recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ultrarojalistit** (ransk. *ultraroyalistes*) olivat ranskalainen äärioikeistolainen rojalistinen liike, joka vaikutti Ranskassa Bourbon-restauraation aikaan vuosina 1815–1830. Ultrarojalistit eli ultrat ajoivat suurmaanomistajien, aateliston, klerikalistien ja entisten emigranttien etuja. Ultrarojalistit vastustivat Ranskan vallankumouksen tasa-arvoisia ja sekularisoivia periaatteita, mutta eivät pyrkineet palauttamaan ancien régimeä. He pyrkivät pikemminkin manipuloimaan Ranskan uutta perustuslaillista hallintokoneistoa palauttaakseen taustaryhmiensä poliittisen ja sosiaalisen vallan.

Ultrarojalistit nousivat esiin osana vuoden 1815 rojalistista liikettä. Ultrat hallitsivat Ranskan parlamentin edustajainhuonetta vuosina 1815–1816 ja uudelleen vuosina 1821–1827. He olivat myös johtavassa asemassa parlamentin ylähuoneessa 1821–1824, Ludvig XVIII:n valtakauden viimeisinä vuosina. Ludvigin kuoltua vuonna 1824 valtaistuimelle nousi hänen veljensä Kaarle X, ultrarojalistien johtaja. Kaarlen ollessa kuninkaana ultrien valta vahvistui, ja he pystyivät toteuttamaan poliittista ohjelmaansa, johon kuului lehdistön vapauksien rajoittaminen ja roomalaiskatolisen kirkon vaikutusvallan kasvattaminen. Ultrarojalistien politiikka oli kuitenkin epäsuosittua, ja he menettivät hallitsevan asemansa edustajainhuoneessa vuonna 1827 ja lopulta kaiken valtansa vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksessa. Tämän jälkeen ultrarojalistien liike lakkasi käytännössä olemasta.

Katso myös
----------

* Legitimistit

Lähteet
-------

1. 1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica: Ultra *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 27.12.2020. (englanniksi)
Pulkkilanharjun pohjoisin saariSaaren erottaa niemestä 90 metriä leveä Käkisalmi. Saari kuvassa salmen oikealla puolella.

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
AsikkalaPäijät-HämeSuomi |
| Saariryhmä | 
Pulkkilanharjun saariryhmä |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
100 m  |
| Pinta-ala | 
1,16 km²  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Pulkkilanharjun pohjoisin saari** on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassä. Osa siitä kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saari on 3,0 kilometriä pitkä, 930 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,16 neliökilometriä. Se alkaa koillisessa 1,6 kilometriä pitkällä niemellä ja saaren erottaa niemestä 90 metriä leveä Käkisalmi. Lounaispuolella on Pulkkilanharjuun kuuluva keskimmäinen saari, joka erottaa tästä 140 metriä leveä Karinsalmi. Harjujaksoon kuuluu vieressä sijaitseva Viinasaari ja sen pienet luodot. Saari on muualta korkeintaan 500 metriä leveä, mutta sen lounaispää on pyöreän muotoinen ja 950 metriä leveä. Saari on korkea harjanteen kohdalla, mutta muualla se on matala ja tasainen. Harjanteen korkein kohta kohoaa 22 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren ja samalla koko harjujakson ylittää Sysmän kirkonkylältä Vääksyyn kulkeva seututie 314. Saaressa on peltomaata ja kiinteää asutusta maatilan ja kahden muun tilan verran. Vapaa-ajan asutusta on 30 vapaa-ajan asunnon verran.

Luontoarvoja
------------

Saaresta on osa luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Viinasaaren ja keskimmäisen Pulkkilanharjun saaren kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. 1 2  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Pulkkilanharjun pohjoisin saari, Asikkala (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 30.9.2019.
2. ↑  Pulkkilanharjun pohjoisin saari, Asikkala (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 30.9.2019.
3. 1 2  Pulkkilanharjun pohjoisin saari, Asikkala (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 30.9.2019.
4. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
**Lukas Jenni** (s. 6. kesäkuuta 1955 Basel) on sveitsiläinen lintutieteilijä.

Lukas opiskeli biologiaa, geologiaa ja kemiaa Baselin yliopistossa. Opiskeluaikanaan hän aloitti vapaaehtoisena työskentelyn sveitsiläisellä Col de Bretolet’n lintuasemalla, missä hän tutustui Raffael Winkleriin. Hänen gradunsa käsitteli käpy- ja tammitikan morfologiaa ja ekologiaa. Vuonna 1984 hän väitteli tohtoriksi järripeippoa käsittelevällä tutkimuksellaan *Die Bedeutung der Masseneinflüge und Massenschlafplätze in der Winterökologie des Bergfinken: Fringilla montifringilla*.

Vuonna 1979 Jennistä tuli Sveitsin ornitologisen instituutin alaisen rengastustoimiston johtaja. Hänen päätutkimusaiheensa ovat lintujen ekologia ja muuton fysiologia sekä sulkasadon biologia. Vuonna 1995 hän vastaanotti Saksan lintutieteellisen yhdistyksen kunniamerkin Stresemann-Preisin. Vuonna 1996 hän julkaisi tutkimuksen *Ecophysiology of energy storage and energy utilization in birds during migration* Zürichin yliopistossa, jonka yksityisdosenttina hän on toiminut vuodesta 1997 alkaen. Jenni on Kansainvälisen lintutieteellisen komitean jäsen.

Jenni asuu Sempachissa. Hän on naimisissa ornitologi Susanne Jenni-Eiermannin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

* Sempach
* Lukas, Jenni (toim.); Raffael, Winkler (toim.): Moult and Ageing of European Passerines. Poyser, 1994. ISBN 0-12-384150-X.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Teollisuuskeskus Helsingin Etelärannassa.
Teollisuuskeskus vuonna 2017.
**Teollisuuskeskus** (viitataan usein myös nimellä **Eteläranta 10** ja **Palacen talo**) on Helsingissä sijaitseva rakennus, jossa toimii Elinkeinoelämän keskusliiton ja muiden tärkeimpien työnantajajärjestöjen pääkonttori. Vuoteen 2009 rakennuksessa toimi myös Hotelli Palace. Viljo Revellin ja Keijo Petäjän suunnittelema rakennus valmistui osoitteeseen Eteläranta 10 vuonna 1952, juuri ennen Helsingin olympialaisia.

Historia
--------

Rakennuksen suunnitelma oli työ nimeltä "Ratas" arkkitehtikilpailussa, jonka voittivat arkkitehdit Viljo Revell (1910–1964) ja Keijo Petäjä (1919–1988). Rakennuksessa tavoiteltiin viistoine pintoineen, vaijerikaiteineen ja savupiippuineen suuren valtamerilaivan tunnelmaa, innoittajana Le Corbusier. Samaa mielikuvaa loivat pilareitten kannattama katutaso ja nauhaikkunat.

Suunnittelutyötä jaettiin silloisen tavan mukaan arkkitehti Olli Borgin toimiessa vetäjänä. Borg itse suunnitteli hotellin ja ravintolat, Styrbörn Andersin toimistokerrokset, Antti Nurmesniemi viimeisteli huonesisustuksen ja suunnitteli 11. kerroksen saunaosaston kuuluisine lypsyjakkaroineen. Olavi Hännisen käsialaa olivat toisen kerroksen kahvila ja baarin teräsputkirunkoiset muovi-istuimet.

Hotelli oli maineestaan huolimatta suhteellisen pieni, käsittäen vain 50 huonetta ylimmissä kerroksissa huippuravintoloineen. Hotellin lopetettua toimintansa vuonna 2009 myös ravintola suljettiin, mutta Royal Ravintolat avasi sen uudestaan marraskuussa 2017 ja ravintola sai vuonna 2019 yhden Michelin-tähden.

Lähteet
-------

* Ari Larnemaa, Hannu Lahtonen: Kauppalehti Optio, 16.12.1999
* Helsinki valmistautuu olympialaisiin – ­Teollisuuskeskuksen talo Helsingissä ja Kisakylä. Yle Teema: Sininen laulu – Suomen taiteiden tarina (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Teollisuuskeskus
2. ↑  Marketta Karjalainen: Palacen kyltti alkaa taas loistaa – Uusi omistaja avaa ravintolan syksyllä *Helsingin Uutiset*. Viitattu 20.2.2019.
3. ↑  Suomi sai uuden tähtiravintolan – Palace palasi Michelin-paikaksi *Yle Uutiset*. Viitattu 20.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Teollisuuskeskus** Wikimedia Commonsissa

* Yle Elävä arkisto: Hotelli Palace oli Helsingin moderni majapaikka
* Kivilaakso, Aura: "Eteläranta 10", *Kun Helsinkiin rakennettin city. Keskustan vuosina 1945-1990 valmistuneet liikerakennukset*, s. 71–76. Helsingin kaupunginmuseo, 2014. ISBN 978-952-272-793-0. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 7.3.2023).
**Teollisuuden palkansaajat TP ry** on jäsenliittojensa yhteistyö- ja vaikuttamisjärjestö. TP:ssa on 14 ammattiliittoa kaikista kolmesta palkansaajien keskusjärjestöstä. TP:n liittojen edustamilla aloilla työskentelee noin 400 000 palkansaajaa. TP:n pääsihteerinä toimii PhD Merja Jutila Roon ja puheenjohtajana kaudella 2023–2024 Tekniikan akateemiset TEKin toiminnanjohtaja Jari Jokinen.

TP:n tutkimustoiminnan keskiössä on julkaisusarja Edistys, joka esittää konkreettisia ratkaisuehdotuksia poliittisen päätöksenteon tueksi erityisesti teknologiseen kehitykseen, teollisuuteen ja osaamiseen liittyvissä kysymyksissä.

TP:n jäsenliitot
----------------

| Jäsenliitto | Keskusjärjestö |
| --- | --- |
| Ammattiliitto Pro | STTK |
| Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry | SAK |
| Ilmailualan unioni IAU ry | SAK |
| Insinööriliitto | Akava |
| Paperiliitto | SAK |
| Rautatiealan Unioni | SAK |
| Suomen Ekonomit | Akava |
| Suomen Elintarviketyöläisten Liitto SEL | SAK |
| Suomen Konepäällystöliitto | STTK |
| Suomen Merimies-Unioni SMU ry | SAK |
| Sähköliitto | SAK |
| Tekniikan akateemiset TEK | Akava |
| Teollisuusliitto | SAK |
| Toimihenkilöliitto ERTO ry | STTK |

Johto
-----

| Puheenjohtaja | Liitto/keskusjärjestö | Toimikausi |
| --- | --- | --- |
| Jari Jokinen | Tekniikan akateemiset TEK/Akava | 2023-2024 |
| Juri Aaltonen | Toimihenkilöliitto ERTO/STTK | 2021–2022 |
| Petri Vanhala | Paperiliitto/SAK | 2019–2020 |
| Samu Salo | Insinööriliitto/Akava | 2018 |
| Pertti Porokari | Insinööriliitto/Akava | 2017 |
| Jorma Malinen | Ammattiliitto Pro/STTK | 2015–2016 |
| Riku Aalto | Metallityöväenliitto/SAK | 2013–2014 |
| Pertti Porokari | Insinööriliitto/Akava | 2011–2012 |

Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n toimintaa johtaa hallitus, jonka puheenjohtajuus kiertää kahden vuoden välein eri keskusjärjestöistä olevien liittopuheenjohtajien kesken. Nykyistä pääsihteeriä Merja Jutila Roonia (7/2019–) edelsi pääsihteerit Matti Hirvola (1/2017–7/2019), Ismo Kokko (1/2016–12/2016) ja Markku Laine (2/2014–12/2015) sekä elinkeino- ja edunvalvonta-asiamies Jouko Ahonen (5/2011–1/2014).

Edistys-julkaisusarja
---------------------

Edistys on Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n julkaisusarja, joka visioi tulevaisuutta, tuottaa uusia näkökulmia yhteiskunnalliseen keskusteluun ja esittää konkreettisia ratkaisuehdotuksia poliittisen päätöksenteon tueksi. Julkaisusarjan jatkuvia teemoja ovat työn ja työelämän murros, koulutus ja osaaminen, teknologinen kehitys ja innovaatiovetoinen kasvu sekä teollisuuden kilpailukyky. Edistys-julkaisusarjassa on julkaistu vaihtuvin teemoin raportteja, analyysejä ja katsauksia suomalaisista työmarkkinoista ja työelämästä.

Aiheesta muualla
----------------

* Edistys-julkaisusarja Teollisuuden Palkansaajien verkkosivuilla
**Yersinia pestis** on bakteeri, joka aiheuttaa ruttoa. Bakteeri lisääntyy esimerkiksi *Xenopsylla cheopis* -kirpun suolistossa ja muodostaa sinne tukoksen. Kun kirppu puree esimerkiksi rottaa tai ihmistä, se saman tien oksentaa imemänsä veren ja osan bakteereista takaisin haavaan tai joskus suoraan uhrin verenkiertoon, ja seurauksena on sairastuminen. *Yersinia pestisin* eri kannat ovat aiheuttaneet aikojen kuluessa useita ruttoepidemioita.

*Yersinia pestis* -bakteerin on DNA-tutkimusten perusteella arveltu alkaneen käyttää kirppuja väli-isäntinään korkeintaan 20 000 vuotta sitten, mutta sitä läheisesti muistuttavan bakteerin jäänteitä on löydetty myös 20 miljoonaa vuotta vanhasta meripihkassa säilyneestä kirpusta.

Bakteerin vanhin tunnettu kanta on löydetty ruotsalaisesta haudasta, joka on noin 4 900 vuotta vanha. Niihin aikoihin Euroopassa oli suuria asutuskeskuksia, joissa ruttokanta saattoi kehittyä.

Vuonna 2015 julkaistussa DNA-tutkimuksessa havaittiin, että *Yersinia pestisillä* ei vielä 5 000 vuotta sitten ollut geeniä, jota kirpun sisällä selviytyminen edellyttää.

Rutto tiedettiin tartuntataudiksi jo varhain, mutta sitä aiheuttava bakteeri löytyi vasta vuonna 1894 Hongkongiin levinneen ruttoepidemian yhteydessä. Sen löysivät toisistaan riippumatta sveitsiläinen Alexandre Yersin, japanilainen Shibasaburō Kitasato ja skotlantilainen James A. Lowson. Aluksi bakteerin nimi oli *Pasteurella pestis* Louis Pasteurin mukaan. Sitä kutsuttiin myös Kitasato-yersinin basilliksi.

Lähteet
-------

* Benedictow, Ole J.: *The Black Death 1346–1353: The Complete History*. The Boydell Press, 2004. ISBN 1-84383-214-3.

### Viitteet

1. ↑  Benedictow 2004, s. 25.
2. 1 2  Meripihkassa säilyneen kirpun peräsuolesta löytyi maailman vanhin ruttobakteeri. *Helsingin Sanomat* 8.10.2015 (Artikeli arkistossa).
3. ↑  Tommi Hannula: Tutkijat löysivät ruttobakteeria lähes 5  000 vuotta vanhasta haudasta Ruotsista *Helsingin Sanomat*.  8.12.2018. Viitattu 8.12.2018.
4. ↑  Carl Zimmer: In Ancient DNA, Evidence of Plague Much Earlier Than Previously Known *New York Times*.  22.10.2015. Viitattu 22.10.2015.
5. ↑  Forsius, Arno: Rutto *Arnoldus*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 30.9.2015.
6. ↑  Tom Solomon: Hong Kong 1894: the Role of James A Lowson in the controvercial discovery of plague bacillus *The Lancet*.  1997. Viitattu 30.9.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Yersinia pestis** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q153875
* Wikispecies: Yersinia pestis
* CoL: 7FZKR
* EoL: 972652
* EPPO: YERSPE
* GBIF: 5427631
* GISD: 450
* IRMNG: 10032700
* ISC: 59812
* ITIS: 967822
* LPSN: yersinia-pestis
* NCBI: 632

 |

 |
**Faltonia Betitia Proba** (n. 306/315–353/366) oli antiikin roomalainen runoilija, joka tunnetaan teoksestaan *Cento Vergilianus de laudibus Christi*. Hän on yksi varhaisimmista kristillistä latinankielisistä runoilijoista ja myös harvinainen varhainen kristillinen naiskirjailija.

Elämä
-----

Proba kuului aristokraattiseen sukuun. Hän oli vuoden 310 konsulin Pompeius Probuksen pojantytär, vuoden 322 konsulin Petronius Probianuksen tytär, vuoden 341 konsulin Petronius Probinuksen sisar ja Rooman kaupunginprefektin Claudius Celcinus Adalphiuksen puoliso. Hänellä oli ainakin kaksi poikaa. Proba kääntyi kristityksi aikuisena noin vuonna 362.

Teokset
-------

Proba kirjoitti myöhäisantiikin aikana suosittua cento-runoutta, jossa uusia teoksia muodostetaan yhdistelemällä säkeitä aiemmasta runoudesta, kuten Vergiliukselta. Ennen kristityksi kääntymistään hän kirjoitti centon keisari Constantius II:n ja Magnentiuksen välisestä sodasta.

Kristityksi kääntymisensä jälkeen Proba kirjoitti runon *Cento Vergilianus de laudibus Christi* ("Vergiliaaninen cento Kristuksen ylistykseksi"). Se käsittää 694 säettä, ja koostuu kokonaan Vergiliukselta lainatuista säkeistä, joiden avulla kuvataan kristillinen versio maailmanhistoriasta. Teoksen syntyä on selitetty sillä, että keisari Julianus kielsi vuonna 362 kristittyjä opettamasta klassista kirjallisuutta. Koska klassinen kirjallisuus oli opetuksen ja kaiken sivistyksen pohja, kristittyjen tuli keksiä uusia tapoja opettaa sitä lapsille, ilman että nämä altistuisivat pakanallisille aiheille. Tämän vuoksi Proba ja monet muut halusivat "kristillistää" Vergiliuksen runouden. Proba laati teoksen mahdollisesti omien poikiensa kasvatusta varten.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Laato, Anni Maria: "Faltonia Betitia Proba – runoilija ja kasvattaja", *Matres ecclesiae*, s. 58–60. Kauniainen: Perussanoma, 2011. ISBN 978-951-888-585-9.
2. 1 2  Harvey, Susan Ashbrook: "Women and words: texts by and about women". Teoksessa Young, Frances & Ayres, Lewis & Louth, Andrew: *The Cambridge History of Early Christian Literature*, s. 382. Cambridge histories online. Cambridge University Press, 2004. ISBN 0521460832. Teoksen verkkoversio.
3. 1 2  Rees, Roger: Faltonia Betitia Proba St Andrews Classics. Viitattu 6.4.2020.
**Falo** on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Blan piirissä Malissa. Se sijaitsee Banijoen varrella 100 kilometriä Blasta maanteitse länteen. Kunnassa on 41 100 ja keskuskylässä 5 300 asukasta (vuonna 2009).

Falon kunnan pinta-ala on 1 377 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Blan piirin Dienan, Tiemenan, Nialan ja Beguenén kuntiin, kaakossa Sikasson ja lounaassa Koulikoron alueisiin sekä luoteessa Barouélin piirin Gouendon, Sanandon ja N’Gassolan kuntiin.

Kuntaan kuuluu 26 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, somonoja, soninkeja, miniankoja, fulbeja ja boboja. Yleisimmät kielet ovat bambara ja fulani. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.

Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, metsien hyödyntäminen ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra, puuvilla, maapähkinä, lehmänpapu ja maapapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, aasit, siat ja vuohet. Falossa ja kahdeksassa muussa kylässä pidetään viikoittaiset markkinat. Palveluihin kuuluu kahdeksan alakoulua, kolme yläkoulua, kymmenen lukutaitokeskusta, kolme koraanikoulua, nuorisotalo, kolme terveyskeskusta ja viisi äitiysneuvolaa. Kolmessa kylässä on vesijohtoverkko.

Lähteet
-------

1. ↑  4ème Recensement Général de la Population et de l’Habitat du Mali (RGPH). Resultats definitifs. Tome 0: Repertoire des villages *instat-mali.org*.  2013.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 9.8.2016.
2. 1 2 3  Plan de Securite Alimentaire: Commune Rurale de Falo 2008–2012 *fsg.afre.msu.edu*.  2007. Viitattu 9.8.2016. [vanhentunut linkki]
3. ↑  Mali - Région de Ségou: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 9.8.2016.
**Famaranpäivännouto** (*Helianthemum gonzalezferreri*) on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen (*Helianthemum*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on harvinainen ja Kanariansaarilla endeeminen kasvilaji, joka on kuvattu vuonna 1992 Lanzarotelta. Laji on myös uhanalainen.

Famaranpäivännouto kasvaa noin 20–30 cm korkeaksi ja muistuttaa muita samankokoisia pensasmaisia lajeja. Famaranpäivännoudon lehdet ovat kuitenkin alle 2 cm pituisia ja muodoltaan soikeita tai puikeita. Kukat ovat tiheissä 7–20 kukan kukinnoissa. Terälehdet ovat leveitä ja verholehdet kalvomaisia.

Famaranpäivännoudon tieteellisen nimen lajinimi (*gonzalezferreri*) viittaa tunnettuun Lanzaroten luonnontuntijaan ja -suojelijaan González Ferreriin.

Lähteet
-------

* Flora Vascular de Canarias: *Helianthemum gonzalezferreri* (espanjaksi)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q5893738
* APDB: 162866
* CoL: 6LHM6
* GBIF: 3595312
* IPNI: 968847-1
* NCBI: 2020755
* Open Tree of Life: 6114622
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:968847-1
* WFO: wfo-0001259234

 |

 |
**Huab** on joki Kunenen alueella luoteisessa Namibiassa. Siinä on vettä vain ajoittain. Sen sivujokia ovat vasemmalla puolella Klein Omaruru-, Sout- ja Aba Huab- ja oikealla puolella Ongwati-, Klip-joet.

Huabin alkulähde sijaitsee kaakkoon Kamanjabista, mistä se kulkee länteen mopanepuusavannin halki, kunnes se saavuttaa Atlantin valtameren Luurankorannikolla. Huabin valuma-alueen on arveltu olevan 14 800–16 465 km². Valuma-alueella sijaitsevat Khorixasin kaupunki ja Kamanjabin, Fransfonteinin ja Ankerin kylät. Twyfelfonteinin maailmanperintökohde sijaitsee Aba Huabin varrella.

Joen alueen maisemat ovat hämmästyttävän vaihtelevia ja dramaattisia: joen hiekkaisessa uomassa kasvaa kirahviakaasiaa, mopanepuuta ja anapuuta, ja sen laaksossa on suuria kallioita ja mäkiä. Punaista kalliota olevat vuoret katkovat horisonttia, ja massiiviset hiekkadyynit ja vulkaaniset kalliot saavat niiden välissä kulkevat elefantit näyttämään mitättömän kokoisilta.

Huab tunnetaan aavikkonorsuistaan, jotka aiheuttavat vaikeuksia farmareiden toiminnalle mutta jotka kuitenkin vetävät puolensa turisteja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peter J. Jacobson, Kathryn M. Jacobson, Mary K. Seely: *Ephemeral rivers and their catchments: Sustaining people and development in western Namibia*, s. 136–137. Windhoek: Desert Research Foundation of Namibia, 1995. ISBN 9991670947. Teoksen verkkoversio (viitattu 2.1.2022). (englanniksi)
2. ↑  Strohbach, B.J.: Mapping the Major Catchments of Namibia.  *Agricola*, 2008, s. 63–73. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 2.1.2022.  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Huab River
**Huancat** eli *wankat* ovat eräs ketšuakieltä puhuva intiaaniheimo Keski-Perun Andeilla. Heidän asuinalueensa oli nykyisen Huancayon tienoilla Junínin alueella Keski-Perussa viljavassa Mantaron laaksossa. Wankojen kieli jakautuu kolmeen ryhmään: Waylla Wanka Huancayon ja Chupacan provinsseissa, Waycha Wanka Concepciónissa ja Shawsha Wanka Jaujassa.

Inkahallitsija Pachacutec alisti huancat inkojen valtaan 1400-luvun puolivälin tienoilla. Huancat olivat Perun vuoristoylängöllä yksi inkojen pahimpia vastustajia. Huancojen puhuma ketšua erosi huomattavasti inkojen käyttämästä. Huancat olivat hyvin sotaisia ja julmia vihollisiaan kohtaan.

Kun espanjalaiset saapuivat alueelle, huancat kostivat inkoille asettumalla espanjalaisten puolelle. Koska espanjalaiset pitivät huancoja pakanoina, he hävittivät huancojen tuhat vuotta aikaisemmin Warin kaupungin lähelle perustaman temppelin Warivilcassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Tribes of Peru *Vilcabamba region of Peru*. Andy Roscoe. Viitattu 19.1.2013.
2. ↑  Morphologically Conditioned Changes in Wanka-Quechua *Studies in the Linguistic Sciences*.  1974.  Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 19.1.2013.
3. 1 2  Huancayo: Plentiful Land, Proud Nation *Rumbos Online*. Viitattu 19.1.2013.
**Hu Kun** (kiin. 胡坤; s. 1963) on kiinalainen viulisti ja kapellimestari.

Hu aloitti viulunsoiton opiskelun isänsä, professori Hu Wei Minin johdolla 6-vuotiaana. 7-vuotiaana hän esiintyi julkisesti äitinsä, pianisti Peng Shi Junin säestämänä. Hu alkoi saavuttaa palkintoja koululleen kotikaupungissaan Chengdussa. Vuonna 1976 hän lähti Pekingiin, jossa esitti Niccolò Paganinin viulukonserton nro 1. Hän sai paikan keskusradion sinfoniaorkesterin solistina ja pääsi Pekingin keskusmusiikkikonservatorioon jatkamaan opiskelua Lin Yiao Jin johdolla. Hu valmistui vuonna 1984. Hän suoritti lisäksi opintoja Kiinan hallituksen lähettämänä Gstaadin Kansainvälisessä Menuhin-musiikkiakatemiassa Alberto Lysyn johdolla.

Hu saavutti vuonna 1980 viidennen sijan Jean Sibelius -viulukilpailussa Helsingissä ja vuonna 1985 neljännen sijan Kuningatar Elisabetin kilpailussa. Yehudi Menuhin otti hänet ainoaksi yksityisoppilaakseen. Hu on esiintynyt useiden maailman johtavien orkesterien kanssa. Hän on saanut Kiinassa laajaa näkyvyyttä muun muassa televisio- ja radio-ohjelmissa sekä dokumenttielokuvissa. Hän pääsi kotimaassaan esiintymään myös valtiovieraille, kuten Ronald Reaganille. Hu kantaesitti Ronald Stevensonin säveltämän viulukonserton George Enescun muistolle ja piti Edward Elgarin viulukonserton Kiinan-ensiesityksen. Hän on myös tulkinnut kiinalaista viulumusiikkia länsimaiselle yleisölle. Hän on levyttänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Samuel Barber, Alun Hoddinott, Aram Hatšaturjan, Sergei Prokofjev, Antonio Vivaldi, Johann Sebastian Bach, Leonard Bernstein, Henryk Wieniawski ja Camille Saint-Saëns.

Hu on toiminut professorina Royal Academy of Musicissa ja saanut sen kunniajäsenyyden. Hänet nimitettiin vuonna 2011 tuomariston puheenjohtajaksi Kiinan kansainvälisessä viulukilpailussa Qingdaossa. Orkesterinjohdossa Hu sai opastusta Colin Davisilta, ja hän perusti oman Hu Kun and Friends -orkesterinsa Lontoossa. Hän on kiertänyt kapellimestarina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kun Hu Queen Elisabeth Competition
2. 1 2  Hu Kun Royal Academy of Music
3. 1 2  Violinist Hu Kun


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana

 |

 |
**Dipodia** (kreik. διποδία, "kaksi jalkaa") eli *kaksoisrunojalka* on runomittojen tyyppi, jossa säe koostuu kahdesta runojalasta. Jambin, trokeen ja anapestin tapauksessa, joissa metron koostuu kahdesta jalasta, dipodia on samalla **monometri** (μονόμετρος, *monometros*), eli siinä säe koostuu yhdestä metronista. Nimitykset ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Latinankielisessä runoudessa tyyppi tunnetaan nimellä **binaari** (lat. *binarius*).

Kreikkalaisessa runoudessa dipodiamittoja käytettiin muun muassa näytelmissä. Nykyisin niitä käytetään muun muassa balladeissa ja lastenloruissa.

Dipodiamittoja
--------------

Kreikkalaisen ja roomalaisen runouden dipodiamittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):

### Monometrimittoja

**Jambinen dipodia** (*ja2*) eli **jambinen monometri**

Säe koostuu kahdesta jambijalasta eli yhdestä jambimetronista.
,
**Trokeinen dipodia** (*tr2*) eli **trokeinen monometri**

Säe koostuu kahdesta trokeejalasta eli yhdestä trokeemetronista.
,
**Anapestinen dipodia** (*an3*) eli **anapestinen monometri**

Säe koostuu kahdesta anapestijalasta eli yhdestä anapestimetronista.
,
### Muita dipodiamittoja

**Bakkhinen dipodia** (*ba2*) eli **bakkhinen dimetri** (*bad*)

Säe koostuu kahdesta bakkhisesta metronista.
 | 
**Kreetalainen dipodia** (*cr2*) eli **kreetalainen dimetri** (*crd*)

Säe koostuu kahdesta kreetalaisesta metronista.
 |

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: διποδία *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2  Dipodia *Tieteen termipankki*. Viitattu 29.1.2018.
3. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: μονόμετρος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
**Diouradougou Kafo** on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Tièrè sijaitsee lähellä Burkin Fason rajaa 75 kilometriä Koutialasta maanteitse etelään. Kunnassa on 9 300 ja keskuskylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).

Diouradougou Kafon kunta rajoittuu koillisessa Koutialan piirin Goudié Sougounan, luoteessa Sinkolon ja lounaassa Sikasson piirin Kouoron, Nongo-Soualan ja Danderesson kuntiin sekä kaakossa Burkina Fasoon. Alueella virtaa Banin sivujoki Banifing.

Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita (djulia), miniankoja, dogoneja ja fulbeja.

Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja.

Lähteet
-------

1. 1 2  4ème recensement général de la population et de l’habitat. Résultats définitifs, tome 0: Répertoire des villages *instat-mali.org*.  Arkistoitu 7.1.2017. Viitattu 8.3.2018.
2. ↑  Mali - Région de Sikasso: Carte de référence *reliefweb.int*. Viitattu 8.3.2018.
3. 1 2 3  Plan de Sécurité Alimentaire: Commune Rurale de Djouradougou-Kafo 2006-2008 *fsg.afre.msu.edu*.  2005.  Arkistoitu 2.12.2013. Viitattu 8.3.2018.
**Dipentodontaceae** on pieni aasialainen ja amerkikkalainen kasviheimo koppisiemenisten Huerteales-lahkossa.

Tuntomerkit
-----------

Heimon kasvit ovat puita. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä ja ovat sulkasuonisia ja korvakkeellisia. Verhiö ja teriö ovat toistensa kaltaisia. Kussakin emilehdessä on kaksi pohjaistukallista siemenaihetta. Hedelmä on kehälehtien suojaama.

Levinneisyys
------------

Heimo kasvaa Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa sekä Meksikosta Peruun ulottuvalla alueella.

Luokittelu
----------

Heimoon kuuluu kaksi sukua ja 16 lajia.

Etelä-Kiinassa ja siihen rajoittuvassa osassa Myanmaria, Intiassa ja Vietnamissa kasvava *Dipentodon sinicus* on sukunsa ainoa laji. Sen korvakkeet ovat liuskaisia ja kukinto sarjamainen. Siinä on 5–7-lukuisia kukkia, joissa on maljamainen hypantio, mesirauhasia ja kolmesta emilehdestä muodostunut yhdislehtinen sikiäin. Siinä on pohjaistukka. Hedelmä on sivuilta litistynyt ja avautuva sekä yksisiemeninen.

*Perrottetia*-sukuun kuuluu noin 15 lajia, jotka kasvavat Kiinasta Malaijien saaristoon ulottuvalla alueella, Koillis-Australiassa, Havaijilla ja Meksikosta Boliviaan ulottuvalla alueella. Joillakin lajeilla lehtiasento on kierteinen; tavallisesti se on kaksirivinen. Kukinto koostuu viuhkomaisista osakukinnoista. Kukat saattavat olla yksineuvoisia, ja niissä on mesiäiskehrä. Sikiäin on monilokeroinen ja vartalo lyhyt. Siemenkuori on enemmän tai vähemmän mehevä.

Dipentodontaceae-heimo on aiemmin liitetty Santalales-lahkoon sikiäimen rakenteen perusteella, sitten orvokkikasvien (Violaceae) yhteyteen, sitten omaan lahkoonsa, mutta edelleen lähelle orvokkikasveja. Lähin sukulaisheimo on nykykäsityksen mukaan Tapisciaceae.

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001–). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Stevens 2001–, viittaus 16.3.2015

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta, *Dipentodon*:
* Levinneisyyskartta: *Perrottetia*:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q550062
* Wikispecies: Dipentodontaceae
* CoL: 623Y6
* EoL: 2509386
* EPPO: 1DIEF
* FoC: 20095
* Fossilworks: 55456
* GBIF: 4160293
* GRIN: 375
* iNaturalist: 71502
* IPNI: 77126621-1
* IRMNG: 114607
* ITIS: 27842
* NCBI: 179841
* NZOR: a74c8595-726d-4bae-b59e-b0432031fec8
* Open Tree of Life: 811493
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126621-1
* Tropicos: 42000209
* Watson & Dallwitz: dipentod
* WFO: wfo-7000000193

 |

 |
**Florent Dimitri Payet** (s. 29. maaliskuuta 1987 Saint-Pierre, Réunion) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1 -seura Marseillea. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki. Payet tunnetaan hyvästä tekniikastaan, loistavista vapareistaan ja harhauttelutaidoistaan. Hän pelaa myös Ranskan maajoukkueessa.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Dimitri Payet aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 FC Nantesin joukkueessa. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana reilut kolmekymmentä ottelua ja teki viisi maalia. Nantes putosi vuonna 2007 Ligue 2:een, joten Payet siirtyi pääsarjassa pelanneeseen AS Saint-Étienneen. Hän pelasi ensimmäistä kertaa eurokentillä kauden 2008-2009 UEFA Cupissa Saint-Étiennen riveissä. Payet pelasi vihreäpaidoissa viisi kautta, joista tilille kertyi lähes 130 ottelua ja yhdeksäntoista maalia. 

Vuonna 2011 Arsenal ja Chelsea FC olivat kiinnostuneita Payetista, mutta hän siirtyi Ligue 1:n puolustavaan mestariin Lille OSCiin. Siirtosumma oli arviolta yhdeksän miljoonaa euroa. Hän pelasi kolme kautta Lillessä, kunnes siirtyi vuonna 2013 Olympique Marseilleen. Ensimmäisessä ottelussaan Marseillen riveissä Payet teki kaksi maalia En Avant de Guingampia vastaan. Kaudella 2013-2014 Payet teki 36 ottelussa kahdeksan maalia ja seuraavalla kaudella yhtä monessa ottelussa seitsemän maalia. 

Heinäkuussa 2015 Payet siirtyi Englannin Valioliigan West Ham Unitediin. Hän debytoi Valioliigassa seuraavassa kuussa Arsenalia vastaan ja teki avausmaalinsa seuraavalla kierroksella Leicester Cityn verkkoon.

Payet siirtyi takaisiin Marseilleen 25 miljoonan punnan siirtosummalla 29. tammikuuta 2017.

### Maajoukkueura

Nuorten maajoukkueissa Ranskaa edustanut Payet kutsuttiin Ranskan jalkapallomaajoukkueeseen EM-karsintaotteluihin Romaniaa ja Luxemburgia vastaan vuonna 2010. Hän teki debyyttinsä Romaniaa vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Karim Benzeman tilalle. Ensimmäisessä maaottelussaan hän syötti Yoann Gourcuffin tekemän 2-0-maalin muutama minuutti ennen loppua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Payet teki kesäkuussa 2015 ystävyysottelussa Belgian verkkoon. Payet valittiin vuoden 2016 EM-kisojen tähdistöön.

Lähteet
-------

* Dimitri Payet Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

### Viitteet

1. ↑  Dimitri Payet Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dimitri Payet** Wikimedia Commonsissa

  

Marseille – Ligue 1
1 Ngapandouentnbu |
3 Bailly |
4 Gigot |
5 Balerdi |
6 Guendouzi |
7 Clauss |
10 Payet |
12 Dieng |
16 López |
17 Ünder |
18 Malinovskyi |
21 Rongier |
22 Gueye |
23 Kolašinac |
27 Veretout |
29 Kaboré |
30 Tavares |
32 Ben Seghir |
36 Blanco |
70 Sánchez |
77 Harit |
99 Mbemba |
Valmentaja Tudor

Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Lloris |
2 Jallet |
3 Evra |
4 Rami |
5 Kanté |
6 Cabaye |
7 Griezmann |
8 Payet |
9 Giroud |
10 Gignac |
11 Martial |
12 Schneiderlin |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Pogba |
16 Mandanda |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Sagna |
20 Coman |
21 Koscielny |
22 Umtiti |
23 Costil |
Valmentaja Deschamps
**Joachim Donner** (28. marraskuuta 1763 Tukholma – 22. maaliskuuta 1822 Kokkola) oli suomalainen kauppias ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Donnerin vanhemmat olivat Tukholmasta Kokkolaan 1770 muuttanut kauppias Alexander Donner ja Anna Falander ja puoliso vuodesta 1794 Hedvig Helena Kurtén. Donner opiskeli Kokkolassa muun muassa laivanvarustaja Anders Teliinin ja sittemmin arkkipiispaksi nimitetyn Jacob Tengströmin myötävaikutuksella. Porvarinoikeudet Kokkolassa 1788 saanut Donner oli paitsi kauppias, myös laivatelakan osakas sekä laivanvarustaja ja laivojen omistaja. Kuollessaan hän omisti tai hänellä oli osuuksia kahdessatoista aluksessa. Donner omisti myös Kokkolan ensimmäisen kivitalon ja oli osakas hopeakaivoksessa Skellefteåssa 1809–1816. Kokkolan vt. pormestarina Donner toimi 1813–1820. Kokkolan kehittymiseen tärkeäksi laivanvarustuskaupungiksi merkittävästi vaikuttanut Donner sai kauppaneuvoksen arvonimen 1812. Donner kuului Kokkolassa myös perustajiin lukuseurassa, jonka johtajaksi tuli Antti Chydenius. Hän oli 1814 jäsen lähetystössä, joka onnitteli Pietarissa keisari Aleksanteri I:stä Napoleonin kukistamisesta, samoin kuin jäsen Suomen Talousseurassa, jonka hopeisen ansiomerkin pellavan viljelyn edistäjänä hän sai 1821.

Laivanvarustaja, kauppias ja kauppaneuvos Anders Donner oli Joachim Donnerin poika.

Lähteet
-------

1. 1 2  Joachim Donner *Biografiasampo*. Viitattu 24.6.2022.
2. ↑  Anders Donner *Biografiasampo*. Viitattu 24.6.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiskt Lexikon
* Biografiasampo

 |

 |
Gabriella Tucci Toscan roolissa, 1968
**Gabriella Tucci** (4. elokuuta 1929 Rooma – 11. heinäkuuta 2020 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.

Tucci opiskeli Accademia nazionale di Santa Ceciliassa ja debytoi Spoletossa vuonna 1951 oopperan *La forza del destino* esityksessä, jossa lauloi myös Beniamino Gigli. Vuonna 1953 Tucci esiintyi Firenzessä Maria Callasin kanssa Luigi Cherubinin *Médéen* esityksessä. Hän pääsi uransa edetessä laulamaan esimerkiksi Royal Opera Housessa, Bolšoi-teatterissa, Wiener Staatsoperissa, La Scalassa ja Metropolitan-oopperassa. Viimeksi mainitussa hän teki 260 esiintymistä vuosina 1960–1973. Tucci erikoistui Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin rooleihin, mutta esiintyi kaikkiaan yli 80:ssä eri roolissa italiaksi, ranskaksi, saksaksi, venäjäksi ja englanniksi.

Tucci teki kaksi kaupallista levytystä (*Pajatso* 1959, *Trubaduuri* 1964).

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Si è spento a 90 anni il soprano Gabriella Tucci Connessi all'Opera
2. 1 2 3 4 5  Obituary: Italian Soprano Gabriella Tucci Dies, Aged 90 OperaWire

Aiheesta muualla
----------------

* Gabriella Tucci Internet Movie Databasessa. (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Kroatia
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* BMLO
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* IdRef

 |

 |
John Knowles Paine
**John Knowles Paine** (9. tammikuuta 1839 Portland, Maine – 25. huhtikuuta 1906 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja urkuri.

Paine aloitti musiikin opiskelun nuorena ensisijaisesti Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1848 muuttaneen urkuri Hermann Kotzschmarin johdolla. Vuosina 1858–1861 Paine jatkoi opintojaan Berliinissä Carl August Hauptin ja Wilhelm Friedrich Wieprechtin johdolla. Portlandissa opiskelun jälkeen Paine lähti Berliiniin, jossa opiskeli vuosina 1858–1861. Vuonna 1861 hän aloitti Bostonissa urkuresitaali- ja luentosarjan. Hän myös toimi West Churchin urkurina ja kuoronjohtajana vuoteen 1864. Vuonna 1862 Paine liittyi Harvardin yliopiston henkilökuntaan laulunopettajana ja urkurina. Vuonna 1875 hän sai siellä nimityksen professoriksi ja perusti ensimmäisen musiikin laitoksen yhdysvaltalaisyliopistossa. Painen työstä musiikin laitoksella ottivat mallinsa monet muut yhdysvaltalaiset yliopistot.

Paine vaikutti myös säveltäjänä merkittävästi musiikin kehitykseen Yhdysvalloissa. Hänen työnsä ovat yleisesti ottaen vahvasti saksalaisvaikutteisia. Tuotantoon kuuluu esimerkiksi kaksi sinfoniaa, d-mollimessu ja *St. Peter* -oratorio. Paine saavutti eläessään laajaa suosiota, mutta jäi hyvin vähäiselle huomiolle 1900-luvulla modernismin nousun myötä. Sittemmin hänen merkityksensä yhdysvaltalaisen musiikin historiassa on saanut laajempaa tunnustusta uusien editioiden, kirjoitusten, levytysten ja esitysten myötä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  John Knowles Paine Britannica
2. 1 2 3  John Knowles Paine (1839-1906) Library of Congress

Aiheesta muualla
----------------

* IMSLP: nuotteja

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Hukuttaminen** on yksinkertainen kidutusmenetelmä, jossa uhrin päätä painetaan veden alle, kunnes tämä on hukkumaisillaan. Uhri voidaan elvyttää käsittelyn uusimiseksi useita kertoja. 
CIA on käyttänyt tätä toistuvasti terroristiepäiltyjä vastaan, mutta presidentti Barack Obama kielsi sen heti astuttuaan virkaansa.

Vesikäsittelyllä voidaan tarkoittaa myös noituuden testaamiseen käytettyä keinoa, jossa köyden päähän sidottu noituudesta epäilty voitiin upottaa jokeen tai lampeen useita kertoja, joka kerta hieman kauemmin. Jos uhri hukkui, hänet julistettiin viattomaksi: noitaa ei voinut uskomuksen mukaan hukuttaa, koska tällä oli käytössään taikakeinoja (ks. vesikoe).

**Painevesikidutus** on ollut käytössä Etelä-Amerikan diktatuurien vankiloissa: uhrit suljetaan häkkiin tai kahlitaan, minkä jälkeen heitä ruiskutetaan paloletkuilla. Uhrit palelevat ja vedenpaine aiheuttaa usein ruhjeita.

Kiinassa kidutetaan poliittisia vankeja kastelemalla vuorotellen erittäin kylmällä ja kuumalla vedellä. Vaikka näkyviä palovammoja ei syntyisikään, uhrit kärsivät suuria tuskia lämpötilaeron vuoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Presidentti Obama määräsi kidutuskiellon.  *Helsingin Sanomat*, 23.1.2009.

Kirjallisuutta
--------------

* Amnesty international (julkaisija): *Kidutusraportti*. Keuruu : Otava, 1976. ISBN 951-1-04075-8.
**Kadonneiden lasten kaupunki** (ransk. *La cité des enfants perdus*) on Marc Caron ja Jean-Pierre Jeunet’n ohjaama ranskalainen tieteisfantasiaelokuva vuodelta 1995. Pääosia näyttelevät Ron Perlman, Daniel Emilfork, Judith Vittet ja Dominique Pinon. *Kadonneiden lasten kaupunki* oli ilmestyessään Ranskan kaikkien aikojen kallein elokuvatuotanto.

Nimettömässä rannikkokaupungissa entinen valaanpyytäjä One (Perlman) etsii kadonnutta pikkuveljeään Denreetä ja saa avukseen paikallisten orpolasten muodostaman varasjoukon johtajan, yhdeksänvuotiaan Mietten (Vittet). Denreen kidnappaajilla on yhteyksiä läheisellä öljynporauslautalla asuvaan hulluun tiedemieheen Krankiin (Emilfork), joka ei kykene näkemään unia ja vanhenee siksi ennenaikaisesti. Ehkäistäkseen vanhenemistaan hän koettaa varastaa kaupungin lasten unia.

Esimerkiksi The New York Timesin ja Helsingin Sanomien Nyt-liitteen kriitikoiden mielestä elokuvan tarina on sekava ja ylitsepursuavan monisäikeinen, ja elokuvan voima onkin ennen kaikkea sen visuaalisuudessa ja tunnelmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sinisalo, Kati: Ranskalaisessa elokuvasadussa ihminen kuolee ilman unia *Nyt*.  25.10.1996. Viitattu 27.6.2014.
2. ↑  Holden, Stephen: The City of Lost Children (1995) *The New York Times*.  15.12.1995. Viitattu 27.6.2014. (englanniksi)
Nikolai Ilminski
**Nikolai Ivanovitš Ilminski** (ven. Николай Иванович Ильминский, 5. toukokuuta 1822 Penza – 8. tammikuuta 1892 Kazan) oli venäläinen pedagogi, lähetyssaarnaaja, orientalisti ja filologi.

Ilminski syntyi papin perheeseen. Hän valmistui vuonna 1846 Kazanin hengellisestä akatemiasta ja työskenteli sen jälkeen raamatunkääntäjänä. Vuosina 1851–1853 Ilminski matkusteli Egyptissä, Palestiinassa, Libanonissa ja Syyriassa, jossa hän tutustui islamiin sekä opiskeli arabiaa, turkkia ja persiaa. Vuodesta lähtien 1854 Ilminski toimi Kazanin hengellisen akatemian arabian ja turkin kielten opettajana ja vuosina 1863–1872 Kazanin yliopiston tataarin kielen professorina.

Vuonna 1863 Ilminski perusti Kazaniin kristittyjen tataarien koulun, joka toimi mallina alueen muille lähetyskouluille. Ilminskin kehittämä "vierasheimolaisten" koulutusjärjestelmä käsitti äidinkielisen alkuopetuksen, josta vähitellen siirryttiin paikallisiin olosuhteisiin sovellettuun venäjänkieliseen opetukseen. Tavoitteena oli myös vähemmistökansoihin kuuluvien opettajien kouluttaminen, vähemmistökielisten oppikirjojen, lastenkirjallisuuden ja uskonnollisen kirjallisuuden julkaiseminen sekä jumalanpalveluksen järjestäminen kansan äidinkielellä. Ilminskin järjestelmä otettiin vuonna 1870 virallisesti käyttöön Volgan alueella, Keski-Aasiassa ja Siperiassa, joskin sen toteuttaminen jäi usein pinnalliseksi. Vuonna 1872 Ilminski nimitettiin Kazanin vierasheimolaisten opettajaseminaarin johtajaksi.

Ilminskin edustamalla suuntauksella oli huomattava vaikutus Venäjän 1800-luvun lopun valtiolliseen ja kirkollispolitiikkaan. Vaikka hänen toimintansa tarkoituksena oli ensi sijassa ortodoksisen uskonnon levittäminen, se edisti samalla Volgan alueen kansojen kulttuurikehitystä. Turkologina Ilminski tunnetaan parhaiten kielenmuistomerkkien kuten tšagatainkielisen *Baburnaman* julkaisijana.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Bolšaja rossijskaja entsiklopedija *bigenc.ru*.  Arkistoitu 18.6.2017. Viitattu 25.5.2017.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Nikolai Knipovitš
**Nikolai Mihailovitš Knipovitš** (ven. Никола́й Миха́йлович Книпо́вич, 6. huhtikuuta 1862 Viapori – 23. helmikuuta 1939 Leningrad) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen eläintieteilijä.

Nikolai Knipovitšin isä oli liettualaissyntyinen sotilaslääkäri. Hänen sisarensa Lidija oli tunnettu vallankumouksellinen ja veljensä Fjodor Vaasan läänin kuvernööri ja Suomen kenraalikuvernöörin kansliapäällikkö.*lähde?*

Knipovitš valmistui Pietarin yliopistosta vuonna 1886. Hän osallistui vallankumoukselliseen toimintaan ja joutui kahdesti pidätetyksi. Knipovitš puolusti maisterinväitöskirjaansa vuonna 1892. Seuraavana vuonna hänet valittiin Pietarin yliopiston yksityisdosentiksi. Knipovitš työskenteli Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisessä museossa vuosina 1894–1921 sekä eläintieteellisen instituutin professorina vuosina 1911–1930. Hän järjesti tutkimusretkiä Euroopan-puoleisen Venäjän merialueille. Knipovitšin tieteelliset julkaisut keskittyvät merten hydrologiaan, kalavaroihin ja eläimistöön. Hän toimi vuodesta 1898 lähtien Venäjän edustajana Kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa ja sen varapuheenjohtajana.

Knipovitš oli Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1927 ja kunniajäsen vuodesta 1935. Hänen mukaansa on nimetty vedenalainen harjanne Pohjoisessa jäämeressä.

Knipovitšilla oli huvila Seivästön majakan luona. V. I. Lenin ja Nadežda Krupskaja asuivat hänen huvilallaan kesällä 1907. Knipovitš osallistui asiantuntijana Suomen ja Neuvostoliiton välisiin neuvotteluihin vuonna 1921.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija*, s. 343. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1973.
2. 1 2  N. M. Knipovitš.  *Vestnik AN SSSR*, 7/1939, s. 79. Artikkelin verkkoversio.
3. ↑  *Lenin v Peterburge-Petrograde: mesta žizni i dejatelnosti v gorode i okrestnostjah 1890–1920*, s. 245–246. Leningrad: Lenizdat, 1980.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
* VIAF
	+ 2
	+ 3
* WorldCat
	+ 2

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
Kantōn alue tummennettuna Japanin kartalla.
*Tämä artikkeli käsittelee Japanin aluetta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.*
**Kantō** (jap. 関東地方, *Kantō-chihō*, "raja-aseman itäpuolen seutu") on Japanin pääsaaren Honshūn keskiosan itärannikolla sijaitseva alue. Siihen kuuluvat Chiban, Gunman, Ibarakin, Kanagawan, Saitaman, Tochigin ja Tokion prefektuurit. 

Kantō voidaan jakaa kahteen ala-alueeseen. Alueen eteläosa on Suur-Tokio, joka koostuu Chiban, Kanagawan, Saitaman ja Tokion prefektuureista ja on Japanin merkittävin metropolialue. Pohjoinen Kantō, johon kuuluvat Gunman, Ibarakin ja Tochigin prefektuurit, on menettänyt nopeasti maaseutuluonnettaan kaupunkialueen laajetessa pohjoiseen. Kantōn länsiosassa vuoret estävät kaupunkimaisen rakentamisen, ja alue liittyykin viereiseen Tōkain seutuun vain hyvin kapean rannikkokaistaleen kautta. Pohjoisessa Kantō rajautuu Tōhokun alueeseen. 

Kantō on saanut nimensä Kantōn tasangosta, jolla suuri osa, hieman yli 40 prosenttia, siitä sijaitsee. Kantō on Japanin Tyynenmeren rannikon teollistuneen kaupunkialueen, "Tōkaidōn megalopoliksen", itäinen päätepiste. Alue on toiminut Japanin poliittisena keskuksena feodaalikaudelta lähtien Kamakura- ja Edo-kausilla. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan alueen prefektuurien yhteenlaskettu väkiluku oli 40 433 711 henkeä ja vuonna 1991 sen väestötiheys oli 1 192 henkeä neliökilometriä kohti.

Lähteet
-------

* Richard Bowring, Peter Kornicki et al.: *The Cambridge Encyclopedia of Japan*, s. 34. Cambridge University Press, 1993. ISBN 0-521-40352-9.

### Viitteet

1. 1 2  Library of Congress Studies
2. ↑  Population of Japan

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kantō** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- |
|  |
| Hokkaidō | 
* Hokkaidō

 | Japani |
|  |
| Tōhoku | 
* Aomori
* Iwate
* Miyagi
* Akita
* Yamagata
* Fukushima

 |
|  |
| Kantō | 
* Ibaraki
* Tochigi
* Gunma
* Saitama
* Chiba
* Tokio
* Kanagawa

 |
|  |
| Chūbu | 
* Niigata
* Toyama
* Ishikawa
* Fukui
* Yamanashi
* Nagano
* Gifu
* Shizuoka
* Aichi

 |
|  |
| Kansai | 
* Mie
* Shiga
* Kioto
* Osaka
* Hyōgo
* Nara
* Wakayama

 |
|  |
| Chūgoku | 
* Tottori
* Shimane
* Okayama
* Hiroshima
* Yamaguchi

 |
|  |
| Shikoku | 
* Tokushima
* Kagawa
* Ehime
* Kōchi

 |
|  |
| Kyūshū · Ryūkyū | 
* Fukuoka
* Saga
* Nagasaki
* Kumamoto
* Ōita
* Miyazaki
* Kagoshima
* Okinawa

 |

 |