recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Valentinon suunnittelema hääpuku.
**Valentino**, koko nimeltään **Valentino Clemente Ludovico Garavani**, (s. 11. toukokuuta 1932) on yksi Italian ja maailman tunnetuimpia muodinluojia. Valentinon tavaramerkkinä on aina ollut suurenluokan iltapuvut ja punainen väri, jota kutsutaan myös ilmaisulla "rosso Valentino", Valentinon punainen.

Valentino Garavani matkusti 17-vuotiaana Pariisiin opiskelemaan muotialaa École des Beaux-Arts- ja Chambre Syndicale de la Couture Parisienne -nimisiin arvostettuihin kouluihin. Valmistuttuaan hän työskenteli Jacques Fathin, Balenciagan, Jean Desses'n ja Guy Larochen muotitaloissa.

Valentino palasi 1959 Italiaan ja perusti Roomaan nimeään kantavan muotitalon. Kansainväliseen maineeseen hän nousi esiteltyään ensimmäisen oman haute couture -kokoelmansa 1962 Firenzessä, joka tuolloin oli muodin näytöspaikka Italiassa. Koko toimintansa Valentino siirsi Roomaan 1966, jolloin syntyi kuuluisa "Valkoinen kokoelma". Kokoelman myötä Valentinon sai lisää julkisuutta ja kuuluisia asiakkaita, kuten Jacqueline Kennedy, Elisabeth Taylor ja Englannin prinsessa Margareth.

1998 Valentinon muotitalo myytiin sijoitusyhtiö Permiralle ja italialaiselle tekstiiliyritykselle Marzottolle 300 miljoonalla dollarilla.*lähde?* Muotitalon osti qatarilainen sijoitusyhtiö Mayhoola for Investments S.P.C. jonka taustalla on tiettävästi Qatarin kuningasperhe. Kauppasumma on 700 miljoonaa euroa.

2006 Ranskan presidentti Chirac myönsi Valentinolle Légion d'honneur -kunniamerkin muodin alalla tehdyn työn kunniaksi.

Vuonna 2007 Valentinolle tuli kuluneeksi 45 vuotta suunnittelijana. Hän jäi eläkkeelle syyskuussa 2007 ja hänen viimeinen haute couture -kokoelmansa oli kokonaan valkoinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Valentino myytiin Qatarin kuninkaallisille, Helsingin sanomat 13.7.2012 s. A16

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valentino (muotisuunnittelija)** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Victoria
* RKD Artists
* ULAN

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Epäorgaaninen kemia** on kemian osa-alue, joka tutkii epäorgaanisia yhdisteitä kuten metalleja, mineraaleja ja organometalliyhdisteitä. Orgaaninen kemia sitä vastoin tutkii orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä. Tarkkaa rajaa näiden kahden tieteenalan välillä ei ole, sillä esimerkiksi organometalliyhdisteitä tutkivat molemmat.

Tapana on myös sijoittaa eräät hiilen yksinkertaisimmat yhdisteet, kuten hiilimonoksidi ja -dioksidi, karbonaatit, karbidit ja syanidit epäorgaaniseen kemiaan.

Ryhmäteoria on epäorgaanisen kemian keskeinen teoria. Siinä epäorgaaniset yhdisteet jaetaan pisteryhmiin niiden symmetrian perusteella. Symmetrian perusteella on mahdollista päätellä yhdisteen kemiallisia ominaisuuksia. Ryhmäteorian avulla voidaan päätellä esimerkiksi vibraatio- ja rotaatiojuovien määrää tutkittavassa yhdisteessä.

Epäorgaanisilla yhdisteillä on lukuisia käyttötarkoituksia. Niitä käytetään esimerkiksi katalyytteinä, pigmentteinä, pinnoitteina, tensideinä, lääkkeinä ja polttoaineina. Epäorgaaninen kemia onkin tieteenalana käytännönläheinen. Monilla epäorgaanisilla yhdisteillä on suuri taloudellinen merkitys: esimerkiksi rikkihapon tuotantomäärää on käytetty yhtenä talouden mittarina, sillä se on tärkeä teollisuuden raaka-aine.

Kirjallisuutta
--------------

* Atkins, P. W. & Overton, T. et al.: *Inorganic Chemistry*. 5. painos. New York: W. H. Freeman and Company, 2010. Teoksen verkkoversio.
* Housecroft, C. E. & Sharpe, A. G.: *Inorganic Chemistry*. 2. painos. Harlow: Prentice Hall, 2005. Teoksen verkkoversio.
* Cox, P. A.: *Inorganic Chemistry*. 2. painos. BIOS Scientific Publishers, 2004.
* Büchel, K. H. & Moretto, H.-H. et al.: *Industrial Inorganic Chemistry*. 2. painos. Weinheim (Allemagne): Wiley-VCH, 2000. Teoksen verkkoversio.
* Cotton, F. A. & Wilkinson, Geoffrey et al.: *Advanced Inorganic Chemistry*. 6. painos. John Wiley & Sons, 1999. Teoksen verkkoversio.
* Greenwood, N. N. & Earnshaw, A.: *Chemistry of the Elements*. 2. painos. Butterworth-Heinemann, 1997. Teoksen verkkoversio.

Lähteet
-------

1. 1 2  Inorganic Chemistry American Chemical Society. Viitattu 7.6.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Epäorgaaninen kemia** Wikimedia Commonsissa
3,5x2m terästyömaa-aita ja 2x1,1m sulkupuomi
Kiasman puinen umpiaita
Törmäystestattuja työmaakaiteita Ranta-Tampellan työmaalla
**Työmaa-aita** on aitatyyppi, joka on suunniteltu väliaikaiseen käyttöön työmaalla. Aitojen asennus on halpaa, nopeata ja helppoa. Näistä ominaisuuksista johtuen työmaa-aidoilla on myös monia muita käyttökohteita aina yleisötapahtumista onnettomuustilanteisiin.

Työmaa-aitojen ominaisuudet
---------------------------

### Materiaali

* Sinkitty teräs,elektrolyyttisesti galvanoitu tai upposinkitty

* Muovi
* Puu

Käytetyimmät mitat määräytyvät pääsääntöisesti työmailla noudatettavien määräysten mukaan. Hyvä esimerkki ohjeistuksesta on esim. Helsingin kaupungin ohjeistus työmaa-alueiden rajaamisesta. Käytetyin aitakorkeus on rakennustyömailla 2m ja enityn myyty aitakoko on Heraksen aikoinaan euroopassa markkinoille tuoma (3,5x2)m verkkoaita. Kohteissa, joissa ohjataan jalankulkua tai pyöräilyä vaaditaan useasti liikenneviraston määräysten mukaista heijasteellista sulkupuomia korkeuksissa (1-1,2)m. 

Työmaiden aiheuttaman pölyn ja melun vähentämiseksi tiheästi asutuilla alueilla yleinen on ns. umpiaita. 

Koska työmaat ovat monasti vilkkaasti liikennöidyillä alueilla, riskien minimoimiseksi saatetaan vaatia myös järeämpiä törmäystestattuja kaiteita.

Lähteet
-------

1. Nordpel Oy, työmaa-aita artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
2. (Arkistoitu – Internet Archive)
Valentinianus II soliduksessa
**Valentinianus II** (371 – 15. toukokuuta 392) oli Länsi-Rooman keisari 375–392. Hänen isänsä Valentinianus I kuoli vuonna 375, ja hänen sotilaansa halusivat nelivuotiaan Valentinianuksen uudeksi keisariksi. Todellinen valta joutui kuitenkin hänen velipuolensa Gratianuksen ja Valentinianuksen äidin Justinan käsiin. Gratianus otti hallittavakseen Gallian ja Valentinianukselle jäivät Italia, Illyria ja Africa. Valentinianus ja Justina asettuivat Mediolanumiin. Koska Justina oli areiolainen, hänen ja Mediolanumin piispan Ambrosiuksen välillä syntyi riita, joka heikensi keisariperheen valtaa. Vuonna 383, samana vuonna kun Gratianus kuoli, kenraali Magnus Maximus kapinoi ja julisti itsensä keisariksi. Vuonna 387 hän ylitti Alpit ja uhkasi Mediolanumia. Valentinianus ja hänen äitinsä pakenivat Itä-Rooman keisarin Theodosius I:n luokse. Kun Maximus kuoli vuonna 388, Theodosius saattoi jälleen asettaa Valentinianuksen keisariksi.

Valentinianus kuoli epäselvissä olosuhteissa 15. toukokuuta 392. Hänet löydettiin kuolleena asunnostaan Gallian Viennasta pian sen jälkeen, kun Valentinianus oli yrittänyt erottaa armeijansa sotapäällikköä (*magister militum*). Kyseinen sotapäällikkö, germaanitaustainen Arbogast, väitti että kyseessä oli itsemurha, mutta Valentinianus oli aikaisemmin valittanut Theodosiukselle Arbogastin suuresta vallasta. Arbogast ja Valentinianus olivat myös riidelleet paljon siitä, miten valtakuntaa piti hallita. Arbogast julisti pian Eugeniuksen uudeksi keisariksi, mutta Theodosius kukisti heidät Frigiduksen taistelussa.

Kirjallisuutta
--------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Valentinianus II**.
* Alf Henrikson: *Antiikin tarinoita 1–2*. WSOY, 1993. ISBN 951-0-18515-9.
* Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: *Rooman keisarit*. Karisto, 2000. ISBN 951-23-4094-1.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Valentinianus I ja Valens** | **Rooman keisari**Valens, Gratianus ja Theodosius I | Seuraaja:**Theodosius I** |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
	+ 2
	+ 3
	+ 4
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |

 |
**Etelämantereen keittiö** tarkoittaa Etelämantereella väliaikaisesti asuvien noin 4 000 tutkijan ja tukihenkilöstön sekä kymmenien tuhansien vuosittaisten turistien ruokakulttuuria.

Ruokahuolto Etelämantereella on aina ollut haasteellista. Etelämantereella ei voi viljellä maata, kasveja ei ole ja eläinlajeja on vähän, ruokaa on vaikea valmistaa ainaisessa kovassa pakkasessa ja ilman polttopuita, ja juomakelpoisen veden valmistus jäästä on vaivalloista. Entisaikojen naparetkeilijät olivat riippuvaisia hylkeiden lihasta, ja joskus syötiin myös pingviinejä, kihuja ja pahimmassa hädässä rekikoiria. Kuivalihasta, rasvasta ja marjoista valmistettua pemmikaania tuotiin mukana. Hylkeen rasvapitoisesta lihasta saatiin ruokaöljyä sekä paljon arvokasta energiaa ympäristössä, jossa retkeilijän energiantarve on kaksinkertainen normaaliin verrattuna. Vaarana olivat ruoan riittämättömyyden lisäksi C-vitamiinin puutteesta aiheutuva keripukki sekä liiasta maksansyönnistä aiheutuva A-vitamiinimyrkytys.

Nykyisin metsästys on Etelämantereella rajoitettua, ja ruoka tuodaan muualta. Ruokalähetyksiä saapuu kerran vuodessa, ja ruoan pitää riittää tutkimusasemalle koko vuodeksi. Tämän vuoksi kokeilta vaaditaan kykyä selviytyä niukalla valikoimalla usein vanhentunutta ruokaa. Esimerkiksi munista ja hedelmistä joudutaan kuukausien kuluessa heittämään mädäntyneet pois, eikä pakastettu lihakaan säily ikuisesti. Ruokalähetyksiin kuuluu perusruoka-aineiden lisäksi myös herkkuja, kuten viiniä, viiriäistä, laadukasta juustoa ja espressokahvia. Hydroviljelyn avulla on saatu tuotettua hiukan tuoreita kasviksia, mutta sen vaarana on vierasmikrobien tuominen mantereelle.

Ruokaa valmistetaan Etelämantereella samoin menetelmin kuin muuallakin, tosin lähinnä vain sisätiloissa. Polttoainetta käytetään mahdollisimman säästeliäästi. Kullakin tutkimusasemalla noudatetaan yleensä aseman hallinnoiman maan omaa ruokakulttuuria. Tutkijat ovat kutsuneet tutkimusasemilla saatavaa ruokaa laadukkaaksi laitosruoaksi, samankaltaiseksi kuin yliopistokahviloiden ruoka. Kaloreita tutkijat nauttivat tarpeen mukaan. Koska tutkimusasemien työ tehdään lähinnä sisätiloissa, energiantarve ei ole yhtä suuri kuin entisaikoina.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Deutsch, Jonathan (toim. Albala, Ken): "Antarctica", *Food Cultures of the World Encyclopedia: Asia and Oceania*, s. 285–290. Greenwood, 2011. ISBN 978-0-313-37626-9.
Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean myöntämä työn sankarin kunniakirja vuodelta 1932.
**Työn sankari** (ven. Геро́й Труда́, *Geroi Truda*) oli ansioituneille työntekijöille Neuvostoliitossa myönnetty arvonimi.

Nimitys syntyi vuonna 1921, jolloin pitkän työuran tehneille ansioituneille työntekijöille alettiin myöntää "työn sankari" -kunniakirjoja. Niihin liittyi erilaisia tavaralahjoja ja toisinaan myös rintamerkki. Aluksi palkintoja jakoivat ammattiliittoneuvostot.

Virallisen "työn sankari" -arvonimen perustivat Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea ja kansankomissaarien neuvosto vuonna 1927. Se voitiin myöntää tuotannon, tieteen, valtion tai yhdistysten palveluksessa vähintään 35 vuotta työskennelleille erityisen ansioituneille henkilöille. "Työn sankari" -nimityksen myöntäminen loppui vuonna 1938, jolloin Neuvostoliiton korkein neuvosto perusti uuden sosialistisen työn sankari -arvonimen.

Arvonimi otettiin uudestaan käyttöön Venäjällä vappuna 2013, jolloin presidentti Vladimir Putin myönsi työn sankarin arvon viidelle venäläiselle, muun muassa kapellimestari Valeri Gergijeville.

Lähteet
-------

1. ↑  Mir nagrad: Geroi Truda *mirnagrad.ru*.  Arkistoitu 1.12.2017. Viitattu 1.4.2012. (venäjäksi)
2. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 6*, s. 423. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1971.
3. ↑  Wallius, Anniina: Neuvostoperinne uudelleen käyttöön – viidestä venäläisestä työn sankari *Yle Uutiset*.  1.5.2013. Viitattu 11.2.2014.
**Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen suojelukomissio** eli **CCAMLR** (eng. *Commission on the Conservation of Antarctic Marine Living Resources*) on vuonna 1982 perustettu komissio, joka vastaa Eteläisen jäämeren elollisen luonnonvarojen suojelusta ja hoidasta.

Komission taustalla on kansainvälinen sopimus, jonka on allekirjoittanut 25 valtiota. Vaikka sopimuksen tavoitteena on suojata merielämää, se ei kiellä kokonaan Eteläisen jäämeren alueella tapahtuvaa kalastusta. Jokainen komission jäsenvaltio on mukana Eteläisen jäämeren kalastuksessa tai tieteellisessä tutkimuksessa, joita valvoo ja säätelee komissio ja sen tieteellinen komitea. CCAMLR:n työryhmät antavat tietoa alueen kala- ja krillipopulaatioista.

Lähteet
-------

1. ↑  Jantunen, Tuomas: Antarktista, merten sydäntä on suojeltava! Greenpeace. Viitattu 10.8.2015.
2. ↑  Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources (CCAMLR) FAO. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)
3. ↑  CCAMLR NOAA Fisheries Service. Viitattu 10.8.2015. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Komission kotisivut (englanniksi)
*Tämä artikkeli kertoo jalkapalloilijasta. Helluntaiherätyksen saarnaaja ja kirjailija Paavo Virtasesta on eri artikkeli.*
**Paavo Valdemar Virtanen** (11. maaliskuuta 1915 – 27. marraskuuta 1998) oli suomalainen jalkapalloilija.

Laitahyökkääjänä pelannut Virtanen edusti pelaajana Helsingin Palloseuraa (HPS) vuosina 1934–1948 ja Pallo-Iiroja vuosina 1948–1960 (edustusjoukkue, kakkosjoukkue, ikämiehet). Hän voitti HPS seurassa Suomen mestaruuden 1934 ja 1935. Kaikkiaan Virtanen pelasi 11 kauden aikana 102 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 18 maalia. 

Virtanen oli HPS:n kapteeni vuosina 1939–1947 vastaten samanaikaisesti edustusjoukkueen valmennuksesta. Hän oli HPS:n johtokunnan jäsen 1942–1947 ja seuran sihteeri 1946 ja 1947. 

Virtanen muutti Raumalle 1947 ja liittyi Pallo-Iiroihin 14.11.1947. Hän oli Pallo-Iirojen jalkapallon edustusjoukkueen kapteeni 1948–1950 ja valmentaja 1947–1950, 1955–1957 ja 1959. Lisäksi hän toimi Pallo-Iirojen jalkapallojaostossa 1947–1955, juniorivalmentajana 1951–1953 ja 1955–1956, sekä seuran sihteerinä 1948–1951 ja 1955–1956. Pallo-Iirojen johtokunnan puheenjohtaja Virtanen oli 1966. Virtasen valmentajakaudella Pallo-Iirot nousivat toiseksi korkeimmalle sarjatasolle jalkapalloilussa edeten Jalkapallon Suomen Cup:ssa neljän parhaan joukkoon 1955.

Virtanen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1935–1937 kolme maaottelua.

Virtanen oli Suomen Palloliiton (SPL) Satakunnan piirin johtokunnan jäsen 1954–1960, SPL:n liittovaltuuston jäsen 1954–1955 ja 1958–1959. Hän on saanut SPL:n hopeisen (1955) ja kultaisen (1960) ansiomerkin.

Virtanen työskenteli Lönnström–yhtiöiden Ammus-Sytytin Oy:ssa Raumalla ja eläköityi 1980. Virtasen perheeseen kuuluivat puolison Hellä Lahjan lisäksi pojat Jukka (s. 1939) ja Pekka (s. 1944).

Lähteet
-------

* Jäsenluettelokirja, Pallo-Iirot, Iiro-Vaarit ry, Pallo-Iirot ry:n ja Iirot ry:n tukiyhdistys, Rauma
* Paavo Virtasen leikekirja, Iiro-Vaarit ry, Pallo-Iirot ry:n ja Iirot ry:n tukiyhdistys, Rauma
* Tuomas Hoppu, Pallo-Iirot 90 vuotta, Iiro-Vaarit ry, Rauma 2019, sivut 45–61, ISBN 978-952-94-2081-0 sidottu

### Viitteet

1. ↑  Rauman seurakunta, Virtanen Paavo Valdemar, Rauman vanhan hautausmaan uurnalehto, Rauma, osasto 9, viitattu 25.3.2022
2. ↑  Kanerva, Juha yms.: *Jalkapallon pikkujättiläinen*, s. 462. WSOY, 2003. ISBN 951-0-27037-7.
3. ↑  Vuorinen, Juha & Kasila, Markku: *Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006*, s. 372. Suomen urheilumuseosäätiö, 2007. ISBN 978-952-99075-9-5.
4. ↑  Tuomas Hoppu, Pallo-Iirot 90 vuotta, Iiro-Vaarit ry, Rauma 2019, sivut 45–61
5. ↑  Soininen, Heidi (toim.): *Jalkapallokirja 2009*. Suomen Palloliitto, 2009. ISSN-0787-7188.
**Paavo Voutilainen** on entinen Helsingin kaupungin sosiaalijohtaja ja nykyinen hallitusammattilainen. Voutilainen on koulutukseltaan teologian maisteri ja hänet on myös vihitty papiksi. Nykyisin hän toimii Barona Oy:n tytäryhtiön Luona Oy:n hallituksen puheenjohtajana.

Voutilainen oli julkisuudessa vuonna 2009 hankittuaan sosiaalijohtajan toimistoon ja Helsingin kaupungin laskuun 72.000 euron sohvakaluston ilman kilpailutusta. Asia käsiteltiin käräjäoikeudessa joka päätti, ettei Vuotilainen rikkonut virkavelvollisuutta.

Ennen siirtymistään Barona-konsernin palvelukseen, hän tilasi Helsingin kaupungin puolesta miljoonilla euroilla asunnottomien majoitusta Baronaan kuuluvalta Forenom Oy:ltä ilman kilpailutusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Paavo Voutilainen siirtyi Baronan palvelukseen *HS.fi*. Viitattu 22.5.2016.
2. ↑  Miljardin euron mies - Voima *Voima*.  Arkistoitu 30.6.2016. Viitattu 22.5.2016. fi-FI
3. ↑  Turhaa voimankäyttöä, terveydenhuolto retuperällä –pakolaisbisnekseen lähtenyt Luona saa rajua arvostelua työntekijöiltään *HS.fi*. Viitattu 22.5.2016.
4. ↑  Luona Oy - Päättäjät - Asiakastieto *www.asiakastieto.fi*. Viitattu 22.5.2016.
5. 1 2  Helsingin sosiaalipomo loikkasi yritykseen, jolta kaupunki tilasi miljoonien palvelut kilpailuttamatta *Seura.fi*.  21.5.2014. Viitattu 22.5.2016. fi-FI
6. ↑  Tässä ovat sosiaalijohtajan kuuluisat kalusteet *Yle Uutiset*. Viitattu 22.5.2016.
**Polttoaineet** 

Fysikaalisia perusteita 

Aurinko · Auringon säteily  

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa  
 Humifikaatio · Fossiloituminen  
Palaminen

Fossiiliset polttoaineet 

Kivihiili · Maakaasu ·  
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy)   
· Turve

Biopolttoaineet 

Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu

Muita käsitteitä 

Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine

**Epätavanomainen öljy** tarkoittaa öljyä, joka tuotetaan menetelmillä, jotka poikkeavat tavanomaisesta öljyntuotannosta.

Epätavanomaista öljyä voidaan tuottaa esimerkiksi uusiutumattomista energianlähteistä kuten öljyhiekasta tai öljyliuskeesta tai uusiutuvista energianlähteistä, kuten biodiesel tai monenlaisista raaka-aineista esimerkiksi Fischer–Tropsch-menetelmällä.

Katso myös
----------

* Vesisärötys

Lähteet
-------

1. ↑  How is Heavy Oil Produced? (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Oil and Gas Journal: Is oil shale America's answer to peak-oil challenge
3. ↑  Fortum Oil kehitti huippulaatuisen biodieselin
4. ↑  Biodieselin valmistus Fischer–Tropsch-synteesillä (Arkistoitu – Internet Archive)
Draves vuonna 1948

**Victoria Manalo "Vicki" Draves** (31. joulukuuta 1924 San Francisco – 11. huhtikuuta 2010 Palm Springs) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa kultamitalit sekä ponnahduslaudalla että kerroshypyissä. Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1969.

Draves syntyi englantilaiselle äidille ja filippiiniläiselle isälle. Hän meni naimisiin valmentajansa Lyle Dravesin kanssa 1946. Hänellä oli kaksossisko ja neljä lasta. Hän kuoli 85-vuotiaana sairastettuaan haimasyöpää ja keuhkokuumetta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Vicki Draves Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  International Swimming Hall of Fame: OLYMPIC DIVER VICKI DRAVES DIES AT 85 (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
**Epätavallista elämää** (A Life Less Ordinary) on vuonna 1997 valmistunut romanttinen draamakomedia. Pääosissa nähdään muun muassa Ewan McGregor, Cameron Diaz, Holly Hunter ja Delroy Lindo.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Robert Lewis (Ewan McGregor) on tavanomainen nuori luuseri, joka työskentee talonmiessiivoojana suuryrityksessä. Hän haaveilee epätavallisista asioista ja kirjoittaa suurin odotuksin roskaromaania. Sitten hänen elämänsä muuttuu. Hän saa potkut, menettää naisensa aerobic-ohjaajalle sekä menettää autonsa ja talonsa. 

Tästä suivaantuneena Robert menee purkamaan vihaansa entisen työpaikkansa johtajan Navillen (Ian Holm) työhuoneeseen, jossa hän samalla kohtaa johtajan tyttären Celinen (Cameron Diaz). Robertin yritykset saada työpaikkansa takaisin eivät onnistu, joten hän kidnappaa Celinen. 

Ikävä kyllä Robert ei kuitenkaan ole mikään rikollinen lahjakkuus, vaan keskiverto torvi, jota Celine alkaa itse auttamaan kidnappaustouhuissa yksityiskohtia myöten. Celinen tarkoitus on nyhtää ahneelta isäpapaltaan muutama miljoona, mutta Celinen isukki on kuitenkin tyly kaveri joka haluaa hoitaa hommat omalla tavallaan, joten tämä nuori pari joutuu keksimään tapoja pitää tämä jännittävä leikki käynnissä.

Samaan aikaan on taivaan arkkienkeli Gabriel (Dan Hadaya) saanut "esimieheltään" vakavia nuhteita siitä, että mies ja nainen-jutut eivät tuolla alhaalla ota oikein toimiakseen. Niinpä Gabriel antaa toheloille enkelikytille O'Reilylle (Holly Hunter) ja Jacksonille (Delroy Lindo) kovan tehtävän saada Robert ja Celine rakastumaan toisiinsa. Ja enkelikyttien on onnistuttava tehtävässään tai muuten on seurauksena porttikielto taivaaseen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Ewan McGregor  | … |  Robert Lewis
  |
|  Cameron Diaz  | … |  Celine Naville
  |
|  Holly Hunter  | … |  O'Reilly
  |
|  Delroy Lindo  | … |  Jackson
  |
|  Ian Holm  | … |  Naville
  |
|  Dan Hedaya  | … |  Gabriel 
  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Danny Boylen ohjaamat elokuvat |
| --- |
|  |
| 
* *Shallow Grave – murhaleikki* (1994)
* *Trainspotting* (1996)
* *Epätavallista elämää* (1997)
* *The Beach* (2000)
* *28 päivää myöhemmin* (2002)
* *Millions* (2004)
* *Sunshine* (2007)
* *Slummien miljonääri* (2009)
* *127 tuntia* (2010)
* *Trance* (2013)
* *Steve Jobs* (2015)
* *T2 Trainspotting* (2017)
* *Yesterday* (2019)

 |

 |
**Öljy- ja biopolttoaineala ry** (aikaisemmin **Öljyalan Keskusliitto ry**) on vuonna 1970 perustettu jäsentensä etu- ja yhteistyöjärjestö. Sen jäseniä ovat Neste Oyj, Neste Markkinointi Oy, St1 Oy, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK, Oy Teboil Ab ja Öljy- ja Kaasutekniikka ry.

Järjestön tavoitteena on edistää nestemäisten polttoaineiden vastuullista käyttöä, osallistua kestävän energiatulevaisuuden kehittämiseen ja rakentaa puitteita jäsentensä kannattavalle toiminnalle. Etujärjestö ei ota kantaa jäsentensä väliseen kilpailuun eikä työmarkkinakysymyksiin.

Toiminta
--------

Öljy- ja biopolttoaineala ry edustaa alaa ja toimii asiantuntijana yhteisissä alaa koskevissa energia-, ilmasto-, liikenne-, ja ympäristöpoliittisissa kysymyksissä. Toiminnan keskeinen osa on lainsäädäntöön liittyvä edunvalvonta eli yhteydenpito kansallisiin ja kansainvälisiin tahoihin, jotka vaikuttavat alan toiminnan edellytyksiin. Järjestö osallistuu lainsäädännön valmisteluun tekemällä aloitteita ja esityksiä, antamalla lausuntoja sekä edustamalla alaa muun muassa valtiovallan asettamissa työryhmissä. Kansainvälisen toiminnan pääpaino on EU:n lainsäädäntöhankkeiden valmistelussa.

Järjestö vastaa toimialantason kehitystyöstä liittyen huoltoasemien toimintaedellytyksiin, turvallisuus- ja ympäristökysymyksiin sekä urakoinnin laatuun. Lämmityssektorilla toteutetaan projekteja öljylämmityksen energiankäytön tehostamiseksi.

Järjestö kokoaa ja laatii alan tilastoja jäsentensä käyttöön sekä tilastoviranomaisille. Lisäksi vastataan alan standardoinnista Suomen Standardisoimisliiton SFS:n toimialayhteisönä ja alan valmiussuunnittelusta Huoltovarmuuskeskuksen kanssa tehtyyn sopimukseen perustuen. Järjestön omistama Öljyalan Palvelukeskus Oy vastaa Höylä-energiatehokkuussopimuksen toimeenpanosta sekä toteuttaa toimialatason ympäristö- ja koulutushankkeita.

Öljyalan energiatehokkuussopimus
--------------------------------

Öljyalalla on valtiovallan kanssa solmittu energiatehokkuussopimus Höylä IV  vuosille 2017–2025. Alan toimijat edistävät energiatehokkuustavoitteita jakamalla öljylämmittäjille tietoa siitä, kuinka he voivat omilla toimillaan saada aikaan energiansäästöä.

Lähteet
-------

1. ↑  Öljy- ja biopolttoaineala ry:n verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑  Järjestön jäsenet Öljy- ja biopolttoaineala ry.  Arkistoitu 24.2.2015. Viitattu 23.1.2014.
3. ↑  Öljyalan energiantehokkuussopimukset (Arkistoitu – Internet Archive), Energiantehokkuussopimukset Motiva Oy
**Stefanoksen luostari** (arm. Սուրբ Ստեփանոս) on luostari Iranissa, Itä-Azerbaidžanin provinssissa, noin 15 kilometriä länteen Jolfan kaupungista. Se sijaitsee Araks-joen laaksossa, joka muodostaa Iranin ja Azerbaidžaniin kuuluvan Nahitševanin autonomisen tasavallan rajan. Luostarista käytetään myös nimiä Marghartin luostari tai Darashambin luostari erottaakseen sen muista Stefanokselle omistetuista luosterista. Marhart on kukkula, jonka päälle luostari on rakennettu, ja Darashamb on läheisen kylän nimi.

Stefanoksen luostari valittiin vuonna 2008 Unesco maailmanperintöluetteloon yhdessä kahden muun Iranin armenialaiskirkon, Taddeuksen luostarin ja Dzordzorin kappelin, kanssa.

Historia
--------

Sisäänkäynti luostarin pääkirkkoon.
Stefanoksen luostarin alkuperää ei tiedetä, mutta se mainitaan kuitenkin jo 900-luvulta peräisin olevista lähteistä. Nykyiset rakennukset ovat kuitenkin 1600- ja 1800-luvuilta.

Luostari on kärsinyt sekä ihmisten toimien että luonnonmullistusten seurauksena. Bysantti ja seldžukit kävivät sotaa alueella 1000- ja 1100-luvuilla. Mongolien hallinnassa alue oli 1200- ja 1300-luvun. Vuonna 1319 luostari kärsi pahoin maanjäristyksessä. Safavididynastian hallitsijat puhdistivat 1600-luvulla Persian rajaseutuja armenialaisista ja siirsivät heitä valtakunnan keskiosiin. Nykyinen pääkirkko on kuitenkin rakennettu safavidiaikana vuosina 1643–55.

Arkkitehtuuri
-------------

Luostaria ympäröi nelikulmainen muuri, jossa on pyöreitä torneja. Rakennuskompleksi on muodostunut kahden sisäpihan ympärille. Korotetun eteläisen sisäpihan ympäriltä löytyvät luostarin toimintaa tukevat rakennukset. Pohjoisella sisäpihalla sen sijaan ovat muun muassa pääkirkko ja kellotorni.

Kirkko on 25 metriä korkea ja se oli rakennusaikanaan vanhanaikaista arkkitehtuuria. Kolmea apsista reunustaa kaksi isoa kaksikerroksista kappelia. Kirkon julkisivulla on veistoksia, jotka esittävät Mariaa, Jeesus-lasta, ilmestyspäivää, ylösnousemusta ja Stefenoksen kivittämistä.

Kuvia
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

Lähteet
-------

1. ↑  St. Stepanos monastery *Armenica.org*. Viitattu 30.9.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4  Donabedian, Patrick & Šopova, Jasmina: Three Armenian jewels in Iran.  *The Unesco Courier*, 2008, nro 6. Pariisi:  Unesco. ISSN 1993-8616. Artikkelin verkkoversio (pdf). Viitattu 30.1.2012.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Stefanoksen luostari**.
* Iranin armenialaiset luostarit Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
* Stefanoksen luostari Iran Chamber Societyn sivuilla (englanniksi)
**Stefano Pittaluga** (2. helmikuuta 1887 Campomorone, Italia – 5. huhtikuuta 1931 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvatuottaja ja -levittäjä, joka hallitsi 1920-luvulla lähes koko Italian elokuvateollisuutta. Hän oli myös ensimmäisenä tuomassa äänielokuvaa Italiaan.

Pittaluga aloitti elokuvauransa vuonna 1914 elokuvien levittäjänä, ja hänellä oli yksityisoikeudet moniin italialaiselokuviin sekä muun muassa ranskalaisen Pathén elokuviin Piemonten alueella. Pittaluga laajensi pian yritystään ja hankki useita teattereita Genovasta. Hän omisti 1920 yli 200 teatterin ketjun pohjoisessa ja keskisessä Italiassa. Pittaluga piti yhtiönsä Unione Cinematografica Italiana -konsortion ulkopuolella ja pärjäsi näyttämällä ulkomaalaisia elokuvia.

Pittaluga osti 1924 pienen UCI:n ulkopuolella pysyneen Fert-yrityksen ja alkoi tuottaa elokuvia, kuten viimeisiä osia suositulle Maciste-sarjalle. UCI ajautui 1927 konkurssiin, ja Pittalugan yhtiö hankki oikeudet UCI:n elokuvateattereihin, levitysverkostoon ja studioihin, joihin kuului myös Cinesin Rooman studiot. Pittalugan yhtiö hallitsikin tämän jälkeen lähes koko Italian elokuva-alaa. Pittaluga aloitti 1927 elokuvateattereidensa varustamisen äänentoistolaitteilla ja hankki RCA Photophone -äänityslaitteet Cinesin studioille. Hänen teattereissaan saikin ensi-iltansa yhdysvaltalainen *Jazzlaulaja* elokuva, ja Cinesin studioilla tehtiin ensimmäinen italialainen äänielokuva, *La canzone dell’amore*.

Pittaluga aloitti myös ensimmäisen yksityisen teollisuuden yhteishankkeen fasistisen hallinnon kanssa. Benito Mussolini antoi 1927 Pittalugalle luvan levittää Lucen tuottamia dokumenttielokuvia ja uutiskatsauksia.

Pittaluga kuoli yllättäen 44-vuotiaana keväällä 1931 leikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Hän jätti jälkeensä laajan organisaation, joka jaettiin lopulta kahtia. Levitys- ja esitysoikeudet siirtyivät valtion omistamalle ENIC:lle. Studiot puolestaan siirtyivät pankkiiri Ludovico Toeplitzille.

Lähteet
-------

* Bondanella, Peter: *Italialainen elokuva neorealismista nykypäivään*. Suomentanut Anttila, Eila. Helsinki: Suomen elokuva-arkisto, 1993. ISBN 951-37-1018-1.
* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanmham, Maryland: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5. Teoksen verkkoversio (pdf) (viitattu 8.12.2012). (englanniksi)
* Morandini, Morando: *Italy from Fascism to Neo-Realism*. Nowell-Smith, Geoffrey (toim.): *The Oxford History of World Cinema*. Oxford: Oxford University Press, 1996. ISBN 0-19-811257-2.

### Viitteet

1. 1 2  Molitero, s. 256–257.
2. ↑  Bondanella, s. 22–23.
3. ↑  Morandini, s. 353.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |

 |
**Stefano Sturaro** (s. 9. maaliskuuta 1993 Sanremo) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Hän kuului viisi vuotta Juventuksen miehistöön ja pelasi tuona aikana myös lainalla Genoassa ja portugalilaisessa Sportingissa. Oikeajalkainen Sturaro on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.

Ura
---

### Seurajoukkueura

Sturaron kasvattajaseura on Genoa CFC, jonka paidassa Serie A:ssa hän debytoi elokuussa 2013 Internazionalea vastaan. Kaudella 2012–2013 hän kävi lainalla Serie B:n Modena FC:ssä, jossa hän pelasi kahdeksan ottelua. Genoassa Sturarolle kertyi otteluita 16. 

Heinäkuussa 2014 Sturaro siirtyi Serie A:n hallitsevan mestarin, Juventuksen riveihin. Seuraavana päivänä hän kuitenkin palasi takaisin vanhaan seuraansa Genoaan lainasopimuksella, joka päättyi helmikuussa 2015 ja Sturaro palasi Juventukseen. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa US Palermoa vastaan. Huhtikuussa 2015 Sturaro teki Mestareiden liiga -debyyttinsä tulemalla vaihdosta kentälle puolivälierien ensimmäisessä osaottelussa AS Monacoa vastaan. Välierien ensimmäisessä osaottelussa toukokuussa Real Madridia vastaan Sturaro oli avauksessa. Ensimmäisen maalinsa Serie A:ssa Sturaro teki niin ikään toukokuussa SSC Napolia ja juhli kauden 2014–2015 jälkeen Serie A:n mestaruutta.

### Maajoukkueura

Sturaro on pelannut Italian alle 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän kuului Italian joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2016 Suomea vastaan ja pelasi myös kolmessa ottelussa saman vuoden EM-kilpailuissa.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2 3

  

Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Buffon |
2 De Sciglio |
3 Chiellini |
4 Darmian |
5 Ogbonna |
6 Candreva |
7 Zaza |
8 Florenzi |
9 Pellè |
10 Motta |
11 Immobile |
12 Sirigu |
13 Marchetti |
14 Sturaro |
15 Barzagli |
16 De Rossi |
17 Éder |
18 Parolo |
19 Bonucci |
20 Insigne |
21 Bernardeschi |
22 El Shaarawy |
23 Giaccherini |
Valmentaja Conte
Tyypillinen öljypoltin
Tyypillinen öljypoltin
**Öljypoltin** on höyry- tai lämpökattilassa käytettävä polttoöljyllä toimiva lämmityslaite. Kattilan säätötekniikka käynnistää ja pysäyttää öljypolttimen automaattisesti, jotta haluttu veden lämpötila tai höyrynpaine saavutetaan.

Poltintyypit
------------

Öljypolttimet voidaan jakaa niissä poltettavan öljyn mukaan kevytöljypolttimiin ja raskasöljypolttimiin, joista ensimmäinen on useimmiten pienissä kiinteistöissä käytettävä malli. Raskasta polttoöljyä taas käytetään paljon suuremmissa laitospolttimissa, raskas polttoöljy nimittäin on niin paksua ja sitkeää että vaatii itsessään lämmitystä että sitä voidaan siirtää putkistoissa polttimelle.

Öljypumpun toimintaperiaate.

Toimintaperiaate
----------------

Suuttimen suodatin ja suutin. Nuoli osoittaa suuttimen kärkeä jossa olevasta pienestä reiästä puristettu paineistettu öljy muuttuu sumuksi ja sekoittuu paloilmaan.
### Öljyn virtaus

Öljy pumpataan ensin säiliöstä suodattimen läpi polttimeen kiinteästi asennetulla pumpulla (toimintakaavio kuvassa), joka saa käyttövoimansa ratasvälitysten kautta samalta akselilta kuin polttimen puhallin. Öljyn virtaus on näin ollen vakio ja optimoitu, joten liekin optimointi tapahtuu puhaltimen ilmamäärää säätämällä.

### Sytytys

Puhallin tuo tulipesään paloilman, ja öljy johdetaan suuttimen pitimessä olevan esilämmityspatruunan läpi suuttimeen joka muuttaa öljyn suurpaineiseksi sumuksi. Öljysumu ja puhallettu ilma sekoittuvat palopään jälkeen keskenään, ja sytytysmuuntajan kautta tuleva korkeajännitteinen, yleensä useiden kilovolttien suuruinen sähkövirta johdetaan suuttimelle ja sytytyskärjelle, joiden välille muodostunut valokaari sytyttää öljysumun.

### Liekin optimointi

Liekin optimointi tapahtuu tarkastelemalla sitä palotilan kyljessä olevasta pienestä tarkastusikkunasta ja säätämällä samanaikaisesti puhaltimen ilmamäärää sopivan liekin ja ilmamäärän saavuttamiseksi. Jos ilmamäärä on liian pieni, liekki on lepattava, punahehkuinen ja tuottaa paksua noki- ja öljypitoista savua. Jos ilmamäärä taas on liian suuri, kaikki öljy ei ehdi palaa, liekki on pieni ja säkenöivä. Optimaalinen liekki taas palaa täyteläisellä, tasaisella kirkkaankeltaisella liekillä.

Öljylämmitysjärjestelmä
-----------------------

Öljylämmitysjärjestelmän pääkomponentit ovat:

* Öljypoltin
* Lämmityskattila
* Öljysäiliö 1500-3000 litraa
* Savuhormi tai tiilihormin sisäpuolinen vuorausputki.

Katso myös
----------

* Maaöljy
* Energiatekniikka
* Automaatio
* Toimilaite

Aiheesta muualla
----------------

* Motivan öljylämmitys sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* Öljylämmitysneuvonta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Öljylämmityksen toiminnan animaatio (Arkistoitu – Internet Archive)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Öljypoltin**.
**Jean-Baptiste Bessières, duc d'Istrie** (Istrian herttua) (6. elokuuta 1768 Prayssac, Cahors, Ranskan kuningaskunta – 1. toukokuuta 1813 Rippach, Saksi) oli ranskalainen upseeri, jolle keisari Napoleon I antoi Ranskan keisarikunnan marsalkan arvon ja keisarillisen kaartin komennon vuonna 1804.

Elämä ja ura
------------

Vuonna 1792 Bessières liittyi sotamiehenä Ludvig XVI:n kaartiin ja osallistui aliupseerina sotaan Espanjaa vastaan. Hän kunnostautui toistuvasti urhoollisuudellaan, ja vuonna 1796 hän palveli kapteenina Napoleonin Italian sotaretkellä, jossa hänet valittiin kaartin komentajaksi vuonna 1796. Seuraavaksi hän palveli prikaatin päällikkönä Egyptin sotaretkellä ja taisteli Abukirissa vuonna 1798. Palattuaan Napoleonin mukana Eurooppaan hän komensi 800 konsulikaartilaista Marengon taistelussa. Hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi vuonna 1802 ja Ranskan marsalkaksi vuonna 1804. Hän johti 9 000 kaartilaisen hyökkäystä venäläistä kaartin ratsuväkeä vastaan Austerlitzin taistelussa vuonna 1805.

Pyreneiden niemimaan sodassa Bessièresin voitto Medina de Riosecossa vuonna 1808 antoi Napoleonin veljelle Josephille mahdollisuuden päästä Madridiin ja vakiinnuttaa asemansa Espanjan kuninkaana. 22. toukokuuta 1809 Bessières johti ratsuväkiosastoa Itävaltaa vastaan Aspern-Esslingin taistelussa ja voitti aikaa Wagramin taistelussa, jossa hän haavoittui vakavasti. Hänet lähetettiin kuitenkin pian pysäyttämään brittiläisten Walcherenin retkikunta Flanderissa. Vuonna 1809 hänet nimitettiin Istrian herttuaksi. Hänet lähetettiin takaisin Espanjaan 50 000 miehen komennossa pitämään pohjoista aluetta hallussaan. Vuonna 1812 hän komensi kaartin ratsuväkeä Borodinossa ja Moskovasta vetäytymisessä. Vuoden 1813 kampanjan alussa hänet nimitettiin Napoleonin koko ratsuväen komentajaksi. Lützenin taistelua edeltävänä päivänä hän sai surmansa yhteenotossa Rippachissa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Bessières, Jean-Baptiste *Encyclopedia Britannica*.  1911. Viitattu 9.4.2023.
2. 1 2 3  Bessières, Jean-Baptiste *Nordisk familjebok*.  1905. Viitattu 9.4.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jean-Baptiste Bessiéres** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
Yksinkertainen savesta valmistettu intialainen öljytuikku
**Öljytuikku** on pieni alkeellinen öljylamppu, joka palaa avoliekillä. Öljytuikut ovat varhaisimpia öljylamppuja eikä niissä ole kuin öljysäiliö ja sydänlanka. Öljysäiliö voi olla myös pelkkä avoin kuppi. Suomessa öljytuikkuja on käytetty erityisesti saunassa ja niitä on kutsuttu nimellä (sauna)tuiju. Tuijuissa on käytetty polttoaineena pääosin hamppuöljyä.

Öljylamppuja on käytetty jo esihistoriallisena aikana. Öljyn koostumus on vaihdellut ja se on saattanut koostua kasviöljystä tai eläinrasvasta. Muinaiset kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät oliiviöljyä, intialaiset rasvaa ja persialaiset maaöljyä. Välimeren maissa oliiviöljylamput pysyivät laajassa käytössä pitkälti 1800-luvulle, maaseudulla ja pienissä kylissä 1900-luvullekin.

Ortodoksinen kirkko käyttää edelleen vastaavanlaisia lampukka-nimellä kutsuttavia öljytuikkuja.

Lähteet
-------

1. ↑  Arjen historia *arjenhistoria.fi*.  13.9.2012.

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Öljytuikku**.
Valonlähteet

|  |  |
| --- | --- |
| **Luonnollinen** | Luminesenssi - Taivaankappaleet - Salama - Tuli |
| **Palaminen** | Kynttilä - Lyhty - Kalkkivalo - Kaasuvalaistus - Öljylamppu - Öljytuikku - Argand-lamppu - Bude-lamppu - Carcel-lamppu  |
| **Hehkuminen** | Hehkulamppu - Halogeenilamppu - Nernst-lamppu - PAR-lamppu - Tilley-lamppu - Voimavalolyhty |
| **Fluoresenssi** | Loistelamppu - Energiansäästölamppu - Induktiolamppu |
| **Valokaari** | Kaarilamppu - Jablotškovin kynttilä |
| **Kaasupurkauslamppu** | Suurpainenatriumlamppu - Pienpainenatriumlamppu - Monimetallilamppu - Elohopeahöyrylamppu - Ksenonlamppu - Hohtolamppu |
| **Muut** | hohtodiodi (LED) - Rikkiplasmalamppu - Plasmapallo |
Ritarikunnan tunnuksia
**Bathin ritarikunta** (*Order of the Bath*, ennen *Most Honourable Military Order of the Bath*) on brittiläinen kunniaritarikunta, jonka perusti kuningas Yrjö I vuonna 1725. Bathin ritarikunta on brittiläisistä ritarikunnista neljänneksi korkein. Jäsenyyden myöntää Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija. Vuoden 1971 jälkeen se on voitu myöntää myös naisille.

Vuoteen 1815 saakka ritarikunnalla oli ainoastaan yksi jäsenluokka: Knight Companion (KB). Nykypäivänä ritarikuntaan sisältyy kolme jäsenluokkaa:

* Knight Grand Cross (GCB) tai Dame Grand Cross (GCB)
* Knight Commander (KCB) tai Dame Commander (DCB)
* Companion (CB)

Lähteet
-------

1. ↑  Order of the Bath *royal.co.uk*. Viitattu 14.10.2014. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bathin ritarikunta** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Order of the Bath
**Iivari Gabriel Honkola** (19. kesäkuuta 1898 Kuortane – 25. joulukuuta 1970) oli suomalainen taidemaalari, -graafikko ja kuvanveistäjä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä ja herastuomari Juho Honkola ja äitinsä Valpori kuuluivat talonpoikaissukuun.
Honkola eli lähes koko elämänsä Kuortaneella ja hän tallensi kuviinsa kuortanelaisen kyläyhteisön häviämässä olevia tapoja ja kansanperinnettä. Tummalla huumorilla höystetyt, naivistisetkin maalaukset olivat häntä omimmillaan. Hänen maalauksensa olivat värikkäitä ja erityisesti sommittelu herätti huomiota. 

Hän aloitti taideopiskelun 27-vuotiaana Werner Åströmin yksityisoppilaana vuonna 1925. Hän täydensi opintojaan Helsingin taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1925–30 ja debytoi taiteilijana ensimmäisellä näyttelyllään Helsingissä 1928. Opintomatkoja hän teki Leningradiin sekä Tukholmaan. Suomen Taiteilijaseuran jäsen hänestä tuli vuonna 1931. Honkola avioitui vuonna 1946 Kiihtelysvaaralta kotoisin olleen Jenny Eliina Raassinan kanssa. Elantonsa hän hankki toimimalla myös oppikoulun opettajana vuosina 1947–67.

Julkiset työt
-------------

*1939-1944 talvi- ja jatkosodan sankarien muistomerkki*, Kuortane, 1949.
* Kuortaneen kirkon sankaripatsas, joka on paljastettu 1949

Lähteet
-------

* Antero Tuomisto: *Suomalaiset sotamuistomerkit*. Espoo: Sotilasperinteen seuran julkaisu n:o 1, Kustannusosakeyhtiö Suomen Mies, 1998. ISBN 952-9872-05-4 Sivut 284.
* Oulun taidemuseo: Heinäsen Taidesäätiön naivistinen kokoelma *naivistit.ouka.fi*.  Arkistoitu 10.1.2012. Viitattu 12.6.2016.
* Kuortaneen kunta: Iivari Honkolan koottu näyttely kunnantalolla *.kuortane.fi*. Viitattu 12.6.2016.
* Etelä-pohjanmaan kulttuurirahasto: Iivari ja Jenny Honkolan rahaston esite *apurahat.skr.fi*. Viitattu 12.6.2016.

### Viitteet

1. ↑  Taiteilijamatrikkeli

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Avgenikí** (kreik. Αυγενική) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 533 (vuonna 2011).

Avgenikín kylä sijaitsee noin 21 kilometriä lounaaseen Iraklionista. Se on rakennettu noin 310 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisissa lähteissä vuonna 1391 nimellä *Evgenikí* (Ευγενική). Nykyinen nimimuoto tunnetaan vuodesta 1834. Avgenikí muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αυγενικής, *Topikí Koinótita Avgenikís*), johon kuuluu varsinaisen Avgenikín kylän lisäksi Vlachianán kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 539.

Aiemmin kylä kuului Palianín kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Iraklionin kunnan Palianín kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 25.12.2013. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Αυγενική *Cretan Quality*. Viitattu 1.9.2021.
Koulurakennus pommituksen jälkeen
**Bathin koulusurmiksi** nimitetään Bath Consolidated Schoolissa Yhdysvaltain Michiganissa 18. toukokuuta 1927 tehtyä koulusurmaa. Tekijä oli koululautakunnan jäsen Andrew Kehoe (55), joka käytti surmien välineinä räjähteitä. Kuolleita oli 45, mukaan lukien Kehoe itse, ja loukkaantuneita 58. Kyseessä on toistaiseksi eniten kuolonuhreja vaatinut koulusurma Yhdysvalloissa.

Kehoe oli ollut riidoissa koululautakunnan kanssa rahoituksesta. Hänellä oli aiempaa väkivaltataustaa ennen koulusurmia, sillä hän oli tappanut naapurinsa koiran ja hakannut yhden hevosistaan kuoliaaksi. Päivää tai paria ennen iskujensa päivämäärää hän myös surmasi vaimonsa Nellien ja asetti tämän ruumiin lojumaan kottikärryihin.

Kehoe toteutti joukkomurhan kolmella räjähdyksellä, joista ensimmäinen kohdistui hänen omaan maatilaansa. Räjähdyksen uhreja olivat Kehoen kaksi hevosta, joiden jalat hän oli sitonut estääkseen niiden pakenemisen. Toinen kello 8.45 tapahtunut isku kohdistui koulurakennuksen kolmikerroksiseen pohjoissiipeen, ja huomio kiinnittyikin Kehoen maatilan sijasta oitis sinne. Tämä räjähdys oli tuhoisin, sillä siinä kuoli 38 henkilöä, joista 36 oli lapsia. Kolmannen kerran dynamiittia räjähti Kehoen autossa hänen ammuttuaan sitä kiväärillä. Autossa oli lastina räjähteiden lisäksi myös srapnelleja. Tässä räjähdyksessä surmansa sai neljä henkilöä: ylitarkastaja Huyck, eläkkeelle jäänyt maanviljelijä Nelson McFarren, koulutyttö Cleo Clayton sekä Kehoe itse.

Viimeiset Bath Consolidated Schoolin oppilaat kaivettiin esiin rakennuksen raunioiden seasta vasta viiden tai kuuden aikaan illalla samana päivänä. Koulun kellarista löydettiin poliisin tutkimuksissa noin 500 paunaa räjähtämättä jäänyttä dynamiittia sekä kanisteri bensiiniä. On arveltu, että Kehoe olisi käyttänyt bensiiniä koulun polttamiseen, jos dynamiitti ei olisi toiminut.

Kehoe oli jättänyt maatilansa aitaan kyltin, jossa luki *"Criminals are made, not born"* (suom. *rikollisiksi tehdään eikä synnytä*). Sanomalehdissä ehdoteltiin, että Kehoe olisi saanut kimmokkeen iskuunsa maatilansa lainanmaksuun liittyvien ongelmien vuoksi, tai että hänen kärsimänsä kaksi iskua pään alueelle olisivat hämärtäneet hänen ajatteluaan.

Lähteet
-------

1. ↑  The Bath School Disaster (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Taylor, April A.: The 1927 Bath School Disaster Is Still The Deadliest School Massacre In US History *Ranker*. Viitattu 24.7.2019. (englanniksi)
3. 1 2 3 4 5  Boissoneault, Lorraine: The 1927 Bombing That Remains America’s Deadliest School Massacre *Smithsonian*. Viitattu 24.7.2019. (englanniksi)
**Averia** on Vihdissä läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 1,4 neliökilometrin laajuinen luonnostaan rehevä järvi. Etäisyys Nummelasta on kolmetoista kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 44 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Averian pituus on 2,1 kilometriä. Järvi on saareton ja pinta-alaltaan Vihdin kuudenneksi laajin vakavesi. Etelärannasta pohjoiseen työntyvä Holmannokan niemi jakaa järven eteläosan lounaiseen ja kaakkoiseen lahteen. Averiaa ympäröi kulttuurimaisema, itärannalla ja Holmannokassa on myös metsämaata. Averiaan laskee Vihtijoki ja Sitinoja, järven lounaisrannalta lähtee Olkkalanjoki Hiidenveteen.

Averian lounaisosan Sahalahden rannalla toimi 1960-luvulle saakka saha, joka oli siirretty sinne Olkkalankosken kupeesta sisällissodan jälkeen. Averia oli 150 vuotta toimineen sahan tukkivarasto; järven pohjassa on edelleen uppotukkeja. Averia oli aikoinaan nykyistä laajempi: järven eteläosan Kouran luhta kuivatettiin viljelysmaaksi 1900-luvun alkupuolella.

Maa- ja metsätalous kuormittavat Averiaa, jonka happitilanne on useimmiten hyvä. Järven tilavuus on noin 4,5 miljoonaa kuutiometriä.

Averia (23.092.1.001) kuuluu Vihtijoen alaosan alueeseen (23.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Averia on Vihtijoen alaosan alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen alueen koillisia vakavesiä.

Averian lähijärviä ovat Lahnusta eli Kotojärvi idässä ja Moksjärvi koillisessa. Noin 750 metriä Averian koillisrannalta itään sijaitsee Kulppi, jonka korkeustaso on noin 53 metriä Averiaa ylempänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Averia, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3 4 5 6  Averia. Järviwiki. Viitattu 2.3.2021.
3. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 2.3.2021.