recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Farasan-saaret** (arab. جزر فرسان‎, *Juzur Farasān*) on Saudi-Arabiaan kuuluva saaristo Punaisellamerellä.

Maantiede
---------

Rantaa Farasan-saarilla.
Farasan-saaret sijaitsevat Saudi-Arabian etelärannikolla Punaisellamerellä. Saaristoon kuuluu 84 saarta ja ne sijaitsevat noin 40 kilometrin ppäässä manteresta.

Farasan-saarten asumattomat saaret ovat nykyisin osa luonnonsuojelualuetta. Alueella tavataan useita eri lintulajeja, joihin lukeutuvat esimerkiksi suomutropiikkilintu, valkosilmälokki, pikkutiira ja luolakahlaaja. Saarilla tavataan myös vuorigasellia.

Historia
--------

Farasan-saarten nimi on johdettu Banu Farasan-nimisestä heimosta, joka on asuttanut Farasan-saarten ja Jemenin Tihaman aluetta. Perinteen mukaan he polveutuvat Taghlib-heimosta, mutta heidät on liitetty myös Himyarin kuningaskuntaan. Heimo oli aikanaan kristitty ja saarilla oli aikanaan kirkkojen raunioita. Banu Farasan tunnettiin sodistaan Banu Madjid-heimoa vastaan, minkä lisäksi he kävivät kauppaa Etiopiassa.

Periplus ei mainitse Farasan-saaria, mutta sittemmässä teoksessa Farsan-saarten (*Φαρδαν*) kerrotaan osallistuneen kristittyjen tekemään sotaretkeen Jemenissä lähettämällä heidän tuekseen seitsemän laivaa. Strategisen sijaintinsa takia saaret valloitettiin sittemmin useampaan otteesen. Vuonna 1506 saapuivat egyptiläiset ja hieman myöhemmin niiden valtaamista harkitsivat Afonso de Albuquerquen johtamat portugalilaiset. Sittemmin saaria hallitsivat osmanit ja heidän jälkeensä idrisidit. Jemenin hallitsijat vaativat saaria ajoittain itselleen, mutta lopulta ne päätyivät idrisidien maiden mukana Saudi-Arabialle.

Lähteet
-------

1. 1 2  Farasan Islands Saudi Wildlife Authority.  Arkistoitu 24.2.2020. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
2. ↑  C. R. Thouless, K. Al Bassri: Taxonomic status of the Farasan Island gazelle (Volume 223, Issue 1) *Journal of Zoology*.  1991. Viitattu 24.2.2020. (englanniksi)
3. 1 2  B. Lewis, Ch. Pellat ja J. Schacht: *Encyclopaedia of Islam, Volume II (C-G)*, s. 787-788. BRILL, 1998. ISBN 9789004070264. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee koulua Kotkassa. Korkeakosken koulu on myös Juupajoella.*
Korkeakosken koulun vanhin puurakenteinen koulurakennus.
**Korkeakosken koulu** on Kotkassa Korkeakosken kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa toimivat vuosiluokat 1–6. Koulun oppilasmäärä on 210 (vuonna 2009).

Historia
--------

Kymin kunnan Korkeakosken koulu aloitti toimintansa vuonna 1909 Kierikkalan kylässä Kymijoen Korkeakoskenhaaran länsipuolella. Oma puurakenteinen koulurakennus Kymijoen itäpuolelle Korkeakosken kylään valmistui vuonna 1911. Samalle tontille puukoulun kanssa valmistui vuonna 1935 kivirakenteinen koulurakennus ja vuonna 1955 niin sanottu pahvikoulu. Koulurakennuksista vanhimmassa eli puukoulussa toimii nykyisin päiväkoti, mihin tarkoitukseen rakennus peruskorjattiin vuonna 2005.

Korkeakosken koulun perustamiseen vaikutti koululaisten pitkä matka Helilään asti kouluun. Koulupiiriin kuuluivat Korkeakosken, Eskolan, Kierikkalan ja Laajakosken kylät. Korkeakosken koulun perustamisen jälkeen koulupiirin pohjoisosiin perustettiin myöhemmin Pernoon ja Kymin (alun perin Kankaan) koulut, joiden oppilaat tulivat Laajakosken, Peippolan ja Pernoon kylien alueelta. Näiden koulujen lakkauttamisen jälkeen oppilaat käyvät taas Korkeakosken koulua lukuun ottamatta Kymijoen länsipuolella sijaitsevaa Pernoon kylää, jonka oppilaat käyvät Jäppilän koulua.

Koulun ensimmäinen opettaja oli Manta (Mandi Kotiranta). Mantaa pidettiin hyvänä opettajana, hän piti luokan aina hyvässä järjestyksessä. Mantalle oli tärkeää että pulpetissa on aina oikea järjestys; vasemmassa ylänurkassa oli palttinen nenäliinä, jota ei saannut käyttää. Oikeassa ylänurkassa oli mustekynän terän pyyhin, joka oli askarreltu itse. Vasemmassa alanurkassa oli Porvoon öljyväriliiturasia, jossa oli kuusi lyhyttä ja kovaa väriä. Oikeassa alanurkassa oli 20 cm pituinen puinen viivotin.

Lähteet
-------

* Korkeakosken koulun kotisivut.

### Viitteet

1. 1 2  Eija Anttila: Kouluremontit lisävalmisteluun.  *Kymen Sanomat*, 15.8.2012, s. 4.
**Mauno Isola** (22. syyskuuta 1889 Hausjärvi – 17. huhtikuuta 1945 Riihimäki) oli suomalainen maanviljelijä ja joululaulun Me käymme joulun viettohon sanoittaja.

Mauno Isola kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1910 ja aloitti sen jälkeen opinnot Helsingin yliopiston maatalous- ja metsätieteellisessä tiedekunnassa tähtäimessään agronomin tutkinto. Lupaavasti alkaneet opinnot keskeytyivät Maunon isän yllättävään kuolemaan vuonna 1914, jolloin pojan oli palattava kotiin ja otettava kotitilan johtaminen käsiinsä.

Mauno Isola omisti Isolan kartanon Riihimäen Arolammin kylässä. Hän harrasti runojen kirjoittamista ja musiikkia ja oli opiskeluaikanaan jäsenenä Ylioppilaskunnan Laulajissa, jossa hän lauloi toista tenoria, ja vuodesta 1926 helsinkiläisessä Laulu-Miehet -mieskuorossa. Vuonna 1933 Isola näytti kirjoittamiaan jouluaiheisia runoja kuoron uudelle johtajalle maisteri Martti Turuselle. Yksi runoista oli nimeltään *Me käymme joulun viettohon* ja tämän runon Turunen sävelsi vuonna 1934. 

Laulu *Me käymme joulun viettohon* kertoo vertauskuvallisesti siitä, kuinka joulun sanoma, Jeesus-lapsen syntymä, jää huomaamatta joulun kaupallisuuden keskellä; *"laps' hankeen hukkuu, unhoittuu"*. On mielenkiintoinen sattuma, että tasan 20 vuotta laulun säveltämisen jälkeen, joulun alla 1954, pilapiirtäjä Kari Suomalainen julkaisi *Helsingin Sanomissa* puhuttelevan piirroksen *Joulukatu*. Siinä Aleksanterinkadun varrella porttikäytävässä seisova Jeesus on vain kuokkavieraana omissa syntymäpäiväkesteissään.

Isolan muista runoista on lisäksi rehtori Matti Nikunen säveltänyt viisi rakkausrunoa Arolampi-yksinlaulusarjaksi vuonna 1999. 

Mauno Isola oli vuodesta 1916 naimisissa Toini Pätiälän kanssa. He olivat tutustuneet Rautajärven kartanossa Luopioisissa Isolan suorittaessa siellä opintoihinsa kuuluvaa harjoittelua. Heidän tyttäriänsä olivat kuvaamataidon opettaja, näytelmäkirjailija Irma Airisto ja tekstiilisuunnittelija, taiteilija Maija Isola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Reijo Pajamo: *Taas kaikki kauniit muistot: joululaulujen taustat ja tarinat*, s. 81–83. Porvoo-Helsinki: WSOY, 1982. ISBN 951-0-11444-8.
2. 1 2  Kauneimpien joululaulujen taustatietoja (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑  Cdon.com : Viisi yksinlaulua - Arolampi laulusarja
4. ↑  Riihimäkeläiskirjailijoita : Irma Airisto (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mauno Daniel Kajamaa** (vuoteen 1929 *Cajander*, 2. elokuuta 1907 Leppävirta – 23. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori ja Maanmittaushallituksen kartastotöiden osaston topografisen toimiston ja kivipainon pitkäaikainen johtaja, joka tunnetaan erityisesti Suomen peruskartoituksen uudistajana.

Saatuaan vuonna 1938 nimityksen Maanmittaushallituksen topografisen toimiston johtajaksi Kajamaa kiinnitti huomiota siihen, että laitoksen eri yksiköt valmistivat lähes toisistaan riippumatta kahta 1:20 000 -mittakaavaista karttaa: pitäjänkarttaa ja topografista karttaa. Kajamaa otti tehtäväkseen näiden yhdistämisen, ja keväällä 1943 häneltä ilmestyi julkaisu *Topografisen kartoituksen perusteista erityisesti Suomen oloja silmälläpitäen*, joka vuonna 1944 hyväksyttiin hänen väitöskirjanaan tekniikan tohtorin tutkintoa varten. Tuloksena työstä oli aiemmat pitäjänkartan ja topografisen kartan yhdistävä nykyaikainen suomalainen peruskartta, jonka valtakunnallinen tuotanto tarvittavien lisäselvitysten jälkeen alkoi Kajamaan johdolla vuonna 1949. Koko Suomi saatiin kertaalleen kartoitettua elokuussa 1975, vain muutama kuukausi Kajamaan kuoleman jälkeen.

Työssään Kajamaa sai tukea muun muassa Maanmittaushallituksen pääjohtajana vuosina 1929–1950 toimineelta Väinö Ahlalta.

Lähteet
-------

* Harju, Erkki-Sakari (toim.): *Mauno Kajamaa. Suomen kartoittaja*. Helsinki: Suomen kartografinen seura, 2008. ISBN 978-952-92-4831-5.
* Niemelä, Osmo: Mauno Kajamaa – 1907–75 – arvostettu kartografi  26.1. 2007. Suomen kartografinen seura. Viitattu 11.10.2009. [vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑  Harju 2008: 8, 158-159; Niemelä 2007: 2.
2. ↑  Harju 2008: 8.
3. ↑  Niemelä 2007:2.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Mauno Sakari Hermunen** (s. 26. maaliskuuta 1988 Vantaa) on suomalainen supermotokuljettaja.

Hermunen voitti vuonna 2013 Supermoton maailmanmestaruuden. Kausilla 2012 ja 2014 hän ajoi MM-hopealle ja kaudella 2010 MM-pronssille.

Ura
---

Hermunen aloitti motocrossin ajamisen kolmevuotiaana. Lopullisesti hän siirtyi crossista supermotoon vuonna 2007, ja seuraavana vuonna ajoi jo uransa ensimmäiset MM-osakilpailut.

Maailmanmestaruutensa jälkeen syyskuussa 2013 Hermunen ilmoitti aikovansa siirtyä ajamaan joukkuekilpailuissa Bulgarian lipun alla. Syyksi hän kertoi Suomen moottoriliiton taloudellisen tuen puutteen. Saman vuoden lokakuussa Hermunen sai Bulgarian passin, jolloin Suomen moottoriurheiluliitto antoi hänelle starttiluvan Bulgarian joukkueessa. Vuoden 2013 joukkueiden MM-kilpailussa Bulgaria sijoittui toiseksi. Vuoden 2014 joukkueiden MM-kilpailussa Hermunen ajoi Suomen joukkueessa, joka sijoittui neljänneksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Mauno Hermunen ajoi maailmanmestariksi *YLE Urheilu*.  22.9.2013. Viitattu 3.10.2013.
2. ↑  Aho, Kari: Hermunen saavutti MM-hopeaa - Kingelin ajoi EM-kultaa ja Klem -pronssia *Bike*.  14.9.2014.  Arkistoitu 23.9.2015. Viitattu 14.10.2014.
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ranta, Jarno: Suomalainen maailmanmestari vaihtaa kansalaisuutta – "Mä olen katsonut pelleilyä tarpeeksi kauan" *YLE Urheilu*.  23.9.2013. Viitattu 3.10.2013.
5. ↑  Mitä ihmettä - suomalainen maailmanmestari vaihtoi Bulgarian paitaan *Iltalehti*.  3.10.2013. Alma Media Suomi Oy. Viitattu 3.10.2013.
6. ↑  Ala-Kivimäki, Petteri: Mauno Hermusta kiusattiin MM-kisassa: "Ei mitään maanpetturuusjuttua" *HS.fi*.  6.10.2013. Viitattu 14.10.2014.
7. ↑  von Bell, Clas: Suomen supermoto-joukkue niukasti mitaleitta *Uusi Suomi*.  12.10.2014. Viitattu 14.10.2014.
**Mauno Arvo Daniel Kuusla** (vuoteen 1935 **Granlund**; 21. marraskuuta 1931 – 29. tammikuuta 2013) oli suomalainen kuvaaja.

Kuuslan isä oli näyttelijä Arvo Kuusla ja äiti näyttelijä Irja Kuusla. Hänen veljensä oli näyttelijä Matti Kuusla. Mauno Kuusla aloitti elokuva-alalla jo lapsena esiintyen yhdessä äitinsä ja veljensä kanssa elokuvassa *Suomisen Olli rakastuu* (1944). Hän työskenteli Suomen Filmiteollisuuden tuotannoissa lähinnä kamera-assitenttina sekä myöhemmin televisiotuotannoissa kuvaajana.

Hänet tunnetuimpia töitään ovat kuvaus elokuvassa *Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut* (1969) ja kuvaus televisiosarjassa *Hukkaputki*.

Kuusla on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  Mauno Arvo Daniel Kuusla *fi.billiongraves.international*. Viitattu 14.4.2021. (englanniksi)
2. ↑  Arvo Kuusla *elonet.fi*. Viitattu 28.3.2016.
3. ↑  Mauno Arvo Daniel Kuusla 1931-2013 *Hautahaku*.  Arkistoitu 8.3.2023. Viitattu 8.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Mauno Kuusla Elonetissä.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ritva
* Elonet

 |

 |
**Manik Sarkar** (s. 22. tammikuuta 1949 Udaipur) on intialainen poliitikko. Hän toimi Tripuran pääministerinä vuosina 1998–2018 edustaen Intian marxilaista kommunistista puoluetta (CPI(M)). Hänet tunnettiin Intian köyhimpänä osavaltiopääministerinä, koska hän maksoi koko palkkansa puolueellensa ja sai vastineeksi vähäisen kuukausikorvauksen. Pääministerikautensa jälkeen hän on jatkanut Tripuran oppositiojohtajana.

Sarkar opiskeli 1960-luvulla kauppatieteitä Agartalassa. Hän kiinnostui kommunismista naxaliitti-liikehdinnän seurauksena ja liittyi vasemmistolaiseen Students Federation of India -opiskelijajärjestöön. Hän liittyi CPI(M)-puolueeseen muutamaa vuotta myöhemmin ja voitti vuonna 1980 paikan Tripuran osavaltioparlamentissa. Hänestä tuli osavaltion pääministeri vuonna 1998. Hänen mukaansa hän lupasi puolueeseen liittyessään elävänsä vaatimattomasti, minkä vuoksi hän lahjoitti saamansa palkan aina puolueelle, joka elätti hänet. Tripuran oppositio on toisinaan kyseistänyt pääministerinsä köyhyyden. Esimerkiksi kongressipuolueen Sudip Roy Barman on arvioinut Sarkarin vaatetuksen hintaa sekä huomauttanut, että vaikka hän olisikin oikeasti köyhä olisi hänen lähipiirinsä silti "täynnä varkaita". Hänen virkakautensa päättyi vasta kaksikymmentä vuotta myöhemmin, jolloin CPI(M) hävisi Tripuran osavaltiovaaleissa. Vaalien voittaja oli Intian kansanpuolue (BJP) ja sen liittolaispuolue Indigenous People's Front of Tripura. Sarkarin tappion myötä kommunistien 25 vuotta kestänyt valtakausi Tripurassa päättyi.

Sarkar on syyttänyt kansainvälisiä yrityksiä, jotka pyrkivät saamaan osansa Intian markkinoista, kommunismin suosion vähenemisestä Intiassa. Hänen mukaansa kansainväliset yritykset hyväksikäyttävät mediaa kommunismin maineen pilaamisessa. Hävittyään Tripuran osavaltiovaaleissa 2018 hän syytti tappiostaan rahavaltaa ja mediaa, jotka työskentelivät häntä vastaan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Profile of shri Manik Sarkar *Tripura Legistlative Assembly*. Viitattu 8.8.2020.
2. 1 2  Sharma, Ashutosh: CM for 20 years, Manik Sarkar couldn’t even build himself a house *National Herald*.  9.3.2018. Viitattu 8.8.2020.
3. ↑  Pandey, Alok: Manik Sarkar, who Tripura can't get enough of *NDTV*.  28.2.2013. Viitattu 8.8.2020.
4. 1 2  Harris, Gardiner: Communist Leader in India Stands Firm as His Party Shrinks *New York Times*.  14.5.2014. Viitattu 8.8.2020.
5. ↑  Manik Sarkar resigns as Tripura CM *Indian Express*.  4.3.2018. Viitattu 8.8.2020.
6. ↑  Manik Sarkar blames money power, media onslaught for Left Front debacle *Money Control*.  5.3.2018. Viitattu 8.8.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Manik Sarkar** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |

 |
Jeppson, Tibbets sekä Van Kirk. Mukana myös B-29:n pienoismalli.
**Morris Richard Jeppson** (23. kesäkuuta 1922 Logan, Utah – 30 maaliskuuta, 2010 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen aliluutnantti. Hän opiskeli Renossa Nevadan yliopistossa. Jeppson palveli 1. erillisessä taisteluvälinelaivueessa. Hän jatkoi myöhemmin koulutustaan, jatkaen yliopisto-opintojaan. Nuoresta iästään huolimatta, oli Jeppsonilla Yalen, Harvardin sekä MIT:n opintojaksoja.

Jeppson oli tutkasytytin -järjestelmään perehtynyt, mutta tuli enemmän tunnetuksi Little Boyksi nimetyn atomipommin apuaseistajana. Jeppson oli kommodori William S. Parsonsin apulaisena lennolla, joka johti Hiroshiman lähes täydelliseen tuhoon.  Jeppsonin tehtäviin kuului atomipommin toiminnan sekä virtapiirien kunnon tarkkailu, sillä vaadittiin 24 voltin paristojen antama sähköinen sytytys - joka tarvittiin pommin laukaisua varten. Jeppson oli itse asentamassa tarvittavia tarkkailulaitteita Enola Gay -pommikoneeseen. Aliluutnantti Jeppson oli myös viimeinen pommia käsitellyt henkilö ennen pudottamista. Hän vaihtoi vihreät sytytystulpat eli "turvatulpat" punaisiin, jolloin pommi tuli täydellisesti viritetyksi. 

Nuori Morris R. Jeppson Enola Gayn vierellä.
Jeppsonin palvelusvuodet olivat 1942 - 1946. Hänet palkittiin Air Medal sekä Silver Medal -ansiomerkein. Jeppson palveli sittemmin ydinfyysikkona, toimien lämpöydinpommien kehitystyössä ydintutkimuksen LLNL-instituutissa eli myöhemmin Sandia National Laboratories. Hänen erityisalaansa oli mikroaaltoihin liittynyt teknologia. Jeppson menehtyi 87-vuotiaana, jolloin hänen toinen aviovaimonsa Molly jäi leskeksi. Jeppsonilta jäi lisäksi 3 lasta, 5 lastenlasta sekä 3 lastenlastenlasta.

Lähteet
-------

* Thomas, Gordon & Witts, Max Morgan : *Enola Gay – Pommikone Hiroshiman yllä*. Wsoy, 1981. Suom. Antti Nuuttila. ISBN 951-0-10695-X.

### Viitteet

1. ↑   Viitattu 18.01.2022.
2. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 136-137.
3. ↑   Viitattu 1.3.2022.
4. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 219.
5. ↑   Viitattu 18.01.2022.
6. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 305.
7. ↑  Thomas & Witts, 1976/1981: s. 296-297, 311-313, 323.
8. ↑   Viitattu 18.01.2022.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Morris R. Jeppson
Culhuacan-glyyfi
**Culhuacan** tai **Colhuacan** oli perimätiedon mukaan ensimmäinen nahuatlia puhuvien kansojen perustama kaupunkivaltio Meksikon laakson tienoilla. Tässä tolteekkikaupungissa käytettiin ensimmäistä kertaa nimitystä *tlatoani*, puhuja, hallitsijasta.

Culhuacan selvisi tolteekkien pääkaupungin Tollánin romahduksesta ja säilyi voimakkaana 1300-luvun loppuolelle asti. 1299 Culhuacanin johtaja Cocoxtli auttoi Azcapotzalcon tepaneekkeja ajamaan asteekit eli mexicat pois Chapultepecistä. Sen jälkeen Cocoxtli antoi asteekkien asettua asumaan huonolle maa-alueelle Tizapaniin Chapultepecista lounaaseen, ja hyväksyi asteekit Culhuacanin vasalleiksi.*lähde?*

Asteekit omaksuivat Culhuacanin kulttuurin ja toimivat heidän sotilainaan. Culhuacanin ja asteekkien välit katkesivat, kun asteekit uhrasivat ja nylkivät Culhuacanin kuninkaan Achitometlin tyttären, ja perimätiedon mukaan eräs asteekkipappi näyttäytyi nyljetyn prinsessan nahassa Culhuacanin ylimystölle. Asteekit pakenivat tämän jälkeen Tenochtitlánin saarelle ja alkoivat rakentaa sinne tulevaa pääkaupunkiaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Manuel Aguilar-Moreno: *Handbook to Life in the Aztec World*, s. 36. Oxford University Press, 2007. ISBN 9780195330830. Google books (viitattu 9.2.2013).
**Anni** (*Harley*) on kuvitteellinen hahmo Prätkähiiret-sarjassa, jonka loi Rick Ungar. Hahmon ensiesiintyminen oli animaatiosarjan jaksossa Olipa kerran Marsissa, osa 1 vuonna 1996.

Hahmo
-----

Anni on yksi vapaustaistelijoista. Hän on viehättävä, älykäs ja on myös heidän sairaanhoitajansa. Vinski oli iskenyt silmänsä Anniin, kun he olivat ensimmäisen kerran tavanneet. Oli myös toinenkin joka oli huomannut Annin, vapaustaistelijoiden johtaja Rontti. Kun Vinski alkoi verrata itseään Rontin mahtaviin kykyihin ja lahjoihin hän tunsi, ettei hänellä olisi mahdollisuuksia. Vinski ei tiennyt, että Annilla oli tunteita häntä kohtaan, eikä Ronttia. Anni järkyttyi pahasti kuullessaan Vinskin kadonneen tehtävää suorittaessaan. Vinski oli huolissaan, koska hänen ainoa toivonsa saada Anni oli hänen ulkonäkönsä. Anni hoiti Vinskin haavat ja teki tälle naamion jota hän pitää edelleen peittääkseen arvet. Vapaustaistelijoiden joukossa ollut Masi sieppasi Annin. Vuoden 2006 sarjassa hänen kerrottiin sieppauksen myötä jääneen elämään Rottien kanssa, kun marsilaiset hiiret eivät löytäneet häntä. Anni ystävystyi häntä auttaneiden Rottien kanssa ja puolestaan auttoi heitä selviytymään sodan jälkeisistä ajoista.

Esiintymiset
------------

### Vuoden 1993 sarja

**3. tuotantokausi**

* Olipa kerran Marsissa, osat 1-3

### Vuoden 2006 sarja

* Taistelu tulevaisuudesta

Prätkähiiret

|  |  |
| --- | --- |
| Hahmot |  |
| Sankarihahmot | Turbo • Vinski • Moto • Santtu • Rontti • Minni • Miihkali |
| Pääviholliset | Lalli Leipäjuusto • Professori Nuikki • Rasvanahka • Mutantti • Ylipäällikkö Camembert • Teuvo Tahko • Rami Palkki • Kattinaattori • Hannibal T. Karvapallo • Tohtori Katinkoski |
| TV-sarjat | Prätkähiiret (1993–1996) (tuotantokaudet: 1. 2. 3.) • Prätkähiiret (2006–2007) (tuotantokaudet: 1.) |
| Sarjakuvat | Biker Mice from Mars |
| Videopelit | Biker Mice From Mars (1994) • Biker Mice From Mars (2006) |
**Charles Martel -luokka** oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama ironclad-taistelulaivaluokka, jonka alusten kölit laskettiin 1881-1885 ja valmistus peruutettiin 1886 töiden ollessa alkuvaiheessa. Alusten piti olla hieman suurempia kuin Marceau-luokan alusten, mutta niissä olisi ollut vain osittainen panssarivyö. Ranskan laivaston ironclad aluksissa ainoastaan Courbet-luokan aluksissa ja taistelulaiva *Massénassa* oli osittainen panssarivyö 1800-luvulla.

*Charles Martelin* valmistus todennäköisesti aloitettiin 1883 Toulonin laivastontelakalla. *Brennus* tilattiin 25. marraskuuta 1881 ja sen nimi vahvistettiin 7. joulukuuta 1882. Aluksen köli laskettiin joulukuussa 1882 Lorientin laivastontelakalla.

Tammikuussa 1886 Jeune École -koulukunnan merkittävimmän jäsenen amiraali Hyacinthe-Laurent-Theóphile Aube nimitys meriministeriksi muutti Ranskan laivastopolitiikan ja sen seurauksena työt aluksilla keskeytettiin vielä samana vuonna. Uuden politiikan mukaisesti taistelulaivojen merkitys pieneni ja taistelutoimet keskitettäisiin kaupanhäirintään risteilijöin ja kevein torpedovenein. Taistelulaivojen valmistukseen käytetyt varat siirrettiin uusiin aluksiin.

Uusi vuonna 1889 aloitettu taistelulaiva *Brennus* valmistettiin täysin uusien suunnitelman mukaan, vaikka siinä käytettiin mahdollisuuksien mukaan Charles Martel -luokan alukseen varattuja materiaaleja.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Charles Martel-class ironclad

Lähteet
-------

* Caresse, Philippe: The French Battleship Brennus.  *Warship 2019*, 2019, XLI. vsk, s. 29 - 45. Oxford, UK:  Osprey Publishing. 978-1-4728-3595-6.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Caresse 2019 s. 30

*Charles Martel* -luokan ironclad-taistelulaivat

|  |
| --- |
| *Charles Martel* – *Brennus* |
| Edeltäjä: Marceau-luokka – Seuraaja: *Brennus* |
Charles Looff
**Charles I. D. Looff** (24. toukokuuta 1852 Schleswig-Holstein – 1. heinäkuuta 1918 Kalifornia) oli tanskalaissyntyinen, Yhdysvalloissa elänyt karusellien ja muiden huvipuistolaitteiden valmistaja. Hän oli yksi alan pioneereista Yhdysvalloissa.

Charles Looff muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana vuonna 1870 ja sai töitä huonekalujen kaivertajana. Hän toimi myös tanssinopettajana ja avioitui oppilaansa Anna Dollen kanssa. Pariskunta sai kuusi lasta. Vapaa-ajallaan Looff valmisti ensimmäisen karusellinsa ja pystytti sen Coney Islandille vuonna 1876. Karusellista tuli hyvin suosittu. Looffin toisen karusellin tilasi Charles Feltman, ja se pystytettiin myös Coney Islandille. Kysynnän kasvaessa Looff otti palvelukseensa useita taitavia kaivertajia, joukossa muun muassa Marcus Illions, Charles Carmel ja John Zalar.

Vuonna 1905 Looff muutti Rhode Islandille Riversideen, jonne hän oli pystyttänyt suuren karusellin kymmenen vuotta aikaisemmin. Toiminnan kasvaessa Looff alkoi valmistaa myös muita huvipuistolaitteita. Muutamaa vuotta myöhemmin Looff siirtyi Kaliforniaan: tässä vaiheessa hän oli ansainnut huvipuistolaitteillaan jo miljoonaomaisuuden. Elinaikanaan Looff valmisti kymmeniä karuselleja ja loi niin kutsutun *Coney Island* -karusellinkaiverrustyylin, jolle on tunnusomaista runsas koristeellisuus ja satumaisuus.

Lähteet
-------

* Dinger, Charlotte: *Art of the Carousel*, s. 69–84. Carousel Art Inc. 1986. ISBN 0-914507-00-1.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |

 |
**Zunbil** oli valtakunta ja hallitsijasuku nykyisen Länsi-Afganistanin alueella. Zunbil hallitsijat vastustivat islamin leviämistä alueelle vuosisatojen ajan, kunnes he päätyivät lopulta saffaridien kukistamaksi vuonna 865.

Zunbil-hallitsijoiden taustaa ei tunneta varmasti. On mahdollista että he polveutuivat hefthaliiteista tai mahdollisesti vielä heitä vanhemmista kansoista. Nimi Zunbil on johdettu Zun tai Zhun-nimisestä jumaluudesta, jota palvottiin aikanaan nykyisen Länsi-Afganistanin alueella.

Vuoristokansat lienevät irrottautuneet sasanidien vallasta näiden Bysantin valtakunnan vastaisten sotien aikana. Lopulta sasanidit kukistuivat islaminuskoisten arabien hyökkäyksissä. Maantieteeltään helposti saavutettavissa olleet alueet, kuten Sistan, Khorasan ja Tokharia valloitettiin 600-luvun loppupuolella, mutta arabit eivät olleet kiinnostuneita valtamaan Hindukušin vuoristoalueita. Heidän sotaretkensä vuorille rajoittuivat lähinnä ryöstöretkiin. Zunbil-hallitsijat hallitsivat Zamendawarin nimellä tunnetusta keskuksestaan käsin. Arabikronikoitsijoiden tarinoiden mukaan varhainen muslimiarmeija eteni aina Zamendawariin saakka, jossa he vahingoittivat "Zunin vuorella" sijainneen pakanallisen pyhätön epäjumalankuvia osoittaakseen niiden olevan elottomia esineitä. Syvemmälle vuoristoon he eivät kuitenkaan edennet ja Zunbil säästyi islamin leviämiseltä vielä sukupolvien ajan.

860-luvun alussa nykyisen Iranin ja Afganistanin rajaseudun Sistanin alueella sai alkunsa saffaridien hallitsijasuku, joka sai nimensä perustajansa Ja'qub ibn al-Laith al-Saffarin mukaan. Zunbil-valtakunnan hallitsijat sekaantuivat lähialueensa politiikkaan ja he olivat tarjonneet turvapaikan eräälle Ibn al-Laithin poliittiselle vastustajalle. Ibn al-Laith hyökkäsi heitä vastaan ja vuonna 865 nykyisen Kandaharin alueella käytiin taistelu, jossa Zunbil-hallitsija sai surmansa ja hänen armeijansa tuhottiin. Nykyisen Afganistanin ydinalueet päätyivät nyt muslimien käsiin Ibn al-Laithin jahdatessa pakenevia Zunbil-ylimyksiä Ghaznin kautta Bamejaniin ja Kabuliin saakka.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Andrei Sergejeff: *Afganistanin historia - Silkkitietä kulttuurien risteykseen*, s. 74, 77-78. Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-219-4. (englanniksi)
Charles Lewis Scott
**Charles Lewis Scott** (22. lokakuuta 1883 – 27. marraskuuta 1954) oli yhdysvaltalainen maavoimien upseeri. Hänen korkein sotilasarvonsa oli kenraalimajuri.

Everstiluutnantti Scott toimi vuosina 1931–1932 Yhdysvaltain olympiatason ratsastustiimin valmentajana. Vuosina 1932–1933 hän kävi Army War College -sotakorkeakoulua. Vuonna 1935 hänet ylennettiin everstiksi ja vuonna 1940 prikaatikenraaliksi. Hän toimi heinäkuusta 1940 alkaen vasta perustetun 2. panssaridivisioonan ensimmäisenä komentajana, missä tehtävässä häntä seurasi George S. Patton. Myöhemmin marraskuussa 1940 Scottista tuli 1. panssariarmeijakunnan komentaja. Yhdysvaltain liityttyä mukaan toiseen maailmansotaan hän toimi vanhempana sotilastarkkailijana Egyptissä Yhdistyneen kuningaskunnan 6. armeijan mukana. Lokakuussa 1942 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.

Scottin viimeiseksi komentajuudeksi jäi Fort Knoxin päällikkyys vuodesta 1943 vuoteen 1946. Hän jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 1946 ja kuoli 27. marraskuuta 1954 71-vuotiaana.

Scott on vaimonsa Helen Pattersonin ohella haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.

Lähteet
-------

1. ↑  Leatherwood, Art: SECOND ARMORED DIVISION [HELL ON WHEELS], *The Handbook of Texas Online*. Viitattu 26.4.2020.
2. ↑  Ammentorp, Steen: Biography of Major-General Charles Lewis Scott (1883 – 1954), USA, *generals.dk*. Viitattu 26.4.2020.
3. 1 2 3  Scott, Charles Lewis WW2 Gravestone. Viitattu 26.4.2020. (englanniksi)
**Zungarin kaanikunta** oli valtiomainen oirateiksi kutsuttujen paimentolaiselämää viettäneiden mongoliheimojen yhteenliittymä, joka hallitsi Euraasian aroja Venäjän ja Kiinan välisellä alueella noin 1635–1758. Valtion perusti Batur Hongtaiji. Eri mongoliheimoja yhdistivät keskinäiset avioliitot ja buddhalainen usko. Mongolien joukosta oli noussut buddhalainen hengellinen johtaja, joka sai nimen Dalai Lama. Kaanikunnan keskusaluetta olivat Yili-joen varren ruohotasangot nykyisessä Kiinan Xinjiangissa.
Vuonna 1758 liittouma hajosi kun Ablai Khan antautui sodittuaan pitkään Kiinan Qing-dynastian kanssa. Kiina ilmoitti ottavansa sen entiset alueet haltuunsa.

Lähteet
-------

* Barbara A. West: *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania, Volume 1*. Infobase Publishing, 2009. ISBN 9780816071098.
* Charles Holcombe: *A History of East Asia: From the Origins of Civilization to the Twenty-First Century*. Cambridge University Press, 2010. ISBN 9780521731645.

### Viitteet

1. ↑  West s. 40, 606
2. ↑  West s. 917
3. ↑  Holcombe s. 168
4. ↑  West s.40, 375
**Culpeper's Orchard** oli tanskalainen progressiivinen ja psykedeelinen rock -yhtye 1960–1970-lukujen taitteessa.

Yhtye julkaisi 3 LP-levyä: *Culpeper’s Orchard* (Polydor 1970), *Second Sight* (Polydor 1972) ja *Going For A Song* (Polydor 1973). Nimellä *Culpeper* yhtye julkaisi levyn *All Dressed Up And Nowhere To Go* (Sonet 1977).

Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat englantilainen Cy Nicklin (laulu, akustinen ja rytmikitara sekä lyömäsoittimet), Neils Henriksen (soolokitara, piano, laulu, cembalo), Michael Friss (basso, urut, huilu, lyömäsoittimet, "two-finger-piano"), Rodger Barker (rummut, lyömäsoittimet) ja Gary (hyvät vibat ja dartsit). Yhtye hajosi toisen, folkmusiikkiin keskittyneen levyn jälkeen, ja Nicklin hoiteli kolmannen levyn kantrityylillä.

Yhtyeen alkuperäinen musiikki oli psykedeelistä ja progressiivista rockia, jota voisi verrata aikansa suuriin yhtyeisiin, kuten Gentle Giant, Led Zeppelin, Jefferson Airplane, Cream jne. Varsinkin kitaristi Henriksen osasi hyvin ammattinsa. Ensilevy Culpeper's Orchard on alansa klassikko ja se on julkaistu myös CD:nä.

Yhtye esiintyi Ruisrockissa vuonna 1971 ja oli yksi pääesiintyjistä.

Aiheesta muualla (englanniksi)
------------------------------

* Culpepper
* progressiveears

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala Muokkaa Wikidatassa | 
* MusicBrainz

 |

 |
"Urferkel" (Peruspossu) Berliinin Dorotheenstraßen varrella 1920-luvulla.
**Zum schwarzen Ferkel** (saks. *Mustaan possuun*) oli erääseen ravintolaan keskittynyt kirjailijoiden ja taiteilijoiden löyhä piiri Berliinissä. 

Viinituvan oikea nimi oli "Gustav Türkes Weinhandlung und Probierstube", mutta se tunnettiin asiakaskunnan keskuudessa nimellä *Zum schwarzen Ferkel*. Nimi johtui ravintolan sisäänkäynnin yläpuolella roikkuvasta mustasta viinisäkistä, jonka sanottiin muistuttavan mustaa porsasta. Ravintolan omistaja hyväksyi nimen. Ravintola sijaitsi ensin Berliinin Unter den Lindenin ja Wilhelmstrassen kulmauksessa ja myöhemmin Dorotheenstraße 31:ssa.

Ferkelin piiri oli aktiivisimmillaan marraskuusta 1892 syys-lokakuuhun 1894 ja se jatkui epäyhtenäisenä 1897 asti. Siihen kuului merkittäviä kirjailijoita, kuvataiteilijoita ja kulttuurihenkilöitä.

Ferkelin piiriin kuuluivat muun muassa Richard Bergh, Franz Evers, Akseli Gallen-Kallela, Knut Hamsun, Walter Leistikow, Bruno Liljefors, Julius Meier-Graefe, Edvard Munch, Adolf Paul, Dagny ja Stanisław Przybyszewski, Jean Sibelius, August Strindberg, Karl August Tavaststjerna, Jens Thiis, sekä Gustav Vigeland.

Lähteet
-------

1. ↑  Wulf Wülfing, Karin Bruns, Rolf Parr (toim.): "Das schwarze Ferkel (Berlin)", *Handbuch literarisch-kultureller Vereine, Gruppen und Bünde 1825-1933*, s. 406-416. , 1998. ISBN 3-476-01336-7. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Peter Mayer: Zum Schwarzen Ferkel, Eine Lange Nacht über einen Alt-Berliner Künstlertreffpunkt *Deutschlandrudfunk*.  2.3.2013. Deutschlandradio. Viitattu 21.2.2015. (saksaksi)
**Branimir Hrgota** (s. 12. tammikuuta 1993 Zenica, Bosnia ja Hertsegovina) on bosnialaista ja kroatialaista alkuperää oleva ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia. Vasenjalkaisen Hrgotan pelipaikka on hyökkääjä. Hän kuuluu myös Ruotsin jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Hrgota on ruotsalaisen Jönköpings Södran kasvatti. Hän pelasi seuran ykkösjoukkueessa Superettanissa vuodet 2011–2012, jolloin 39 pelissä syntyi 28 maalia. Vuonna 2012 Hrgota siirtyi Bundesliigaseura Borussia Mönchengladbachin organisaatioon. Aluksi hän edusti seuran kakkosjoukkuetta. Toukokuussa 2013 Hrgota debytoi avauskokoonpanossa Mainzia vastaan ja teki hattutempun. Hän sai hyvin vastuuta joukkueessa kaudella 2014–2015.

Maajoukkueura
-------------

Hrgota olisi saanut edustaa joko Ruotsia, Kroatiaa tai Bosnia-Hertsegovinaa. Kroatian alle 21-vuotiaiden valmentaja Ivo Šušak yritti saada Hrgotan joukkueeseensa syksyllä 2012, mutta tämä kieltäytyi. Ruotsin jalkapallomaajoukkueen valmentaja Erik Hamrén valitsi Hrgotan mukaan EM-karsintaotteluun Itävaltaa vastaan syyskuussa 2014. Hrgota teki tuossa ottelussa maajoukkuedebyyttinsä.

Lähteet
-------

* Branimir Hrgota Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Annette Münch** (s. 10. tammikuuta 1981 Oslo) on norjalainen kirjailija ja toimittaja.

Münch asui nuoruutensa Bærumissa. Hän harrasti kymmenen vuotta kamppailulajeja, ja hänellä on muun muassa musta vyö 2. dan taekwondossa. Valmistuttuaan lukiosta hän opiskeli Oslon yliopistossa ja Hedmarkin korkeakoulussa.*lähde?*

Münch työskenteli toimittajana ja aikakauslehden toimittajana Egmont Serieforlagetissa vuosina 2003–2010. Vuosina 2010 ja 2011 hän oli vastuussa Aftenpostenin päivittäisestä nuorison keskustelusivustosta. Vuodesta 2015 hän on toiminut itsenäisenä ammatinharjoittajana, kirjoittajana ja luennoitsijana.

Münchin esikoisteos *Kaoskrigeren* ilmestyi 2006. Samana vuonna hän sai siitä Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuden esikoisteospalkinnon. Vuonna 2014 hän sai Brage-palkinnon teoksesta *Badboy: Steroid*. Vuonna 2017 Münch valittiin yhdeksi 39 lupaavimmista eurooppalaisista alle 40-vuotiaista lasten- ja nuortenkirjailijoista Hay-festivaalilla Tanskan Aarhusissa.

Teokset
-------

* *Kaoskrigeren* – nuortenromaani, 2006, ISBN 9788204144805
* *Jenteloven* – nuortenromaani, 2009 ISBN 9788202287634
* *Drop Out* - musikaalin käsikirjoitus, 2012
* *Den ultimate guiden til kampsport* - tietokirja, 2012 ISBN 9788202345266
* *Sånn er det bare* - debattikirja (toimittajana), 2013
* *Badboy: Steroid* - nuortenromaani, 2014 ISBN 9788202449346
* *Dropout* - nuortenromaani, 2018 ISBN 9788203263576

Lähteet
-------

1. 1 2  Forfatter Annette Münch[vanhentunut linkki]. Cappelen Damm. Viitattu 16.4.2020.
2. ↑  Aarhus39 Authors. hayfestival.com. Viitattu 16.4.2020. (Web Archive 2019)

Aiheesta muualla
----------------

* Annette Münchin kotisivu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |

 |
**Melissochóri** (kreik. Μελισσοχώρι) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oraiókastron kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kaupungin väkiluku on 3 287 (vuonna 2011).

Báltzan eli Melissochórin kansallispuku, Benaki-museo.
Melissochórin pieni kaupunki, suomeksi "Mehiläiskylä", sijaitsee linnuntietä noin 14 kilometriä pohjoiseen Thessalonikista. Asutuksen vanha nimi oli vuoteen 1926 saakka *Báltza* (Μπάλτζα).

Melissochóri muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μελισσοχωρίου, *Topikí Koinótita Melissochoríou*), johon kuuluu varsinaisen Melissochórin kaupungin lisäksi Ágios Dimítrioksen kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 309.

Aiemmin kaupunki kuului Mygdonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oraiókastron kunnan Mygdonían kunnallisyksikköön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. Väestönlaskennan tulokset (XLS)  2011. The Hellenic Statistical Authority (Kreikan tilastokeskus ELSTAT).  Arkistoitu 16.10.2015. Viitattu 1.9.2014. (kreikaksi)
2. ↑  Baltza -- Melissochori *Name Changes of Settlements in Greece*. Institute for Neohellenic Research. Viitattu 1.9.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Melissochóri** Wikimedia Commonsissa
Melissánin luola.
**Melissánin luola** (kreik. Λιμνοσπήλαιο Μελισσάνης, *Limnospílaio Melissánis*) on luola Kefalonián saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 500 metriä sisämaahan Kefalonián itärannikosta lähellä Karavómyloksen ja Sámin kyliä.

Luolan leveys on noin 40 metriä ja korkeus noin 36 metriä. Pituutta luolalla on pääosassaan noin 100 metriä ja kokonaisuudesaan jopa 3,5 kilometriä. Luolassa on järvi, joka jakautuu kahteen altaaseen, ja paljon kasvillisuutta. Järven syvyys on noin 20–30 metriä ja sen pinta on noin metrin mrenpintaa korkeammalla. Järvi on osa maanalaista vesistöä, jossa meressä saaren toisella puolella Argostólin lähellä oleviin vesipyörteisiin imeytyvä vesi kulkeutuu noin kahdessa viikossa saaren ali Melissánin luolalle ja edelleen mereen.

Myytin mukaan luola on saanut nimensä Melissanthe-nimisestä nymfistä, joka hukuttautui luolassa, koska ei saanut vastarakkautta Panilta. Luolassa on suoritettu arkeologisia tutkimuksia vuosina 1951 ja 1962. Tuolloin löydettiin 300–200-luvuilta eaa. peräisin olevia esineitä, jotka osoittavat luolan olleen Panin ja nymfien kultin käytössä. Löydökset ovat Argostólin arkeologisessa museossa.

Luola avattiin yleisölle vuonna 1963, ja se on yksi saaren tunnetuimpia nähtävyyksiä. Luolaan järjestetään turistikierroksia veneillä.

Sámin lähellä sijaitsee myös Drogkarátin luola.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Melissani Cave *Greeka.com*. Viitattu 30.5.2016.
2. 1 2 3  Melissani Cave, Cave of the Nymphs *Kefalonia Travel*.  Arkistoitu 12.2.2012. Viitattu 30.5.2016.
3. ↑  Melissani Cave *Our Breathing Planet*. Viitattu 30.5.2016.
4. 1 2  Melissani Cave Lake *Greek Travel Pages*. Viitattu 30.5.2016.
5. ↑  Drogarati Cave *Go Kefalonia*.  Arkistoitu 30.6.2016. Viitattu 30.5.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Melissánin luola** Wikimedia Commonsissa
**Melite** (m.kreik. Μελίτη, *Melitē*) oli antiikin Ateenan kaupunginosa ja alun perin Kekropis-fyleen kuulunut Attikan demos. Se kuului fylen *asty*-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.

Melite sijaitsi Sisemmän Kerameikoksen länsipuolella. Sen tarkat rajat eivät ole tiedossa, mutta se vaikuttaa pitäneen sisällään ainakin osan Agoran tienoosta sekä kaupungin länsiosan kukkula-alueesta, mukaan lukien Nymfien kukkula, Pnyks ja Museion eli Muusien kukkula. Myöhemmin siihen luettiin myös Skambonidain ja Kollytoksen demosten alueet. Kreikkalaisessa mytologiassa Melite sai nimensä Herakleen vaimosta Melitestä.

Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli "heimo" oli Kekropis ja sillä oli seitsemän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Kekropis-fyleen.

Demoksen alueella sijaitsivat edellä mainittujen paikkojen lisäksi muun muassa myös Kolonos Agoraios ja Hefaistoksen temppeli, Artemis Aristobulen temppeli, Herakles Aleksikakoksen temppeli ja Melanippeion eli Theseuksen pojan Melanippoksen hauta sekä teatterirakennus nimeltä "Meliteläisten talo", jota käytettiin tragedianäytäntöjen harjoittelussa (mahdollisesti sama rakennus kuin Kollytoksen teatteri). Kyseessä saattaa olla Pnyksin kukkulan länsirinteeseen kaiverrettu teatteri, jonka puolikaari on edelleen näkyvissä. Demoksesta sai nimensä kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin Meliten portti.

Melite oli yksi väkirikkaimpia demoksia, ja siellä asui monia merkkihenkilöitä, kuten Themistokles, joka rakennutti Artemis Aristobulen temppelin kotinsa lähelle, sekä Kallias ja Fokion. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä *Meliteus* (Μελιτεύς).

Lähteet
-------

1. 1 2  Smith, William: "Attica", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
2. 1 2 3 4 5  Smith, William: "Athenae", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Traill, J. et al.: Places: 582863 (Melitē) *Pleiades*. Viitattu 21.8.2017.
4. ↑  Traill, John S.: *The Political Organization of Attica: A Study of the Demes, Trittyes, and Phylai, and Their Representation in the Athenian Council*. *Hesperia* 14. Princeton: American School of Classical Studies at Athens (ASCSA), 1975. ISBN 0876615140.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Melite** Wikimedia Commonsissa

Kekropis-fyle

|  |  |
| --- | --- |
| *Asty* | Daidalidai · Ksypete · Melite |
| *Paralia* | Aiksone · Halai Aiksonides |
| *Mesogeios* | Athmonon · Epieikidai · Flya · Pithos · Sypalettos · Trinemeia |
Ogurja AdaVenäläinen karttapiirros Ogurja Adasta 1800-luvun lopulta

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
N 38°57′37″ E 53°02′53″Balkanin maakuntaTurkmenistan |
| Pinta-ala | 
45 km² |

Väestö| Asukasluku | 
asumaton |

muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Ogurja Ada** (ven. Oстров Огурчи́нский, *Ostrov Ogurchinskiy*) on saari Kaspianmeren kaakkoisosissa. Se on Turkmenistanin suurin saari.

Maantiede
---------

Ogurja Ada sijaitsee 17 km etelälounaaseen Çelekénin niemimaan eteläkärjestä. Saari on muodoltaan pitkä ja hyvin kapea. Sen pituus on pohjois-etelä-suunnassa 42 km, ja suurin leveys 1,5 km. Saari koostuu matalista hiekkadyyneistä joilla kasvaa ruohoa ja pensaita.

Koska saarella ei ole makeaa vettä, se on asumaton. 1400-1600-luvuilla saari toimi väliin merirosvojen turvapaikkana, ja myöhemmin sinne perustettiin leprasiirtola. Hallinnollisesti saari kuuluu Turkmenistanin Balkanin maakuntaan.

Luonto
------

Saarella elää kaspiannorppia ja erilaisia merilintuja. Se on osa Hazarin luonnonsuojelualuetta.

Kaspiannorppa turkmenistanilaisessa postimerkissä

Lähteet
-------

1. ↑  Ogurja Ada *geonames.org*. Viitattu 1.3.2021.
2. ↑  Огурчинский *Bolšaja sovetskaja entsiklopedija*. Viitattu 1.3.2021. (venäjäksi)
3. ↑  Ostrov Gurchin, Turkmenistan *gurchiny.narod.ru*. Viitattu 1.3.2021. (venäjäksi)
Farmers Market
**Farmers Market** on norjalainen yhtye, joka sekoittaa musiikissaan jazzia, bulgarialaista kansanmusiikkia, populaarimusiikkia ja kaikkea siltä väliltä.

Historia
--------

Farmers Market perustettiin Trondheimissa vuonna 1991, jolloin kaikki yhtyeen jäsenet opiskelivat paikallisessa konservatoriossa. Alun perin free jazzia soittanut yhtye erikoistui bulgarialaiseen kansanmusiikkiin, josta on
erikoisine rytmeineen ja skaaloineen tullut Farmers Marketin tavaramerkki. Vuonna 1995 yhtye joutui etsimään uuden saksofonistin - ja löysi sen Bulgariasta.

Yhtyeen jäsenet
---------------

* Stian Carstensen (haitari, kitara, huilu, laulu)
* Trifon Trifonov (alttosaksofoni)
* Nils-Olav Johansen (kitara, laulu)
* Finn Guttormsen (basso)
* Jarle Vespestad (rummut)

Diskografia
-----------

* Speed/Balkan/Boogie - 1995
* Musikk Fra Hybridene (Music From The Hybrides) - 1997
* Farmers Market - 2000
* Surfin' USSR - 2008
* Slav to the Rhythm - 2012

Aiheesta muualla
----------------

* Farmers Marketin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Brandon Yip** (kiin.: 叶劲光; pinyin: *Yè Jìnguāng*; Jyutping: *Jip6 Ging6gwong1*, s. 25. huhtikuuta 1985 Maple Ridge, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, jolla on myös Kiinan kansalaisuus. Yip pelasi kaudella 2020–2021 Jukureissa.

Ura
---

Ennen NHL-varaustaan Yip pelasi Coquitlam Expressin juniorijoukkueessa British Columbia Hockey Leaguessa. Kausilla 2005–2009 hän pelasi Bostonin yliopistossa yliopistosarjassa. Hänet valittiin vuoden tulokkaaksi yliopistosarjassa kaudella 2005–2006.

Colorado Avalanche varasi Yipin vuonna 2004 kahdeksannella kierroksella 239. pelaajana. Heinäkuussa 2009 Yip solmi joukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Kaudella 2009–2010 hän pelasi 32 NHL-ottelua, joissa teki pisteet 11+8=19. Hän pelasi kaudella myös kuusi ottelua Avalanchen AHL-farmijoukkue Lake Erie Monstersissa.

Yipin sopimus Coloradossa uusittiin kaksivuotisena kesällä 2010. Hän pelasi kaudella 2010–2011 yhteensä 71 ottelua pistein 12+10=22. Kaudella 2011–2012 hän kärsi loukkaantumisista ja pelasi alkukaudella vain kymmenen ottelua ilman pisteitä, kunnes Nashville Predators otti hänet tammikuussa 2012 waivers-siirtolistalta. Yip pelasi Nashvillessä loppukaudella 25 ottelua pistein 3+4=7. Kesäkuussa 2012 hän teki Nashvillen kanssa vuoden sopimuksen.

Kaudella 2012–2013 Yip pelasi Nashvillessä 34 ottelua (3+5=8). Hän siirtyi kauden jälkeen Phoenix Coyotesiin vuoden sopimuksella, mutta pelasi valtaosan kaudesta farmiseurassa Portland Piratesissa. Keväällä 2015 Yip siirtyi pelaamaan Saksaan. Hän pelasi kolme kautta DEL-liigassa, kunnes siirtyi syksyllä 2017 kiinalaiseen KHL-joukkueeseen Kunlun Red Stariin.

Keväällä 2021 Yip teki sopimuksen Mikkelin Jukurien kanssa oltuaan alkukauden pelaamatta missään. Jukureissa Yip pelasi 15 ottelua ja teki niissä tehot 2+4 ja istui 49 jäähyminuuttia. Kaudelle 2021–2022 Yip palasi Kunlun Red Starsiin ja edusti myös Kiinan maajoukkuetta Pekingin talviolympialaisten jääkiekkoturnauksessa.

Muuta
-----

Yipin juuret ovat Kiinassa ja Irlannissa: hänen äitinsä on kiinalainen ja isänsä puoliksi kiinalainen ja puoliksi irlantilainen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Brandon Yip *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)
2. ↑  Avalanche Signs Brandon Yip  22.7.2009. Colorado Avalance. Viitattu 29.10.2013. (englanniksi)
3. ↑  Avalanche Signs Yip  7.7.2010. Colorado Avalanche. Viitattu 29.10.2013.
4. ↑  Predators claim Yip off waivers *NHL.com*.  19.1.2012. National Hockey League. Viitattu 21.1.2012. (englanniksi)
5. ↑  Preds Sign Brandon Yip To A 1-Year Contract  21.6.2012. Nashville Predators. Viitattu 29.10.2013.
6. ↑  Coyotes Sign Yip to One-Year Contract  19.7.2013. Phoenix Coyotes. Viitattu 29.10.2013.
7. ↑  Jukurit hankki 174 NHL-ottelua pelanneen Brandon Yipin Yle. Viitattu 10.1.2021.
8. ↑  Rookie Yip looking to make impression, big club  12.9.2009. The Denver Post. Viitattu 29.10.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Brandon Yip *Elite Prospects*. Everysport Media Group AB.  (englanniksi)

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Brandon Yip** Wikimedia Commonsissa
**Matthias Jacob** (s. 2. huhtikuuta 1960 Ohrdruf, Thüringen, DDR) on saksalainen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää ja seuratasolla ASK Vorwärts Oberhofia. Hänen puolisonsa on maastohiihtäjä Carola Anding.

Jacob saavutti Sarajevon olympialaisissa 1984 pronssia 10 kilometrin kilpailussa ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen DDR:n viestijoukkueeseen. Calgaryssa 1988 hän oli 20 kilometrillä yhdeksäs ja DDR viestissä viides.

Jacob voitti DDR:n viestijoukkueessa maailmanmestaruuden Lahdessa 1981, Minskissä 1982 ja Lake Placidissa 1987 sekä sai hopeaa Anterselvassa 1983, Ruhpoldingissa 1985 ja Oslossa 1986. Sprinttikilpailussa eli 10 kilometrillä hän sai MM-hopeaa 1987, oli viides 1981 sekä seitsemäs 1985 ja 1986. Normaalimatkalla eli 20 kilometrillä hän oli neljäs 1982 ja 1986, seitsemäs 1981 ja kahdeksas 1983.

Jacob sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1981–1982 ja kolmanneksi kaudella 1985–1986.

Lähteet
-------

1. 1 2  Matthias Jacob *sports-reference.com*.  Arkistoitu 21.1.2011. Viitattu 3.11.2012. (englanniksi)
2. ↑  Search results *biathlonresults.com*. IBU. Viitattu 3.11.2012. (englanniksi)
3. ↑  Matthias Jacob *biathlonresults.com*. IBU. Viitattu 3.11.2012. (englanniksi)
4. ↑  Biathlon World cup men *sports123.com*. Viitattu 3.11.2012. (englanniksi)