recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Myh’ailo Podoljak.
**Myh’ailo Myh’ailovytš Podoljak** (ukr. Михайло Михайлович Подоляк, s. 16. helmikuuta 1972) on ukrainalainen konsultti ja poliittinen vaikuttaja, joka kuuluu presidentti Volodymyr Zelenskyin neuvonantajiin.
Podoljak otti osaa Venäjän–Ukrainan rauhanneuvotteluihin helmikuussa 2022.

Podoljak vietti lapsuutensa Lvivissä ja Novovolynskissa. Vuodesta 1989 hän asui Valko-Venäjällä jossa valmistui Minskin lääketieteellisestä instituutista. Hän ryhtyi kuitenkin toimittajaksi. Podoljak karkotettiin Valko-Venäjältä 2004 hänen työskenneltyään oppositiolehti Vremjassa.
Vuonna 2005 hän oli Ukrajinska Hazetan päätoimittaja ja vuonna 2006 hän perusti PR-firman.

Podoljak liittyi Ukrainan presidentin henkilökuntaan huhtikuussa 2020 antikriisistrategistiksi, kun media julkaisi videoita presidentin henkilöstöpäällikkö Andri Jermakin veljen tekemisistä. Sitä ennen Podoljak työskenteli Obozrevatel-yrityksessä maineenhallinnan parissa. Hän konsultoi mm. Alueiden puoluetta ja Kiovan kaupunginhallinnon poliitikkoja PR-asioissa.

Venäläinen oppositioaktivisti Alfred Koch on väittänyt Podoljakin veljen asuvan Moskovassa ja olevan "KGB:n" eversti.
Venäjän media on aiemminsa sanonut vanhemman veljen olevan olevan töissä Venäjän sotilastiedustelussa. Podoljak on sanonut vanhemman veljensä asuvan Moskovassa ja olevan normaali eläkkeellä oleva upseeri eikä kuuluneen ikinä tiedustelupalveluihin.

Lähteet
-------

1. 1 2  У главы Офиса президента — новый консультант. Он был оппозиционером в Беларуси, провластным журналистом при Януковиче, а теперь решает кризисы во власти. Большой профайл Михаила Подоляка *babel.ua*. Viitattu 20.1.2023. (venäjäksi)
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Puola

 |

 |
**Greylock Partners** on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii kuluttajaohjelmisto- ja yritysinfra-alan sekä puolijohdeteollisuuden varhaisen vaiheen yritysten venture capital -rahoittajana. Yhtiö on eräs alansa vanhimmista. Sen perustivat vuonna 1965 Bill Elfers ja Dan Gregory. Charlie Waite liittyi pian mukaan. Elfers ja Waite olivat alan ensimmäisen yrityksen American Research and Development Corporationin entisiä työntekijöitä. 

Greylock Partnersin päätoimipaikka on Piilaaksossa Menlo Parkissa. Yrityksellä on myös toimistot San Franciscon Bay Arealla, Bostonissa, San Mateon piirikunnassa (Kalifornia) sekä Israelissa ja Intiassa. Greylock Partners hallinnoi noin 2 miljardin dollarin sijoitusomaisuutta.

Sijoituksia
-----------

* Digg
* DoubleClick
* Facebook
* LinkedIn
* Red Hat
* Staples

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Etusivu Greylock Partners. Viitattu 13.6.2009. (englanniksi)
2. 1 2 3  Greylock Partners Moves Headquarters to Silicon Valley  8.6.2009. Greylock Partners. Viitattu 13.6.2009. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Greylock Partners (englanniksi)
**Vasemman käden polku** on uskonnollinen menetelmäoppi, jonka mukaan olennaista on yksilön valaistuminen ja äärimmäinen yksilöajattelu äärimmäisten tekojen kuten vallitsevan kulttuuriympäristön kieltojen rikkomisen ja yhteisöllisen moraalin kieltämisen kautta. Käsitteen vastakohtana pidetään *oikean käden polkua*, jonka tarkoitus on valaistuminen yksilön äärimmäisen nöyryyden ja vaatimattomuuden kautta. Oikean käden polun katsotaan usein edustavan yhteisöllistä hyvää ja moraalisääntöjä.

Käsite on lähtöisin Intian hindulaisuudesta, erityisesti tantrasta. Sekä vasemman että oikean käden poluista on esitetty monia erilaisia käsityksiä. Yhteistä näille tulkinnoille on vain yleinen yksilökeskeisyys ja kulttuuristen sääntöjen vastustaminen. Nimitys juontuukin juuri tästä: vasenkätisyyttä on monissa kulttuureissa pidetty kielteisenä ja epäsopivana.

Intia ja tantra
---------------

Intian kulttuurissa kummallakin kädellä on tehtävänsä. Esimerkiksi, oikea käsi on tarkoitettu ravinnon käsittelyyn kun taas vasen käsi on tarkoitettu likaisten töiden tekoon kuten kehon puhdistukseen. Myös hindulaisuudessa esiintyvän jumaluuden, Kalin monikätinen naishahmo ilmentää tätä: Kalin oikeat kädet ovat luovia kun taas vasemmat ovat tuhoavia. 

Tantrassa vasemman käden polulla viitataan äärimmäisiin keinoihin valaistuksen saavuttamiseksi (esimerkiksi kuolleiden seurassa mietiskely, seksuaaliset rituaalit, lihansyönti ja päihteiden nauttiminen), ja sitä pidetään vaarallisempana kuin asketismiin ja meditaatioon keskittyvää oikean käden polkua.

Länsimaisia muotoja
-------------------

Länsimaissa vasen on liitetty monesti noituuteen ja mustaan magiaan, niinpä vasemman käden polku esiintyy yleensä okkulttisten suuntauksien yhteydessä. Tavallisesti viitataan moraalittomaksi katsottuihin taikuuden muotoihin. Usein myös tantrasta kumpuava hengellisempi puoli esitetään riisutussa ja länsimaisemmaksi muokatussa muodossa. Äärimmilleen vietynä tämä ilmenee esimerkiksi laveylaisessa satanismissa, jossa vasemman käden polku liitetään pitkälti pelkästään itsekkyyteen ja nautinnontavoitteluun ilman mitään hengellisyyttä.

Kaikki tulkinnat eivät kuitenkaan ota lähtökohdaksi etiikkaa, vaan sen sijaan korostavat jatkuvaa itsekehitystä - monesti viitataan yksilön pyrkimykseen jumalistaa itsensä. Tällaista muotoa edustaa muun muassa Setin Temppeli.

Lähteet
-------

* Kotkavuori, Tapio: *Vasemman käden polku*. Kaarina: Voimasana, 2004. ISBN 952-5261-05-0.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Granholm, Kennet: *Embracing the Dark*. Åbo Akademi University Press 2005, ISBN 951-765-251-8, s. 27–28, 137.
2. 1 2 3  Kotkavuori 2004, s. 34-35.
3. ↑  Kotkavuori 2004, s. 25.
4. 1 2  
	* Biedermann, Hans: *Suuri symbolikirja*, s. 174. (Knaurs Lexikon der Symbole, 1989.) Suomentanut ja toimittanut Pentti Lempiäinen. Helsinki: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18537-X.
5. 1 2  Kotkavuori 2004, s. 42-43. Voimasana, 2004

Kirjallisuutta
--------------

* Kotkavuori, Tapio: *Vasemman käden polku*. Esipuheet: Michael A. Aquino, Otto Varjonen ja Jussi Sohlberg. Vantaa: Blood Ceremony Books, 2012. ISBN 978-952-93-0670-1.
**Tapan sinut, Willie Boy** (*Tell Them Willie Boy Is Here*) on Abraham Polonskyn käsikirjoittama ja ohjaama moderni lännenelokuva vuodelta 1969. Elokuva oli Polonskyn ensimmäinen ohjaus vuoden 1948 elokuvan *Pahan pauloissa* jälkeen hänen oltuaan 17 vuotta Hollywoodin mustalla listalla.

Juoni
-----

Lännenelokuvaksi rauhallinen ja viipyilevä tarina on näkökulmaltaan intiaanien puolella. Se perustuu vuoden 1909 tositapahtumiin ja historioitsija Harry Lawtonin niistä tekemään kirjaan. Amerikan vanhimpaan intiaaniheimoon pajuteihin kuuluvaa nuorta intiaanimiestä Willie Boyta (Robert Blake) jahtaavat sekä oma reservaattiyhteisö että valkoihoiset. Hän pakenee erämaahan yhdessä rakastettunsa Lolan (Katharine Ross) kanssa. Sheriffi Cooper (Robert Redford) lähtee joukkoineen etsimään nuortaparia. Sivujuonina ovat Cooperin vaikea suhde reservaatin johtajaan, tohtoriksi kouluttautuneeseen Elizabeth Arnoldiin (Susan Clark) ja Yhdysvaltojen presidentin William Taftin tulossa oleva vierailu. Tarinan loppu jää avoimeksi.

Vastaanotto
-----------

*Helsingin Sanomien* Eeva Järvenpää piti *Willie Boyta* joistakin turhan osoittelevista elementeistä huolimatta kesän 1970 tärkeimpänä elokuvaensi-iltana Arthur Pennin hippielokuvan *Alicen ravintola* ohella. *Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota "erinomainen". *The New York Timesin* kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Salmi, Hannu: Tapan sinut, Willie Boy (1969) *Hannu Salmen blogi*.  15.8.2009. Hannu Salmi. Viitattu 10.8.2018.
2. ↑  Järvenpää, Eeva: Viikon elokuvia: Erään intiaanin kuolema.  *Helsingin Sanomat*, 26.7.1970, s. 11. Näköislehden aukeama (tilaajille).
3. ↑  Romano, Bello (toim.): *Video-opas 95, Yli 8500 elokuvaa, 2000 uutuutta*. WSOY, 1994. ISBN 951-0-19839-0.
4. ↑  The Best 1,000 Movies Ever Made. (Perustuu teokseen *The New York Times Guide to the Best 1,000 Movies Ever Made*, St. Martin's Griffin 2004.) *The New York Times*.  Arkistoitu 11.7.2016. Viitattu 31.7.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* *Tapan sinut, Willie Boy* Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
**Teistinen satanismi** käsitteellä viitataan satanismin muotoon, jossa Saatana nähdään jumalallisena ja korkeampana voimana. Teistiseen satanismiin kuulu vahvasti kuva Saatanan olemuksesta konkreettisena, mutta ei välttämättä persoonallisena voimana. Termiä voisi myös sanoa hengelliseksi tai **traditionaaliseksi** satanismiksi tai Saatananpalvonnaksi. Traditionaalinen satanismi ei kuitenkaan ole synonyymi teistiselle satanismille.
Saatananpalvonta nimitystä käyttäessä olisi on kuitenkin tehtävä selvä pesäero keltaisen lehdistön käyttämään Saatananpalvontaan jolla käsitetään syrjäytyneet, rikollisuuteen taipuvaiset nuoret ja kristittyjen "asiantuntijoiden" väittämät maailmanlaajuiset "saatanalliset salaliitot" joita kukaan ei ole ikinä pystynyt osoittamaan todeksi. 

Teistinen satanismi nimeä käyttää toimintaansa kuvaamaan ainakin suomalainen Azazelin Tähti, Englannissa perustettu *Order of Nine Angles* sekä internetissä globaalisti toimiva *Joy of Satan*.

**Satanic Reds** on Yhdysvalloista kotoisin oleva vuonna 2000 internetissä esittäytynyt  okkultistinen järjestö. Tämä satanismia lähellä oleva niin sanottuihin vasemman käden polun järjestöihin kuuluva vasemmistolainen liike kutsuu itseään "yhteiskuntarealistiseksi".

Lähteet
-------

* Nefastos, Johannes: *Luciferin Katekismus*, Ixaxaar occult literature, 2004.
* Nefastos, Johannes: *Fosforos & muita kirjoituksia*, Ixaxaar occult literature, 2005.

Aiheesta muualla
----------------

* Azazelin Tähti
* Joy of Satan
* Order of the Nine Angles (Arkistoitu – Internet Archive)

1. ↑
**Jenakijeve** (ukr. Єнáкієве, ven. Ена́киево, *Jenakijevo*) on Itä-Ukrainassa Donetskin alueella sijaitseva kaupunki ja kaupunkipiiri. Se sijaitsee Krinka-joen varrella noin 50 kilometriä Donetskin kaupungista. Vuonna 2013 kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 82 629. Koko kaupunkipiirin asukasluvuksi arvioitiin 129 932 henkeä. Kaupunkipiiriin kuuluu Jenakijeven lisäksi kaksi muutakin kaupunkia, kahdeksan kaupunkimaista taajamaa ja maaseutua. 

Jalkapallostadion
Kaupunkipiirin asukasluku on pudonnut voimakkaasti Neuvostoliiton ajoista, sillä vuonna 1989 asukkaita kirjattiin olevan 190 000 ja vuonna 2001 vielä 161 500. Kaupungin pinta-ala on 39,2 neliökilometriä.*lähde?*

Jenakijeve oli vuodesta 1883 kaivostaajama ja vuonna 1925 se sai kaupungin aseman.

Kaupunki on ollut kaivostoiminnan, metallurgian ja  kemianteollisuuden keskus. Sittemmin ainakin osa kaivoksista on suljettu.
Kaupungissa sijaitsi vuonna 1897 perustettu Jenakijevon metallurginen tehdas (Енакиевский металлургический завод («ЕМЗ»), joka julistetiin konkurssiin 2019.

Jenakijevessä syntynyt Ukrainan sittemmin erotettu presidentti Viktor Janukovytš ja Vladimir Putin (2011)
Kaupunki tunnetaan parhaiten kotimaastaan paenneen, Ukrainan parlamentin erottaman ja etsintäkuuluttaman ex-presidentti Viktor Janukovytšin synnyinpaikkana.

Lähteet
-------

1. ↑  Deržavna služba statystyky Ukrajiny: Tšyselnist najavnoho naselennja Ukrajiny na 1 sitšnja 2013 roku (pdf) (Ukrainan paikkakuntien viralliset väkilukuarviot 1.1.2013)  2013. Kiova:  Deržavna služba statystyky Ukrajiny (Ukrainan tilastokeskus), ukrcensus.gov.ua.  Arkistoitu 12.10.2013. Viitattu 8.4.2014. (ukrainaksi)
2. ↑  About number and composition population of Donetsk region by data All-Ukrainian census of the population 2001. (Donetskin alueen asukkaiden asukasluku piireittäin 2001 väestönlaskennassa) Ukrainan tilastokeskus, ukrcensus.gov.ua. Viitattu 8.4.2014. (englanniksi)
3. ↑  Jenakijevo (Slovar sovremennih geografitšeskih nazvanii 2006 ja toinen teos 2001) *Geografitšeskaja entsiklopedija- kokoelmaverkkotietosanakirjan artikkelien nettiversio*. Viitattu 10.4.2014. (venäjäksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Jenakijeve** Wikimedia Commonsissa

* Kaupungista Ukrainan parlamentin sivustolla (ukrainaksi) (rada.gov.ua)
Buleuterionin jäänteet Akraissa, Sisiliassa.
**Buleuterion** (m.kreik. βουλευτήριον, *būleutērion* tai *bouleutērion*) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa rakennus, jossa kaupunkilaisten neuvosto eli *bule* kokoontui. Buleuterioneista on monia löydettyjä arkeologisia esimerkkejä Kreikasta ja sen lähialueilta.

Tunnettuja buleuterioneita ovat muun muassa Ateenassa ja Olympiassa sijaitsevat rauniorakennukset. Ateenan Buleuterion, jossa kokoontui kaupungin 500-miehinen neuvosto, sijaitsi Agoralla. Olympian Buleuterionissa tehtiin Olympian kisojen hallinnointi ja se oli rakennettu varhaisten kreikkalaisten temppelien tavoin. Kummassakin rakennuksessa oli istumapaikkoja päällekkäisissä riveissä.

Buleuterion-rakennuksia
-----------------------

* Buleuterion, Assos
* Buleuterion, Ateena
* Buleuterion, Dodona
* Buleuterion, Delfoi
* Buleuterion, Delos
* Buleuterion/Odeion, Efesos
* Buleuterion, Ilion
* Buleuterion, Miletos
* Buleuterion, Olympia
* Buleuterion, Priene

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **buleuterionit** Wikimedia Commonsissa

* Bouleuterion: Birthplace of Democracy. Foundation of the Hellenic World. (englanniksi)
Näkymä Vartiovuoren puistosta.
Vartiovuoren puoiston säilyttämistä puolustavia mielenosoittajia 1981
Kyltit Vartiovuorenmäen törmällä kertovat meriveden korkeuden muutoksista vuosituhanten saatossa.
**Vartiovuorenmäki** (ruots. *Vårdberget*) on Turun keskustassa II kaupunginosassa sijaitseva mäki ja puistoalue. Mäen korkeus on 50 metriä merenpinnan yläpuolella. Puisto on tunnettu muun muassa sen laella sijaitsevasta Carl Ludvig Engelin 1810-luvulla suunnittelemasta tähtitornirakennuksesta sekä perinteikkäästä Turun Kesäteatterista.

Vartiovuorenpuiston pinta-ala on noin 7,1 hehtaaria ja sen kasvillisuuteen kuuluu lähes sata puuvartista kasvilajia.

Vartiovuorenpuiston läheisyydessä ovat myös Luostarinmäen käsityöläiskorttelit, jotka säilyivät vuoden 1827 suurelta kaupunkipalolta. Vartiovuorenmäki onkin yhdessä näiden ja Turun akatemian observatorion kanssa valittu yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.

Historiaa
---------

Vartiovuoren nimi kertoo mäen historiasta. Jos vihollinen uhkasi Turkua mereltä, annettiin Turun linnasta tulella merkkejä sisämaahan päin. Linnasta lähetetyt varoitukset otettiin vastaan ensimmäisenä Vartiovuorelta, josta ne välitettiin edelleen kaupunkiin päin.

Vartiovuoren puiston kehittäminen aloitettiin 1840-luvulla maistraatin myöntämän 200 ruplan määrärahan turvin. Vaikka työt aloitettiinkin julkisin varoin, yksityinen rahoitus kattoi lopulta valtaosan puiston kustannuksista. Eräs merkittävimmistä lahjoituksista oli hovioikeudenviskaali G. A. Åkermanin testamentti vuodelta 1871, jossa määrättiin 50 000 markkaa sijoitettavaksi Vartiovuoren kaunistamiseen. Puiston rakentamistyöt jatkuivat useita vuosikymmeniä ja työt saatiin päätökseen vasta aivan 1800-luvun lopulla.

Valmiina mäelle rakennettu puisto soveltui tuon ajan muodikkaille harrastuksille – julkiselle kävelylle ja idyllisten maisemien katselemiselle.

Lähteet
-------

1. ↑  Knuuti, Heikki; Merenkylä, Liisa; Nordling, Seija ja Soilamo, Arto: "Erilaisia pikkutietoja Turusta", *Kotikaupunkini Suomen Turku*, s. 165. Helsinki: Otava, 1989. ISBN 951-1-07684-1.
2. ↑  Vartiovuorenpuisto, Turun Akatemian observatorio ja Luostarinmäen käsityöläiskorttelit *Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY*. Museovirasto.
3. ↑  Jenni Kleemola: Sen seitsemän kukkulaa  17. heinäkuuta 2002. Turun Sanomat.  Arkistoitu 30.9.2007. Viitattu 20. huhtikuuta 2007.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Vartiovuorenmäki**.
* Tietoa puistosta Turun kaupungin Kaupunkisuunnittelun ja ympäristön sivulta (Arkistoitu – Internet Archive)
Oksasakset
**Oksasakset** ovat puutarhatyökaluja, joita käytetään esimerkiksi puiden ja pensaiden oksien leikkaamiseen. Varsinaisesti oksasaksilla tarkoitetaan pieniä oksasaksia, joita kutsutaan myös sekatööreiksi. Niitä käytetään pienten oksien leikkaamiseen. Joskus puiden ja pensaiden leikkaamiseen käytetään pidempivartisia voimasaksia eli raivaussaksia, joilla voidaan leikata noin 5 cm paksuisia oksia. Pensasaidan leikkaamiseen voidaan käyttää myös pensassaksia.

Pieniä oksasaksia voidaan käyttää apuna myös kukkasidonnassa, perennojen syyshoidossa ja pistokkaiden ottamisessa. Niitä on kahta tyyppiä, jotka ovat ohileikkaava malli ja alasinmalli. Ohileikkaavat oksasakset soveltuvat paremmin nuorten tai ainakin elävien oksien leikkaamiseen, kun taas alasinmalli sopii paremmin kuivuneiden ja vanhojen oksien leikkaamiseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Marja Ylitalo: "Leikkaaminen", *Kotipuutarhurin pikkujättiläinen*, s. 120. WSOY, 1995. ISBN 951-0-13471-6.
2. ↑  Oksasakset eli sekätöörit ovat jokaisen puutarhurin perusväline *Puutarha.net*.  3.3.2011. Viitattu 9.2.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)
**Mauri Artturi Wiljasalo** (13. joulukuuta 1922 Karinainen – 23. heinäkuuta 1996 Kuopio) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria ja ammattiura
-----------------------------

Wiljasalon vanhemmat olivat sotilasvirkamies Artturi Wiljasalo ja käsityönopettaja Aini Nykänen ja puoliso vuodesta 1949 lääketieteen lisensiaatti Annikki Suikki. Wiljasalo kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta 1945, valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1952 ja väitteli 1965 Helsingin yliopistosta lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hän erikoistui radiologian erikoislääkäriksi 1965 ja sai isotooppilääketieteen erikoispätevyyden 1972. Wiljasalo oli Helsingin yleisen sairaalan kirurgisen klinikan anestesia-apulaislääkäri 1952 ja kunnanlääkäri eri kunnissa 1953–1954. Hänellä oli yksityisvastaanotto Helsingissä 1954–1957. Sen jälkeen hän työskenteli Malmin sairaalan kirurgisen osaston apulaislääkärinä 1957–1961, oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan kiertävä röntgen-apulaislääkäri 1962–1964, erikoislääkäri 1965–1966 ja osaston ylilääkäri 1967–1976 sekä Kuopion korkeakoulun röntgendiagnostiikan professori 1976–1984. Helsingin yliopiston radiologian dosenttina Wiljasalo toimi 1967–1982. Hän oli Radioisotooppiyhdistyksen varapuheenjohtaja 1972–1973 ja Angiografiayhdistyksen varapuheenjohtaja vuodesta 1976.

Julkaisuja
----------

Wiljasalo julkaisi noin sata tieteellistä julkaisua imusuoniston, sydämen ja sepelvaltimoiden röntgentutkimuksen sekä keuhkojen röntgenologian alalta.

* *Lymfografia* (M. Kormanon kanssa), 1975
* *Lymphographie bei malignen Tumoren — Mit einem Beitrag über endolymphatische Radionuklidtherapie* (M. Lüningin ja H. Weisslederin kanssa), 1976

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1978 (Runeberg.org)
2. ↑  Mauri Wiljasalon kuolinilmoitus (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 28.7.1996, HS Aikakone. Viitattu 14.6.2018.
3. ↑  Juhani Kirpilä, Sisko Motti, Anna-Marja Oksa (toim.): *Suomen lääkärit 1962*, s. 752. Helsinki: Suomen Lääkäriliitto, 1963.
4. ↑  Facta 2001, WSOY 1986, 18. osa, palsta 278
5. ↑  Virkamiehet. Helsingin yliopisto


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Agnes Johanna Wittfooth-Raade** (12. kesäkuuta 1872 Taivassalo – 13. tammikuuta 1966 Turku) oli suomalainen erityisesti kukka-asetelmistaan tunnettu taidemaalari.

Wittfooth-Raade oli kotoisin taivassalolaiselta suurtilalta, jossa toimii nykyään Taivassalon museo. Hän kävi Turussa tyttökoulun ja Helsingissä kasvatusopillisen talouskoulun ja perusti sen jälkeen Turkuun oman talouskoulun, joka oli kaupungin ensimmäinen. Wittfooth-Raade kuitenkin luopui pian talouskoulusta ja kouluttautui Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä piirustuksenopettajaksi. Hän jatkoi taideopintojaan yhden kauden ajan Pariisissa. Palattuaan Suomeen hän toimi aluksi piirustuksenopettajana Helsingissä ja Turussa sekä myöhemmin taidemaalarina, minkä lisäksi hän harrasti koriste- ja posliinimaalausta.

Wittfooth-Raade oli naimisissa vuodesta 1903 Turun hovioikeuden varapresidentin Kaarle Raaden kanssa. Heidän poikansa oli vuorineuvos Uolevi Raade.

Wittfooth-Raaden maalaukset edustavat tyyliltään lähinnä impressionismia. Hän maalasi 1920- ja 1930-luvuilla pääasiassa maisemia mutta alkoi keskittyä kukka-asetelmien maalaamiseen 1940-luvulta alkaen. Hän osallistui Turussa useisiin taidenäyttelyihin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Antiikkiliike Wanha Elias : Kukkaloistoa
2. ↑  90-vuotiaita (tilaajille) Helsingin Sanomat 12.6.1962, s. 6, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2023.
3. 1 2 3 4 5 6  Kuolleita: Agnes Raade (tilaajille) Helsingin Sanomat 18.1.1966, s. 8, HS Aikakone. Viitattu 27.3.2023.
4. ↑  *Kuka kukin on 1978*, s. 766 Runebgerg.org.

Aiheesta muualla
----------------

* Bukowski : Agnes Wittfooth-Raade (Arkistoitu – Internet Archive)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Uudelleenrakennettu Attaloksen stoa Ateenassa.
Attaloksen stoan pylväikköä sisältä.
**Stoa** (m.kreik. στοά) tarkoitti antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa vapaasti seisovaa avointa pylväshallia tai rakennukseen liittyvää katettua pylväshallia, joka oli yleensä tarkoitettu julkiseen käyttöön. Varhaiset stoat muodostuivat yleensä rakennuksen sivua reunustavasta pylväiköstä, ja ne olivat usein doorilaista tyyliä. Myöhemmin stoissa saattoi olla kaksi kerrosta, ja ne olivat usein joonialaista tyyliä.

Stoia oli usein suurten kaupunkien agoran eli markkinapaikkojen ympärillä. Stoat olivat avoimia yleisölle: kauppiaat saattoivat myydä niissä tavaroitaan, taiteilijat esitellä taidettaan, filosofit opettaa ja niissä saatettiin pitää uskonnollisia kokouksia. Stoalainen filosofikoulukunta sai nimensä stoasta.

Kuuluisia stoia
---------------

**Assoksessa**

* Etelästoa
* Pohjoisstoa

**Ateenassa**

* Attaloksen stoa
* Etelästoa
* Eumeneen stoa
* Hermien stoa
* Kaakkoisstoa
* Keskistoa
* Kuninkaallinen stoa (*Stoa Basileios*)
* Stoa poikile ("Kirjava/Maalattu pylväshalli"), stoalaisten kokoontumispaikka
* Zeuksen stoa

**Delfoissa**

* Ateenalaisten stoa
* Attalos I:n stoa
* Länsistoa eli Aitolialaisten stoa

**Deloksella**

* Antigonoksen stoa
* Filippoksen stoa
* Etelästoa
* Naksoslaisten stoa
* Poseidonin stoa eli Hypostyylihalli

**Korintissa**

* Etelästoa
* Luoteisstoa

**Olympiassa**

* Etelästoa
* Kaikuhalli eli Ekho-stoa

**Muualla**

* Abaton eli Enkoimeterion, Epidauroksen Asklepieion
* Amfiaraionin stoa eli Enkoimeterion, Amfiaraion
* Joonialainen stoa, Miletos
* Knidoksen stoa, Knidos
* Persialainen stoa, Sparta
* Pyhä stoa (*Hiera stoa*), Priene

Katso myös
----------

* Stoalaisuus

Lähteet
-------

1. ↑  Valkeapää, Leena: Stoa (PDF) *Taidehistorian sanasto*. Jyväskylän yliopisto. Viitattu 11.9.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **stoat** Wikimedia Commonsissa

* Morison, William: The Stoa *The Internet Encyclopedia of Philosophy*.  (englanniksi)
**Fennica Gehrman Oy** on suomalainen, lokakuussa 2002 perustettu musiikkikustantamo ja ruotsalaisen Gehrmans Musikförlag Ab:n tytäryritys. Fennica Gehrman on taidemusiikin kustantaja, joka mm. vuonna 2007 hankki omistukseensa aiemmin Edition Fazerin ja Warner/Chappell Music Finlandin hallussa olleet taidemusiikin katalogit. Vuonna 2006 myös Edition Loven taidemusiikin teokset siirtyivät Fennica Gehrmanin omistukseen. Loppuvuodesta 2018 Luovan Säveltaiteen Edistämissäätiö LUSESin kustannuskatalogi siirtyi Fennica Gehrmanille. Katalogin huomattavimmat teokset ovat Aulis Sallisen ooppera Ratsumies sekä Aarre Merikannon Juha-ooppera.

Fennica Gehrman kustantaa mm. Kalevi Ahon, Einojuhani Rautavaaran, Mikko Heiniön, Olli Kortekankaan, Kimmo Hakolan ja Veli-Matti Puumalan musiikkia. Katalogiin kuuluu myös Jean Sibeliuksen, Leevi Madetojan, Uuno Klamin, Armas Järnefeltin ja monien muiden keskeisten suomalaissäveltäjien teoksia. Nuoremman polven säveltäjistä kustantamon listoille kuuluvat mm. Lotta Wennäkoski ja Matthew Whittall .

Historia
--------

Fennica Gehrman -kustantamon tausta nivoutuu tiiviisti Fazer Musiikin satavuotiseen historiaan. Marraskuussa 1897 K. G. Fazer ja R. E. Westerlund ostivat Anna Melanin musiikkikaupan Helsingissä ja loivat perustan Fazer Musiikin pitkäikäiselle ja laajenevalle toiminnalle. Vuonna 1993 Fazer Musiikki siirtyi Warner Musicin omistukseen, ja kustannustoiminta jatkui Warner/Chappell Music Finland Oy:n organisaatiossa vuoteen 2002 asti, jolloin Warner luopui taidemusiikin kustantamisesta Pohjoismaissa ja Fennica Gehrman perustettiin. Vuonna 2007 Fennica Gehrman osti omistukseensa Warner/Chappellin suomalaisen taidemusiikkikatalogin ja jatkaa siten pitkiä Edition Fazerin perinteitä kotimaisen taidemusiikin kustantajana ja pedagogisen musiikin julkaisijana.

Lähteet
-------

* Finnish Music Quarterly 3/2007
* Helsingin Sanomat 25.8.2007
* Einari Marvia: Oy Fazerin musiikkikauppa 1897–1947, Helsinki 1947, Nordblad&Pettersson
* Vesa Kurkela: Sävelten markkinat, musiikin kustantamisen historia Suomessa, 2009, Sulasol

### Viitteet

1. ↑  Finnish Music Quarterly 3/2007, Helsingin Sanomat 25.8.2007
2. ↑  LUSES-kustannusoikeudet Fennica Gehrmaniin *Suomeksi*.  19.12.2018. Viitattu 5.6.2019.
3. ↑  matwhit: Contact *Matthew Whittall*. Viitattu 5.6.2019. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fennica Gehrmanin kotisivut
**Rauno Martti Meriö** (s. 22. lokakuuta 1933 Käkisalmi) on suomalainen kenraali, joka toimi Ilmavoimien komentajana vuosina 1975–1987.

Sotilasura
----------

Meriö valmistui Kadettikoulusta vuonna 1955. Hän toimi Messerschmitt Bf 109 -lentueen päällikkönä Hävittäjälentolaivue 31ssä ja sai Vampire-suihkukonekoulutuksen. Vuosina 1959–1960 Meriö toimi lennonopettajana Ilmasotakoulussa Kauhavalla. Kapteeniksi ylennetty Meriö opetti ilmasotatekniikkaa Sotakorkeakoulussa vuosina 1962–1966 suorittaen samalla diplomi-insinöörin tutkinnon. SKK:n ilmasotalinjan hän kävi itse vuosina 1966–1967 edeten tätä kautta Ilmavoimien Esikuntaan. Totaalisen maanpuolustuksen kurssin Meriö suoritti vuonna 1972 yleten everstiksi. Meriö toimi Ilmasotakoulun johtajana vuosina 1972–1973 sekä Lapin Lennoston ensimmäisenä komentajana Rovaniemellä vuosina 1973–1975.

Kenraalimajuriksi ylennetty Meriö nimitettiin ilmavoimien komentajaksi vuonna 1975. Meriö ajoi Draken-hävittäjien lisähankintoja Lapin Lennostolle ja Satakunnan Lennostolle. Hän myös puolsi Hawk-harjoitushävittäjien lisähankintoja. Meriö ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1980. Hänen komentajakauteensa sattui vuodenvaihteen 1984–1985 ohjusvälikohtaus, jossa Inarinjärveen putosi harhautunut neuvostoliittolainen ilmamaaliohjus. Sen puitteissa pohdittiin, onko Suomen ilmavalvonta tarpeeksi tehokas.

Sotilasuran jälkeen
-------------------

Meriö oli Karjalan Liiton puheenjohtajana vuosina 1990–1995. Hän puolusti julkisuudessa Karjalan palautusta ja on 2000-luvun alusta ollut ProKarelian toisena puheenjohtajana.

Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa Meriö oli Nuorsuomalaisten ja europarlamenttivaaleissa Kokoomuksen ehdokkaana.

Muuta
-----

Sotilasuransa aikana Meriö seurasi tiiviisti ufotutkimusta ja hän myös suomensi jonkin verran ulkomaista ufokirjallisuutta.*lähde?* Yksi tällaisia kirjoja on *Humanoidit* (1972). Tätä ennen hän käänsi saksan- ja englanninkieliset teokset *Waffe und Wirkung bei der Fliegerabwehr* (1966), *Fighters* (1968), *Bombers* (1968) ja *Fighters 1914–1919* (1969).

Lähteet
-------

* Rauno Meriö Puolustusvoimien sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)

Suomen ilmavoimien komentajat

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Ilmailuvoimien päälliköt* (1918–1937)John-Allan Hügerth  | Carl Seber  | Torsten Aminoff | Sixtus Hjelmman | Arne Somersalo | Väinö Vuori | Jarl Lundqvist*Ilmavoimien komentajat* (1937–)Jarl Lundqvist | Frans Helminen | Reino Artola | Olavi Seeve | Reino Turkki | Eero Salmela | Rauno Meriö | Pertti Jokinen | Heikki Nikunen | Matti Ahola | Jouni Pystynen | Heikki Lyytinen | Jarmo Lindberg | Lauri Puranen | Kim Jäämeri | Sampo Eskelinen | Pasi Jokinen | Juha-Pekka Keränen  |  |


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
**Aimo August Ilmarinen**, sukunimi vuoteen 1906 *Fabritius* (23. helmikuuta 1870 Ruskeala – 2. joulukuuta 1953 Asikkala) oli suomalainen toimittaja ja maanviljelijä.

Aimo Ilmarisen vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Gustaf Vilhelm Fabritius ja Augusta Sofia Holmström. Hän kävi viisi luokkaa lyseota sekä vuosina 1888–1890 maanviljelyskoulun ja karjahoito- ja meijerikoulun kurssit Liperin Siikasalmella.

Ilmarinen oli oikolukijana, reportterina ja apulaistoimitussihteerinä Päivälehdessä ja Helsingin Sanomissa 1895–1906. Hän oli Suomalainen Kansa-lehden toimitussihteerinä 1907, Maatalous-lehden, Hevoshoitolehden ja Karjanhoitolehden toimittajana 1907–1924 sekä Hevostalouslehden toimittajana ja kustantajana 1924–1939. Ilmarinen oli myös Maatalousseurojen keskusliiton konsulttina ja Maan taloudenhoitajana 1925–1940. Hän toimi myös itse maanviljelijänä 1891–1895 ja uudelleen vuodesta 1919 alkaen hankittuaan pienen maatilan Asikkalasta.

Aimo Ilmarinen oli naimisissa vuodesta 1892 opettaja Olga Reijosen kanssa. Heillä oli viisi lasta.

Julkaisuja
----------

* *Ohjeita maamiesseurojen ja naisosastojen kirjanpitäjille*. Maatalousseurojen keskusliiton julkaisuja n:o 221. Helsinki 1935

Suomennoksia
------------

* Nils Hansson : *Nautakarjan oikea ruokinta ja hoito: Ruot. Kuninkaallisen maanviljelysakatemia 1:sen palkinnon saavuttanut kilpakirjoitus*. Maamiehen käsikirjasto 11. WSOY 1908
* Joh. L. Hirsch : *Sianhoito ja silavantuotanto pikku-tiloilla*; mukaellen suomensi Aimo Ilmarinen. Maamiehen käsikirjasto 12. WSOY 1909
* Gösta Grotenfelt : *Suomen vuohikirja: lyhyt opas*. WSOY 1922

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Kuka kukin on 1954
2. ↑  Geni.com : Aimo August Ilmarinen
3. 1 2  Aimo Ilmarinen 60-vuotias, Hevostalous, 01.02.1930, nro 2, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Aiheesta muualla
----------------

* Yle Arkisto: Sanomalehtimies jo vuodesta 1895 - Aimo Ilmarinen muistelee, haastattelijana toimittaja Oke Jokinen vuonna 1952
**Jarl Cecil William Sarvas** (16. toukokuuta 1903 – 30. tammikuuta 1991) oli suomalainen diplomi-insinööri ja tietokirjailija. 

Jarl Cecil William Sarvas (Sundvall vuoteen 1924) syntyi Porissa 16. toukokuuta vuonna 1903. Hänen vanhempansa olivat kauppias Fredrik Wilhelm Sundvall ja Selma Eufrosyne Gustafsson. Hänen puolisonsa 1936–1944 oli Hjördis Hedlund ja vuodesta 1946 Marjatta Saraste. Ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli kaksi poikaa ja toisesta yksi.

Ylioppilaaksi Sarvas kirjoitti vuonna 1922 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon vuonna 1927. Valmistuttuaan insinööriupseeriksi vuonna 1928 Sarvas jatkoi opintojaan Englannissa 1931–1932. Hän suoritti noihin aikoihin myös opintomatkoja Euroopan eri maihin ja Yhdysvaltoihin. Lyhyen aikaa hän työskenteli Imatran Voima Oy:n palveluksessa vuonna 1927. Puolustusvoimien sähkölaboratorion yliassistenttina Sarvas toimi 1928–1935, Oy Yleisradio Ab:n neuvontapäällikkönä 1935–1939, Sähkölaitosyhdistyksen valaistus ja installaatio-osaston insinöörinä 1939–1948 sekä Teollisuuden Työteholiiton (Rastor) toiminnanjohtajana 1948–1950. Vuodesta 1950 lähtien Sarva työskenteli Sähkötarkastuslaitoksen julkaisuosaston päällikkönä.

Sotilasarvoltaan Jarl Sarvas oli insinöörimajuri.

Teoksia
-------

* *Radiotekniikan perusteet*. Ammattienedistämislaitoksen ammattikirjoja n:o 17. Otava 1933, 2. uusittu painos 1943, 3. uus. painos 1946, 4. uusittu painos 1953 (2. ja uudemmissa painoksissa toisena tekijänä Paavo Velander)
* *Kuuntelijan radio-opas*. Otava 1938
* *Yhteisantennilaitosten rakenteesta : esitelmä*. Helsinki 1938
* *Sähkötekniikan perusteet*. Ammattienedistämislaitoksen ammattikirjoja n:o 37. Otava 1961, 4. uus. painos 1969, 5. uud. painos 1974, 6. tark. painos 1975, 7. tark. painos 1977, 10. painos 1983

Lähteet
-------

* Voitto Liukkonen (toim.): Suuri kansalaishakemisto III, Kustannusosakeyhtiö Puntari, 1968.
* *Radiosta elektroniikkaan : Elektroniikkainsinöörien seura 1926–1979* ; kertomuksen laat. Paavo Velander, ajasta 1936–56 on pääosan kirj. Orvo Pollari. Elektroniikkainsinöörien seura, Espoo 1980.

### Viitteet

1. ↑  Kuolinilmoitus, *Helsingin Sanomat* 14.2.1991, s. A 6 (Lehti HS Aikakoneessa (tilaajille))
2. ↑  Kuka kukin on 1978 : Seuraavista henkilöistä on viimeksi ollut täydellinen artikkeli vuoden 1966 tai vuoden 1970 (muutamissa tapauksissa varhaisemmissa) Kuka kukin on -teoksissa.
X-tetrasomian karyotyyppi
**X-tetrasomia** on naispuolisilla erittäin harvinaisena esiintyvä kromosomipoikkeavuus, jossa X-kromosomeja on kahden sijaan neljä. X-tetrasomia ei aiheuta yhtenäistä oireistoa vaan laajalti yksilöllisesti vaihtelevia erityispiirteitä.

X-tetrasomiaan liittyy muun muassa puheen ja motoristen taitojen oppimisen hidastuminen sekä kehitysviive. Joissain tapauksissa oireet voivat olla hyvinkin huomaamattomia. Jos X-tetrasomiaan liittyy oppimisvaikeuksia ja kehitysviivettä, ne yleensä vaihtelevat vaikeusasteeltaan lievistä kohtalaisiin. Kasvonpiirteet ovat osalla X-tetrasomiassa poikkeavat. Muita X-tetrasomian yhteydessä havaittuja piirteitä ovat olleet muiden muassa hypotonia, yliliikkuvat nivelet, lonkan kehityshäiriö, erilaiset luustopoikkeavuudet, pieni suu, huuli- ja suulakihalkio, eri sisäelimissä esiintyneet poikkeavuudet, käytöshäiriöt ja stressiherkkyys. Syntymäpainon on kuvattu usein jääneen alhaiseksi. X-tetrasomiaan on raportoitu liittyneen myös kasvanutta lapsuusiän infektioalttiutta.

X-tetrasomia ei ole ennaltaehkäistävissä. Sen esiintyvyyden on katsottu olevan vähäisempi kuin yksi miljoonasta. X-tetrasomian aiheuttamien erityispiirteiden hoidossa voidaan käyttää esimerkiksi estrogeenihoitoa sekä puhe-, toiminta- ja fysioterapiaa. X-tetrasomia todetaan kromosomitutkimuksella, koska siihen viittaavaa yhtenäistä oirekuvaa ei ole. X-tetrasomia on kuvattu ensimmäisen kerran vuonna 1961. Kyseisen kromosomipoikkeavuuden kanssa syntyneiden elinajanodotetta on pidetty hyvänä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Johanna Rintahaka, X-tetrasomia Tukiliitto 25.1.2022, viitattu 25.6.2023
2. 1 2 3  Tetrasomy X Orphanet, viitattu 25.6.2023
**Rauno Matti Velling** (5. helmikuuta 1937 Kirvu – 12. joulukuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen kustannustoimittaja, kirjallinen johtaja, tiedotuspäällikkö ja suomentaja.

Vellingin vanhemmat olivat maanviljeljä Yrjö Velling ja Elvi Maire Mirjami Menna. Hän pääsi ylioppilaaksi 1955 ja valmistui filosofian kandidaatksi 1960.

Velling toimi sanomalehti Uuden Suomen kirjallisuusarvostelijana ja kulttuuritoimittajana 1960–1964, Werner Söderström Oy:n kustannusvirkailijana 1964–1965 sekä K. J. Gummerus Oy:n kirjallisena johtajana 1965–1966. Tämän jälkeen Velling oli WSOY:n käännöskirjaosaston päällikkönä vuodesta 1966 alkaen. Viimeksi hän toimi Helsingin yliopiston tiedotuspäällikkönä 1985–1996 ja yliopiston johdon erityisavustajana 1996–1998. 

Velling oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden assistenttina 1964-1965, Kirjallisuudentutkijain seuran sihteerinä ja rahastonhoitajana 1962–1965 sekä Vantaan kirjoittajain puheenjohtajana 1973–1974. 

Rauno Velling oli naimisissa vuodesta 1960 humanististen tieteiden kandidaatti Sirpa Tellervo Honka-Vasaran kanssa.

Teoksia
-------

* *Marko Tapiosta ja hänen tyylistään* : opinnäytetyö. Suomen kielen laitos, Helsingin yliopisto 1960 (Viite Heldassa)
* *Neitoperho Pernajan vesillä* : novelli, ilmestynyt teoksessa *Murha Suvikunnassa*. WSOY 1984

Suomennoksia
------------

* Desmond Bagley : *Suomalainen nuorallatanssi* ; suom. Simo Mäenpää ja Rauno Velling. WSOY 1973, 5. painos 1984 (alkuteos *The tightrope men*)
* Otto Nordenskiöld : *Alikartano - Frugård* ; toim. ja kuvatekstit Martti Blåfield ; suom. Rauno Velling ja Martti Blåfield. Mäntsälän kunta, Mäntsälä 1984
* *Rakkaudesta yliopistoon* ; toimittaneet Veli-Matti Autio ym. ; suomennokset Rauno Velling ; toimitussihteeri Jukka Kyhäräinen ; kuvitus Paula Kankaanpää. Yliopistopaino, Helsinki 1990

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Kuka kukin on 1978 (Projet Runeberg)
2. ↑  Martti Turtola : Erityisavustaja Rauno Velling, Helsingin Sanomat Kuolleet 19.12.1998
3. ↑  Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918-2000 : Keskushallinto 1970-1995
4. ↑  Kirjasampo.fi : Rauno Velling


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |

 |
Saksan endonyymi "Deutschland" ja muissa Euroopan kielissä käytetyt eksonyymit etymologioineen:  kantagermaanin *\*Þeudiskaz*
  latinan *Germania*
  alemannien heimo
  saksien heimo
  kantaslaavin *\*němьcь*
  epäselvä

**Endonyymi** (kreikan sanoista ἔνδον, *éndos*, ’sisällä’, ja ὄνομα, *ónoma*, ’nimi’) tai **autonyymi** on kielitieteessä käytetty termi, jolla tarkoitetaan tietyn ihmisryhmän itsestään, kielestään tai omasta alueestaan käyttämää nimeä. Endonyymin vastakohta on eksonyymi eli ulkoryhmän käyttämä nimi, ja kahta termiä käytetäänkin yleensä yhdessä käsiteparina. Esimerkiksi "Suomi" on suomenkielisten käyttämä paikallinen endonyymi, kun taas "Finland" on lukuisien ulkoryhmien käyttämä eksonyymi. 

Toisinaan eksonyymin ja endonyymin määrittely on hankalaa. Tutkijoiden parissa on keskusteltu muun muassa siitä, muuttuvatko esimerkiksi kyrillisistä latinalaisiin aakkosiin translitteroidut nimet endonyymeistä eksonyymeiksi. Toinen esimerkki määritelmän hankaluudesta on se, tulisiko kreikankielinen nimi Byzantion luokitella eksonyymiksi, jos sitä käyttää edelleen pieni kreikkalaisvähemmistö Istanbulissa.

Eksonyymien ja endonyymien käyttö on myös usein politisoitunutta. Esimerkiksi englanninkielisessä käytössä on keskusteltu siitä, pitäisikö Ukrainan pääkaupungin Kiovan nimi kirjoittaa venäjänkieliseen lausumiseen perustuen *Kiev* vai ukrainankieliseen lausumiseen perustuen *Kyiv*. Nykyisin suositellaan jälkimmäistä. Samaan tapaan Suomessa on 2020-luvulla keskusteltu muun muassa siitä, pitäisikö Valko-Venäjästä alkaa käyttää heidän omaan kieleensä perustuvaa muotoa *Belarus*, jonka kansainvälistä käyttöönottoa maan itsevaltaista presidenttiä Aljaksandr Lukašenkaa vastustava oppositioliike on pyrkinyt ajamaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Endonyymi *Tieteen termipankki*. Viitattu 23.2.2024.
2. 1 2 3  Hämäläinen, Lasse; Raunamaa, Jaakko; Syrjälä, Väinö & Valtonen, Taarna: Kansainvälinen nimistöntutkijayhteisö koolla sähköisesti.  *Virittäjä*, 2022, nro 1, s. 106–107.  Kotikielen Seura. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 23.2.2022.
3. ↑  Carolus Manninen: Pitäisikö Valko-Venäjän nimi muuttaa Belarusiksi? Suomen kielen emeritaprofessori kannattaa, Kotus eri linjoilla Yle. Viitattu 23.2.2024.
**XXXXY-oireyhtymä** eli **49,XXXXY-oireyhtymä** on poikien ja miesten kromosomipoikkeavuus, joka aiheuttaa kehitysviiveitä, kehitysvammaisuutta, fyysisiä poikkeavuuksia ja hedelmättömyyden. Oirekuva on yksilöllisesti vaihteleva. XXXXY-oireyhtymässä esiintyy kolme ylimääräistä X-kromosomia. Tilaa kuvataan joskus Klinefelterin oireyhtymän variantiksi, mutta sen oirekuva on tyypillisesti vaikeampi ja laaja-alaisempi.

XXXXY-oireyhtymään liittyvä kehitysvamma on tyypillisesti lievää tai keskitasoista. Erityisesti kielellisten taitojen kehitys viivästyy, mutta kielen ymmärrys on yleensä parempaa kuin sen tuotto. XXXXY-oireyhtymään liittyy myös hypotoniaa, koordinaatio-ongelmia ja näistä johtuvaa motoristen taitojen kehityksen viivästymää. XXXXY-oireyhtymälle tyypillisiin kasvonpiirteisiin kuuluu muun muassa hypertelorismi eli silmien toisistaan etäinen sijainti. Muita oireyhtymässä esiintyviä poikkeavuuksia ovat radioulnaarinen synostoosi, nivelten yliliikkuvuus sekä kyynärpään, jalkojen, sormien ja hampaiden poikkeavuudet.

XXXXY-oireyhtymästä kärsivillä on usein lyhyt, vajaakehittynyt siitin. Myös kivekset ovat tyypillisesti pienet. Piilokiveksisyyttä voi esiintyä. XXXXY-oireyhtymä vaikuttaa murrosiän normaaliin kulkuun; kehon karvoitus jää heikoksi ja osalle potilaista tulee gynekomastia. Kaikki sairastuneet ovat hedelmättömiä, koska kivekset eivät tuota siittiöitä. Vastasyntyneillä pojilla oireyhtymän arvioitu yleisyys on 1/85 000 – 100 000. Se kuuluu harvinaisimpiin sukupuolikromosomien poikkeavuuksiin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  49,XXXXY syndrome MedlinePlus Genetics, viitattu 30.6.2023
**Sylvi Ragna Margaretha Visapää**, vuoteen 1938 **Backberg** (29. kesäkuuta 1902 Rauma – 21. syyskuuta 1995 Helsinki) oli opetusneuvos, joka teki elämäntyönsä partio- ja kristillisten järjestöjen parissa.

Sylvi Visapään vanhemmat olivat rautatieinsinööri Adolf Backberg ja Alina Ingeborg Malmström. Visapää tuli ylioppilaaksi 1920 ja valmistui ekonomiksi 1922. Hän oli Suomen kristillisten ylioppilaiden liiton sihteeri 1938–1943, Naisten työvalmiusliiton toiminnanjohtaja 1943, Suomen NNKY:n pääsihteeri 1946–1970, Suomen partiotyttöjärjestön ylijohtaja 1943–1951, Partiotyttöjen Maailmanliiton korkeimman johtoelimen maailmankomitean jäsen 1946–1952 ja puheenjohtaja 1950–1952, ensimmäisenä suomalaisena, sekä NNKY:n maailmanjärjestön varapuheenjohtaja 1951–1963. Suomen Lähetysseuran palveluksessa Kiinassa Visapää oli 1931–1932. Opetusneuvoksen arvonimen hän sai 1970.

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 988 (Viitattu 6.6.2019)
2. 1 2  Kuolleita. Helvi Sipilä: Opetusneuvos Sylvi Visapää. *Helsingin Sanomat*, 3.10.1995, s. 4.
3. ↑  Pentti Huovinen, L. Arvi P. Poijärvi, Keijo Virtanen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1970*, s. 1186. Helsinki: Otava, 1970.
**Sakari Antti Kontio** (20. helmikuuta 1928 Oulujoki – 14. syyskuuta 2010 Oulu) oli suomalainen maanviljelijä ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Kontion vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kontio ja emäntä Iida Sofia Kauppila, sittemmin Hyry, ja puoliso vuodesta 1950 terveyssisar Martta Inkeri Vasala. Kontio kävi maamieskoulun vuonna 1946 ja alkoi kotitilansa hoitajaksi vuonna 1948. Hän osallistui jo nuoresta osuustoiminnalliseen työhön, kun hänestä tuli vuonna 1954 Maataloustuottajain Oulujoki-Oulun yhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 1963 Kontio valittiin MTK:n teuraskaupalliseen valiokuntaan ja vuonna 1968 MTK:n valtuuskuntaan. Hän oli valtuuskunnan jäsen vuoteen 1973, jolloin hänet valittiin MTK:n johtokuntaan. MTK:n toinen puheenjohtaja Kontiosta tuli vuonna 1976.

Pellervo-Seuran valtuuskuntaan Kontio valittiin 1968 ja johtokuntaan vuonna 1972, johtokunnan puheenjohtajana hän toimi 1980–1993. Hänellä oli myös useita muita maatalouden ja osuustoiminnan piiriin kuuluvia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Oulujoen kunnalliselämään Kontio osallistui vuodesta 1957 ja sittemmin Oulun kaupunginvaltuuston ja -hallituksen toimintaan. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja vuonna 1972. Kontio oli myös Keskustapuolueen Oulun kunnallisjärjestön johtokunnan sekä puoluevaltuuskunnan jäsen ja ehdokas vuoden 1968 presidentin valitsijamiesvaaleissa ja vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Kontio sai vuonna 1981. Sotilasarvoltaan hän oli reservin alikersantti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sakari Kontio *Biografiasampo*. Viitattu 29.4.2022.
2. 1 2  Muistot. Sakari Kontio. (Tilaajille) *Helsingin Sanomat*.  30.5.2011. Viitattu 29.4.2022.
3. 1 2  Kuka kukin on 1978, s. 413. Viitattu 29.4.2022.
**Viva Sofia Lagerborg** (28. lokakuuta 1871 Elimäki – 1941) oli suomalainen lääkäri ja lasten tuberkuloosin hoidon uranuurtaja.

Henkilöhistoria
---------------

Viva Lagerborgin vanhemmat olivat pääpostijohtaja Hjalmar Lagerborg ja Gertrud Maria von Kothen. Professori Rolf Lagerborg oli hänen veljensä. Viva Lagerborg tuli ylioppilaaksi 1896 ja sai erivapauden opiskella lääketiedettä Helsingin yliopistossa, lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1904. Valmistuttuaan hän toimi ensin lääkärinä Kouvolassa 1905–1907 ja sitten apulaislääkärinä Helsingin yleisessä sairaalassa lastentautien osastolla 1907–1910, saaden lastentautien erikoislääkärin oikeudet. Hangossa Lagerborg toimi yksityisenä lääkärinä vuoteen 1923 asti ja oli siellä myös kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1923. Jo vuonna 1913 myös tuberkuloosilääkärin oikeudet saanut Lagerborg toimi lisäksi Lappohjan Högsandin lastenparantolan lääkärinä, vt. kunnanlääkärinä Bromarvissä ja väliaikaisena kaupungin- ja koululääkärinä Hangossa. Hän rakennutti vuonna 1913 Hankoon Ljungbon keuhko­tuberkuloosi­parantolan, jonka suunnitteli Signe Lagerborg-Stenius. Parantolan lääkärinä hän toimi itse 1914–1916. Lappohjan Högsandin parantolan vakituiseksi lääkäriksi Lagerborg tuli 1923, toimien siellä aina kevääseen 1940 asti, jolloin alue vuokrattiin Neuvostoliitolle, ja vielä sen jälkeen parantolan lääkärinä Paraisilla. Lagerborg oli Tenholan kunnanvaltuutettu 1934–1937 sekä useiden lääkäriyhdistysten ja Lotta Svärd -järjestön jäsen.

Julkaisuja
----------

* *Intryck av Ectesinbehandling*, Finska Läkaresällskapets Handlingar, 1926
* *Spondylitis tuberculosa, konservativ behandling*, Finska Läkaresällskapets Handlingar, 1930
* *Loevensteins antidifterisalva*, Finska Läkaresällskapets Handlingar, 1932
* *Högsand sanatorium 1923–1933: tioårsberättelse*, 1934

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuka kukin on. Aikalaiskirja 1934, s. 361 (Viitattu 26.9.2020)
2. 1 2  Arno Forsius: Viva Lagerborg (1871–1941) – lasten tuberkuloosihoidon uranuurtaja (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 26.9.2020)
3. ↑  60-vuotiaita. *Helsingin Sanomat*, 26.10.1931, s. 6.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
Purkupallo maassa.
Purkupallon operointia.
**Purkupallo** on raskas teräspallo, jota käytetään rakennusten ja rakennelmien purkamisessa. Purkupalloa roikotetaan tyypillisesti nosturista, mutta sen voi myös kiinnittää esimerkiksi helikopteriin. Purkupallon tuhovoima perustuu sen suureen liike-energiaan.

Purkupalloja käytettiin laajalti pitkin 1900-lukua, mutta sittemmin sen käyttö on vähentynyt. Tiiviillä kaupunkialueella suositaan nykyään turvallisempia purkutapoja, sillä pallon liikettä on vaikeampi hallita. Harvaan rakennetuilla alueilla rakennusten ja rakennelmien räjäyttäminen voi olla myös tehokkaampaa. Purkupallot ovat edelleen tunnettuja muun muassa populaarikulttuurissa.

Populaarikulttuurissa
---------------------

* "Wrecking Ball", Miley Cyrusin kappale
* *Wrecking Ball*, Bruce Springsteenin albumi

Lähteet
-------

1. ↑  8.4: Potential and Kinetic Energy *Biology LibreTexts*. Viitattu 15.2.2024. (englanniksi)
2. ↑  The Rise and Fall of the Wrecking Ball *Smithsonian Magazine*. Viitattu 15.2.2024. (englanniksi)
3. ↑  Goodbye, wrecking ball: the rise of modern precision deconstruction *Englobe*. Viitattu 15.2.2024. (englanniksi)
4. ↑  Akuankka-pallot poistuivat – rakennuspurkamisen suuri muutos *Verkkouutiset*. Viitattu 15.2.2024.