recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lárnakan arkeologinen museo** (*Lárnakan alueen arkeologinen museo*, kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Επαρχίας Λάρνακας, *Archaiologikó Mouseío Eparchías Lárnakas*) on arkeologinen museo Lárnakan kaupungissa Kyproksella. Se esittelee antiikin Kitionin kaupungista ja muualta nykyisen Lárnakan seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.

Museo perustettiin vuonna 1939 ja se aloitti toimintansa nykyisessä museorakennuksessa vuonna 1969. Museota laajennettiin vuosina 1987–1988. Museorakennus sijaitsee Lárnakan keskustassa nimellä Pampoúla tunnetun antiikin Kitionin toisen arkeologisen pääalueen etelälaidalla. Näyttely koostuu neljästä salista.

Kokoelmat
---------

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Lárnakan paikalla sijainneesta antiikin Kitionista sekä eri puolilta Lárnakan aluetta, kuten neoliittisen kauden asutuspaikoilta Choirokoitíasta ja Kalavasós-Téntasta. Löydöt ajoittuvat neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle. Kyproslaisten esineiden lisäksi löytöihin kuuluu paljon saarelle tuotua mykeneläistä, foinikialaista, egyptiläistä, assyrialaista ja persialaista esineistöä.

Sali I esittelee neoliittisen ja kalkoliittisen kauden sekä varhaisen ja keskisen pronssikauden löytöjä pääosin Choirokoitíasta ja Kalavasós-Téntasta. Sali II sisältää myöhemmän pronssikauden eli mykeneläisen kauden sekä varhaisen rautakauden eli kyprogeometrisen kauden löytöjä Kitionista. Sali III esittelee Kitionin löytöjä kyprogeometriselta ja -arkaaiselta kaudelta klassiselle kaudelle. Sali IV sisältää löytöjä klassiselta hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle. Museoesineitä on esillä myös museon ulkotiloissa.

Museon kokoelmia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Archaeological Museum of the Larnaka District Department of Antiquities. Viitattu 23.4.2018.
2. 1 2 3  Archaeological Museum of the Larnaka (Larnaca) District Visit Cyprus.  Arkistoitu 26.4.2018. Viitattu 23.4.2018.
3. ↑  Stylianou-Lambert, Theopisti & Bounia, Alexandra: *The Political Museum: Power, Conflict, and Identity in Cyprus*, s. 60–70. Heritage, Tourism & Community. Routledge, 2016. ISBN 1315521032. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lárnakan arkeologinen museo** Wikimedia Commonsissa
**Siiri Partanen** (s. 1990) on suomalainen muusikko ja näyttelijä.

Partanen työskentelee näyttelijänä Rovaniemen Teatterissa. Hän näytteli kaudella 2019–2020 muun muassa *Cabaret*-musikaalissa Sally Bowlesia. Hän näytteli Cicca Kallasta *Uusi päivä* -tv-sarjassa 2010–2018. Partanen esitti Cicca Kallasta myös *Uuden päivän* spin-off-sarjassa *Väärät Bileet* vuonna 2016.

Partanen valmistui muusikoksi ja ylioppilaaksi kaksoistutkinnosta Jyväskylän ammattiopiston Konservatoriosta 2009, pop/jazz-musiikkipedagogiksi (AMK) Metropolia Ammattikorkeakoulusta 2014, populaari- ja kansanmusiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 2017 ja näyttelijäksi (Master of Arts in Acting) Essexin yliopistoon kuuluvasta East15-näyttelijäkoulusta vuonna 2018.

Partanen osallistui Suomen euroviisukarsintoihin vuonna 2010 osana Sister Twister -yhtyettä, koska yhtyeen virallinen rumpali oli kilpailun aikaan liian nuori osallistuakseen. Vuonna 2010 Partanen voitti Imatra Big Band Festivaleilla parhaan esiintyjän SM-hopeaa rumpaleiden Junior All Stars -sarjassa.

Partanen julkaisee musiikkia nimellä **Siirisuurvisiiri**.

Lähteet
-------

1. ↑  Siiri Partanen Muusikko/näyttelijä (PDF) *static1.squarespace.com*. Viitattu 8.7.2023.
2. ↑  Ihmiset Rovaniemen Teatteri.  Arkistoitu 27.5.2022. Viitattu 23.11.2021.
3. 1 2 3  CV Siiri Partanen.  Arkistoitu 23.11.2021. Viitattu 23.11.2021.
4. ↑  Sister Twister *Yle.fi*. Viitattu 23.11.2021.
5. ↑  Siiri Partanen *nayttelijaliitto.fi*. Viitattu 8.7.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Siiri Partasen verkkosivut

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |
Warkaus-sali sijaitsee hotelli Oscarin yhteydessä.
**Warkaus-sali** on Varkaudessa sijaitseva 500-paikkainen kokous- ja konserttisali. Sali sijaitsee hotelli Oscarin yhteydessä osoitteessa Kauppatori 4.

Warkaus-salin nousevassa katsomossa on 440 ja aitioissa yhteensä 58 paikkaa. Näyttämön leveys on 19 metriä, korkeus 9 metriä ja pinta-ala 113 neliömetriä. Rakennuksessa toimii myös useita ravintoloita ja tarjoilutiloja, kuten Warkaus-salin 250-paikkainen aularavintola Tempo, 50 hengen kabinetti Ruusa ja pieni ylälämpiö Kreeta.

2000-vuosikymmenen keskivaiheilla Warkaus-salin noin 170 tilaisuudessa vieraili vuosittain noin 27 000 kävijää. Salissa järjestetään paljon kotimaisten kevyen musiikin artistien kiertuekonsertteja. Varkauden Teatteri on esittänyt Warkaus-salissa suuria musikaalituotantoja, kuten *Annie mestariampuja* (2005) ja *Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen* (2008). Salissa on pidetty myös Joroisten Musiikkipäivien konsertteja.

Lähteet
-------

1. ↑  Warkaus-sali (PDF) (Esite) Hotel Oscar.  Arkistoitu 20.7.2018. Viitattu 20.7.2018.
2. ↑  Palvelut ja tilat *Warkaus-sali*.  Arkistoitu 20.7.2018.
3. ↑  Lemiläinen, Eeva: Warkaus-salilla laajennettu aularavintola (PDF) *Piippujen ympärillä*.  2005. Warkaus-seura. Viitattu 20.7.2018.
4. ↑  Historia  2012. Varkauden teatteri.  Arkistoitu 20.7.2018. Viitattu 20.7.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Warkaus-salin verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Välitystili** on Suomessa sosiaalitoimen toimenpide, jossa henkilön rahaliikenne annetaan sosiaalitoimen työntekijän hoidettavaksi. Se on tarkoitettu ihmisille, joilla itsellään on vaikeuksia hallita omaa rahankäyttöään. Välitystilin tarkoituksena on, että asiakkaan saamat etuudet ja tulot maksetaan sosiaalitoimelle, joka hoitaa esimerkiksi vuokran maksamisen ja muut elämisen kannalta välttämättömät menot asiakkaan puolesta. Etuudet voidaan jättää sosiaalitoimelle kokonaan tai laskujen jälkeen jäljelle jäävä osuus voidaan antaa asiakkaan itsensä käytettäväksi. Välitystilin asiakkaaksi pääsemiseksi vaaditaan joko erittäin painava syy (kuten lapsiperheillä häädön uhka) tai yksin elävän ihmisen kohdalta toistuva maksujen jääminen rästiin alkoholismin tai muun syyn tähden. Yksittäisen ihmisen kohdalla välitystilin piiriin pääsemisen edellytyksenä on myös henkilön itsensä aloitteellisuus. Välitystilin asiakkaaksi pääsemiseen myös vaaditaan aina päätöstä koskevan henkilön suostumus kirjallisena, eikä sen piiriin siis voida pakottaa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Outi Holopainen ja Nina Jäppinen: Asiakkaiden kokemuksia välitystilistä  26.10.2010. Metropolia ammattikorkeakoulu, Sosiaalialan koulutusohjelma (opinnäytetyö). Viitattu 22.7.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Välitystili kantti.fi-sivustolla[vanhentunut linkki]
* Välitystili kunnat.net-sivustolla
* Välitystili sosiaaliportti.fi-sivustolla
Étroubles
**Étroubles** on noin 500 asukkaan kunta Italian luoteiskulman Aostanlaaksossa. Se sijaitsee 20 kilometriä alueen suurimman kaupungin Aostan luoteispuolella.

1280 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva Étroublesin kylä kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön *I Borghi più belli d’Italia*. Kylässä on noin 150 asukasta.

Vuonna 2005 keskiajalta peräisin olevassa kylässä toteutettiin projekti, jossa sen ulkotiloihin sijoitettiin pysyvästi 21 taideteosta italialaisilta ja muunmaalaisilta taiteilijoilta. Heihin lukeutuvat Italo Bolano, Brenna Charles, Yves Dana, Hans Erni, Michel Favre, Albert Féraud, Alberto Gambale, Guido Magnone, Assaf Mekhtiev, Eveline ja Bacchi Fabrizio Verzotti Otis, Giulio Schiavon, Salvatore Sebaste, Siro Vierin ja Sergio Zanni.

Lähteet
-------

1. 1 2  Etroubles I Borghi più belli d'Italia. Viitattu 26.6.2018. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Étroubles** Wikimedia Commonsissa

Aostanlaakso
Allein | Antey-Saint-André | Aosta | Arnad | Arvier | Avise | Ayas | Aymavilles | Bard | Bionaz | Brissogne | Brusson | Challand-Saint-Anselme | Challand-Saint-Victor | Chambave | Chamois | Champdepraz | Champorcher | Charvensod | Châtillon | Cogne | Courmayeur | Donnas | Doues | Émarèse | Étroubles | Fénis | Fontainemore | Gaby | Gignod | Gressan | Gressoney-La-Trinité | Gressoney-Saint-Jean | Hône | Introd | Issime | Issogne | Jovençan | La Magdeleine | La Salle | La Thuile | Lillianes | Montjovet | Morgex | Nus | Ollomont | Oyace | Perloz | Pollein | Pont-Saint-Martin | Pontboset | Pontey | Pré-Saint-Didier | Quart | Rhêmes-Notre-Dame | Rhêmes-Saint-Georges | Roisan | Saint-Christophe | Saint-Denis | Saint-Marcel | Saint-Nicolas | Saint-Oyen | Saint-Pierre | Saint-Rhémy-en-Bosses | Saint-Vincent | Sarre | Torgnon | Valgrisenche | Valpelline | Valsavarenche | Valtournenche | Verrayes | Verrès | Villeneuve
**Éva Földes** (6. heinäkuuta 1914 Szombathely – 9. heinäkuuta 1981 Balatonalmádi) oli unkarilainen kirjailija ja olympiamitalisti.

Földes opiskeli kielitieteitä, historiaa ja pedagogiikkaa Budapestin yliopistossa, josta valmistui italian kielen, taidehistorian ja pedagogiikan tohtoriksi vuonna 1937. Valmistumisensa jälkeen hänet tunnettiin erityisesti työstään urheilun parissa, missä hän työskenteli toimittajana, luennoitsijana sekä naisten urheilun oikeuksien puolestapuhujana 1930-luvulla.

Hänet vangittiin ja lähetettiin Ravensbrückin, Flossenbürgin ja Mauthausen-Gusenin keskitysleireille Toisen maailmansodan aikana, mutta selviytyi erityisesti juutalaisiin kohdistuneesta holokaustista. Sodan jälkeen hän osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa voitti pronssia epiikassa teoksellaan "Nuoruuden lähde" ("The Well of Youth"). Toimittajan ja kirjailijan työnsä lisäksi Földes toimi myös opettajana sekä Unkarin eri tiede- ja kulttuuriyhteisöjen jäsenenä, kunnes kuoli Balaton-järvellä tapahtuneessa laivaonnettomuudessa vuonna 1981.

Földesin hauta (keskirivi oikealla) Farkasréti temetőssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Éva Földes *Athletes*. Olympedia. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5  Holler Mecséri, Annamária: An Olympian who Survived Three Concentration Camps (Nro. 3) *Journal of Olympic History*.  2015. The International Society of Olympic Historians. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  OLYMPIC GAMES ART COMPETITION MEDALLISTS (Sivu 18) *Art competitions at the Olympic Games*.  2.5.2019. The Olympic Studies Centre/ Olympic Foundation for Culture and Heritage. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)
4. ↑  *The Official Report of The Organising Committee for the XIV Olympiad*, s. 537. Lontoo: The Organising Committee for the XIV Olympiad, 1948. Kirjan verkkoversio (viitattu 3.4.2021). (englanniksi)
5. ↑  1948 London Olympic Highlights *Famous Hungarians*. The American Hungarian Federation. Viitattu 3.4.2021. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Tampereen suurlakkokomitean valiokunta 1905: Siiri Lemberg (Louhi) (vas.), Heikki Lindroos, Yrjö Mäkelin, Vihtori Kosonen ja Eetu Salin.
**Sigrid (Siiri) Tyyne Louhi** (ent. **Lemberg**; 18. helmikuuta 1886 Tampere – 12. marraskuuta 1963) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja sosialidemokraatti.

Louhi kävi kansakoulun ja kauppa-apulaiskoulun ja työskenteli alkuun asiatyttönä Kansan Lehdessä, myöhemmin lehden konttoristina ja taloudenhoitajana. Louhi tuli mukaan Tampereen Työväenyhdistyksen naisosaston toimintaan 15-vuotiaana vuonna 1902 ja vaikutti myöhemmin muun muassa SDP:ssä sekä puolueen naisjärjestössä Suomen sosialidemokraattisessa naisliitossa.

Poliittinen toiminta
--------------------

Vuoden 1905 suurlakon aikana Louhi kuului Tampereen suurlakkokomitean valiokuntaan ja oli yksi Tampereen raatihuoneen parvekkeelta luetun niin sanotun *punaisen julistuksen* laatijoista ja allekirjoittajista. Lisäksi hän oli suurlakon yhteydessä perustetun Tampereen äänioikeuskomitean jäsen. Louhen ohella siihen kuuluivat muun muassa Alma Jokinen ja Ellen Mäkelin. Vuonna 1917 Louhi osallistui Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liiton perustavaan kokoukseen Helsingin työväentalolla. Louhi oli Tampereen sos.-dem. kunnallisjärjestön edustajana puoluekokouksissa Tampereella 1913 ja Helsingissä 1919. Hän toimi myös puolueen kunnallistoimikunnan ja piiritoimikunnan jäsenenä sekä Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä.

Yksityiselämä
-------------

Louhen aviopuoliso oli vuodesta 1907 kirjaltaja Toivo Louhi (1884–1933). Sukunimensä Louhi muutti nimestä Lemberg nimeen Louhi vuonna 1914. Louhen vanhemmat olivat työmies Juho Henrik Lemberg ja Amanda Matilda (o.s. Grönlund).

Lähteet
-------

1. ↑  Louhi Sigrid Tyyne, hautakuva: albumissa Tampere, Kalevankankaan hautausmaa osio 24 (vaatii kirjautumisen) *suomenkirkkojajahautausmaita.fi*. Viitattu 8.4.2023.
2. 1 2  Yrjö Yrjönpoika Inkilä, Falströmin jälkeläisiä *karin.kapsi.fi*. Viitattu 8.4.2023.
3. 1 2 3  Toveri Siiri Louhi 50-vuotias, Kansan Lehti, 1936, No 40, sivu 4, julkaistu 18.2.1936
4. ↑  Siiri Louhi, o.s. Lemberg (1886-1963) Finna. Viitattu 9.11.2015.
5. ↑  Kiviranta, Elina: *"Tervetuloa sorretut siskot, tänne joukkoomme joutukaa" - kansanedustaja Alma Jokisen tie Tampereen Amurista punapakolaiseksi Neuvosto-Venäjälle*, s. 27. Tampere: Tampereen yliopiston Historiatieteen laitos, 2006. Teoksen verkkoversio.
6. ↑  Suodenjoki, Sami & Peltola, Jarmo: *Köyhä Suomen kansa katkoo kahleitansa. Luokka, liike ja yhteiskunta 1880–1918: Vasemmistolainen työväenliike Pirkanmaalla I*, s. 96. Tampere: Tampere University Press, 2007. ISBN 978-951-44689-3-3. Teoksen verkkoversio.
7. ↑  Tampereen äänioikeuskomitean jäsenet 1905 Työväenmuseo Werstas. Viitattu 9.11.2015.
8. ↑  Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liiton perustava kokous Helsingin työväentalolla helluntaipyhinä 27.-28.5.1917 Europeana. Viitattu 9.11.2015.
9. ↑  Vapaus, 1907, No 48, sivu 3, julkaistu 27.4.1907
10. ↑  Suomalainen Wirallinen lehti, 1914, No 237, sivu 6, julkaistu 13.10.1914
Kuulutusjärjestelmä
**Kuulutusjärjestelmä** on kommunikaatiojärjestelmä julkisiin tiloihin, terveydenhuoltoon, teollisuuteen, kouluyhteisöihin ja kohteisiin, joissa tarvitaan viestin perillemenoa. Esimerkiksi kaupassa voidaan antaa kuulutusjärjestelmän kautta tiedotus väärin pysäköidystä autosta. Samoin jos on turvallisuusriski, esim. tietyn tilan lattialle on kaatunut öljyä, voidaan tilassa asioivia henkilöitä varoittaa. Kuulutusjärjestelmän avulla voidaan myös esimerkiksi soittaa taustamusiikkia tai radiota. Teleste valmisti Suomessa pitkään keskusradiojärjestelmiä esimerkiksi hotelleille ja kouluille. Nykyään Telesten keskusradiojärjestelmistä vastaa Audico Oy.

Järjestelmien rakenne
---------------------

Tyypillisesti kuulutusjärjestelmät koostuvat keskusyksiköstä, kuulutuskojeista sekä erilaisista äänilähteistä, kuten radiovastaanottimista ja ääniplugeista. Kaiuttimet toimivat tyypillisesti 100 voltilla, sillä järjestelmiä asennetaan usein kohteisiin, joissa välimatkat ovat pitkät. Vanhemmat kuulutusjärjestelmät ovat toimintaperiaatteeltaan hyvin yksinkertaisia ja koostuvat tyypillisesti kuulutusmikrofonista ja muuntajakeskusyksiköstä. Nykyaikaisemmissa järjestelmissä on kuitenkin monipuolisempia toimintoja, kuten erilaisten ääniviestien ajastamista, sekä pakkosyöttötoiminto. Pakkosyöttötoiminto yliajaa muut äänilähteet sekä kaiuttimien äänenvoimakkuussäätimet. Tätä ominaisuutta käytetään esimerkiksi hätäviestien kuuluttamisessa.

Äänievakuointijärjestelmä
-------------------------

Monet nykyaikaiset kuulutusjärjestelmät ovat niin kutsuttuja äänievakuointijärjestelmiä. Tällöin kiinteistön paloilmoitinjärjestelmä on yhdistettynä kuulutusjärjestelmään, joka palohälytystilanteessa toistaa automaattisesti evakuointiviestin. Äänievakuointijärjestelmän kautta voidaan toistaa myös muita esiäänitettyjä hälytysviestejä.

Katso myös
----------

* PA-kaiutin

Lähteet
-------

1. ↑  Audico Avec *Audico.fi*.  Arkistoitu 25.2.2021. Viitattu 5.3.2021. (suomeksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kuulutusjärjestelmä**.
Strand sijaitsee kauppakeskus IsoKristiinassa.
**Finnkino Strand** on Finnkino-ketjun elokuvateatteri Lappeenrannassa Peltolan kaupunginosassa kauppakeskus IsoKristiinan toisessa kerroksessa. Teatteri oli osa IsoKristiinan mittavaa laajennusta, ja se avattiin 30. syyskuuta 2015.

Strandissa on neljä salia ja yhteensä 535 asiakaspaikkaa. Kaikissa saleissa on Barcon 4K-projektori, Dolbyn 7.1-äänentoisto ja high frame rate -tekniikka. Kaksi saleista on varustettu lisäksi Dolbyn 3D-tekniikalla. Suurimmassa, 241-paikkaisessa Strand 1 -salissa on 100 neliömetrin valkokangas. Salien lisäksi teatteriin kuuluu herkkumyymälä ja 300 neliömetrin aulatila. Teatterin nimi viittaa Lappeenrannan ruotsinkieliseen nimeen Villmanstrand, ja se valittiin yleisökilpailussa annettujen ehdotusten joukosta.

Finnkino mainosti Strandin avajaisia poikkeuksellisesti suurella mainoslakanalla Lappeenrannan vesitornin kyljessä. Avajaisviikon elokuvia olivat muun muassa *Napapiirin sankarit 2*, *Marnie – tyttö ikkunassa*, *Sicario* ja *Tale of Tales*. Strand merkitsi Finnkinolle paluuta Lappeenrantaan, josta se oli lähtenyt vuonna 1988 myytyään Kauppakadulla VPK:n talon yläkerrassa toimineet Adams-teatterit paikalliselle Elokuva Luotolalle. Finnkino tavoitteli uudella teatterilla 100 000 vuosittaista katsojaa, mikä oli hieman enemmän kuin Luotolan teattereilla Kino-Aulalla ja Nuijamiehellä yhteensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Strand Finnkino.  Arkistoitu 3.3.2016. Viitattu 15.2.2016.
2. ↑  Lappeenrannan karttapalvelu Lappeenrannan karttapalvelu. Viitattu 15.2.2016.
3. ↑  Kauppakeskus IsoKristiina viettää avajaisia  30.9.2015. Ilmarinen. Viitattu 15.2.2016.
4. 1 2  Finnkino Strand avataan tänään — joko olet jonossa? *Etelä-Saimaa*.  30.9.2015. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 10.2.2016. Viitattu 15.2.2016.
5. ↑  Koivisto, Janne: Finnkino julkaisi Lappeenrannan uuden elokuvakeskuksen nimen *Lappeenrannan Uutiset*.  5.8.2015. Etelä-Suomen Media.  Arkistoitu 23.2.2016. Viitattu 15.2.2016.
6. ↑  Värtö, Petteri: Vesitornista tuli mainostilaa — banderolli roikkuu tornissa kaksi viikkoa *Etelä-Saimaa*.  29.9.2015. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 10.2.2016. Viitattu 15.2.2016.
7. ↑  Pirilä, Marjo: Finnkino tulee taas Lappeenrannan apajille *Yle Uutiset*.  17.12.2012. Yleisradio. Viitattu 15.2.2016.
8. ↑  Kukkola, Liisa: Finnkino havittelee kaikkia Lappeenrannan elokuvakävijöitä *Etelä-Saimaa*.  2.8.2015. Kaakon Viestintä.  Arkistoitu 7.2.2016. Viitattu 15.2.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Strand Finnkinon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
* Strand IsoKristiinan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Patrick Sarsfield, tuntemattoman tekijän maalaama muotokuva.
**Patrick Sarsfield** (k. elokuu 1693 Huy, Espanjan Alankomaat) oli irlantilainen sotilas, joka toimi yhtenä jakobiittiarmeijan komentajista vuosien 1689–1691 sodassa Englannin kuningas Vilhelm Oranialaista vastaan.

Sarsfield syntyi Dublinin kreivikunnan Lucanissa tarkemmin tuntemattomana ajankohtana. Hänen isoisänsä Rory O’Moore oli ollut yksi vuoden 1641 kapinan johtajista. Sarsfield palveli vuosina 1671–1678 Ranskan kuningas Ludvig XIV:n armeijassa. Kun katolinen Jaakko II tuli vuonna 1685 Englannin kuninkaaksi, Sarsfield palasi Irlantiin ja auttoi Irlannin joukkojen komentajaksi nimitettyä Richard Talbotia puhdistamaan protestantteja Irlannin armeijasta. Kun kuningas Jaakko syrjäytettiin vuoden 1688 mainiossa vallankumouksessa, Sarsfield seurasi Jaakkoa ensin maanpakoon Ranskaan ja palasi sitten hänen kanssaan Irlantiin.

Sarsfield kunnostautui Jaakon ja Vilhelm Oranialaisen välillä Irlannissa käydyssä sodassa aluksi ratsuväen komentajana. Kuningas Jaakko ylensi hänet kenraalimajuriksi. Boynen taistelussa kärsityn tappion jälkeen Sarsfield kokosi jakobiittiarmeijan puolustamaan Limerickiä ja onnistui elokuussa 1690 kaappaamaan taitavalla iskulla Vilhelm Oranialaisen kuormaston Ballyneetyssä. Hän sai vuonna 1691 kuningas Jaakolta aatelisarvon nimellä jaarli Lucan, mutta sitä ei tunnustettu Englannissa. Sarsfield johti sodan lopussa jakobiittien viimeiseksi linnakkeeksi jääneen Limerickin puolustusta. Antautuessaan lokakuussa 1691 hän neuvotteli niin sanotun Limerickin sopimuksen, jonka oli tarkoitus turvata Irlannin katolisille uskonnonvapaus. Sen jälkeen Sarsfield siirtyi Espanjan Alankomaihin, jossa hän liittyi jälleen Ranskan Ludvig XIV:n armeijaan. Hän haavoittui englantilaisia vastaan käydyssä Landenin taistelussa Neerwindenissä 29. heinäkuuta 1693, ja kuoli joitain päiviä myöhemmin. Irlannissa hänestä tehtiin sittemmin kansallissankari.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Patrick Sarsfield (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 28.5.2014.
2. ↑  Risto Kari: *Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 2*, s. 178. Tammi. Helsinki 2001.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Langeais** on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 25 kilometriä Toursin kaupungista länteen.

Langeaisin kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2017 kuntaliitoksella Les Essards.

Kunnan nähtävyys on linna *Château de Langeais*. Sen sijainti Anjoun ja Tourainen historiallisten maakuntien välissä on ollut ihanteellinen. Linna koostuu oikeastaan kahdesta linnasta: keskiaikaisesta noin vuonna 1000 Foulques III mustan rakennuttamasta linnasta, jonka pääpuolustorni on osittain jäljellä sekä Ranskan kuningas Ludvig XI}n 1400-luvulla rakennuttamasta renessanssilinnasta. Linnan laskusilta on yksi harvoja yhä toiminnassa olevia laskusiltoja Ranskassa.

Kaupungista pääsee Loirejoen yli *Pont de Langeais* -riippusiltaa pitkin. Silta valmistui kolmen vuoden rakentamisen jälkeen vuonna 1849. Vuonna 1859 salama tuhosi osan sillasta, ja kunnostettuna se otettiin jälleen käyttöön vuonna 1861. Vuonna 1870 puhjenneen Saksan–Ranskan sodan aikana sillan kaapelit katkaistiin sotilaallisella päätöksellä. Silta oli pois käytöstä vuoteen 1874 saakka. Toisessa maailmansodassa silta miinoitettiin vuonna 1940, jonka seurauksena sillan kansi romahti. Silta otettiin uudelleen käyttöön 8. marraskuuta 1950.

  

* Linnan sisäänkäyntiLinnan sisäänkäynti
* Linnan puutarhaLinnan puutarha
* Linnan vanha pääpuolustustorniLinnan vanha pääpuolustustorni
* Pont de LangeaisPont de Langeais

Lähteet
-------

1. 1 2  Insee
2. ↑  Château de Langeais L’association des Châteaux de la Loire. Viitattu 2.4.2021. (englanniksi)
3. ↑  Pont suspendu Commune de Langeais.  Arkistoitu 24.1.2022. Viitattu 2.4.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Langeais** Wikimedia Commonsissa
**Suojajohdin** eli PE-johdin (engl. *Protective Earth*) on maadoitukseen käytetty johdin TN-S -järjestelmässä. Sen johdinväri on kelta-vihreä (raidallinen). Vanhemmissa asennuksissa on käytetty TN-C-järjestelmä, jossa nolla- ja suojajohdin olivat sama johdin ja maadoitus tapahtui ns. nollaamalla sähkölaitteen suojakosketin. Tähän asennustapaan liittyy kuitenkin turvallisuusongelmia, joten nykyään suoja- ja nollajohtimet ovat erilliset. Vanhoissa saneeratuissa taloissa esiintyy sekaisin molempia asennustapoja. Suojajohdinta ei saa käyttää muuhun tarkoitukseen kuin suojajohtimena, ei esimerkiksi nollajohtimena.

Kaikki rakennuksen suojajohtimet on yhdistetty kiinteistön sähköpääkeskuksen PE-kiskoon, ja sieltä pääpotentiaalintasauskiskon kautta maahan. Pääpotentiaalintasauskiskoon on yhdistetty myös kaikki talon metalliset putkistot ja muut yhtenäiset sähköä johtavat rakenteet, joten niiden potentiaali on maan potentiaali. Maadoituselektrodin tulisi sijaita sokkelin alla, jotta se ei vahingoittuisi esimerkiksi kaivutöiden seurauksena.

Suojajohtimen tehtävänä on vikatilanteessa johtaa virta maadoitetun laitteen rungosta maahan. Tällöin syntyy oikosulku ja sulake palaa tai vikavirtasuojakytkin katkaisee virran. Vaihe- ja suojajohtimien yhteisen resistanssin on oltava niin pieni, että virta katkeaa niin lyhyessä ajassa, ettei siitä ehdi aiheutua vaaraa.

Katso myös
----------

* Kosketusjännitesuojaus
* Nollajohdin
* Vaihejohdin
**Patrick Shanahan** (s. 27. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko. Hän on toiminut Yhdysvaltojen virkaatekevänä puolustusministerinä vuoden 2019 alusta, ja sitä ennen varapuolustusministerinä heinäkuusta 2017.

Shanahan on opiskellut koneinsinööriksi Washingtonin yliopistossa ja Massachusetts Institute of Technologyssä, ja suorittanut jälkimmäisessä myös kaupallisen alan tutkinnon. Ennen uraansa valtionhallinnossa hän työskenteli Boeingilla.

Kun 54-vuotias Shanahan nimitettiin varapuolustusministeriksi, hänellä ei olltu sotilaallista tai poliittista kokemusta. Hän oli kuitenkin tutustunut asevoimien kalustohankintohin myyjän ominaisuudessa. 2000-luvun alkupuolella hän johti Boeingin ohjelmaa, joka kehitti suojautumista ballistisia ohjuksia vastaan. Hän oli joitakin vuosia myös sotilashelikopteriosaston johdossa.

Lähteet
-------

1. ↑  Patrick Shanahan: 5 Fast Facts You Need to Know *Heavy*. Viitattu 23.12.2018.
2. 1 2  Patrick M. Shanahan *US Department of Defense*. Viitattu 1.1.2019.
3. ↑  Trump taps Boeing executive Pat Shanahan for deputy secretary of defense *Seattle Times*. Viitattu 23.12.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Patrick Shanahan** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Count Gustav Ernst von Stackelberg
**Gustav Ernst von Stackelberg** (ven. Густав Оттонович Стакельберг, 5. kesäkuuta 1766 Tallinna, Viron kuvernementti – 18. huhtikuuta 1850 Pariisi) oli baltiansaksalainen kreivi, joka toimi Venäjän keisarikunnan diplomaattina. Hän oli suurlähettiläs Otto Magnus von Stackelbergin poika.

Venäjän asevoimien varamiehenä hän taisteli Venäjän-Ruotsin sodassa kuningas Kustaa III: ta vastaan. Stackelberg lähti Venäjän armeijasta ja hänestä tuli diplomaatti Venäjän hoviin, jossa hän toimi aluksi Katariina Suuren kamarijunkkarina

Vuodesta 1794 Stackelberg oli Venäjän suurlähettiläs Sardinian kuningaskunnassa, Sveitsistä 1799, Batavian tasavallassa 1802, Preussissa 1807 ja Itävallassa 1810.

Napoleonisotien sotien jälkeen Stackelberg työskenteli diplomaattina ja Venäjän suurlähettiläänä Wienin kongressissa ja oli keskeisessä asemassa useimpien Varsovan herttuakunnan osien liittämisessä Venäjän valtakuntaan osana Puolan kuningaskuntaa.

Pitkän uran jälkeen diplomaatti Stackelberg sai Venäjän korkeimman kunniamerkin, Pyhän Andreaksen ritarikunnan merkin ja vietti loppuelämänsä ajan Pariisissa, jossa hän kuoli vuonna 1850.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Ville Witka** (s. 16. heinäkuuta 1966 Salo) on suomalainen muusikko ja muotoilija. Hän on toiminut muun muassa elokuva- ja musiikkialalla 1980–90-luvulla ja perusti design-toimiston 2000-luvun alussa.

Koulutus
--------

Witka opiskeli vuosina 1973–1983 Salon musiikkiopistossa pääaineenaan piano. Jatko-opintoja hän kävi Turun konservatoriossa vuosina 1993–1996 pääaineena laulu (ääniala tenori).

Työ muusikkona
--------------

Witka esiintyi muun muassa lauluduossa Ville ja Pinja vuosina 1996–1998. He julkaisivat kaksi pitkäsoittoalbumia, joiden tuottajana toimi Edu Kettunen. Molemmilta albumeilta nousi Radio Suomen soittolistan ykköseksi kappale ("Krokotiili" ja "Seitsemän päivää"). Levyillä kuultiin myös Ville Witkan omaa sävellys- ja sanoitustuotantoa.

2000-luvulla Ville Witka on säveltänyt ja sanoittanut musiikkia muun muassa Johan Storgårdin kirjoittamaan "Ruukin avain" -teatteritrilogiaan sekä *Pirturanta*-nimiseen musiikkinäytelmään Meri-Teijon kesäteatterille. Hän esiintyy ja tekee sävellystyötä edelleen.

Työ elokuva-alalla
------------------

Ville Witka on toiminut tuottaja-tuotantopäällikkönä Aleksi Mäkelän uran ensimmäisissä elokuvissa *Olinkin jo lähdössä* ja Spede-yhtiöiden tuottamassa kokopitkässä elokuvassa *Romanovin kivet*.

Työ muotoilijana
----------------

Witka perusti Witka Oy -nimisen muotoilu- ja suunnittelutoimistonsa vuonna 2001. Hän on tehnyt lukuisia tuotesuunnitteluprojekteja eri yrityksille ja tehnyt yhteistyötä monen suomalaisen huippumuotoilijan ja suunnittelijan kanssa. Hän suunnitteli ensimmäisen suomalaisen printtikaakelituotteen (v. 2006) Savcor-yhtiöille yhteistyössä Pukkila Oy:n kanssa. Vuonna 2007 hän lanseerasi ensimmäisen *Poolhouse*-mallistonsa pienrakennuksen Porin loma-asuntomessuilla yhteistyössä Teijo-Talojen kanssa. Vuonna 2013 esiteltiin Habitare-messuilla laaja Ville Witkan suunnittelema Witka Wood -mallisto, jossa oli mukana viisi eri yritystä ovi-, ikkuna-, keittiö-, kiintokaluste- ja liukuovivalmistajista. Witka Wood -mallisto on saanut myös tuotteekseen laajan ja innovatiivisen takkamalliston Linnatuli Oy:n kanssa toteutettuna yhteistyönä.

Muu tuotteet ja projektit
-------------------------

Witka on tullut tunnetuksi sittemmin myös ensimmäisenä suomalaisen oliiviöljybrändin "Don Witka olive oil" kehittäjänä. Hän on asunut talvikausiaan Espanjan Malagassa vuodesta 2013 alkaen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Witka Ville *Fono.fi – Äänitetietokanta*. Viitattu 23.6.2020.
2. ↑  Ville Witka Elonetissä.
3. ↑
**Patrick "Pat" O’Callaghan** (28. tammikuuta 1906 Cork – 10. joulukuuta 1991 Tipperary) oli irlantilainen yleisurheilija ja kaksinkertainen moukarinheiton olympiavoittaja.

Vuonna 1927 O’Callaghan kilpaili Dublinissa ensimmäistä kertaa moukarikilpailussa. Vain kolmetoista kuukautta myöhemmin hän osallistui lajiin vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa. Finaalissa Ruotsin Ossian Skiöld johti kisaa aina toiseksi viimeiselle kierrokselle asti. Tällöin O’Callaghan heitti uransa siihen asti pisimmän heiton (51 sentillä) ja otti itsenäiselle Irlannille sen ensimmäisen olympiakullan.

Seuraavissa olympialaisissa Los Angelesissa 1932 Suomen Ville Pörhölä johti kilpailua viimeiselle kierrokselle asti, jolloin O’Callaghan heitti 53,92 ja otti toisen olympiakultansa.

Vuoden 1936 kisoihin O’Callaghan ei päässyt osallistumaan, sillä IAAF ei tunnustanut Irlannin urheiluliittoa. Samasta syystä IAAF ei hyväksynyt hänen Corkin piirikunnan mestaruuskisoissa 1937 tekemäänsä maailmanennätystä (59,55), joka syntyi ylipainoisella välineellä ja tavallista pienemmästä kehästä. Se kesti rikkomattomana epävirallisesti vuoteen 1949. O’Callaghan voitti Irlannin mestaruuden kuudessa lajissa: moukari, kuula, kiekko, 56 paunan (25 kg) painon pituus- ja korkeusheitto ja korkeushyppy.

Urheilu-uransa jälkeen O’Callaghan toimi lääkärinä Clonmelin kaupungissa aina 1980-luvun lopulle asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Patrick O’Callaghan *Athletes*. The International Olympics Committee. Viitattu 1.10.2019. (englanniksi)
2. 1 2  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 220. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.
3. ↑  Hannus, Matti: *Yleisurheilu - Tuhat tähteä*, s. 694. 2. painos. WSOY, 1984. ISBN 951-0-11900-8.

  

Miesten moukarinheiton olympiavoittajat

|  |
| --- |
| 1900: John Flanagan |
1904: John Flanagan |
1908: John Flanagan |
1912: Matt McGrath |
1920: Patrick Ryan |
1924: Frederick Tootell |
1928: Patrick O’Callaghan |
1932: Patrick O’Callaghan |
1936: Karl Hein |
1948: Imre Németh |
1952: József Csermák |
1956: Harold Connolly |
1960: Vasili Rudenkov |
1964: Romuald Klim |
1968: Gyula Zsivótzky |
1972: Anatoli Bondartšuk |
1976: Juri Sedyh |
1980: Juri Sedyh |
1984: Juha Tiainen |
1988: Sergei Litvinov |
1992: Andrei Abduvalijev |
1996: Balázs Kiss |
2000: Szymon Ziółkowski |
2004: Kōji Murofushi |
2008: Primož Kozmus |
2012: Krisztián Pars |
2016: Dilšod Nazarov |
2020: Wojciech Nowicki |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti

 |

 |
Gribojedovin kanavaa Leijonasillan luona.
Kanavaa Kristuksen ylösnousemuksen katedraalin suuntaan.
**Gribojedovin kanava** (ven. кана́л Грибое́дова, *kanal Gribojedova*; vuoteen 1923 saakka *Katariinan kanava*, ven. Екатери́нинский кана́л, *Jekaterininski kanal*) on Nevan suiston kanava Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 5 kilometriä ja leveys 32 metriä.

Kanava on kaivettu entisen *Krivuša*-joen uomaan, jonka alkupää yhdistettiin vuonna 1739 Moikaan. Se alittaa Nevan valtakadun, Gorohovaja-kadun ja Voznesenski-prospektin, ohittaa Krjukovin kanavan ja laskee Fontankaan entisen Kaljulan kylän luona. Vuosina 1764–1790 kanavaa syvennettiin ja sen molemmin puolin rakennettiin graniittiset rantakadut. Alkupään rannat puettiin graniittiin vuosina 1954–1956. Gribojedovin kanavan ylittää 21 siltaa, joista monet ovat rakennustaiteen muistomerkkejä. Sen varrella sijaitsevat Venäläisen museon Benois-siipi, Singerin talo, Kazanin katedraali, Pietarin talous- ja finanssiyliopisto ja Pyhän Nikolaoksen merikatedraali. Kanavan rannalla ovat asuneet Aleksandr Gribojedov, josta se on saanut nimensä, Nikolai Gogol, Nikolai Tšernyševski, Fjodor Dostojevski ja Ilja Repin. Keisari Aleksanteri II haavoittui kuolettavasti rantakadulla tehdyssä pommiattentaatissa. Vuosina 1883–1907 murhapaikalle rakennettiin Kristuksen ylösnousemuksen katedraali.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditšeski spravotšnik*, s. 168. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1992. ISBN 5-85270-037-1.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Gribojedovin kanava** Wikimedia Commonsissa
Xavier Darasse pitämässä oppituntia pianonsoitossa, 1965.
**Xavier Darasse** (3. syyskuuta 1934 Toulouse – 24. marraskuuta 1992 Toulouse) oli ranskalainen urkuri, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän toimi Pariisin konservatorion johtajana vuosina 1991–1992.

Darasse oli Maurice Duruflén, Rolande Falcinellin ja Olivier Messiaenin oppilaana Pariisin konservatoriossa. Myös hänen äitinsä oli urkuri. Darassesta tuli urkujensoiton professori Toulousessa vuonna 1966. Hän perusti pitkälti nykymusiikin edistämiseen kaupungissa tarkoitetun urkukilpailun, ja hänellä oli samanaikaisesti professorin asema myös Lyonin konservatoriossa. Urkurin uransa aikana Darasse kantaesitti muiden muassa György Ligetin, Sylvano Bussottin, Iannis Xenakiksen ja Gilbert Amyn sävellyksiä. Hän esitti myös omia sävellyksiään, sovituksiaan ja improvisaatioita.

Darassen ura urkurina päättyi vuonna 1976, jolloin hän resitaalista palatessaan loukkaantui liikenneonnettomuudessa ja menetti pysyvästi kyvyn toisen kätensä käyttämiseen. Säveltäjänä hänen ensimmäinen ilmaisultaan moderni teoksensa oli kamarimusiikkisävellys *Antagonisme* (1964–1965). Hän teki sen yhteistyössä filosofi Alain Badioun kanssa tämän kirjoittaman tekstin pohjalta. Darasse halusi irrottaa urut soittimena sen uskonnollisesta viitekehyksestä tekemättä siitä kuitenkaan pelkkää sinfoniaorkesterin korviketta. Darasse kuoli syöpään vuonna 1992. Vuonna 2018 esitettiin Toulousen kaupunginvaltuustolle konservatorion nimeämistä kaupungissa Darassen mukaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Independent: Obituary: Xavier Darasse
2. 1 2  Durand Salabert Eschig: Darasse, Xavier
3. ↑  IRCAM: Matthew Lorenzon: ‘Situation’ and ‘Problem Situation’ in the interaction of music and philosophy in antagonisme by Xavier Darasse on a text by Alain Badiou
4. ↑  Mairie de Toulouse: LE CONSERVATOIRE À RAYONNEMENT RÉGIONAL DE TOULOUSE RENOMMÉ « CONSERVATOIRE XAVIER DARASSE »

Aiheesta muualla
----------------

* AllMusic.com: Xavier Darasse (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee virtualisointiohjelmistoa. Xen voi tarkoittaa myös* Half-Life*-tietokonepelissä esiintyvää ulottuvuutta.*

**Xen** on Cambridgen yliopistossa kehitetty avoimen lähdekoodin vapaa *hypervisor*-virtualisointiohjelmisto. *Hypervisor* mahdollistaa useiden käyttöjärjestelmien ajamisen samalla tietokoneella. Tällöin yksi käyttöjärjestelmä toimii isäntänä (host) ja muita ajetaan sen päällä virtuaalikoneina. Virtuaalikone voidaan pysäyttää tiedostoon ja jatkaa sen suoritusta myöhemmin, tai siirtää se toiselle tietokoneelle. 

Tuettuihin alustoihin kuuluvat x86-, x86-64- ja ARM-arkkitehtuurit.

Tukea on kehitetty myös IA-64 (poistettu ylläpitämättömänä) ja PowerPC-arkkitehtuureille.

Xen toimii ohjelmistotasolla ja siinä ajettavia käyttöjärjestelmiä täytyy muuttaa niiden ajamiseksi Xenin alla, jota kutsutaan paravirtualisoinniksi. Xen-tuki on lisätty Linux-ytimeen versiossa 3.0.

Linux-käyttöjärjestelmistä Fedora Core, RHEL 5 ja Novell SLES 10 tukevat toiminnallisuutta, kuten myös NetBSD. Sunin Solaris tukee sitä  ja Microsoft Longhorn-versiossaan.

Red Hat ja Novell ovat ottaneet Xen-ohjelmiston mukaan tuotteisiinsa.
Vuonna 2007 Citrix Systems osti Xenin kehittäjän XenSourcen.
Xeniä kehittävä Xen Project on vuodesta 2013 lähtien ollut Linux Foundationin yhteistyöprojekti.

Xenin merkittäviin käyttäjiin kuuluu pilvipalveluita tuottava Amazon Web Services.

Vuonna 2020 ilmoitettiin projektin virallisesti tukevan 64-bittistä ARM-suoritinta Raspberry Pi 4 -alustalla. Tuki alustalle on lisätty Linux-ytimen versioon 5.9.

Katso myös
----------

* Kernel-based Virtual Machine

Lähteet
-------

1. ↑  Xen Project Releases Version 4.17 with Enhanced Security, Higher Performance, Improved Embedded Static Configuration and Speculative Mitigation Support, 14. joulukuuta 2022 (viitattu 19. joulukuuta 2022). Tieto on haettu Wikidatasta.
2. ↑  The Xen™ virtual machine monitor *cl.cam.ac.uk*. Viitattu 30.9.2020. (englanniksi)
3. ↑
4. ↑
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Irfan Habib: Virtualization with KVM *linuxjournal.com*.  1.2.2008. Viitattu 5.3.2020. (englanniksi)
7. ↑  Xen celebrates full Dom0 and DomU support in Linux 3.0 Xen Project. Viitattu 6.8.2017.
8. ↑  Solaris 10 to Get Xen Support by Mid-2007[vanhentunut linkki]
9. ↑  Microsoft syleilee avoimen lähdekoodin Xen-virtualisointia
10. ↑  LinuxWorld: Virtualization Bake-In Off and Running[vanhentunut linkki]
11. ↑  Citrix to buy virtualization company XenSource for $500 million *cnet.com*.  15.8.2007. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
12. ↑  Xen to Become Linux Foundation Collaborative Project *linuxfoundation.org*.  15.4.2013.  Arkistoitu 27.7.2021. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
13. 1 2  Xen becomes a Linux Foundation project *zdnet.com*.  15.4.2013. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
14. 1 2  Xen Project officially ports its hypervisor to Raspberry Pi 4 *theregister.com*.  29.9.2020. Viitattu 30.9.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Xen
M/S *Finnclipper* Korppoossa, matkalla kohti Naantalin satamaa.
**FinnLink** on osa Finnlinesia, ja se kuljettaa rahtia ja automatkustajia meritse kotipaikkansa Naantalin sataman ja Kapellskärin sataman välillä. Lähtöjä kummastakin satamasta on päivittäin kolme seuraavilla laivoilla:

* M/S *Finnclipper*
* M/S *Finnfellow*
* M/S *Finnsailor*
* Lisäksi M/S *Finneagle* oli reitillä vuoteen 2009 saakka

FinnLinkin toiminta lähtee rahtiliikenteen tarpeista. Laivat eivät poikkea Ahvenanmaalla, ja näin ollen tax-free-myyntiä ei ole. Pisimmillään matka kestää lähes kymmenen tuntia. Nopein matka on iltapäivälähtö Naantalista, jolloin matka Kapellskäriin kestää seitsemän tuntia.

Vuonna 2009 FinnLink kuljetti lähes 112 000 lastiyksikköä, mikä oli 30 prosenttia vähemmän kuin vuonna 2008. Matkustajaliikenteen tärkein kohderyhmä on henkilöautoilla
ja matkailuvaunuilla liikkuvat matkustajat. Vuonna 2009 reitin matkustajamäärä oli 51 000, mikä oli 27 prosenttia edellisvuotta vähemmän.

Vuoden 2010 loppuun saakka Oy Finnlink Ab oli Finnlines-konserniin kuulunut itsenäinen osakeyhtiö, joka oli perustettu vuonna 1988. FinnLink aloitti liikenteensä vuonna 1989 Uudenkaupungin ja Hargshamnin välisellä reitillä. Tällä reitillä kuljetettiin maantieajoneuvojen lisäksi myös junia. Vuonna 1996 tämä linja kuitenkin lakkautettiin, ja yhtiö keskittyi joulukuussa 1996 avattuun Naantalin ja Kapellskärin väliseen linjaansa, jolla ei enää kuljetettu junia. Vuonna 1996 yhtiö ajoi myös hetken aikaa Helsingin ja Norrköpingin välistä linjaa, joka ei kuitenkaan osoittautunut menestyksekkääksi. Oy Finnlink Ab sulautui Finnlines Oyj:hin vuoden 2010 lopussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Yritys- ja yhteisötietojärjestelmä *ytj.fi*. Patentti- ja rekisterihallitus ja Verohallitus. Viitattu 24.2.2012. [vanhentunut linkki]
2. ↑  Taloustiedot – Finnlink Oy Ab Inoa. Viitattu 17.4.2010.
3. ↑  Finnlinesin vuosikertomus 2009 (pdf) (s. 11) Finnlines.  Arkistoitu 21.9.2010. Viitattu 17.4.2010.
4. ↑  Historia  20.5.2009. Naantalin satama. Viitattu 17.4.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Finnlink** Wikimedia Commonsissa

* FinnLinkin verkkosivut
**Griffins RFC** on kotkalainen rugby union -seura, joka perustettiin vuonna 2011. Joukkue pelasi rugbyn 1-divisioonassa. Kotipelinsä joukkue pelasi Puistolan urheilukentällä. Seura on lopettanut toimintansa, eikä osallistunut enää kaudelle 2014.

Historia
--------

Griffins RFC (vihreä) pelaamassa rugby-7 -turnauksessa.
Griffins RFC osallistui ensimmäistä kertaa rugbyn 1-divisioonaan kaudella 2012. Griffins RFC jäi etelälohkon viidenneksi. Kaudella 2013 Griffins RFC otti seuran historian ensimmäisen voiton, kun he voittivat Hämeenlinnan Linna Rugbyn luvuin 12–10.

Tilastot
--------

### Sarjasijoitukset

| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TP – PP | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | 1.divisioona (Etelälohko) | **5.** | 15 | 0 | 0 | 15 | 56 – 595 | 0 |
| 2013 | 1.divisioona (Etelälohko) | **7.** | 20 | 2 | 0 | 18 | 69 – 709 | 8 |

### Saavutukset ja ennätykset

* Paras pistemies 2012: Samu Herrala
* Paras pistemies 2013: Niko Hotanen ja Arttu-Petteri Klami

Lähteet
-------

1. ↑  Griffins RFC *pitchero.com*. Viitattu 22.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Griffins RFC:n virallinen sivusto
**Rostislav** (ven. Ростислав) oli vuonna 1900 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaiva. Miehistö upotti aluksensa marraskuussa 1920.

Valmistus
---------

Alus tilattiin Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin 30. tammikuuta 1894. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1896 ja valmistui maaliskuussa 1900.

Aluksen kymmentuumaiset pääaseet oli sijoitettu ranskalaistyyppisiin torneihin ja apuaseina olleet kuusituumaiset oli sijoitettu torneihin kummallekin kyljelle. Panssarivyön pituus oli 69,19 metriä ja sen korkeus 2,13 metriä. Vyön paksuus oli vesirajassa 14–10 tuumaa ja alalaidassa 8–6 tuumaa. Laipiot olivat liitettyjä eivätkä Harvey-terästä ja niiden paksuus oli yhdeksästä viiteen tuumaan. Ylempi viisituumainen panssarivyö oli pituudeltaan 45,72 metriä ja korkeudeltaan **Virhe lausekkeessa: operaattorin round edellyttämä operandi puuttuu** metriä. Panssarikannen paksuus oli kaksi tuumaa panssarikannen yläpuolella ja muuten kolme tuumaa. Tornien seinämät olivat 2,5 tuumaiset.

Palvelus
--------

Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Venäjän Mustanmeren laivastoon, jonka mukana se otti osaa useisiin operaatioihin ensimmäisessä maailmansodassa. Miehistö upotti aluksensa matalikolle marraskuussa 1920.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**Petropavlovsk-luokka** | **Venäjän keisarikunnan laivaston taistelulaivat** | Seuraaja:**Peresvet-luokka** |

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Gardiner, Robert s. 182
**Anthony Josua Shaffer** (15. toukokuuta 1926 Liverpool – 6. marraskuuta 2001 Lontoo) oli englantilainen asianajaja ja kirjailija. Hänen identtinen kaksoisveljensä on kirjailija Peter Shaffer.

Elämänvaiheet
-------------

Anthony Shaffer syntyi Liverpoolissa juutalaiseen perheeseen, jonka isä oli kiinteistönvälittäjä. Anthony opiskeli lakia Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän työskenteli 1950-luvulla asianajajana ja siirtyi sitten elokuvatuotantoyhtiöön.

Shafferin ensimmäinen menestysteos oli näytelmä *Vainukoira* (*Sleuth*) vuodelta 1970. Näytelmää on esitetty myös Suomessa. Näytelmä sovitettiin elokuvaksi ensimmäisen kerran vuonna 1972 (*Pirullista peliä*, pääosissa Laurence Olivier ja Michael Caine) ja toisen kerran vuonna 2007 (*Pirullista peliä*, pääosissa Michael Caine ja Jude Law).

Shafferin tunnettuihin elokuvakäsikirjoituksiin kuuluvat Alfred Hitchcockin *Frenzy* ja Robin Hardyn *Uhrijuhla* (*The Wicker Man*). Lisäksi hän kirjoitti romaaneja yhdessä veljensä Peterin kanssa, ja ne julkaistiin salanimellä Peter Anthony.

Shaffer oli vuodesta 1985 alkaen naimisissa *Uhrijuhlassa* näytelleen Diane Cilenton kanssa.

Teoksia
-------

### Romaaneja

* *The Woman in the Wardrobe: a lighthearted detective story* (1951)
* *How Doth the Little Crocodile?* (1952) – yhdessä Peter Shafferin kanssa salanimellä "Peter Anthony"
* *Withered Murder* (1955) – yhdessä Peter Shafferin kanssa salanimellä "Peter Anthony"
* *Absolution* (1979) – perustuu samannimiseen elokuvakäsikirjoitukseen
* *The Wicker Man* (1979) – yhdessä Peter Hardyn kanssa, perustuu samannimiseen elokuvakäsikirjoitukseen

### Näytelmiä

* *The Savage Parade* (1963) – myöhempi nimi *This Savage Parade* (1987)
* *Vainukoira* (1970)
* *Murderer* (1975)
* *Whodunnit* (1977) – alun perin *The Case Of The Oily Levantine*
* *Widow's Weeds* (1986) – alun perin *For Years I Couldn't Wear My Black* (1977)
* *The Thing In The Wheelchair* (2001)

### Muistelmateoksia

* *So What Did You Expect?* (2001)
* *Lock The Door And Tell Nobody* (2001)

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Anthony Shaffer -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Korea
* Alankomaat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Inkeri Pilkama** (s. 17. huhtikuuta 1945 Elimäki) on suomalainen televisio-ohjaaja. 

Pilkama kävi 1960-luvulla Mainos-tv:n (nyk. MTV) kuvaussihteerikurssin ja toimi kuvaussihteerinä Spede Pasasen elokuvassa *Leikkikalugangsteri* (1969). 1970-luvun alussa Pilkama alkoi ohjata televisioon Speden sketsiohjelmia *50 pientä minuuttia* ja *Spede Show*. Sen jälkeen hän ohjasi lukuisia MTV3:n menestyksekkäitä viihdesarjoja kuten *Parempi myöhään*, *Vesku Show*, *Hynttyyt yhteen*, *Herkku & Partanen* ja *Liljankukka*. *Kymppitonnin* ohjaajana Pilkama toimi vuosina 1986–1999.

2000-luvulla Pilkama toimi taustatoimittajana Pan Visionin *Spede Show’n* DVD-julkaisuissa.

Inkeri Pilkaman aviomies on MTV:n entinen toimitusjohtaja Eero Pilkama.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Inkeri Pilkama Elonetissä.
2. ↑  Roiha, Maria: "14. Yökyö-peli valloittaa katsojat", *Jussi Parviainen - Jumalan rakastaja*. Tammi, 2018. Google Books (viitattu 30.8.2019).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Elonet

 |

 |