recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Visapallonheitto** oli Suomessa 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä harrastettu urheilulaji. Tavoitteena siinä oli heittää visakoivusta tehty halkaisijaltaan seitsemän senttimetrin kokoinen ja 150 grammaa painava pallo mahdollisimman kauas. Pituusheiton suoritustapa oli samanlainen kuin kivenheitossa. Kilpailumuodon esikuvana oli muualla maailmassa harrastettu krikettipallon heitto. Visapallonheittoa alettiin Suomessa harrastaa 1903, mutta toiminta lakkasi melko pian heittojen aiheuttamien lihasrevähtymien, kyynärpäävammojen ja muiden vaivojen vuoksi.

Heittosuoritukseen valmistavan nopean juoksun eli vauhtimatkan pituus sai olla rajaton. Pisimmät heitot Suomessa olivat sadan metrin luokkaa.Viipurissa 1903 pidetyssä kilpailussa tamperelainen I. Karlsson heitti tuloksen 132,47 metriä. Samana vuonna tamperelaisen Voimistelu- ja urheiluseura Yrityksen syyskilpailuissa viisiottelun voittajan visapallonheiton tulos oli 119 metriä. Toisaalta on huomattava, että kyseessä on kahden heiton yhteistulos, sillä puupalloa heitettiin kummallakin kädellä. Joissakin urheilutapahtumissa oli sekä miesten että naisten kilpailu.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Iso tietosanakirja*. Osa 15, palsta 764, hakusana visapallonheitto. Helsinki: Otava, 1939.
2. 1 2  Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton yleisurheilun kilpailusäännöt.  *Suomen Urheilulehti*, 1.8.1911, nro 8, s. 25. Helsinki: ISSN 0355-6085. Artikkeli Kansalliskirjaston digitoiduissa aineistoissa. Viitattu 2.2.2024.
3. ↑  Voimistelu- ja urheilujuhlassa.  *Wiipuri*, 24.6.1903, s. 2. Viipuri:  Wiipurin Uusi Kirjapaino- ja Sanomalehti-Osakeyhtiö. Artikkeli Kansalliskirjaston digitoiduissa aineistoissa. Viitattu 2.2.2024.
4. ↑  Voimistelu- ja urheiluseura "Yrityksen" syyskilpailut.  *Aamulehti*, 16.9.1903, s. 3. Tampere:  Tampereen Kirjapaino Osakeyhtiö. Artikkeli Kansalliskirjaston digitoiduissa aineistoissa. Viitattu 2.2.2024.
5. ↑  Kankaanpää.  *Tampereen Sanomat*, 7.8.1906, s. 2. Tampere:  Tampereen Sanomain Osakeyhtiö. Artikkeli Kansalliskirjaston digitoiduissa aineistoissa. Viitattu 2.2.2024.
Danilo I, Johann Bössin maalaama muotokuva vuodelta 1855.
**Danilo I Petrović-Njegoš** (25. toukokuuta 1826 Njegoš – 13. elokuuta 1860 Kotor) oli Montenegron ruhtinaspiispa (*vladika*) vuosina 1851–1852 nimellä **Danilo II** ja ruhtinas vuosina 1852–1860. Hän korotti Montenegron ruhtinaskunnaksi.

Danilo nousi valtaan setänsä Pietari II:n seuraajana tämän kuoltua vuonna 1851. Vuoden 1852 alussa Danilo otti Venäjän tukemana nimikkeen *knjaz* (ruhtinas), ja hänestä tuli siten Montenegron maallinen ruhtinas. Piispan velvollisuuksiin kuuluneesta selibaattilupauksesta luopuminen mahdollisti hänelle varsinaisen dynastian perustamisen.

Danilon hallitsijakauden alussa Montenegro kävi vuosina 1852–1853 sodan Osmanien valtakuntaa vastaan. Montenegron armeija voitti turkkilaiset vuonna 1853 Ostrogin lähellä. Itävallan taivuteltua turkkilaiset tekemään rauhan Danilo piti Montenegron puolueettomana Krimin sodan ajan. Sitä eivät Montenegron vuoristolaiset hyväksyneet, vaan he nousivat kapinaan. Danilo yritti saada Krimin sodan jälkeisen Pariisin rauhankongressin tunnustamaan Montenegron itsenäisyyden, mutta kongressi ei ottanut asiaa käsiteltäväkseen. Danilo pyrki seuraavaksi lähestymään ulkopolitiikassaan Ranskaa. Hän tapasi vuonna 1857 keisari Napoleon III:n ja pyysi tältä tukea turkkilaisia vastaan. Sota Montenegron ja Osmanien valtakunnan välillä puhkesi uudelleen vuonna 1858. Danilon veli Mirko Petrović-Njegoš johti montenegrolaiset suureen voittoon Grahovon taistelussa, ja sillä kertaa Ranskan laivasto pakotti Turkin taipumaan rauhaan.

Danilo toteutti Montenegrossa sisäisiä uudistuksia. Hän antoi vuonna 1855 valtakunnalleen lain, joka muun muassa takasi uskonnonvapauden ja kansalaisvapauksia. Hän uudisti myös armeijaa ja verotusta. Danilo kuoli salamurhan uhrina. Kadić-niminen kapinan jälkeen maasta karkotettu montenegrolainen ampui ja haavoitti kuolettavasti häntä 11. elokuuta 1860 Persanossa Kotorinlahden rannalla. Danilo kuoli kaksi päivää myöhemmin. Koska hänellä ei ollut poikia, hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä Mirkon poika Nikola I.

Danilon puoliso oli vuodesta 1855 Darinka Kvekić, jonka kanssa hänellä oli tytär Olga*lähde?*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Danilo II (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.5.2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Nordisk familjebok* (1906), s. 1262–1263 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Danilo I (Montenegron ruhtinas)** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä:**Pietari II** | **Montenegron hallitsija**1851–1860 | Seuraaja:**Nikola I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
John Hay vuonna 1897.
**John Milton Hay** (8. lokakuuta 1838 – 1. heinäkuuta 1905) oli yhdysvaltalainen journalisti, poliitikko ja diplomaatti.

Hay osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan pohjoisvaltioiden puolella, ja hänet ylennettiin majuriksi. William McKinleyn tultua presidentiksi Hay nimitettiin suurlähettilääksi Britanniaan. Hänestä tuli McKinleyn ulkoministeri vuonna 1898, ja hän neuvotteli Espanjan–Yhdysvaltojen sodan päättäneen rauhansopimuksen. Theodore Rooseveltin noustua presidentiksi McKinleyn murhan jälkeen Hay jatkoi ulkoministerinä kuolemaansa asti.

Hay oli 1861–1865 Abraham Lincolnin yksityissihteerinä ja osallistui myös sisällissotaan. Hän oli 1865–1870 lähetystön sihteerinä Euroopassa, 1871–1875 *New York Tribunessa* toimittajana, 1879–1881 ulkoasiain alivaltiosihteerinä, 1897–1898 lähettiläänä Lontoossa, missä varsinkin koetti vahvistaa Englannin ja Yhdysvaltain ystävyyttä. Vuosina 1898–1905 hän oli ulkoasiainministerinä ja johti 1898 rauhanneuvotteluja Espanjan kanssa. Hän teki 1901 Englannin kanssa Keski-Amerikkaa koskevan Hayn–Pauncefoten sopimuksen, joka jätti Panaman kanavan rakentamisen Yhdysvaltain haltuun. Kiinassa hän ajoi boksarikapinan jälkeen avoimen oven politiikkaa. Hän sai 1903 Englannin kanssa aikaan sopimuksen Alaskan rajan määräämisestä sovinto-oikeudessa, joka tuomitsi Yhdysvaltain eduksi. Hän teki uuden Panaman tasavallan kanssa kanavanrakennusta koskevan sopimuksen 1903.

Hay julkaisi suosittuja runoelmia (muun muassa *Pike County Ballads*) ja yhdessä John George Nicolayn kanssa Lincolnin laajan elämäkerran 1890.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hay, John, Tietosanakirja osa 3, palsta 189, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1911

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **John Hay** Wikimedia Commonsissa

  

Yhdysvaltain ulkoministerit

* Jefferson
* Randolph
* Pickering
* Marshall
* Madison
* Smith
* Monroe
* Adams
* Clay
* Van Buren
* Livingston
* McLane
* Forsyth
* Webster
* Upshur
* Calhoun
* Buchanan
* Clayton
* Webster
* Everett
* Marcy
* Cass
* Black
* Seward
* Washburne
* Fish
* Evarts
* Blaine
* Frelinghuysen
* Bayard
* Blaine
* Foster
* Gresham
* Olney
* Sherman
* Day
* Hay
* Root
* Bacon
* Knox
* Bryan
* Lansing
* Colby
* Hughes
* Kellogg
* Stimson
* Hull
* Stettinius
* Byrnes
* Marshall
* Acheson
* Dulles
* Herter
* Rusk
* Rogers
* Kissinger
* Vance
* Muskie
* Haig
* Shultz
* Baker
* Eagleburger
* Christopher
* Albright
* Powell
* Rice
* Clinton
* Kerry
* Tillerson
* Pompeo
* Blinken


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
	+ 2
* BnF data
	+ 2
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Gao Ling
**Gao Ling** (高凌, s. 14. maaliskuuta 1979 Wuhanissa, Hubeissa, Kiinan kansantasavallassa) on kiinalainen sulkapalloilija, joka oli urallaan menestynyt erityisesti nelinpelaajana sekä naisten nelinpelissä että sekanelinpelissä. Hän voitti olympialaisissa kaksi kultaa ja neljästi maailmanmestaruuden.

Gao pelasi ensimmäisen kerran Kiinan maajoukkueessa vuonna 1997. 2000 Sydneyn olympialaisissa Gao Ling saavutti Zhang Junin kanssa sekanelinpelissä kultaa ja naisten nelinpelissä Qi Yiyuanin kanssa pronssia. MM-kisoissa 2001 hän voitti kultaa sekä naisten nelinpelissä että sekanelinpelissä. MM-kisoissa 2003 hän voitti nelinpelissä kultaa.

2004 Ateenan olympialaisissa Gao Ling osallistui yhdessä Zhang Junin kanssa sekanelinpeliin ja voitti kultamitalin parin voitettua loppuottelussa Ison-Britannian Nathan Robertsonin ja Gail Emmsin. Ateenassa Gao Ling pelasi myös naisten nelinpelissä yhdessä Huang Suin kanssa ja pari eteni loppuotteluun, jossa kuitenkin hävisi Kiinan Zhang Jiewenilla ja Yang Weille.

Gao voitti kolmannen kerran naisten nelinpelin maailmanmestaruuden MM-kisoissa 2006. Huang oli hänen parinaan jokaisessa MM-voitossa. Pekingin olympialaisisas 2008 Gao pelasi sekanelinpiä uuden parinsa Zheng Bon kanssa. He olivat turnauksen toiseksi sijoitettu pari, mutta he hävisivät yllättäen ensimmäisellä kierroksella brittiläisparille Gail Emms ja Nathan Robertson.

Gao voitti osana Kiinan joukkuetta viisi perättäistä Uber Cupia (2000, 2002, 2004, 2006, 2008) ja kolme Sudirman Cupia (2001, 2005, 2007). Ling oli lopettaessaan myös Englannin avoimen sulkapalloturnauksen historian toiseksi menestynein naisnelinpelaaja. Hän voitti sen 11 kertaa, kuudesti naisten nelinpelin ja viidesti sekanelinpelin. Gao lopetti uransa vuonna 2009.

Aiheesta muualla
----------------

* Gao Ling Kiinan olympiakomitean sivuilla



1. 1 2 3  Ling Gao *Olympics.org*. International Olympic Committee. Viitattu 25.1.2024. (englanniksi)
**Abdullahi Ishaka Salihu** (s. 3. maaliskuuta 1984 Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija. Vasenjalkaisen*lähde?* Ishakan pelipaikka on keskikenttä.*lähde?*

Ishaka pelasi Veikkausliigaa kaudella 2008 sekä kaudella 2009 FC Hakassa numerolla 25. Ennen pelaamista Hakan riveissä Olli Huttunen peluutti Ishakaa farmijoukkue SalPan riveissä.

Ennen Hakaa Ishaka on pelannut Turkissa ja Albaniassa, viimeksi KS Besanin joukkueessa. Ishaka joutui testien jälkeen palaamaan kotimaahansa, sillä hänelle tuli tieto, että hänen perheensä olisi kidnapattu. Kun perheasiat olivat taas kunnossa, hän palasi Suomeen tekemään sopimuksen Hakan kanssa.

Tämän jälkeen Ishaka pelasi syksyllä 2008 muutaman ottelun Hakan kokoonpanossa onnistumatta maalinteossa, ja kevään 2009 Ishaka pelasi Hakan reservijoukkueen Koskenpoikien kokoonpanossa usean ottelun. Ishaka oli mukana Hakan kokoonpanossa muutamassa ottelussa, mutta Ishaka ja Haka purkivat sopimuksensa kesällä 2009.*lähde?*

Elokuussa 2008 Ishaka solmi 2-vuotisen sopimuksen Etelä-Afrikan pääsarjassa pelaavan AmaZulu FC:n kanssa.*lähde?*

Ishaka on pelannut muutaman pelin alle Nigerian 17-vuotiaiden maajoukkueessa.*lähde?*

Lähteet
-------

1. ↑  Hakan Minkenen ja Ishaka SalPan mukana
2. ↑  Samba, Gilmour ja Ishaka sopimukseen Hakan kanssa[vanhentunut linkki]
3. ↑  Testeissä ollut Ishaka kotimaahansa[vanhentunut linkki]
4. ↑  Cherno Samba ja Brian Gilmour Hakan syyniin

Aiheesta muualla
----------------

* Ishakan pelaajakortti Hakan sivuilla[vanhentunut linkki]
* Ishakan pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
**Boris Dmitrijevitš Naprejev** (ven. Борис Дмитриевич Напреев; s. 7. huhtikuuta 1938 Kljukino, Smolenskin alue) on venäläinen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja musiikkipedagogi.

Naprejev aloitti domransoiton opiskelun Omskin musiikkikorkeakoulussa vuonna 1956. Hän palveli Neuvostoliiton armeijassa Taka-Baikalian sotilaspiirin laulu- ja tanssiyhtyeessä. Hän valmistui kuoronjohtajana Tšitan musiikkikorkeakoulusta vuonna 1962 ja opiskeli sitten sävellystä Novosibirskin konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1967. Naprejev suoritti jatko-opintoja Leningradin konservatoriossa. Hän puolusti kandidaatin väitöskirjaansa vuonna 1976 ja väitteli tohtoriksi taidehistoriassa vuonna 2005. Naprejev teki opetustyötä Novosibirskissa ja Habarovskissa ennen siirtymistään Petroskoin Glazunov-valtionkonservatorioon, jonka musiikin teorian laitoksella opettamisen hän aloitti vuonna 1977.

Naprejev hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1970. Hänestä tuli professori vuonna 1994. Hän sai Karjalan tasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1995, ja hänelle myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto vuonna 2003. Naprejevin sävellystuotantoon kuuluu oopperoita, baletteja, sinfonioita, pianokonserttoja, kuoroteoksia, lauluja ja lapsille suunnattua musiikkia. Naprejev on säveltänyt myös pianosonaatteja sekä jousikvartettoja ja muuta kamarimusiikkia. Hän on tehnyt monia tieteellisiä julkaisuja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Напреев Борис Дмитриевич Свод нотных рукописей композиторов и музыкантов Карелии, viitattu 25.1.2024 (venäjäksi)
2. ↑  Напреев Борис Дмитриевич Союз композиторов России, viitattu 25.1.2024 (venäjäksi)
3. ↑  Борис Дмитриевич Напреев Петрозаводская государственная консерватория, viitattu 25.1.2024 (venäjäksi)
**Voittajan vankkurit** tai **bandwagon-ilmiö** (engl. *bandwagon effect*) on väitetty psykologinen ilmiö, jossa ihmiset siirtyvät voittajan puolelle. Poliittisten vaalien yhteydessä ilmiö tarkoittaa sitä, että mielipidemittauksissa suositun puolueen kannatuksen kasvu ruokkii itseään, kun äänestäjät siirtyvät todennäköisen vaalivoittajan kannattajiksi.

Etymologia
----------

Amerikkalaisen sirkuksen soittokunnan vaunu on antanut ilmiölle sen nimen.
Ilmiön nimitys on käännöslaina englannin kielestä. Se viittaa sirkuksen tai karnevaalin soittokunnan vaunuun (engl. *bandwagon*), joka houkuttelee musiikillaan väkeä kulkueeseen.

Syyt
----

Kannatuskyselyn suosikki voi saada uusia kannattajia siksi, että äänestäjät näkevät sen korkean suosion todisteena sen oikeellisuudesta. Ennakkosuosikin asemaan päässeen ehdokkaan arvellaan innostavan liikkuvia äänestäjiä myös pelkällä menestyksellään. Äänestäjä voi myös hypätä odotetun voittajan kelkkaan ajatellessaan, että pienelle puolueelle annettu ääni menee hukkaan. Tätä kokemusta vahvistaa korkea piilevä äänikynnys. Ilmiön voimakkuutta voi lisätä myös se, jos liikkuvien äänestäjien määrä on kasvanut.

Yleisyys
--------

Voittajan vankkurit -ilmiötä on tutkittu jo 1900-luvun alusta lähtien, mutta kiistattomasti sen olemassaoloa ei ole kyetty osoittamaan. Sitä on vaikea tutkia, eikä tutkimuksissa ole saatu johdonmukaista tukea sen vaikutuksesta ihmisten käyttäytymiseen. Eri tutkimuksissa ilmiön voimakkuudeksi on saatu 5–10 prosenttia. Suomessa vuonna 2008 tehdyssä kyselytutkimuksessa kahdeksan prosenttia vastaajista kertoi äänestävänsä mieluimmin mielipidekyselyissä menestyvää ehdokasta tai puoluetta.

On arveltu, että ilmiö vaikuttaa voimakkaimmin enemmistövaalitapaa käyttävissä maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. Kaksivaiheisessa vaalissa ilmiön on esitetty vaikuttavan ensimmäisen kierroksen voittajan eduksi toisella kierroksella. Suhteellista vaalitapaa käyttävissä vaaleissa ilmiötä on kuitenkin ollut vaikea havaita johdonmukaisesti. Yksi syy siihen on se, että kun puolueiden kirjo on suuri, myös niiden välisellä valinnalla on useita vaikuttimia.

Voittajan vankkurit -ilmiön on esitetty voivan jatkua vaalien jälkeen, kun vaalivoittajan kannatus jatkaa nousuaan ja vaalit hävinneen puolueen kannatus jatkaa laskuaan muutaman kuukauden ajan.

Vaikutus
--------

Jotkut ovat esittäneet, että voittajan vankkurit -ilmiön seurauksena kannatusmittaukset johdattelevat äänestäjiä ja vääristävät vaalitulosta. Joissakin maissa kannatusmittausten julkaiseminen onkin kiellettyä viimeisinä viikkoina ennen vaaleja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Erkka Railo: Voittajan vankkureilla kohti kuntavaaleja  7.11.2016. Turun yliopiston eduskuntatutkimuksen keskus. Viitattu 27.11.2021.
2. 1 2 3  Juho Rahkonen: Rahkonen: Houkuttavatko voittajan vankkurit? *Suomen Kuvalehti*.  17.10.2008. Viitattu 27.11.2021.
3. ↑  Gunitskiy, Vsevolod (päätoim. Kurian, George Thomas): "Bandwagoning", *The Encyclopedia of Political Science*, s. 120. CQ Press, 2011. ISBN 978-1-933116-44-0.
Abir Al-Sahlani
**Abir Al-Sahlani** (arab. عبير السهلاني‎, *‘Abīr as-Sahlānī*; s. 18. toukokuuta 1976 Basra, Irak) on irakilaissyntyinen ruotsalainen keskustapuolueen poliitikko.

Al-Sahlani opiskeli vuosina 1998–2002 Keski-Ruotsin yliopistossa ja Tukholman yliopistossa. Hän sai maisterin arvon tietojärjestelmätieteessä. Vuonna 2003 Al-Sahlani palasi neljäksi vuodeksi synnyinmaahansa Irakiin. Hän toimi yhteyshenkilönä Irakin väliaikaishallinnon ja Irakin ministeriöiden välillä vuosina 2003–2004. Hän edisti toteutuneita hankkeita demokratiakeskuksen ja nuorisoparlamentin perustamiseksi. Al-Sahlani istui Ruotsin valtiopäivillä vuosina 2010–2014 ja 2019. Tätä ennen hän oli istunut Härnösandin kunnanvaltuuston jäsenenä.

Vuonna 2019 Al-Sahlani valittiin Euroopan parlamenttiin, jossa hänestä tuli Uudistuva Eurooppa -ryhmän edustaja. Hänet valittiin vuonna 2017 Liberal Internationalin ja vuonna 2020 Uudistuva Eurooppa -ryhmän varapuheenjohtajaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Abir AL-SAHLANI European Parliament, viitattu 29.1.2024 (englanniksi)
2. 1 2 3  Abir al-Sahlani Liberal International, viitattu 29.1.2024 (englanniksi)
3. ↑  Abir Al-Sahlani Sveriges Riksdag, viitattu 29.1.2024 (ruotsiksi)
**Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaat TOKYO ry** on Taideteollisen korkeakoulun opiskelijoiden perustama rekisteröity yhdistys. Yhdistys perustettiin, jotta TOKYOn kulttuuri säilyisi, kun Helsingin kauppakorkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja Teknillinen korkeakoulu yhdistettiin Aalto-yliopistoksi. TOKYOn toiminta ylioppilaskuntana loppui tämän jälkeen, koska yliopistolain mukaan yliopistolla voi olla vain yksi ylioppilaskunta, joka on tässä tapauksessa Aalto-yliopiston ylioppilaskunta.

Toiminta ja tarkoitus
---------------------

Yhdistyksen tarkoituksena on toimia jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää taiteen ja taideteollisuuden alan opiskelijoiden sekä alumnien kohtaamista ja edistää esimerkiksi heidän yhteiskunnallisia, ammatillisia ja sosiaalisia pyrkimyksiään. TOKYO järjestää kulttuuritapahtumia, tarjoaa tukea opiskeluun ja toimii edunvalvojana koulutuspoliittisissa ja opintososiaalisissa asioissa. TOKYO omistaa Taideteollisen korkeakoulun tiloissa toimivan ravintola Kipsarin.

TOKYOn toiminta jakautuu karkeasti kahtia taikkilaisten edunvalvontaan ja taikkilaisen opiskelijakulttuurin ylläpitämiseen. Ensimmäisestä esimerkkejä ovat yhteistyö ylioppilaskunta AYY:n ja TaiKin sisäisten elimien kanssa. TOKYO pyrkii takaamaan jäsenilleen mahdollisimman hyvät oltavat Aalto-yliopistossa ja tarjoamaan äänitorven, jonka kautta Aallon ja taikin asioihin voi vaikuttaa. TOKYO tekee usein myös julkisia kannanottoja ja kommentoi yliopisto ja taidemaailman muutoksia ja myllerryksiä.

Kulttuuripuolen toiminta keskittyy lähinnä erilaisten projektien tukemiseen ja tapahtumien järjestämiseen. Yhdistys järjestää vuosittain Arabia Maskerad-naamiaiset, joita on juhlittu Taideteollisessa jo 1900-luvun alusta saakka. Näiden lisäksi TOKYO ylläpitää monia taikkilaisille tärkeitä palveluita, kuten ravintola Kipsaria ja TOKYOn toimistoa, josta löytyy myös ylioppilaskunnan palvelut.

Jäsenyys
--------

Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaat ry:n jäsenyys on vapaaehtoista. Jäsenyys on Taideteollisen opiskelijoille maksuton. Jäsenyyksiä on neljänlaisia:

* Varsinainen jäsen
* Alumnijäsen
* Kannattajajäsen
* Kunniajäsen

Vain varsinaisella jäsenellä on äänioikeus.

Säännöt
-------

Yhdistyksen säännöissä säädetään seuraavista asioista:

* Yleistä
* Tarkoitus ja toimintamuodot
* Jäsenet
* Jäsenyys ja jäsenmaksut
* Päätöksenteko ja hallinto
* Muut määräykset

Aiheesta muualla
----------------

* Yhdistyksen verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Yhdistyksen wikisivut
* TOKYOn tiedote yhdistyksen perustamisesta
* Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaat ry:n säännöt
* Polyteekkari - Taikkilaiset perustivat ylioppilaskunnalleen jatkajan[vanhentunut linkki]
* Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaat ry:n Facebook-ryhmä
Antti Haapakoski voittaa 110 metrin aitajuoksun Euroopan cupin 1. divisioonassa 1995 Turun urheilupuistossa.
**Antti Ensio Haapakoski** (s. 6. helmikuuta 1971 Kalajoki) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän oli paras suomalainen pika-aituri lähes koko 1990-luvun. Haapakoskea pidettiin nuorten sarjoissa Arto Bryggaren veroisena lahjakkuutena hänen voitettuaan nuorten Euroopan mestaruuden vuonna 1989 sekä nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1990. Haapakoski ei urallaan kuitenkaan yltänyt arvokisamitaleihin aikuisten kansainvälisellä tasolla. Syksyllä 2009 Haapakoski nimettiin Suomen Urheiluliiton pika- ja aitajuoksujen puolipäiväiseksi lajivalmentajaksi.

Haapakoski voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden kaikkiaan kuusi kertaa vuosina 1990 ja 1993–1997. Hopeaa hän saavutti vuosina 1991, 2000, 2001 ja pronssia 1989. Hallissa hän voitti 60 metrin aidat 1992, 1993, 1995 ja 1997 ja saavutti hopeaa vuonna 1991 ja pronssia 1989.

Haapakoski oli mukana yleisurheilun EM-kisoissa 1990 ja 1994, MM-kisoissa 1991, 1993, 1995 ja 1997 sekä olympialaisissa 1992 ja 1996. Sisäratojen arvokilpailuissa hän oli mukana MM-kisoissa 1993, 1995 ja 1997 ja EM-kisoissa 1992. Parhaimmillaan hän oli EM-kisoissa 1994 kuudes ja sisäradoilla MM-kisoissa 1995 kuudes ja EM-kisoissa 1992 viides.

Haapakosken ennätys 110 metrin aidoissa on Kuortaneella juhannuskisoissa 24. kesäkuuta 1995 juostu 13,42. Ajallaan hän on kaikkien aikojen suomalaistilastossa kolmantena Elmo Lakan ja Arto Bryggaren jälkeen. Haapakosken nimissä ovat 19-vuotiaiden Suomen ennätys aikuisten 106,7 senttimetriä korkeilla aidoilla 13,65 (1990) ja 22-vuotiaiden Suomen ennätys 13,55 (1992). Sallittua kovemmassa myötätuulessa Haapakoski juoksi 13,26 (Sestriere 1994).

Seuratasolla Haapakoski edusti Kalajoen Junkkareita.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Antti Haapakoski Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
2. ↑  STT: SUL valjasti ex-huippuja - keihäsmies Kinnusesta lajivalmentaja *iltasanomat.fi*.  25.9.2009. Viitattu 18.10.2009.
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Ekstremismi** on erityisesti poliittista mielipiteiden tai asenteiden äärimmäistä jyrkkyyttä, ääriajattelua tai äärimmäisyyksiin menevää toimintaa. Ekstremismiä ovat sellaiset mielipiteet tai toimintatavat, jotka ovat normien tuolla puolen. Toisin kuin pelkkään ääriajatteluun, ekstremismiin voi kuulua myös väkivaltaa.. Tällöin puhutaan väkivaltaisesta ekstremismistä.

Ekstremismi Suomessa
--------------------

Vuonna 2020 sisäministeriön mukaan Suomessa oli väkivaltaista äärioikeistoa ja joillain alueilla myös väkivaltaisten äärivasemmistolaisten ryhmien toimintaa, enimmäkseen anarkistien ja antifasistien. Islamistijärjestö Daesh (ISIS) oli yhä uhka ja antisemitismi oli noussut puheina, ilkivaltana ja väkivallan uhkana. Radikaali-islamistinen terrorismi oli suurin terrorismin uhka. Myös radikaalit vaihtoehtoliikkeet ja yksittäiset toimijat perustelivat väkivaltaa aatteilla.

Katso myös
----------

* Fanaattisuus
* Fundamentalismi
* Radikaali islam
* Radikalismi
* Radikalisoituminen
* Terrorismi

Lähteet
-------

1. ↑  *ekstremismi.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
2. ↑  *ääriajattelu.* *Kielitoimiston sanakirja*. Helsinki: Kotimaisten kielten keskus, 2022.
3. ↑  extremism The Free Dictionary
4. ↑  Väkivaltaiset ääriliikkeet toimivat koko maan alueella  16.4.2020. Sisäministeriö.
Kaavapiirros kalorifeerilaitoksesta.
**Kalorifeerilaitos** on vanha lämmitysjärjestelmä, jossa lämmönkuljettimena käytetään ilmaa. Ilma lämmitetään lämpökammiossa olevissa ilmanlämmitysuuneissa, kalorifeereissa, noin 35–50 °C:een. Lämmin ilma johdetaan kanavia pitkin lämmitettäviin huoneisiin, joihin se luovuttaa osan lämmöstään. Jäähtynyt ilma poistuu huonetilasta joko ulos (ilmanvaihtolämmitys) tai lämpökammioon uudelleen lämmitettäväksi (kiertoilmalämmitys). Ilman kuljettimena käytettiin joko luonnollista vetoa tai ventilaattoreita.

Kalorifeerit valmistettiin yleensä valuraudasta, lukuun ottamatta tulipesää, joka muurattiin. Mallit vaihtelivat eri tehtailla. Polttoainetilan oli oltava suuri, jotta palaminen voi jatkua yhdellä täyttökerralla useita tunteja. Savukanavat piti voida puhdistaa lämpökammion ulkopuolelta, etteivät noki ja tuhka päässeet huonetiloihin. Ilmanjohtokanavat olivat joko muurattuja tai ne valmistettiin esimerkiksi rautalevyistä tai laudoista. Kanavat oli rakennettava niin ettei niissä ollut ilman kulkua haittaavia äkillisiä mutkia ja läpileikkauksen muutoksia. Lämmön määrää säädettiin pelleillä tai venttiileillä rajoittamalla ilmavirran suuruutta, sekoittamalla kylmää ilmaa lämpimän joukkoon tai muuttamalla palamisen voimakkuutta vedon avulla.

Vantaan Pyhän Laurin kirkkoon rakennettiin kalorifeerilaitos, josta vastasi norjalaissyntyinen insinööri Endre Lekve.  Kirkon vuonna 1893 tuhonnut tulipalo sai alkunsa lämmitysjärjestelmästä. Vastaavia lämmitysjärjestelmiä rakennettiin muihinkin kirkkoihin, jo aiemmin Helsingin Vanhaan kirkkoon (1867) ja 1890-luvulla Tuusulan kirkkoon. Vielä 1910-luvullakin niitä saatettiin rakentaa, esimerkiksi Terijoen komeaan ortodoksiseen Jumalanäidin Kazanin ikonin kirkkoon (1915). Ne olivat kuitenkin kalliita ja siksi harvinaisia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Tietosanakirja, Tietosanakirja Oy, 1913, osa 5, artikkeli "Lämmityslaitokset", palstat 1349–1350
2. ↑  Marja Terttu Knapas (toim.): *Vantaan Pyhän Laurin kirkko 500 vuotta. Tutkielmia kirkon historiasta*, s. 57–58,. Vantaan seurakunnat, 1994.
3. ↑  Pyhän Laurin kirkko nousi nopeasti, 5.8.2010Vantaanlauri.fi (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 20.8.2010
Michael Sata
**Michael Charles Chilufya Sata** (6. heinäkuuta 1937 Mpika – 28. lokakuuta 2014 Lontoo, Britannia) oli sambialainen poliitikko, joka toimi maansa viidentenä presidenttinä syksystä 2011 kuolemaansa asti.

Hän johti Kansallinen rintama -nimistä puoluetta (Patriotic Front, PF). 1990-luvulla hän oli presidentti Frederick Chiluban hallituksessa mutta siirtyi oppositioon 2001 ja perusti oman Kansallisen rintamansa. Hän oli näkyvä oppositiojohtaja kymmenen vuoden ajan ennen kuin tuli valituksi presidentiksi.
Hän pääsi presidentiksi 74-vuotiaana neljännellä yrittämällä. Sataa luonnehdittiin populistiksi, ja hän ilmaisi ihailevansa Zimbabwen Robert Mugabea.

Sata kuoli lontoolaisessa yksityissairaalassa 28. lokakuuta 2014. Presidentin tehtäviä hoitaa väliaikaisesti varapresidentti Guy Scott, kunnes uudet vaalit on järjestetty.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Malambo, Clement: President Michael Sata Has Died *Zambia Reports*.  29.10.2014.  Arkistoitu 29.10.2014. Viitattu 29.10.2014. (englanniksi)
3. ↑  Michael Sata valittiin Sambian presidentiksi Yle.fi Uutiset 23.9.2011. Viitattu 24.9.2011.
4. ↑  Zambia's Sata sworn in as new president (Arkistoitu – Internet Archive) Reuters 23.9.2011
5. ↑  Leaders: President: Michael Sata *Zambia profile* BBC News
6. ↑  Aro, Jessika: Sambian presidentti on kuollut – valtaan nousee poikkeuksellinen afrikkalaishahmo *Yle Uutiset*.  29.10.2014. Viitattu 30.10.2014.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Rupiah Banda** | **Sambian presidentti**23.9.2011–28.10.2014 | Seuraaja:**Edgar Lungu** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
Kirjasinmetallista tehty kirjake
**Kirjasinmetalli** on metalliseosta, jota on käytetty kirjapainon kirjakkeiden ja latomakoneiden rivimatriisien valamiseen. Se koostuu yleisimmin lyijystä, tinasta ja antimonista. Tavallisesti koostumus vaihtelee näissä rajoissa: lyijyä 50–86 %, antimonia 11–30 % ja tinaa 3–20 %. Kirjasinmetallin tulee olla ominaisuuksiltaan sellaista, että se kestää painamisen aiheuttamaa mekaanista rasitusta ja jota voidaan helposti valaa niin että valujälki on teräväreunaista. Kirjasinmetallin keksijänä pidetään Johannes Gutenbergia; hän oivalsi että antimoni tekee muutoin pehmeästä lyijy-tinaseoksesta tarpeeksi kovaa ja kulutusta kestävää ja lisäksi parantaa painojälkeä koska antimoni ei kutistu jäähtyessään läheskään yhtä paljon kuin lyijy.

Seossuhteesta tavoitellaan mahdollisimman eutektista jolloin sulamispiste on mahdollisimman alhainen ja tarkka. Toivottuja ominaisuuksia ovat myös hyvä juoksevuus ja tunkeutuvuus jo hieman sulamispisteen yläpuolella, vähäinen tarttuvuus matriisimetalliin, pieni mutta positiivinen mittojen lämpötilakerroin sekä hyvä lujuus jo hieman sulamispisteen alapuolella, sillä nämä helpottavat ja nopeuttavat käsittelyä. Toisaalta seoksen pitää olla mahdollisimman yksinkertaista, jotta korvausmetallien lisääminen on helppoa. Osa seosmetalleista haihtuu ja osa hapettuu prosessissa kuonaksi joka on kuorittava pois. Seossuhteen muuttuessa erkaantuvat kiteet ja kuona aiheuttavat virheitä painojälkeen ja voivat tukkia koneen putkistoa tai tarttua matriiseihin. Parhailla seoksilla väitetään olevan valujuoksevuuden ja käyttökovuuden välillä vain muutaman asteen lämpötilaero.

Harvemmin myös muita metalleja, kuten rautaa, kuparia, sinkkiä, kadmiumia ja vismuttia on seostettu kirjasinmetalliin. Rauta ja kupari tekevät seoksesta lujempaa. Vismutin tai kadmiumin lisääminen tekevät siitä helpommin sulavaa. Niin kutsuttu Erhartin kirjasinmetalli sisältää sinkkiä 89–93 %, tinaa 6–9 %, lyijyä 2–4 % ja kuparia 2–4 %.

Suomessa kirjasinmetallia voi löytää romuttamoilta, askartelukaupoista, teknisen käsityön erikoisliikkeistä tai kalastustarvikekaupoista (koska siitä voidaan valaa tasapainoja). Myös uudenvuoden tina voi olla kirjasinmetallia.

Katso myös
----------

* Linotype
* Sulatuspata

Muita jäljennösten ja prototyyppien valantaan käytettäviä metalliseoksia:

* Woodin metalli
* Rosen metalli
* Fieldin metalli

Lähteet
-------

1. ↑  Runeberg.org Viitattu 24.1.2016.
2. ↑  Kirjasinmetallia myytävänä Vaapputarvikkeen verkkokaupassa. Viitattu 24.1.2016.
3. ↑  blogit.jamk.fi: Tinaa ja toivomuksia – kansanperinteitä Viitattu 24.1.2016.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Type metal
**Senni Sopanen** (s. 11. syyskuuta 1927) on suomalainen veteraaniurheilija, joka edustaa SpoVea. Hän on voittanut lukuisia maailmanmestaruus- ja EM-mitaleita muun muassa kolmiloikassa. Kesäkuussa 2023 hän rikkoi 95-vuotiaana Kuopiossa järjestetyissä Aikuisurheiluliiton SM-kilpailuissa pituushypyssä yli 95-vuotiaiden naisten Euroopan-ennätyksen tuloksella 1,14 metriä. Seuraavanä päivänä hän rikkoi myös ikäluokkansa Euroopan-ennätyksen kolmiloikassa tuloksella 2,56 metriä. Sen jälkeen hän rikkoi kuulantyönnössä yli 95-vuotiaiden naisten Suomen- ja Pohjoismaiden-ennätykset tuloksella 4,07 metriä. Näin ollen hänestä tuli ikäluokkansa hallitseva Suomen-mestari kaikissa kolmessa lajissa vuonna 2023.

Katso myös
----------

* Eila Kumpuniemi

Lähteet
-------

1. ↑  Naiset Yleisurheilun Halliratojen ennätykset *Saul.fi*.  31.12.2019. Viitattu 20.6.2023.
2. 1 2  Yleisurheilu | 95-vuotias supernainen murskasi kaksi Euroopan ennätystä *Helsingin Sanomat*.  18.6.2023. Viitattu 20.6.2023.
3. ↑  Aikuisten yleisurheilukoulu *HKV*. Viitattu 20.6.2023. (englanniksi)
**Kirsti Annikki Eskelinen-Liukkonen** (s. 31. joulukuuta 1948 Nurmeksen maalaiskunta) on suomalainen diplomaatti. Hän oli suurlähettiläs Suomen Turkin suurlähetystössä Ankarassa vuosina 2008 – 2012. Hän oli Suomen suurlähettiläs Riiassa, Latviassa 2000–2004 ja sen jälkeen hän oli ulkoministeriön itäosaston johdossa vuoteen 2008. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1973.

Eskelinen kirjoitti ylioppilaaksi Lieksan yhteislyseossa 1967 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1973, lisäksi hän on suorittanut maanpuolustuskurssin 1995.

Eskelinen on ollut ministerinä Britannian suurlähetystössä, Lontoossa sekä monenkeskisen kehitysyhteistyön linjanjohtajana kotimaassa ulkoministeriössä. Hän on työskennellyt kotimaassa eri tehtävissä ulkoministeriön poliittisella, kauppapoliittisella ja kehitysyhteistyöosastolla sekä YK:n pysyvissä edustustoissa New Yorkissa ja Genevessä. Vuosina 1986–1989 hän toimi Suomen Punaisen Ristin kansainvälisen osaston päällikkönä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Pajala, Lasse & Lagerbohm, John (toim.): *Kuka kukin on : henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2011*, s. 118. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-24712-8.
2. 1 2 3 4  Uusi suurlähettiläs. Ulkoasiainministeriö 29.8.2008. Viitattu 7.4.2017
3. ↑  Historia. Suomen suurlähetystö Ankara 4.12.2013. Viitattu 7.4.2017
4. ↑  Kirsti Eskelinen itäosaston johtoon. Ulkoasiainministeriö (Arkistoitu – Internet Archive) 11.8.2004. Viitattu 7.4.2017
5. ↑  Nuorteva, Jussi & Raitio, Tuire (toim.): *Ulkoasiainhallinnon matrikkeli 1918–1993*. Osa 1. Helsinki: Ulkoasiainministeriö, 1993. ISBN 951-47-7985-1.
**Merivoimat** 

 

* laivasto
* lippue
* laivue
* viirikkö
* ruotu

**Ruotu** (ruots. *rote*) on maaseudulla 1700- ja 1800-luvuilla käytetty 2–6 talon muodostama ryhmä, jolla oli yhteinen vastuu sotamiehen tai köyhäinhoidon järjestämisessä.

Ruotujakolaitos kehitettiin kansaa voimakkaasti rasittavien väenottojen tilalle Ruotsin vallan aikana. 2-6 talonpoikaistalon muodostama ryhmä kustansi ja varusti yhden sotamiehen ja antoi hänen käyttöönsä alueen maata ja kustansi sille jonkinlaisen mökin. Tätä sanottiin sotilastorpaksi. Ruotusotamiehen perhe sai elantonsa tämän torpan maasta ja kotieläimistä.

Huomattiin, että myös köyhäinhoito olisi tehokasta sotalaitoksen ruotujärjestelmästä saatujen kokemusten pohjalta. Kylän köyhät ruodutettiin: jos he asuivat omillaan, heille annettiin tietty määrä elintarvikkeita. Talosta taloon kiertävälle vaivaiselle puolestaan määrättiin hoitoaika kussakin paikassa. Ruotu vastasi kustannuksista.

Muita merkityksiä
-----------------

* Laivastossa ruotu on viirikköä alempi organisaatiotaso. Ruodun rakenne riippuu täysin viirikön rakenteesta, mutta yleensä siihen kuuluu kaksi tai useampi samaa tyyppiä oleva alus.
* Ruotsin sotaväessä ruotu oli pienin osasto, jossa oli 12–20 sotamiestä. Ratsuväessä ruotuun kuului 16 miestä.

Lähteet
-------

1. ↑  375-376 (Tietosanakirja / 8. Ribot-Stambul) *runeberg.org*. Viitattu 2.1.2023.
2. ↑  Ruotujako- ja veropalkkalaitos perustetaan. Teoksessa: Weilin + Göös: Suomen historia, osa 3, s. 143–146.
3. ↑  Pulma, Panu 1986. Kun köyhyydestä tuli ongelma. Weilin + Göös: Suomen historia, osa 4, s. 138–139.
4. ↑  Uusi Tietosanakirja, osa 17. Tietosanakirja Oy 1964.
**Telangana** (teluguksi తెలంగాణ, *Telaṅgāṇa*, urduksi ‏تلنگانہ‎, *Tilangānah*) on osavaltio Intian eteläosassa. Siellä asuu noin 35 miljoonaa asukasta. Osavaltio jakautuu kymmeneen piirikuntaan.

Kesäkuuhun 2014 asti Telangana kuului Andhra Pradeshin osavaltioon, josta se irtautui 1950-luvulla alkaneen kampanjoinnin tuloksena. Irtautumisen kannattajien mukaan Andhra Pradeshin hallitus ei ollut riittävästi huomioinut rannikkoalueita köyhempää Telanganan aluetta. Osavaltion irtautumispyrkimysten vuoksi alueella koettiin pahoja levottomuuksia vuosina 1969–1972. Levottomuudet kiihtyivät jälleen vuonna 2009, jonka joulukuussa Intian sisäministeri P. Chidambaram ilmoitti periaatepäätöksestä uuden osavaltion perustamiseksi. Intian hallitus hyväksyi Telanganan irtautumisen Andhra Pradeshista 30. heinäkuuta 2013. Telanganan puolelle jäänyt Hyderabad pysyy molempien osavaltioiden pääkaupunkina vähintään kymmenen vuotta, kunnes Andhra Pradesh on saanut kehitettyä itselleen uuden pääkaupungin. Telanganan ensimmäiseksi pääministeriksi valittiin Kalvakuntla Chandrashekar Rao.

Telanganan piirikunnat
----------------------

*Pääartikkeli: Telanganan piirikunnat*

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Lyhenne** | **Piirikunta** | **Pääkaupunki** | **Väestö (2011)** | **Ala (km²)** | **Tiheys (/km²)** | **Kotisivu** |
| AD | Adilabad | Adilabad | 2,737 milj. | 16 105 | 170 | (Arkistoitu – Internet Archive) |
| HY | Hyderabad | Hyderabad | 4,010 milj. | 18 480 | 217 |  |
| KA | Karimnagar | Karimnagar | 3,811 milj. | 11 823 | 322 |  |
| KH | Khammam | Khammam | 2,798 milj. | 16 029 | 175 |  |
| MA | Mahbubnagar | Mahbubnagar | 4,042milj. | 18 432 | 219 |  |
| ME | Medak | Sangareddi | 3,031 milj. | 9 699 | 313 |  |
| NA | Nalgonda | Nalgonda | 3,483 milj. | 14 240 | 245 |  |
| NI | Nizamabad | Nizamabad | 2,552 milj. | 7 956 | 321 |  |
| RA | Rangareddi | Hyderabad | 5,296 milj. | 7 493 | 707 |  |
| WA | Warangal | Warangal | 3,522 milj. | 12 846 | 274 |  |

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Zidan, Aishi: Intia sai uuden osavaltion *Helsingin Sanomat*.  3.6.2014.  Arkistoitu 6.6.2014. Viitattu 3.6.2014.
2. ↑  Intia aikoo perustaa uuden osavaltion *Yle Uutiset*.  10.12.2009. Yleisradio. Viitattu 11.12.2009.
3. ↑  India coalition approves new state of Telangana *BBC News*.  30.7.2013. Viitattu 31.7.2013. (englanniksi)

IntiaIntian osavaltiot ja territoriot
Osavaltiot: Andhra Pradesh | Arunachal Pradesh | Assam | Bihar | Chhattisgarh | Goa | Gujarat | Haryana | Himachal Pradesh | Jammu ja Kashmir | Jharkhand | Karnataka | Kerala | Länsi-Bengali | Madhya Pradesh | Maharashtra | Manipur | Meghalaya | Mizoram | Nagaland | Odisha | Punjab | Rajasthan | Sikkim | Tamil Nadu | Telangana | Tripura | Uttarakhand | Uttar Pradesh

Liittovaltion alueet: Andamaanit ja Nikobaarit | Chandigarh | Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu | Lakshadweep | Puducherry

Pääkaupunkialue: Delhi
Solakosken pato ja silta.
**Fredriksbergin (Sollan) ruukki** toimi Ulvilan Kaasmarkussa Kullaanjoessa olevan Solakosken (Sollankoski) rannalla vuodesta 1781 aina 1910-luvulle saakka. Ruukin laitokset omisti läheinen Leineperin ruukki.

Fredriksbergin ruukin perusti 1781 majuri Berndt Johan Hastfer joka oli aiemmin vuonna 1771 perustanut 2,5 kilometrin päähän Leineperin ruukin (silloinen nimi Fredriksforsin ruukki). Fredriksbergin ruukin alueella toimi levy- ja nippuvasarapaja, kankivasarapaja, valssaamo ja halkosaha. Ruukkialueella oli patorakennelmia, hiili- ja rautamakasiineja sekä työväenasuntoja ruukin työväelle. 

Entisellä ruukkialueella on näkyvissä rakennusten kivijalkoja ja vasarapajaan johtanut kivetty uoma. Ruukin kankivasarapaja muutettiin navetaksi 1905 ja muut ruukin rakennukset purettiin viime sotien jälkeen. Navetta purettiin 1960-luvulla ja sen purkujätteillä täytettiin navetan ja padon välissä ollut uoma. Solakoski on nykyisin perattu ja siinä on patosilta sekä kaksiaukkoinen ylisyöksypato.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Museoviraston kulttuuriympäristön rekisteriportaali : Ulvila, Fredriksbergin - Sollankosken vasarapaja (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Museovirasto : Valtakunnallisesti merkittävät raknnetut kulttuuriympäristöt : Ulvila, Leineperin ruukki ja yhdyskunta
Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi Ukrainan sodan evakkojen keskuudessa
**Maansisäinen pakolainen** on henkilö jonka on ollut pakko lähteä kodistaan, mutta pysyy kotimaansa rajojen sisällä. Heitä kutsutaan usein pakolaisiksi, vaikka ne eivät kuulu pakolaisen oikeudellisten määritelmien piiriin.

Vuoden 2014 lopussa arvioitiin, että maailmanlaajuisesti oli 38,2 miljoonaa sisäisiä pakolaisia, mikä on korkein taso vuodesta 1989, ensimmäisenä vuonna, jolta maailmanlaajuisesti sisäisiä pakolaisia ​​on saatavilla. Suurimmat sisäisten pakolaisten populaatiot olivat Syyria (7,6 miljoonaa), Kolumbia (6 miljoonaa), Irak (3,6 miljoonaa), Kongon demokraattinen tasavalta (2,8 miljoonaa), Sudan (2,2 miljoonaa), Etelä-Sudan (1,9 miljoonaa), Pakistan (1,4 miljoonaa), Nigeria (1,2 miljoonaa) ja Somalia (1,1 miljoonaa).

Lähteet
-------

1. ↑  UNCHR Suomi: Maansisäiset pakolaiset
2. ↑  UNCHR: Internally displaced people
3. ↑  Who is Refugee?
4. ↑  UNHCR Global Trends 2014

Katso myös
----------

* Pakkomuutto
**Armas Tauno Juhana Järnefelt** (10. lokakuuta 1867 Kitee – 24. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen korkeimman oikeuden oikeusneuvos ja valtiopäivämies.

Järnefeltin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Gustaf Johan Järnefelt (1823–1883) ja Amalia Christina Seitz. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Helsingin alkeisopistosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1894. Järnefelt sai varatuomarin arvon 1896.

Järnefelt oli Tampereen kaupunginvaltuuston sihteerinä vuodesta 1903, nuorempana oikeusneuvosmiehenä Tampereella vuodesta 1905 ja rikosasiain notaarina Helsingissä vuodesta 1907. Hän oli senaatin oikeusosastolla kanslistina vuodesta 1908, protokollasihteerinä vuodesta 1914 ja vanhempana oikeussihteerinä vuodesta 1918. Hän toimi korkeimman oikeuden apujäsenenä vuodesta 1926, Helsingin yliopiston asiamiehenä 1918–1933 ja korkeimman oikeuden jäsenenä ja oikeusneuvoksena 1930–1937.

Järnefelt oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.

Järnefelt oli naimisissa vuodesta 1900 Ebba Margaretha Schaumanin (1875–1949) kanssa. Heidän poikansa oli Helsingin yliopiston tähtitieteen professori Gustaf Järnefelt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
2. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934
3. ↑  Yrjö Kotivuori, Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852: Gustaf Johan Järnefelt. Verkkojulkaisu 2005. Luettu 19.5.2018.
4. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1897 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen 1897. Tredje häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1897, ss. 1699-1707.
5. ↑  Förteckning öfver Finlands till landtdagen i Helsingfors år 1904–1905 församlade Ridderskap och Adel. Protokoll förda hos Finlands Ridderskap och Adel vid Landtdagen år 1904–1905. Andra häftet. Helsingfors: Helsingfors Centraltryckeri, 1905, ss. 795-804.
6. ↑  Aikalaiskirja 1934 : Gustaf Järnefelt


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Antti Nivala** (s. Seinäjoki) on M-Files Oy:n perustaja, toimitusjohtaja, hallituksen puheenjohtaja ja ohjelmistoalan kehittäjä.. Antti on toiminut myös yhtiön teknologiajohtajana.

Nivalan perheeseen kuuluu puoliso ja kaksi lasta.

Ura
---

Nivala alkoi opetella ohjelmointia lapsena isänsä innostamana. Hänen BASIC:lla tekemäänsä kirjanpito-ohjelmaa käytettiin hänen isänsä insinööri- ja arkkitehtitoimistossa.

Lukiolaisena Nivala suunnitteli isänsä suunnittelutoimistolle M-Color-nimisen väritulostusohjelman. Ohjelman avulla yrityksen suunnittelemia asema- ja yleiskaavoja voitiin paremmin tulostaa AutoCAD:lla, kun muuten sen ajan piirustukset jouduttiin värittämään puuväreillä. Isä vei ohjelman mukanaan messuille, josta sille löytyi asiakkaiksi kuntia ja kaupunkeja. Ohjelmasta julkaistiin koemielessä mainos myös yhdysvaltalaisessa CAD-lehdessä, minkä ansiosta ohjelmaa myytiin yli miljoonalla eurolla.

Nivala valmistui diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta, jossa hän opiskeli ohjelmistotekniikkaa vuosina 1997–2000.

Syksyllä 2000 Nivalan isän suunnittelutoimisto eriytettiin omaksi yhtiökseen ja nimen Motive Systems ottanut vanha yritys alkoi kehittää niche-tuotteensa sijaan jotakin laaja-alaisempaa. Vuonna 2002 Nivalan ideasta alkoi kehittyä dokumenttienhallintaohjelmisto nimeltä M-Files. M-Colorin tuoman tulorahoituksella rahoitettiin M-Filesin tuotekehitys neljän hengen tiimissä noin kolmen vuoden ajan. M-Filesin ensimmäinen versio tuotiin markkinoille vuonna 2005.

M-Filesin alkutaipaleella Nivala vastasi niin yrityksen markkinoinnista kuin talous- ja henkilöstöjohtamisestakin. M-Filesin toimitusjohtajana hän toimi vuosina 2005–2012. Vuonna 2013 hän halusi siirtyä teknologiajohtajaksi ja keskittyä tuotekehitykseen, toimitusjohtajaksi palkattiin Miika Mäkitalo.  Vuodesta 2018 lähtien Nivala on toiminut M-Filesin tuoteorganisaation johtajana.

Tunnustuksia
------------

* Vuonna 2015 Ohjelmistoyrittäjät palkitsi Nivalan vuoden ohjelmistoyrittäjänä.
* Vuonna 2016 hänet valittiin vuoden 2016 CTO:ksi eli teknologiajohtajaksi pk-yritysten sarjassa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ala-Heikkilä, Minna: "Joku varmaan sanoisi, että mikään ei riitä": M-Filesin perustaja Antti Nivala myöntää olevansa vaativa pomo – Menestyneen yhtiön luoja tekee vapaallakin mieluiten töitä, mutta ei pidä avokonttoreista *Aamulehti*.  18.10.2018.  Arkistoitu 16.11.2018. Viitattu 16.11.2018.
2. ↑  Sirpa Levola: M-Filesin johtoryhmä | M-Files *www.m-files.com*.  Arkistoitu 2.10.2015. Viitattu 18.2.2020.
3. 1 2 3  Mistä M-Files sai alkunsa *m-files.com*. M-Files.  Arkistoitu 8.12.2015. Viitattu 4.12.2015.
4. 1 2  Korpimies, Annika: Kaikki alkoi teininä koodatusta sovelluksesta *Tivi*.  29.7.2016. Viitattu 18.3.2019.
5. 1 2  Päätimme kasvaa vielä rohkeammin *paaomasijoittajat.fi*. FVCA. Viitattu 20.6.2019.
6. 1 2  Antti Nivala LinkedIn.
7. 1 2  Vuoden ohjelmistoyrittäjä aloitti yrittäjänä jo yläasteella *Tivi*. Viitattu 14.9.2018.
8. ↑  Ohjelmistoyrittäjät ry: Vuoden ohjelmistoyrittäjä 2015
9. ↑  CTO:sta muutoksen moottori *Tekniikka & Talous*.  Arkistoitu 14.9.2018. Viitattu 14.9.2018.
Gösta Sumelius.
**Gustaf (Gösta) Oscar Sumelius** (29. toukokuuta 1866 Tampere – 7. maaliskuuta 1940 Tampere) oli suomalainen tukkukauppias, valtiopäivämies ja vuorineuvos.

Sumeliuksen vanhemmat olivat tukkukauppias Gustaf Oskar Sumelius (1835–1895) ja Maria Kristina Hydén (1833–1913). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1885 ja oli sitten Lyypekissä toiminimi Buck & Willmannin palveluksessa 1885–1888. Suomeen palattuaan hän oli isänsä 1859 perustaman tukkukauppaa harjoittaneen toiminimi G. O. Sumeliuksen palveluksessa 1888–1912 ja hänestä tuli liikkeen prokuristi 1893 ja johtaja 1895. Sumelius rakennutti liikkeelle vuonna 1901 uuden liiketalon Tampereen Keskustorin itälaidalle.

Kun toiminimi G. O. Sumelius muutettiin osakeyhtiöksi Sumelius oli uuden yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1912–1916. Hän toimi myös Hammarén & Co Ab:n, Tampereen Puuvilla Oy:n ja Äänekoski Oy:n johtokuntien puheenjohtajana. Sumelius sai vuorineuvoksen arvon 1920.

Sumelius oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1898–1920 ja valtuuston puheenjohtajana 1907–1908 sekä varapuheenjohtajana 1905–1906 ja 1912–1915. Hän oli Tampereen edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905. Sumelius toimi myös Ruotsin varakonsulina Tampereella 1908–1921.

Gösta Sumelius oli naimisissa 1893–1919 Tyra Johanna Charlotta Mörtengrenin (1873–1951) kanssa ja vuodesta 1920 Agnes Maria Thulén (1893–1959) kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
2. ↑  SUMELIUS Gustaf Oskar. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
3. ↑  Geni.com : Gustaf (Gösta) Oscar Sumelius
4. ↑  Sigurd Nordenstreng: *Porvarissäädyn historia Suomen valtiopäivillä 1809–1906: Osa V*, s. 331–332. Helsinki: Otava, 1921.

Aiheesta muualla
----------------

* Gösta Sumeliuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |