaan Ugandassa siirryttiin hirmuvallasta demokraattisempaan hallintoon.

Lähteet
-------

1. ↑  Afrikkalainen rautakausi - 1.000 vuotta Afrikan kuninkaita *EFerrit*. Viitattu 8.7.2023.
2. ↑  Detlef Wienecke-Janz: *Maailmalla, Afrikka ja Oseania*, s. 160. Suomentanut Elina Eichhorn, Arto Häilä, Eija Kämäräinen, Riitta Virkkunen. Weilin+Göös, 2009. ISBN 978-951-0-33477-5.
**Ugab** on joki luoteisessa Namibiassa. Siinä on vettä vain ajoittain. Sen alajuoksu muodostaa Kunenen ja Erongon alueiden välisen rajan, mutta sen valuma-alue ulottuu myös Otjozondjupan alueelle. Ugabin alkulähde on lähellä Otavin kaupunkia. Sieltä joki kulkee Paresis- ja Fransfontein-vuorten kautta Luurankorannikolle ja edelleen Atlanttiin. Ugabin sivujokia ovat vasemmalla puolella Erundu-, Ozongombo-, Okomize- ja Uis-joet ja oikealla puolella Goantagab.

Ugab virtaa vain muutaman päivän vuodessa, mutta sen pinnanalainen vesi näkyy paikoitellen lammikkoina, ja Damaramaan eläimet saavat siitä paljon tarvitsemaansa vettä. Ugabin vuosittainen virtaama on 20 miljoonaa kuutiometriä, ja sen valuma-alueen arvioidaan olevan 24 800–29 355 km².

Ugabissa on paljon vettä maan alla, mistä syystä se on eräs Namibian tärkeimmistä joista. Sen pituus on 450 km, ja sen veden varassa ovat useat aavikon eläimet, kuten aavikkonorsut, kirahvit, vuoriseeprat ja maailman suurin villi pensassarvikuonojen populaatio. *Ugabin luonnonsuojelualue* perustettiin suojaamaan näiden harvinaisten eläinten tulevaisuutta.

Ugabin tienoon merkittäviä turistikohteita ovat Brandberg, Dorosin kraatteri, ja Vingerklip. Sen valuma-alueen kaupunkeja ovat Outjo ja Otjiwarongo sekä Kalkfeldin, Omatjetten ja Uisin kylät.

Joen varrella on mahdollista suorittaa vaelluksia, joiden matkalla ohitetaan hereroiden farmeja ja vaaleanpunaisesta graniitista muodostuneita jäännösvuoria, joita seudulla on siellä täällä. Nämä oudon muotoiset kalliot muodostavat tunnistettavia hahmoja, joista jotkut ovat myrkkysienten muotoisia, kun taas toiset muodostavat onttoja muodostelmia, kuten esim. *Kivettyneet haamut*.

Alueella kasvaa melko paljon eri kasveja. Osa niistä on villiä tupakkaa (*nicotiana glauca*). Alueella on myös akaasioita ja !Nara-pensaita (*Acanthosicyos horridus*), jotka ovat lähes lehdettömiä vihreitä kasvinvarsia, ja myös meloneita on mahdollista löytää.

Viitteet
--------

1. 1 2 3  Peter J. Jacobson, Kathryn M. Jacobson, Mary K. Seely: *Ephemeral rivers and their catchments: Sustaining people and development in western Namibia*, s. 136–137. Windhoek: Desert Research Foundation of Namibia, 1995. ISBN 9991670947. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.1.2022). (englanniksi)
2. ↑  ELECTIONS 2010: Erongo regional profile.  *New Era*,. Windhoek: Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.11.2010.  (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Strohbach, B.J.: Mapping the Major Catchments of Namibia.  *Agricola*, 2008, s. 63–73. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.1.2022.  (englanniksi)
4. ↑  Ozohere Camp Site | Damaraland | Namibia *namibweb.com*.  1998-2022. Viitattu 2.1.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ugab** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Ugab River
**Paul Satterfield** (s. 19. elokuuta 1960 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on 1/4-cherokeeintiaani.

Ura
---

Satterfield aloitti uransa pienissä rooleissa elokuvissa ja televisiossa, kuten teinidraamassa *Beverly Hills 90210*. Hän aloitti 1991 ABC:n saippuasarjassa *General Hospital*, jossa hän näytteli Paul Hornsbyn roolia vuoteen 1994. Sitten hän näytteli Jennifer Lopezin kanssa lyhyeksi jäänessä sarjassa *Hotel Malibu*. Saippuasarjassa *Savannah* Satterfield näytteli 1996.

Näyteltyään muutamissa elokuvissa Satterfield palasi saippuamaailmaan tohtori Pierce Pettersonin rooliin tv-sarjaan *Kauniit ja rohkeat*, jossa hän näytteli 1998–1999. Sen jälkeen hänellä oli vierailuroolit komediasarjassa *Will & Grace* ja brittiläisessä tapakomediassa *Paritellen*. Myöhemmin hän näytteli Jim Carreyn elokuvassa *Bruce – taivaanlahja*.

Sen jälkeen Satterfield on näytellyt tohtori Spencer Trumania ABC:n saippuasarjassa *One Life to Live*.

Hän on laulaja Rita Coolidgen sisarenpoika. Hän on ollut naimisissa Elizabeth Wellsin kanssa vuodesta 1996 lähtien ja pariskunnalla on kaksi lasta.

Aiheesta muualla
----------------

* Paul Satterfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
**Ugo Cerletti** (26. syyskuuta 1877 Conegliano, Italia – 25. heinäkuuta 1963 Rooma, Italia) oli italialainen neurologi, joka keksi psykiatriassa käytettävän sähköhoidon.

Cerletti opiskeli Roomassa ja Torinossa ja erikoistui neurologiaan ja neuropsykiatriaan. Rooman yliopistossa hän kehitti sähköhoidon eri mielenterveyden häiriöiden hoitokeinoksi. Keksintö teki hänet maailmankuuluksi.

Genovassa ja myöhemmin Roomassa Cerletti käytti sähköhoitoa epileptisten kohtausten aiheuttamiseksi koirissa ja muissa eläimissä. Idea sähköhoidon käyttämiseksi ihmisissä pohjautui Cerlettin havainnointiin, että epilepsia ja skitsofrenia eivät esiintyneet yhdessä. Cerletti käytti sähköhoitoa ensimmäistä kertaa ihmiseen Lucio Binin kanssa huhtikuussa 1938 potilaaseen, jolla oltiin diagnosoitu skitsofrenia, harhaluuloja, hallusinaatioita ja sekavuutta. Sarja sähkösokkeja toi potilaan tavalliseen mielentilaan.

Sähköhoito korvasi pian insuliinin ja kardiatsolin suosituimpana sokkihoitona ja siitä tuli tehokkain hoitokeino mielisairaalan potilaiden hillitsemisessä. Seuraavina vuosina Cerletti teki työtovereidensa kanssa kokeiluja tuhansilla sähkösokeilla satoihin eläimiin ja potilaisiin ja he pystyivät määrittämään sen hyödyllisyyden ja turvallisuuden kliinisessä tutkimustavassa, muun muassa skitsofreniassa, kaksisuuntaisessa mielialahäiriössä ja masennuksessa.

Cerletti sai Pariisin yliopistolta kunnia-arvon vuonna 1950.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ugo Cerletti *Whonamedit?*. Viitattu 3.4.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ugo Cerletti** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Uhattu** (*Victim*) on Basil Deardenin ohjaama brittiläinen jännitysdraama vuodelta 1961. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet
Janet Green ja John McCormick. Siinä salatun homoseksuaalisuutensa takia kiristyksen kohteeksi joutunutta huippulakimiestä esittää Dirk Bogarde ja hänen vaimoaan Sylvia Syms.

*Uhattu* oli maailman ensimmäinen englanninkielinen elokuva, jonka dialogissa käytettiin sanaa *homosexual*. Tästä syystä sen esittäminen kiellettiin Yhdysvalloissa. Elokuva oli yhteiskunnallinen puheenvuoro Britannian homoseksuaalisuuden kriminalisoinnin lopettamisen puolesta, koska silloinen lainsäädäntö antoi helppoja mahdollisuuksia homojen kiristämiseen.

Juoni
-----

Melville Farr on menestyvä lontoolainen asianajaja, joka elää näennäisen onnellisesti vaimonsa Lauran kanssa. Työväenluokkainen nuori homomies Boy Barrett, jota Farr on salaa tapaillut, pakoilee poliisia varastettuaan huomattavan summan rahaa työnantajaltaan maksaakseen kiristäjille, jotka ovat kuvanneet hänet ja Farrin yhdessä. Barrett yrittää saada apua Farrilta, mutta tämä torjuu hänen yhteydenottonsa koska pelkää hänen yrittävän kiristää itseään. Barrett hirttäytyy putkassa. Kuultuaan tästä Farr järkyttyy ja alkaa selvittää kiristysketjua Barrettin parturiystävän avulla, joka kuitenkin kuolee sydänkohtaukseen kun kiristäjä tulee rikkomaan hänen liikkeensä sisustusta. Ennen kuolemaansa parturimies ehtii soittaa Farrille ja kertoa erään kiristyksen kohteeksi myös joutuneen näyttelijämiehen nimen. Näyttelijä kieltäytyy yhteistyöstä ja sanoo maksavansa vaaditun summan pitääkseen seksuaalisuutensa salassa. Vähitellen Farrin kaksoiselämä alkaa selvitä hänen vaimolleen, joka jättää hänet. Farrin ansiosta kiristäjät tunnistetaan ja Farr päättää todistaa oikeudessa, vaikka se merkitsee hänen maineensa tuhoa ja lakiuransa loppua. Elokuvan lopulla vaimo lupaa palata Farrin luo kun kaikki on ohi. Viimeisessä kuvassa Farr polttaa kiristäjien ottaman kuvan hänestä ja Barrettista takassa.

Vastaanotto
-----------

Elokuva jakoi aikoinaan aiheensa takia mielipiteitä, mutta erityisesti Dirk Bogarden roolityötä pidettiin vaikuttavana. Elokuva vaikutti merkittävästi maan homoseksuaalisuuden dekriminalisointiin vuonna 1967.

*Helsingin Sanomien* Rauno Harjun mielestä Suomen televisiossa vuonna 1974 esitetty elokuva on "kiihkoton ja aiheeseensa asiallisesti suhtautuva kertomus". Elokuvan Suomen teatteriensi-ilta oli tammikuussa 1962.

Lähteet
-------

1. ↑  Ebert, Roger: Victim (1961) *Roger Ebertin muistosivusto*.  23.5.2004. Viitattu 30.8.2018. (englanniksi)
2. ↑  Kelly, Terence: Victim archive review: Dirk Bogarde fronts a courageous, landmark thriller (Julkaistu alun perin *Sight & Sound* -lehdessä syksyllä 1961) *BFI Film Forever -sivusto*. British Film Institute. Viitattu 30.8.2018. (englanniksi)
3. ↑  Harju, Rauno: Herrasmiehet ryöstöpuuhissa.  *Helsingin Sanomat*, 17.1.1975, s. 43. Näköislehden aukeama (tilaajille).
4. ↑  *Uhattu* Elonetissä. Esitystiedot.
**Totaalinen jalkapallo** (engl. *Total football*, holl. *Totaalvoetbal*) on jalkapallon pelitapa, jolle ominaista on, että pelaajat eivät ole perinteiseen tapaan sidottuja tiettyyn pelipaikkaan. Totaaliseen jalkapalloon liittyy tavallisesti tarkoin ennalta määritelty pelaajien välisen keskinäisen liikkumisen synkronointi. 

Totaalisen jalkapallon ajatuksen alkuunpanijana pidetään Jack Reynoldsia, joka valmensi Amsterdamin Ajaxia 33 vuoden ajan 1900-luvun alkupuolella. Lopullisesti käsitteen kehitti Reynoldsin aikana pelannut ja myöhemmin Ajaxin valmentajaksi tullut Rinus Michels, joka valmensi 1970-luvulla myös Alankomaiden maajoukkuetta. Samoihin aikoihin ukrainalainen Valeri Lobanovsky käytti vastaavanlaista systeemiä valmentaessaan Kiovan Dynamoa, nimittäen pelaajien tarkoin määriteltyihin liikkumisreitteihin perustuvaa systeemiä "sosialistiseksi kollektiivismiksi". 1970-luvulla Saksan jalkapallomaajoukkueen pelitapaa on vastaavasti luonnehdittu totaaliseksi jalkapalloksi. Nykyaikana vastaavaan periaatteeseen perustuvaa systeemiä on käyttänyt ja yhä kehittänyt muun muassa ranskalainen Arsene Wenger Arsenalissa.
Star vuodelta 1926.
**Star** oli vuosina 1922-1928 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki. Star-autoa valmisti Durant Motors -autotehdas. Star oli Durantin halvimpaan autoluokkaan suunnattu automerkki, ja se kilpaili Fordin kuuluisan T-mallin kanssa.

Englannissa Star-autoja myytiin nimellä Rugby , koska myös Englannissa valmistettiin Star-merkkistä autoa. Tekijänoikeus- ja selvyyssyistä samassa maassa ei voinut myydä eri valmistajien samanmerkkisiä autoja.

Muiden Durantin automerkkien tapaan Star-autoissa oli runsaasti alihankkijoiden valmistamia osia. Aluksi Star-autoissa oli nelisylinterinen moottori, vuodesta 1926 lähtien valmistettiin myös kuusisylinterisiä Star-autoja.

Vuonna 1928 Star-autot myytiin Durant-merkkisinä ja Star-merkki katosi Durantin automerkkien luettelosta. Muita Durantin automerkkejä olivat Flint, Locomobile ja kuorma-automerkki Mason.

Lähteet
-------

Mobilisti Senior 2/2013

### Viitteet

1. ↑  Mobilisti Senior 2/2013, sivu 43

Aiheesta muualla
----------------

* The Star Catalog
**Pystyssä kaiken aikaa** (engl. *Factotum*) on Charles Bukowskin vuonna 1975 julkaistu toinen romaani. Teos keskittyy Bukowskin omaelämäkerrallisen alter egon Henry Chinaskin nuoruusvuosiin 1940-luvun Yhdysvalloissa. Kirjailijan ammatista haaveileva Chinaski ajautuu työpaikasta toiseen, tekee kaikkea mitä eteen sattuu, mihin myös alkuteoksen nimi *Factotum* ('jokapaikan höylä') viittaa.

Norjalainen Bent Hamer on ohjannut kirjasta vuonna 2005 elokuvan *Factotum*. Chinaskin roolin näytteli Matt Dillon.

Kirjan on suomentanut Arto Häilä, ja sen on julkaissut suomeksi vuonna 1990 WSOY. WSOY julkaisi kirjan nidottuna painoksena vuonna 1997 ja loisto-pokkarina vuonna 2008.

Lähteet
-------

1. ↑  Dictionary.com, Factotum (englanniksi)
2. ↑  *Pystyssä kaiken aikaa*. (Factotum, 1975). Suomentanut Arto Häilä. WSOY, 1990. ISBN 951-0-16540-9.
3. ↑  Fennica-tietokanta, Pystyssä kaiken aikaa -teoksen suomennokset.[vanhentunut linkki]

Aiheesta muualla
----------------

* IMDB-tietokanta, Factotum (2005). (englanniksi)
**Lontoon Greenpeace** (engl. *London Greenpeace*) oli brittiläinen aktivistiryhmä, joka kannatti ympäristönsuojelua sekä anarkismia. Lontoon Greenpeace oli toiminnassa vuosina 1972-2001. Ryhmä nousi julkisuuteen 1990-luvulla, kun kaksi siihen kuulunutta aktivistia kieltäytyi pyytämästä pikaruokayhtiö McDonald'silta anteeksi yhtiötä kritisoineita lentolehtisiä. Tästä seurasi vuosien kestänyt oikeudenkäynti, joka tuli tunnetuksi nimellä McLibel (suom. *McHerjaus*). Vaikka Lontoon Greenpeacen aktivistit hävisivätkin oikeudenkäynnin, se aiheutti valtavaa vahinkoa McDonald'sin julkisuuskuvalle. 

Nimestään huolimatta Lontoon Greenpeacella ei ollut minkäänlaista yhteyttä huomattavasti tunnetumpaan Greenpeace-ympäristöjärjestöön. Tunnetumpi Greenpeace-järjestö perustettiin vuonna 1971, kun suuri ryhmä pienempiä ympäristöjärjestöjä, joista moni käytti nimessään jo tuolloin sanaa "Greenpeace", yhdistyivät. Lontoon Greenpeace halusi tarkoituksella pysyä itsenäisenä, eikä se sen takia koskaan liittynyt useiden muiden järjestöjen tapaan Greenpeaceen.

Lähteet
-------

1. ↑
**Lontoon näyttely** (*First Exhibition*) oli Lontoossa vuonna 1756, kun Kuninkaallinen taideseura avasi sarjassaan ensimmäisen taidenäyttelynsä. Palkintoja oli tarjolla seinävaatteiden, mattojen ja posliinin valmistusmenetelmien edistysaskeleista ja voittajat valittiin kilpailuun ilmoittautuneiden esineiden kesken. Näyttely oli avoin taideseuran jäsenille sekä heidän seuralaisilleen. Seura oli enimmäkseen kiinnostunut valmistusmenetelmien nopeudesta ja niiden tehokkaista käyttömuodoista, kuin niiden varsinaisesta taiteellisesta ulkoasusta. Taideseuran alkuaikoina palkintoja jaettiin nuorille oppilaille käytännöllisistä asioista, kuten esimerkiksi Englannin laivaston tammien istuttamisesta, sekä tekstiilien värjäyksestä.*lähde?*

Tämä 1700-luvun näyttely oli luonteeltaan erilainen kuin kansainväliset maailmannäyttelyt, joista ensimmäinen järjestettiin Lontoon Crystal Palacessa vuonna 1851. Vuoden 1851 näyttelyssä pyrittiin tuomaan esille ulkomaalaisia tuotteita, ja puolet näyttelytilasta oli varattu Brittiläisen imperiumin tuotteille, puolet maailman muille maille.

Taideseura järjesti vuonna 1760 ensimmäisen näyttelyn, joka esitteli senhetkisten taiteilijoiden teoksia, ja vuonna 1761 teollisuuden saavutuksia esittelevän näyttelyn.

Lähteet
-------

1. ↑  The Great Exhibition of 1851 Duke Magazine
2. ↑  Tonkin, B: The Great Exhibition of the Works of Industry of all Nations (Arkistoitu – Internet Archive) Exhibition Study Group
3. ↑  Timeline (Arkistoitu – Internet Archive) Royal Society of Arts
Kartta alueesta
**Lontoon olympiapuisto** on vuoden 2012 kesäolympialaisia ja kesäparalympialaisia varten rakennettu alue Stratfordissa, Lontoossa. Alueelle rakennettiin urheilijoiden olympiakylä ja lukuisia kilpailupaikkoja, mukaan lukien Olympiastadion ja Aquatics Centre. Olympiapuistoon rakennettiin 115 metriin kohoava intialaisen taiteilijan Anish Kapoorin suunnittelema näköalatorni, ArcelorMittal Orbit. Rakennelmassa on kaksi näköalatasannetta ja ravintola. Tornin kustannusarvio on 22,7 miljoonaa puntaa, josta maailman suurin teräsyhtiö ArcelorMittal maksaa 19,6 miljoonaa puntaa. Puistossa sijaitsi myös olympiakisojen mediakeskus International Broadcast Centre. Olympialaisten jälkeen alue sai uudeksi nimeksi *Queen Elizabeth Olympic Park*.

### Queen Elizabeth Olympic Park

Queen Elizabeth Olympic Park avattiin yleisölle huhtikuussa 2014. Alue oli ennen olympialaisia joutomaata, jolla oli sata vuotta aiemmin ollut maailman suurin satamakompleksi. Puistoon ei ole pääsymaksua, mutta Copper Boxissa sijaitseva kuntosali, velodromi sekä vesiurheilukeskus ovat maksullisia. Itse olympiastadion on vielä suljettuna, mutta vuonna 2016 se siirtyy West Ham Unitedin käyttöön. 

Aquatics Centre (vasemmalla), ArcelorMittal Orbit (keskellä), Olympiastadion (taustalla, oikealla) ja Water Polo Arena (edessä, oikealla) nähtynä Westfield Stratford City -kauppakeskuksesta toukokuussa 2012.Aquatics Centre (vasemmalla), ArcelorMittal Orbit (keskellä), Olympiastadion (taustalla, oikealla) ja Water Polo Arena (edessä, oikealla) nähtynä Westfield Stratford City -kauppakeskuksesta toukokuussa 2012.

Lähteet
-------

1. ↑  Lontoon olympiapuistoon kohosi 115-metrinen torni  11.5.2012. Helsingin Sanomat.  Arkistoitu 16.5.2012. Viitattu 24.5.2012.
2. ↑  Games site renamed the Queen Elizabeth Olympic Park  7.10.2010. BBC News. Viitattu 24.5.2012.
3. ↑  Anna Mård: Itälontoolaiset nauttivat uusista leikkipaikoista.  *Aamulehti*, 13.6.2014, s. A22.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lontoon olympiapuisto**.
Lontoon muurin seinää
Muuri Lontoon suuren palon aikaan vuonna 1666.
**Lontoon muuri** oli puolustusmuuri, jonka roomalaiset rakensivat silloisen strategisesti tärkeän Londiniumin satamakaupungin ympärille vuonna 200. Tämä muuri määritteli suurelta osin Lontoon Cityn rajat myöhemmälle keskiajalle saakka, jolloin väestönkasvu ja kaupunkien kehitys kaupungin ympärillä hämärsi rajaa.

Kuten useimmat muut Englannin kaupunginmuurit, Lontoon muuria ei suurelta osin enää ole olemassa, sillä suurin osa sen perustuksista ja / tai säilyneistä rakenteista on joko hautautunut maan alle tai purettu. 1700-luvulta lähtien Lontoon Cityn laajentuessa suuri osa muurista, mukaan lukien kaupungin portit, purettiin liikenteen sujuvuuden parantamiseksi.

London Wall niminen katu kulkee Lontoon muurin pohjoisosan kehää.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mann, Emily: In Defence of the City: The Gates of London and Temple Bar in the Seventeenth Century.  *Architectural History*, 2006/ed, 49. vsk, s. 75–99.  Cambridge University Press. doi:10.1017/S0066622X00002719. ISSN 0066-622X. Artikkelin verkkoversio.  (englanniksi)
2. ↑  The Seven Gates of London *Inspiring City*.  13.4.2013. Viitattu 19.8.2022. (englanniksi)
3. 1 2  Johnson, Ben: London's Roman City Wall Walk *Historic UK*. Viitattu 19.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lontoon muuri** Wikimedia Commonsissa
**Stavrós** (kreik. Σταυρός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ithakan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ithakan kuntaan, Ithakan alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Stavrós muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Σταυρού, *Topikí Koinótita Stavroú*). Kylän väkiluku on 366 (vuonna 2011).

Stavróksen kylää.
Stavróksen kylä sijaitsee Ithakan pohjoisosassa noin 17 kilometriä pohjoisluoteeseen saaren pääkylästä Vathýsta. Se on rakennettu noin 110 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Stavrós on saaren pohjoisosan keskus. Se on syntynyt 1500-luvulla, kun muiden kylien asukkaat hakivat turvallisempaa paikkaa merirosvojen vuoksi. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Vapahtajan kirkastumisen (*Metamórfosi tou Sotíra*) kirkko, Stavróksen arkeologinen museo sekä Odysseuksen patsas. Kylän vanha rakennuskanta on uusklassisia kartanoita. Stavróksesta pohjoiseen sijaitsee Odysseuksen palatsiksi kutsuttu arkeologinen kohde.

Lähteet
-------

1. 1 2  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Σταυρός *Ithaca.gr*. Viitattu 7.9.2020.
3. ↑  Ithaca Stavros *Greeka.com*. Viitattu 7.9.2020.
4. ↑  Stavros *TerraBook*. Viitattu 7.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stavrós** Wikimedia Commonsissa
**Max Vola** (oikealta nimeltään **Max Volanen**, s. 1983 Jyväskylä) on suomalainen räppäri, laulaja-lauluntekijä ja muusikko. 

Vola esiintyi yhtenä tähtituomareista Nelosen *All Together Now Suomi* -musiikkiviihdeohjelmassa, joka alkoi lokakuussa 2020.

Ura
---

Max Volan debyyttisingle "Hurrikaani" ilmestyi toukokuussa 2020. Artisti oli ollut syyskuussa 2017 lomamatkalla Miamissa hurrikaani Irman iskiessä, ja single syntyi siitä kokemuksesta. Max Volan toinen single "Hyeenat syö kyyneleitä" julkaistiin lokakuussa 2020, ja se käsittelee koulukiusaamista. Volanen on kirjoittanut kappaleita myös muille artisteille sekä erilaisiin teatteriprojekteihin. Volanen teki musiikit muun muassa Teatterikoneelle "Ja pullukka oli leppoisa"-monologiin.

Yksityiselämä
-------------

Volasen varhaislapsuuteen kuului hylkäämisiä, biologisten vanhempien päihteidenkäyttöä, rikoksia ja väkivaltaa. Kolmevuotiaana Max pääsi adoptioperheeseensä jossa kasvoi ainoana lapsena. Max kiinnostui musiikista jo lapsena, ja sävelsi kirjoittamiaan runoja pianolla. Laulaminen ja kappaleiden tekeminen muodostuivat pian elinehdoksi. Maxin yksi varhaisimmista laulunopettajista oli Virpi Kätkä. Max löysi rap-lyriikan kiinnostuttuaan sen yhteiskunnallisesta merkityksestä ja erilainen yhteiskunnan tarkastelu on kuultavissa myös hänen omissa sanoituksissaan.

Max on korjannut sukupuolensa vuonna 2007.

Diskografia
-----------

### Singlet

* "Hurrikaani" (2020)
* "Hyeenat syö kyyneleitä" (2020)

Lähdeluettelo
-------------

1. 1 2 3 4  Metso, Riina-Maria: Äitinsä tytär ja poika.  *Me Naiset*, 1.7.2020, nro 27, s. 50-55.  Sanoma Osakeyhtiö.
2. 1 2 3  Nelosen tähtituomarina esiintyvä Max Vola julkaisi uutta musiikkia *Takahuone*.  15.5.2020. Viitattu 27.11.2020.
3. ↑  Juuti, Mikko: Tällaista ei ole Suomessa ennen nähty! All Together Now Suomen 100 hengen tuomaristo on täynnä tähtiä *Ilta-Sanomat*.  3.2.2020. Viitattu 27.11.2020.
4. ↑  Aflecht, Tuomas: Suomalaismuusikko lähti lomalle, mutta joutuikin keskelle hurrikaania eläen viikon pelkän mehun varassa – kertoo nyt rankasta kokemuksestaan *Rumba*.  24.5.2020. Viitattu 27.11.2020.
5. 1 2  Nelosen tähtituomarinakin toimiva Max Vola ottaa musiikillaan kantaa koulukiusaamiseen *Suomi Viihde*.  Arkistoitu 26.2.2021. Viitattu 27.11.2020.
6. ↑  Röppänen, Päivi: Väkevää ja valloittavaa – arviossa Jyväskylän Teatterikoneen 5MONOLOGIA *Kulttuuritoimitus*.  20.10.2020. Viitattu 27.11.2020.
7. ↑   "Puoli seitsemän | Max Vola". fi
**Soppikylä** oli Kivennavan pitäjän kylä Karjalankannaksella. Kylässä oli 18 taloa, joista talvisodan syttyessä oli 14 asuttuna. Soppikylä sijaitsi aivan rajan tuntumassa Vehmaisten ja Räikkylän välissä hieman syrjässä maantiestä.

Nykyisin kylän kohdalla ei ole asutusta.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  *Kivennapa kylästä kylään*, Kivennapalaisten pitäjäseura ry, 1987 s. 194-197 ISBN 951-99842-3-2

Aiheesta muualla
----------------

* VirtuaaliKivennapa *kivennapa.fi*. Viitattu 14.12.2015.

Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Kivistä ja soraista aavikkoa, taustalla kohoaa kallio.
Hoggarin eli Ahaggarin alueen kivikkoista *reg*-tasankoa
Sora- ja kivikkoaavikkoa Saharassa
**Sora-aavikko** ja kivikkoaavikko ovat hiekattomia aavikkoalueita, joilla peruskallio ei ole ainakaan jatkuvana pinnassa, ja jossa ei ole hiekkaa. Ne ovat yleensä melko tasaisia. Näistä aavikoista käytetään arabiankielistä nimeä *reg*, *serir*, ja berberikielessä nimitystä *idehan*. *Reg* on karkeaa soraa ja kiviä sisältävä tasanko, *serir*issä on pyöreäkivistä somerikkoa. Saharan reg-alueet ovat erityisen kuolleita seutuja, jotka Saharassa liikkuvat tuaregipaimentolaiset ohittavat nopeasti

Soraiset ja kivikkoiset aavikkoalueet lienevät yleisimpiä aavikoita. Ne muodostavat Saharan pinta-alasta 50–70 %.*lähde?* Loppu Saharasta on hiekka-aavikkoa, vuoria ja muita kallioisia aavikoita sekä keitaita. Saharan regit ovat muun muassa mustia, punertavia ja ruskeita riippuen pohjakivilajista. Tunnettuja sora-aavikoita ovat muun muassa 320 000 km² alainen Tanezrouft Etelä-Algeriassa ja Pohjois-Malissa Ahaggarvuorten länsipuolella. Suuri on myös Libyan reg, jonka ala on 540 000 km². Asumaton Tanezrouft on hyvin kuiva ja siellä ei ole kasveja; se on yksi kuolleimmista paikoista maailmassa. Alueella ei ole vettä, eikä selviä maamerkkejä. Tanezrouft nousee kohti itäisiä Ahaggervuoria. Tanezrouftin sisällä on kaksi pientä hiekka-aavikkoa, Erg Mehedjibat ja Erg Tassegefit.

Melko tunnettu kivikkoinen ja sorainen aavikko on Perun Nazcan lähellä sijaitseva kuiva alue, missä intiaanit tekivät suuria kuvioita nostelemalla niiden kohdalta sivuun tummia kiviä, jolloin vaalea pohja paljastui. Muilla taivaankappaleilla on Saharan soraisten ja kivisten aavikoitten tyyppisiä alueita muun muassa Marsissa, Venuksessa ja Saturnuksen kuussa Titanissa.

Lähteet
-------

* Swift, Jeremy: *Sahara*. Maailman villi luonto/Time-Life-kirjat. Suomentanut Ilona Sevelius. WSOY, 1982. ISBN 951-0-10936-3.

### Viitteet

1. ↑  Summary: Desert Pavement *tec.army.mil*.  1.12.2010.  Arkistoitu 1.12.2010. Viitattu 8.7.2018.
2. ↑  Desert pavement *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 8.7.2018. (englanniksi)
3. ↑  Swift 1982, s. 152, 22.
4. ↑  Reg *Targui*.  Arkistoitu 27.1.2021. Viitattu 8.7.2018.
5. ↑  Plate E-7 Tanezrouft Basin *geoinfo.amu.edu.pl*.  12.11.1972. Viitattu 8.7.2018.
6. ↑  Stone Pavements *Len Milich*.  5.10.1998. Viitattu 8.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Sora-aavikko**.
* Misachi, John: Aeolian Landforms: What Is A Desert Pavement? *WorldAtlas.com*.  25.4.2017. Viitattu 08.07.2018.
* Alden, Andrew: Theories of Desert Pavement *ThoughtCo*.  6.7.2017. Viitattu 08.07.2018.
* Kettler, Bill: Desert Pavement Formation *Southwest Backcountry*.  11.3.2009. Viitattu 08.07.2018.
* Seonga, Yeong Bae & Dornb, Ronald I. & Yu, Byung Yong: Evaluating the life expectancy of a desert pavement.  *Earth-Science Reviews*, 2016, 162. vsk, nro 26, s. 129–154. doi:10.1016/j.earscirev.2016.08.005. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 8.7.2018.
Vuoden 1951 kansainvälisen nuorisofestivaalin ohjelmaa silloisella *Walter-Ulbricht-Stadionilla*.
**Stadion der Weltjugend** ("Maailmannuorison stadion") oli Itä-Berliinissä Mitten kaupunginosassa Chausseenstrassen varrella vuosina 1950–1992 käytössä ollut urheilustadion. Se sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä Berliinin muurista.

Stadionin suunnittelivat Selman Selmanagić ja Reinhard Ligner. Se rakennettiin vain puolessa vuodessa ja avattiin 20. toukokuuta 1950 nimellä *Walter-Ulbricht-Stadion* silloisen Itä-Saksan johtajan Walter Ulbrichtin mukaan. Paikalla aiemmin sijainneet, toisessa maailmansodassa tuhoutuneet kasarmit olivat olleet kaartinfusilieerirykmentin ja sittemmin poliisin käytössä.

Stadionilla järjestettiin vuosien 1951 ja 1973 kansainvälisten nuorisofestivaalien päätapahtuma, ja jälkimmäisen tapahtuman yhteydessä se sai myös nimen *Stadion der Weltjugend*. Laajennusten jälkeen stadionin pinta-ala oli 131 000 m² ja sinne mahtui noin 50 000 katsojaa. Se oli Itä-Berliinin suurin urheilupaikka. Siellä järjestettiin myös vuosittain FDGB-Pokal-jalkapalloturnauksen loppuottelu.

Stadion der Weltjugend purettiin vuosina 1992–1994, sillä sen paikalle suunniteltiin uutta urheilustadionia siltä varalta, että Berliinille myönnettäisiin vuoden 2000 kesäolympialaiset. Hanke ei kuitenkaan toteutunut. Stadionin paikalla oli sen jälkeen väliaikaisia urheilupaikkoja. Paikalle rakennettiin vuosina 2006–2017 Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin rakennuskompleksi, joka otettiin käyttöön vuonna 2019.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Stadion der Weltjugend (saksaksi) Berliner Bezirkslexikon Mitte. Viitattu 13.8.2014.
2. 1 2  Emily Schultheis: World’s biggest intelligence headquarters opens in Berlin (englanniksi) The Guardian 8.2.2012. Viitattu 4.1.2023.
3. ↑  Ian Allen: German chancellor inaugurates world’s largest spy agency headquarters in Berlin (englanniksi) Intelnews 13.2012. Viitattu 4.1.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stadion der Weltjugend** Wikimedia Commonsissa
**Stadion Poljud** (alun perin *Gradski stadion u Poljudu*, engl. *City Stadium in Poljud*) on monikäyttöinen urheilustadion Splitissä, Kroatiassa. Stadion rakennettiin vuoden 1979 Välimeren kilpailuja varten. Jalkapallon ja Välimeren kilpailujen lisäksi järjestetty yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1990 sekä yleisurheilun maanosien cup vuonna 2010. Stadionin on suunnitellut Boris Magaš ja sen omistaa Splitin kaupunki.

Nykyisin stadionin pääasiallisena käyttäjänä on Kroatian pääsarjassa pelaava jalkapalloseura HNK Hajduk Split, joka on pelannut kotiottelunsa stadionilla sen valmistumisesta saakka. Lisäksi Kroatian jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla kesäkuuhun 2015 mennessä 10 maaottelua.

Stadionille mahtuu nykyisin 35 000 katsojaa. Stadionin valmistuessa vuonna 1979 kapasiteetti oli 55 000 ja se kasvoi 62 000 katsojaan 1980-luvulla. Stadion on Kroatian toiseksi suurin.

Stadionia uudistettiin vuoden 2010 maanosien cupia varten. Uudistuksissa juoksuradat saivat uuden pinnan, minkä lisäksi katsomoita paranneltiin.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stadion Poljud
2. ↑  Budget airline football - Football in Split
3. ↑  New seating boxes in Poljud stadium coming soon

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stadion Poljud** Wikimedia Commonsissa
**Stadio Artemio Franchi** on jalkapallostadion, joka sijaitsee Firenzessä Italiassa. Italian pääsarjassa pelaava ACF Fiorentina pelaa stadionilla kotiottelunsa. Stadion on rakennettu vuonna 1931 ja sen kapasiteetti on 47 282. Stadion tunnettiin alkujaan nimellä *Stadio Giovanni Berta* ja sittemmin *Stadio Comunale*, kunnes se nimettiin vuonna 1991 entisen Italian jalkapalloliitton presidentin Artemio Franchin kunniaksi.

Stadionilla on pelattu vuosien 1934 ja 1990 jalkapallon MM-kisojen otteluita.

1934 MM-kilpailuiden ottelut Stadio Giovanni Bertalla
-----------------------------------------------------

Stadio Giovanni Bertalla pelattiin vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden ensimmäisen ja toisen kierroksen ottelu sekä puolivälieräotteluita.

| Päivä | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 27. toukokuuta 1934 |  Saksa | 5–2 |  Belgia |
| 31. toukokuuta 1934 |  Saksa | 2–1 |  Ruotsi |
| 31. toukokuuta 1934 |  Italia | 1–1 |  Espanja |
| 1. kesäkuuta 1934 |  Italia | 1–0 |  Espanja |

1990 MM-kilpailuiden ottelut Stadio Comunalella
-----------------------------------------------

Stadio Comunalella pelattiin vuoden 1990 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden A-lohkon otteluita sekä puolivälieräottelu.

| Päivä | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 9. kesäkuuta 1990 |  Yhdysvallat | 1–5 |  Tšekkoslovakia |
| 15. kesäkuuta 1990 |  Tšekkoslovakia | 1–0 |  Itävalta |
| 19. kesäkuuta 1990 |  Itävalta | 2–1 |  Yhdysvallat |
| 30. kesäkuuta 1990 |  Jugoslavia | 0–0 |  Argentiina |

Lähteet
-------

1. ↑  World Cup 1934 finals RSSSF. Viitattu 7.7.2011. (englanniksi)
2. ↑  World Cup 1990 RSSSF. Viitattu 7.7.2011. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stadio Artemio Franchi (Firenze)** Wikimedia Commonsissa

Serie A:n stadionit kaudella 2015–2016
Azzurri d’Italia (Bergamo) • Bentegodi (Verona) • Braglia (Modena) • Castellani (Empoli) • Dall’Ara (Bologna) • Ferraris (Genova) • Franchi (Firenze) • Friuli (Udine) • Juventus Stadium (Torino) • Mapei Stadium (Reggio nell’Emilia) • Matusa (Frosinone) • Olimpico (Rooma) • Olimpico (Torino) • Renzo Barbera (Palermo) • San Paolo (Napoli) • San Siro (Milano)