recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Teknis-luonnontieteellinen osasto** oli Tampereen teknillisen yliopiston osasto, joka toteutti samannimistä diplomi-insinöörikoulutusohjelmaa. Osasto perustettiin Tampereen teknilliseen yliopistoon vuonna 2002 keskittämään diplomi-insinöörien ja sittemmin tekniikan kandidaattien perusopetus, joka aikaisemmin oli hajotettuna useammalle osastolle. Samalla perustettiin teknis-luonnontieteellinen koulutusohjelma, jonka tavoitteena oli tuottaa syvällisesti perusluonnontieteet hallitsevia tekniikan asiantuntijoita ja tutkijoita. Lisäksi osasto vastasi matemaattisten aineiden opettajien koulutuksesta. Vuoden 2008 alussa TTY:n hallintorakennetta muutettiin. Aiemmat 12 osastoa lakkautettiin ja korvattiin viidellä tiedekunnalla. Tällöin myös teknisluonnontieteellinen osasto lakkautettiin ja sen laitokset siirtyivät osaksi Luonnontieteiden ja ympäristötekniikan tiedekuntaa. Teknisluonnontieteellinen koulutusohjelma siirtyi uuden tiedekunnan alaiseksi.

Osastoon kuuluivat

* Fysiikan laitos
* Matematiikan laitos
* Kemian laitos
* Sähkömagnetiikan laitos

Osaston johtajana toimi osaston koko olemassaoloajan fysiikan laitoksen esimies, professori Rolf Hernberg.

Pääsyvaatimukset
----------------

Osaston hallinnoimassa teknis-luonnontieteellisessä koulutusohjelmassa voi suorittaa tekniikan kandidaatin ja diplomi-insinöörin tutkinnot. Opiskelijat valittiin suorittamaan joko molempia tutkintoja tai, mikäli heillä oli jo soveltuva alempi korkeakoulututkinto tai ammattikorkeakoulututkinto, vain DI-tutkintoa. Lisäksi osastolla voi suorittaa jatko-opintoina tekniikan lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot.

Diplomi-insinöörin tutkintoon johtavaan ylioppilaspohjaiseen koulutukseen haettiin teknisten tieteiden yhteisvalinnassa.  Suoraan ylempään korkeakoulututkintoon voitiin hyväksyä opiskelija, jonka aiempi tutkinto täytti tietyt ehdot.

Matemaattisten aineiden opettajan opintosuunnalle voitiin valita alemman korkeakoulututkinnon tai AMK-tutkinnon suorittaneiden lisäksi opiskelijoita, joilla on jo tekniikan alan ylempi korkeakoulututkinto opintosuunnan pääaineen alalta. Opettajankoulutuksen pedagogiset opinnot suoritettiin muissa yliopistoissa tai yksiköissä ja niihin opiskelijan tuli hakeutua erikseen.

Katso myös
----------

* Tampereen teknillinen yliopisto
* Teknistieteelliset yliopistotutkinnot

Lähteet
-------

1. ↑  Teknis-luonnontieteellisen osaston pöytäkirja, 8.11.2006, kohta 12.
2. 1 2  Teknis-luonnontieteellisen osaston pöytäkirja, 9.11.2005, kohta 14.

Aiheesta muualla
----------------

* Koulutusohjelman sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
**Kalle Vihtori Jousinen** (synt. **Åmark**; 28. heinäkuuta 1852 Forssa – 11. maaliskuuta 1945) oli suomalainen työmies, joka kirjoitti sanat "Perustuslaillisten riemumarssi" -nimiseen työväenlauluun.

Jousisen isä Juho Åmark oli torppari, myöhemmin tallirenki ja palovartija. Jousinen työskenteli yhdeksänvuotiaasta alkaen 58 vuotta Forssan puuvillatehtaalla eri tehtävissä. Hän suomensi sukunimensä ilmeisesti varsin nuorena. Jousinen oli nuoruusvuosinaan innokas suomalaisuusliikkeen ja raittiusliikkeen kannattaja. Myöhemmin tultuaan mukaan työväenliikkeeseen hän toimi Forssan työväenyhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja yhdistyksen varasihteerinä. Jousinen harrasti musiikkia ja laulua ja soitti viulua Forssan orkesterissa. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan "Perustuslaillisten riemumarssin" sanoittajana. Kansansävelmään pohjautunut laulu ilmestyi 14 säkeistön mittaisena arkkiveisuna vuonna 1906. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Jousinen sanoitti ja mahdollisesti myös sävelsi Forssan punakaartille kaksi marssilaulua, joista suosituksi nousi varsinkin toinen, "Punakaartin marssi" eli niin sanottu "Jäkälämarssi". Valkoiset vangitsivat hänet joksikin aikaa sodan jälkeen.

Jousisella oli kymmenen lasta. Heistä yksi oli Yhdysvalloissa ja myöhemmin Neuvosto-Karjalassa vaikuttanut viulisti, säveltäjä ja musiikinopettaja Lauri Jousinen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ilkka Kononen: "Kalle Jousinen ja laulu joka jäi elämään", *Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen vuosikirja 87 – 2018*, s. 79–91. Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistys, Forssa 2018.
2. 1 2  Muutamia paikkakunnallamme yleisemmin tunnetuita työväenyhdistyksen toimihenkilöitä (PDF) (sivu 12) *Suurlakko Forssassa*.  1906. Forssan työväen keskuskomitea.
3. ↑  Jauhiainen, Emmi & Koski, Minja: *Laulu ottaa kantaa - työväenmusiikin vaiheita Suomessa*, s. 42. Musiikin koulutusohjelman opinnäytetyö. Lahden ammattikorkeakoulu. Emmi Jauhiainen & Minja Koski, 2008. Teoksen verkkoversio.
**Sonkajärvi** on suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama sokkeloinen järvi Sonkajärven kirkonkylän pohjoispuolella Pohjois-Savon maakunnassa. Matkusjoen reitillä sijaitsevan järven pinta-ala on 5,4 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 88 kilometriä pohjoiseen.

Maantiede
---------

Sonkajärven rantaviivan pituus on 46 645 metriä. Etäisyys järven eteläosan Sonkalahden rannalta järven pohjoisimman osan Pohjinlahden rannalle on noin 7,35 kilometriä. Järven kaakkoisosan Paasolahden rannalta Kumpuslahden luoteisrantaan on noin 5,05 kilometriä. Saviniemi erottaa Sonkajärven keskiosaa itäosasta. Saviniemestä haarautuva Kumpusniemi ja sen eteläpuolinen Heinäniemi puolestaan erottavat keskiosaa länsiosan Kumpusselästä. Sonkajärvi on keskimäärin matala ja syvyysprofiililtaan epäyhtenäinen. Noin 60 prosenttia järvestä on enintään kolme metriä syvä. Vähintään kymmenen metriä syvien alueiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 14 hehtaaria.

Järviwikissä Sonkajärveen on laskettu järven pohjoisosan lähes kaksi neliökilometriä laaja Hirvolansaari. Saarta erottavat mantereesta idässä ja pohjoisessa vesialueet, joiden korkeustaso on jonkin verran Sonkajärveä ylempänä. Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertan mukaan Sonkajärven saariluku on kymmenen. Laajin saari on järven itäosan noin 12-hehtaarinen Pihlajasaari. Sen ohella järvessä on kolme vähintään hehtaarin laajuista saarta. Kuuden saaren pinta-ala on vähintään yksi aari ja enintään hehtaari.

Sonkajärven kirkonkylän asutus ulottuu Sonkalahden rannalle. Lahti on noin 2,5 kilometriä pitkä. Se on myös kapea ja matala. Pohjoisempana järven rantoja reunustavat peltoalueet ja metsät.

Sonkajärven tulouoma on pohjoisesta virtaava Matkusjoki. Joki saa alkunsa Sukevanjärveltä (124,9 metriä mpy). Sonkajärven itäpuolella sijaitsee Iso-Paasonen (100,6 metriä mpy), joka laskee Paasolahteen Paasokoskea myöten. Matkusjoen reitti jatkuu etelään Kumpusselän länsirannalta, josta virta vie useiden pienten järvien kautta Hernejärveen (91,2 metriä mpy).

Sonkajärven vesitilavuus on 16 488 000 kuutiometriä.

Sonkajärvi (04.583.1.001) kuuluu Matkusjoen yläosan alueeseen (04.583), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sonkajärven reitin valuma-alue (04.58) ja ensimmäinen jakovaihe on Iisalmen reitin valuma-alue (04.5). Matkusjoen yläosan alueeseen kuuluu 30 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Sonkajärvi on niistä selkeästi laajin. Sitä seuraa noin neliökilometrin laajuinen Oravijärvi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sonkajärvi (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 22.2.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 22.2.2024.
3. 1 2 3  Sonkajärvi (04.583.1.001) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 22.2.2024.
4. ↑  Matkusjoen yläosan alue (04.583) *Järvi-meriwiki*. Suomen ympäristökeskus. Viitattu 22.2.2024.
**Patrick Liewig** (s. 4. lokakuuta 1950) on ranskalais-sveitsiläinen jalkapallovalmentaja. Hän toimii Tunisian pääsarjassa pelaavan Club Africainin teknisenäjohtajana.

Valmennusura
------------

Liewig aloitti valmennustehtävät vuonna 1989 toimiessaan vuoteen 1999 asti Paris Saint-Germainin harjoituskeskuksen pääjohtajana. Sittemmin hän toimi samantapaisessa tehtävässä arabiemiirikuntalaisen Al Wahdan harjoituskeskuksessa.

Varsinaisen valmentamisen Liewig aloitti vuonna 2001 toimiessaan Arabiemiirikuntien alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän toimi tehtävässään aina vuoteen 2003 asti, jonka aikana Liewig johdatti maan puolivälieriin Aasian nuorten kisoissa 2002, jossa se hävisi Japanille 3-0.

1. syyskuuta 2003 Liewig nimitettiin norsunluurannikkolaisen Mimosasin päävalmentajaksi, jonka peräsimessä hän saavutti paljon menestystä. Joukkue taisteli mestaruudesta ensimmäisestä valmennus vuodesta alkaen. Liewig johdatti Mimosasin kolmeen peräkkäiseen liigamestaruuteen vuosina 2004, 2005 ja 2006, jonka lisäksi joukkue sijoittui toiseksi vuosina 2007 ja 2008. Mimosas menestyi myös cupeissa voitettuaan Norsunluurannikon cupin kolmesti. Liewig luotsasi joukkueen myös vuoden 2006 Afrikan Mestarien liigan semi-finaaliin saakka, jossa se hävisi eteläafrikkalaiselle Orlando Piratesille. Liewig saavutti vielä viimeisellä valmennuskaudellaan Houphouet-Boigny Cupin voiton ennen siirtymistään Tunisiaan.

Liewig allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen toukokuussa 2009 tunisialaisen Stade Tunisienin kanssa. Ensimmäisen kautensa aikana hänet liitettiin Tunisian maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi, kun Tunisian jalkapalloliitto harkitsi vuoden 2010 Afrikan kisojen aikana Liewigin palkkaamista Tunisian jäätyä kisoissa alkulohkoon. Liewig valmensi Stade Tunisienia kahden kauden ajan, josta paras sijoitus oli Tunisian pääsarjassa viides tila. Sitä vastoin Tunisian cupissa joukkue eteni kaksi kertaa peräkkäin välieriin.

Kesällä 2011 Liewig nimitettiin Club Africainin tekniseksijohtajaksi. Faouzi Benzartin erottua Club Africainin päävalmennuksesta 8. joulukuuta 2011 Liewig nimitettiin joukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi, kunnes joukkue palkkasi tilalle algerialaisen Abdelhak Ben Chikhan.

Saavutukset
-----------

* Norsunluurannikon mestaruus: 2004, 2005, 2006
* Norsunluurannikon cup: 2005, 2007, 2008
* Houphouet-Boigny Cup: 2005, 2007, 2008, 2009

Lähteet
-------

1. ↑  Le français Patrick Liewig au Stade Tunisien[vanhentunut linkki] 27.5.2009 *Footafrique.com* Viitattu 2.2.2010 (ranskaksi)
2. ↑  Patrick Liewig Takes Over At Stade Tunisien 29.5.2009 Viitattu 2.2.2010 (englanniksi)
3. ↑  Patrick Liewig nouveau sélectionneur de l'EN? (Arkistoitu – Internet Archive) 26.1.2010 *Mosaïue FM* Viitattu 2.2.2010 (ranskaksi)
4. ↑  Officiel, Club Africain : Benzarti, remplacé par Lewig[vanhentunut linkki] *FootPlus* 8.12.2011 Viitattu 10.12.2011 (ranskaksi)
**Pullola** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Muurlan länsiosassa Kiskontien ja Muurlanjoen välissä.

Pullolan kylänmäki erottuu selkeästi kohoavana kumpuna Muurlanjoen laakson peltoaukealla. Kylän asutus sijoittuu kylänmäen lisäksi kylän aluetta halkovan Tuohituntien varrelle. Pullolan kyläalue ulottuu Muurlanjoelta luoteeseen vanhalle kunnanrajalle saakka. Kylän Kistolan vastainen pohjoisraja noudattelee Kiskontien vanhaa linjausta. Etelässä Tuohituntie johtaa naapurikylään Vähä-Pullolaan. Pullolan maasto vaihtelee pohjoisesta tultaessa Heralähteenojan peltolaaksosta metsien peittämien mäkien yli laskeutuen viljavaan Muurlanjoen laaksoon.

Muurlanjoen laakso on asutettu kivikaudella ja Pullolastakin on löytynyt jäänteitä kivikautisesta asutuksesta. Lisäksi kylästä on paikannettu rautakautisia hautoja. Varsinaisen Pullolan kylän on täynyt ollut olemassa viimeistään varhaiskeskiajalla. Pullolasta on historian aikana käytetty myös nimeä Isopullola erotuksena nuoremmasta naapurikylästä Vähä-Pullolasta. Pullolan oloista on säilynyt vain vähän tietoa. Isojaon aikaan kylässä on ollut kaksi tilaa, joista toinen jaettiin isojaon yhteydessä kahtia.

Pullolan asutus keskittyi pitkään ainoastaan kylänmäelle. Tuohituntien varrella syntyi torppariasutusta 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Ajoittain tulvivan Muurlanjoen vuoksi lähikylien oppilaiden koulumatka Äijälään oli välillä estynyt, joten Pullolaan perustettiin vuonna 1921 kansakoulu, joka oli toiminnassa 16 vuotta. Noihin aikoihin Pullolassa toimi myös kauppa. Sotien jälkeen Tuohituntien varteen rakennettiin kolme rintamamiestaloa. Kylään on rakennettu yksittäisiä uudempia asuintaloja 1900-luvun lopulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  *Turun maakuntamuseon Sarakum-projekti, Muurlan kulttuuriympäristö ja arvot*, s. 44–45. Turun maakuntamuseo, 2005. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Kansalaisen karttapaikka Maanmittauslaitos. Viitattu 24.2.2024.
3. ↑  Ruohola Kulttuuriympäristön palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 24.2.2024.
4. ↑  Riihenmäki Kulttuuriympäristön palveluikkuna:  Museovirasto. Viitattu 24.2.2024.
**Ebba Bielke** (1570–1618) oli ruotsalainen aatelinen, joka tuomittiin petoksesta kuningas Kaarle IX vastaan. 

Hän oli Hogenskild Bielken ja Anna Sturen tytär. Hän avioitui vuonna 1598 setänsä langon, kuningatar Gunilla Bielken veljen Axel Bielken (k. 1597) kanssa, joka oli Tukholman linnan käskynhaltija ja Itä-Götanmaan laamanni. 

Ebba Bielke oli kirjeenvaihdossa isänsä kanssa, joka oli vangittuna vuodesta 1599 Sigismundin tukijana. Isä antoi hänelle tehtäväksi pitää hänet ajan tasalla Sigismundin seuraajien laatimista juonista Kaarle IX vastaan ja kerätä todisteita ristiriitaisuuksista Kaarlen ja neuvoston välillä. Heidän kirjeenvaihtonsa esitettiin myöhemmin osana isää vastaan esitettyjä todisteita. Hänet teloitettiin Tukholmassa tuestaan Sigismundille kuningas Kaarle IX vastaan vuonna 1605. Ebba Bielke tuomittiin vankeuteen osasyyllisenä isänsä rikoksesta ja hänen omaisuutensa takavarikointiin.

Lähteet
-------

* Wilhelmina Stålberg, P. G. Berg: 36 (Anteckningar om svenska qvinnor) *runeberg.org*.  1864. Viitattu 7.3.2019. (ruotsiksi)
* Bielke af Åkerö nr 8 - Adelsvapen-Wiki (1925-36) *www.adelsvapen.com*. Viitattu 7.3.2019.
* Hogenskild Bielke - Svenskt Biografiskt Lexikon *sok.riksarkivet.se*. Viitattu 7.3.2019.
**Miltiades vanhempi** (m.kreik. Μιλτιάδης, *Miltiadēs*; n. 590–524 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja toimi Traakian Khersonesoksen tyrannina.

Elämä
-----

Miltiades oli Kypseloksen poika ja vanhin Kimonin sukuun kuuluneesta kolmesta Miltiades-nimisestä miehestä. Suku oli kotoisin Aiginalta ja juonsi alkuperänsä Aiakokseen. Miltiadeen isä Kypselos oli huomattava henkilö tyranni Peisistratoksen ajan Ateenassa. Miltiades voitti nelivaljakkoajot vuoden 560 eaa. Olympian kisoissa.

Kun Traakian Khersonesosta asuttaneet traakialaiset dolonkialaiset olivat sodassa absinthialaisten kanssa, he pyysivät neuvoa Delfoin oraakkelilta. Oraakkeli kehotti heitä sallimaan, että ensimmäinen mies, joka kestitsisi heitä heidän lähdettyään temppelistä, perustaisi heidän maahansa siirtokunnan. Kyseinen henkilö oli Miltiades, joka oli halukas pääsemään Peisistratoksen vallan alta ja otti siirtokunnan perustamisen mielellään tehtäväkseen. Näin Miltiadeesta tuli Khersonesoksen tyranni. Hän linnoitti niemimaan rakennuttamalla sen kannaksen poikki muurin. Miltiades jäi vangiksi sodassa lampsakoslaisia vastaan, mutta hänet vapautettiin Kroisoksen vaatimuksesta.

Miltiades kuoli jättämättä jälkeensä omia lapsia. Hänen kuolemansa jälkeen Khersonesoksen tyrannia siirtyi Stesagoras II:lle, joka oli Miltiadeen velipuolen Kimon Koalemoksen poika, ja tämän jälkeen Kimonin toiselle pojalle Miltiades nuoremmalle. Miltiadeen kunniaksi järjestettiin uhrijuhlat ja kisat, joihin kukaan lampsakoslainen ei saanut osallistua.

Sekä Cornelius Nepos että Pausanias sekoittavat Miltiades vanhemman Miltiades nuorempaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Smith, William: "Miltiades (1)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* 6.34, 6.38, 6.103, 6.36–38.
3. ↑  The Olympic Victors *From Ancient Olympia to Athens of 1896*. Foundation of the Hellenic World. Viitattu 22.2.2016. (englanniksi)
4. ↑  Smith, William: "Miltiades (2)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
5. ↑  Cornelius Nepos: *Kuuluisia miehiä*, Miltiades 1; Pausanias: *Kreikan kuvaus* 6.19.6.
**Omeljan Ohonovskyi** (ukr. Омелян Огоновський; 3. elokuuta 1833 Hryhoriv, Stanyslavivin piiri – 28. lokakuuta 1894 Lviv) oli ukrainalainen kieli- ja kirjallisuustieteilijä. Hän oli Lvivin yliopistossa ukrainan kielen ja kirjallisuuden professori.

Ohonovskyin merkittävin teos on *Istorija literaturyi russkoi* (keskeneräinen). Teoksessa *Studien auf dem Gebiete der ruthenischen Sprache* (1880) hän osoitti ukrainan kielen venäjään nähden itsenäiseksi kieleksi ja selvitti – etenkin foneettiselta kannalta – ukrainan murteiden sisäisen aseman. Liitteenä oli hänen kielitieteellinen tutkimuksensa *O ważniejszych właściwościach języka ruskiego* (1888). Hänen ukrainan kieltä koskeviin näkemyksiinsä tuli voimakkaita vastaväitteitä venäläisiltä kriitikoilta, esimerkiksi 1890 Aleksandr Pypiniltä. Hänen vastauksensa Pypinille ja muille venäläisille herätti vilkasta keskustelua ja sai paljon tukea.

Ohonovskyi julkaisi myös teoksen *Hristomatija starorusskaja* kommentaarein sekä sanakirjan (1881) ja ukrainan kielen kieliopin. Kaunokirjailijana hän kirjoitti runollisen kertomuksen *Krest* (1860), kansanomaiset näytelmät *Halška Ostrožka* ja *Fedko Ostrožki* ja satuja lapsille.

Ohonovskyi oli Prosvita-kulttuuriseuran perustajajäsen ja sen puheenjohtaja vuodesta 1877 kuolemaansa saakka ja myös  Ševtšenkon tieteellisen seuran perustajajäsen. Hän vastusti puolalaistamista hyvin suorasanaisesti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Volodymyr Radzykevych, Roman Senkus: Ohonovsky, Omelian *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  1993. Viitattu 9.7.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Ohonovskij, Omeljan Nordisk familjebok, Uggleupplagan, osa 20, palsta 554. Nordisk familjeboks förlags 1914 (ruotsiksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Omeljan Ohonovskyi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Saksa
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
*Tämä artikkeli käsittelee sveitsiläistä Montanan kylää. Katso muut merkitykset täsmennyssivulta.*

  

  

  

  

  

  

  

  

**Montana** on entinen kunta Sveitsissä, Valais’n kantonin ranskankielisessä osassa. Se sijaitsee Rhônen laakson pohjoisella rinteellä, 500–1 800 metrin korkeudessa.

Vuoden 2017 alusta alkaen Montana on ollut osa Crans-Montanan kuntaa. Vuoden 2009 lopussa kunnan väkiluku oli 2 269. Kunnan pinta-ala oli 4,9 km². 

 Maailman pisin funikulaari (kiskoköysirata) Sierrestä (taustalla) Montanan Vermalan kylään nousee 4 191 metrin matkalla 927 metriä 
Alueen pääelinkeino on matkailu. Montanaan on maantie- ja funikulaariyhteys Sierrestä .

Lähteet
-------

* Kunnan viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)

### Viitteet

1. ↑  Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz - Mutationsmeldungen 2016 (pdf)  joulukuu 2016. Bundesamt für Statistik BFS. Viitattu 12.3.2017. (saksaksi)
2. ↑  Virallinen tilasto
3. ↑   Eisenbahnatlas Schweiz. Verlag Schweers + Wall GmbH 2004. ISBN 3-89494-122-7
4. ↑  Sveitsin julkisen liikenteen aikataulu nro 2225

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Montana (Sveitsi)**.
* Montana Sveitsin historiallisessa tietosanakirjassa (saksaksi)
**Robert Erik Lagus** (12. toukokuuta 1827 Turku – 25. helmikuuta 1863 Montpellier, Ranska) oli suomalainen juristi.

Laguksen vanhemmat olivat professori Wilhelm Gabriel Lagus ja Hedvig Maria af Tengström. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1845. Lagus opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1850, lisensiaatiksi 1852 ja tohtoriksi 1853. Toimittuaan lyhyen aikaa opettajana hän ryhtyi opiskelemaan oikeustiedettä ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1855. Lagus auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1857. Hän valmistui sitten molemoien oikeuksien lisensiaatiksi 1859 ja tohtoriksi 1860. Lagus toimi vuodesta 1860 Helsingin yliopiston siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden dosenttina.

Vuonna 1862 Lagus lähti opintomatkalle Ranskaan. Hän kuoli matkan aikana helmikuussa 1863 Montpellier’ssa.

Teoksia
-------

* *Om oäkta barns rättsförhållande till familjen*. 1858
* *Utkast till revision af läran om naturliga barns rätt från ståndpunkten af nu gällande lagar*. 1859
* *Juridiska afhandlingar och uppsatser*. Ilmestyi 4 vihkona 1859–1861
* *Juridiskt album*. Ilmestyi 4 vihkona 1861–1862

Lähteet
-------

* Kotivuori, Yrjö: Robert Erik Lagus. *Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Luettu 31.7.2013.
* Hakusana Robert Erik Lagus Nordisk familjebok-tietosanakirjassa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Saksa
* Yhdysvallat

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852

 |

 |
**Tampereen Rakentajakilta ry** (lyhyesti **TARAKI**) on Tampereen yliopiston rakennustekniikan opiskelijoiden kilta.
TARAKI on Tampereen Teekkarit ry:n perustajajäsen ja Tampereen ylioppilaskunnan piirissä toimiva järjestö.

Jäsenpalvelut
-------------

### Tapahtumat

Jäsenistölleen TARAKI järjestää muun muassa sitsejä, excursioita, saunailtoja ja rastikierroksia. TARAKIn vuosijuhlat ovat tavallisesti lokakuussa.

TARAKI osallistuu vuosittain Sulkavan Suursouduille sekä Suomen Rakentajateekkaripäiville. Muita vuosittain toistuvia, perinteisiä tapahtumia ovat esimerkiksi Moskan MM-kilpailut sekä Ympäristö­teekkari­killan kanssa järjestettävä Kellarihumppa.

### Kiltahuone

TARAKIlla on jäsenistöä palveleva oleskelutila eli kiltahuone Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen Rakennustalossa. Kiltahuone tarjoaa jäsenistölle esimerkiksi ajanviettomahdollisuuksia.

### Rakennusalan yritystapahtuma

TARAKI järjestää vuosittain Rakennusalan yritystapahtuman (lyhyesti RAYT). RAYT on opiskelijarekrytointitapahtuma, joka kokoaa yhteen rakennusalan yritykset ja opiskelijat.

### Saunalautta

TARAKI omistaa saunalautan, jonka kotisatama on Pyhäjärvellä. TARAKIn uusin saunalautta on valmistunut vuonna 2020.

TARAKI osallistuu vuosittain Sulkavan Suursouduille soutaen sekä saunalautalla.

Historia
--------

TARAKI on perustettu vuonna 27.10.1967. TARAKI on Tampereen yliopiston killoista vanhin.

Tunnukset
---------

### Haalarit

TARAKIn haalarit ovat tummansiniset.

Katso myös
----------

* Teekkarikulttuuri
* Kilta (ainejärjestö)
* Luettelo Suomen teekkarikilloista
* Tampereen yliopisto (uusi)

Aiheesta muualla
----------------

* TARAKIn kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* TARAKIn Instagram-tili
* TARAKIn Facebook-sivu
* TARAKIn kuvagalleria
* TARAKIn kiltalehti

Lähteet
-------

1. ↑  TARAKIn hallitus Tampereen Rakentajakilta ry.  Arkistoitu 14.6.2021. Viitattu 18.1.2022.
2. ↑  TARAKIn historia Tampereen Rakentajakilta ry. Viitattu 10.12.2020.
3. ↑  Ohjaavat dokumentit Tampereen Rakentajakilta ry. Viitattu 10.12.2020.
**Viljo Ilari Rantasalo** (2. kesäkuuta 1916 Laukaa – 13. tammikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.

Henkilöhistoria
---------------

Rantasalon vanhemmat olivat professori Viljo Rantasalo ja Leila Wallenius ja puoliso vuodesta 1943 Anna-Liisa Salomaa. Rantasalo tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1936 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1946. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1949. Rantasalo oli lastentautien erikoislääkäri 1951, sai epidemiologian erikoispätevyyden 1955 ja oli mikrobiolääketieteen erikoislääkäri 1963 ja terveydenhoidon erikoislääkäri 1964. Hän oli Helsingin yliopiston vt. assistentti 1945–1948, Helsingin kaupungin lastenneuvolalääkäri 1947–1975, Helsingin yleisen sairaalan lastentautiosaston apulaislääkäri 1949–1951, Valtion seerumilaitoksen osastonjohtaja 1948–1963, Pelastakaa Lapset -yhdistyksen vastaanottokodin lääkäri 1953–1983 ja Helsingin yliopistossa lastentautiopin dosentti vuodesta 1959, hygienian dosentti vuodesta 1971 ja kansanterveystieteen professori 1963–1983. Rantasalo aloitti nykyaikaisen kansanterveystieteen yliopisto-opetuksen Suomessa ja hänet tunnettiin myös kaksosten tutkimuksista. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintämajuri (1976), oltuaan talvisodassa joukkueenjohtaja ja komppanianpäällikkö ja jatkosodassa pataljoonan lääkäri.

Julkaisuja
----------

* *Über die Einwirkung von Natriumfluorid bei Züchtung von Diphtheriebazillen, mit besonderer Berücksichtigung der selektiven Eigenschaften einiger Salze der Elemente der III–VIII periodischen Gruppe auf das Wachstum gewisser Bakterien des Schlundes, insbesondere der Diphtherie- und Pseudodiphtheriebazillen*, 1948. (väitöskirja)
* *Kansanterveystiede 1–3*, 1976–1979. (yhdessä muiden kanssa, 2. osan uudistettu painos 1982)

Lähteet
-------

1. 1 2  Biografia-sampo: Ilari Rantasalo Viitattu 18.8.2021.
2. ↑  Kuolleet. Professori Ilari Rantasalo. Kansanterveystieteen opetuksen aloittaja. *Helsingin Sanomat*, 3.2.1999. (Tilaajille) Viitattu 18.8.2021.
3. ↑  Kuka kukin on 1978, s. 780. Viitattu 18.8.2021.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Mesogeía kartalla.
**Mesógeia** (kreik. Μεσόγεια) tai **Mesógaia** (Μεσόγαια) on tasanko itäisessä Attikassa Kreikassa. Mesógeia käsittää itäisen Attikan sisämaan sekä itärannikon, ja sillä sijaitsee Ateenan metropolialueen itäosa esikaupunkeineen.

Mesógeian tasankoa ja Spátan kaupunki.
Hallinnollisesti Mesógeian alue kuuluu Itä-Attikan alueyksikköön. Se koostuu pääpiirteissään kunnista Pallíni, Rafína-Pikérmi, Paianía, Spáta-Artémida, Kropía ja Markópoulo Mesogaías. Mesógeian tasangon länsipuolella sijaitsee Ymittós-vuori ja Attikan tasanko, pohjoispuolella Pentéli-vuori ja Marathonin tasanko, ja eteläpuolella Soúnion niemi.

Viime vuosikymmeninä Ateenan metropolialue on laajentunut huomattavasti tasangolle. Vielä 1980-luvulla alue oli pääosin viljelykäytössä. Nykyisin tasangolla on lukuisia kaupunkeja ja kyliä sekä teollisuusalueita. Spátan kaupunki sijaitsee tasangon keskellä. Rannikolla sijaitsevat alueen satamakaupungit Rafína ja Pórto Ráfti. Myös Ateenan kansainvälinen lentoasema, joka avattiin vuonna 2001, sijaitsee tasangolla. Muu alue tasangosta on edelleen pitkälti viljelykäytössä. Mesógeian alue kytkeytyy Ateenan keskustaan Ymittóksen pohjoispuolelta kiertävien valtatien A6 eli Attikan valtatien sekä metrolinjan 3 välityksellä.

Antiikin Mesogeia tai Mesogaia oli yksi Ateenan kaupunkivaltion Kleistheneen uudistuksen mukaisista pääalueista. Se käsitti varsinaisen kaupungin (*asty*) ja rannikon (*paralia*) ulkopuolisen Attikan sisämaa-alueen. Tähän kolmijakoon perustui fylejen jako trittyksiin. Mesogeia-maalari oli 600-luvun alussa eaa. toiminut nimeltä tuntematon keramiikkamaalari.

Lähteet
-------

1. ↑  Liddell, Henry George & Scott, Robert: μεσόγαιος *A Greek-English Lexicon*.  1940. Oxford:  Clarendon Press / Perseus Digital Library, Tufts University.  (englanniksi)
2. 1 2 3  Couch, Chris & Petschel-Held, Gerhard & Leontidou, Lila : *Urban Sprawl in Europe: Landscape, Land-Use Change and Policy*, s. 82–83, 89–90. John Wiley & Sons, 2008. ISBN 0470691344. Teoksen verkkoversio.
3. ↑  Buckley, Terry: *Aspects of Greek History 750–323BC: A Source-Based Approach*, s. 124. Routledge, 2010. ISBN 113528184X. Teoksen verkkoversio.
4. ↑  Talbert, Richard J. A.: *Barrington Atlas of the Greek and Roman World: Map-by-map Directory*, s. 904. Barrington Atlas of the Greek and Roman World, nide 1. Princeton University Press, 2000. ISBN 0691049459. Teoksen verkkoversio.
5. ↑  Campbell, Gordon: *The Grove encyclopedia of classical art and architecture*, s. 365. Nide 2. Oxford University Press, 2007.
**Maija Järvelä** (o.s. Löytynoja, s. 17. tammikuuta 1984) on suomalainen paralympiaurheilija. Hänen lajejaan ovat paramaasto- ja para-ampumahiihto. Järvelällä on kädessään synnynnäinen hermovaurio.

Järvelä on saavuttanut yli kymmenen vuotta kestäneen kilpailu-uransa aikana ampumahiihdon paralympiahopeaa Kanadan Vancouverissa vuonna 2010. Hän on voittanut kuusi MM-mitalia, joista yhden maastohiihdossa. Vuoden 2014 paralympialaisissa Venäjän Sotšissa hän jäi niukasti neljänneksi. 

Järvelä voitti ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun vuosina 2011 ja 2012. Vuoden 2012 Urheilugaalassa Järvelä oli ehdokkaana Läpimurto-palkintoluokassa tyttönimellään Löytynoja. Aktiiviuransa Järvelä päätti vuonna 2015.

Järvelä on opiskellut insinööriksi Centria-ammattikorkeakoulussa. Hän asuu Ylivieskassa.

Lähteet
-------

1. ↑  Maija JARVELA | Biathlon, Cross-Country Skiing | Finland - Sochi 2014 Paralympic winter Games *sochi2014.arch.articul.ru*.  Arkistoitu 21.1.2017. Viitattu 19.4.2021.
2. 1 2 3  Urheilu-ura 2016 - Maija Järvelä & Jani Kallunki - Urheilugaala 2017 *Urheilugaala 2021*.  Arkistoitu 19.4.2021. Viitattu 19.4.2021.
3. ↑  Maija Jarvela - Nordic Skiing | Paralympic Athlete Profile *International Paralympic Committee*. Viitattu 19.4.2021. (englanniksi)
**Robert Hart** (20. helmikuuta 1835 Portadown, Armaghin kreivikunta, Irlanti – 20. syyskuuta 1911 Fingest Grove, Buckinghamshire, Englanti) oli brittiläinen virkamies, joka toimi keisarillisen Kiinan tullilaitoksen ylitarkastajana vuosina 1863–1908.

Hartin ura Kiinassa alkoi vuonna 1854, jolloin hänet palkattiin harjoittelijaksi Ningpossa toimineeseen Britannian varakonsulaattiin. Vuonna 1858 hän toimi Kantonin miehityshallintoa johtanen ranskalais-englantilaisen komission sihteerinä. Kiinan merentakaisen kaupan tulleista vastannut meritullilaitos uudistettiin Taiping-kapinan jälkeen, ja Hart siirtyi sen palvelukseen vuonna 1859, aluksi Kantonin tullitarkastajaksi. Vuonna 1863 hänestä tuli koko Kiinan meritullilaitoksen päätarkastaja. Meritullilaitos oli ulkovaltojen kontrollissa, jotka halusivat valvoa ulkomaisista tuontituotteista perittäviä kiinalaisia tulleja. Hart laajensi tullilaitosta huomattavasti ja vuoteen 1895 mennessä vuosittain kerättyjen tullimaksujen suuruus kasvoi kahdeksasta miljoonasta taelista 27:een miljoonaan taeliin. Laitoksen vastuulla oli myös muun muassa Kiinan rannikoiden kartoittaminen ja majakkalaitoksen ylläpito. Hart ja hänen alaisensa toimivat keisarillisen hovin neuvonantajina Kiinan ja länsimaiden suhteita koskeneissa kysymyksissä. Vastaavasti hän neuvoi myös Pekingissä toimineita länsimaisia diplomaatteja, jotka pitivät häntä Kiinan asioiden asiantuntijana.

Hart pyrki edistämään länsimaista modernisaatiokehitystä Kiinassa. Vuonna 1896 hänen johtamaansa tullilaitokseen liitettiin myös Kiinan ensimmäinen nykyaikaistettu kansallinen postilaitos. Vuoden 1900 boksarikapinan aikana kapinalliset tuhosivat Hartin kotitalon Pekingissä, jolloin hänen arvokkaat päiväkirjansa katosivat. Hän osallistui kapinan aikana Pekingin lähetystökorttelin puolustukseen. Kapinan jälkeen hän sai valvoa tullilaitoksen laajentamista boksaripöytäkirjan nojalla avattuihin uusiin sopimussatamiin. Kun tullilaitos alistettiin kiinalaisten viranomaisten alaisuuteen, Hart matkusti tammikuussa 1908 takaisin Englantiin, virallisesti virkavapaalle, mutta tosiasiassa jättäen tehtävänsä.

Hart lyötiin ritariksi vuonna 1882 ja korotettiin baronetiksi 1893.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Sir Robert Hart, 1st Baronet (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 10.5.2014.
2. 1 2 3 4 5 6  *Nordisk familjebok* (1909), s. 7 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 10.5.2014.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Robert Hart** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Australia
* Alankomaat
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Irlanti
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
	+ 2

 |

 |
**Tetrapolis** (m.kreik. Τετράπολις, "Nelikaupunki") oli antiikin Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen osa Kreikassa. Se käsitti neljä demosta Attikan koillisosassa. Ne olivat Marathon, Oinoe, Probalinthos ja Trikorythos.

Tetrapoliin nimi käsitettiin alun perin ilmeisesti erisnimeksi, joka tarkoitti yhtä kaupunkia, joka on muodostettu neljästä osasta ("Nelikaupunki"); ei neljää erillistä kaupunkia ("Neljä kaupunkia"). Se oli ilmeisesti luotu jonkinlaisena *sympoliteiana* jo hyvin varhaisina aikoina. Tetrapoliin kansalaisista käytettiin demonyymiä *Tetrapoleus* (Τετραπολεύς). Sillä oli oma hallinto sekä omat kultit ja syntymyytti. Klassisen kauden ateenalaiset katsoivat, että Tetrapolis olisi varhaisina aikoina ollut jopa itsenäinen polis eli kaupunkivaltio. Tälle ei kuitenkaan ole nykynäkemyksen mukaan perusteita, sillä koillisen Ateenan alueelta ei ole tehty tähän viittaavia arkeologisia löytöjä ennen noin vuotta 800 eaa. Näin ajatus Tetrapoliista varsinaisena poliksena on saattanut syntyä vasta 600–500-luvuilla eaa. ja se on mahdollisesti syntynyt tuonaikaisten maantieteeseen perustuneiden Ateenan puolueriitojen seurauksena.

Perinteisen ateenalaisen käsityksen mukaan Tetrapolis oli yksi Attikan alueen kahdestatoista alkuperäisestä Kekropsin perustamasta kaupungista tai kyläkunnasta, joista Ateenan kaupunkivaltio muodostettiin *synoikismoksessa*, joka myyteissä laitettiin Theseuksen nimiin. Kreikkalaiset itse sijoittivat Attikan synoikismoksen niinkin kauas kuin vuoteen 1259/1258 eaa. Erään nykyaikaisen teorian mukaan prosessi olisi ollut pidempi, ja Tetrapolis olisi yhdistetty Ateenaan viimeisten alueiden joukossa vasta noin 600-luvulla eaa. samoin kuin esimerkiksi Eleusis. Yhtä mahdollista on kuitenkin sekin, ettei myytillä ole juurikaan historiallisia perusteita.

Ajan kuluessa Tetrapolis-nimi jäi pois käytöstä joko synoikismoksen seurauksena tai muutoin alueen tultua kiinteämmin osaksi Ateenaa. Sen osista tuli neljä erillistä demosta. Kleistheneen uudistuksissa noin 508 eaa. Tetrapoliin demokset jaettiin ilmeisesti tarkoituksella eri fyleihin vanhojen klikkien purkamiseksi. Tämän jälkeen Probalinthos kuului Pandionis-fyleen, kun muut kolme demosta kuuluivat Aiantis-fyleen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 624–625. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2 3  Smith, William: "Marathon", *Dictionary of Greek and Roman Geography*. Boston: Little, Brown and Company, 1854. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
**Arvi Kustaa Aleksanteri Wartiovaara**, vuoteen 1906 **Weckman** (11. syyskuuta 1880 Anjala – 4. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli silmälääkäri ja useiden laulukuorojen johtaja.

Arvi Wartiovaaran vanhemmat olivat lääninrovasti William Weckman (myöh. Wartiovaara) ja Mirjam Salome Colliander ja puoliso vuodesta 1907 Tyra Charlotta Herlin. Wartiovaara tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1899 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1809, erikoistuen silmälääkäriksi. Toimittuaan ensin Helsingin yleisessä sairaalassa Wartiovaara ryhtyi yksityiseksi silmälääkäriksi vuonna 1910. Wartiovaara toimi muun muassa Ylioppilaskunnan Laulajien, Laulumiesten ja YO sekakuoron johtajana sekä Kuoroliiton ja Kansallis-Kuoron johtajana. Hän oli myös Suomen Uimaliiton puheenjohtaja 1918–1928. Wartiovaara oli yksi Suomen Silmälääkäriyhdistyksen perustajista.

Arvi Wartiovaaran poika oli Talvisodassa kaatunut pistooliampuja Tapio Vartiovaara. Wartiovaaran sisaruksia olivat metsänhoitaja, kirjailija Eino R. Wartiovaara, virkamies ja ministeri Jonathan Wartiovaara, säveltäjä Lyyli Wartiovaara-Kallioniemi, arkkitehti Otto Väinö Vartiovaara ja jääkärieversti Teuvo Wartiovaara.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 717 (Viitattu 5.1.2019)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 5.1.2019)
3. 1 2  Tri Arvi Wartiovaara kuollut. *Helsingin Sanomat*, 5.4.1952, s. 7.
4. ↑  Kivelä, Tero: Sadan vuoden syke. Suomen Silmälääkäriyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 5.1.2019)
5. ↑  *Isänmaan puolesta. Talvisodassa 1939-1940 kaatuneiden upseereiden elämäkerrasto*, s. 600. WSOY, 1949.
**Asia** (**San Jerónimo**) oli Espanjan laivaston vuonna 1789 vesille laskettu kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva.

Valmistus
---------

José Romero y Fernández de Landan suunnitelmiin perustuva alus tilattiin Real Astillerolta Havannasta, missä köli laskettiin 1788. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1789 ja otettiin palvelukseen 26. tammikuuta 1790 päällikkönään Félix de Goicoecha. Aluksen aseistus täydennettiin, minkä jälkeen se otettiin aktiivipalvelukseen 13. helmikuuta Havannassa.

Palvelus
--------

Aluksen miehistö nousi 11. maaliskuuta 1825 kapinaan Mariaaneilla, minkä seurauksena upseerit poistettiin aluksesta. Miehistö purjehti aluksen Meksikoon luovuttaen sen meksikolaisille.

### Congreso Mexicano

Alus saapui 17. kesäkuuta 1825 Acapulcoon. Se luovutettiin Meksikolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Congreso Mexicano*. Korjausten jälkeen alus lähti Veracruziin kiertäen Hyväntoivonniemen. Se oli Veracruzissa mastottomana majoitusaluksena, kunnes upposi 1830 tai 1832 satama-altaaseen.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif; Tredrea, John; Garcia-Torralba Pérez, Enrique & Blasco Felip, Manuel: *Spanish Warships in the Age of Sail 1700-1860: Design, Construction, Career and Fates*. Seaforth Publishing, 2023. ISBN 978-1-5267-9078-1. (englanniksi)
* Saint, Hubert, C. de: Ships of the line of the Spanish Navy (1714-1825) Part 4.  *Warship*, 1986, X. vsk, s. 283-285. Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-449-0.   (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2  Saint 1986 s. 283
2. 1 2 3  Winfield et al 2023 s. 198-199


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:**San Fulgencio -luokka** | **Espanjan laivaston linjalaivat** | Seuraaja:**EI** |
**Mauno Olavi Karttunen** (28. kesäkuuta 1904 Siikajoki – 25. kesäkuuta 1992 Espoo) oli suomalainen kouluneuvos, joka tuli tunnetuksi suomalaisen kansanopistolaitoksen kehittäjänä. Vuonna 1976 Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta antoi hänelle teologian tohtorin arvon.

Karttunen kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta lyseosta vuonna 1923 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1927. Jo 26 vuoden iässä Karttusesta tuli Etelä-Pohjanmaan Opiston johtaja Ilmajoelle. Sieltä hän siirtyi vuonna 1936 Tuusulan kansanopiston johtajaksi ja pian vuonna 1937 perustetun Luther-opiston johtajaksi Järvenpäähän. Sotien jälkeen Karttunen palasi Etelä-Pohjanmaalle kansakoulujen koulutarkastajaksi.

Vuonna 1955 Mauno Karttunen nimitettiin kouluhallituksen kouluneuvokseksi, vastuualueenaan kansanopistot. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1968 kouluhallituksen kansanopetusosaston päällikkön tehtävästä. Virkansa ohella hän toimi valtion kansanopistokomitean ja kansansivistyslautakunnan puheenjohtajana. Vuodesta 1960 hän toimi viitisentoista vuotta *Kansanopisto*-lehden päätoimittajana.

Etelä-Pohjanmaalla asuessaan Mauno Karttunen kiinnostui maakunnan kulttuurista ja historiasta ja kirjoitti Alavuden, Isonkyrön, Vähänkyrön ja Ylistaron kotiseutukirjat. Hän oli myös valtion elokuvalautakunnan jäsen ja valtion kirjastolautakunnan puheenjohtaja. Eläkevuosinaan Karttunen kirjoitti kansanopistolaitoksen historiikin *Suomen kansanopistot 1889–1979*.

Mauno Karttusen lapsia ovat tekstiilitaiteilija Riitta-Liisa Haavisto, taiteilija Hanno Karttunen ja musiikkitoimittaja Antero Karttunen.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Niemi, Päivi: Kouluneuvos Mauno Karttunen (Muistokirjoitus.) *Helsingin Sanomat*.  12.7.1992. Viitattu 14.9.2018.  (Tilaajille.)
2. ↑  "Karttunen, Mauno *Antero*", *Kuka kukin on 1978*, s. 359. Otava, 1978. Runeberg.org (viitattu 14.9.2018).


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat

 |

 |
**Vako Oy** oli jatkosodan aikana Suomen hallussa olleilla alueilla Itä-Karjalassa vuosina 1941–1944 toiminut vähittäiskauppaa harjoittanut yritys, jossa olivat osakkaina yhtä suurilla osuuksilla Tukkukauppojen Oy, SOK, OTK ja Kesko Oy. Yhtiön toimitusjohtajana oli Aarne Koskelo.

Vakon ensimmäinen myymälä avattiin Vitelessä 17. syyskuuta 1941, ja vuoden lopussa yhtiöllä oli jo 60 toimipaikkaa. Lokakuun lopulla 1943 toimipaikkoja oli 193. Vako Oy:llä oli Helsingissä hankintakonttori, joka huolehti tavaroiden ostosta ja suomalaisen henkilökunnan palkkauksesta, sekä Äänislinnan, Aunuksenlinnan, Vienan ja Repolan piirikonttorit. Henkilökuntaa Vako Oy:llä oli vuoden 1944 alussa 1 200, joista 450 suomalaisia ja loput itäkarjalaisia, joille yhtiö oli järjestänyt kursseja kaupan alalla. Vähittäismyynnistä muodostivat säännöstellyt elintarvikkeet yli 75 prosenttia, ja hinnat olivat samat kaikissa Vakon myymälöissä.

Vakolla oli myös ravitsemis- ja majoitusliikkeitä, noin 60 prosenttia näistä oli metsätyömaaruokaloita. Yhtiöllä oli Hotelli Äänislinna Äänislinnassa ja pienempi Hotelli Aunus Aunuksenlinnassa. Lisäksi Vakolla oli useita parturiliikkeitä, valokuvaamo Aunuksenlinnassa ja jalkinekorjaamo Äänislinnassa. Vakolla oli myös tuotantolaitoksia kuten myllyjä, leipomoita, virvoitusjuomatehtaita, teurastamoita, makkaratehdas, einestämö ja kalastamo. Yhtiö osti myös paikalliselta väestöltä turkiksia, parkkia, koreja, puuastioita, marjoja, sieniä ynnä muuta.

Kirjallisuutta
--------------

* Seppo Simonen : *Vako Oy. Kaupallista toimintaa Itä-Karjalassa 1941–44*. SOK ja OTK, Helsinki 1971

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Vako Oy:llä Itä-Karjalassa jo 193 myymälää, Itä-Karjala 14.01.1944, nro 1, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
2. ↑  Kuka kukin on 1954 : Aarne Koskelo
3. ↑  Arkistot kertovat -verkkonäyttely : Keidas erämaassa (Arkistoitu – Internet Archive)
**Eskil William Peura** (7. kesäkuuta 1906 Oulu – 23. kesäkuuta 1971 Turku) oli suomalainen kenraalimajuri, jonka aselaji oli ilmatorjunta. 

Peura osallistui Suomen sisällissotaan 1918 valkoisten puolella lähettinä. Hän kävi kadettikoulun 1926–1928 sekä Sotakorkeakoulun 1933–1936 (ye-upseeri 1937). Hän toimi patterinpäällikkönä KTR 3:ssa 1928–1933. Vuonna 1936 hän toimi ye-upseerina Ilmatorjuntarykmentissä ja 1937–1938 Kuopion teollisuuspiirin päällikkönä. Talvisodan aikana hän toimi teknisen toimiston päällikkönä Ilmatorjuntarykmentti 1:ssä. Vuodesta 1941 hän toimi VII armeijakunnan ilmatorjuntakomentajana ja vuodesta 1943 ilmatorjuntaosaston päällikkönä ilmavoimien esikunnassa. 

Jatkosodan jälkeen Peura toimi Ilmatorjuntarykmentti 2:n komentajana 1944–1952. Pääesikunnassa toimistopäällikkönä hän toimi 1953. Kouvolan sotilaspiiriä hän johti 1954–1955. Uransa päätteeksi Peura toimi ensin ilmapuolustuksen tarkastajana 1959–1960, ja tehtävänimikkeen muututtua ilmatorjuntatarkastajana 1960–1966.

Peura oli Ilmatorjuntamiehet ry:n puheenjohtaja 1940–1944 sekä Helsingin asevelipiirin piiritoimikunnan ja Lahden kirkkovaltuuston jäsen 1949–1953.

Ylennykset: Reservivänrikki 1926, vänrikki 1928, luutnantti 1930, kapteeni 1935, majuri 1940, everstiluutnantti 1942, eversti 1954, kenraalimajuri 1959.

Eskil Peuran vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Viljam Peura ja Gustava Karttunen ja puoliso vuodesta 1937 Salli Lehtonen. Rovasti, päätoimittaja ja kristillinen kirjailija Einari Peura (1902–1955) oli hänen veljensä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 30.6.1971, HS Aikakone. Viitattu 13.3.2018.
2. ↑  451 (Vem och vad? Biografisk handbok / 1967) *runeberg.org*. Viitattu 24.10.2021. (ruotsiksi)
3. ↑   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 644 (Viitattu 16.4.2019)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Uusheräys |
| --- |
|  |
| Järjestöt | 
* United Peace Church
* Uusheräyksen Keskusliitto

 |
|  |
| Suunnat | 
* Kolkuttaja-suunta
* Peuralaisuus
* Kontiolaisuus

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Hanhivaara
* Havas
* Heikel
* Heiskanen
* Kontio
* Kopra
* Merikallio
* Miettinen
* Paksuniemi
* Peura
* Saarenpää
* Skinnari

 |
|  |
| Koulutus ja media | 
* Heinäkallion leirikoti
* Kalajoen Kristillinen Opisto
* Lähettäjä

 |
|  |
| Kulttuuri ja tapahtumat | 
* Kesäseurat
* Siionin matkalaulut

 |

 |
**Johan Waldemar Fagerström** (2. maaliskuuta 1867 Savitaipale − 25. toukokuuta 1962 Jämsänkoski) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.

Fagerströmin vanhemmat olivat sairaalan taloudenhoitaja Henrik Alexander Edvard Fagerström ja Johanna Amalia Platan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1893. Fagerström sai varatuomarin arvon 1896.

Fagerström oli Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1899−1903, notaarina 1907−1908, kanneviskaalina 1908−1909 ja asessorina 1909−1912. Hän oli yhdenvertaisuuslain vuoksi vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1913−1914 yhdessä muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa. Hän toimi asianajajana 1903−1905 ja oli Viipurin kaupungin vt. kunnallispormestarina 1905−1907, Suomen metalliteollisuuden työnantajaliiton, Konepajain tapaturmavakuutusyhtiön sekä Rautaruukkien tapaturmavakuutusyhtiön asiainvalvojana 1915−1917, Suomen yleisen työnantajaliiton asiainvalvojana 1917 ja Suomen teollisuudenharjoittajain keskinäisen tapaturmavakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana 1918. Korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena Fagerström oli 1919−1937. 

Waldemar Fagerström oli naimisissa vuodesta 1895 Sigrid Karolina Pesoniuksen kanssa. Waldemar Fagerströmin veli oli Viipurin pormestarina toiminut Werner Fagerström.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 : Johan Waldemar Fagerström
2. 1 2 3  Aikalaiskirja 1934 : Waldemar Fagerström


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Lauri (Lassi) Ilmari Harvila**, vuoteen 1931 **Hellberg** (26. elokuuta 1901 Pälkäne – 24. lokakuuta 1991 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja.

Harvilan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kustaa Hellberg ja Hilma Kristina Svärd ja puoliso vuodesta 1927 Eva Etelka Schreck. Ylioppilaaksi Harvila tuli 1922. Harvila osallistui Suomen sisällissotaan Savon ja Hämeen rintamilla. Hän valmistui Kadettikoulun viidenneltä kurssilta 1924 sekä Teknillisen korkeakoulun ja Sotakorkeakoulun sotateknillisistä opinnoista 1931. Hän työskenteli nuorempana upseerina eri tehtävissä 1924-1931 mm. KTR 2:ssa ja Karjalan kaartin rykmentissä sekä yleisesikuntaupseerina eri esikunnissa 1931-1939 mm. 2. divisioonassa ja Sotatalousesikunnassa. 

Talvisodassa Harvila toimi 23. divisioonan tykistökomentajana. Jatkosodassa hän komensi aluksi Raskas patteristo 14:a ja lokakuusta 1941 alkaen KTR 12:a vuoteen 1944 asti. Harvila erosi vakinaisesta palveluksesta 1946 ja hänet kutsuttiin vakuutusyhtiö Kalevan hankintajohtajaksi. Hän jatkoi vakuutusalalla vuoteen 1968 asti.

Harvila toimi Suomen Kenttätykistön Säätiön hallituksen puheenjohtajana vuosina 1952–1963 ja valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1963–1977.

Ylennykset: vänrikki 1924, luutnantti 1926, kapteeni 1931, majuri 1939, everstiluutnantti 11.10.1941, eversti 23.6.1944.

Lähteet
-------

* 
* 

### Viitteet

1. 1 2  L. Arvi P. Poijärvi, Ilmari Havu, Mauno Jääskeläinen (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 160. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
2. ↑  Heikki Pajunen ja Paavo Heiskanen (toim.): *Tykkimies-vuosikirja 1992*, s. 9. Helsinki: Suomen Kenttätykistön Säätiö, 1992.
3. ↑  *Tykkimies-vuosikirja 1992*, s. 11.