recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Kristian Åkerblom** (25. marraskuuta 1934 Tammisaari – 19. elokuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Åkerblomin vanhemmat olivat professori Bror Åkerblom ja Anni Marjatta Lehtonen. Hän avioitui 1961 sairaanhoitaja Leena Kaarina Honkasen kanssa. Åkerblom tuli ylioppilaaksi Käpylän yhteiskoulusta 1953 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1960. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1966.

Åkerblom oli myös lastentautien ja pediatrisen endokrinologian erikoislääkäri. Hän aloitti tutkijanuransa 1960-luvulla fruktoositutkimuksella. Åkerblom työskenteli 1973–1979 lastentautien apulaisprofessorina Oulun yliopistossa, 1980–1985 hän toimi apulaisylilääkärinä HYKSin I lastenklinikalla, 1982–1983 lastentautien professorina Uumajan yliopistossa ja 1985–1999 Helsingin yliopiston lastentautien ruotsinkielisenä professorina sekä HYKSin lastenklinikan ylilääkärinä. Hän työskenteli myös Helsingin yliopiston lasten- ja nuortenklinikan ylilääkärinä. Åkerblom on tutkinut lapsuusiän diabeteksen ilmaantuvuutta, taudin syitä, syntytapaa ja ehkäisyä. TRIGR-tutkimuskeskuksen päätutkijana ja tutkimusjohtajana vuoteen 2008 saakka hän oli keskeisessä asemassa diabetes-tutkimuksessa.

Åkerblom sai vuonna 1998 Euroopan lastenendokrinologiayhdistyksen Andrea Prader -palkinnon. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Finska Läkaresällskapetin 100 000 markan suuruinen J. W. Runebergin palkinto pitkäaikaisesta lapsuusiän diabeteksen epidemiologiaan, syntyyn, ennustamiseen ja ehkäisyyn liittyvästä tutkimustyöstä.

Lähteet
-------

1. ↑  Kuolinilmoitus. *Helsingin Sanomat* 1.9.2019, s. C 17.
2. 1 2  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 851–852. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
3. 1 2 3  Åkerblom, Hans hakuteoksessa *Uppslagsverket Finland* (2012). (ruotsiksi)
4. 1 2  Åkerbom, Hans: Puolen vuosisadan näkökulma tyypin 1 diabeteksen tutkimukseen Suomessa. *Diabetes ja lääkäri* 1/2012, s. 5, 7.
5. 1 2  *Yliopisto*-lehti 17/1998. (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  *Yliopisto*-lehti 5/1999. (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Hans Åkerblomin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
Hansan talo
**Hansan talo** on Kokkolassa Torikadun varrella sijaitseva 1941–1942 rakennettu kolmikerroksinen asuin- ja liiketalo. Se on tyyliltään 1940-luvun funktionalismia. Kokkolan kaupunki on suunnitellut talon purkamista, mutta purku ei saanut lupaa, kun Rakennus- ja ympäristölautakunta hylkäsi hakemuksen. Epäämisen perusteina ovat Keski-Pohjanmaan maakuntamuseolta ja kaupungin kaavoituspalveluilta saadut lausunnot.

Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti K. J. Ahlskog, joka on suunnitellut Kokkolaan muitakin rakennuksia, kuten muun muassa Grandin talon ja Terassitalon. Talossa on aikoinaan toiminut veljekset Erik ja Valdemar Brandtin nahkakeskus, ja myöhemmin siinä on ollut opetustiloja.

Lähteet
-------

1. 1 2  Helena Mehtälä: Hansan talosta yllätysratkaisu Kokkolassa – lautakunta jyräsi purkuluvan rakennuksen sijasta *Uutiset, Yle*.  12.2.2015. Helsinki:  Yleisradio. Viitattu 13.2.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Keski-Pohjanmaan maakuntamuseon lausunto 28.10.2013
* Kokkolan kaupungin kaavoituspalvelujen lausunto 12.1.2015
Henry Wilson huhtikuussa 1944.
**Henry Maitland Wilson, paroni Wilson** (5. syyskuuta 1881 Lontoo – 31. joulukuuta 1964 Chilton, Buckinghamshire) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka palveli komentajana toisessa maailmansodassa.

Wilson nimitettiin vuonna 1939 Egyptiin sijoitettujen brittijoukkojen komentajaksi. Yhdessä Archibald Wavellin ja Richard O’Connorin kanssa hän ajoi Italian armeijan talvella 1940–1941 Libyaan ja valtasi Kyrenaikan alueen. Maaliskuussa 1941 Wilson johti brittien epäonnista sotaretkeä Kreikassa. Kesällä 1941 hän komensi brittiläisen kansainyhteistön ja Vapaan Ranskan joukkoja, jotka valtasivat Syyrian pois Vichyn Ranskan hallinnasta. Helmikuussa 1943 Wilsonista tuli Lähi-idän joukkojen komentaja. Italian tehtyä aselevon syyskuussa 1943 hän miehitti Dodekanesian saaret, mutta vahvistusten puuttuessa ei pystynyt pitämään niitä hallussaan, jolloin saksalaiset valtasivat ne. Joulukuusta 1943 marraskuuhun 1944 Wilson toimi Välimeren alueen joukkojen komentajana. Vuosina 1945–1947 hän oli Britannian johtavana yhdysupseerina Washingtonissa.

Henry Wilson tunnettiin lempinimellä "Jumbo" suuren kokonsa vuoksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Henry Maitland Wilson, 1st Baron Wilson (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 18.1.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola
* Portugali

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Iiriä päivittäin muualla kuin koulussa puhuvien osuus vuoden 2011 väestönlaskennassa.
**Irlannin kielipolitiikka** tarkoittaa niitä lakeja, asetuksia ja käytäntöjä, jotka määrittävät Irlannin julkishallinnossa käytetyt kielet. Irlannin perustuslain mukaan maan kansalliskieli ja ensimmäinen virallinen kieli on iiri; puhutuin kieli ja *de facto* pääkieli on kuitenkin englanti, joka on toinen virallinen kieli.
Alueita, joilla iiriä vielä puhutaan valtakielenä, kutsutaan iirinkielisellä nimellä *Gaeltacht*. Ne määriteltiin aluksi Irlannin vapaavaltion alkuvuosina 1920-luvulla, ja koostuvat lähinnä Irlannin länsirannikolla sijaitsevista hajanaisista alueista. Iirin kielen puhujien määrä näillä alueilla on kuitenkin laskussa; vuonna 2015 julkaistun tutkimuksen perusteella Gaeltacht-alueiden 155 alueesta vain 21:llä iiriä puhui päivittäin yli kaksi kolmasosaa väestöstä.

Kaksikielisiä tienviittoja Scariffissa Claren kreivikunnassa.
Irlannin vapaavaltion syntyessä vuonna 1922 säädettiin, että julkishallinnon työntekijöiden on osattava iiriä tietyllä tasolla; tämä kielitaitovaatimus poistettiin vuonna 1974.

Irlannin viralliset Gaeltacht-alueet.
Iiri on pakollinen oppiaine kaikissa julkisesti rahoitetuissa ensimmäisen ja toisen asteen oppilaitoksissa. Tämän lisäksi ympäri maata on iirinkielisiä kouluja (*gaelscoil* ja *gaelcholáiste*), joissa suurin osa oppilaista tulee englantia puhuvista perheistä. Iirinkielisten alueiden ulkopuolella iirinkielisissä kouluissa lukuvuonna 2012–2013 oli 45 373 oppilasta. Iirin pakollisuutta on kritisoitu tehottomaksi keinoksi kielen elvyttämiseksi ja elinvoimaistamiseksi.

Vuonna 2003 virallisista kielistä annetun lain (*Acht na dTeangacha Oifigiúla 2003*; *Official Languages Act 2003*) mukaan julkisia palveluita on tarjottava yhtä lailla englanniksi ja iiriksi, ja iiriä puhuvan on halutessaan pystyttävä asioimaan julkishallinnossa pelkästään käyttäen iiriä. Lailla luotiin myös kielikomissaarin (*an Coimisinéir Teanga*) virka, joka valvoo kielellisten oikeuksien toteutumista.

Lähteet
-------

1. ↑  Conchúr Ó Giollagáin, Martin Charlton: NUASHONRÚ AR AN STAIDÉAR CUIMSITHEACH TEANGEOLAÍOCH AR ÚSÁID NA GAEILGE SA GHAELTACHT: 2006–2011  2015. Údarás na Gaeltachta.  "– – go n-áirítear 21 toghroinn i gCatagóir A de réir dháileadh na faisnéise a bhaineann 
le torthaí Dhaonáireamh 2011, – –" Viitattu 16. elokuuta 2021. (iiriksi)
2. ↑  Donncha Ó hÉallaithe: From Language Revival to Survival *anghaeltacht.net*.  "In November 1974 the Coalition Government announced new language requirements for entrants to the Civil Service, which effectively abolished the requirement to pass an exam in Irish." Viitattu 16. elokuuta 2021. (englanniksi)
3. ↑  Irish-Medium Education Outside The Gaeltacht 2012-2013 (pdf) Gaelscoileanna. Viitattu 16. elokuuta 2021. (englanniksi)
4. ↑  John Walshe: Academic claims the forced learning of Irish 'has failed' *Independent.ie*.  19. tammikuuta 2006. Viitattu 16. elokuuta 2021. (englanniksi)
5. ↑  ACHT NA dTEANGACHA OIFIGIÚLA 2003 (Uimhir 32 de 2003) achtanna.ie. Viitattu 16.elokuuta 2021. (iiriksi)
*Tämä artikkeli käsittelee laivanvarustajaa. Juoksija Henry Nielsenistä on eri artikkeli.*
**Henry Georg Nielsen** (27. marraskuuta 1892 – 12. tammikuuta 1961) oli tanskalaissyntyinen suomalainen laivanvarustaja.

Nielsen muutti Tanskasta Helsinkiin 1919. Hän perusti vuonna 1923 yhdessä ruotsalaisen Gustaf Thordénin kanssa *Ab Nielsen & Thordén Oy* nimisen laivameklari- ja rahtausliikkeen. Liike hankki ensimmäisen oman aluksensa S/S Savonian jo samana vuonna. Nielsenin ja Thordénin yhteistyö päättyi kuitenkin jo 1926 jolloin Thordénin omistukseen siirtyivät yhtiön laivat ja Nielsen jatkoi meklari- ja rahtaustoimintaa entisellä nimellä *Nielsen & Thordén* vuoteen 1944 saakka jolloin perustettiin *Ab Henry Nielsen Oy*. 

Nielsen osti vuonna 1925 edellisenä vuonna perustetun Rederiaktiebolaget Lilyn jolla oli yksi S/S Lily niminen laiva. Yhtiön nimeksi muutettiin 1927 Ab Helsingfors Steamship Co. Ltd ja tälle yhtiölle hankitriin muun muassa S/S Delaware, S/S Kemi ja S/S Kotka nimiset rahtihöyrylaivat sekä vuonna 1954 rahtimoottorilaiva M/S White Rose.

Henry Nielsen oli mukana useissa muissakin varustamoissa:

* A/B Ohlsson Steamship Co. Oy, toinen osakas englantilainen Sir Erik Olav Ohlsson, 2 laivaa
* A/B Union Steamship Co. Ltd, toinen osakas englantilainen Smith, Hogg & Co. Ltd, 2 laivaa
* A/B Britannia Steamship Co. Ltd, perustaja ruotsalainen Joseph Källman, 2 laivaa
* Ab Benima Oy, toiminnassa 1947–1949, muut osakkaat Oy Bensow Ab ja Curt Mattson Rederi Ab, 3 laivaa
* Rederibolaget Tranvik, perustettu 1949, toinen osakas Curt Mattson, yksi laiva S/S Tranvik
* Oy Finland - Afrika & Australia Line Ltd Ab, perustettu 1948 Suomen ja Etelä-Afrikan liikennettä varten, toinen osakas O.S. Nylund
* Oy Tank-Tonnage Ab, perustettu 1954, hankki useita käytettyjä tankkialuksia
* Oy Finland Far East Line Ltd Ab, perustettu 1955, toinen osakas Enso-Gutzeit Oy

Henry Nielsenin kuoltua varustamoa johti vuoteen 1963 Holger Nordberg (k. 1963) ja hänen jälkeensä Berndt Aminoff (1929–1982) ja Jan Nordberg. Nielsenin varustamo toimi useiden eri suomalaisten yhtiöiden (muun muassa Outokumpu, Suomen Petrooli, Gustav Paulig, Kansallisrahoitus, Valmet) omistamien laivojen hoitovarustamona. Vuonna 1977 varustamo oli Suomen suurin ja vuonna 1980 sillä oli 11 alusta, yhteiskantavuudeltaan 365 000 dwt. Nielsenin yhtiö harjoitti myös lentorahtitoimintaa ja Oy Ilmailukeskus Ab nimisen tytäryhtiön kautta lentokoneiden maahantuontia.

1990-luvun alussa Nielsenin varustamolla oli enää viisi laivaa. Viimeinen varustamon laiva M/T Tebo Olympia siirtyi syksyllä 1995 John Nurmisen tytäryhtiön Finnish Maritime Agencies OY FIMAGin hoitoon. Nielsenin huolintatoiminnot osti keväällä 1996 amerikkalainen Fritz Companies Inc joka siirtyi puolestaan United Parcel Service (UPS):in omistukseen vuonna 2001.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Henry Nielsen (Äänimeri-sivusto)
Hansa 1500
**Hansa** oli saksalainen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1905–1961. Hansa oli osa Borgward-autotehdasta, joka sijaitsi Bremenissä. Autotehtaan muut automerkit olivat Borgward, Lloyd ja Goliath.

Toisen maailmansodan jälkeen Borgward-autotehtaan tuotanto alkoi uudestaan. Vuonna 1949 tehdas esitteli ensimmäisen sodan jälkeen suunnitellun uuden saksalaisen auton Hansa 1500:n.

Vuonna 1951 Borgward esitteli ison kuusisylinterisen Hansa 2400 -mallin, jonka valmistus alkoi seuraavana vuonna. Vuosina 1958-1961 Borgward-yhtymä valmisti pienehköä Hansa 1100 -mallia, jota se oli aiemmin vuodesta 1957 elokuuhun 1958 valmistanut Goliath 1100 -nimisenä.[1]

Vuonna 1961 loppui Hansan ja kaikkien muidenkin Borgward-yhtymän autojen valmistus. Tosin yhtymälle jäi vielä pesänselvityksen jälkeen varoja, joten konkurssi oli kyseenalainen. Borgwardin konkurssin jälkeen pienyritykset hankkivat varastoista osia ja kokosivat niistä vielä 487 autoa.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Moottori 12/2013

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Hansa (auto)** Wikimedia Commonsissa
Irlanti pelaa Ranskaa vastaan Six Nations Championshipissa 2006.
**Irlannin rugby union -maajoukkue** edustaa Irlannin saarta, siis sekä Irlannin tasavaltaa että Pohjois-Irlantia, rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1874 perustettu *Irish Rugby Football Union*. Irlanti pelaa kotiottelunsa Aviva Stadiumilla Dublinissa.

Irlanti on pelannut jokaisessa MM-lopputurnauksessa. Se on karsiutunut puolivälierissä 1987, 1991, 1995, 2003, 2011, 2015 ja 2019. Se karsiutui "knock out" -kierroksella 1999 ja alkulohkon jälkeen 2007.

Irlanti on osallistunut nykyisin Six Nations Championshipina tunnettuun turnaukseen alusta saakka, vuodesta 1883. Se on voittanut kilpailun 24 kertaa, sijoittunut toiseksi 26 ja kolmanneksi 28 kertaa. Ensimmäisen mestaruutensa se voitti 1888 ja toistaiseksi viimeisimpänsä vuonna 2018.

Irlanti oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa neljännellä sijalla.

Lähteet
-------

1. ↑  Sports in Ireland *theceltictimes.com*. Viitattu 21.9.2015. (englanniksi)[vanhentunut linkki]
2. 1 2 3  Rugby - Ireland *the-sports.org*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
3. ↑  Rugby - VI Nations : presentation and medal winners *the-sports.org*. Viitattu 21.9.2015. (englanniksi)
4. ↑  World Rankings *worldrugby.org*.  9.3.2020.  Arkistoitu 11.5.2016. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
Fabric-rakennuksen sisäänkäynti (2020)
**Fabric** on lontoolainen yökerho, jonka perustivat Keith Reilly ja Cameron Leslie vuonna 1999. Se on äänestetty useita kertoja maailman parhaiden yökerhojen joukkoon ensimmäiselle ja toiselle sijalle DJ Magazinen vuosittaisessa äänestyksessä. Fabric sijaitsee Islingtonin ja Lontoon Cityn rajalla vastapäätä Smithfieldin lihatoria noin 300 metrin päässä Farringdonin metroasemalta.

Rakennus, jossa Fabric toimii, on peräisin viktoriaaniselta ajalta. Yökerhossa on kolme erillistä salia, joista yhden erikoisuutena on "bodysonic dancefloor" eli tanssilattia, jonka alla värähtelee 400 bassokaiutinta. Fabric on julkaissut kokoelmalevyjä nimillä *fabric* ja *FabricLive*. Levyillä on esiintynyt tunnettuja ja uusia artisteja, kuten Robert Hood albumilla *fabric 39* ja Maya Jane Coles albumilla *fabric 75*.

Syyskuussa 2016 Fabricin toimintalupa peruttiin kahden kesän aikana sattuneen huumekuoleman jälkeen. Monet musiikkialan vaikuttajat kritisoivat sulkemiseen johtanutta lupapäätöstä, ja yökerhon toiminnan jatkumiseen tähdännyttä kampanjaa tuki jopa pormestari Sadiq Khan. Marraskuussa Fabricille myönnettiin jatkolupa, mikäli valvontaa tiukennettaisiin huomattavasti. Yökerho avattiin uudelleen 2017.

Lähteet
-------

1. ↑  djmag.com: Top 100 Clubs (englanniksi)
2. ↑  fabriclondon.com: fabric 75 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
3. ↑  Rawlinson, Kevin: London nightclub Fabric to close permanently after licence is revoked *The Guardian*.  7.9.2016. Viitattu 16.9.2016. (englanniksi)
4. ↑  Bullen, Jamie: Fabric to reopen after deal struck with Islington Council *Evening Standard*.  21.11.2016. Viitattu 10.3.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fabricin verkkosivut
**Ernesto Fabián Canobbio Bentaberry** (s. 8. maaliskuuta 1980, Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän pelasi kotimaansa lisäksi seitsemän kautta Espanjassa ja yhden kauden Kreikassa. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Seurajoukkueura
---------------

Canobbio aloitti ammattilaisuransa uruguaylaisesta Progresosta vuonna 1997. Pelattuaan kolme kautta joukkueessa hän siirtyi Uruguayn suurseura Peñaroliin. Siellä hän pelasi seuraavat kaksi kautta, jonka aikana kertyi 73 ottelussa 26 maalia. Joukkue voitti myös kaudella 2003 pääsarjamestaruuden.

Vuonna 2003 hän siirtyi Rafael Benítezin valmentamaan Valenciaan, jossa hänen peliaikansa jäi kuitenkin hyvin vähälle. Hän teki kauden aikana yhden maalin kotiottelussa Celta Vigoa vastaan.

Kaudeksi 2004–2005 Canobbio siirtyi juuri pääsarjasta pudonneeseen Celta Vigoon vuoden lainasopimuksella. Celtalla oli mahdollisuus osto-optioon kauden jälkeen. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä 12 osumallaan yhdessä Jandron kanssa. Celta käytti osto-optionsa Canobbioon ja niin hän siirtyi pysyvällä siirrolla joukkueeseen.

Kolmen seuraavan kauden aikana Celtassa Canobbio oli joukkueen tärkeimpiä hyökkäyspään pelaajia. Viimeisellä Celta-kaudellaan 2007–2008 hän teki seitsemän maalia. Joukkue ei kuitenkaan onnistunut nousemaan takaisin maan pääsarjaan ja niin hänet vapautettiin sopimuksestaan heinäkuussa 2008. Myöhemmin samana kesänä hän siirtyi pääsarjaseura Valladolidiin.

Marraskuussa 2008 hän ratkaisi maaleillaan pelit Sevillaa sekä Real Madridia vastaan.

Maajoukkueura
-------------

Canobbio teki ensiesiintymisensä Uruguayn maajoukkueessa 7. lokakuuta 2001 vuoden 2002 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan. Hänet valittiin mukaan kokoonpanoon vuoden 2007 Copa Américaan, jossa hän pelasi kaksi ottelua Uruguayn saavuttaessa pronssia. Hän pelasi kaikkiaan yhdeksän maaottelua.

Lähteet
-------

1. ↑  Fabián Canobbio Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
2. ↑  Canobbio, Fabián *National Football Teams*. Viitattu 19.7.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Tilastot BDFutbol -sivustolla
**Irlannin kansalaisarmeija** (engl. *Irish Citizen Army*, **ICA**) oli pieni Dublinissa vuosina 1913–1916 toiminut puolisotilaallinen joukko, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli suojella ammattiliittoon kuuluvia työläisiä poliisien väkivallalta. Se muodosti tärkeän osan vuoden 1916 pääsiäiskapinan kapinallisista joukoista.

Irlannin kansalaisarmeija perustettiin Dublinin vuoden 1913 suuren työsulun aikana puolustamaan työsulun kohteeksi joutuneita ammattiliiton jäseniä poliisin väkivallalta sekä vahvistamaan heidän yhteishenkeään. Oman kaartin perustamista Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen mallin mukaisesti ehdottivat ammattiyhdistysjohtajat James Larkin ja James Connolly.[1]

Toiminta alkoi marraskuun 1913 lopussa, lähes samaan aikaan Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen kanssa. ICA:han liittyi yli tuhat jäsentä eikä se hajaantunut, vaikka alkuperäinen työriita päättyi tammikuussa 1914. Joukkojen toiminta oli jo hiljenemässä, kun saman vuoden lokakuussa Irish Transport and General Workers Union -ammattiliiton johtoon tullut Connolly alkoi kehittää kansalaisarmeijasta poliittista asetta. Hän uudisti järjestön rakenteen ja alkoi vaatia sen jäseniltä sitoutumista vallankumouksen tavoitteeseen ja sosialistisen Irlannin tasavallan perustamiseen. ICA:n jäsenmäärä oli vuonna 1916 vain noin 220, mutta aatteellisen yhtenäisyytensä ja hyvän harjoituksensa vuoksi se oli paljon tehokkaampi kuin huomattavasti suuremmat Irlannin vapaaehtoisjoukot.[1]

Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta alkaen Connolly suunnitteli toteuttavansa Irlannissa kapinan ICA:n avulla. Omaa kapinahankettaan kehitellyt Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB) teki hänen kanssaan sopimuksen yhteistyöstä. Vuoden 1916 pääsiäiskapinan aikana Connolly sai toimia kaikkien kapinallisten joukkojen komentajana Dublinissa. Niihin kuului 219 kansalaisarmeijan ja noin 1 300 vapaaehtoisjoukkojen jäsentä. Kapinan kukistamisen jälkeen Connolly ja ICA:n esikuntapäällikkö Michael Mallin teloitettiin. Mallinin lähimpänä alaisena toiminut Constance Markievicz säästyi, koska hänen kuolemantuomionsa lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Kansalaisarmeijaa ei perustettu uudelleen kapinan jälkeen.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2 3  The Irish Citizen Army (englanniksi) BBC 2009. Viitattu 3.5.2014.
**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Gentissä 2000.

Suomen yhdeksästä miehestä ja neljästä naisesta koostunut joukkue saavutti viisi sijoitusta kuuden parhaan joukkoon. Timo Aaltonen jatkoi Suomen hyviä kuulaperinteitä voittamalla kultaa, joka tosin varmistui vasta jälkikäteen Oleksandr Bahatšin doping-hylkäyksen myötä. Seuraava EM-hallikisojen suomalaismitalisti nähtiin vasta vuoden 2021 kisoissa ja seuraava suomalaisvoittaja vuoden 2023 kisoissa. Gentissä Suomen hyvää kuulamenestystä täydensi Tepa Reinikainen kuudennella sijallaan, kun taas Edellisten kisojen hopeamitalisti, hallikaudella 22 metriä työntänyt Mika Halvari jäi karsinnassa ilman tulosta. Tiia Hautala oli edellisten kisojen tapaan viisiottelussa neljäs ja saman sijan saavutti myös Wilson Kirwa 800 metrin kilpailussa.

Mitalistit
----------

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| **Kultaa** | Timo Aaltonen | kuulantyöntö |

Joukkue
-------

### Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **60 metriä** | Kari Louramo | alkuerässään kuudes (6,81) |
| Janne Haapasalo | alkuerässään kuudes (6,90) |
| Kim Lesch | alkuerässään kuudes (6,90) |
| **800 metriä** | Wilson Kirwa | loppukilpailussa neljäs (1.48,69) |
| **korkeushyppy** | Oskari Frösen | loppukilpailussa kuudes (224) |
| Toni Huikuri | karsinnassa 11. (221) |
| **kuulantyöntö** | Timo Aaltonen | loppukilpailussa ensimmäinen (20,62) |
| Tepa Reinikainen | loppukilpailussa kuudes (19,93) |
| Mika Halvari | karsinnassa ilman tulosta |

### Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| **60 metriä** | Sanna Kyllönen | väirässään kahdeksas (7,34) |
| Johanna Manninen | alkuerässään kuudes (7,40) |
| **200 metriä** | Johanna Manninen | välierässään viides (23,83) |
| **60 metrin aidat** | Manuela Bosco | alkuerässään neljäs (8,27) |
| **viisiottelu** | Tiia Hautala | neljäs (4580) |

Lähteet
-------

* Martiskainen, Seppo (toim.): *Suomi voittoon – kansa liikkumaan. Suomen yleisurheilun 100 vuotta*, s. 433. Yleisurheilun tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

### Viitteet

1. ↑  athleticspodium.com Suomen mitalit sisäratojen EM-kilpailuista

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa
1967 • 
1969 • 
1970 • 
1971 • 
1972 • 
1973 • 
1974 • 
1975 • 
1976 • 
1977 • 
1978 • 
1979 • 
1980 • 
1981 • 
1982 • 
1983 • 
1984 • 
1985 • 
1986 • 
1987 • 
1988 • 
1989 • 
1990 • 
1992 • 
1994 • 
1996 • 
1998 • 
2000 • 
2002 • 
2005 • 
2007 • 
2009 • 
2011 • 
2013 • 
2015 • 
2017 •
2019
**Pyhä Monica** (322 Thagaste – 387 Ostia) oli 4. vuosisadalla elänyt kristitty pyhimys ja leski, joka tunnetaan erityisesti pyhän Augustinuksen äitinä. Häntä kunnoitetaan katolisuudessa, ortodoksisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Hänen juhlansa oli aikaisemmin 4. toukokuuta ja nykyään 27. elokuuta eli yhden päivän ennen poikansa Augustinuksen juhlapäivää. Suuri osa mitä pyhästä Monicasta tiedetään on peräisin pyhän Augustinuksen kirjoituksista. Naista kunnioitetaan vaikeiden avioliittojen, aviorikosten uhrien, verbaalin pahoinpitelyn ja sukulaisten kääntymyksen suojeluspyhimyksenä. Hänen reliikkinsä vietiin väitetysti Ostiasta Roomaan, jossa ne ovat San Agostinon kirkossa.

Elämä
-----

Pyhä Monica syntyi kristittyyn perheeseen vuonna 332 Thagastessa, Pohjois-Afrikassa. Tultuaan avioikään hänen vanhempansa naittivat hänet väkivaltaiselle pakanalle nimeltä Patricius. Vaimo kesti kärsivällisyydellä aviomiehensä kohtelua ja vuoden ennen kuolemaansa, jolloin pyhä Augustinus oli 17 vuotta vanha, mies kääntyi kristityksi. Perheessä oli kolme lasta, Navigius, Augustinus ja Perpetua. Pojista pyhä Augustinus lähetettiin Karthagoon kehittämään taitojaan ja sivistymään. Hän vietti osittain kevyttä elämää, josta hänen äitinsä vastusti häntä tämän manikealaisuuden lisäksi. 29-vuotiaana pyhä Augustinus päätti lähteä Roomaan, mitä pyhä Monica vastusti peläten tämän kääntymyksen lykkääntyvän. Poika jatkoi suunnitelmassaan ja äiti päätti seurata tätä. Kaupunkiin saapuessaan pyhä Monica sai tietää pojan menneen Mediolanumiin, missä hän oli tullut pyhän piispa Ambrosiuksen vaikutuspiiriin. Löydettyään poikansa kaupungista tämä oli luopunut manikealaisuudesta. Äiti ystävystyi piispan kanssa. Lopulta pyhä Augustinus kääntyi ja pyhä Ambrosius kastoi tämän pääsiäisenä. Pyhä Augustinus ja pyhä Monica lähtivät takaisin Thagasteen, mutta äiti sairastui Ostian satamassa, jossa hän lopulta kuoli.

Galleria
--------

* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

* Pope, H. (1911). St. Monica. Teoksessa The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. Viitattu 22. huhtikuuta, 2017 lähteestä New Advent:
* SAINT MONICA, WIDOW—332-387. Teoksessa Lives of Saints. Julkaisija John J. Crawley & Co. Inc. Viitattu 22. huhtikuuta, 2017 lähteestä:

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Pyhä Monica** Wikimedia Commonsissa

* Pyhän Augustinuksen *Tunnustukset*. New Advent. (englanniksi)
* Pyhän Augustinuksen *Tunnustukset* (Arkistoitu – Internet Archive). The Stoa Consortium. (latinaksi)
**Héctor Fabián Carini Hernández** eli **Fabián Carini** (26. joulukuuta 1979 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi kotimaansa lisäksi Italiassa, Belgiassa, Espanjassa, Brasiliassa ja Ecuadorissa. Carini edusti myös Uruguayn jalkapallomaajoukkuetta.

Pelaajaura
----------

Ammattilaisuran alussa Carini pelasi kolme vuotta kotimaansa Danubiossa. Onnistuneiden kausien jälkeen Carini kirjoitti sopimuksen italialaisen suurseuran, Juventuksen kanssa. Juventuksessa Carini vietti vuodet 2000–2002 lähinnä varamaalivahtina, eikä päässyt pelaamaan juurikaan otteluita. Kaudeksi 2002 Carini vuokrattiin Belgian Jupiler Pro Leaguen Standard Liègeen, jossa hän pelasi vuosina 2002–2004. Carini piti vuokrata alun perin 2002 Arsenaliin, mutta vuokra kariutui viime hetkillä pelaajan liian suuriin palkkavaatimuksiin. Belgian kausien jälkeen Carini jätti Juventuksen ja siirtyi toiseen italialaiseen suurseuraan, Inter Milaniin suuressa kaupassa, jossa Interistä Juventukseen siirtyi esimerkiksi Fabio Cannavaro. Interissä Carini oli kolmosmaalivahdin roolissa, ja kausina 2004–2007 hän pääsi pelaamaan 4 ottelua joukkueen riveissä. Kaudella 2005–2006 hänet lainattiin Italian Cagliariin. Palattuaan Interiin hänen edellä oli kuitenkin kolme maalivahtia, Francesco Toldo, Júlio César ja Paolo Orlandoni. Niinpä ennen kautta 2007–2008 Carini siirtyi Espanjalaiseen Real Murciaan. 

Uruguayn maajoukkueessa Carini pelasi vuosina 1999–2009. Hän pelasi 1999 Lagosissa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja hän oli mukana myös miesten joukkueen Copa América -turnauksessa samana vuonna. Sittemmin hän on ollut mukana maailmanmestaruuskilpailuissa 2002 sekä karsinnoissa vuoden 2006 ja 2010 MM-kisoihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Eskola, Jussi, ym.: *Jalkapallon MM-kisat 2002*, s. 26. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2002. ISBN 951-97920-6-6.
2. ↑  Eskola, Jussi, ym.: *Jalkapallon MM-kisat 2002*, s. 22, 25–26. Intereuropean Publications Ltd Oy, 2002. ISBN 951-97920-6-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Carini FIFA.com sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Uruguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Carini |
2 Méndez |
3 Lembo |
4 Montero |
5 García |
6 Rodríguez |
7 Guigou |
8 Varela |
9 Silva |
10 O'Neill |
11 Magallanes |
12 Munúa |
13 Abreu |
14 Sorondo |
15 Olivera |
16 Romero |
17 Regueiro |
18 Morales |
19 Bizera |
20 Recoba |
21 Forlán |
22 de los Santos |
23 Elduayen |
valmentaja Púa



|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
**Suomimakkara** on perinteinen suomalainen lenkkimakkara, jonka suosio oli suurimmillaan 1950-luvulta 1970-luvulle. Sitä valmistavat yhä ainakin Hakalan Lihavalmisteet Oy Forssassa (ollut tuotannossa 1920-luvulta alkaen), Kivikylän Kotipalvaamo Raumalla, Teivon Liha Nokialla ja Lihajaloste Korpela Huittisissa. Uudempiin lenkkimakkaroihin kuten HK:n Siniseen verrattuna suomimakkara on tummempaa ja vahvemman makuista. Siihen on perinteisesti käytetty hevosenlihaa, ja niin tekevät yhä ainakin Kivikylä ja Teivon Liha. Makkara kypsennetään savustamalla. Edullinen hinta perustui halvempien ruhonosien käyttöön. Mausteisiin kuuluvat muun muassa korianteri ja inkivääri.

Suomimakkaraa voi syödä kylmänä tai käyttää ruoanlaitossa. SOK:hon kuulunut Karjakunta mainosti sitä vuonna 1949 näin: "Tuskinpa voi ajatella sopivampaa retkievästä kuin suomimakkara on. Sitä voi syödä jo sellaisenaan, ja käristämällä siitä saa tuokiossa lämpimän aterian. Kotona se on myös mainio ruoan aines: kastikkeet, paistokset, laatikot ja monet muut ruoat syntyvät siitä nopeasti ja vaivatta." Suosionsa aikoina suomimakkara oli myös yleisimpiä grillikioskituotteita nakkimakkaroiden ohella.

Suomimakkaraa on kutsuttu myös lempinimillä "hampuusin makkara", "hampparinkäyrä", "hampparinväärä", "hamppari", "jätkän makkara" ja "halpamakkara", joka oli kuitenkin oma lenkkimakkaralaatunsa. Vuoden 1968 hintasääntelytiedoissa halpamakkaran ylin sallittu myyntihinta oli 2,90 markkaa, suomimakkaran 4 mk, erikoissuomimakkaran 4,60 ja saunalenkin 6,05 markkaa kilolta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kivikylän Juhlasuomi *makkara.info*.  30.10.2014. Viitattu 10.6.2021.
2. ↑  Resepti vaihtui radikaalisti, suosio säilyi – tässäkö HK:n Sinisen menestyksen salaisuus? MTV Lifestyle 11.10.2017. Viitattu 10.6.2021.
3. ↑  Vanhan ajan suomimakkara makutestissä video 2:20 min, YouTube. Pakkauksen lähikuva videon alussa. Viitattu 10.6.2021.
4. ↑  Hurraa Hakalan Hamppari, Makkaraklubi 2016. Viitattu 10.6.2021.
5. 1 2 3  Rask, Regina: Ruokaklassikko: Suomimakkara, senioriohjelma Priima 19.03.2009, Yle Vintti. Viitattu 10.6.2021.
6. ↑  Hevosta, buon appetito! Suomen Kuvalehti 8/2013, s. 12. Viitattu 10.6.2021.
7. ↑  Suomimakkara – maittava eväänä, huokea ruokana. (Karjakunnan mainos.) *Helsingin Sanomat*, 27.4.1949. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 11.6.2021.
8. ↑  Yökulkijan vaikea herkutella: Nakki ja makkara lähes ainoat vaihtoehdot.  *Helsingin Sanomat*, 17.6.1972, s. 8. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 10.6.2021.
9. ↑  Makkara, leipä, sokeri ja tarjoiluhinnat kohoavat.  *Helsingin Sanomat*, 16.3.1968, s. 4. Näköislehti (maksullinen). Viitattu 11.6.2021.
**Mokšen pravda** (Мокшень правда, "Mokšan totuus") on Saranskissa Mordvan tasavallassa ilmestyvä mokšankielinen sanomalehti.

Lehden historia alkaa Moskovassa vuonna 1921 perustetusta mordvalaisesta *Jakstere tešte* -lehdestä. Se ilmestyi lähes kolmen vuoden ajan mokšan ja ersän kielillä. Vuonna 1924 Penzassa alkoi ilmestyä ensimmäinen kokonaan mokšankielinen lehti *Od vele* ("Uusi kylä"). Vuonna 1932 se sai nimen *Mokšen pravda*.

Lehdellä on ollut huomattava merkitys mokšan kirjakielen ja mordvalaisen kirjallisuuden kehityksessä. Vuonna 1973 se ilmestyi kolmesti viikossa 8 000 kappaleen painoksena.

Nykyään lehti ilmestyy tabloid-kokoisena ja 16-sivuisena kerran viikossa. Julkaisijoina toimivat Mordvan parlamentti, hallitus ja lehden toimitus. Levikki on noin 4 500 kappaletta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Mokšen pravda: O gazete *mokshen-pr.ru*. Viitattu 10.2.2010. (venäjäksi)
2. ↑  Bolšaja Sovetskaja Entsiklopedija: Mokšen pravda *slovari.yandex.ru*. Viitattu 10.2.2010. (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
3. ↑  *Petšatnyje finno-ugorskije SMI Rossii. Spravotšnik*, s. 45. Syktyvkar: Redaktsija gazety Komi mu, 2007. Teoksen verkkoversio. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Mokšen pravdan sivusto
X-sarjan X-15
**Koelentokone** on yleensä lentokonetehtaan etenkin oman maansa ilmavoimille kehittämä lentokone, joka voidaan luokittaa Experimental-lentokoneeksi ja toisaalta sitä voidaan kutsua vain tuon uuden lentokonetyypin prototyypiksi. 

Experimental-luokituksen avulla lentokone saa luvan lentokokeisiin siviili-ilmailuviranomaiselta. Lupaa voi käyttää pitkän aikaakin normaaliin lentotoimintaan, mutta rajoituksin koskien kaupallista toimintaa jne. Tällöin Experimental-kone ei enää ole koelentokone. 

Kun kone on salainen, kuten esimerkiksi monet Yhdysvaltain ilmavoimien ja NASAn X-lentokoneista, luokitus ei ole tarpeellinen eikä toivottava. 

Koelentokone on se lentokone, jolla koelentäjät tutkivat uuden lentokonetyypin ominaisuudet. Se voi myös olla yksittäinen lentokone, jolla tutkitaan esimerkiksi lentokoneen aerodynamiikkaa. 

Nykyisin suuri osa teorioiden testauksesta tehdään laskennallisilla simulaatioilla ja tuulitunnelikokein. Myös tuotantokoneiden koelentokoneiden määrä on kutistunut sekä yhtä lentokonetyyppiä kohden että konetyyppien määrää koskien.

Valtion lentokonetehtaalla uusien konetyyppien koekoneita kutsuttiin vain prototyypeiksi ja sivuperäsimeen maalattiin rengastettu P-kirjain merkiksi tästä.
**Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998** käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Valenciassa 1998.

Suomen joukkue koostui vain neljästä urheilijasta, mutta menestys oli hyvä. Tiia Hautala oli neljäs naisten viisiottelussa ja miesten kuulantyönnöstä saatiin peräti kaksi mitalia.

Mitalistit
----------

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| **Hopeaa** | Mika Halvari | kuulantyöntö |
| **Pronssia** | Arsi Harju | kuulantyöntö |

Joukkue
-------

### Miehet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **kuulantyöntö** | Mika Halvari | loppukilpailussa toinen (20,59) |
| Arsi Harju | loppukilpailussa kolmas (20,53) |

### Naiset

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **seiväshyppy** | Teija Saari | karsinnassa 22. (380) |
| **viisiottelu** | Tiia Hautala | neljäs (4473) |

Lähteet
-------

* Martiskainen, Seppo (toim.): *Suomi voittoon – kansa liikkumaan. Suomen yleisurheilun 100 vuotta*, s. 433. Yleisurheilun tukisäätiö, 2006. ISBN 951-98952-2-1.

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa
1967 • 
1969 • 
1970 • 
1971 • 
1972 • 
1973 • 
1974 • 
1975 • 
1976 • 
1977 • 
1978 • 
1979 • 
1980 • 
1981 • 
1982 • 
1983 • 
1984 • 
1985 • 
1986 • 
1987 • 
1988 • 
1989 • 
1990 • 
1992 • 
1994 • 
1996 • 
1998 • 
2000 • 
2002 • 
2005 • 
2007 • 
2009 • 
2011 • 
2013 • 
2015 • 
2017 •
2019
*Tämä artikkeli käsittelee sanontaa. Otsikon muita merkityksiä luetellaan täsmennyssivulla.*
Musta lammas erottuu laumasta.
**Musta lammas** on puhe- ja kirjakielessä käytetty nimitys ryhmän tai suvun jäsenestä, joka poikkeaa ryhmän muista jäsenistä jollakin kielteisellä ja silmiinpistävällä tavalla.

Ilmaus tunnetaan monissa eurooppalaisissa kielissä (mm. ruots. *svart får*, saks. *schwarzes Schaf*), joista se on lainautunut suomeen. Taustalla on lampaankasvatus: valkoisen lampaan villaa pidetään arvokkaampana kuin mustaa tai ruskeaa villaa, koska valkoista villaa on helpompi värjätä. Mustat lampaat pyritään poistamaan laumasta. Tällaista erottelua kuvataan jo Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa: "Minä tarkastan tänään kaiken laumasi; erota siitä pois kaikki pilkulliset ja kirjavat lampaat sekä karitsoista kaikki mustat ja vuohista kirjavat ja pilkulliset" (1. Moos. 30: 32).

Ryhmädynamiikassa "mustalla lampaalla" on tärkeä rooli ryhmän ulkopuolisena jäsenenä, syntipukkina: ryhmän sisäistä kiinteyttä korostetaan suhteessa ulkopuoliseen. Epämieluisat ominaisuudet voidaan pitää ryhmän ulkopuolella, kun ne projisoidaan ja henkilöidään.

Lähteet
-------

1. ↑  Antons, Klaus: *Praxis der Gruppendynamik.* 8. Aufl. Hogrefe Verlag, Göttingen 2000. ISBN 3-80171370-9.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Musta lammas** Wikimedia Commonsissa
**Marie-Françoise Garaud** (o.s. *Quintard*; s. 6. maaliskuuta 1934 Poitiers) on ranskalainen entinen poliitikko, joka toimi Georges Pompidoun ja Jacques Chiracin neuvonantajana ja "harmaana eminenssinä" 1970-luvulla. Hänen työparinsa siihen aikaan oli Pierre Juillet. Viikkolehti *Newsweekin* mukaan Garaud oli Ranskan vaikutusvaltaisin nainen vuonna 1973 (ennen Simone Veilin nousua ministeriksi). Hän on koulutukseltaan juristi.

Vuonna 1979, kun Euroopan parlamentti valittiin ensimmäisen kerran yleisillä vaaleilla, Jacques Chiracin puolue RPR menestyi heikosti. Garaud ja Juillet erosivat tai heidät erotettiin Chiracin esikunnasta. Garaud osallistui vuoden 1981 presidentinvaaleihin, mutta hän sai vain 1,33 prosentin kannatuksen. Hän syytti vaalikeskusteluissa Ranskan silloista presidenttiä Valéry Giscard d’Estaingiä suomettuneisuudesta.

Garaud vastusti Maastrichtin sopimusta vuoden 1992 kansanäänestyksessä sekä sopimusta Euroopan perustuslaista vuoden 2005 äänestyksessä. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1999–2004. Hän teki vierailun Belgradiin Kosovon sodan aikana.

Garaud kannatti Marine Le Peniä Ranskan presidentiksi vuoden 2017 vaaleissa.

Lähteet
-------

1. ↑  Sleeman, Elizabeth (toim.): *The International Who's Who of Women 2002*, s. 197. Lontoo: Europa Publications, 2001. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Parlamentin jäsenet *Euroopan parlamentti*. Viitattu 7.8.2021.
3. ↑  Tricaud, Sabrina: Trajectoires féminines dans les entourages politiques : l'exemple de Marie-France Garaud, « Richelieu en jupons » *cairn.info*. Viitattu 7.8.2021. (ranskaksi)
4. ↑  Giscard tuomitsi suomettumis-termin.  *Helsingin Sanomat*, 3.3.1981, s. 17.
5. ↑  Marie-France Garaud sur la liste Pasqua *Libération*.  16.4.1999. Viitattu 7.8.2021. (ranskaksi)
6. ↑  Marie-France Garaud : «Marine Le Pen a le sens de l'État» *Le Figaro*.  27.4.2017. Viitattu 7.8.2021. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Candidature de Marie-France GARAUD ina.fr

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Perojoensuu** (myös **Perojoki**) on entinen kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Nykyisin kylän alueella ei ole asutusta, eikä sillä sen vuoksi ole asutusnimeä venäläisissä kartoissa. Perojoensuun kylä sijaitsi Perojoen alajuoksun ja sen suun ympärillä Viipurin maalaiskunnan itäosassa Viipurin kaupungin rajalla. Perojoensuun naapurikyliä maalaiskunnan alueella olivat Suurpero, Kähäri, Kärstilä, Kurikkala ja Mannikkala. Kylän pohjoisosaan ulottui Kärstilänjärven lahti, johon Perojoki laskee.

Asutus ja elinkeinot
--------------------

Kylän halki kulkee Karjalan rata Viipurista Sortavalaan. Lähimmät rautatieasemat olivat Tali Viipurin maalaiskunnan puolella ja Tammisuo Viipurin kaupungin puolella. Perojeonsuun kylässä oli 271 asukasta vuonna 1937. Kylässä oli Viipurin Osuusliike r.l:n myymälä. Perojoensuu kuului Karhusuon koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Suurperon kylässä Karhunsuon kylänosassa. Kylässä oli Perojoen maamiesseurantalo. Perojoensuu oli maatalouskylä, eikä kylän alueella ollut teollisuuslaitoksia. Vuonna 1937 kylässä oli 360 ha peltoa, 61 ha niittyä ja 257 ha metsää.

Historia
--------

Perojoensuuta ei vallattu talvisodassa, mutta Moskovan rauhan ehtojen mukaan se oli kuitenkin luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 tuli uusi evakuointi ja kylä menetettiin taas Neuvostoliitolle.

Lähteet
-------

* Kuujo Erkki, Lakio Matti: *Viipurin pitäjän historia II*. Helsinki: Viipurin maalaiskuntalaisten pitäjäseura ry, 1982.

### Viitteet

1. ↑  Lakio 1982, s. 265
2. ↑  Kuujo 1982, s. 333
3. ↑  Kuujo 1982, s. 376
4. ↑  Viipurin puhelinluettelo 1938 (Maaseutu Nurmi–Uuras) Suomen sukututkimusseura.  Arkistoitu 28.9.2007. Viitattu 13.9.2007.
5. ↑  Lakio 1982, s. 269 ja 273

Viipurin maalaiskunnan kylät
Ahokas • Alasommee • Alasäiniö • Haankylä (Haka) • Hapenensaari • Hämäläinen • Ihantala • Juustila (Juustilanjoki) • Jyrkilä • Järvelä • Kaipola • Karppila • Kaukola • Kiiskilä • Kilpeenjoki • Kilpeenjoki–Sydänmaa • Kilpeenjoki–Vakkila • Konkkala • Korpelanautio • Kurikkala • Kähäri • Kärki • Kärstilä • Lahti • Lavola • Leppälä • Lihaniemi • Lyykylänjärvi • Mannikkala • Mälkki • Naulasaari • Nikoskela • Nuoraa • Näätälä • Pakkainen • Parkaus • Perojoensuu • Pien-Merijoki • Pietilä • Pihkala • Piispansaari • Porkansaari • Rapattila • Rasalahti • Repola–Lyykylä • Repola–Tervajoki • Rikkola • Ryysylä • Rääsiälä • Saarela • Samola • Savolainen • Suur-Merijoki • Suurpero • Tali • Terävälä • Tikkala • Tirhiä • Uskila • Uusikartano • Vahvaniemi • Vatikivi • Ventelä • Ykspää • Ylivesi • Yläsommee • Yläsäiniö
**Ab Excelsior Oy** oli suomalainen rakennusheloja ja muita hienotakeita valmistanut metallialan yritys joka toimi 1917–1985. Yhtiön tehdas sijaitsi Tampereen Epilässä Tohlopinranta 28:ssa.

Tehtaat perustivat tanskalaissyntyiset Zachariassenin veljekset jotka ostivat 1917 Epilästä vanhan perunanjalostustehtaan toimitiloiksi. Excelsior valmisti rakennushelojen (tuotemerkki *EXO*) ohella muun muassa saksia, hevos- ja lehmäsukia, kuolaimia, vene- ja valjasheloja, solkia ja erilaisia prässituotteita. Sotavuosina valmistettiin armeijalle kenttäpakkeja, kaasunaamareiden metalliosia, kenkien korkorautoja ja ammusten pyrstöosia. Tehtaaseen kuului metallivalimo, paja, stanssausosasto, hiomo ja galvanoimislaitos. Työntekijöitä oli 1930-luvulla keskimäärin noin 50.

Sotien jälkeen tehtaan työntekijämääräksi vakiintui noin 150. Tehtaan yhteyteen valmistui uusi konttori ja ruokailurakennus vuonna 1947 ja itse tehdasrakennusta korotettiin yhdellä kerroksella vuonna 1956. 

Yhtiön pääomistajina oli Zachariassenin suku. Yhtiön toimitusjohtajana oli 1936–1962 Kustaa Lakanen (1900–1966). Vuonna 1970 yhtiön palveluksessa oli 306 henkilöä ja liikevaihto oli 6,7 miljoonaa markkaa. Wärtsilä osti vuonna 1982 yhtiöstä 54 prosenttia ja 1984 loput. Yhtiö fuusioitiin Wärtsilään 1985 ja tehdastoiminta Epilässä päättyi 2011 kun viimeinen omistaja Abloy lopetti tehtaan. Vuonna 2015 puretun tehtaan paikalle suunnitellaan asuintaloja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Heikki Kokko: Excelsior, Koskesta voimaa -sivusto
2. 1 2  Ab Excelsior Oy, täydentäviä yhtiötietoja, Pörssitieto G. Kock
3. 1 2 3  Punainen Pispala : 1910 Epilän teollisuuskeskus ja ammattiosastot

Aiheesta muualla
----------------

* Excelsiorin hinnastoja ja tuoiteluetteloita, Kansalliskirjasto digitoidut aineistot : Pienpainatteet
**Ljubomir Davidović** (serb. Љубомир Давидовић; 24. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1863 Vlaško Polje – 19. helmikuuta 1940 Belgrad) oli serbialainen poliitikko, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1919–1920 ja 1924.

Davidović valittiin Serbian parlamenttiin vuonna 1901 ja hän osallistui samana vuonna Itsenäisen radikaalipuolueen perustamiseen. Vuonna 1912 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Davidović toimi opetusministerinä ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Nikola Pašićin kokoomushallituksessa vuosina 1914–1917 ja vuonna 1918 perustetun Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (sittemmin Jugoslavia) ensimmäisessä hallituksessa. Davidović toimi vuonna 1919 uuden Demokraattisen puolueen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän johti vuosina 1919–1920 demokraattien ja sosialistien yhteishallitusta sekä vuonna 1924 lyhytikäistä hallitusta, joka nojasi demokraattien, sloveenikonservatiivien, bosnian muslimien ja Kroatian talonpoikaispuolueen tukeen. Davidović uskoi demokraattisen ja keskitetyn hallinnon kykenevän ajan kuluessa yhdistämään Jugoslavian kansallisuusryhmät yhdeksi kansakunnaksi, mutta käytännön syistä hän kuitenkin tuki kansanliikettä, joka vaati federalistista hallintoa ja vallan jakamista serbien, kroaattien ja sloveenien kesken.

Davidović jatkoi aktiivisesti politiikassa myös pääministerikautensa jälkeen. 1930-luvulla hän oli yksi pääministeri Petar Živkovićin diktatorista hallintoa vastustaneen opposition johtajista.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Ljubomir Davidović (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 27.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Maria das Neves Ceita Baptista de Sousa** (s. 11. heinäkuuta 1958 São Tomé) on entinen São Tomé ja Príncipen pääministeri. Hän oli avainhahmo puolueessaan ja hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen hallituksen päämies maassaan.

Pääministerinä
--------------

Das Neves oli aiemminkin toiminut politiikassa, myös useissa ministerin tehtävissä. Lokakuussa 2002 presidentti Fradique de Menezes valitsi hänet pääministeriksi, kun Gabriel Costan hallitus kaatui. Maa oli vaikeassa tilanteessa ja velkaantunut. Kun Nigerian kanssa solmittiin öljysopimus, 16. heinäkuuta 2003 tapahtui sotilasvallankaappaus. Presidentin ollessa ulkomailla armeija ja palkkasoturit pidättivät das Nevesin ja muita valtion virkamiehiä. Vallankaappauksen johtajat syyttivät heitä korruptiosta. Viikon päästä päästiin yhteisymmärrykseen ja Menezes palasi virkaan.

Das Neves jatkoi virassaan kunnes presidentti Menezes irtisanoi hänet korruptiosyytösten takia syyskuussa 2004.

Nykyään
-------

Hän on maailman naisjohtajien neuvoston (The Council of Women World Leaders, CWWL) jäsen.

Lähteet
-------

1. ↑  Seibert, Gerhard: Neves, Maria das Oxford African American Studies Center. Viitattu 16.5.2020.
2. ↑  Skard, Torild, 1936-: *Women of power : half a century of female presidents and prime ministers worldwide*. Bristol: {{{Julkaisija}}}. 886539891. ISBN 9781447315797, 1447315790, 9781447316374, 1447316371, 9781447315889, 144731588X. Teoksen verkkoversio (viitattu 25.4.2019).
Ljubov Sobol 2023.
**Ljubov Eduardovna Sobol** (o.s. **Fedenjova**; s. 13. syyskuuta 1987 Lobnja) on venäläinen juristi. Hän on aktiivinen Vladimir Putinin vastaisessa oppositioliikkeessä, jonka kärkihahmo on Aleksei Navalnyi.

Sobol on Navalnyin FBK-säätiön juristi ja on juontanut Navalnyin paljastusohjelmia YouTubessa. Hänet pidätettiin Moskovassa heinä-elokuussa 2019 puhjenneiden mielenosoitusten yhteydessä vähäksi aikaa, ja hän sai haasteen oikeuteen, "toistaiseksi todistajan ominaisuudessa", kuten hän sanoi. Hän on syömälakossa vastalauseena vallanpitäjiä vastaan. Hän on ollut mukana oppositiotoiminnassa vuodesta 2011 ja osallistui Bolotnaja-aukion mielenosoituksiin.

Tammikuussa 2022 Venäjä lisäsi Sobolin yhdessä Navalnyin kanssa Venäjän talouden seurantaviraston ylläpitämälle terroristien ja ääriajattelijoiden listalle. 

Sobolin mies Sergei Mohov joutui vuonna 2019 myrkkypiikki-iskun kohteeksi mutta selvisi siitä hyvän kuntonsa vuoksi. Oppositiohenkisen sanomalehden Novaja Gazetan tutkimuksissa iskun tekijä paljastui valvontakamerakuvista mutta hän on kuollut. Taustoista löytyi yhteyksiä Putinia lähellä oleviin piireihin.

Lähteet
-------

1. ↑  Выборы депутатов Московской городской Думы седьмого созыва: Соболь Любовь Эдуардовна (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) Venäjän federaation keskusvaalikomissio. Viitattu 24.1.2021.
2. ↑  Ljubov Sobol får det auktoritära systemet att bita sig i svansen (ruotsiksi) Dagens Nyheter 17.8.2019 (Internet archive). Viitattu 24.1.2021.
3. 1 2 3  Pekka Hakala: Venäjän oppositio sai uuden tähden nuoresta juristista Helsingin Sanomat 5.8.2019. Viitattu 5.8.2019
4. ↑  Venäjä | Venäjä lisäsi oppositiopoliitikko Navalnyin terroristien ja ääriajattelijoiden listalle *Helsingin Sanomat*.  25.1.2022. Viitattu 25.1.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |