recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Abdullahi Issa vuonna 1960.
**Abdullahi Issa** eli **Abdullahi Issa Mohamud** (somaliksi '**Cabdullahi Ciise Maxamuud'**) (1922–1988) oli somalialainen poliitikko ja maan ensimmäinen pääministeri, joka oli ministerinä vuosina 1949–1960.

Abdullahi syntyi Hiranin alueella ja oli äitinsä Marera Dinin kasvattama, koska isä kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen. Käytyään koraanikoulun Bulo Burtissa, hänen äitinsä muutti lapsineen Mogadishuun, jossa hän pääsi italialaiseen kouluun. Vuosina 1939–1941 Issa työskenteli postivirkailijana Merkan kaupungissa rannikolla Mogadishusta etelään. Sieltä hän muutti liikemieheksi kotikaupunkinsa Bulo Burtiin. Toisen maailmansodan jälkeen Issa liittyi Somali Youth League-puolueeseen ja perusti puolueosaston Bulo Burtiin. Hän nousi yhdeksi puolueen johtohenkilöistä.

Vuonna 1956 Issa valittiin Italian Somalimaan pääministeriksi. Siirtymäkauden hallituksen haasteet oli kovat. Itsenäistyvän maan perustuslaki piti laatia. Naisten poliittinen tasa-arvo piti toteuttaa. Rajakysymys Etiopian kanssa piti vahvistaa. Maan virallisesta kielestä piti sopia. Somalian itsenäistyessä vuonna 1960 pääministeriksi valittiin Aden Abdullah Osman Daar, mutta Issa jatkoi aktiivista toimintaansa ulkoasiainministerinä. Hän osallistui mm. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokoukseen ja Afrikan konferensseihin mm. Lagosissa, Addis Abebassa ja Dakarissa. Uransa aikana Issa toimi myös sisäasiainministerinä ja oikeusministerinä. Siad Barre vanagitsi hänet vallankaappauksessa 1969. Vapauduttuaan 1974 hänet nimitettiin Ruotsin ja Suomen suurlähettilääksi asemapaikkanaan Tukholma. Issa kuoli Roomassa 1988.

Lähteet
-------

1. ↑  Mohamed Haji Mukhtar (2003) Historical dictionary of Somalia. The Scarecrow Press, Oxford
2. ↑  Lewis I. M. (2002) Modern history of Somalia. Ohio University Press, Ohio
**Wihtori Kotro** (12. tammikuuta 1896 Uusikirkko – 2. syyskuuta 1960) oli suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili moukarinheitossa, kuulantyönnössä ja kiekonheitossa. Hän edusti Viipurin Urheilijoita. Kalevan kisoista Kotro voitti kuulantyönnön kultaa vuonna 1921, kiekonheiton pronssia vuosina 1921 ja 1925 sekä moukarinheiton hopeaa vuosina 1925 ja 1926 ja pronssia vuonna 1921. Molempien käsien yhteistuloksissa Kotro saavutti Kalevan kisoista kuulantyönnön kultaa 1921 ja kiekonheiton pronssia 1921. Ennätyksikseen hän teki kuulassa tuloksen 13,60 metriä vuonna 1927, kahden käden kuulassa 24,89 metriä vuonna 1921, kiekonheitossa 42,97 metriä vuonna 1927, kahden käden kiekonheitossa 70,96 metriä vuonna 1921 ja moukarinheitossa tuloksen 44,44 metriä vuonna 1929.

Lähteet
-------

1. ↑  Wihtori Kotro Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
**Alexander Reinhold von Guvenius** (9. lokakuuta 1848 Novgorod – 28. maaliskuuta 1914 Tallinna) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.[1]

Guveniuksen vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Karl von Guvenius ja vapaaherratar Charlotta Lovisa Rausch von Traubenberg ja puoliso vuodesta 1905 Ljubov von Heydenreich. Hänen isänsä otti vuonna 1875 aateloituna käyttöön sukunimen von Guvenius. Alexander Reinhold Guvenius valmistui porte-épée-junkkariksi Helsingin junkkarikoulusta 1867, ylennettiin seuraavana vuonna vänrikiksi ja siirrettiin 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin. Aliluutnantiksi hän yleni 1870, luutnantiksi 1872, alikapteeniksi 1876, kapteeniksi 1879, everstiluutnantiksi 1889 ja everstiksi 1903. Von Guvenius määrättiin huhtikuussa 1904 237. Kremlin reservipataljoonan komentajaksi ja joulukuussa samana vuonna 237. Kremlin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1905 hänet siirrettiin Pernovin eli Pärnun, H.M. Preussin Kuningas Friedrich Wilhelm IV:n krenatöörirykmentin komentajaksi. Sotapalveluksesta hän erosi kenraalimajurina heinäkuussa 1906.[1]

Lähteet
-------

1. 1 2  Alexander Reinhold von Guvenius *Suomalaiset kenraalit ja amiraalit Venäjän sotavoimissa 1809–1917*. Biografiakeskus, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (Viitattu 4.2.2020)
**Ivan Obradović** (serb. Иван Обрадовић; s. 25. heinäkuuta 1988 Obrenovac, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Zaragozaa ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.

Ura
---

Obradović on Partizanin kasvatti. 22. huhtikuuta 2007 hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa, kun päävalmentaja Miroslav Đukić päästi hänet kentälle sarjaottelussa Vojvodinaa vastaan. Kauden 2006–2007 päätteeksi hän pelasi yhteensä viidessä sarjaottelussa. Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa hän teki Partizanin kanssa 7. kesäkuuta 2007.

Ensimmäisen täyden kauden aikana 2007–2008 Obradović pelasi 19 ottelua. Kausi päättyi Partizanin mestaruusjuhliin. Neljän pelatun kauden aikana hän pelasi yhteensä 55 ottelua ja teki niissä yhden maalin.

24. elokuuta 2009 hän teki viisivuotisen sopimuksen espanjalaisen Zaragozan kanssa.

### Maajoukkue

Obradović pelasi ensimmäisen maaottelunsa 6. syyskuuta 2008 vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 15. elokuuta 2008 ottelussa Itävaltaa vastaan.

Lähteet
-------

* 90minut.pl (puolaksi)
* national-football-teams.com (englanniksi)

Zaragoza – Primera División
1 Roberto |
2 Movilla |
3 Paredes |
4 Álvaro |
5 Lanzaro |
6 Goni |
7 Aranda |
8 Oriol |
9 Postiga |
10 Apoño |
11 Montañés |
12 Romaric |
13 Doblas |
15 José Mari |
16 Loovens |
17 Babović |
18 Wilchez |
19 Săpunaru |
20 Zuculini |
21 Abraham |
22 Pintér |
23 J. Álamo |
24 Obradović |
25 Franco |
26 Ortí |
32 Víctor |
Valmentaja Jiménez

Serbian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Stojković |
2 Rukavina |
3 Kolarov |
4 Kačar |
5 Vidić |
6 Ivanović |
7 Tošić |
8 Lazović |
9 Pantelić |
10 Stanković |
11 Milijaš |
12 Isailović |
13 Luković |
14 Jovanović |
15 Žigić |
16 Obradović |
17 Krasić |
18 Ninković |
19 Petrović |
20 Subotić |
21 Mrđa |
22 Kuzmanović |
23 Đuričić |
Valmentaja Antić
Gisella Grosz
**Gisella** (alkujaan *Gizella*) **Grosz** (26. marraskuuta 1875 Szilágysomlyó – 1942 Riian getto) oli unkarilainen pianisti.

Grosz syntyi juutalaiseen perheeseen nykyisen Romanian, silloisen Itävalta-Unkarin alueella. Hän opiskeli pianonsoittoa Unkarin kuninkaallisessa kansallismusiikkiakatemiassa István Thománin johdolla. Hän piti ensimmäiset konserttinsa vuonna 1897 Budapestissa ja sitten Leipzigissa sekä Berliinissä 1898–99. Vuodesta 1898 lähtien Grosz asui Berliinissä, jossa häntä opetti Teresa Carreño. 

1900-vuosikymmenen aikana Grosz esiintyi solistina Berliinin filharmonikkojen kanssa useaan otteeseen. Vuonna 1906 hän levytti yhtenä ensimmäisistä naispuolisista pianisteista Welte-Mignonille. Vuonna 1911 hän vetäytyi konserttiuraltaan samalla kun meni naimisiin musiikkikriitikko ja elämäkertakirjailija Adolf Weissmannin kanssa. Vetäytymisensä jälkeen Grosz kuitenkin yhä jatkoi uraansa musiikin parissa opettamalla pianonsoittoa. Grosz jäi leskeksi vuonna 1929. Tammikuussa 1942 hänet siirrettiin Latviaan Riikaan, jossa hän kuoli vielä saman vuoden aikana. 

Groszilla oli puolisonsa Weissmannin kanssa vuonna 1908 ennen avioitumista syntynyt tytär Ilse, josta myös tuli pianisti. Tytär kuoli Yhdysvalloissa vuonna 2000.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Gisella Grosz
**Ivan Isidorovitš Nosenko** (ven. Иван Исидорович Носенко, 19. huhtikuuta 1902 – 2. elokuuta 1956) oli neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi raskaan teollisuuden järjestämisessä.

Nosenko valmistui Nikolajevin laivanrakennusinstituutista 1928. Hän oli laivanrakennusteollisuuden kansankomissaari 1940–1946. Nosenko teki paljon työtä teollisuuden evakuoimiseiksi maan itäosiin toisen maailmansodan aikana ja järjesti sotatarviketuotantoa. Hän oli myöhemmin kuljetuskoneiden rakennuksen ministeri, laivanrakennuksen ministeri, kuljetus- ja raskaan koneenrakennuksen ministeri ja uudelleen laivanrakennuksen ministeri vuoteen 1956. Hän oli myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen 1954– ja keskuskomitean ehdokasjäsen 1941–1956.

Lähteet
-------

1. ↑  Великая Отечественная война 1941-1945: энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия. М. М. Козлов. Редколлегия: Ю. Я. Барабаш, П. А. Жилин (зам. гл. ред.), В. И. Канатов (отв. секретарь) и др.. 1985.
**Birgitte "Gitte" Lauströer** (o.s. *Englund*, 10. kesäkuuta 1943 Helsinki – 2. huhtikuuta 2016 Berliini, Saksa) oli suomalainen ulkomaankirjeenvaihtaja.

Gitte Lauströerin vanhemmat olivat suomalaisissa elokuvissa äänittäjänä toiminut Evan Englund (1910–2007) ja Hilkka Englund. Päästyään ylioppilaaksi Gitte Lauströer opiskeli teatteritaidetta Kölnin yliopistossa kuuden vuoden ajan. Suomeen palattuaan hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja työskenteli kääntäjänä ja Saksan radion freelance kirjeenvaihtajana Suomessa. Lauströer palasi 1970-luvun puolivälissä Saksaan, tällä kertaa Länsi-Berliiniin jossa hän toimi Hufvudstadsbladetin kulttuurikirjeenvaihtajana yli 30 vuoden ajan 1975–2012 avustaen myös muita suomalaisia ja ruotsalaisia lehtiä.

Gitte Lauströer oli naimisissa Kölnissä asuessaan syyrialaisen radiotoimittajan Noël Adjourin kanssa ja Berliinissä tv-toimittaja Alfons Lauströerin kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli poika ja toisesta tytär. Molemmat liitot päättyivät avioeroon. Lauströer kuoli Berliinissä keväällä 2016 pitkällisen sairauden jälkeen.

Teoksia
-------

* *Berlin – öppen stad*. Schildt, Helsingfors 1983, ilmestynyt Juha Siltasen suomentamana nimellä *Berliini – avoin kaupunki*. Kirjayhtymä, Helsinki 1984

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Tuva Korsström : Nekrolog, Hufvudstadsbladet 26.4.2016, s. 23 (pressreader)
2. ↑  EloNet : Evan Englund
**Raul Nailjevitš Šakirzjanov** (ven. Рауль Наилевич Шакирзянов; s. 1. maaliskuuta 1989) on venäläinen maastohiihtäjä.

Šakirzjanov debytoi maastohiihdon maailmancupissa tammikuussa 2010 Oberhofissa Tour de Skin osakilpailussa sijoittuen sijalle 53. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon vain parin päivän päästä debyytistään niin ikään Oberhofissa Tour de Skin osakilpailussa sijoituttuaan sijalle 18. Šakirzjanovin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 17:s sija, jonka hän saavutti maaliskuussa 2012 Falunin 15 kilometrin takaa-ajokilpailusta.

Šakirzjanov on saavuttanut nuorten MM-kilpailuista kaksi kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuista hän on saavuttanut yhden kullan ja kaksi pronssia. Talviuniversiadeissa Šakirzjanov on ollut mukana kahdesti, voittaen vuoden 2013 kilpailuista yhden kullan, yhden hopean sekä kaksi pronssia ja vuoden 2015 kilpailuista yhden kullan, kaksi hopeaa sekä yhden pronssin.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Raul Šakirzjanov Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS).  (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Blind Willie McTell marraskuussa 1940 12-kielisen kitaran kanssa atlantalaisessa hotellihuoneessa
**Blind Willie McTell** (oik. **William Samuel McTear**; s. 5. toukokuuta 1901 Thomson, Georgia – 15. elokuuta 1959 Milledgeville, Georgia) oli yhdysvaltalainen blues-laulaja, lauluntekijä ja kitaristi.

McTell oli jo syntyessään menettänyt näön toisesta silmästään, ja hän tuli kokonaan sokeaksi lapsuutensa loppupuolella. Hän kuitenkin oppi lukemaan sokeiden kirjoitusta. Musiikillisia lahjoja McTell osoitti jo varhaisesta iästä ja oppi kitaransoittotaidon nuorella iällä. Hänen instrumentikseen vakiintui myöhemmin 12-kielinen kitara. Isä jätti perheen, kun McTell oli vielä nuori. Kun äiti kuoli 1920-luvulla, McTellistä tuli kiertelevä muusikko. Levytysura alkoi Atlantassa Victor Records -yhtiölle vuonna 1927.

Ennen toista maailmansotaa McTell matkusteli laajalti ja esiintyi monissa paikoissa. Musiikissaan hän yhdisti Mississippin alueen delta bluesia ja itärannikon tyyliä. McTell jatkoi levytysuraansa useilla eri levymerkeillä. Hän levytti esimerkiksi valtion arkistoihin kansanmusiikkia tallentaneelle Alan Lomaxille vuonna 1940 ja myöhemmin Atlantic Recordsille ja Regal Recordsille. Viimeiset levytykset nauhoitti erään levykaupan omistaja vuonna 1956. McTell pysytteli Atlantassa, mutta hänen terveytensä huononi ennen kaikkea diabeteksen takia, ja hän kuoli sairauskohtaukseen vuonna 1959.

Nykyään McTell on laajalti arvostettu artisti. Hänen kuuluisimpiin kuuluvan kappaleen, "Statesboro Blues", on versioinut myöhemmin esimerkiksi Taj Mahal ja Allman Brothers Band. Bob Dylan on levyttänyt McTellin kappaleen "Broke Down Engine Blues", ja hän on myös tehnyt McTellista kertovan kappaleen nimeltä "Blind Willie McTell" käyttäen "St. James Infirmary Blues" -nimisen yhdysvaltalaisen kansanlaulun melodiaa. McTellin syntymäpaikassa, Georgian Thomsonissa, järjestetään nykyään vuotuinen blues-festivaali hänen kunniakseen.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvitettu diskografia.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
	+ 2
	+ 3
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Taiteenala | 
* Grammy Awards
* MusicBrainz

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Albert Alexander Rajalin** (14. syyskuuta 1888 Turku – 18. toukokuuta 1941 Karjaa) oli suomalainen opettaja, kansankorkeakoulun rehtori ja toimittaja.

Rajalinin vanhemmat olivat puutarhuri Albert Ferdinand Rajalin ja Gustava
Wilhelmina Uggeldahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1907 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.

Rajalin oli opettajana Länsi-Uudenmaan kansankorkeakoulussa Pohjassa vuodesta 1916 alkaen. Hänestä tuli kansakorkeakoulun rehtori 1919 ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1928 saakka. Hän toimi samalla myös Pohjan kunnankirjaston hoitajana ja piti työväenkursseja Fiskarsissa. Rajalin siirtyi sanomalehtialalle vuonna 1928 kun hän tuli Hufvudstadsbladetin toimituksen jäseneksi.

Rajalin oli Pohjan kunnassa useissa kunnallisissa luottamustehtävissä ja toimi kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1924–1928. Hän oli useita vuosia Länsi-Uudenmaan nuorisoyhdistyksen puheenjohtajana ja toimi esitelmien pitäjänä ja puhujana eri kansanvalistustilaisuuksissa. Rajalin oli myös ruotsinkielisen sanomalehtimiesliiton Finlands svenska publicistförbundin hallituksen jäsen.

Rajalin kuoli 52-vuotiaana toukokuussa 1941 Meltolan parantolassa Karjaalla.

Toimitustöitä
-------------

* *Ungdomsrörelsen i Svenska Nyland 1889-1939*; toim. Evy Björkman ja Alexander Rajalin. Nylands svenska ungdomsförbund, Borgå 1942

Lähteet
-------

1. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1907, matrikkelinumero 31176 (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3 4  Alexander Rajalin död, Åbo Underrättelser, 20.05.1941, nro 134, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Kuolinilmoitus, Hufvudstadsbladet, 22.05.1941, nro 136, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
4. 1 2 3 4 5  Alexander Rajalin död, Hufvudstadsbladet, 20.05.1941, nro 134, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Uppslagsverket Finland

 |

 |
**Jorge Gonzáles** (synt. 31. tammikuuta 1966 Formosa, Argentiina - 22. syyskuuta 2010) oli argentiinalainen koripalloilija ja showpainija. Hänet muistetaan parhaiten World Wrestling Federationista 1990-luvun alussa, nimenään **Giant González**. Hän on kaikkien aikojen suurin painija, pituudeltaan 2,29m ja painoltaan 209 kiloa.

Ura
---

### Koripallo

Gonzáles pelasi koripalloa Argentiinan ykkösdivisioonassa Club de Gimnasia y Esgrima La Platassa, sekä Argentiinan koripallomaajoukkueessa, ollen myös Argentiinan joukkueessa kesäolympialaisissa 1988. Atlanta Hawks varasi hänet NBA:han vuoden 1988 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, mutta suuri koko ei sopinut NBA:n vauhtiin.

### Showpaini

**World Championship Wrestling**

Gonzáles päätyi showpainin maailmaan, kun Atlanta Hawks -joukkueen omistaja Ted Turner palkkasi hänet omistamaansa painipromootioon, WCW:iin. Tuolloin hän paini nimellä **El Gigante** ja hänen pituudekseen ilmoitettiin 2,44 metriä. Myöhemmin suuren suosion saanut El Gigante otteli myös New Japan Pro Wrestlingissä, ja vuonna 1993 siirtyi WWF:iin.

**World Wrestling Federation**

WWF:iin tultuaan Jorge sai nimekseen **Giant González**, jolloin hänestä tuli heel (WCW:ssä hän oli face). Hänellä alkoi feudi The Undertakerin kanssa Royal Rumblessa, jossa Undertaker eliminoi Jättiläisen muutamalla iskulla. Seuraavassa kohtaamisessaan yhdeksännessä WrestleManiassa Undertaker voitti Gonzálesin diskauksella. Gonzálesin viimeinen WWF-esiintyminen tapahtui vuoden 1993 SummerSlamissa, jossa Undertaker voitti hänet.

Gonzáles ei saavuttanut painiurallaan mestaruuksia, mutta hänet kuitenkin muistetaan kaikkien aikojen suurimpana painijana. Painiuransa jälkeen hän näytteli muutamissa elokuvissa. Hän palasi Argentiinaan vuonna 1995 ja sairasti diabetesta.

Hän kuoli 22. syyskuuta 2010 oltuaan jo vuosia huonovointinen. Hän oli 44-vuotias kuollessaan.

Aiheesta muualla
----------------

* Giant Gonzáles Online World of Wrestlingissä
* Giant Gonzales's Warned Profile (Arkistoitu – Internet Archive)
* Jorge Gonzáles Internet Movie Databasessa
**Raul Mälk** (s. 14. toukokuuta 1952 Pärnu) on virolainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2007 Viron pysyvänä edustajana Euroopan unionissa. Aiemmin urallaan Mälk on toiminut muun muassa Viron ulkoministerinä ja maan suurlähettiläänä Irlannissa, Isossa-Britanniassa ja Portugalissa.

Mälk valmistui Tarton valtionyliopiston taloustieteiden laitokselta vuonna 1975, minkä jälkeen hän työskenteli Viron radion palveluksessa vuosina 1977–1990. Viron uudelleenitsenäistymisen jälkeen Mälk työskenteli eri tehtävissä ulkoministeriössä vuosina 1992–1996, minkä jälkeen hänet nimitettiin Viron suurlähettilääksi Isoon-Britanniaan ja Irlantiin. Mälk toimi myös Viron ulkoministerinä 1998–1999. Ison-Britannian suurlähettiläänä Mälk toimi vuoteen 2001 ja Irlannin vuoteen 2003 saakka. Hän oli myös Viron Portugalin suurlähettiläänä vuosina 2000–2003. Suurlähettilään tehtävien jälkeen Mälk palasi takaisin ulkoministeriön palvelukseen Viroon.

Lähteet
-------

1. 1 2  Ambassador Raul Mälk: CV *eu.estemb.be*.  22.8.2007. Viron pysyvä edustusto EU:ssa.  Arkistoitu 6.7.2011. Viitattu 27.9.2015. (englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |

 |
Japanilaista sisustusta Kainanissa
**Japanilainen sisustus** on yksinkertaista, selkeää ja avaraa, ja siinä suositaan luonnollisia materiaaleja.

Japanilaisen talon kantavana rakenteena ovat yleensä puiset pilarit. Lattiamateriaalina on yleensä puulankut, joiden päällä on tatamimatot. Seininä on riisipaperista ja puukehikosta rakennettuja seinäkkeitä, joissa voi olla maalauksia. Seinäkkeet läpäisevät hyvin valoa. Seinäkkeen ja katon välissä on usein koristeellinen ristikko, jonka kautta kulkee ilmaa huoneesta toiseen ja ulkoa sisälle. 

Japanilaisissa rakennuksissa on usein valepylväitä, joilla ei ole muuta käyttöä kuin kantaa sisustuselementtien paino. Lattialla on istumista varten tyynyjä ja tatamimattoja. 

Japanilainen sisustus on nykyisin osittain länsimaistunut.

Suomessa japanilaista tyyliä edustavat pitkät sekä matalat linjat ja tumma puu. Suomessa toteutettuun japanilaistyyliseen sisustukseen kuuluu usein futon-sohva tai -vuode, tatami -matot, matalat ja pitkät laatikostot ja puisella ristikolla varustetut seinäkkeet. Usein japanilaista tyyliä haetaan kodin pienesineistöllä. Lohikäärmeitä ja buddhia käytetään Suomessakin yleisesti koriste-esineinä.

Lähteet
-------

1. ↑  Japanese Interior Design Sukiya Living Magazine. Viitattu 12.4.2014.
**M/S Stena Foreteller** (IMO 9214666) on Stena RoRo Ab:n omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2002 Dalian Shipyardin telakalla Dalianissa, Kiinassa. Kuollutta painoa aluksella on 12 300 tonnia. *Stena Foreteller* on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Göteborg. Nykyisin Stena Foreteller kuljettaa Stora Enson tuotteita reitillä Kotka–Göteborg.

Stena Foretellerin sisaraluksia ovat M/S Stena Forerunner ja M/S Stena Forecaster.

Käyttöhistoria
--------------

15. marraskuuta 2001 alus laskettiin vesille ja kastettiin. 7. toukokuuta 2002 alus luovutettiin Stena Sailor Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Samana päivänä Stena RoRo osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. 22. toukokuuta ranskalainen Cetam vuokrasi aluksen Marseillen ja Tunisin väliseen liikenteeseensä nimellä *Cetam Massilia*. 10. marraskuuta vuokrasopimus päättyi ja alus nimettiin jälleen Stena Foretelleriksi. Joulukuussa 2003 alus meni tarkastettavaksi A&P Tynen telakalle Hepburniin, Englantiin. 19. helmikuuta 2004 Stena Foreteller aloitti liikennöinnin Travemünden ja Göteborgin välillä. Myöhemmin samana vuonna alus aikarahdattiin kanadalaisen Oceanexin liikenteeseen, reitille Halifax–St Johns–Corner Brook / Montréal–St Johns. 8.– 22. joulukuuta 2004 välisen ajan laiva oli aikarahdattuna Transfennican liikenteeseen, linjalle Lyypekki–Hanko–Paldiski. Myöhemmin joulukuussa reitti vaihtui kaksi kertaa: ensin Hamina–Antwerpen ja myöhemmin jälleen Lyypekki–Hanko–Paldiski.

17. toukokuuta ja 31. toukokuuta 2006 välisen ajan Stena Foreteller oli aikarahdattuna sotilasliitto Natolle. Nato teki aluksella yhden matkan Zeebruggen ja Kap Verden välillä. Kesäkuussa 2006 alus aikarahdattiin Stora Enson kuljetuksia varten reitille Kemi–Göteborg. Vuonna 2007 alus siirtyi reitille Kotka–Göteborg.

Lähteet
-------

1. 1 2  Stena Foreteller (IMO: 9214666) Vesseltracker.com. Viitattu 18.10.2008. (englanniksi)
2. 1 2 3 4 5 6  M/S STENA FORETELLER Fakta om Fartyg. Viitattu 18.10.2008. (ruotsiksi)
3. ↑  RoRo and RoPax Vessels Stena RoRo.  Arkistoitu 14.5.2008. Viitattu 18.10.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Stena Foreteller (ruotsiksi)
**Aron Johan Rytkönen** (24. toukokuuta 1843 Juva – 30. maaliskuuta 1901 Sippola) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti. Hänen vanhempansa olivat kyläseppä Johan Rytkönen ja Wilhelmina o.s. Felin.

Rytkösen isä kuoli ennen tämän syntymää. Leskirouva Wilhelmina Rytkönen sai pestin runoilijana tunnetun papin Abraham Poppiuksen kotiapulaiseksi tämän muutettua Viipurista takaisin juurilleen Juvalle. Wilhelmina meni myöhemmin naimisiin Poppiuksen kanssa. Poppius kannusti nuorta Rytköstä opiskelemaan ja tuki myös taloudellisesti hänen opintojaan.

Rytkönen kirjoitti ylioppilaaksi 1862 Porvoon lukiosta ja suoritti jumaluusopin erotutkinnon 1868 Helsingin yliopistosta ja sai pian sen jälkeen pappistutkinnon. Vuodet 1868–1869 Rytkönen toimi kirkkoherran apulaisena Liperissä. Kirkkoherrana toimi tuolloin teologian tohtori, valtiopäivämies Anders Josef Europaeus, jonka tyttären, Natalia Wilhelminan, kanssa Rytkönen solmi avioliiton. Tämän jälkeen Rytkönen hoiti viransijaisuuksia Kuhmoniemellä, Kontiolahdella ja Liperissä, kunnes sai nimityksen Sippolan kirkkoherraksi 1884. Rovastin arvon hän sai 1896, ja samana vuonna hänet nimitettiin vakinaiseksi lääninrovastiksi.

Lapset
------

Aron Johan ja Natalia Wilhelmina Rytköselle syntyi yhdeksän lasta, joista seitsemän selvisi aikuisikään saakka.

* Anders Johan Rytkönen (Antti Juhani) 1870–1930 Filosofian maisteri, kirjailija
* Karl Wilhelm Rytkönen (Kalle) 1871–1898 Filosofian maisteri
* Enok Aron Rytkönen 1874–1960 Kirjakauppias
* Selma Johanna Rytkönen 1875–1937 Oppikoulun opettaja ja johtajatar
* Matias Josef Rytkönen (Matti) 1877–1880
* Otto Erik Rytkönen (Erkki) 1879–1910 Lääketieteen lisensiaatti
* Heikki Reinhold Rytkönen 1881–1933 Lääketieteen ja odontologian lisensiaatti
* Martti Joel Rytkönen 1882–1883
* Hertta Natalia Kyyrö, o.s. Rytkönen 1884–1927 Alakansakoulun opettaja

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Friedrich Waidacher** (15. syyskuuta 1934 Graz, Itävalta) on itävaltalainen museologi ja jazzmuusikko. Hän soitti musiikkiuransa aikana pasuuna monissa ja yhtyeissä ja Itävallan yleisradioyhtiössä. Vuodesta 1964 eteenpäin Waidacher on toiminut aktiivisesti museoalalla, ja hän oli 1977–1994 Universalmuseum Joanneumin johtaja.

Waidacher syntyi Grazissa 1834. Hän opiskeli Steiermarkin osavaltion konservatoriossa ja sen jälkeen Grazin yliopistossa. Grazissa Waidacher opiskeli musiikkitiedettä, historiaa, psykologiaa, filosofiaa ja kansatiedettä.

Waidacher aloitti uransa jazzmuusikkona. Hän soitti useissa yhtyeissä ja orkesterissa. Itävallan yleisradioyhtiössä hän työskenteli 1958–1963 muusikkona, tuottajana, säveltäjänä ja sovittajana. Waidacher soitti 1961–1963 pasuuna New Austrian Big Bandissa ja sävelsi sekä sovitti sen yhtetydessä monia kappaleita Grazin jazzinstituutille.

Waidacherin valmistuttua tohtoriksi hän aloitti 1964 työuran Grazin Universalmuseum Joanneumissa. Hän työskenteli museossa 30 vuoden ajan ja vuodet 1977–1994 hän toimi museon johtajana. Waidacher luennoitsi museologiasta monissa yliopistoissa, ja vuonna 2002 hänet nimettiin Grazin yliopiston yleisen museologian kunniaprofessoriksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Elisabeth Kolleritsch: Waidacher, Friedrich *Oesterreichisches Musiklexikon online*.  Arkistoitu 10.10.2016. Viitattu 29.4.2017. (saksaksi)
2. 1 2  Prof. Dr. Friedrich Waidacher H-Museum. Viitattu 29.4.2017. (saksaksi)(englanniksi)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**M/S Stena Jutlandica** (IMO 9125944) on ruotsalainen ropax-rahtilaiva, jolla Stena Line -varustamo liikennöi Ruotsin Göteborgin ja Tanskan Frederikshavnin väliä. Matka kestää kolme tuntia 15 minuuttia ja keskimäärin laiva ehtii tehdä kuusi matkaa vuorokaudessa. Laiva liikennöi hiljaisen matkailukauden rahtilaivana ja kesäkauden matkustaja/autolauttana. Laivaan mahtuu 1 500 matkustajaa, mutta hyttipaikkoja on vain 200. Nämä 50 nelivuoteista hyttiä on tarkoitettu lähinnä kuorma-autonkuljettajille. Henkilöautoja mahtuu mukaan 550 ja yhdistelmäajoneuvoja 122 autokaistoille, joiden pituus on 2 100 kaistametriä. Rautatievaunuja varten on 600 metriä raiteita. Alus liikennöi Ruotsin lipun alla ja sen kotisatama on Göteborg.

Laivan 7. kannella on 400-paikkainen baari ja 60-paikkainen ravintola sekä 8. kannella 270-paikkainen ravintola, 60-paikkainen pikaruokala ja 515-paikkainen itsepalveluravintola. Laivan peräramppi on 14 metriä pitkä ja 16 metriä leveä; keulaportti on 5,8 metriä leveä.

Laivan pääkoneina on neljä keskinopeaa turboahdettua MAN-B&W-dieselmoottoria, joista kukin kehittää 6 480 kilowatin tehon kierrosnopeudella 550 kierrosta minuutissa. Kaksi moottoria pyörittää alennusvaihteen kautta yhtä säätösiipipotkuria. Laivaa vie eteenpäin kaksi pronssista KaMeWa-potkuria, joiden läpimitta on 4,80 metriä. Ohjailua varten on keulassa kaksi KaMeWa-ohjailupotkuria, joita käyttää kaksi ABB:n valmistamaa 1 500 kilowatin oikosulkumoottoria. Apukoneina on neljä MAN-B&W 8L28/32 H -meridieseliä kukin teholtaan 1 670 kilowattia. Lisäksi on 442 kilowatin hätägeneraattori.

Käyttöhistoria
--------------

2. maaliskuuta 1996 alus laskettiin vesille Stena Jutlandica -nimisenä. 11. kesäkuuta alus luovutettiin Stena Ab:lle. Uusi omistaja rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle ja kotisatamaksi tuli Göteborg. Alus myös sai uuden nimen: *Stena Jutlandica III*. 26. kesäkuuta alus aloitti liikennöinnin Göteborgin ja Frederikshavnin välillä. Elokuussa laivan nimi vaihtui jälleen; Stena Jutlandica. Joulukuussa 1996 Stena Rederi osti laivan. Tammikuussa 1998 Stena Jutlandica törmäsi yhteen kemikaalialus *Brevikin* kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2  Details for the ship Stena Jutlandica Vesseltracker.com. Viitattu 11.5.2008. (englanniksi)
2. 1 2  M/S STENA JUTLANDICA Fakta om Fartyg.  Arkistoitu 22.2.2009. Viitattu 11.5.2008. (ruotsiksi)
3. 1 2  Vessels: Stena Jutlandica Stena Line. Viitattu 11.5.2008. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Fakta om Fartyg – M/S Stena Jutlandica *faktaomfartyg.se*.  Arkistoitu 25.5.2012. Viitattu 19.10.2007.  (ruotsiksi)
**Johann Friedrich (Fredrik) Richardt** (17. helmikuuta 1825 Tambov, Venäjän keisarikunta – 9. huhtikuuta 1894 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa vaikuttanut tukkukauppias ja kauppaneuvos (1888).

Keski-Venäjällä syntyneen Richardtin suku oli muuttanut 1700-luvulla Saksasta ensin Haminaan. Hän muutti jo lapsena Haminaan ja harjoitteli sitten kauppa-alalle Viipurissa. 1840-luvun lopulla Richardt oli konsuli Carl Rothen kauppahuoneen palveluksessa ja tehtyään ulkomaanmatkan hän avasi oman siirtomaatavaroiden tukkukaupan Viipurissa 1861. Hän toimi aluksi myös laivanvälittäjänä mutta luopui pian tästä tehtävästä. Richardt kilpaili samassa kaupungissa toimineen Rothen kauppahuoneen kanssa ja onnistui laajentamaan liiketoimiaan Itä-Suomen alueelle. Hän harjoitti myös teollista toimintaa ja omisti noin vuoteen 1880 saakka Papulan olutpanimon, joka sitten kuitenkin yhdistettiin Carl Rothen pojan Wilhelm Rothen ja hänen yhtiökumppaneidensa omistamaan panimoon. Richardt oli myös yksi Pohjoismaiden Osakepankin perustajaosakkaista.

Richardt toimi Viipurissa Tanskan varakonsulina vuodesta 1878 alkaen. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja oli jäsenenä viipurilaisissa kauppa- ja liike-elämän yhdistyksissä. Ensimmäisen puolisonsa Eleonore Amelie Rosenbergin kuoltua 1886 Richardt lahjoitti 100 000 markkaa Viipurin kaupungille, tästä rahasummasta puolet käytettiin Olga Richardtin rahaston perustamiseen. Tämä rahasto tuki vähävaraisia viipurilaisperheitä. Richardtin poika Georg Richardt kuoli jo 1888 29-vuotiaana.

Richardtin kuoltua hänen liikkeensä muutettiin 1904 osakeyhtiöksi nimellä Ab Fr. Richardt. Tämän yhtiön omisti Richardtin toinen puoliso Hedwig Stiefel lapsineen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  BiografiaSampo : Friedrich Richardt
2. ↑  SKS Henkilöhistoria : Talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Friedrich Richardt (1825–1894)
Preussin alahuoneen rakennus
**Johann David Friedrich Otto Schulze** (myös Schulze-Colbitz tai Schulze-Kolbitz, 18. maaliskuuta 1843 Colbitz – 30. heinäkuuta 1912 Steglitz) oli saksalainen arkkitehti. Hän työskenteli Preussin valtion palveluksessa. Schulze suunnitteli muun muassa vuosina 1892–1894 rakennetun Preussin parlamentin alahuoneen rakennuksen, ja vuosina 1898–1904 rakennetun Preussin ylähuoneen rakennuksen, joka nykyisin on Saksan liittoneuvoston käytössä.

Elämä
-----

Friedrich Schulze syntyi 18. maaliskuuta vuonna 1843 Colbitzissa, silloisessa Wolmirstedtin piirikunnassa. Vuodesta 1862 lähtien hän asui Berliinissä, jossa hän ylioppilastutkinnon jälkeen opiskeli vuodesta 1862 vuoteen 1867 Bauakademiessa. Opinnot keskeytyivät, kun hän vuonna 1866 osallistui Preussin–Itävallan sotaan. Opintojensa jälkeen hän työskenteli arkkitehti Friedrich Adlerin assistenttina. Ennen valmistumistaan rakennusmestariksi vuonna 1873 hän työskenteli rakennusjohtajana rautatietyömaalla. Vuosina 1870–1871 hän osallistui Ranskan–Preussin sotaan. 

Vuonna 1873 hänelle myönnettiin työpaikka Preussin rakennuskomissiosta ja sivutyönään hän opetti Berliinin Gewerbeakademiessa. Friedrich Adler kutsui Schulzen töihin vuonna 1877 Preussin julkisten töiden ministeriöön. 1880 Schulzesta tuli rakennustarkastaja. Vuoden 1907 auto-onnettomuuden seurauksena Schulze vetäytyi eläkkeelle 1. tammikuuta vuonna 1909. Hän kuoli 30. heinäkuuta vuonna 1912 Steglitzissä, Berliinissä.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Structurae

 |

 |
**Antero Johannes Lindman** (s. 25. joulukuuta 1964 Helsinki) on Suomea yleisurheilun arvokisoissa edustanut kävelijä, jonka aktiiviuran huippuvuodet sijoittuivat 1990-luvulle.

Lindman kilpaili yleisurheilun Euroopan-mestaruuskisoissa 1994 ja 1998 sekä kesäolympialaisissa 1996. Parhaaksi sijoitukseksi näistä jäi vuoden 1998 EM-kisojen 50 kilometrin kävelyn 15. sija.

Lindman voitti Suomen mestaruuden 50 kilometrillä viisi kertaa ja 20 kilometrin kävelyssä kerran. Hän saavutti yhteensä kaikkiaan 15 mitalia ulko- ja sisäratojen SM-kilpailuista. Lindmanin ennätystuloksiksi jäivät 20 kilometrillä 1.25.23 (vuodelta 1992) ja 50 kilometrillä 3.53.44 (1996).

Huippuvuosinaan Lindman edusti seuratasolla Kenttäurheilijat -58:aa ja hänen valmentajanaan toimi Pekka Muinonen ja myöhemmin Valentin Kononen.

Saavutukset
-----------

* Kesäolympialaiset, 50 km kävely
	+ 1996 – 30. sija

* EM-kisat, 20 km kävely
	+ 1994 – 21. sija

* EM-kisat, 50 km kävely
	+ 1998 – 15. sija

* SM-kisat, 20 km kävely
	+ kultaa 1998; hopeaa 1993, 1999; pronssia 1992, 1994

* SM-kisat, 50 km kävely
	+ kultaa 1991, 1992, 1996, 1999; pronssia 1990

* Sisäratojen SM-kisat, 5 000m kävely
	+ hopeaa 1992, 1999; pronssia 1987, 1996

Lähteet
-------

* Antero Lindman Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics

 |

 |
**Antero Simo Tapani Kivelä** (s. 26. joulukuuta 1955 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti, joka edusti pääsarjatasolla koko uransa Porin Ässiä. A-maajoukkueessa hän pelasi yhteensä 58 ottelua. Kivelä on toiminut myös Luvian Kiekon ringettejoukkueen päävalmentajana sekä naisten jalkapalloseuran NiceFutiksen puheenjohtajana.

Peliura
-------

Kivelä edusti Suomea vuosien 1978 ja 1979 MM-kilpailuissa sekä Lake Placidin talviolympialaisissa 1980. SM-kultaa hän voitti vuonna 1978 Ässien joukkueessa. Samana vuonna Kivelä palkittiin myös Urpo Ylönen -palkinnolla SM-liigan parhaana maalivahtina. 

Hän pelasi Ässien ykkösmaalivahtina vuosina 1974–1983, jonka jälkeen Kivelä menetti paikkansa Kari Takolle. Hänen lähdettyään Pohjois-Amerikkaan, nousi Kivelä jälleen joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Ässien lisäksi hän pelasi kaudella 1984–1985 kuusi ottelua Joensuun Kiekko-Poikien I-divisioonajoukkueessa. Peliuransa jälkeen Kivelä valmensi vuosina 1992–1994 Kalajoen Junkkareita I-divisioonassa. Pelaajapulan vuoksi hän myös pelasi yhden ottelun hyökkääjäna.

### Saavutukset

* SM-kultaa: 1978
* SM-hopeaa: 1979, 1980, 1985
* SM-pronssia: 1976
* Jääkiekon Euroopan cupin pronssia: 1979

Kaukalopallo ja ringette
------------------------

Valmennettuaan jääkiekon juniorijoukkueita, Kivelä ryhtyi syksyllä 1999 Kaukalopalloliigassa pelanneen Porin Kärppien päävalmentajaksi. Vuonna 2002 hän alkoi valmentamaan Luvian Kiekon joukkuetta Ringeten SM-sarjassa.

### Saavutukset valmentajana

* Ringeten SM-kultaa: 2004, 2005, 2007
* Ringeten seurajoukkueiden MM-hopeaa: 2008
* Ringeten seurajoukkueiden MM-pronssia: 2011

Muuta
-----

Kivelä työskentelee Porin kaupungilla työsuojeluvaltuutettuna. Hän on myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen Vasemmistoliiton edustajana. Vuonna 1993 ilmestyi Lauri Järvisen kirjoittama Kivelän elämäkerta *Antero Kivelä – Ässäjunkkari*.

Lähteet
-------

* Antero Kivelä Elite Prospects

### Viitteet

1. ↑  Suikki, Reijo ym.: "Jääkiekkokirja 1998–1999", s. 228. Egmont Kustannus Oy Ab 1998. ISBN 951-876-646-0.
2. 1 2  Antero Kivelä (Arkistoitu – Internet Archive) Luvian Kiekko. Viitattu 20.5.2014.
3. ↑  Nice Futis (Arkistoitu – Internet Archive) Naisten Liiga. Viitattu 20.5.2014.
4. ↑  Leinonen, Mika & Vaajakari, Timo: "Porin Kärpät 1932–2002 – Porin Kärpät Ry:n 70-vuotisjuhlajulkaisu", s. 60. Porin Kärpät ry 2002. ISBN 952-91-4698-1.
5. ↑  Porin Kunnalliset JHL ry Viitattu 20.5.2014.
6. ↑  Porin kaupunginvaltuuston jäsenet 2013-2016 (Arkistoitu – Internet Archive) Porin kaupunki. Viitattu 20.5.2014.
7. ↑  Antero Kivelä : Ässäjunkkari Finna-arkistohaku. Viitattu 20.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kivelä Eurohockey.net:ssä

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**–** | **Urpo Ylönen -palkinnon voittaja**1978 | Seuraaja:**Jorma Valtonen** |
**Anders (Antero) Edvard Nyrkkö** (26. helmikuuta 1889 Viipurin maalaiskunta – 27. lokakuuta 1928 Viipuri) oli suomalainen piirisihteeri ja sosialidemokraattien kansanedustaja.

Nyrkön vanhemmat olivat työmies Matti Nyrkkö ja Saara Makkonen. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli 1912 sos.dem. puolueopistossa. Nyrkkö työskenteli aluksi satamatyömiehenä. Hän oli sittemmin taloudenhoitajana ja toimi sos. dem. puolueen puhujana. Nyrkkö oli viimeksi vuodesta 1919 alkaen Viipurin läänin läntisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä.

Nyrkkö oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Nyrkkö oli Viipurin maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kuului myös Viipurin kaupunginvaltuustoon. Hän oli lisäksi Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton Karjalan piirin puheenjohtajana ja Kansan Työ -lehden johtokunnan jäsenenä. 

Antero Nyrkkö oli naimisissa vuodesta 1915 Sofia Seppäsen kanssa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  .aspx Antero Nyrkkö *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta

 |

 |
**Makromolekyyli** on sellainen molekyyli, jolla on joko suhteellisen suuri molekyylimassa tai sellainen rakenne, joka sisältää paljon toistuvia rakenneyksiköitä, joilla on suhteellisen pieni molekyylimassa. Molekyylimassaa voidaan pitää suhteellisen suurena, jos yhden tai useamman rakenneyksikön poistaminen tai lisääminen ei vaikuta merkittävästi yhdisteen ominaisuuksiin (poikkeuksena tilanne, jossa molekyylin hienorakenne ratkaisee molekulaariset ominaisuudet). Jos molekyylillä tai sen osilla on suhteellisen suuri molekyylimassa tai useita toistuvia pienimassaisia yksiköitä, sitä voidaan pitää makromolekulaarisena tai polymeerisenä yhdisteenä.[1]

Esimerkkejä
-----------

Makromolekyylisiä yhdisteitä esiintyy kaikkialla elollisessa luonnossa, ja niillä on keskeinen biokemiallinen merkitys. Sellaisia ovat esimerkiksi nukleiinihapot (DNA ja RNA), proteiinit, selluloosa ja tärkkelys. Rakenneyksikköinä ovat nukleiinihapoissa eräät yksinkertaiset sokerit ja orgaaniset emäkset sekä fosforihappo, proteiineissa aminohapot, selluloosassa ja tärkkelyksessä glukoosi.

Keinotekoisesti valmistettuja makromolekyylisiä aineita ovat muovit kuten polyeteeni, polyvinyylikloridi (PVC) ja polyesterit. Niissä rakenneyksikköinä ovat eräät pienimolekyyliset orgaaniset yhdisteet.

Lähteet
-------

1. ↑  IUPAC, "Gold book"

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Makromolekyyli** Wikimedia Commonsissa
Jean Nicot
**Jean Villemain de Nicot** (1530 – 4. toukokuuta 1600) oli ranskalainen diplomaatti.

Nicot syntyi Nîmesissä Etelä-Ranskassa ja oli vuosina 1559–1561 Ranskan suurlähettiläs Lissabonissa, Portugalissa.

Jean Nicot oli 29-vuotias vuonna 1559, kun hänet lähettiin Portugaliin neuvottelemaan Ranskan prinsessan Marguerite de Valois'n ja Portugalin kuninkaan Sebastian I:n avioliitosta. 

Kun Nicot palasi Portugalista Ranskaan, toi hän mukanaan tupakkaa, jota hän esitteli Ranskan hoville. Tuolloin tupakkaa ei poltettu, vaan sitä käytettiin nuuskaamiseen. Kuningataräiti Katariina de' Medici innostui tästä uudesta kasvista ja toivoi, että sitä alettaisiin kutsua "*kuningataryrtiksi*." Kun tupakasta tuli muodikas tuote Pariisin hienostopiireissä, tuli Nicotista kuuluisa. Aluksi kansa alkoi kutsua tuotetta nimellä *nicotina.* Vuonna 1828 tupakan sisältämä myrkyllinen aine sai nimekseen nikotiini.

Nicot esitteli tupakan aluksi terveysvaikutteisena ja piti sitä hyvänä hermoille. Sitä käytettiinkin lääkkeenä Ranskan hovissa.*lähde?* Nicot palkittiin maatilalla Brie-Comte-Robertin lähettyviltä, jonne hän vetäytyi eläkepäivikseen. Nicot kuoli Pariisissa 1600 tai 1604.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kara Rogers: Jean Nicot Encyclopædia Britannica. Viitattu 14.10.2019. (englanniksi)
2. ↑  Tieteen kuvalehti Historia 10/2013, s. 38


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee velkojen maksua. Genotyyppi käsittelee geenien perintää ja perintä (ohjelmointi) olio-ohjelmoinnin käsitettä.*

**Perintä** tarkoittaa laissa kaikkia toimia, joiden tarkoituksena on saada velallinen vapaaehtoisesti maksamaan erääntynyt velkojan saatava. Perintälakia ei sovelleta saatavan velkomiseen tuomioistuimessa eikä perintään ulosottomenettelyssä.

Saatavaa voi periä alkuperäinen velkoja tai toimeksisaaja, esimerkiksi perintätoimisto. Ammattimainen perintätoiminta on luvanvaraista, ja perintätoimintaa harjoittavan pitää olla eräin poikkeuksin rekisteröitynyt Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylläpitämään rekisteriin. Perintää voi kuitenkin suorittaa ammattimaisesti omissa nimissä ilman rekisteröitymistä.

Perintälain soveltamisesta ja hyvän perintätavan sisällöstä kuluttajaperinnässä päättää viime kädessä markkinaoikeus. Hyvä perintätapa tarkoittaa sitä, että sopimusten maksuviivästysehdot ovat kohtuulliset. Perintälaki säätelee perintäkulujen maksimimääriä.

Suomessa perintää harjoittavat perintätoimistot.

Aiheesta muualla
----------------

* Saitko perintäkirjeen? Ennen kuin maksat, tarkista nämä 7 asiaa Yle, 2019
* Laki saatavien perinnästä (513/1999) Finlex
**Makrofagit** (kr. *makrofagos*, ’suursyömäri’) ovat elimistön syöjäsoluja, jotka syövät vieraiksi tunnistettuja mikrobeja ja vierasaineita. Lisäksi ne siivoavat pois ikääntyneitä ja kuolleita soluja sekä kudosjätteitä.

Makrofageja päivystää erityisen runsaasti maksassa, pernassa sekä keuhkoissa ja suolistossa. Monosyytit erilaistuvat eri kudoksissa erilaisiksi kudosmakrofageiksi:

* maksassa Kupfferin soluiksi
* luussa osteoklasteiksi
* keskushermostossa mikrogliasoluiksi
* keuhkorakkuloissa makrofageiksi.

Bakteerien ja virusten tuhoaminen kudoksissa
--------------------------------------------

**Makrofagi syömässä patogeenia:**  

**a.** Syöjäsolu nielaisee patogeenin fagosytoosilla. Fagosytoottinen vesikkeli eli fagosomi muodostuu.  
**b.** Lysosomit fuusioituvat fagosomin kanssa muodostaen fagolysosomin; patogeeni pilkotaan entsyymeillä.  
**c.** Jätteet poistuvat tai assimiloidaan (ei kuvassa).
  
  
**Osat:**
  
**1.** Patogeenit  
**2.** Fagosomi  
**3.** Lysosomit  
**4.** Jätteet  
**5.** Sytoplasma  
**6.** Solukalvo
Kun ihoon on tullut haava, lähellä päivystävät makrofagit tunnistavat pinnallaan olevien reseptorien avulla kehoon päässeen bakteerin pinnassa olevat vieraat molekyylit ja viruksen kaksinkertaisen RNA:n. Yhdellä makrofagilla on vain tietyntyyppisiä reseptoreita. Tehtyään tunnistuksen makrofagit alkavat erittää kemokiinejä, hälytysmolekyylejä. Hiussuonten seinämien solujen välistä tihkuu suonesta kudokseen mikrobeille vahingollisia interferoneja ja komplementtiproteiineja. Käynnistyy tulehdus, ja hiussuonten monosyytit aktivoituvat. Monosyytit jäävät solukalvojensa proteiineista kiinni hiussuonten seinämissä aktivoituneihin selektiinimolekyyleihin. Monosyyttien liike suonissa hidastuu, kunnes ne pysähtyvät. Ne ryömivät ulos hiussuonesta endoteelisolujen välistä, muuttuvat makrofageiksi ja liikkuvat haavan suuntaan. Makrofagit tunnistavat bakteerit ja kietovat solukalvoaan bakteerien ympärille. Makrofagin sisään joutuneesta rakkulasta tulee fagosomi. Nämä fagosomit sisältöineen kulkeutuvat lysosomien kylkeen ja sulautuvat niihin. Bakteerit hajoavat entsyymien käsittelyssä, niiden jäännökset poistuvat, ja hiussuonten seinämä palautuu ennalleen.

Muita toimintoja
----------------

Makrofagien erittämät vesiliukoiset sytokiinit osallistuvat kehon puolustustaistelussa solujen väliseen tiedotukseen ja toimintojen ajalliseen koordinointiin.

Makrofagit myös siivoavat pois ikääntyneitä soluja, ohjelmoidun solukuoleman jäljiltä kuolleita soluja sekä kudosjätteitä. Poistettavien solujen pintarakenne on muuttunut niin, että makrofagit pystyvät ne tunnistamaan. Makrofagit hajottavat vanhoja punasoluja maksassa ja pernassa yli sata miljardia päivässä, jolloin punasolujen hemoglobiinin rauta saadaan uuteen käyttöön.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tapana, Pentti: *Elävä solu*, s. 218–225. Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-154-8.
2. ↑  Sanasto. M (kohdassa monosyytti) *Solunetti*.  2006. Viitattu 16.2.2010.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Makrofagi** Wikimedia Commonsissa
**Perintövuokra** oli ajallisesti rajoittamattoman vuokraoikeuden sisältävä maanvuokrasopimus, joka siirtyi perintönä vuokramiehen perillisille.[1] Nimitys tarkoitti myös sellaista vuokrasuhdetta ja vuokraoikeutta. Tällaista vuokramaata voitiin käyttää maanviljelyn harjoittamiseen tai rakennuksen maapohjaksi.[2]

Perintövuokra (lat. *emphyteusis*) käsitettiin roomalaisessa oikeudessa esineoikeudelliseksi, kun taas määräaikainen vuokra oli saamisoikeudellinen. Saksassa säädettiin 1900 laki, joka kielsi uusien perintövuokrasopimusten teon, mutta voimassaolleet sopimukset jäivät voimaan. Sallittuja olivat kuitenkin sopimukset, joilla luovutettiin maata rakennus- ja asumistarkoituksiin. Venäjällä säädettiin 1912 laki perintövuokrasta, jossa vuokra-aika sai olla 36–99 vuotta.[3]

Suomessa ei varhaisina aikoina ollut oikeudellisia määräyksiä maan omistajan ja uudisraivaajan oikeudellisista suhteista, kun kylien metsämaita otettiin viljelyskäyttöön. Vapaata maata oli vielä kylliksi ja valtaajan oikeus siirtyi perintönä hänen jälkeläisilleen. Vuoden 1734 lain rakennuskaaren 19 luvussa on säännöksiä tällaisesta valtauksesta. Tilanosan perintövuokra tuli mahdolliseksi 1767 annetun kuninkaallisen kiellon ansiosta. Sen mukaan perillinen sai perintöosan sijaan perustaa torpan (perintötorpan) talon ulkotiluksille.[3] Perintötorppien perustaminen kiellettiin 1800 annetulla asetuksella.[4] Käytännössä tällaisen torpan haltijan oikeuksien kestoksi alettiin katsoa 50 vuotta eli yhtäkauan kuin pisin vuokrakausi. Vuonna 1864 annettu asetus tilusten lohkomisesta ja vuokraehdoista määräsi perinnönjaon tehtäväksi tila lohkomalla tai palstoittamalla.[3]

Lähteet
-------

1. ↑  *Uusi tietosanakirja,* Tietosanakirja oy 1960–1966, hakusana perintövuokra.
2. ↑  *Iso tietosanakirja,* Otava 1931–1939, hakusana perintövuokra.
3. 1 2 3  *Tietosanakirja,* Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909–1919, hakusana perintövuokra.
4. ↑  *Iso tietosanakirja,* hakusana perintötorppa.