recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Käännösautomaatio** tarkoittaa tietokoneohjelman käännöksen ja siihen liittyvien toimintojen automatisointia: lähdekoodin käännös ohjelmiksi ja kirjastoiksi, binääritiedoston paketointi paketinhallintajärjestelmälle ja testaamisen automatisointi.

Historiallisesti varhainen käännösautomaatio on toteutettu makefile-tiedostojen avulla. Nykyisin automaatiota on kahta lajia:

* käännösautomaatiosovellus
	+ Työkalut kuten make, rake, CMake, MSBuild, Ant, Maven ja niin edelleen.
* käännösautomaatiopalvelin
	+ Verkkosovelluksen avulla ohjattava palvelinsovellus, joka toimii ajastetusti tai herätepohjaisesti; jatkuvan integraation palvelin on eräs käännösautomaatiopalvelimen tyyppi.

Käännösautomaation etuna on päivittäisten aikaa vievien ja itseään toistavien tehtävien vähentäminen. Käännösautomaatio on keskeinen osa jatkuvan integraation ja jatkuvan toimituksen kanssa, mutta itsenään se helpottaa standardoimaan ja poistamaan eroja käännöksistä sekä dokumentoimalla keskeisiä osia. Ohjelmointiympäristö voi tehdä osan asioista, mutta kehittäjien tietokoneet ovat erilaisia joka voi johtaa erilaisiin käännöksiin samasta koodista. Manuaalisesti tehdyt käännökset voivat olla puutteellisia kun uusimpien muutoksien haku unohtuu: automaatio varmistaa, että aina käytetään versiohallinnassa ja vain siellä olevia muutoksia. Yksikkötestaamisen suorittaminen voi jäädä ihmiseltä tekemättä.

Katso myös
----------

* GNU Autotools
* GNU Make

Lähteet
-------

* Clark, Mike (2004). *Pragmatic Project Automation: How to Build, Deploy, and Monitor Java Apps*. The Pragmatic Programmers.. ISBN 978-0974514031.
* Martin, Ken & Hoffman, Bill: *Mastering CMake : updated for CMake version 1.8*. Kitware, 2003. ISBN 1-930934-09-2. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Lahtinen, Kalle: Mittausohjelmiston testausmenetelmien kehitys *urn.fi*.  2014. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)
2. ↑  Build Automation: The Foundation of Your CI/CD Pipeline *sealights.io*. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)
3. 1 2 3  Joe Enos: Automated Builds: The Key to Consistency *infoq.com*.  2.1.2013. Viitattu 14.3.2022. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Build automation
**Saarijärvi** on kirkasvetinen järvi Juvan ja Mikkelin rajalla Etelä-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 10,2 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelin keskustasta on 16 kilometriä koilliseen. Järvi tunnettiin aikoinaan nimellä Remojärvi.

Maantiede
---------

Saarijärven eteläpuolisko on useiden haarautuvien niemien (Mustaniemi, Paloniemi, Lehtoniemi) ja saarten pirstoma. Eteläpuolisko on myös varsin matala, Mustaniemen ja Paloniemen välissä sijaitsee tosin 25 metrin syvänne. Järven keskiosan selkäveden syvin kohta on 29 metriä. Selkäveden vähintään 10 metriä syvän vyöhykkeen itäpuolella on useiden saarten etelä–pohjoissuuntainen jono. Laajimmat saaret (Lehtosaari, Vuohisaari, Heinäsaari) ovat yli hehtaarin kokoisia. Lännessä selkävesi rajautuu Hanhiniemeen, jonka länsipuolella sijaitsee lounaaseen työntyvä noin puolitoista kilometriä pitkä matalahko Hanhilahti. Noin kymmenesosa Saarijärvestä on vähintään 10 metriä syvä ja noin sadasosa vähintään 20 metriä syvä.

Saarijärven suurimmat saaret ovat usean kymmenen hehtaarin laajuiset Huihatsaari ja Lippalansaari selkäveden pohjoispuolella. Ne erottavat järven koillisen ja pohjoisen osan keskiosan selkävedestä. Pohjoiset osat ovat varsin matalia. Huihatsaari ja Lippalansaari ovat luonnonsuojelualuetta.

Saarijärven rannoilla on sekä metsämaata että peltoaukeita. Pientaloja on varsin tiheään. Järven eteläpuolitse kulkee valtatie 5. Saarijärven länsipuolinen Hanhijärvi (98,0 metriä mpy) laskee Hanhilahteen. Pohjoispuolinen Tihmas (94,7 metriä mpy) laskee Saarijärven pohjoisrannalle. Saarijärvi laskee kaakosta Myllylammen (86,9 metriä mpy) kautta Syysjärveen (86,4 metriä mpy).

Saarijärven vesitilavuus on 40 281 000 kuutiometriä.

Saarijärvi (04.163.1.001) kuuluu Saarijärven-Hanhijärven alueeseen (04.163), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Syysjärven valuma-alue (04.16) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Saarijärvi on Saarijärven-Hanhijärven alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajin on Hanhijärvi. Saarijärven-Hanhijärven alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.

Juvan Saarijärvi on kolmanneksi laajin Suomen yli 200:sta Saarijärvestä. Vesitilavuudeltaan se on kutakuinkin samankokoinen kuin neljänneksi laajin eli Suomussalmen Saarijärvi ja jonkin verran pienempi kuin viidenneksi laajin eli Jyväskylän ja Jämsän rajalla sijaitseva Saarijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Saarijärvi, vakavesi, Juva
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 30.9.2021.
3. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 30.9.2021.
4. ↑  Mikkelin ja Juvan rajamailla Remojärvellä oli eräs Suomen ensimmäisistä kaivoksista – Sen tarkkaa paikkaa ei tiedä kukaan Mediatalo Keskisuomalainen. Viitattu 30.9.2021.
5. ↑  Saarijärven - Hanhijärven alue (04.163). Järviwiki. Viitattu 30.9.2021.
6. ↑  Saarijärvi. Järviwiki. Viitattu 30.9.2021.
**Prisma-keskus** on Lohjalla, Laurin-ja Kauppakadun välissä sijaitseva ostoskeskus. Se on saanut nimensä se merkittävimmästä liikkeestä, Prismasta. Samassa rakennuksessa toimii myös Lohjan linja-autoasema.

Prisma-keskus avattiin 11. lokakuuta 2007. Hanketta suunniteltiin jopa 35 vuotta. Rakennuksen tieltä purettiin vuonna 1977 rakennettu linja-autoasema sekä pienempi liikerakennus. Se on poikkeava monesta Prisma-kaupasta, sillä se sijaitsee aivan kaupungin keskustassa, eikä sen laitamilla. Liikkeiden lisäksi siinä on noin parikymmentä asuntoa. Pysäköintipaikat sijaitsevat liiketilojen yläpuolella kahdessa kerroksessa ja katolla.

Liikkeet
--------

Ostoskeskuksen liikkeisiin lukeutuvat:

* Länsi-Uusimaan toimitus
* Ninki Sushi
* Life
* Prisma Parturi-kampaamo
* Silmäasema
* Elisa
* Kahvila Kuulas
* Hesburger
* Lohjan 1.apteekki
* Prisma
* Terveystalo

Lähteet
-------

1. ↑  Prisma - Lohja *www.prisma.fi*. Viitattu 8.9.2022.
2. ↑  Tänään avautuvassa Lohjan Prismassa on peräti 16 liikettä *ts.fi*.  10.10.2007. Viitattu 8.9.2022.
Piirros John Mandevillesta vuodelta 1459.
**Mandevillen matkat** on keskiaikainen matkakirja, jonka kirjoitti pseudonyymi Jean de Mandeville (oikea nimi ehkä Jean de Bourgogne) noin vuonna 1357. Teos oli kirjoitettu alun perin luultavimmin ranskaksi, ja se käännettiin ennen 1400-luvun loppua useille kielille. *Mandevillen matkoista* tuli keskiajan lopun luetuin maallinen teos, joka vaikutti merkittävästi länsimaisen maailmankuvan kehitykseen, vaikka sen tarinat olivatkin suurimmaksi osaksi keksittyjä.

Incipit 1497-painoksesta
John Mandeville väitti syntyneensä Englannissa. *Mandevillen matkojen* ensimmäinen osa vie hänet Britteinsaarilta Euroopan halki Pyhälle maalle. Teoksen toisessa osassa Mandeville matkaa ympäri maailmaa ja päätyy Kiinaan. Hän näkee lohikäärmeitä, koirankuonolaisia, amatsoneja ja kuvaa lopulta maallisen Paratiisin, vaikka ei itse niin pitkälle itään päässytkään.

Mandevillen kertomuksiin uskottiin aikanaan, mutta nyt niitä pidetään suurimmaksi osaksi keksittyinä. Kirjoittaja oli myös kopioinut lähteitä merkitsemättä aikaisempia matkakertomuksia, 600-luvun tietoteosta *Etymologiarum* ja 1250-luvun tietosanakirjoja *Speculum Historiale* ja *Speculum Naturale* sekä erityisesti Jean le Longin kokoamia ristiretkikuvauksia.

Maailmankuvauksensa lisäksi *Mandevillen matkojen* teemana on ihanteellisten yhteiskuntien esittely ja vertauskuvallinen selostus historian kulusta nykyhetkestä kohti lopun aikoja. Teos käännettiin heti kansankielelle englanniksi, ja se kirjoitettiin usein kursiivilla, mikä viittaa laajaan levinneisyyteen. Käsikirjoituksia on säilynyt yli 300. Kristoffer Kolumbus sai siitä vahvistuksen käsitykselleen maapallon ympäripurjehduksen mahdollisuudesta, ja kirjaan viittasi muun muassa Thomas More *Utopiassaan*.

Lähteet
-------

1. ↑  Mandeville, Jean de, Tietosanakirja osa 5, palsta 1727, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913
2. 1 2 3  Kostiainen, Auvo; Korpela, Katarina (toim.): *Mikä maa – mikä valuutta?*, s. 35–37. Turku: Turun yliopiston historian laitos, 1998.
3. 1 2  Peltonen, Antti: Kohti uutta paratiisia? Ritari Mandevillen vastaus 1350-luvun kristikunnan ongelmiin (PDF) (Yleisen historian lisensiaatintutkimus)  2007. Tampereen yliopisto.  Arkistoitu 7.4.2014. Viitattu 6.7.2012.

Kirjallisuutta
--------------

* Mandeville, John: *Sir John Mandevillen ihmeelliset matkat*. (The Travels of Sir John Mandeville, noin 1357.) Suomentanut Asmo Koste. Turku; Tampere: Savukeidas, 2013. ISBN 978-952-268-071-6.

Aiheesta muualla
----------------

* The Travels of Sir John Mandeville by Sir John Mandeville (Teos verkossa) Gutenberg-projekti. Viitattu 6.7.2012.
**Valkotöyhtötamariini** eli **töyhtötamariini** (*Saguinus oedipus*) on eteläamerikkalainen äärimmäisen uhanalainen kädellinen. Ne elävät Kolumbian luoteisosien metsissä 2–9 yksilön ryhminä. Valkotöyhtötamariineja kerätään lemmikeiksi ja niitä on myös käytetty laajalti eläinkokeissa. Ne lisääntyvät helposti myös tarhaoloissa, joten niiden maailmanlaajuisen suojeluohjelman kanta on elinvoimainen ja lähes tuhannen yksilön suuruinen.

Levinneisyysalue ja elinympäristö
---------------------------------

Valkotöyhtötamariini tavataan vain Kolumbian luoteisosassa Atrato-, Cauca- ja Magdalenajokien välisellä alueella. Laji elää levinneisyysalueensa eteläosissa kosteissa metsissä mutta pohjoisosissa myös kuivissa kesävihannissa metsissä.

Käyttäytyminen
--------------

Valkotöyhtötamariinit syövät hedelmiä, kukkia, mettä, maitaisnesteitä ja pieniä eläimiä. Tamariinit elävät laajennetuissa perheryhmissä, joissa on keskimäärin 2–9 jäsentä. Yleensä vain yksi pariskunta ryhmässä lisääntyy. Muut ryhmän jäsenet ovat niiden jälkeläisiä.

Suojelu ja uhat
---------------

Valkotöyhtötamariinin suurimmat uhat ovat elinympäristöjen tuhoutuminen ja lemmikkieläinkauppa. Global Forest Watchin datan perusteella lajin elinympäristöista tuhoutuu vuosien 2018–2036 välisenä aikana 30 prosenttia, sillä 2010-luvulla sopivien metsien kaataminen on kiihtynyt. Lemmikkieläinkaupan vaikutusta on vaikea arivoida, mutta takavarikoiden perusteella sekin on edelleen 2010-luvulla huomattavaa.

Valkotöyhtötamariini kuuluu EEP-ohjelman lajeihin, eli eurooppalaisissa eläintarhoissa lajista pidetään kantakirjaa ja sen lisääntymistä säädellään koordinaattorin antamien ohjeiden mukaan.

Valkotöyhtötamariini oli aiemmin suosittu koe-eläin, jolla on testattu muun muassa koliittia ja paksusuolen syöpää.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Rodríguez, V. Link, A. Guzman-Caro, D. Defler, T. R. Palacios, E. Stevenson, P. R. & Mittermeier, R. A: *Saguinus oedipus* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2021-1*.  2021. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 2.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Elo, Ulla & Koivisto, Ilkka ym. (toim.): *Maailman uhanalaiset eläimet - Osa 1: Nisäkkäät*, s. 253–255. Weilin+Göös, 1991. ISBN 951-35-4686-1.
3. 1 2  Korkeasaari: Valkotöyhtötamariini (archive.org)
4. ↑  Luonnontieteellinen keskusmuseo: Hatikan nimistöhaku 2006 (Arkistoitu – Internet Archive) Luettu 11.10.2010
5. ↑  Töyhtötamariini *Laji.fi*. Viitattu 2.4.2021.

Valkotöyhtötamariini

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Taksonitunnisteet |
| --- |
|  |
| Saguinus oedipus | 
* Wikidata: Q137528
* Wikispecies: Saguinus oedipus
* ADW: Saguinus\_oedipus
* ARKive: saguinus-oedipus
* BioLib: 32131
* BOLD: 211579
* CoL: 4TZC5
* ECOS: 8201
* EoL: 323908
* GBIF: 2436469
* iNaturalist: 43391
* IRMNG: 10228017
* ITIS: 572933
* IUCN: 19823
* MSW: 12100251
* NCBI: 9490
* Species+: 4999
* TSA: 15939

 |
|  |
| Simia oedipus | 
* Wikidata: Q122189166
* ZooBank: 906E175E-60AF-487B-A018-F9563E3F3D10

 |

 |
**Tuomo Santeri Salonen** (s. 20. huhtikuuta 1989 Espoo) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan on toiminut vuodesta 2010 lähtien Tom Andtbacka.

Salonen saavutti vuoden 2013 Kalevan kisoissa hopeaa sekä 800 metrin että 1 500 metrin juoksussa. Kalevan kisoissa 2016 hän sai pronssia 1 500 metrillä ja uusi pronssinsa Kalevan kisoissa 2017. Vuonna 2018 hän sai samalta matkalta hopeaa. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut 800 metrin juoksussa kultaa 2013 ja 2014, hopeaa 2012 ja pronssia 2010 ja 2015. 1 500 metrin juoksussa hän on saavuttanut hallissa hopeaa 2010, 2012, 2015 ja 2017 sekä jaetun pronssin 2014.

Vuonna 2013 Salonen edusti Suomea Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Dublinissa, jossa hän sijoittui 800 metrin juoksussa kolmanneksi.

Salonen on oikeustieteiden maisteri. Syksyllä 2020 hänet valittiin Suomen Urheiluliiton huippu-urheilun valmennuspäälliköksi. Vuonna 2023 Salonen siirtyi Kansainvälisen yleisurheiluliiton Athletics Integrity Unitin (AIU) Case Manageriksi.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

* 800 m: 1.49,39 (Lapinlahti 2014)
* 1 500 m: 3.46,38 (Oulu 2016)

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuomo Salonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).   Viitattu 23.7.2016
2. ↑  Tuomo Salonen SUL:n huippu-urheilun valmennuspäälliköksi *Yleisurheilu.fi*.  2.10.2020. Viitattu 2.10.2020.
3. ↑  Jani Tanskanen SUL:n General Manageriksi: Tämä ei ole yhden miehen show *Yleisurheilu.fi*.  16.3.2023. Viitattu 16.2.2024.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Vihtavuoren Pamaus r.y.** (**ViPa**) on vuonna 1934 perustettu urheiluseura Laukaan Vihtavuoresta. Sillä on harraste- ja kilpailutoimintaa jalkapallossa, jääkiekossa, kaukalopallossa, lentopallossa, painonnostossa, soudussa ja suunnistuksessa. Lisäksi seura järjestää kunto- ja lasten liikuntatapahtumia.

Vihtavuoren Pamauksen entisiin lajeihin lukeutuvat voimistelu, yleisurheilu, hiihto, pesäpallo, pyöräily, mäkihyppy, koripallo, uinti, ampumahiihto, kävely ja paini. Seuran menestyneimpiä urheilijoita ovat viestihiihdon olympiakultamitalisti ja MM-hopeamitalisti Sirkka Vilander ja maratonin EM-kultamitalisti Mikko Hietanen. Seuran urheilijat ovat saavuttaneet mitaleita myös SM- ja PM-tasolla.

Vihtavuoren Pamauksen jalkapallon miesten edustusjoukkue nousi kaudeksi 2011 Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Kakkoseen. Joukkue sijoittui sarjan C-lohkossa seitsemänneksi, mutta luopui kauden jälkeen sarjapaikastaan, joka siirrettiin Jämsänkosken Ilvekselle.

Seuran nimi viittaa Vihtavuoren valtion ruutitehtaaseen, joka rakensi Vihtavuoren urheilukentän ja tuki seuraa vuosikymmenten ajan.

Lähteet
-------

1. ↑  Vihtavuoren Pamaus r.y. *Yhdistysrekisterin tietopalvelu*. Helsinki:  Patentti- ja rekisterihallitus. Viitattu 14.2.2024.
2. ↑  Seurainfo Vihtavuoren Pamaus.  Arkistoitu 4.9.2010. Viitattu 19.11.2010.
3. ↑  Järjestöt Vihtavuoren Kyläyhdistys. Viitattu 19.11.2010.
4. ↑  ViPa Kakkoseen  4.10.2010. Vihtavuoren Pamaus. Viitattu 19.11.2010. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Nyt se on varmaa: Ilves pelaa jalkapalloa kakkosessa! *Jämsän Seutu*.  7.2.2012. Suomen Paikallissanomat.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 20.4.2012.
6. ↑  Valtion Ruutitehdas Vihtavuoren Kyläyhdistys. Viitattu 19.11.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Seuran sivusto

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Maaoikeus** (ruots. *jorddomstolen*, lyhenne MO) on Suomessa eräiden käräjäoikeuksien yhteydessä toimiva osasto, joka käsittelee riitoja ja valituksia, jotka aiheutuvat kiinteistötoimituksista, esimerkiksi lohkomisesta, halkomisesta tai rasitteen perustamisesta.

Itä-Uudenmaan käräjäoikeus toimii yhtenä Suomen maaoikeuksista.
Maaoikeuksina toimivat Etelä-Savon, Kanta-Hämeen, Lapin, Oulun, Pohjanmaan, Pohjois-Savon, Itä-Uudenmaan ja Varsinais-Suomen käräjäoikeudet.

Menettely maaoikeudessa muistuttaa käräjäoikeuden riita-asioiden menettelyä. Siinä on kuitenkin erityispiirteitä muun muassa siksi, että maaoikeus on jo muutoksenhakuinstanssi (sen käsittelemät asiat on jo kerran käsitelty kiinteistötoimituksessa). Tässä suhteessa maaoikeus rinnastuu hovioikeuteen. Erityissäännökset maaoikeudesta ovat kiinteistönmuodostamislain luvuissa 19–22. Muutoin sovelletaan käräjäoikeus- tai hovioikeussäännöstöä sen mukaan, mikä tilanteeseen parhaiten soveltuu.
Maaoikeuden tuomiosta ei valiteta hovioikeuteen, vaan korkeimpaan oikeuteen.

Ennen vuotta 2001 maaoikeudet olivat itsenäisiä erityistuomioistuimia. Ennen vuotta 1972 niiden nimenä oli maanjako-oikeus.

Käännösterminä
--------------

Käännösterminä "maaoikeus" voi viitata eri maiden tuomioistuimiin, joilla ei ole välttämättä mitään erityistä tekoa kiinteistöasioiden kanssa; esimerkiksi Viron *maakohus* ja Saksan *Landgericht* ovat yleisiä tuomioistuimia. Myös Suomessa toimi oma ylioikeus 1400-luvun alussa eli Turun maaoikeus (*landsrätt*).

Lähteet
-------

1. ↑  Lyhenneluettelo  25.4.2013. Kotimaisten kielten keskus.  Arkistoitu 15.3.2015. Viitattu 24.5.2013.
2. ↑  Arkistoitu kopioMaaoikeusasiat  9.7.2019. Oikeuslaitos, oikeus.fi.  Arkistoitu 4.12.2019. Viitattu 4.12.2019 (viitteen ajantasaistus).
3. 1 2  Kiinteistönmuodostamislaki 12.4.1995/554 (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Markkula, Markku: Oikeudenkäyntimenettely maaoikeudessa. Edilex 2007/10
5. ↑  Oikeuslaitos: Erityistuomioistuimet (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Hallituksen esitys Eduskunnalle maaoikeuksien lakkauttamisesta erityistuomioistuimina ja siihen liittyväksi lainsäädännöksi
7. ↑  Pentti Ahmas: Oikeudenkäynnin yhdenmukaistaminen 1800-luvulla, s. 59 (Arkistoitu – Internet Archive)
**Karnei Shomron** on juutalaissiirtokunta Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 713.

Israelin miehittämille alueille perustettuja siirtokuntia on pidetty kansainvälisen lain vastaisina ja siten laittomina, mutta Israel on torjunut tulkinnan. Geneven neljännen sopimuksen 49.6. pykälän mukaan v*altaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.* Israel kuitenkin katsoo ettei se ole karkottanut tai siirtänyt siviiliväestöään siirtokuntiin.

Maantiede
---------

Karnei Shomron sijaitsee Palestiinan Länsirannalla noin 20 kilometriä Kfar Saban kaupungista Israelissa itään.

Historia
--------

Karnei Shomronin perusti joukko siirtolaisia vuonna 1977. Ensimmäiset siirtolaiset asuivat väliaikaisissa asumuksissa, mutta myöhemmin heille rakennettiin pysyviä asuntoja. Oman kunnallisvaltuustonsa Karnei Shomron sai vuonna 1991. Toisen intifadan aikana nainen sai surmansa terrori-iskussa vuonna 2001 ja kolme teiniä vuonna 2002.

Väestö
------

Kirjat Arban asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 713. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 6 100. Monet siirtokunnan asukkaista ovat siirtolaisia englanninkielisistä maista.

Lähteet
-------

1. ↑  Martin Asser: Obstacles to Middle East peace: Borders and settlements *BBC News*. BBC. Viitattu 22.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  Genèven sopimus siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana 12 päivältä elokuuta 1949. *Finlex*.  Arkistoitu 5.3.2023. Viitattu 5.3.2023.
3. 1 2 3  Fred Skolnik ja Michael Berenbaum: *Encyclopaedia Judaica Volume 11 Ja-Kas*, s. 814. Thomson Gale, 2007. ISBN 978-0-02-865928-2. (englanniksi)
4. ↑  List of localities, in Alphabetical order (pdf) (Qarne Shomeron) Central Bureau of Statistics. Viitattu 22.2.2020. (englanniksi)
Elof Roschier
**Elof Roschier** (26. huhtikuuta 1903 Kotka – 6. elokuuta 1976) oli suomalainen sotilas tykistön aselajissa, arvoltaan kenraaliluutnantti vuodesta 1956. 

Roschier osallistui sisällissotaan 1918 valkoisten puolella. Hän valmistui kadettikoulusta 1923 ja Sotakorkeakoulusta 1937 (ye-upseeri 1942). Hän aloitti sotilasuransa Jääkäritykistörykmentissä nuorempana upseerina ja aliupseerikoulun johtajana 1923–1933. KTR 1:ssä hän toimi patterin päällikkönä sekä ye-upseerina 1934–1937. Kadettikoulussa hän opetti taktiikkaa vuonna 1938. 

Talvisodassa Roschier työskenteli toimistoesiupseerina puolustusministeriön taisteluvälineosastolla 1939–1940. Vuonna 1941 hän komensi Raskas Patteristo 3:a. Edelleen jatkosodassa ja Lapin sodassa hän komensi KTR 5:a toimien samalla divisioonan tykistökomentajana 1941–1944. Sodan jälkeen hän opetti tykistötaktiikkaa Sotakorkeakoulussa. Hän oli Tykistökoulun johtaja 1947–1953, operatiivisen osaston päällikkö pääesikunnassa 1954, päämajamestari 1954–1956 ja tykistön tarkastaja 1956–1963.

Ylennykset: vänrikki 1923, luutnantti 1925, kapteeni 1930, majuri 1939, everstiluutnantti 1941, eversti 1944.

Lähteet
-------

1. 1 2  Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1966, osa 7 p. 638
2. ↑  Tykistömuseo viitattu 4.9.2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑
4. ↑
**Tuomas Veikko Saikku** (22. joulukuuta 1906 Sääksmäki – 19. syyskuuta 1963 Valkeakoski) oli suomalainen agronomi, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä lokakuusta 1956 heinäkuuhun 1958.

Saikku kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1928. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1934 ja agronomiksi vuotta myöhemmin. Suurimman osan työurastaan Saikku toimi maanviljelijänä, mutta toimi myös muun muassa konsulenttina ja opettajana. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimittuaan Kangasalan kunnanvaltuustossa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.

Saikun vanhemmat olivat kouluneuvos ja kansanopiston johtaja Rufus Saikku ja Johanna Vilhelmiina Heikkilä. Saikku oli naimisissa Kerttu Marketta Pehu-Lehtosen kanssa vuodesta 1934 lähtien. Metsäneuvos Tapio Saikku ja diplomaatti Olavi Saikku olivat Tuomas Saikun veljiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  .aspx Tuomas Saikku *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
2. ↑  Kuka kukin on 1954, s. 744. Viitattu 1.3.2023
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 842. Viitattu 1.3.2023.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(24) | 
* Forsius
* Hakala (1954–1956)
* Hallberg
* Hamara
* Hetemäki
* Honkala
* Huttunen (1954–1956†)
* Innala
* Junnila
* Järvi
* Koivisto
* Kosola
* Leikola
* Pohjala
* Raipala
* Saariaho
* Saikku (1956–1958)
* A. Salminen
* M. Salminen (1956–1958)
* Saura
* Seppä
* Seppälä
* Tuuli
* Tuurna
* Wiherheimo
* Wirtanen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Society of United Irishmen** eli **United Irishmen** ("Yhdistyneet irlantilaiset") oli Irlannissa vuonna 1791 perustettu poliittinen järjestö, joka käynnisti vuoden 1798 kapinan.

Järjestö perustettiin lokakuussa 1791 Wolfe Tonen, James Napper Tandyn ja Thomas Russellin johdolla. Sen alkuperäisenä tavoitteena oli yhdistää Irlannin katoliset ja protestantit sekä saada aikaan katolisten emansipaatio ja parlamenttiuudistus Irlannissa. Brittiviranomaisten pyrkimykset lakkauttaa seura johtivat siihen, että se siirtyi maan alle ja radikalisoitui. Nyt yhtyneet irlantilaiset ottivat tavoitteekseen vallankumouksen ja Irlannin täyden itsenäisyyden sekä maan muuttamisen tasavallaksi. Järjestön johtajat pitivät huhtikuusta 1794 alkaen yhteyttä vallankumouksellisen Ranskan hallitukseen saadakseen sieltä apua, mikä kuitenkin pian tuli Englannin viranomaisten tietoon. Vallankumouksellista linjaa järjestössä edusti erityisesti Tone. Vuodesta 1796 toiminnassa oli mukana myös lordi Fitzgerald.

Ranskan laivasto yritti vuosina 1796–1797 kahdesti huonolla menestyksellä tehdä maihinnousun Irlannissa United Irishmenin kutsumana. Vuonna 1798 järjestö nostatti Irlannissa kapinan toivoen ranskalaisten tulevan avuksi. Vähäinen apu saapui kuitenkin liian myöhään ja kapina kukistettiin nopeasti. Sekä Fitzgerald että Tone vangittiin ja molemmat kuolivat pian vankilassa. Loput järjestön johtajista pakenivat Ranskaan, jossa he yrittivät turhaan puuhata uutta ranskalaista vapautusretkikuntaa Irlantiin.

Society of United Irishmenin innoittamana perustettiin Skotlantiin vastaavantyyppinen järjestö, United Scotsmen. Osa sen jäsenistä kuului samanaikaisesti kumpaankin järjestöön.

Lähteet
-------

1. 1 2  Society of United Irishmen (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 5.4.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1920), s. 1090 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 6.4.2014.
3. ↑  An Irishman’s Diary *The Irish Times*.  6.6.1997. Viitattu 5.5.2021. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Society of United Irishmen** Wikimedia Commonsissa
**Nikolai Mihailovitš Djakonov** (ven. Никола́й Миха́йлович Дья́конов, 10. huhtikuuta 1911 Ust-Vym – 21. marraskuuta 1982 Syktyvkar) oli komilainen näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja.

Nikolai Djakonov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Leningradin teatterikoulusta vuonna 1936 ja työskenteli sen jälkeen Komin draamateatterin näyttelijänä ja ohjaajana. Vuodesta 1945 lähtien hän toimi teatterin taiteellisena johtajana.

Djakonov kirjoitti ensimmäiset näytelmänsä Sergei Jermolinin kanssa 1930-luvun lopussa. Hänet muistetaan parhaiten huvinäytelmästä *Svad’ba pridanöjön* ("Häät myötäjäisineen", 1949). Anatoli Glebovin muokkaama venäjänkielinen versio *Svadba s pridanym* sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Näytelmää esitettiin eri kielillä 150 teatterissa Neuvostoliitossa sekä Tšekkoslovakiassa, Puolassa, Bulgariassa ja muualla Itä-Euroopassa. Sen pohjalta on tehty myös elokuva, jota on esitetty Suomessa nimellä *Lemmenkaruselli*.

Djakonov liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1941. Vuonna 1945 hän sai Komin ASNT:n kansantaiteilijan ja vuonna 1951 Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen.

Näytelmiä
---------

* *Kyrnyšjas* ("Korpit", Jermolinin kanssa, 1939)
* *Džudžyd zapan’* ("Syvä vastuu", Jermolinin kanssa, 1939)
* *Domna Kalikova* (Jermolinin kanssa, 1939)
* *Mužestvo* ("Rohkeus", Jermolinin kanssa, 1940)
* *Voina lunjasö* ("Sodan päivinä, Jermolinin kanssa, 1945)
* *Geroi* ("Sankari", 1945)
* *Svadba pridanöjön* ("Häät myötäjäisineen", 1949)
* *Kuim bagatyr* ("Kolme sankaria", 1960)
* *Ežva dorsa buket* ("Vytšegdajoen kukkakimppu", 1966)
* *Zarni medaljon* ("Kultainen medaljonki", 1971)

Lähteet
-------

1. ↑  Komi narodnyi artist Nikolai Djakonov *foto11.com*.  Arkistoitu 31.3.2017. Viitattu 31.3.2017. (venäjäksi)
2. ↑  *Komi sovetskije pisateli*, s. 487–489, 496–501. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 1968.
3. ↑  *Istorija komi literatury, tom 3*, s. 154. Syktyvkar: Komi knižnoje izdatelstvo, 1981.
4. ↑  Elonet *elonet.fi*. Viitattu 21.12.2011.
5. ↑  *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija, tom 8*, s. 567. Moskva: Sovetskaja entsiklopedija, 1972.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Tšekki

 |

 |
Kaksi Renfen S-730-mallista junaa lähellä Espanjan Zamoraa.
**Renfe** (*esp. **Re**d **N**acional de los **F**errocarriles **E**spañoles*) on vuonna 1941 perustettu Espanjan valtiollinen rautatieliikenneyhtiö. Yhtiö jaettiin vuonna 2005 kahdeksi erilliseksi liikelaitokseksi: rautatieverkoston rakentamisesta ja ylläpidosta vastaavaksi **ADIF**-liikelaitokseksi (***Ad**ministrador de **I**nfraestructuras **F**erroviarias*) ja rautatieliikennettä harjoittavaksi **Renfe Operadora** -liikelaitokseksi. Jälkimmäinen liikelaitos tunnetaan edelleen Renfe-nimellä. Espanjalaisissa kartoissa Renfe tarkoittaa yleisesti paikkakunnan rautatieasemaa.

Espanjan ennen vuotta 1988 rakennetuilla rautateillä on suurempi raideleveys kuin muualla Euroopassa. Syy tähän on Espanjan vaihtelevat pinnanmuodot. Ajateltiin, että leveämmät raiteet mahdollistaisivat suurempien höyrykoneiden käyttämisen vetureissa ja täten helpottaisivat mäkien nousemista. Tähän löydettiin ratkaisu muutamaa vuotta myöhemmin, mutta suurien muutoskustannusten välttämiseksi raiteet ja kalusto päätettiin jättää entiselleen.

Kaukoliikenteen lisäksi Renfe liikennöi Cercanías-lähiliikennejunaverkkoja Espanjan noin 10 suurimmalla kaupunkialueella. Madridissa lähiliikenteen junat joutuivat terrori-iskun kohteeksi 11. maaliskuuta 2004.

AVE-junat ja -radat
-------------------

*Pääartikkeli: AVE*
Espanjan suurnopeusjunajärjestelmä on nimeltään AVE (*Alta Velocidad Española*). AVE-rataverkon ensimmäinen osuus Madridin ja Sevillan välillä otettiin käyttöön vuonna 1992, jolloin Madrid oli Euroopan kulttuuripääkaupunki ja Sevillassa oli maailmannäyttely. Myöhemmin rataverkkoa on laajennettu niin, että vuonna 2015 verkon laajuus oli 3 100 kilometriä. 

Renfen AVE-junat kulkevat Madridista muun muassa Malagaan, Valenciaan, Valladolidiin ja Barcelonaan sekä Ranskan Marseille'hin.

Lähteet
-------

1. ↑  Madridin terrori-iskut *kaleva.fi*. Viitattu 11.01.2023.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Renfe**.
* Renfe
Paul von Rennenkampf vuonna 1914.
**Paul Georg von Rennenkampf** (ven. Павел-Георг Карлович Ренненкампф, *Pavel-Georg Karlovitš Rennenkampf*; 29. huhtikuuta (J: 17. huhtikuuta) 1854 Konuvere, Vironmaan kuvernementti – 1. huhtikuuta 1918 Taganrog) oli venäläinen kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa syksyllä 1914.

Rennenkampf liittyi armeijaan 19-vuotiaana ja kävi Nikolajevin yleisesikunta-akatemian Pietarissa vuosina 1879–1882. Sen jälkeen hänet nimitettiin pääesikuntaan ja hän yleni vuoteen 1900 mennessä kenraalimajuriksi. Siirryttyään ratsuväkeen hän osallistui Kiinan boksarikapinan kukistamiseen 1900–1901, jolloin hänen joukkonsa valtasivat Qiqiharin ja Kirinin. Venäjän–Japanin sodassa Rennenkampf komensi Transbaikalin kasakkadivisioonaa ja myöhemmin kolmatta siperialaista armeijakuntaa. Kenraali Aleksandr Samsonov arvosteli tuolloin hänen toimintaansa Mukdenin taistelussa. Vuodesta 1913 Rennenkampf toimi Vilnan sotilaspiirin päällikkönä.

Maailmansodan puhjetessa Rennenkampf nimitettiin komentamaan Venäjän ensimmäistä armeijaa, joka yhdessä Samsonovin toisen armeijan kanssa hyökkäsi Baltiasta Saksan Itä-Preussiin. Rennenkampfia arvosteltiin myöhemmin siitä, että hän ei tehnyt mitään, kun Saksan kahdeksas armeija löi Samsonovin joukot Tannenbergin taistelussa elokuussa 1914. Rennenkampf itse saavutti menestystä Gumbinnenin taistelussa elokuun puolivälissä, mutta kärsi tappion Masurian järvien taistelussa 9.–10. syyskuuta, minkä seurauksena Venäjän armeija joutui perääntymään kokonaan Itä-Preussista. Kun hän oli kärsinyt tappion myös Łódźin taistelussa marraskuussa 1914, hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä syytettynä epäpätevyydestä ja jopa maanpetoksellisuudesta (baltiansaksalaisen alkuperänsä vuoksi). Helmikuun vallankumouksen jälkeen Rennenkampfia vastaan nostettiin elokuussa 1917 syyte petollisesta toiminnasta. Vuonna 1918 bolševikit tarjosivat hänelle komentajan tehtävää puna-armeijassa. Kun hän kieltäytyi, hänet ammuttiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Paul von Rennenkampf (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 11.1.2014.
2. 1 2 3  *Nordisk familjebok* (1915), s. 1401 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.
3. 1 2  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1925), s. 1271 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 11.1.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Paul von Rennenkampf (englanniksi) Spartacus Educational
* Павел Карлович фон Ренненкампф (venäjäksi) (Hrono.ru)
* Ренненкампф Павел-Георг Карлович (venäjäksi) Русская армия в Первой мировой войне (Grwar.ru)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Herandin kalliopiirrokset** sijaitsevat Herandin Bakkossa Jondalin kunnassa Hordalandin läänissä Norjassa. Piirrosten motiivit sisältävät lähinnä maatalousväestön symboliikkaa. Ne ajoitetaan noin 1 100−500 eaa. eli pronssikaudelle. Ensimmäinen kirjallinen mainita kuvakentästä on vuodelta 1903.

Kuvakentässä on noin 150 kuviota. Ne esittävät veneitä, ihmishahmoja, uhrikuppeja, renkaita ja hedelmällisyyssymboliikkaa. Kentässä on harvinaisen paljon hedelmällisyysmagiaan viittaavia kuvia. 

Kuvakenttä sijaitsee Utneen vievän valtatien (riksvei 550) varrella Kalhagenissa noin 500 metriä itään Herandin satamalaiturista. Mariskarvetin mäellä on 85 kuviota käsittävä kenttä, josta tunnistetaan muun muassa laivoja, ihmishahmoja, jalanjälkiä, vesikuvioita, renkaita ja uhrikuppeja. Kuvioiden tulkinnat vaihtelevat elämänkaaresta uskontoon ja satoisuudesta aurinkorituaaleihin. Kuvia on tutkittu ja konservoitu vuodesta 1972 saakka ja edelleen löydetään uusia kuvioita. Piirrokset on ilmeisesti hakattu kallion pintaan metallityökaluilla tai kovia kivimateriaaleja käyttäen. Kuvakentän kuvioita on alettu hiljattain maalata niiden paremman erottumisen takia.

Aiheesta muualla
----------------

* Herandin kalliopiirrokset (Arkistoitu – Internet Archive)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: no:Helleristningene i Herand
**Salmenvuoren kalliomaalaus** sijaitsee Lappeenrannassa, sen länsipuolella olevassa Jängynjärven rannalla, Etelä-Karjalassa. Maalauksen arvioidaan olevan kivikautinen ja sen löysi Timo Miettinen vuonna 1980.

Kallio ja sen sijainti
----------------------

Jängynjärvessä on pohjois-eteläsuuntainen Lavosensalmi, jonka vedet virtaavat pohjoisesta Vetjanjärvestä ja jonka länsirannalla on näyttävä rantaan putoava pystykallio. Kallion itä-koilliseen aukeavassa seinämässä on kalliomaalaus, joka on varsinkin alaosastaan jäiden ja tukinuiton pahoin kuluttama. Kallio on selkeäpiirteinen ja pitkien yhtäjaksoisten halkeamien halkoma. Salmi on Väliväylällä ja Saimaan muinaisen *Kärenlammen lasku-uoman* varrella. Saimaa virtasi aikoinaan tätä kautta Suomenlahteen noin 400 vuotta.

Maalaus
-------

Maalauksia erottuu eri korkeudella ja viidessä eri kohdassa noin 25 metrin matkalla. Alimmat värikuviot ovat 1 metrin korkeudella ja ylimmät 3,5 metrin korkeudella veden pinnasta. Ne ovat pahoin kuluneita eikä kaikista kuvoista saa enää selvää, etenkin kun vielä jäkälä täplittää tiheästi kalliota. Maalauskohdat esitellään etelästä (vasemmalta) pohjoiseen.

Eteläisin maalattu kohta (A) sisältää muun muassa pystysuuntaisen ja renkaaseen päättyvän viivan, vaakaviivan ja katkelmallisen soikiopäisen ihmishahmon. Toinen kohde (B) sisältää kuvioyhdistelmän, jossa hirven takana seisoo ihminen. Oikealle katsova hirvi on 67 senttimetriä pitkä ja se on maalattu täyteisesti. Ihmisestä ja hirvestä erottuvat enää yläosat. Näiden lisäksi löytyy jäänteet soikiopäisestä ihmisestä ja toisesta tunnistamattomasta kuviosta.

Seinämän keskikohdassa noin 3,5 metrin korkeudella löytyy (C) venekuvio, jossa yhdeksän miehistön viivaa, ja epämääräinen väriläiskä. Kuvio on vaurioitunut vedenkorkeutta ja vuosilukua "1955" esittävän hakkauksen johdosta. Vielä oikealle mennessä (D) löytyy kaksi venekuvioparia, jotka ovat vain osittain näkyvissä. Toinen sijaitsee 1,6 metrin korkeudella ja sillä on vain himmeästi erottuva pari. Ne ovat 32 ja 37 senttimetriä pitkät. Selvemmässä veneessä on kuusi miehistön viivaa. Noin 3 metriä oikealle ja 3,3 metrin korkeudella on toinen venekuviopari (E), jossa toisessa on 8−9 miehistön viivaa. Veneiden pituudet ovat 50 ja 31 senttimetriä pitkät. Näiden lisäksi on ihmishahmon katkelma.

Lähteet
-------

* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Salmenvuori (Arkistoitu – Internet Archive)
* Luukkonen, Ismo: Salmenvuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Salmenvuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  30.11.1999. Museovirasto. Viitattu 17.8.2013.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Museovirasto: Salmenvuori
2. ↑  Muinaistaideyhdistys: Salmenvuori
3. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.132
4. 1 2 3 4  Luukkonen, Ismo: Salmenvuori
5. 1 2  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.231 (Liite III)
6. ↑  Lahelma, Antti: A Touch of Red, 2008, s.119 (Kirja II)
**Karlín** on kaupunkialue Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Hallinnollisesti se kuuluu Praha 8:n kaupunginosaan. Vuonna 2021 Karlínissa asui 12 261 asukasta.

Sijainti
--------

Karlín sijaitsee Vítkovin kukkulan ja Vltavan välissä lähellä Prahan uuttakaupunkia.

Historia
--------

Ensimmäinen maininta asutuksesta nykyisen Karlínin alueella on vuodelta 993, jolloin se mainittiin yhtenä Břevnovin luostarin omistuksista. Seuraavina vuosisatoina siellä harjoitettiin muun muassa viininviljelyä.

Läheisen Vltavan tulviminen on vaivannut Karlínin asukkaita useaan otteeseen vuosisatojen aikana. Suurimmat niistä ovat tapahtuneet vuosina 1432, 1890 ja 2002. Vuoden 1890 tulvassa kuolleille karlínilaisille on pystytetty muistomerkki Invalidovnan metroasemalle.

Hallinnollisesti itsenäinen Karlín perustettiin vuonna 1817 silloiseen Itävallan keisarikuntaan kuuluneen Prahan ensimmäiseksi esikaupunkialueeksi. Toisin kuin muut nykyisen Prahan keskustan alueet, valtaosa nykyisestä Karlínista rakennettiin ruutukaavan mukaisesti verrattain lyhyessä ajassa.

Teollistumisen tuoman väestönkasvun myötä Karlín korotettiin virallisesti kaupungiksi vuonna 1902. Itse Prahaan se liittyi vasta 1922 neljä vuotta Tšekkoslovakian itsenäistymisen jälkeen.

Väestö
------

**Asukasmäärän kehitys**| 

| Vuosi | Asukkaita | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1869 | 13 384 |
| 1880 | 17 250 | +28,89% |
| 1890 | 19 540 | +13,27% |
| 1900 | 21 555 | +10,31% |
| 1910 | 24 230 | +12,41% |
| 1921 | 25 051 | +3,388% |
| 1930 | 24 002 | –4,19% |
| 1950 | 21 779 | –9,26% |
|

 | 

| Vuosi | Asukkaita | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1961 | 22 547 | +3,53% |
| 1970 | 21 246 | –5,77% |
| 1980 | 17 241 | –18,85% |
| 1991 | 14 240 | –17,41% |
| 2001 | 12 326 | –13,44% |
| 2011 | 11 161 | –9,45% |
| 2021 | 12 261 | +9,86% |
|

 |
|  |

Lähde:

Lähteet
-------

1. 1 2  Basic data by municipality parts (unit) of selected AD MEP Czech statistical office. Viitattu 16.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Karlín – první pražské předměstí *Praha Neznámá*.  17.9.2015. Viitattu 16.2.2024. (tšekiksi)
3. 1 2  Karlín *Praha Neznámá*.  17.9.2015. Viitattu 16.2.2024. (tšekiksi)
4. ↑  Hlavní město Praha Czech statistical office. Viitattu 16.2.2024. (tšekiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Karlín** Wikimedia Commonsissa
**Antti Olavi "Olli" Korhonen** (9. tammikuuta 1911 Raahe – 3. elokuuta 1992 Hattula) oli suomalainen kenraaliluutnantti.

Korhosen isä oli tunnettu vasemmistolainen, joka oli ollut poliittisena vankina Tammisaaren pakkotyölaitoksessa. Korhosen ensimmäinen puoliso 1938–1978 oli Kerttu Ingberg. Heidän poikansa Lauri Korhonen (1938–2012) oli everstiluutnantti.

Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi Raahen keskikoulusta 1931 ja valmistui Kadettikoulusta 1934 ja Sotakorkeakoulusta 1947 (ye-upseeri 1949). Hän aloitti sotilasuransa PPP 1:ssä sekä Joensuun rajavartiostossa nuorempana upseerina 1934–1940. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä Erillinen pataljoona 12:ssa sekä ye-upseerina ja pataljoonankomentajana. Jatkosodan alkaessa hän toimi JR 30:ssä pataljoonankomentajana 1941–1943 sekä Rajajääkäripataljoona 4:n komentajana 1943–1944. Kesällä 1944 hän joutui Tulemajoella sotavangiksi. Hän oli tuolloin majuri ja siten jatkosodan korkea-arvoisin suomalainen sotavanki. Hän pääsi palaamaan kotiin jo saman vuoden jouluksi.

Sodan jälkeen Korhonen johti raja-aliupseerikoulua 1945–1947 ja 1949–1953. Kainuun rajavartioston esikuntapäällikkönä hän oli 1947–1949. Rovaniemen sotilaspiirin päällikkönä hän toimi 1953–1955. Kymen jääkäripataljoonaa hän komensi 1955–1957. Reserviupseerikoulun johtajana hän toimi 1957–1961. Panssariprikaatia Korhonen komensi 1961–1965. 2. divisioonan komentajana hän toimi 1965–1966. Uransa päätteeksi hän komensi Pohjois-Suomen sotilaslääniä 1966–1971. 

Ylennykset: vänrikki 1934, luutnantti 1936, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1953, eversti 1957, kenraalimajuri 1961, kenraaliluutnantti 1965.

Lähteet
-------

1. 1 2  Jaana Laitinen: Kuolleita: Kenraaliluutnantti Olli Korhonen (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 12.8.1992. Viitattu 23.5.2018.
2. ↑  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 307. Korhonen, Lauri Olavi. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
3. ↑  Kuka kukin on 1978. Projekt Runeberg
**Pidot** (m.kreik. Συμπόσιον, *Symposion*) on Ksenofonin kirjoittama sokraattinen dialogi, joka kuvaa Sokrateen ja hänen ystäviensä keskustelua päivällisellä, jonka rikas Kallias III tarjosi Autolykokselle, Lykonin pojalle. Kallias oli Marathonin taistelussa taistelleen valtiomies Kallias II:n pojanpoika.

Sisältö
-------

Siinä missä Platonin *Pidot* kuvaa enemmän pitkiä rakkauden ylistykseksi pidettyjä puheenvuoroja, Ksenofonin versiota hallitsevat sanavalmiit repliikit. Sokrateen ja Kalliaksen välille kehkeytyy sanakilpailu, ja jokaista pitoihin osallistuvaa pyydetään kuvailemaan taitoa, josta on kaikkein ylpein. Kaikki vastaukset ovat leikkisiä ja paradoksaalisia: esimerkiksi Sokrates ylpeilee parittamisen taidetta koskevilla tiedoillaan.

Tarina huipentuu kun Sokrates ylistää Kalliaan rakkautta nuoreen Autolykokseen. Puhe parodioi tai jäljittelee Platonin *Pidoissa* ja *Faidroksessa* olevia erotiikkaa ylistäviä puheita, mennen niin pitkälle että ehdottaa kokonaista rakastajien armeijaa. 

Useita Platonin ja Ksenofonin teoksia kääntänyt Henry Graham Dakyns uskoi, että Platon tunsi Ksenofonin teoksen ja että se vaikutti häneen omaan versioonsa pidoista. Silti läpi 1900-luvun suurin osa tutkijoista piti Ksenofonin viittausta rakastajien armeijaan merkkinä siitä, että Ksenofon oli perustanut teoksensa Platonin teokseen. Myöhemmin tutkijat ovat kuitenkin katsoneet, että Sokrateen pitkä puhe sisältää myöhempiä lisäyksiä, ja siksi mielipiteet ovat jakautuneet sen suhteen, kumpi kilpailevista kirjailijoista kirjoitti ensimmäisenä sokraattisista pidoista.

Kirjallisuutta
--------------

### Suomennos

* Ksenofon: *Pidot*. Teoksessa *Sokrates*. Suomennos ja selitykset Pentti Saarikoski. Helsinki: Otava, 1960.

### Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

* Xenophon: *Symposium*. Teoksessa *Xenophon’s Works*. Volume IV: Memorabilia and Oeconomicus. Symposium and Apologia. Loeb Classical Library. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.

Aiheesta muualla
----------------

* Xenophon: *The Symposium* Käännös Henry Graham Dakyns. Project Gutenberg (englanniksi)
**Mamman Jiya Vatsa** (3. joulukuuta 1940 – 5. maaliskuuta 1986) oli nigerialainen poliitikko, sotilasarvoltaan kenraalimajuri. Hän toimi maataan hallinneen sotilasneuvoston jäsenenä ja liittovaltion pääkaupungin (Abujan) asiain ministerinä. Kenraalimajuri Ibrahim Babangidan johtama hallitus teloitutti hänet syytettynä sekaantumisesta vallankaappaushankkeeseen.

Mamman Vatsa oli myös lahjakas runoilija ja kirjailija. Häneltä on julkaistu kahdeksan aikuisten- ja yksitoista lastenrunokokoelmaa. Hän käsitteli teoksissaan tavallisten ihmisten elämää esimerkiksi pidgin-kielisessä kokoelmassaan *Tori for geti bow leg* (1981), hausankielisessä kulttuurillisessa kuvakirjassaan *Bikin Suna* ja kuvitetussa tarinakirjassaan *Stinger the Scorpion* (1979). Vatsa edisti ja tuki taiteita maassaan muun muassa järjestämällä kirjoittamistyöryhmiä sotilastovereilleen ja näiden lapsille, ja sai heidän teoksiaan julkaistuiksi. Hän myös avusti Children's Literature Association of Nigeriaa (Nigerian lastenkirjallisuusyhdistys) lahjoituksin, rakennutti Association of Nigerian Authorsille (Nigerian kirjailijayhdistys) kirjailijakylän ja isännöi sen vuosittaisia konferensseja.

Teoksia
-------

* Back Again at Wargate (1982)
* Reach for the Skies (1984)
* Verses for Nigerian State Capitals (1973)

Lähteet
-------

* A list of Mamman Vatsa's Publications (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* The Vatsa Conspiracy (englanniksi)
* A Profile of Mamman Vatsa (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Uittovuoren kalliomaalaus** sijaitsee Keski-Suomessa Laukaassa Kynsiveden ja Leivonveden välisen Paanalansaaren luoteisosassa lähellä Hankasalmen rajaa ja Kaivannon kanavasta 900 m koilliseen. Saari on Lievestuoreelta noin 14 kilometriä pohjoiseen. 

Maalauksen on ilmoittanut tutkijoille Pekka Pitkänen vuonna 1999 ja kuviot kävi tarkastamassa Timo Sepänmaa samana vuonna. Maalaus sijaitsee Uittovuoren länsiseinämässä noin 10-11 metriä veden pinnan yläpuolella olevalla kallioterassilla. Kuviot ovat pystykallion seinämässä 36×60 senttimetrin alalla. Kuviot on vaikeaa erottaa taustaväristään. Samalla terassilla on toisessakin kohdassa jäämiä punaväristä, jolle saattaa olla myös luonnollinen selitys. 

Kalliossa syvät kuluneet pystyhalkeamat, joiden väissä maalauksen merkit ovat. Kyseessä on haalistunut kolmen kuvion maalaus, joka on tyyliltään poikkeuksellinen. Kolmen pystyviivan alla on pyörylä ja sen oikealla puolen erikoinen kuvio, joka on tulkittavissa sarvipäiseksi ihmishahmoksi. Ihmishahmon korkeus on 25 senttimetriä. Ihmisen jalat koskettavat kaarevina kantapäistään toisensa ja kädet ovat kaarevina kuin nyrkit lanteilla. Pää näkyy epäselvästi, mutta oikeanpuoleinen korva tai sarvi näkyy.

Katso myös
----------

Seuraavat maalaukset ovat samalta alueelta tämän maalauksen kanssa:

* Toussunlinnan kalliomaalaus
* Saraakallion kalliomaalaukset
* Hakavuoren kalliomaalaus
* Ison Kuhajärven kalliomaalaus

Lähteet
-------

* Kivikäs, Pekka: *Kallio, maisema ja kalliomaalaus*, s. 75. Jyväskylä: Minerva, 2005. ISBN 952-5478-61-0.
* Lahelma, Antti: *A Touch of Red: Archaeological And Ethnographic Approaches To Interpreting Finnish Rock Paintings*, s. 235. väitöskirja julkaistu sarjassa Iskos 15. Vaasa: The Finnish Antiquarian Society, 2008. Teoksen verkkoversio. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Muinaistaideyhdistys: Uittovuori[vanhentunut linkki]
* Luukkonen, Ismo: Uittovuori
* Muinaisjäännösrekisteri: Uittovuoren kalliomaalaus *Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi*.  20.9.2004. Museovirasto. Viitattu 26.11.2012.

### Viitteet

1. 1 2  Museovirasto: Uittovuori
2. 1 2  Luukkonen, Ismo: Uittovuori
3. ↑  Muinaistaideyhdistys: Uittovuori
4. ↑  Kivikäs, Pekka: Kallio, maisema ja kalliomaalaus, 2005, s.75

Aiheesta muualla
----------------

* Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry.  Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
* Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia