recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ida Ränzlöv, Birgit Nilsson-stipendiaatti vuonna 2023.
**Ida Ränzlöv** on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.

Ränzlöv syntyi Helsingborgissa; 26. syyskuuta 1991. Hän muutti seitsemän vuoden iässä perheineen Tukholmaan, jossa sai kosketuksen klassiseen musiikkiin Adolf Fredrikin musiikkikoulussa. Ränzlöv eteni Tukholman musiikkilukioon, josta haki Lilla Akademienin valmentavaan koulutukseen ja pääsi sitten kahdeksi vuodeksi Vadstenan laulu- ja pianoakatemian oppiin. Vuonna 2016 Ränzlöv valmistui erinomaisin arvosanoin Malmön musiikkiakatemiasta kandidaatin arvolla esittävässä taiteessa. Hänen opettajinaan laulussa olivat Malmön musiikkiakatemiassa Britta Johansson ja Conny Antonov.

Vuonna 2016 Ränzlöv liittyi Royal College of Musicin kansainväliseen oopperakouluun (RCMIOS), josta hän valmistui vuonna 2018 Independent Opera Voice Awardin saajana. Sittemmin hän täydensi opintojaan Dinah Harrisin johdolla. Ränzlöv teki oopperadebyyttinsä vuonna 2016 Rosinan roolissa Gioacchino Rossinin oopperassa *Sevillan parturi* Smålandsoperanin kanssa. Glyndebournen oopperafestivaalilla hän debytoi vuonna 2018 Kate Pinkertonin roolissa Giacomo Puccinin oopperassa *Madama Butterfly*. Vuonna 2019 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Tanskan kuninkaallisessa teatterissa tulkitsemalla Mercédèksen roolin Georges Bizet'n oopperassa *Carmen*. Ränzlöv on esiintynyt myös muun muassa London Handel Festivalilla.

Ränzlöv on saanut useita stipendejä ja tunnustuksia; hän esimerkiksi voitti Lies Askonas -kilpailun vuonna 2017. Kaudella 2019/2020 hän siirtyi Staatsoper Stuttgartin esiintyjistön vakituiseksi jäseneksi. Ränzlöv on tulkinnut rooleja muiden muassa Georg Friedrich Händelin, Henry Purcellin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Straussin, Jacques Offenbachin, Charles Gounod'n, Pietro Mascagnin, Richard Wagnerin, Engelbert Humperdinckin, Johann Strauss II:n, Leoš Janáčekin, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin ja John Adamsin teoksissa. Ränzlöv on esiintynyt säännöllisesti myös oratorioissa ja pitänyt resitaaleja. Hänen konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Händelin *Messias-oratorio*, Johann Sebastian Bachin *Matteus-passio* ja Gösta Nystroemin *Sånger vid havet*.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Ida Ränzlöv Groves Artists
2. ↑  "Stöttande lärare och en fantastisk atmosfär." Folkuniversitetet
3. 1 2  Ida Ränzlöv Independent Opera
4. 1 2 3 4  Ida Ränzlöv Staatsoper Stuttgart
**Fitness24Seven** on pohjoismaalainen kuntosaliketju, johon kuuluu yli 250 kuntosalia Ruotsissa, Suomessa, Norjassa, Kolumbiassa ja Thaimaassa. Ketjun pääkonttori sijaitsee Ruotsissa Lundissa. Vuonna 2018 Fitness24Seven-ketjun liikevaihto oli yli 61,1 miljoonaa euroa.

Fitness24Seven-kuntokeskusten tarjontaan kuuluu kuntosaliharjoittelun lisäksi ryhmäliikuntatunnit ja personal trainer -palvelut. Nimensä mukaisesti Fitness24Seven-salit ovat auki 24 tuntia vuorokaudessa viikon kaikkina päivinä.

Fitness24Sevenin perustaja Christian Ask nimettiin vuoden yrittäjäksi Ruotsin Lundissa vuonna 2013.

Fitness24Seven Suomessa
-----------------------

Suomen ensimmäinen Fitness24Seven-kuntokeskus avattiin vuonna 2012 tammikuussa Vantaan Martinlaaksoon. Maaliskuussa 2023 kuntokeskuksia oli 59 ympäri Suomea.

Kuukausimaksulla pääsee kaikkiin kuntosaleihin jokaisessa maassa missä Fitness24Sevenillä on toimintaa. Myös ryhmäliikuntatunnit kuuluvat jäsenhintaan.

Vuonna 2016 Kuluttajaliiton ja Kuluttaja-lehden hintavertailussa selvitettiin 13 kuntosaliketjun hintoja Suomessa ja Fitness24Seven osoittautui edullisimmaksi.

Kuvia
-----

* Fitness24Seven-kuntosali Lundissa.Fitness24Seven-kuntosali Lundissa.
* Ketjun kuntosali Trollhättanissa.Ketjun kuntosali Trollhättanissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Fitness 24Seven AB - Företagsinformation *www.allabolag.se*. Viitattu 24.5.2019.
2. ↑  Fitness24Seven.  *Wikipedia*, 7.2.2019. Artikkelin verkkoversio.  sv
3. ↑  Etsi salisi *fi.fitness24seven.com*. Viitattu 22.3.2023.
4. ↑  Treenaaminen & hyvinvointi | Fitness24Seven *fi.fitness24seven.com*. Viitattu 24.5.2019.
5. ↑  Kaakon Viestintä Oy: Kuntosaliketjujen hinnoissa huimia vuosittaisia eroja - Länsi-Savo *lansi-savo.fi*.  27.1.2016. Viitattu 27.5.2019.
**Laiturinkylä** (myös **Laituri** tai **Laiturin kylä**) on kylä Kauhavalla, entisen Alahärmän kunnan alueella. Kylä sijaitsee Lapuanjoen varrella, noin kuuden kilometrin päässä Alahärmän kirkonkylästä. Kauhavan keskustaan matkaa on noin 16 kilometriä. Suurin osa Laiturin pinta-alasta on peltoa. Kylän luoteisosassa on myös metsää. 

Laituri on osa Yliviitalan kylää.

Historia
--------

Ensimmäinen Laituria koskeva tieto mainitaan Lapuan historiasssa (osa 1 s. 70): "Kun v. 1691 pitäjänsuutariksi mainittu Matti Antinpoika yritti asettua Laitokankaan uudistilalle, oli hänen asetettava takaajat siitä että hän ei vahingoittaisi talollisten niittyjä."

Maininta "-yritti asettua Laitokankaan uudistilalle" on tulkittu siten, että Matti Antinpoika ei ollut Laiturin ensimmäinen asukas. Hän oli kuitenkin se, jonka nimi merkittiin ensimmäisenä maakirjaan ja joka alkoi maksamaan talon veroja, joten häntä on yleisesti pidetty Laiturin ensimmäisenä asukkaana.*lähde tarkemmin?*

Laiturin nimi
-------------

Nimi "Laituri" ei luultavasti viittaa mihinkään laituriin, sillä se on selitettävissä sijaintinsa perusteella. Kaupin talon tyttären ja vävyn uudistila sijaitsi Kaupista katsottuna alueen laidalla. Vanhin nimi *Laitokangas* on luultavasti lyhennyt muotoon Laituri, "laidassa oleva".*lähde tarkemmin?*

Luonto ja maamerkit
-------------------

Laiturin läpi kulkevassa Lapuanjoessa on Laiturin kohdalla saari, Laiturinsaari. Laiturinsaari on keskeltä peltoa, joen varsilla on rehevöitymisen seurauksena paljon kasvillisuutta. 

Entinen Ylihärmän rata kulkee Laiturin läpi. Sitä käytetään kevyen liikenteen väylänä, ja talvisin moottorikelkkareittinä. Radan varrella on myös Lapuanjoen ylittävä Laiturin rautatiesilta.

Lähteet
-------

1. ↑  *Lapuan Historia Osa 1*, s. S.70. .
2. ↑  *Alahärmän kantatalot Vihko 7: Laituri*. Härmä-Seuran Sukututkijat, 2010.
3. ↑  *Alahärmän historia I*. .
**Burundin kuningaskunta** (holl. *Koninkrijk Boeroendi*, ransk. *Royaume du Burundi*, saks. *Königreich Burundi*, myös **Urundin kuningaskunta**) oli vuosina 1680–1966 olemassa ollut bantujen johtama valtio nykyisen Burundin tasavallan alueella. Monarkia oli olemassa 1800- ja 1900-luvuilla, vaikka se oli Saksan (vuosina 1890–1916) ja Belgian (vuosina 1916–1962) siirtomaana. Tämän jälkeen se oli muutaman vuoden ajan itsenäinen valtio.

Historia
--------

Maasta tuli osa Saksan keisarikunnan siirtomaata Saksan Itä-Afrikkaa vuonna 1890, joskin se ei merkittävästi hallinnut kuningaskuntaa. 

Ensimmäisen maailmansodan aikana naapurissa sijainneen Belgian Kongon sotajoukot valloittivat seudun, joka sodan jälkeen jäi yhdessä Ruandan kanssa Belgian hallintaan Ruanda-Urundi-nimisenä Kansainliiton mandaattialueena. Uusi emämaa kuitenkin säilytti suuren osan kuningaskunnan perustuslaista ennallaan. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda-Urundi muutettiin Belgian hallitsemaksi YK:n huoltohallintoalueeksi.

Vuonna 1962 maa itsenäistyi Belgiasta, jolloin se muutettiin perustuslailliseksi monarkiaksi, jonka jälkeen parlamentti sai enemmän valtaa kuin mwemi (kuningas).

Maan enemmistökansa hutujen ja vähemmistössä olleen tutsien välit kiristyivät vuosien 1963 ja 1965 välillä ja väkivalta lisääntyi. Tämä kulminoitui epäonnistuneeseen vallankaappaukseen Mwambutsa IV:n monarkiaa vastaan vuonna 1965. Hänen poikansa Ntare V nousi valtaistuimelle toisen vallankaappausyrityksen jälkeen kesällä 1966, mutta saman vuoden marraskuussa hänet syöstiin vallasta pääministeri Michel Micomberon johtamassa vallankumouksessa, jonka jälkeen tämä lakkautti monarkian.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Ruanda", *Otavan iso Fokus, 6. osa (Ra–Su)*, s. 3573. Otava, 1973. ISBN 951-1-01236-6.
2. ↑  Kingdom of Burundi (historical kingdom, East Africa) *Encyclopædia Britannica*. Viitattu 9.10.2022. (englanniksi)
**Toyohiro Akiyama** (jap. 秋山 豊寛, *Akiyama Toyohiro*; s. 22. heinäkuuta 1942) on japanilainen televisiotoimittaja, joka on tunnettu lennostaan Mir-avaruusasemalle venäläisellä Sojuz-avaruusaluksella vuonna 1990. Akiyama oli ensimmäinen japanilainen avaruudessa. Hänet tunnettiin Japanissa "avaruustoimittajana" (宇宙特派員).

Koulutus ja ura
---------------

Akiyama opiskeli ICU-yliopistossa Tokiossa, missä hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon. Hän astui TBS:n palvelukseen journalistina vuonna 1966. Akiyama työskenteli BBC World Servicessä vuosina 1967–1971 ennen siirtymistään TBS:n ulkomaanuutisten osaston kirjeenvaihtajaksi. Vuodesta 1984 vuoteen 1988 Akiyama työskenteli TBS:n johtavana kirjeenvaihtajana Washington D.C.:ssä.

Avaruuslento
------------

Akiyama valittiin kosmonauttikoulutukseen elokuussa 1989 TBS:n ja Neuvostoliiton välillä solmitun sopimuksen mukaisesti. Akiyaman lennosta tuli historian ensimmäinen kaupallisesti järjestetty avaruuslento.

Suoritettuaan "tutkijakosmonautin" koulutuksen Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa, Tähtikaupungissa, Akiyama laukaistiin 2. joulukuuta 1990 Mir-avaruusasemalle lennolla Sojuz TM-11 yhdessä lennon komentajan Viktor Afanasjevin ja lentoinsinööri Musa Manarovin kanssa. Avaruusasemalla oloaikanaan Akiyama antoi joka päivä suoria lähetyksiä asemalta missä hän dokumentoi aseman elämää. Hän palasi 10. joulukuuta 1990 Maahan lennolla Sojuz TM-10 yhdessä Gennadi Manakovin ja Gennadi Strekalovin kanssa. 

Akiyaman lento oli ensimmäinen japanilaista syntyperää olevan henkilön suorittama avaruuslento ja historian ensimmäinen yksityisen henkilön sponsoroitu ja rahoitettu avaruuslento (osa 20 miljoonan Yhdysvaltain dollarin sopimusta). Akiyama kärsi lennolla (avaruus)pahoinvoinnista, mikä haittasi hänen työtään.

Akiyama ei ollut varsinainen avaruusturisti vaan "avaruuslennolle osallistuja".*lähde?* Ensimmäinen avaruussukkulalennolle osallistunut japanilainen ammattiastronautti oli Mamoru Mohri vuonna 1992 lennolla STS-47.

Myöhempi ura
------------

Akiyama palasi avaruuslentonsa jälkeen TBS:ään. Hänestä tuli TBS:n uutisosaston apulaisjohtaja. Hän jäi eläkkeelle TBS:stä vuonna 1995.

Akiyama on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4 5  Britannica Educational Publishing (2009). *Manned Spaceflight*. Rosen Publishing Group, 156–157. ISBN 1615300392.
3. 1 2 3 4 5  Akiyama Encyclopedia Astronautica.  Arkistoitu 29 joulukuu 2008. Viitattu 29 November 2010.
4. ↑  Mir Space Station BBC News. Viitattu 29 November 2010.
5. ↑

Aiheesta muualla
----------------

* Spacefact.de:n elämäkertasivu(englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Toyohiro Akiyama 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Japani
* Korea

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |

 |
**Jumalan kaupunki** (*Cidade de Deus*) on maailmanmaineeseen noussut brasilialainen elokuva. *Jumalan kaupunki* sai ensi-iltansa Brasiliassa vuonna 2002 ja muualla maailmassa 2003. Elokuva sai sekä kriitikoiden ylistykset että taloudellista menestystä. Se on menestynyt myös elokuvajuhlilla ympäri maailmaa, ja se sai neljä Oscar-ehdokkuutta vuonna 2004.

Vuonna 2016 *Jumalan kaupunki* äänestettiin BBC:n kyselyssä alkaneen vuosisadan 40 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.

Tausta
------

Jumalan kaupunki perustuu riodejaneirolaisen professori Paulo Linsin kirjoittamaan, vuonna 1997 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. 

Elokuvan näyttelijät eivät Matheus Nachtergaelea ja Seu Jorgea lukuun ottamatta olleet koskaan aikaisemmin näytelleet. Suuri osa näyttelijöistä oli kotoisin Brasilian faveloista, osa jopa Rio de Janeiron Cidade de Deusin slummialueelta, josta elokuva kertoo. Näyttelijät löydettiin laajalti järjestettyjen koe-esiintymisten ansiosta.

Juoni
-----

Jumalan kaupunki alkaa 1960-luvun alusta, kun Rio de Janeiroon on juuri perustettu Cidade de Deusin asuinalue. Elokuva kertoo kahden favelassa asuvan pojan elämästä kahden vuosikymmenen ajalta: huumejengin johtajaksi kasvavasta Zé Pequenosta ja väkivaltaa kaihtavasta, valokuvaajan urasta ja sitä kautta favelasta pois pääsemisestä haaveilevasta Busca-pé:stä. Elämä Cidade de Deusissa on täynnä murhia ja rikollisuutta.

Lähteet
-------

1. ↑  The 21st Century’s 100 Greatest Films, BBC Culture 24.8.2016.
2. ↑  The 100 greatest foreign-language films *BBC Culture*.  30.10.2018. Viitattu 14.11.2018. (englanniksi)
**Piikkiön Palloseura** (lyh. PiPS) on Länsi-Suomen läänissä, Kaarinan Piikkiössä toimiva jalkapalloseura. Seura on perustettu alun perin vuonna 1956 Harvaluodon Urheilijat -nimellä. Vuonna 2016 seura juhli 60-vuotistaivaltaan kasvattajaseurana. Kaudella 2017 PiPS pelaa Länsi-Suomen Nelosessa.

Historia
--------

Seura perustettiin vuonna 1956 nimellä Harvaluodon Urheilijat. Harvaluoto on saari Piikkiön eteläosassa ja kuuluu muun Piikkiön tavoin nykyisin Kaarinaan. Vuonna 1968 seuran nimi muutettiin Piikkiön Palloseuraksi.

Seuran toiminta
---------------

Piikkiön Palloseura on nykyisin jalkapallon erikoisseura. Piikkiön Palloseuran päätavoite on toimia kasvattajaseurana nuorille jalkapallosta innostuneille lapsille. Toimintaa johtaa puheenjohtaja Jari Villanen yhdessä johtokunnan kanssa. 

Seura kuuluu Suomen Palloliiton Länsi-Suomen Piiriin. Seuraa edustaa jalkapallossa neljä miesten joukkuetta, 8 poikien ja neljä tyttöjen sekä kaksi naisten joukkuetta. Miesten edustusjoukkue pelaa 4. divisioonassa (2017). Lisenssipelaajia seuralla on yli 300.

Futsalissa edustusjoukkue pelaa Turun piirin Kakkosessa. PiPS:lla on myös Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen Futsal-liigan maali hallussaan. Maali syntyi vuonna 1998 Piikkiön Liikuntahallissa Jussi Hirven jalasta, syöttäjä Jouko Litmanen. Paras sijoitus (vuoteen 2006 mennessä) on Futsal-liigassa kahdeksan parhaan joukkoon pääsy. Kaudella 2005–2006 joukkue sijoittui Futsal-ykkösen keskilohkossa kolmanneksi. Samalla kaudella PiPS:n Tero Tammenlaakso palkittiin Keskilohkon parhaana maalintekijänä kauden päättäneessä futsalgaalassa. Kakkosjoukkue pelaa Turun Piirin kolmannessa divisioonassa. Kaudella 2005–2006 Piikkiön Palloseura voitti lisäksi 4 Turun Piirin mestaruutta nuorten sekä ikämiesten sarjoissa yhteensä.

Jokavuotisiin toimintoihin seurassa kuuluu päiväkotifutis kunnan päiväkotien kanssa, kesäkuussa järjestettävä jalkapallokoulu 5–11-vuotiaille sekä heinäkuun kesäleiri seuran syntysijoilla Harvaluodossa.

Seura toimii "Kaikki pelaa" -projektin mukaan ja on avoin kaikille piikkiöläisille ikään ja sukupuoleen katsomatta.

PiPS:n kasvatteja ovat Kari Virtanen, Juha Virkki, Juha Herne ja Joni Vuorinen.

Lähteet
-------

1. ↑  Yhteystiedot PiPS.fi.  Arkistoitu 26.7.2014. Viitattu 18.7.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Viralliset kotisivut
Fjalar Nordell
**Fjalar Anton Mauritz Nordell** (23. joulukuuta 1903 Eurajoki – 24. heinäkuuta 1976) oli vuorineuvos ja Salora Oy:n toimitusjohtaja.

Nordell syntyi Vuojoen kartanossa Eurajoella, missä hänen isänsä Oskar Nordell toimi kartanon kirjanpitäjänä. Fjalar Nordellin ollessa seitsenvuotias perhe muutti Halikkoon, mistä isä oli saanut kirjanpitäjän paikan Joensuun kartanossa lähempänä Kemiöstä kotoisin olleen isän ja Muurlasta kotoisin olleen äidin kotiseutua. Kun isä kuoli, perhe muutti Saloon.

Työuransa Nordell aloitti 15-vuotiaana Salon Tukkukauppa ja Polkupyöräliikkeessä, jossa työskenteli kahdeksan vuotta, kunnes ryhtyi yrittäjäksi aluksi nahka-alalla. Vuonna 1928 hän perusti yhdessä Lauri Koskisen kanssa toiminimen Nordell & Koskinen, joka aluksi toimi autokaupassa, mutta erikoistui pian radiovastaanottimien tuotantoon, jolle samoihin aikoihin alkanut Suomen Yleisradion toiminta loi nopeasti kasvavaa kysyntää. Nimi Salora oli alkujaan yhtiön valmistaman radiomallin nimi, ja vuonna 1945 se myös tuli silloin osakeyhtiöksi muutetun yrityksen nimeksi.

Myös sotien jälkeen 1940–1950-luvuilla kehitys radio- ja elektroniikka-alalla nopeaa ensin transistoriradion ja sitten levysoitinten myötä ja 1950-luvun lopulla alkoi Salossa televisioiden ja 1960-luvun alussa radiopuhelinten valmistus. Vuonna 1963 Nordell sai ansioistaan alalla teollisuusneuvoksen arvonimen. 1970-luvulla uutuutena oli väritelevisio, ja vuonna 1972 Nordellille myönnettiin tasavallan presidentin vientipalkinto ja vuorineuvoksen arvonimi.

Nordell jäi eläkkeelle vuonna 1974, jolloin häntä seurasi Saloran pääjohtajana hänen poikansa Jouko Nordell.

Fjalar Nordell oli Salossa syntyneen, sittemmin Suomen tasavallan presidentiksi valitun Sauli Niinistön kummi.

Vuonna 1996 Salon St. Anthonyn puistossa paljastettiin Fjalar Nordellin muistomerkki, jonka on veistänyt Jarkko Roth.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Seppinen, Ilkka: Vuorineuvos Fjalar Nordell (1903–1976). *Suomen talouselämän vaikuttajat* -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 12.3.2012
2. ↑  Hämäläinen, Unto: Mäntyniemen nuori isäntä.  *Helsingin Sanomat. Kuukausiliite*, 2012, nro 3.
3. ↑  Julkiset veistokset, Salon taidemuseo. Viitattu 14.12.2013 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Talousvaikuttajat
* Biografiasampo

 |

 |
**Serpentiinitanssin synty** (ransk. *Création de la serpentine*) on vuonna 1908 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Väritetyn fantasian on ohjannut Segundo de Chomón. Sen tanssimestarina nähdään Max Linder.

Juoni
-----

Tanssimestari soittaa viulua ja opastaa tanssijoita. Sisään astuu mies, joka saa tanssijat katoamaan. Mies muuttuu taikuriksi, joka vie soittajan työpajaansa. He valmistavat suuressa kattilassa taikakeitoksen, josta ilmestyy serpentiinitanssia esittävä nainen. Myöhemmin hänen seuraansa liittyy muita tanssijoita. Lopulta he muuttuvat tulipatsaiksi.

Tuotanto
--------

Elokuvan tyylilaji on 1900-luvun alussa suosittu "taikakuva" (ransk. *féerie*). Satunäytelmistä alkunsa saanut genre esittää visuaalisesti hämmästyttäviä taianomaisia tapahtumia, jotka perustuvat trikkikuvaukseen, lavastukseen, puvustukseen ja usein sapluunan avulla tehtyyn filmin väritykseen. Monet taikakuvista olivat tanssiesityksiä. Loïe Fullerin vuonna 1892 luoma serpentiinitanssi oli monissa elokuvissa esiintynyt aihe. Pathé Frèresillä työskennellyt espanjalainen Segundo de Chomón oli Georges Mélièsin ja Gaston Vellen ohella yksi tyylilajin mestareista.

"Loistavasti väritettyä haaveilukuvasarjaa" esitettiin helsinkiläisessä Maailman Ympäri -teatterissa syyskuussa 1908 nimellä *Serpentiinien luominen*. Se tuli uudelleen ohjelmistoon vuonna 1910 sekä vuonna 1914, jolloin elokuvaa mainostettiin myös Max Linderin nimellä.

*Serpentiinitanssin synty* on säilynyt kokonaisuudessaan vain mustavalkoisena kopiona, joka on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla. Vuonna 2014 löydettiin värillinen katkelma, joka vajavaisuudestaan huolimatta antaa käsityksen elokuvan alkuperäisestä asusta.

Lähteet
-------

* Abel, Richard (ed.): *Encyclopedia of Early Cinema*. Abingdon: Routledge, 2005. ISBN 0-415-23440-9.

### Viitteet

1. ↑  Création de la serpentine *Filmographie Pathé*.  Arkistoitu 12.2.2019. Viitattu 10.2.2019.
2. 1 2  Création de la serpentine *European Film Gateway*. Viitattu 10.2.2019.
3. ↑  Abel, s. 330–333.
4. ↑  Abel, s. 374.
5. ↑  Wynants, Nele (ed.): *Media Archaeology and Intermedial Performance: Deep Time of the Theatre*, s. 13. Palgrave Macmillan, 2019. ISBN 978-3-319-99575-5.
6. ↑  Maailman Ympäri -teatterin ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 2.10.1908, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
7. ↑  Tähti-Biografin ilmoitus.  *Helsingin Sanomat*, 15.4.1910, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
8. ↑  Arkadia-teatterin ilmoitus.  *Uusi Aura*, 20.9.1910, s. 1. Artikkelin verkkoversio.
9. ↑  Centralin ilmoitus.  *Uusi Suometar*, 30.8.1914, s. 2. Artikkelin verkkoversio.
10. ↑  Film Museum is. Craftwork: Création de la serpentine *Austrian Film Museum*.  Arkistoitu 12.2.2019. Viitattu 10.2.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* *Serpentiinitanssin synty* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Pomerol** on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee noin viisi kilometriä Libournen kaupungista koilliseen.

Pomerol on pieni kunta, jonka keskustassa olevaa kirkkoa ympäröivät viinitarhat. Sen alueella tuotetaan arvostettua Pomerol (AOC) -viiniä. Se erottautui omaksi viinialueeksi Saint-Émilionista vuonna 1923, ja 13 vuotta myöhemmin ja se sai AOC-statuksen. Pomerolin alueella on noin kahdeksansataa hehtaaria viiniköynnöksiä, joita jakaa noin sataneljäkymmentä tuottajaa. Alueella tuotetaan yksinomaan punaviiniä, ja niistä on Merlot-lajikkeen osuus neljä viidesosaa. Tunnetuin alueen viinitaloista on Château Pétrus.

Lähteet
-------

1. ↑  Comparateur de territoire Institut National de la Statistique et des Études Économiques. Viitattu 21.8.2023. (ranskaksi)
2. ↑  Pomerol AOC Vinorandum. Viitattu 21.8.2023. (englanniksi)
3. ↑  Mont-de- Libourne > Limoges Tour de France 2023. Viitattu 21.8.2023. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pomerol** Wikimedia Commonsissa
**Mikko Paunio** (s. 4. helmikuuta 1961) on suomalainen terveydenhuollon erikoislääkäri ja epidemiologi.

Paunio valmistui Helsingin yliopistosta ja täydensi opintojaan Brysselin vapaassa yliopistossa sekä Johns Hopkins Bloomberg School of Public Healthissa. Hänellä on lääketieteen tohtorin ja *Master of Health Sciencen* oppiarvot. Hän sai Helsingin yliopiston epidemiologian dosentuurin vuonna 2000. Paunio on työskennellyt muun muassa tutkijana Kansanterveyslaitoksessa ja Helsingin yliopistossa sekä lääkintöneuvoksena Suomen sosiaali- ja terveysministeriössä (STM). Hän on ollut tekijänä lukuisissa lääketieteellisissä julkaisuissa.

Paunio on myös esittänyt julkisuudessa yhteiskunnallisia näkemyksiään. Hän oli sosialidemokraattien jäsen vuodesta 1977, kunnes ilmoitti helmikuussa 2021 siirtyneensä perussuomalaisiin. Paunio osallistui vuonna 2018 panelistina kiistanalaiseen Portsmouthissa järjestettyyn ilmastonmuutostoimiin liittyneeseen konferenssiin, jolta vedettiin Portsmouthin kaupungin ja New Hampshiren yliopiston tuki. Hän on laatinut kirjoituksia ilmastonmuutoksen vastaiset toimet haastavalle brittiläiselle ajatuspaja Global Warming Policy Foundationille. Paunio on julkaissut kirjat *Vihreä valhe* (Weilin+Göös, 1991), *Vihreä valhe – Valheen sysimustat juuret, salakavalat lonkerot ja murheelliset seuraukset* (Kustannusosakeyhtiö Auditorium, 2015) ja *Hourulan väen ilmastovallankumous* (omakustanne, 2019).

Paunio kertoi toukokuussa 2020 pitävänsä koronaviruspandemiaa tuhoisuudeltaan liioiteltuna ja ilmaisi kannatuksensa sen johdosta asetettujen rajoitusten nopeammalle purkamiselle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Curriculum Vitae of Mikko PAUNIO European Union
2. ↑  Suomalaismenetelmästä oiva apu tuhkarokon vastaisessa kamppailussa Duodecim-lehti
3. ↑  Erikoislääkäri luopui 1977 ottamastaan SDP:n jäsenkirjasta ja liittyi perussuomalaisiin – syynä demareiden omaksuma linja siitä, että valkoinen heteromies on kaikkeen syyllinen Suomen Uutiset
4. ↑  Climate Change Skeptics Will Debate Policy in Portsmouth New Hampshire Public Radio
5. ↑  Kuka on vihreän valheen pauloissa? Ydinvoimaan luottava Mikko Paunio ahdistaa vihreää puhetta puolustuskannalle - mutta terävöityykö se? Helsingin Sanomat
6. ↑  Mikko Paunio Uusi Suomi Blogit
7. ↑  Epidemiologi Paunio purkaisi koronarajoitukset nopeammin - "Ihmiset on peloteltu perin juurin" IL-TV Sensuroimaton Päivärinta
**Enstatiitti** on pyrokseenimineraalien enstatiitin (MgSiO3) ja fenrosiliitin (FeSiO3) seos. Enstatiitti voi olla väriltään valkeaa, harmaata, vihertävää tai ruskeaa. Sen kovuus on 5–6 Mohsin asteikolla, ja kiteisyys on ortorombinen ja monokliininen. Aineen ominaispaino on 3,21–3,96 g/cm³. Enstatiitti sulaa 25 kilobaarissa 1 787 °C:ssa.

Varsinainen enstatiitti on magnesiumsilikaatti, jota on tavallista laavakivissä ja metamorfisissa kivissä. Hypersteeni eli (Mg,Fe)SiO3 on seos, jossa magnesiumia ja rautaa on suunnilleen yhtä paljon. Brontsiitti on säärapautunut enstatiitti, jolle ominaista on metallia muistuttava kiilto ja pronssintapainen väri. Bastiitti on enstatiitti, joka on muuttunut serpentiiniksi ja talkiksi, sekä mahdollisesti antofylliitiksi.

Esiintyminen
------------

Enstatiittia Tansaniasta
Magnesiumpitoista enstatiittia on monissa syväkivissä, esimerkiksi dioriitissa ja gabrossa. Sulkeumina sitä on myös pintakivissä eli basaltissa, andesiitissa ja dasiitissa. Maan vaipassa enstatiittia esiintyy peridotiitissa ja pyrokseniitissa. Enstatiittia on myös meteoriiteissa. Spektrien avulla sitä on arveltu löytyvän kehittyneiden tähtien ympäriltä ja planetaarisen sumun NGC 6302 ympäriltä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kai Hytönen: Enstatiitti *Suomen mineraalit*. Geologian tutkimuskeskus.
2. ↑  Kai Hytönen: Brontsiitti *Suomen mineraalit*. Geologian tutkimuskeskus.
3. ↑  Kai Hytönen: Bastiitti *Suomen mineraalit*. Geologian tutkimuskeskus.

* Muinaisten kivien voimat Energiakeskus Indigo. Viitattu 7.10.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Mindat: Enstatite (englanniksi)
* Webmineral: Enstatite Mineral Data (englanniksi)
* Handbook of Mineralogy: Enstatite (pdf) (englanniksi)
Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alueen sijainti Tukholman kartalla.
**Rinkeby-Kista** on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosa-alueista. Se sijaitsee Tukholman länsiosassa (*västerort*). Rinkeby-Kistassa on yli 45 000 asukasta. Kaupunginosa-alue jakaantuu edelleen seuraaviin kaupunginosiin: Rinkeby, Akalla, Husby, Kista ja Hansta.

Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2007, kun Rinkebyn ja Kistan kaupunginosa-alueet yhdistyivät toisiinsa.

Lähteet
-------

1. ↑  Rinkeby-Kista Tukholman kaupunki. Viitattu 2.11.2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Rinkeby-Kista** Wikimedia Commonsissa

Tukholman kaupunginosa-alueet

|  |
| --- |
| Bromma • Enskede-Årsta-Vantör • Farsta • Hägersten-Liljeholmen • Hässelby-Vällingby • Kungsholmen • Norrmalm • Rinkeby-Kista • Skarpnäck • Skärholmen • Spånga-Tensta • Södermalm • Älvsjö • Östermalm |
| Lakkautetut kaupunginosa-alueet: Enskede-Årsta • Hägersten • Katarina-Sofia • Kista • Liljeholmen • Maria-Gamla stan • Rinkeby • Vantör |
| Katso myös: Luettelo Tukholman kaupunginosista |
**AnyChart** on avoimen lähdekoodin alustariippumaton JavaScript-pohjainen kirjasto tiedon interaktiiviseen visualisointiin ja dashboardien (engl. *dashboard*) luomiseen.

Tuetut alustat ja ohjelmointikielet
-----------------------------------

Tällä hetkellä tuetut kielet ja alustat ovat 
ASP.NET, Android, C#, Clojure, ECMAScript6, Go, Groovy, Java, Julia, Kotlin, Mobile, NodeJS, Objective-C, PHP, Perl, Python, R, Ruby, Scala, TypeScript, VB.NET ja iOS.

Kaaviotyypit
------------

Seuraavien lisäksi saatavilla on yli 60 muuta kaaviotyyppiä:

* aluekaavio (engl. *area chart*)
* pylväskaavio (engl. *bar chart*)
* laatikko-janakaavio (engl. *box plot*)
* kuplakaavio (engl. *bubble chart*)
* koropleettikartta (engl. *choropleth map*)
* donitsikaavio (engl. *doughnut chart*)
* Gantt-kaavio (engl. *Gantt chart*)
* viivakaavio (engl. *line chart*)
* polaarikaavio (engl. *polar chart*)

Lisenssi
--------

AnyChart on ilmainen yleishyödylliseen käyttöön. Kaupalliseen käyttöön tarvitaan maksullinen lisenssi.

Lähteet
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑

Aiheesta muualla
----------------

*
FinnHEMS FH30 laskeutumassa Sydänsairaalan katolle Tampereella
**Sydänsairaala** (*Tays Sydänsairaala*, *Tays Sydänkeskus Oy*) tuottaa sopimusperusteisesti sydänpotilaiden erikoissairaanhoidon palveluja Pirkanmaan, Kanta-Hämeen ja Keski-Suomen alueilla. Sydänsairaalan palveluja ovat sydänsairauksien sekä rintaelinkirurgisten sairauksien diagnosointi, tutkimukset ja vaativat toimenpiteet. Sydänsairaalassa on jatkuva ympärivuorokautinen valmius äkillisesti sairastuneiden sydänpotilaiden hoidon toteuttamiseen. Sydänsairaalan omistavat Pirkanmaan hyvinvointialue, Keski-Suomen hyvinvointialue ja Kanta-Hämeen hyvinvointialue. Sydänsairaalalla on toimipisteet Tampereella (Tays keskussairaalan alue ja Hatanpään sairaala), Valkeakoskella (Valkeakosken sairaala), Hämeenlinnassa (Kanta-Hämeen keskussairaala), Jyväskylässä (Keski-Suomen Sairaala Nova) ja Riihimäellä (Riihimäen sairaala). Sydänsairaalassa on yli 700 työntekijää.

Tampereen yliopistolliseen sairaalaan (TAYS) viittaavista aiemmista nimistään huolimatta Sydänsairaala ei hallinnollisesti ole osa TAYSia, vaan on Pirkanmaan, Kanta-Hämeen ja Keski-Suomen hyvinvointialueiden (ent. sairaanhoitopiirien) yhdessä omistama osakeyhtiö. Sairaala erotettiin TAYSista itsenäiseksi organisaatioksi vuonna 2004, muutettiin liikelaitokseksi vuonna 2007 ja osakeyhtiöksi vuonna 2010.

Lähteet
-------

1. ↑  Sydän­sai­raalan esit­tely Sydänsairaala. Viitattu 14.6.2021.
2. ↑  Sydän­sai­raalan tarina Sydänsairaala. Viitattu 14.6.2021.

Aiheesta muualla
----------------

*
Suomen saaristolaivojen (SSL) yhteysalus M/s Kökar Aurajoessa Turussa.
**Yhteysalus** on sotilas- tai siviilikäyttöön rakennettu tai valmiista aluksesta muutettu kuljetusalus, jonka tehtävänä on kuljettaa ihmisiä ja tavaraa saaristoissa oleviin asutuksiin tai linnakkeisiin. Nämä alukset eroavat lautoista siinä suhteessa, että ne voivat liikennöidä vapaasti normaalireitistään poiketen ja ovat pääsääntöisesti huomattavan paljon merikelpoisempia kuin suojaisille ja suhteellisen lyhyille reiteille tarkoitetut lautat.

Aiemmin Suomessa siviilikäytön yhteysalukset kuuluivat Merenkulkuhallitukselle; suurin osa siirtyi valtiojohtoiselle Arctia Shipping-varustamolle ja nykyään monet ovat yksityisiä; maailmalla käytäntö vaihtelee julkisesta vallasta yksityisiin varustamoihin tai omistajiin, maasta riippuen. Suomessa ensimmäiset julkisen vallan omistamat yhteysalukset olivat S/S Dragsfjärd ja sen korvannut S/S Aranda.

Tunnetuksi ja arvossa pidetyksi ehti tulla vuoteen 1944 saakka Suomenlahden ulkosaaria palvellut s/s Suursaari.

Asevoimien yhteysalukset
------------------------

Puolustusvoimien yhteysaluksia on runsas kirjo; merkittävin ryhmä on Valas-luokka, joka pystyy kuljettamaan peräkannellaan yhden kolmiakselisen kuorma-auton tai vastaavan määrän pienempiä ajoneuvoja. Aluksia on neljä eli Valas, Vahakari, Vaarlahti ja Vänö; ne on sijoitettu rannikkotykistön linnakkeiden yhteysaluksiksi. Kaikki ovat jäävahvistettuja ja pystyvät toimimaan myös jäänmurtajan tehtävissä tarpeen vaatiessa.

Kelirikkoalukset
----------------

Myös pienempiä yhteysaluksia, mm. rannikkotykistölle rakennettu kuusi alusta käsittävä Hauki-luokka (Hauki, Hakuni, Havouri, Hankoniemi, Hirsala, Houtskär), joka pystyy liikkumaan kokoisiaan huomattavasti vahvemmissa jäissä, on rakennettu nimenomaan kelirikkoajan liikennettä varten. Näitä aluksia kutsutaan nimikkeellä kelirikkoalus. 

Merivartiostolla on vastaavia teräsrunkoisia aluksia runsaasti; niistä on perinteisesti käytetty lyhennettä RV eli rautavene (epävirallinen kutsumanimi *"rautaville"*).

Samoin luotsien perinteinen haminalaiskutteri on nimenomaan kelirikkoalus.

Norjassa vastaavia aluksia on runsaasti; ne ovat pitempien yhteysvälien vuoksi huomattavasti suurempia, jotka pystyvät kuljettamaan pienehkön maastokuorma-auton tai vastaavan ajoneuvon peräkannellaan avomerioloissa; näitä aluksia käytetään maan ulkosaariston yhteystehtäviin.

Huippuvuorille liikennöidään tarkoitukseen erikseen rakennetuilla jäävahvistetuilla aluksilla, jotka pystyvät kuljettamaan ajoneuvoja, koska alueen olosuhteet vaativat sitä.

Lähteet
-------

* Visa Auvinen: Leijonalippu Merellä
Checkpoint Helsinki on vuonna 2013 perustettu nykytaideorganisaatio. 

Se tilaa ja tuottaa nykytaidetta kutsumalla kansainvälisiä taiteilijoita ja kuraattoreita työskentelemään osana Helsinkiä ja helsinkiläisten arkea. Checkpoint Helsingillä ei ole pysyvää näyttelytilaa, vaan ohjelmistoa esitetään vaihtelevissa paikoissa. Ohjelmisto koostuu Helsinkiä varten toteutetuista tilausteoksista, joiden tekijät ovat kansainvälisiä ja paikallisia taiteilijoita ja kuraattoreita.

Tausta
------

Checkpoint Helsingin juuret ovat vuodesta 2011 käydyssä Guggenheim-keskustelussa. Vuonna 2012 taiteilijoiden ja taidealan ammattilaisten ryhmä ehdotti vaihtoehtona Guggenheim-hankkeelle Helsingin taidemuseon yhteydessä toimivaa yksikköä, joka keskittyisi uusien, kansainvälisesti merkittävien teosten ("tulevaisuuden nykytaiteen") tuottamiseen. Työryhmään kuuluivat muun muassa taiteilijat Tellervo Kalleinen, Markus Kåhre, Terike Haapoja, Jussi Kivi ja Vesa-Pekka Rannikko. Lisäksi ehdotuksen allekirjoitti yli 140 taiteilijaa ja taidealan toimijaa. Lopulta ryhmä päätti ryhtyä toimimaan itsenäisesti ja tukiyhdistys perustettiin vuoden 2013 alussa. Checkpoint Helsinki asemoi itsensä Guggenheimin vaihtoehdoksi, ei vastustajaksi, eikä enää myöhemmin osallistunut julkiseen keskusteluun aiheesta. Checkpoint Helsinki toteutti vaihtoehtoisia suunnitelmia Helsingin Etelärantaan keränneen, kansainvälisen Next Helsinki -ideakilpailun vuosina 2014-2015.

Toiminta
--------

Checkpoint Helsinki toimii yhteistyössä museoiden ja muiden instituutioiden, kuten Helsingin Juhlaviikkojen kanssa. 

Ohjelmistoon ovat kuuluneet mm. Ahmed Al-Nawasin, Joanna Warszan ja Clark House Initiativen kuratoimat projektit, suomalaisen taidepolitiikan käsikirja, seminaari taideorganisaatioiden toimintatapojen avoimuuteen liittyen, sekä mm. Ahmet Ögütin, Alexandra Piricin, Khaled Jarrarin, Bita Razavin, Public Movement -ryhmän ja Goldin+Sennebyn tilausteokset. 

Checkpoint Helsingin toimintaa ohjaa taiteen ja taiteilijoiden tapa rakentaa dialogia yhteiskunnan sisällä. Organisaatio osallistuu keskusteluun, projekteihin ja kampanjoihin, joiden tavoitteena on eloisa, monimuotoinen taidekenttä.

Lähteet
-------

1. ↑  Tulevaisuuden tekijät - 34/2013 - Suomenkuvalehti.fi *suomenkuvalehti.fi*. Viitattu 10.5.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Checkpoint Helsinki
Pekka Huhtaniemi vuonna 2013.
**Pekka Juhani Huhtaniemi** (s. 9. marraskuuta 1949 Valkeakoski) on suomalainen diplomaatti. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa vuosina 2010–2015. Vuosina 2006–2010 Huhtaniemi oli ulkoasiainministeriön kauppapoliittinen alivaltiosihteeri.

Huhtaniemi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Hän astui ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1972.

Vuosina 1995–1998 Huhtaniemi oli Euroopan komission jäsen Erkki Liikasen kabinettipäällikkö Brysselissä. Hän toimi suurlähettiläänä Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä 1998–2003 ja Oslossa 2003–2005.

Huhtaniemi on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Pekka Huhtaniemen CV (pdf) (Arkistoitu sivu) Ulkoasiainministeriö.  Arkistoitu 10.9.2017. Viitattu 20.7.2023. (englanniksi)
2. ↑  Hakala, Pihla: Suurlähettiläs Huhtaniemi: Lontoon-vuosiin mahtuu paljon hyvää  9.1.2015. Suomen suurlähetystö, Lontoo. Viitattu 20.7.2023.
3. 1 2  *Kuka kukin on 2015*, s. 219. Helsinki: Otava. ISBN 978-951-1-28228-0.
Pekka Lintu New Delhissä
**Matti Pekka Lintu** (s. 3. tammikuuta 1947 Pori) on suomalainen diplomaatti. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Ateenan suurlähetystössä Kreikassa 2011–2014. Hänet oli akkreditoitu Ateenasta käsin myös Albaniaan. Vuosina 2006–2011 Lintu toimi suurlähettiläänä Washingtonissa Yhdysvalloissa. Vuosina 1994–2001 hän oli suurlähettiläänä Tokiossa, Japanissa.

Lintu astui ulkoasiainministeriön palvelukseen vuonna 1972. Hän työskenteli vuosina 1975–1979 Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä. Vuosina 1984–1987 hän oli lähetystöneuvos Suomen OECD-edustustossa Pariisissa. Lisäksi hän on toiminut ulkoasiainministeriössä useissa kauppapoliittisissa tehtävissä ja kehityspoliittisella osastolla.

Koulutukseltaan Lintu on oikeustieteen lisensiaatti.

Lähteet
-------

1. ↑  Laurila, Petri – Salo, Mikko (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 2003*, s. 611. Suomen Lakimiesliiton kirjasarja, 118. Helsinki: Talentum, 2003. ISSN 0585-9530. ISBN 952-14-0637-2.
2. 1 2 3  Curriculum vitae: Pekka Lintu  31.8.2001. Ulkoasiainministeriö. Viitattu 30.9.2013.
3. ↑  Tietoa Kreikasta: Kahdenväliset suhteet  28.5.2013 (päivitetty). Suomen suurlähetystö, Ateena.  Arkistoitu 12.6.2018. Viitattu 30.9.2013 [vanhentunut linkki].
4. ↑  Uudet edustustonpäälliköt palvelemaan Suomea ulkomailla  25.8.2014. STT/Ulkoasiainminiseriö. Viitattu 20.7.2023.
**Vincenzo Lunardi** (1759–1806) oli varhainen ilmapallolentäjä. Hän syntyi Italiassa ja saapui Britanniaan Napolin lähettilään sihteerinä. Vuonna 1784 hän suoritti Englannin ensimmäisen ilmapallolennon, ja seuraavana vuonna lensi useita kertoja Edinburghissa ja Glasgowissa. Kuumailmapallon lisäksi hän käytti vedyllä täytettyjä palloja.

Hän järjesti lentonäytöksiä myös Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Overview of Vincenzo Lunardi *The Gazetteer for Scotland, 2023*. Viitattu 31.7.2023.
2. ↑  Lunardi, Vincenzo *treccani*. Viitattu 31.7.2023. (italiaksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |
Fabian Cancellaran keltainen paita vuodelta 2015. Paidassa näkyvät kilpailun sponsorien lisäksi myös ajajan tallin sponsorit.
Ranskalaispyöräilijä Julian Alaphilippe kokonaiskilpailun johtajan keltaisessa paidassa vuoden 2019 Ranskan ympäriajon 19:n etapin lähtöviivalla.
Chris Froome keltaisessa paidassa vuoden 2013 Ranskan ympäriajossa.
**Maillot jaune** eli keltainen paita on Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailua johtavan ajajan yllään pitämä paita. *Tour de Francesta* käytäntö on levinnyt myös muihin pyöräkilpailuihin. Kokonaiskilpailun johtaja on pyöräilijä, joka on käyttänyt jo ajetuilla etapeilla vähiten aikaa. Keltainen paita nähtiin Tourilla ensimmäistä kertaa vuonna 1919, jolloin kilpailun perustaja Henri Desgrange päätti lanseerata tämän innovaation osaksi helpottaakseen kilpailun seuraamista, osaksi parantaakseen pääsponsorin, *L’Auto*-lehden menekkiä (lehden sivut olivat keltaiset).

Kahteen otteeseen Tourin on voittanut ajaja pitämättä kertaakaan yllään keltaista paitaa ennen loppuseremonioita, vuonna 1947 Jean Robic ja vuonna 1968 Jan Janssen. Myös vuoden 1990 kilpailussa tämä oli lähellä voittaja Greg LeMondin saadessa keltaisen paidan ensimmäistä kertaa vasta toiseksi viimeisellä etapilla.

Italian ympäriajossa vastaava paita on ollut vuodesta 1931 vaaleanpunainen, *maglia rosa*. Espanjan ympäriajossa taas johtajan paita on punainen, *maillot rojo*.

Muut Tourin arvopaidat
----------------------

* *Vuorten kuningas (Maillot à pois)*
* *Paras kirimies (Maillot vert)*
* *Paras nuori ajaja (Maillot blanc)*

Katso myös
----------

* Luettelo Ranskan ympäriajon voittajista
* Maglia rosa

Ranskan ympäriajo

|  |
| --- |
| 1903 |
1904 |
1905 |
1906 |
1907 |
1908 |
1909 |
1910 |
1911 |
1912 |
1913 |
1914 |
1915 |
1916 |
1917 |
1918 |
1919 |
1920 |
1921 |
1922 |
1923 |
1924 |
1925 |
1926 |
1927 |
1928 |
1929 |
1930 |
1931 |
1932 |
1933 |
1934 |
1935 |
1936 |
1937 |
1938 |
1939 |
1940 |
1941 |
1942 |
1943 |
1944 |
1945 |
1946 |
1947 |
1948 |
1949 |
1950 |
1951 |
1952 |
1953 |
1954 |
1955 |
1956 |
1957 |
1958 |
1959 |
1960 |
1961 |
1962 |
1963 |
1964 |
1965 |
1966 |
1967 |
1968 |
1969 |
1970 |
1971 |
1972 |
1973 |
1974 |
1975 |
1976 |
1977 |
1978 |
1979 |
1980 |
1981 |
1982 |
1983 |
1984 |
1985 |
1986 |
1987 |
1988 |
1989 |
1990 |
1991 |
1992 |
1993 |
1994 |
1995 |
1996 |
1997 |
1998 |
1999 |
2000 |
2001 |
2002 |
2003 |
2004 |
2005 |
2006 |
2007 |
2008 |
2009 |
2010 |
2011 |
2012 |
2013 |
2014 |
2015 |
2016 |
2017 |
2018 |
2019 |
2020 |
2021 |
2022 |
2023

 Maillot jaune |
 Maillot vert |
 Maillot à pois rouges |
 Maillot blanc |
**Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto** oli vuosina 1921–1924 toiminut ammattiliitto, joka kuului Suomen Ammattijärjestöön. Kolme alaa yhdistänyttä järjestöä kutsuttiin usein nimellä "kolmiliitto".

Historia
--------

Liitto perustettiin vuonna 1921, kun Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto, Suomen Sahateollisuustyöväen Liitto ja Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitto yhdistyivät. Alojen keskittämisestä oli keskusteltu jo pidemmän aikaa. Kyseisissä liitoissa oli runsaasti kausityöläisiä, jotka vaihtoivat alaa muutaman kuukauden välein joutuen samalla vaihtamaan myös liittoa. Aloista riippumatta vastassa olivat usein samat monialayhtiöt. Porvarillinen lehdistö ja Etsivä Keskuspoliisi pitivät liiton perustamista merkkinä kommunistien (ulkomailta johdetun) vallankumouksellisen lakkoliikkeen valmistelusta. Tutkija Tapio Bergholmin mukaan taustalla vaikuttivat kuitenkin ennen kaikkea kotimaiset syyt. Kolmiliitto ei vastannut kommunistien ja Profinternin ajamaa teollisuusliittomallia. SAJ:n johto pyrki estämään liiton syntymisen.

Liiton perustaminen ei johtanut järjestäytymisen nousuun, mutta toimintojen fuusiointi toi huomattavia taloudellisia säästöjä.

Järjestö liittyi vuonna 1924 Kansainväliseen kuljetustyöväen liittoon (ITF) kuljetustyöläistensä osalta.

Vuonna 1924 liitto purettiin ja syntyi jälleen kolme itsenäistä liittoa: Suomen Puuteollisuustyöväen Liitto, Suomen Rakennustyöväen Liitto ja Suomen Kuljetustyöläisten Liitto. Uusiin liittoihin koottiin jäseniä myös muista liitoista. Purkamista ja uudelleenjärjestelyjä ajoi etenkin SAJ:n johto ja sitä vastustivat varsinkin Kotkan ja Pohjois-Suomen satama-, saha- ja metsätyöläiset.

Puheenjohtajat
--------------

* Kalle Kankari 1921–1924
* Juho Jalo 1924

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Tapio Bergholm: Hajanainen ja sekava sukupuu. Kuljetusalan ammattiliitot 1905–1995 Työväen Arkisto.  Arkistoitu 13.8.2020. Viitattu 6.6.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* S. Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton Tiedonantolehti 1922–1924 (Kansalliskirjasto)
Helios-aluksen prototyyppi
Helios I Titan IIIE -rakettiin kiinnitettynä vuonna 1974
**Helios**  oli Saksan liittotasavallan toteuttama aurinkoluotainpari 1970-luvun alussa. 

Heliokset olivat Saksan ensimmäisiä pyrkimyksiä luoda kansallinen kyky toteuttaa avaruusaluksia. Se joutui käyttämään avaruusalusten rakentamisessa Boeingin apua. Alukset laukaisi NASA. 

Avaruusalukset mittaavat aurinkotuulta, magneettikenttää, sähkökenttää, kosmista säteilyä ja partikkeleita.

Helios I ja Helios II laukaistiin Auringon kiertoradalle, ja ne saavuttivat 70,2 km/s nopeuden, joka oli aikanaan maailmanennätys alallaan. Alukset olivat lähimmillään 0,3 AU:n etäisyydellä Auringosta. Ne toimivat vuoteen 1985 asti. Alukset eivät enää toimi mutta ovat yhä Aurinkoa kiertävillä radoillaan.

Luotainten rataprofiilit

Aiheesta muualla
----------------

* Helios 1 - NSSDC Master Catalog
* Helios 2 - NSSDC Master Catalog
* Helios 1 Mission Profile (Arkistoitu – Internet Archive) by NASA's Solar System Exploration
* Helios 2 Mission Profile (Arkistoitu – Internet Archive) by NASA's Solar System Exploration
**Sergei Aleksandrovitš Kirdjapkin** (ven. Сергей Александрович Кирдяпкин, s. 18. kesäkuuta 1980 Insar, Mordva, Neuvostoliitto) on venäläinen kävelijä.

Kirdjapkin voitti Helsingin MM-kisoissa 2005 maailmanmestaruuden 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.38.08. Kävelyn maailmancupissa hän oli samalla matkalla 2006 neljäskymmenesyhdeksäs ajalla 4.23.27 ja 2008 kuudes ajalla 3.48.29. 

Kirdjapkin voitti 50 kilometrin kävelyn Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (ajalla 3.38.25) ja vuonna 2012 maailmancupissa (3.38.08) sekä Lontoon olympialaisissa (3.35.59). Hän kuitenkin menetti nämä voittonsa dopingin käytön vuoksi. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.

Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Kirdjapkinin kolmen vuoden ja kahden kuukauden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15. lokakuuta 2012 ja samalla hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 20.7.–20.9.2009, 29.6.–29.8.2010 ja 17.12.2011–11.6.2012. Näin hän olisi menettänyt vuoden 2009 maailmanmestaruutensa, muttei kuitenkaan vuoden 2012 olympiakultaansa. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Kirdjapkinin suoritukset aikaväliltä 20.8.2009–15.10.2012.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 20 kilometrin kävely: 1.24.38 (2002)
* 30 kilometrin kävely: 2.05.06 (2003)
* 35 kilometrin kävely: 2.25.57 (2005)
* 50 kilometrin kävely: 3.38.08 (2005)

Lähteet
-------

* Sergei Kirdjapkin Kansainvälinen yleisurheiluliitto.  (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  20th European Athletics Championships, Estadio Olímpico de Montjuïc – Barcelona ESP 27 July - 1 August *European Athletics*.  Arkistoitu 21.2.2014. Viitattu 24.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Russian athletes (athletics) recognized ineligible  20.1.2015. RUSADA.  Arkistoitu 5.2.2015. Viitattu 25.3.2015. (englanniksi)
3. ↑  Ellingworth, James: 3 Russian Olympic champion race walkers banned for doping  21.1.2015. Yahoo News:  AP. Viitattu 25.3.2015. (englanniksi)
4. ↑  IAAF appeals six decisions recently made by RUSADA *iaaf.org*.  25.3.2015. Viitattu 25.3.2015. (englanniksi)
5. ↑  CAS upholds six appeals filed by the IAAF against Russian athletes (pdf)  24.3.2016. CAS. Viitattu 24.3.2016. (englanniksi)
6. ↑  IAAF
7. ↑  Sergei Kirdjapkin[vanhentunut linkki] Tilastopaja.org. Viitattu 24.3.2016. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
"**There Is No Greater Love**" on Isham Jonesin säveltämä ja Marty Symesin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1936. Jonesin orkesterin ja laulaja Woody Hermanin levytys julkaistiin "Life Begins When You’re in Love" -singlen B-puolena, ja se nousi Yhdysvaltojen listalla sijalle 20 huhtikuussa 1936. Kappaleesta tuli myös suosittu jazzstandardi. Ensimmäisen jazzversion levytti Duke Ellington ja kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Stan Getz, Billie Holiday, Sarah Vaughan ja Miles Davis. Kappaleen nimestä käytetään joskus variaatioita kuten "There’s No Greater Love" tai "No Greater Love".

Kappaletta esitetään useimmiten balladina, mutta siitä on tehty myös nopeita versioita. Osa melodiasta on lainattu Pjotr Tšaikovskin pianokonsertto nro 1stä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jeremy Wilson: There Is No Greater Love *JazzStandards.com*. Viitattu 7.1.2011. (englanniksi)
2. ↑  William Emmett Studwell ja Mark Baldin: *The Big Band Reader: Songs favored by swing era orchestras and other popular ensembles*, s. 187. Routledge, 2000. ISBN 0789009145. (englanniksi)