recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert M. Cover** (30. heinäkuuta 1943 Boston, Massachusetts – 18. heinäkuuta 1986 Middletown, Connecticut) oli yhdysvaltalainen oikeustietelijä.

Cover suoritti alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts) Princetonin yliopistossa vuonna 1965 ja oikeustieteellisen kandidaatin tutkinnon Columbian yliopistossa vuonna 1968. Hän toimi Columbian yliopistossa vuosina 1968–1971 ja Yalen yliopistossa vuosina 1972–1986 sekä vierailevana luennoitsijana Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa vuosina 1971–1972. Cover käsitteli opetuksessaan ja kirjoituksissaan oikeushistoriaa, valtiosääntöoikeutta ja oikeusfilosofiaa. Hän kirjoitti kaksi teosta, *Justice Accused: Antislavery and the Judicial Process* (1975) ja *The Structure of Procedure* (1979). Cover oli juutalainen, ja tämä tausta vaikutti hänen tutkimukseensa ja yhteiskunnalliseen toimintaansa.

Violence and the Word
---------------------

Cover tunnetaan etenkin klassikon aseman saavuttaneesta artikkelistaan *Violence and the Word* (1986). Artikkelissa hän analysoi yksityiskohtaisesti oikeuden väkivaltaisuutta.

Cover esitti, että oikeus ja sen tulkinta on aina väkivaltaista sekä konkreettisesti että symbolisesti. Oikeuden konkreettinen väkivaltaisuus viittaa siihen, että oikeus mahdollistaa väkivallan kohdistamiseen ihmisiin, kun taas oikeuden symbolinen väkivaltaisuus viittaa siihen, että oikeus pakottaa kaikille yhteiskunnan jäsenille yhden ainoan oikean normatiivisen maailman sekä sivuuttaa ja tuhoaa yhteiskunnan muut normatiiviset maailmat. Oikeudellisessa ratkaisutoiminnassa on Coverin mukaan kyse käytännöllisestä toiminnasta, joka on suunniteltu uhkaamaan väkivallalla ja käyttämään väkivaltaa tehokkain keinoin. Hän korosti, että tuomarin tuomiot saavat käytännön merkityksensä vasta osana eri oikeudellisten toimijoiden muodostamaa verkostoa, joka panee täytäntöön tuomioiden väkivaltaiset seuraukset, minkä vuoksi tuomarin tulee huomioida tämä ympäröivä yhteiskuntatodellisuus ratkaisutoiminnassaan. Cover piti suotavana sitä, että yhteiskunnassa väkivaltaiset teot toteutetaan oikeuden kautta useiden toimijoiden yhteistoimintana, mutta arvosteli oikeusteoriassa yleistä tapaa tarkastella ratkaisutoimintaa pelkästään tekstien kielellisenä tulkintana erillään yhteiskunnallisesta kontekstista.

Lähteet
-------

1. ↑  Robert M. Cover Dies; Legal Scholar at Yale *The New York Times*.  20.7.1986. Viitattu 9.11.2023. (englanniksi)
2. ↑  Tribute to Robert M. Cover.  *The Yale Law Journal*, 1986, nro 8. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  Life and Work of Robert M. Cover Examined in New Journal Issue *Yale Law School*.  9.6.2022. Viitattu 8.11.2023. (englanniksi)
4. 1 2  Lindroos-Hovinheimo, Susanna: *Oikeuden rajoilla*, s. 100–106. Helsinki: Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2014.
**Muhammad Deif** (s. 1965) on palestiinalaisen Hamas-terrorisrijärjestön sotilaallisen siiven eli Izz ad-Din al-Qassam -prikaatien johtohahmo.

Elämäkerta
----------

Muhammad Deifin elämästä tiedetään varmuudella vain suhteellisen vähän. Israelissa ja palestiinalaisissa medioissa hänen on usein sanottu syntyneen Khan Yunisin pakolaisleirillä tuolloin Egyptin hallitsemalla Gazan kaistalla vuonna 1965. Hänen alkuperäinen nimensä oli Muhammad Diab Ibrahim al-Masri. Nykyisin käytetty nimi "Deif" tarkoittaa vierasta ja se viittaa kiertelevään elämäntyyliin Israelin ilmaiskuja paossa.

Deif liittyi Hamas-järjestöön 1980-luvun lopulla. Hän kuului Hamasin sotilaalliseen siipeen Izz ad-Din al-Qassam -prikaatit ja yleni nopeasti järjestön arvoasteikossa. Hamasissa hän tutustui myös järjestön radikaaleimpiin siipiin, kuten Yehya Ayyashiin. Ayyash toteutti 1990-luvun alussa sarjan busseihin kohdistuneita pommi-iskuja Israelissa. Ayyash kuoli Israelin toteuttamassa salamurhassa vuonna 1996. Kuolemaa seurasi uusia pommi-iskuja, joista on joskus syytetty Ayyashin suojattina pidettyä Deifiä.

Deif nousi vuonna 2002 Hamasin sotilaallisen siiven komentajaksi sen edellisen komentaja Salah Shehadehin kuoltua salamurhassa vuonna 2002. Sittemmin Deif oli suunnittelemassa Hamasin tunnetuksi tulleita Qassam-raketteja, sekä Gazan kaistalla kulkevaa tunneliverkostoa. 2000-luvulla Israel teki ainakin neljä Deifiin kohdistunutta salamurhayritystä. Deif ei kuollut, mutta hän kärsi huomattavia vammoja. Deif menetti muun muassa toisen silmänsä. Israelin hyökättyä Gazan kaistalle vuonna 2014 Deif yritettiin surmata vielä viidennen kerran. Tuolloin tehtiin ilmaisku Deifin kotiin Sheikh Radwanin kaupunginosaan Gazassa. Deif itse ei itse kuollut, mutta surmansa sai hänen vaimonsa Widad ja parin poika Ali. Yhdysvaltain ulkoministeriö kuvaili tuolloin Deifia Hamasin strategian suunnittelijaksi ja hänet luokiteltiin terroristiksi syyskuussa 2015.

Vuonna 2021 tilanne Gazan kaistalla kärjistyi uudestaan. Alueelta ammuttiin raketteja Israeliin ja Israel vastasi omilla ilmaiskuillaan. Deifin kuvailtiin olleen tuolloin Hamasin sotilasoperaatioiden johdossa. Deif yritettiin jälleen surmata kahteen eri otteeseen siinä onnistumatta. Lokakuussa 2023 Deif julisti hyökkäyksen Israeliin, jonka aikana Hamasin taistelijat ampuivat tuhansia raketteja Israeliin sen taistelijoiden tunkeutuessa samalla israelilaisiin kapunkeihin ja kyliin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Joshua Nevett: Mohammed Deif: The one-eyed Hamas chief in Israel's crosshairs *BBC News*. BBC. Viitattu 3.6.2021. (englanniksi)
2. ↑  Terrorist Designations of Yahya Sinwar, Rawhi Mushtaha, and Muhammed Deif U.S. Department of State. Viitattu 3.6.2021. (englanniksi)
3. ↑  Einav Halabi: Shadowy Hamas military leader: 'We warned the enemy' Ynet News. Viitattu 7.10.2023. (englanniksi)
**Formosa Television** (kiin.: 民間全民電視公司; pinyin: *Mínjiān Quánmín Diànshì Gōngsī*, lyhyemmin vain **FTV** tai kiin.: 民視; pinyin: *Mínshì*) on taiwanilainen televisiokanava, jonka pääkonttori sijaitsee Taipeissa.

Televisiokanava aloitti toimintansa 27. maaliskuuta 1996, ja lähetykset alkoivat 11. kesäkuuta seuraavana vuonna Taipeissa. Alueella oli paljon hokkieninkielistä väestöä, minkä vuoksi FTV on alusta alkaen tuottanut suurimman osan sisällöstään hokkieniksi. Se oli myös ensimmäinen televisiokanava, joka käytti kieltä pääuutisissaan. Lisäksi kanava tuottaa myös jonkin verran englanninkielisiä uutisia.

Aiheesta muualla
----------------

* Kanavan kotisivut (kiinaksi)

Lähteet
-------

1. ↑  Formosa Television | MEDIA / Television *Directory of Taiwan*.  2023. Viitattu 4.5.2023. (englanniksi)
2. ↑  Formosa Television in Linkou District, Touhu, Taiwan *travel.sygic.com*.  2023. Viitattu 4.5.2023. (englanniksi)
3. ↑  頭條新聞 Headline News *english.ftvnews.com*.  2023. Viitattu 5.5.2023. (englanniksi)
**Trípolin arkeologinen museo** (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Τρίπολης, *Archaiologikó Mouseío Trípolis*) on arkeologinen museo Trípolin kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Arkadian alueyksikön alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Historia ja rakennus
--------------------

Museo on avattu vuonna 1986. Se toimii Trípolin keskustassa sijaitsevassa kaksikerroksisessa uusklassisessa rakennuksessa, jonka on suunnitellut Ernst Ziller ja joka toimi alun perin sairaalana vuodesta 1913. Museossa on parikymmentä näyttelysalia.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä eri puolilta Arkadiaa. Ajallisesti ne ulottuvat neoliittiselta kaudelta 4000 eaa. roomalaiselle kaudelle. Neoliittisen kauden kohteisiin lukeutuu Sfakovoúni Gortynían Vytínassa, josta on löydetty Arkadian vanhin linnoitettu asutus. Mykeneläisen kauden löytöjä on muun muassa Gortynían Palaiókastron mykeneläiseltä hautausmaalta. Klassisen antiikin löytöjä on muun muassa Asean, Lykosuran, Mantineian, Megalopoliin, Tegean ja Thelpusan kaupungeista. Roomalaisen kauden löytöjä on muun muassa Herodes Atticuksen huvilasta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, figuriineja eli pienoispatsaita, keramiikkaa ja metalliesineitä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Αρχαιολογικό Μουσείο Τρίπολης Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. Viitattu 8.11.2023.
2. 1 2 3  Αρχαιολογικό Μουσείο Τρίπολης (Φυλλάδιο) *Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού*. Viitattu 8.11.2023.
3. ↑  Αρχαιολογικό Μουσείο Τρίπολης *Archaeological Museum*. Viitattu 8.11.2023.
Canon PowerShot A75-digitaalikamera
**Canon PowerShot A75** on Canonin Powershot-tuoteperheen julkaisema digitaalikamera. Se on varustettu muun muassa 3,2 megapikselin CCD-kennolla, 3-kertaisella optisella zoomilla, 1,8 tuuman TFT-näytöllä, 9 pisteen AiAF-automaattitarkennuksella ja 13 kuvausohjelmalla. Kamera toimii neljällä AA-kokoisella sormiparistolla tai AA-kokoisilla akuilla. Kamera tukee CompactFlash-muistikortteja. Se painaa ilman paristoja (tai akkuja) ja muistikorttia noin 200 grammaa.

Tärkeimmät ominaisuudet
-----------------------

* 3,2 megapikselin CCD-kenno
* 13 kuvausohjelmaa
* DIGIC-suoritin ja iSAPS-tekniikka
* 9 pisteen AiAF-automaattitarkennus
* Makrokuvaus 5 senttimetrin läheisyydestä
* Videokuvaustoiminto
* 1,8 tuuman TFT-näyttö
* Suomenkieliset käyttövalikot

Kuvakoot
--------

### Valokuva

* **Iso:** 2048 × 1536
* **Keskikoko 1:** 1600 × 1200
* **Keskikoko 2:** 1024 × 768
* **Pieni:** 640 × 480

### Videokuva

* **Iso:** VGA, resoluutio 640 × 480, 15 kuvaa sekunnissa
* **Keskikoko:** QVGA, resoluutio 320 × 240, 15 kuvaa sekunnissa
* **Pieni:** QQVGA, resoluutio 160 × 120, 15 kuvaa sekunnissa

Katso myös
----------

* Digitaalinen valokuvaus

Lähteet
-------

* Canonin suomenkieliset sivut
**Damon Heta** (s. 10. elokuuta 1987 Perth) on australialainen dartsinpelaaja, joka on pelannut PDC-liiton alaisuudessa vuodesta 2020. Hän on marraskuussa 2023 maailmanlistan kymmenes ja Pro Tour -listan neljäs.

Ura
---

Heta pääsi Australian karsintojen kautta PDC:n World Series of Darts -turnauskiertueen Australian osakilpailuihin vuosina 2014, 2016, 2018 ja 2019. Vuoden 2019 Brisbane Darts Masters -turnauksessa Hetasta tuli ensimmäinen ilman PDC Tour -korttia oleva pelaaja joka voitti World Series -turnauksen, voitettuaan turnauksessa sensaatiomaisesti maailmanhuiput James Waden, Simon Whitlockin, Gary Andersonin ja loppuottelussa Rob Crossin.

Vuoden 2020 alussa Heta debytoi maailmanmestaruuskisoissa, ja tammikuussa hän sai myös PDC Tour -kortin. Heta on selviytynyt viidesti major-turnauksen puolivälieriin (Grand Slam of Darts 2020 ja 2023, Players Championship Finals 2020, UK Open 2022 ja World Matchplay 2023). Vuonna 2022 Heta voitti Australian maajoukkueen historian ensimmäisen World Cup of Darts -tittelin yhdessä Simon Whitlockin kanssa päihittämällä loppuottelussa Walesin maajoukkueen Gerwyn Pricen ja Jonny Claytonin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Damon Heta PDC. Viitattu 20.11.2023. (englanniksi)
2. 1 2  'It was horrific' - Rob Cross gives Grand Slam quarter-final verdict after dominating Damon Heta *Planet Sport*. Viitattu 20.11.2023. (englanniksi)
3. ↑  ProTour Order of Merit PDC. Viitattu 20.11.2023. (englanniksi)
4. ↑  Damon Heta - Mastercaller *Mastercaller*. Viitattu 6.9.2022. (englanniksi)
**Pieles** on vanhassa suomalaisessa maatalouskulttuurissa varsinkin Itä-Suomessa käytetty heinien, lehdeksien, olkien, puimattoman viljan ja turpeiden säilytyskasa silloin, kun käytössä ei ollut latoa. Tavallisinta oli heinien säilyttäminen talven ajan pieleksessä, johon niitä koottiin monta kuormaa. Pieles oli pitkänomainen riukuteline, jota tukivat keskellä pystypuut ja molempiin päihin lyöty yksi tai useampi pystyseiväs. Yleensä pieles tehtiin ylöspäin leveneväksi ja tuettiin vielä sivuilta erimittaisilla seipäillä. Yläpinta oli tavallisesti katonharjan tapaisesti suippeneva ja se saatettiin peittää oljilla tai kuusen oksilla tai asettaa vain riukuja painoksi. Jos säilöön pantu materiaali haluttiin suojata laiduntavilta eläimiltä, koko pieles tuli ympäröidä puuaidalla.

Lähteet
-------

1. ↑  *Iso tietosanakirja*. Osa 9, palstat 1356–1357, hakusana pieles. Helsinki: Otava, 1935.
2. ↑  Vuorela, Toivo: *Suomalainen kansankulttuuri*, s. 215. 3. painos. Helsinki: WSOY, 1983. ISBN 951-0-07191-9.
3. ↑  *Nykysuomen sanakirja*. Hakusana pieles. Porvoo Helsinki Juva: WSOY, 1951–1961.
**Knäžöi** eli **Knäsöi** (ven. Княжая Губа, *Knjažaja Guba*) on kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zelenoborskin kunnassa. Se sijaitsee Vienanmeren samannimisen lahden rannalla Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien itäpuolella. Kylässä oli 127 asukasta vuonna 2010.

Kylän nimeen liittyy seudulla 1500-luvun puolivälissä vierailleen hollantilaisen Simon van Salingenin kuulema tarina. Sen mukaan venäläiset ruhtinaat löivät aluetta kolmellasadalla purjealuksella valloittamaan tulleet ruotsalaiset ja norjalaiset Koudan ja Kantalahden välisessä lahdessa, joka sai nimekseen Knjažaja guba (’Ruhtinaanlahti’). Historialliset lähteet eivät tätä tapahtumaa tunne, mutta vuonna 1574 Knäsöi mainitaan vartiopaikkana toimineena yhdentoista talon kylänä. Sen asukkaat saivat elantonsa kalastuksesta. 

Pohjois-Venäjän intervention aikana Knäsöissä sijaitsi suomalaisten Knäsön punakaartilaisten ja Muurmannin legioonan tukialue. Vuonna 1926 kylässä asui 389 karjalaista, 327 venäläistä ja 33 suomalaista. Vuonna 1951 sen viereen perustettiin Knäsöin vesivoimalaitoksen rakentajia varten Zelenoborskin taajama.

Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista usean perheen asuintaloista. M18-valtatie erottaa sen Zelenoborskin taajamasta. Knäsöissä toimii kalanviljelylaitos ja saha. Palveluihin kuuluu lääkintäasema ja kauppa. Länsilaidalla sijaitsee huoltoasema. Kylän ja Knäsöin aseman välillä liikennöi linja-auto.

Muurmannin radalla oleva Knäsöin rautatieasema (ven. *Knjažaja*) sijaitsee Zelenoborskin taajaman lounaispuolella kymmenen kilometrin päässä Knäsöin kylästä.

Lähteet
-------

* Razrabotka generalnogo plana, pravil zemlepolzovanija i zastroiki munitsipalnogo obrazovanija gorodskoje poselenije Zelenoborski Kandalakšskogo raiona Murmanskoi oblasti. Tom II: Materialy po obosnovaniju projekta  2009. NIIPGradostroitelstva. Viitattu 27.2.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
* Shema territorialnogo planirovanija Kandalakškogo raiona Murmanskoi oblasti: Pojasnitelnaja zapiska. Tom II: Obosnovanije shemy territorialnogo planirovanija  2009. OAO NIIPGradostroitelstva. Viitattu 27.2.2013. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  *Venäjän federaation paikannimiä*, s. 101. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2006. ISBN 952-5446-18-2. Teoksen verkkoversio (viitattu 27.2.2013).
2. ↑  Razrabotka, s. 47.
3. ↑  Tšislennost naselenija po polu po munitsipalnym obrazovanijam Murmanskoi oblasti na 14 oktjabrja 2010 goda po dannym Vserossijskoi perepisi naselenija *murmanskstat.gks.ru*.  Arkistoitu 8.2.2016. Viitattu 27.2.2013. (venäjäksi)
4. ↑  Shema, s. 198.
5. ↑  Razrabotka, s. 10.
6. 1 2  Shema, s. 9.
7. ↑  Karjalan ASNT:n asuttujen paikkojen luettelo vuoden 1926 väestönlaskun aineiston mukaan *genealogia.fi*.  Arkistoitu 21.10.2013. Viitattu 27.2.2013.
8. ↑  Razrabotka, s. 9.
9. 1 2  Razrabotka, s. 27.
10. ↑  Razrabotka, s. 46.
11. ↑  Razrabotka, s. 40–41.
12. ↑  Razrabotka, s. 104.
13. ↑  Razrabotka, s. 45.
Vóio  
ΒόιοVóio-vuorta.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
Kastoriá ja Kozáni, Länsi-Makedonia, Kreikka |
| Vuoristo | 
Píndos |
| Korkeus merenpinnasta | 
1 805 m |

Kartta

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinaatit | 
40° 21′ 39″ P, 21° 00′ 21″ IView and modify data on Wikidata  |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Vóio** (kreik. Βόιο), antiikin **Boion** (m.kreik. Βόιον), on vuori ja vuorijono Píndos-vuoristossa Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on 1 805 metriä.

Vóio-vuori sijaitsee Länsi-Makedonian alueella, tarkemmin Kastorián alueyksikön lounaisosassa ja Kozánin alueyksikön länsiosassa. Sen länsipuolella sijaitsee Grámmos-vuori ja lounaispuolella Smólikas-vuori. Vóion kunta on nimetty vuoren mukaan.

Vuoren antiikin aikainen nimi on oletettavasti boiotialaisten heimon ja myös nykyisen Boiotian nimen taustalla.

Lähteet
-------

1. ↑  All mountains *Oreivatein*.  Arkistoitu 20.7.2021. Viitattu 26.3.2019.
2. ↑  Schachter, Albert: *Boiotia in Antiquity: Selected Papers*, s. 20. Cambridge University Press, 2016. ISBN 1107053242. Teoksen verkkoversio.
**Mongolistiikka** on kielitieteen ala, joka tutkii mongolialaisia kieliä. Nykyaikaisen mongolistiikan perustaja on suomalainen kielitieteilijä Gustaf John (G. J.) Ramstedt. Hän on ensimmäinen tutkija, joka tutki mongolin kielen murteita kenttäolosuhteissa. Eritoten hänen julkaisemansa kalmukin kielen sanakirja vuodelta 1935 on mongolistiikan merkkiteoksia. Ramstedtin muu mongolistiikan alan tuotanto on laajaa ja monessa suhteessa uraauurtavaa.

Toinen merkittävä mongolistiikan tutkija oli Pietarin yliopiston mongolian ja kalmukin kirjallisuuden professorin Andrej Rudnev. Hän hoiti virkaa Pietarin yliopistossa jo vuodesta 1903 saatuaan nimityksen dosentiksi. Ylimääräiseksi professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1916 ja varsinaiseksi professoriksi vuoden 1918 bolševikkivallankumouksen tapahduttua. Rudnev sattui olemaan Viipurissa perheensä luona vierailulla, kun Suomen ja Venäjän välinen raja suljettiin, eikä hän sen jälkeen enää voinut palata Venäjälle. Koska Rudnev ei ollut varautunut tapahtumiin hänen koko omaisuutensa ja tieteellinen arkistonsa jäivät Pietariin. Vuonna 1918 Suomesta tuli hänen uusi kotimaansa ja Viipurista uusi kotikaupunki. Rudnevia ei milloinkaan Suomessa hyväksytty oman alansa tiedeyhteisöön. Myös professori Juha Janhunen on korostanut, että mikäli Ramstedt olisi kiinnittänyt Rudnevin altaistiikan professoriksi, kun Ramstedt itse oli kymmenen vuotta Japanissa vuosina 1919–1929, Helsingin yliopisto olisi saanut ylivoimaisen kärkisijan tuolla kansainvälisesti harvinaisella tutkimusalalla. Olivathan Ramstedt ja Rudnev kaksi maailman johtavaa nykyaikaisen mongolistiikan tutkijaa. Myöhemmin Helsingin yliopiston vertailevan kielitieteen professori Pentti Aalto edusti lähes samaa alaa kuin Ramstedt ja Rudnev.

Lähteet
-------

1. ↑  Halen, Harry: G. J. Ramstedt ja japanologia.  *Tomo*, 1981.  Japanilaisen kulttuurin
ystävät r.y.. Artikkelin verkkoversio.
2. ↑  Shenshin, Veronica: Venäläiset ja venäläinen kulttuuri Suomessa  2008. Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutti. Viitattu 9.11.2023.
**Yhdysvaltain metsät** sijaitsevat enimmäkseen Alaskassa ja preeriaalueesta itään olevalla alueella. Ennen 1700-lukua Yhdysvaltain vuoristoissa oli lehtimetsää, joiden puulajeja olivat vaahterat, pyökit, saarnet ja tammet. 1700- ja 1800-luvuilla iso osa metsistä raivattiin pelloiksi. Sittemmin monilla hylätyillä peltoalueilla metsä on uusiutunut. Kuitenkin Alaskaa lukuunottamatta suurimmasta osasta Yhdysvaltojen metsiä on alkuperäinen kasvillisuus enimmäkseen kadonnut. Floridassa sijaitsevassa Evergladesin kansallispuistossa on soisia metsiä, missä kasvaa sypressejä ja mangrovepuita. Kaliforniassa Sierra Nevadan vuoristossa on ainoa metsä, missä kasvaa jättiläispunapuita. New Yorkin osavaltiossa sijaitsevassa Adirondackinvuoristossa on sekametsää ja alueella on luonnonpuisto. Kaliforniassa sijaitsevilla White Mountainsvuorilla sijaitsee Inyonin metsäalue. Alueeseen kuuluu Ancient Pristlecone Pine Forestin vihnemäntymetsä, missä on tuhansia vuosia vanhoja vihnemäntyjä.

Lähteet
-------

1. ↑  Amerikan kasvillisuus *EBiologia ja eMaantieto luokille 5 ja 6*. Peda.net. Viitattu 16.8.2023. [vanhentunut linkki]
2. ↑  *Geographica, maailmankartasto, maanosat, maat, kansat*, s. 383. Suomentanut Jorma Harju, Outi Kaskinen, Janne Kostamo, Mikko Lantz, Olli Ruth, Heikki Seppä, Mika Tammilehto, Allan Tiitta, Matti Tikkanen, Sanna Vaalgamaa. H.F.Ullmann, 2008. ISBN 978-3-8331-4130-0.
3. ↑  Precious Heritage *WaypackMachine*. Natureserve.  Arkistoitu 17.2.2012. Viitattu 16.8.2023.
4. ↑  *501 luonnonihmettä*, s. 36, 46, 50, 65. Read.me, 2010. ISBN 978-952-220-248-2.
**Hurtigruten: Minutt for minutt** oli norjalaisen NRK-televisioyhtiön lähettämä 134 tunnin televisiolähetys, joka esitettiin suorana lähetyksenä NRK2:lla sekä NRK:n nettitelevisiossa 16.–22. kesäkuuta 2011. Ohjelmassa seurattiin Hurtigruten-laiva M/S Nordnorgen matkaa Bergenistä Kirkkoniemeen. Ohjelmaa lähetettiin yli viisi ja puoli päivää yhteen menoon.

Matkan varrella ihmiset seurasivat laivan saapumista satamiin.

Lähetys pääsi myös Guinnessin ennätysten kirjaan maailman pisimpänä yhtäjaksoisena live-tv-dokumenttina. Ohjelmalla oli kesällä 2011 lähes kolme miljoonaa katsojaa.

Idea ohjelmasta tuli NRK2:n vuonna 2009 lähettämästä yli seitsemän tuntia kestäneestä dokumentista *Junalla Bergenistä Osloon* (norj. *Bergensbanen minutt for minutt*).

Lähteet
-------

1. ↑  Hurtigruten - Minutt for minutt nrk.no. Viitattu 23.6.2012. (norjaksi)
2. ↑  Hurtigruten – 134 tuntia suorassa lähetyksessä! hurtigruten.fi. Viitattu 23.6.2012. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Televisio-ohjelma pelastaa Norjan Hurtigrutenin? yle.fi.
4. ↑  Hurtigruten-ohjelma ennätysten kirjaan yle.fi. Viitattu 23.6.2012.
5. ↑  Hurtigruten yle.fi. Viitattu 23.6.2012.
6. ↑  Bli med på verdens vakreste tv-reise nrk.no. Viitattu 23.6.2012. (norjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hurtigruten: Minutt for minutt** Wikimedia Commonsissa
Viisi tietä.
**Gokaidō** (jap. 五街道, "viisi tietä") tarkoittaa viittä merkittävää Japanin pääkaupungista Edosta eli nykyisestä Tokiosta Edo-kaudella lähtenyttä maantietä (kaidō). Tärkein niistä oli Tōkaidō, joka yhdisti Edon Kiotoon. Tokugawa Ieyasu aloitti viiden tien rakentamisen vuonna 1601 kasvattaakseen valtaansa, mutta vasta hänen pojanpojanpoikansa Tokugawa Ietsuna, Tokugawa-shōgunaatin neljäs shōgun, julisti ne tärkeiksi valtateiksi. Lukuisia postiasemia rakennettiin teiden varsille tarjoamaan matkaajille mahdollisuuden lepoon ja tarvikkeiden hankintaan.

Hiroshige on kuvannut näitä reittejä puupiirrossarjoissaan *Tokaidon tien 53 pysähdyspaikkaa* ja *Kisokaidon tien 69 pysähdyspaikkaa*. Teokset olivat näytteillä Helsingissä Ateneumin taidemuseossa osana *Matkalla Edoon* -näyttelyä (5. syyskuuta – 7. joulukuuta 2008).

Viisi tietä
-----------

Nihonbashin nollapiste, josta viisi tietä saavat alkunsa.
Kaikki viisi tietä lähtivät samasta pisteestä Edon Nihonbashista, josta ne yhdistivät pääkaupungin valtion muihin osiin.

Tōkaidō
Tōkaidōlla oli 53 asemaa ja se kulki Tyynenmeren rantaa pitkin Kiotoon. Kusatsu-jukusta lähtien se jakoi saman reitin Nakasendōn kanssa.
Tokaidoa on kuvattu vaikeaksi reitiksi, koska se ylitti monta jokea, joissa ei ollut kuin muutamia siltoja puolustuksellisista syistä, vaan kantajat kantoivat matkalaiset jokien yli.
Nakasendō
Nakasendōlla oli 69 asemaa ja se kulki Honshūn saaren keskiosan kautta Kiotoon. Nakasendōn Shimosuwa-shuku toimi Kōshū-kaidōn päätepisteenä. Lisäksi Nakasendō liittyi Tōkaidōhon Kusatsu-jukussa.
Kōshū-kaidō
Kōshū-kaidōlla oli 44 asemaa. Se kulki Kain provinssin (Yamanashin prefektuurin) kautta ja päättyi Nakasendōn Shimosuwa-shukuun.
Ōshū-kaidō
Ōshū-kaidōlla oli 27 asemaa. Se kulki Mutsun provinssiin (Fukushiman prefektuuriin) ja sillä oli useita sivureittejä, jotka yhdistivät muita Pohjois-Japanin alueita pääkaupunkiin.
Nikkō-kaidō
Nikkō-kaidōlla oli 21 asemaa ja se kulki Nikkō Tōshō-gūlle nykyisessä Tochigin prefektuurissa.

Muut reitit
-----------

Ishiyakushi-juku Tōkaidōlla. Hiroshigen puupiirros.
Viiden tien lisäksi Japanissa kulki lukuisia pienempiä tietä, jotka joko haarautuivat pääteistä, toimivat niille vaihtoehtoisina reitteinä tai olivat vähän käytettyjä. Joitakin niistä kutsuttiin termillä *hime-kaidō*, sillä ne muodostivat vaihtoehdon tärkeille kauppareiteille, mutta nimi ei ollut virallinen.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | * Chichibu ōkan
* Hokkoku-kaidō
* Hokurikudō
* Kawagoe-kaidō
* Kawagoe kodama-kaidō
* Kamakura-kaidō
* Kōya-kaidō
* Kyōkaidō
 | * Matsumaedō
* Mikuni-kaidō
* Minoji
* Mito-kaidō
* Nagasaki-kaidō
* Nikkō onari-kaidō
* Nikkō reiheishi-kaidō
* Nikkō wakiōkan
 | * Ōyama-kaidō
* Saigoku-kaidō
* Sendaidō
* Shio no michi
* Tōgane onari-kaidō
* Tosa-kaidō
* Ushū-kaidō
* Yamato no kodō
 |

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  :
3. ↑  Japan Atlas: Nakasendo WebJapan.
4. ↑  Kōshū Kaidō Map Yumekaidō.
5. ↑  Ōshū Kaidō Map Yumekaidō.
**Aasivissuit–Nipisat** on kulttuurimaisema Grönlannin länsirannikon keskiosassa. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2018.

Alue sijaitsee avomeren reunalla. Se on noin 235 km pitkä ja 20 km leveä. Se ulottuu jäätiköltä merenrantaan ja on osa yhtä Grönlannin laajimmasta paljaan maan alueesta. Se on houkuttanut asukkaita tuhansien vuosien ajan, ja siellä on metsästetty sekä maalla että meressä eläviä nisäkkäitä.

Arkeologisten löytöjen mukaan alueella on metsästetty 2500-luvulta eaa. nykypäivään asti. Alueella asuneet ja metsästäneet ihmiset ovat jättäneet sinne jälkiä asutuksesta, hautoja, varastoja ja rantapolkuja, ja sisämaan metsästysleirejä. Rauniot ja reitit kertovat elämäntavasta, jossa siirrytään saaliseläinten mukana vuodenaikojen vaihtuessa sisämaasta rannikolle ja takaisin. Nykyisin metsästysmaita käyttävät metsästäjät ja kalastajat Sarfannquitin kylästä, Kangeelussuaitista ja Sisimiutista.

Lähteet
-------

1. ↑  Aasivissuit – Nipisat. Inuit Hunting Ground between Ice and Sea *Unesco*. Viitattu 12.11.2023.
2. 1 2  Jens Fog Jensen: Aasivissuit – Nipisat *Kulturministeriet*.  2023. Viitattu 12.11.2023. (tanskaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Unescon maailmanperintökohteet Tanskassa |
| --- |
|  |
|  Tanska | 
* Christiansfeld
* Jellingin riimukivet
* Kronborgin linna
* Pohjois-Själlannin metsästysmaat
* Roskilden tuomiokirkko
* Stevnsin klintti
* Vattimeri

 |  |
|  |
|  Grönlanti | 
* Ilulissatin jäävuono
* Kujataa
* Aasivissuit–Nipisat

 |

 |
**Isokalpapyrstö** (*Lycodes esmarkii*) on kivinilkkoihin kuuluva suuri ahvenkala, joka elää Pohjois-Atlantin kylmissä vesissä.

Ulkonäkö
--------

Täysikasvuisen isokalpapyrstön pituus on keskimäärin 40–55 cm ja enimmillään 75 cm. Sillä on pitkänomainen ruumis, jossa on 115–118 selkänikamaa. Selkäpuoli on ruskea ja siinä on 5–7 valkeaa kuviota, jotka ovat poikasilla käänteisen y-kirjaimen muotoiset mutta muuttuvat iän myötä renkaan muotoisiksi. Ihon suomupeite ulottuu vatsaeviin, niskaan, parittomiin eviin sekä rintaevien tyveen. Kylkiviiva jakaantuu kahteen haaraan, joista ylempi ei ole näkyvissä. Muita tuntomerkkejä ovat musta vatsakalvo sekä umpisuolen puuttuminen – toisin kuin muilla *Lycodes*-suvun lajeilla.

Levinneisyys
------------

Isokalpapyrstö elää Atlantin valtameren pohjoisosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Islannin pohjoispuolelle ja Barentsinmeren länsiosiin ja jatkuu Färsaarten ja Shetlandsaarten kautta Etelä-Norjaan. Atlantin länsireunalla sitä tavataan vyöhykkeellä, joka ulottuu Lounais-Gröönlannista Newfoundlandiin ja edelleen Virginian rannikolle.

Elintavat
---------

Isokalpapyrstö on pohjakala, joka elää 200–550 metrin syvyydessä pehmeässä merenpohjassa. Se viihtyy merivedessä, jonka lämpötila on 2–5 °C ja suolapitoisuus 34–35 promillea. Ravinnokseen se käyttää lähinnä piikkinahkaisia, kuten käärmetähtiä, meritähtiä ja merisiiliä. Syksyllä kutemisen jälkeen naaras laskee merenpohjaan noin 1 200 isoa mätimunaa (läpimitta 6 mm).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Lycodes esmarki (html) *Marine Species Identification Portal*. ETI BioInformatics.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 17. kesäkuuta 2010. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q3755383
* BOLD: 89109
* CoL: 6QPGY
* EUNIS: 127157
* FishBase: 4333
* GBIF: 5209392
* iNaturalist: 224186
* IRMNG: 10574701
* ITIS: 630982
* NatureServe: 2.103349
* NBN: NBNSYS0000183816
* NCBI: 215432
* OBIS: 127103
* WoRMS: 127103

 |

 |
**Antti Juho (Anders Johan) Tiainen** (k. 1931) oli suomalainen urkuharmoonien rakentaja joka perusti vuonna 1903 kotipitäjäänsä Uukuniemelle A. J. Tiaisen harmoonitehtaan.

Tiainen rakensi ensimmäisen harmooninsa kotitilansa saunassa 1900-luvun alussa. Hän opiskeli sitten harmoonien rakentamista ensin vuoden verran Tampereella J. E. Hedenin tehtaalla ja sitten Sortavalassa Eero Mäkisen tehtaalla ennen kuin perusti oman verstaansa Uukuniemelle.

Verstas toimi vuoteen 1914 saakka Niukkalan Telatiellä ja sen jälkeen Rauhalanmäellä Uukuniemen keskustan tuntumassa. Urkuharmoonien valmistus oli suurimmillaan 1920-luvulla jolloin tehtaan palveluksessa oli 8 puuseppää ja tuotanto nousi vuonna 1928 82 harmooniin. Tehdas sai Suomen Messujen myöntämästä laatukultamitalit vuosina 1922, 1930 ja 1955. Tehtaan voimanlähteenä oli aluksi petrolikäyttöinen maamoottori ja myöhemmin siirryttiin sähkömoottoreihin. Harmonien valmistukseen käytetty puutavara saatiin Uukuniemeltä samoin valmistuksessa käytetyt työkalut olivat pitkälti omatekoisia. Harmoonien kielet, rekisteritapit ja muut erikoisosat tuotiin kuitenkin ulkomailta.

A. J. Tiaisen kuoltua tehtaan toimintaa jatkoivat hänen poikansa Eino ja Väinö Tiainen. Eino Tiainen lähti kuitenkin opiskelemaan kanttoriksi Viipurin musiikkiopistoon ja toimi sittemmin Uukuniemen seurakunnan kanttorina. Väinö Tiainen jatkoi urkuharmoonien valmistusta yhdessä poikansa Pentti Tiaisen kanssa vuoteen 1977 saakka kunnes markkinoille tulleet sähköurut ja pianot syrjäyttivät urkuharmoonit koti- ja koulukäytöstä. A. J. Tiaisen tehdas valmisti kaikkiaan toiminta-aikanaan noin 2 000 urkuharmoonia. Eino Tiainen rakensi sen lisäksi noin 300 urkuharmoonia ja hän teki myös viimeisen Uukuniemellä valmistetun harmoonin vuonna 1978. Niukkalassa sijaitseva urkuharmoonitehtaana alun perin toiminut verstasrakennus kunnostettiin ja entisöitiin 2000-luvun alussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  A. J. Tiaisen harmoonitehtaan perustamisesta 105 vuotta. Vanha verstasrakennus kunnostettu ja entisöity. *Historia*.  29.10.2008. Uukuniemen Seudun Sanomia.  Arkistoitu. Viitattu 14.7.2017.
**Komendöörinsaaret** (ven. Командо́рские острова́, *Komandorskiye ostrova*), vanh. **Komandorsaaret**, on Venäjälle kuuluva saariryhmä Beringinmeressä Kamtšatkan niemimaasta itään. Saaret ovat Aleuttien saarten jatke, vaikkakin niiden ja lähimmän muun Aleuttien saaren Attun välillä on etäisyyttä yli 300 kilometriä.

Saaret kuuluvat kokonaisuudessaan Aleuttien piiriin, ja niiden asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 676*lähde?*, josta suurin osa on keskittynyt Nikolskojeen Beringinsaarelle. Beringinsaari on saarista suurin; toiseksi suurin on Mednyisaari.

Historia
--------

Komendöörinsaarten on pitkään esitetty toimineen välietappina Euraasiasta Amerikan mantereelle tapahtuneelle esihistorialliselle muuttoliikkeelle. Tästä ei kuitenkaan ole löydetty arkeologisia todisteita.

Saaret löysi ja nimesi Vitus Bering tutkimusmatkallaan vuonna 1741. Ne olivat Georg Wilhelm Stellerin nimeämän stellerinmerilehmän viimeinen varmistettu elinalue ennen niiden kuolemista sukupuuttoon noin vuonna 1768.

Venäläinen meriupseeri Mihail Tebenkov laati saarista ensimmäisen kartan vuonna 1840. Venäjä otti saaret hallintaansa 1800-luvun lopulla ja siirsi niille aleuttikansan jäseniä toimimaan metsästäjinä. Yhdysvaltain Smithsonian-instituutti rahoitti useita saarelle järjestettyjä tutkimusretkiä. Näihin lukeutuvat Leonhard Hess Stejnegerin retki vuonna 1882 ja Aleš Hrdličkan matka 1930-luvulla.

Saarten eteläpuolella käytiin maaliskuussa 1943 meritaistelu Japanin keisarillisen laivaston ja Yhdysvaltain laivaston alusten välillä.

Luonto
------

Komendöörinsaaret ovat kokonaisuudessaan tundraa, eikä niillä kasva metsää. Saarten kasvusto koostuu köynnöskrasseista ja muista mukuloista kasvavista kasveista.

Syrjäisen sijaintinsa ja alhaisen väestönsä vuoksi Komendöörinsaarilla asuu suuria määriä useita eri lintu- ja merieläinlajeja. Saarilla asuu muun muassa kiirunoita, töyhtölunneja, naaleja ja pohjanmerikarhuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Kerkko Hakulinen ja Sirkka Paikkala: *Pariisista Papukaijannokkaan – Suomenkieliset ulkomaiden paikannimet ja niiden vieraskieliset vastineet*, s. 96. Kotimaisten kielten keskus, 2013. ISBN 978-952-5446-80-7.
2. 1 2 3 4 5  Nuttall, Mark (toim.): *Encyclopedia of the Arctic*, s. 414. Taylor & Francis, 2005. ISBN 9781136786808. (englanniksi)
3. ↑  Komandor Islands Britannica
4. ↑  Commander Islands (Arkistoitu – Internet Archive) Visit Kamchatka
5. 1 2  O'Hara, Vincent P.: Battle of Komandorski Island: March 26, 1943 *The Pacific War: The U.S. Navy*. Viitattu 14.8.2017. (englanniksi)
6. ↑  Commander Islands (Arkistoitu – Internet Archive)
7. ↑  Mikanowski, Jacob: What Happened to Steller's Sea Cows? *The Atlantic*.  19.4.2017. Viitattu 28.6.2017. (englanniksi)
**Gomeranikiviuhko** (*Limonium redivivum*) on lyijykukkakasvien (Plumbaginaceae) heimoon, ikiviuhkojen (*Limonium*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla La Gomeran saarella endeemisenä kasvava kasvilaji.

Gomeranikiviuhko on puuvartinen varpu, jonka lehdet johteisia ja soikeita. Kukinto on huiskilomainen. Kukkien verhiöt ovat kaljuja sekä sinertäviä ja teriöt valkoisia. Laji kukkii sekä tuottaa hedelmiä keväällä tai kesällä. Kukat ovat kaksineuvoisia, mutta kukkien kahtalainen ulkonäkö viitannee kasvin todennäköisesti tarvitsevan ristipölytyksen. Monet ikiviuhkolajit voivat kuitenkin lisääntyä apomiktisesti, mutta tämän lajin osalta sitä ei ole tutkittu. Gomeranikiviuhko lisääntyy siemenistä, ja siemenet ovat ulkomuodoltaan soikeita.

Gomeranikiviuhko kasvaa kallioilla paikoissa, joihin on kertynyt hieman humuspitoista maata. Se kasvaa yhdessä eri mehipuulajien, *Sonchus ortunoi* -valvattilajin, gomeranmerikaalin (*Crambe gomerae*) sekä muiden vastaavantyyppisessä ympäristössä kasvavien lajien kanssa. Gomeranikiviuhko kasvaa pieninä populaatioina La Gomeran saaren kaakkois- ja lounaisosissa. Laji on luokiteltu Espanjassa erittäin uhanalaiseksi ja etenkin Aguajilvan populaatiot vaikuttavat pienentyneen laidunnuksen myötä. Laidunnus onkin lajin merkittävin uhkatekijä, minkä lisäksi lajia saattaa uhata risteytymisriski jonkin lähilajin kanssa niillä alueilla, joilla viljellään muita ikiviuhkoja koristekasveina lähellä gomeranikiviuhkon kasvupaikkoja.

Lähteet
-------

* Atlas y Libro Rojo de la Flora Vascular Amenazada de España (s. 762–763): *Limonium redivivum* (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): *Limonium redivivum* (englanniksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q17244544
* Wikispecies: Limonium redivivum
* APDB: 151199
* CoL: 72FHG
* GBIF: 4090363
* GRIN: 475058
* iNaturalist: 1193077
* IPNI: 686946-1
* NCBI: 2500095
* Open Tree of Life: 6039205
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:686946-1
* Tropicos: 50322529
* WFO: wfo-0000444046

 |

 |
**Teuvo Tapani Juuvinmaa** (s. 26. syyskuuta 1943 Vaala) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.

Juuvinmaa syntyi Mauno Juuvinmaan ja Hilda Kilpeläisen perheeseen ja avioitui 1967 Hilkka Inkeri Uiton kanssa. Hän tuli ylioppilaaksi Puolalan yhteislyseosta 1962 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1969. Juuvinmaa oli Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa 1965–1969 ja Polttoaine Osuuskunnan ja Oy G.H.H. Ab:n, vuodesta 1976 Aspo Oy, toimistopäällikkö vuodesta 1969, taloudesta ja hallinnosta vastaava apulaisjohtaja vuodesta 1975, talousjohtaja vuodesta 1980, talous- ja hallintojohtaja vuodesta 1984, varatoimitusjohtaja vuodesta 1986 ja toimitusjohtaja 1991–1994. Aspoyhtymä Oy:n, vuodesta 1998 Aspo Oyj, toimitusjohtaja Juuvinmaa oli 1994–1999. Hänellä on ollut lisäksi useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1997.

Lähteet
-------

1. 1 2  Möttönen, Tuomas: Teollisuusneuvos Teuvo Juuvinmaa (1943–). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 9.12.2023.
2. ↑  Nimityksiä.  *Etelä-Suomen Sanomat*, 6.9.1990, nro 242, s. 18. Kansalliskirjasto. Viitattu 10.12.2023.  (ei-vapaa)
Kolumbian passi, jota maan asukkaat voivat hakea
**Kolumbian kansalaisuus** on laillinen suhde Kolumbian tasavallan ja yksittäisen ihmisen välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Syntyperäisiä kolumbialaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toisella on Kolumbian kansalaisuus tai laillinen oleskelulupa maassa lapsen syntyessä. Mikäli lapsi syntyy ulkomailla, vähintään toisella vanhemmista pitää olla Kolumbian kansalaisuus ja lapsen syntymästä pitää ilmoitaa Kolumbian diplomaattiseen edustajistoon.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksen perusteella Kolumbian kansalaisuus voidaan myöntää henkilöille, jotka täyttävät seuraavat ehdot:

* on asunut Kolumbiassa riittävän kauan
	+ syntyperäiset Latinoamerikan ja Karibian maiden kansalaiset: 1 vuosi
	+ syntyperäiset Espanjan kansalaiset: 2 vuotta
	+ muut: 5 vuotta
* on lähettänyt hakemuksen Kolumbian ulkoministeriölle, josta käy ilmi hakijan nykyinen kansalaisuus
* liittänyt hakemukseensa kopion oleskeluluvastaan, nykyisestä viisumistaan, passikuvan ja nykyisen passinsa henkilötietosivusta
* on raportoinut Kolumbiassa harjoittamansa liiketoiminnan ja/tai ammattinsa
* pystyy todistamaan mahdollisen avioliittonsa, rekisteröidyn parisuhteensa tai yhteiset lapset Kolumbian kansalaisen kanssa

Lisäksi hakijan tulee läpäistä kansalaisuuskoe, jossa arvioidaan tietämystä Kolumbian perustuslaista, historiasta, kulttuurista ja yhteiskuntajärjestelmästä sekä espanjan kielen koe. Mikäli hakija on yli 65-vuotias tai valmistunut vähintään kandidaatiksi kolumbialaisesta yliopistosta, hän voi hakea vapautusta kansalaisuuskokeesta. Äidinkielisiltä espanjan puhujilta ei testata kielitaitoa.

Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen
--------------------------------------------------

Kolumbia sallii kaksoiskansalaisuuden. Henkilöt, jotka ottavat vastaan toisen maan kansalaisuuden, eivät menetä Kolumbian kansalaisuuttaan, elleivät tätä erikseen pyydä. Kolumbian kansalaiset ovat myös Andien yhteisön kansalaisia, eivätkä tarvitse muihin yhteisön jäsenmaihin matkustaessaan muuta kuin valtion myöntämän henkilökortin.

Syntyperäisiltä kolumbialaisilta ei voida lain mukaan viedä Kolumbian kansalaisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  Nacionalidad *Ministerio de relaciones exteriores*.  2023. Viitattu 1.8.2023. (espanjaksi)
2. 1 2  Adquisición de la nacionalidad colombiana por adopción *Ministerio de relaciones exteriores*. Viitattu 1.8.2023. (espanjaksi)
3. ↑  Dual Citizenship Colombia *dualcitizenship.com*.  2023. Viitattu 1.8.2023. (englanniksi)
4. ↑  Freedom of Movement of Persons in South America – an Overview *Bundeszentrale für politische Bildung*.  16.4.2020. Viitattu 20.11.2023. (saksaksi)
5. ↑  Colombia *multiplecitizenship.com*.  2023. Viitattu 1.8.2023. (englanniksi)
**Harinjärvi** on suppajärvi Liperin koillisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 80 hehtaaria ja vesitilavuus 8,2 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 12 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Harinjärven pääallas on kaakkois–luoteissuuntainen ja melko syvä. Järven länsirannalta kaakkoon tyontyvä Paljasniemi erottaa järven eteläosaa pääaltaasta. Syvin kohta, 29 metriä, sijaitsee järven pohjoispuoliskolla. Myös Paljasniemen pohjoispuolella on lähes yhtä syvää. Harinjärven eteläosan syvin kohta on 25 metriä. Järven eteläisin osa on matalaa. Harinjärven luoteisosassa on kaksi alle aarin laajuista luotoa.

Harinjärven itäpuolella sijaitsee Jyrinkylä, jonka koillispuolinen Leinonen laskee Jyrinjärven kautta Harinjärven itärannalle. Myös pohjoisesta Kuusijärveltä virtaa laskuoja Harinjärveen. Harinjärven länsipuolella sijaitsee Kalikkalampi (88,0 meträ mpy), järvien välisen kannaksen leveys on noin 200 metriä. Kalikkalammen ja Harinjärven länsipuolella sijaitsee Matkalampi (87,9 metriä mpy).

Harinjärven vesitilavuus on 8 194 000 kuutiometriä.

Harinjärvi (04.359.1.006) kuuluu Myllypuron valuma-alueeseen (04.359), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Harinjärvi on Myllypuron alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Sitä edeltää Matkalampi ja Leinonen ja seuraa Kuusijärvi ja Jyrinjärvi. Myllypuron alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Noin kuusi kilometriä Harinjärveltä pohjoiseen sijaitsee Harijärvi, jonka Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta tuntee nimellä Harinjärvi (04.352.1.024).

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Harinjärvi, vakavesi, Liperi
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 19.9.2021.
3. ↑  Harinjärvi. Järviwiki. Viitattu 19.9.2021.
4. ↑  Myllypuron valuma-alue (04.359). Järviwiki. Viitattu 19.9.2021.
**Kristina Tonteri-Young** on suomalais-uusiseelantilainen näyttelijä ja entinen balettitanssija.

Varhainen elämä ja ura
----------------------

Tonteri-Young syntyi Suomessa suomalais-kiinalaiseen perheeseen ja puhuu sujuvasti englantia ja suomea. Perhe muutti New Yorkiin, kun Tonteri-Young oli 6-vuotias. Vuodesta 2009 vuoteen 2012 hän opiskeli balettia Moskovassa, jossa oppi venäjää. Moskovassa Tonteri-Young esiintyi Bolshoi-teatterin *La fille mal gardéessa* sekä Kremlin baletin *Prinsessa Ruususessa* ja *Le Corsairessa*. Hän aloitti 16-vuotiaana näyttelemisen osallistuen Shakespeare-kesäkursseihin RADAssa. Tonteri-Young osallistui Guildhall School of Music and Drama -kouluun vuosina 2016–2019 ja valmistui taiteiden kandidaatiksi.

Tonteri-Youngin ensimmäinen rooli oli Netflixin sarja *Warrior Nun*, jossa hän näytteli sisar Beatricea. Hän on sittemmin esiintynyt muutamissa elokuvissa, mukaan lukien Netflixin *Outside the Wire*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  KRISTINA TONTERI-YOUNG *spotlight.com*. Viitattu 6 November 2022.
2. 1 2  FLAUNT Q&A KRISTINA TONTERI-YOUNG *brieftake.com*.  11 July 2020.  Arkistoitu 23 marraskuu 2022. Viitattu 6 November 2022.
3. ↑  Kristina Tonteri-Young On challenging labels and finding beginnings in endings *timidmag.com*.  29 December 2022. Viitattu 3 February 2023.
4. ↑  Every Major Warrior Nun Character & What They're Fighting For In Season 1 *refinery29.com*.  2 July 2020. Viitattu 6 November 2022.
5. ↑  Why Mandy Bale From Outside The Wire Looks So Familiar *looper.com*.  23 January 2021. Viitattu 6 November 2022.
Azerbaidžanin passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
**Azerbaidžanin kansalaisuus** on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Azerbaidžanin tasavallan välillä. Maassa noudatetaan nykyään ius sanguinis -periaatetta.

Kansalaisuuden saaminen syntymällä
----------------------------------

Vuoteen 2014 asti Azerbaidžanin laki takasi kaikille maassa syntyneille kansalaisuuden, mutta nykylain mukaan vähintään toisen lapsen vanhemmista on oltava Azerbaidžanin kansalainen, jotta lapsi saisi maan kansalaisuuden. Kansalaisuuden voi siirtää automaattisesti lapselle, mikäli vähintään toinen vanhemmista saa Azerbaidžanin kansalaisuuden hakemuksella ja lapsi on alle 14-vuotias. Lapset, joiden vanhemmista ei ole tietoa tai jotka ovat valtiottomia, saavat Azerbaidžanin kansalaisuuden edelleen ius soli -periaatteella.

Kansalaisuuden saaminen hakemuksella
------------------------------------

Hakemuksen perusteella Azerbaidžanin kansalaisuus voidaan myöntää sellaiselle henkilölle, joka täyttää seuraavat ehdot:

* on asunut maassa pysyvällä oleskeluluvalla väh. 5 vuotta
* omaa laillisen tulonlähteen
* osaa todistettavasti azerin kieltä
* osoittaa sitoutumista maan perustuslakiin

Azerbaidžanin presidentillä on valta myöntää kansalaisuus sellaisille henkilöille, jotka ovat ansioituneet kulttuurin, urheilun, teknologian ja tieteen saralla tai ovat jotenkin muuten erikoislaatuisia tapauksia. Tällöin kansalaisuuden saaminen ei edellytä yllä mainittujen ehtojen täyttämistä.

Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen
--------------------------------------------------

Azerbaidžan ei tunnusta kaksoiskansalaisuutta.

Henkilöt, jotka ovat saaneet kansalaisuuden hakemuksella, menettävät sen, mikäli he ovat antaneet vääriä tietoja hakemukseensa.

Lähteet
-------

* Tabachnik, Maxim (2019): *Report on Citizenship Law: Azerbaijan*, Robert Schuman Centre for Advanced Studies

### Viitteet

1. ↑  Tabachnik (2019): s. 9
2. ↑  How to get Azerbaijani nationality? *Caspian Legal Center*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
3. ↑  Tabachnik (2019): s. 10
4. ↑  Information on the RA Citizens Who Acquired Citizenship of a Foreign State *Republic of Azerbaijan Ministry of Foreign Affairs*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
5. ↑  Acquisition, restoration and revocation of the citizenship of the Republic of Azerbaijan *The Republic of Azerbaijan State Migration Service*.  2023. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
Yleisöä Maailman talousfoorumin tapaamisessa 2003.
Yleisö kuuntelemassa puhujaa, intialaista aktivistia Rajagopal Puthan Veetiliä.
**Yleisö** on joukko ihmisiä, jotka seuraavat esitystä, puhetta tai tapahtumaa. Joskus yleisö myös osallistuu tapahtumaan, esimerkiksi improvisaatioteatteriin. Joskus yleisö on osallistunut usein esityksiin samassa teatterissa ja tämä on vaikuttanut teatterin näyttelijöiden tapaan lähestyä ihmisiä.

Yleisötapahtumaa järjestettäessä arvioidaan odotettavissa olevan yleisön määrä ja järjestelyt tehdään tämän arvion mukaan. Järjestelytoimiin kuuluvat järjestyksen valvonnan ja liikenteen ohjauksen suunnittelu, varautuminen mahdollisiin pelastustoimiin, kuten myös jätehuollon ja ruoan toimituksen järjestäminen. Muita huomioitavia seikkoja ovat esimerkiksi ulkoilmakonsertista aiheutuva meluhaitta ja esimerkiksi jos yleisötapahtumassa käsitellään avotulta, on otettava huomioon turvallisuusseikat.

Yleisötapahtumiin myytäviä lippuja voi ostaa paitsi paikanpäältä, myös verkosta. Erityisen usein verkossa myydään lippuja musiikkitapahtumiin ja urheilutapahtumiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Viipuri - teatterikaupunki *Tunteita ja eleganssia*.  2016. Teatterimuseo. Viitattu 7.7.2023.
2. ↑  Yleisötilaisuuden järjestäjän muistilista *Suomi.fi*. Viitattu 7.7.2023. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Suosittuja tapahtumia Ticketmaster. Viitattu 7.7.2023.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**The Flame in the Flood** on The Molasses Floodin kehittämä selviytymispeli, joka julkaistiin vuonna 2016. 17. tammikuuta 2017 peli julkaistiin PlayStation 4:lle. Pelin grafiikat ovat yksinkertaistetut ja piirrostyyliset.

Peli sijoittuu Pohjois-Amerikkaan ilmastokatastrofin jälkeiseen aikaan, jolloin yhteiskunta on romahtanut ja pelihahmoa ympäröivä maailma tulvii. Sen päähenkilöinä ovat tyttö nimeltä Scout ja hänen koiransa. 

Pelin ääniraidan on tehnyt Chuck Ragan, ja siinä esiintyvät myös Camaraderie ja The Fearless Kin. Taustamusiikki on akustista kitaramusiikkia.

Juoni ja mekaniikka
-------------------

Pelin alussa pelaaja lähtee liikkeelle entiseltä kesäleiriltä. Pelihahmo tapaa koiran ja luurangon, jolle kuuluneen repun hän ottaa itselleen. Pelaajan tehtävä on kulkea satunnaisesti generoidun joen vartta. Pelimaailma hyödyntää proseduaalista generointia. Hänen tulee löytää tarvikkeita, koota työkaluja, vältellä villipetoja ja pitää pelihahmo erossa vaaroista. Pelaajan on tärkeää pitää pelihahmo liikkeessä jatkuvasti, sillä pelaajan ei ole mahdollista kerätä suuria määriä resursseja tai rakentaa hahmolle asumusta. Lisäksi pelin ympäristössä on ravintoa saatavilla vain vähän. Pelaaja ei voi palata pelissä taaksepäin. Jos pelihahmo kuolee, pelaaja palaa asetuksista riippuen joko takaisin pelin alkupisteeseen tai sattumanvaraiseen tallennuspisteeseen.

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Pelaajan on mahdollista saavuttaa lopullinen päämäärä, joka on Kingdomiksi kutsutun alueen löytäminen. Alueella saattaa olla eloonjääneiden ihmisten yhteisö. On kuitenkin epäselvää, ovatko ihmiset yhä elossa. Pelin päättyessä tarinan loppuratkaisu on pelaajalle arvoitus.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Hämäläinen, Tuukka & Manzos, Aleksandr: *Pelien äärettömät maailmat : elämän suuret kysymykset digitaalisissa peleissä*, s. 34–41. Viljandi: Gaudeamus, 2020. ISBN 978-952-345-053-0.
2. 1 2 3  The Flame in the Flood: Complete Edition *store.playstation.com*. Viitattu 6.8.2022. (suomeksi)