recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tlalocin kuva 1500-luvulta peräisin olevasta Ríosin koodeksista
**Tlaloc** oli tolteekkien ja asteekkien palvoma sateen ja veden jumala. Hänen uskottiin asuvan sekä pilvien peittämillä vuorenhuipuilla että lähteissä ja järvissä. Vuorilta hän lähetti ihmiskunnan kiusaksi tuulta, sadetta, salamoita ja hirvittäviä sairauksia, kuten lepran.

Koska Tlaloc kätkeytyi usein tummaan myrskypilveen, hänet kuvattiin käsikirjoituksissa mustaihoisena hahmona, jolla oli maalatut kasvot. Tlalocilla on myös torahampaat ja suuret renkaat silmien ympärillä. Hänen suustaan työntyi usein kirjakäärö. Kädessään jumalalla oli sauva, joka symboloi salamaa. Sauvassa saattoi olla hammastus tai sen ympärille oli kietoutunut käärmeitä. Ne, joita salama on iskenyt tai jotka sairastavat lepraa, pääsevät Tlalocin valtakuntaan Tlalocaniin, eivätkä enää koskaan kärsi puutetta.

Tlaloc oli verenhimoinen jumala, joka vaati lapsiuhreja. Tarujen mukaan Tlalocin vaimo Chalchiuhtlicue eli smaragdivaltiatar synnytti miehelleen joukon sateen jumalolentoja *tlaloceja* tai *tlaloqueita*, ja sanottiin, että joka kukkulalla oli oma tlalocinsa. Rituaalivuoden ensimmäisenä (Atlcaualo) ja kolmantena kuukautena (Tozoztontli) monia lapsia uhrattiin sekä näille vähäisemmille jumalille että itse Tlalocille.

Asteekkien pääkaupungissa Tenochtitlánissa papit valmistautuivat Tlalocin juhliin ostamalla äideiltä vauvoja uhreiksi. Jos äidit itkivät ritualiuhrausten aikana, palvojat iloitsivat sanoen, että oli tulossa sade. Palvontamenoissa uhrattavien lihan söivät papisto ja ylhäisö. Tlalocin suoma sade ei kuitenkaan aina ollut hyväksi, vaan toi myös tulvia ja tuhoja. Tlaloc olikin jumala, jota sekä kunnioitettiin että pelättiin. Tlaloc ja hänen apujumalansa saattoivat uskomusten mukaan lähettää sekä ravitsevia että sadon tuhoavia sateita, hirmumyrskyjä sekä tauteja kuten turvotusta, lepraa ja reumatismia.

Mayoilla Tlalocin vastine oli Chac.

Lähteet
-------

* Cotterell, Arthur: Maailman myytit ja tarut. WSOY 1996. ISBN 951-0-17102-6
* Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. ISBN 0-203-67189-9

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5  Cotterell 1996, s. 167
2. 1 2 3 4  Lurker 1987, s. 186
3. 1 2  Tlaloc *Britannica Academic, Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Inc. Viitattu 27.6.2018. (englanniksi)

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tlaloc**.
Alexandre Farton teos *Remains* Turun Telakkarannassa.
**Remains** on portugalilaisen Alexandre Farton alias Vhilsin teos Turun Telakkarannassa. Yli kuuden metrin korkuiseen ja viiden metrin levyiseen laivan keulaan on leikattu turkulaisten laivanrakentajien kasvokuvia. Teoksen paljasti Turun kulttuuripääkapunkivuonna 2011 kaupungivaltuuston puheenjohtaja Seppo Lehtinen Forum Marinumin edessä. Nykyinen sijaintipaikka on Telakkaranta. Teoksen on tilannut Turku 2011 -säätiö.

Teos rakennettiin STX Europen Turun telakalla kesän 2011 aikana. Ulkopinnalla olevat kuvat ovat vanhoja valokuvia satama- ja telakkatyöläisistä. Kasvokuvat ovat ruostumatonta terästä, mutta itse laivan keula on ruostutettu. Vhils kertoo saaneensa innoituksen teokseen Tapio Rautavaaran esittämästä kappaleesta Laivat puuta, miehet rautaa. Taiteilija sanoo teoksen olevan kunnianosoitus turkulaiselle laivanrakennusteollisuudelle ja siinä työskennelleille ihmisille.

Farto tunnetaan useista rakennusten päätyseiniin kaiverretuista muraaleista.

Lähteet
-------

1. 1 2  Remains kunnioittaa laivanrakennuksen historiaa ja laivanrakentajia ([vanhentunut linkki]) *Varsinais-Suomen Yrittäjä -lehti*.  9.8.2011.  Arkistoitu 24.4.2018. Viitattu 24.4.2018.
2. ↑  Interview - Alexandre Farto aka Vhils ([vanhentunut linkki]) *Aujourd'hui-sivusto*.  Arkistoitu. Viitattu 24.4.2018. (englanniksi)
*Tämä artikkeli käsittelee kreikkalaisen mytologian hahmoa. Makedonialaisesta sotilaasta katso Tlepolemos (diadokki)*
**Tlepolemos** oli kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen ja joko Efyran kuninkaan Fylaan tyttären Astyokhen tai Amyntorin tyttären Astydameian poika.

Tlepolemos oli Argoksen kuningas, mutta surmattuaan isosetänsä Likymnioksen joutui jättämään kaupungin herakleidien uhkaamana. Oraakkelin käskyn mukaisesti hän asettui Rodokselle, jonne hän perusti kolme kaupunkia ja meni naimisiin Polykson kanssa. Oltuaan aikanaan yksi Helenan kosijoista, hän liittyi valansa velvoittamana kreikkalaisten puolella Troijan sotaan yhdeksän aluksen voimin. Sarpedon kuitenkin surmasi hänet sodan ensimmäisenä päivänä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Homeros: *Ilias* 2.653–670 (engl. käännös).
2. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.7.6 (engl. käännös).
3. ↑  Pindaros, *Olympia* 7.20–24 (engl. käännös)
4. ↑  Apollodoros: *Bibliotheke* ('Kirjasto') 2.8.2 (engl. käännös).
5. ↑  Pausanias: *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 3.19.9–10 (engl. käännös).
6. ↑  Hyginus: *Fabulae* lxxxi (engl. käännös).
7. ↑  Homeros: *Ilias* 5.655–662 (engl. käännös).
**Lintulammenpuisto** on laaja viheralue Lintulan ja Höyhtyän kaupunginosissa Oulussa. Puisto sijaitsee kaupunginosien välissä, pääosin Lintulan alueella. Idässä puistoa rajaa Valtatie 4 ja lännessä Lintulammentie.

Puiston alue varattiin viheralueeksi jo yleiskaavassa 1952. Puistoksi alue rakennettiin kuitenkin vasta 1983. Isolintulampi oli tuolloin lähes umpeen soistunut ja sen pohjoisosaa oli käytetty kaatopaikkana.

Lintulammenpuiston keskiosassa sijaitsee Isolintulampi-niminen suurehko lampi ja suoksi kasvanut Pikkulintulampi. Kosteikkoa ympäröivissä kangasmetsissä on polkuja ja kevyen liikenteen reittejä sekä valaistu latu ja kuntopolku. Lammen pohjoisrannalla on katettu nuotiopaikka. Puiston kaakkoiskulmassa sijaitsee Lintulan urheilukeskus.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Tuomisto, Kimmo et al.: *Tiivistä ja vihreää. Höyhtyän suuralueen viheralueiden tarkastelu ja arvotus täydennysrakentamisen kannalta*, s. 68-69. Oulu: Oulun kaupungin yhdyskunta- ja ympäristöpalvelut, 2012. Osa 2 (viitattu 18.6.2018).
2. ↑  *Asemakaava Oulu*. Oulu: Oulun kaupunki, yhdyskunta- ja ympäristöpalvelut, 10.6.2018.  Karttatie - Oulun seudun karttapalvelu (viitattu 18.6.2018)
Valkoselkätikka on lintujen suojelun piiriin kuuluva lintulaji.
**Lintujen suojelu** on lintuihin kohdistuvaa luonnonsuojelua.

Lintujen uhat
-------------

Nykyisin lintuja uhkaavat ilmastonmuutos, elinympäristön muutokset rakentamisen takia, tehomaatalous, joka vie sekä elinympäristöä että ravintoa, vesistöjen rehevöityminen, ravinnon puute, metsästys ja ihmisen aiheuttama vaino.

1800-luvun lopussa eksoottisten lintujen höyheniä ja nahkoja käytettiin muotiasuissa. Tätä vastustamaan perustettiin naisryhmiä kuten Englannin Royal Society for the Protection of Birds (RSPB, perustettu 1889) Ja Yhdysvalloissa Audubon Naturalist Society (1893).

Lainsäädäntö ja direktiivit
---------------------------

Euroopan unionissa vanhin luonnonsuojeluun liittyvä tarkoittava direktiivi oli vuoden 1979 direktiivi 79/409/EY, jota sanotaan usein lintudirektiiviksi. Direktiiviä päivitettiin vuonna 2009.

Lintudirektiivin I liite määrittelee 181 uhanalaista villiä lintua, joista Suomessa esiintyy 63 lajia.

Suojelualueet
-------------

EU-maiden on perustettava uhanalaisille lajeille ja muuttolinnuille erityisiä suojelualueita, joilla on niiden selviytymiselle suotuisat olosuhteet ja jotka sijaitsevat lintujen luonnollisella levinneisyysalueella (niiden luontaisessa elinympäristössä). Erityistä huomiota on kiinnitettävä kosteikkoihin. Erityiset suojelualueet ovat osa ekologisten suojelualueiden muodostamaa Natura 2000 -verkostoa.

Suomessa BirdLife Suomi seuraa jäsenyhdistyksineen erityisesti uhanalaisten ja harvalukuisten lajien tilaa ja toimii vähentyneiden lajien suojelutilanteen parantamiseksi.

Katso myös
----------

* Koijärvi-liike

Lähteet
-------

1. ↑  Neljäsosa Suomen linnuista on uhanalaisia – 11 lajia vaarassa hävitä kokonaan *Yle*.  2015. Viitattu 6.5.2019.
2. ↑  Birds of a feather: The female founders of the RSPB *The History Press*. Viitattu 6.5.2019.
3. ↑  Audubon Naturalist Society of the Central Atlantic States. Records, 1893-1980 and undated *Smithsonian Institute*. Viitattu 6.5.2019.
4. ↑  Keeping Feathers Off Hats–And On Birds *Smithsonian*.  2018. Viitattu 6.5.2019.
5. 1 2  Luonnonvaraisten lintujen suojelu *EU*. Viitattu 6.5.2019.
6. ↑  Euroopan Unioni - direktiivit *Luonnossa*.  Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 6.5.2019.
7. ↑  Lajien suojelu *Birdlife Suomi*. Viitattu 6.5.2019.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lintujen suojelu** Wikimedia Commonsissa
**Lintukuvaajien matkassa vol. 2** on neljän luontokuvaajan yhteisteos, jonka on vuonna 2016 julkaissut Docendo. Teoksessa on myös englanninkieliset tekstit. Lopussa on kuvaajien esittelyt.

Teos sisältää kuvaajanelikon kokoamia parhaita lintukuvia syksystä 2014 kesään 2016. Teos jatkaa edellisen saman nimisen teoksen jalanjäljissä. Useimmat kuvat on esitelty viikon kuvina verkkosivustolla www.lintukuva.fi/. Teoksen kokoa on kasvatettu edelliseen verrattuna, ja kuvat saavat siten enemmän tilaa. Kuvien yhteydessä on tietoja kuvanottotilanteesta ja teknisistä yksityiskohdista. Lisää tietoja on verkkosivulla.

Arviot
------

Jan Södersved kirjoittaa arviossaan Linnut-lehdessä, että "kuvat ovat parhaimmillaan graafista taidetta". Lohdutuksena harrastajakuvaajille Södersved muistuttaa, että joukossa on puhelimellakin kuvattu kuva, Muukkosen pikkulepinkäinen.

Katso myös
----------

* Lintukuvaajien matkassa

Lähteet
-------

1. 1 2  Jan Södersved, Lintukuvaajien matka jatkuu, Linnut-lehti 4/2016 s. 46

Aiheesta muualla
----------------

* Lintukuva.fi
**To-Mera** on progressiivinen metalliyhtye, joka on kotoisin Englannin Oxfordshirestä. Yhtyeen omaleimainen musiikki yhdistelee eri metallimusiikin tyylilajien elementtejä jazziin.

Historia
--------

Erottuaan Without Face -yhtyeestä laulaja Julie Kiss halusi aloittaa uuden yhtyeen. Hän ja basisti Lee Barret perustivat yhtyeen, jonka nimeksi valittiin vanha Egyptiä tarkoittava sana *To-Mera*. He kutsuivat mukaan unkarilaisen Akos Pirisin soittamaan rumpuja. Kitaristi Tom Maclean löysi tiensä yhtyeeseen onnenpotkun kautta – hän tapasi Kissin Dillinger Escape Planin konsertissa ja tunnisti hänet Without Facen laulajaksi. Kiss kutsui hänet yhtyeeseen, kun kävi ilmi, että heidän musiikkimakunsa ovat samanlaiset. Tällä kokoonpanolla To-Mera nauhoitti ensimmäisen demonsa. Hieman demon nauhoittamisen jälkeen yhtyeeseen löydettiin myös kosketinsoittaja Hugo Sheppard.

Demon avulla yhtye onnistui solmimaan sopimuksen Candlelight Recordsin kanssa. Debyyttialbumi *Transcendental* julkaistiin lokakuussa 2006. Myöhemmin Pirisi jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen löydettiin Paul Westwood. Albumin siivittäminä To-Mera pääsi esiintymään isojen yhtyeiden, Emperorin, Dream Theaterin ja Fates Warningin kanssa. Vuonna 2007 myös Sheppard ilmoitti lähtevänsä yhtyeen. Hänen tilalleen värvättiin Haken-yhtyeen Richard Henshall, jota kutsuttiin hänen lempinimellään Hen. 

Uudella kokoonpanolla To-Mera äänitti ja julkaisi toisen studioalbuminsa *Delusions* helmikuussa 2008. Julkaisun jälkeen Barret, yhtyeen perustajajäsen, jätti To-Meran. Mark Harrington liittyi yhtyeeseen Barrettin jättämälle paikalle. Yhtye mainosti albumiaan Euroopankiertueella, jossa he soittivat Pain of Salvationin kanssa. Vuoden 2009 alussa To-Mera erosi Candlelight Recordsista. Yhtyeen seuraava julkaisu *Earthbound*-EP ilmestyi omakustanteena.

Jäsenet
-------

### Nykyiset jäsenet

* Julie Kiss – laulu (2005–)
* Tom MacLean – kitara (2005–)
* Mark Harrington – basso (2008–)
* Paul Westwood – rummut (2006–)
* Richard Henshall – kosketinsoittimet (2007–)

### Entiset jäsenet

* Hugo Sheppard – kosketinsoittimet (2005–2007)
* Akos Pirisi – rummut (2005–2006)
* Lee Barrett – basso (2005–2008)

Diskografia
-----------

* *Transcendental*  (2006)
* *Delusions*  (2008)
* *Earthbound*  (2009) (EP)
* *Exile*  (2012)

Lähteet
-------

* To-Mera Biography *s298973778.websitehome.co.uk*.  Arkistoitu 3.11.2010. Viitattu 17.9.2010. (englanniksi)
* Alex Henderson: allmusic – To-Mera biography *allmusic.com*. Viitattu 17.9.2010. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Sam Grant: Sonic Cathedral Interview *soniccathedral.com*.  17.8.2006.  Arkistoitu 8.4.2013. Viitattu 18.9.2010. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* To-Meran viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
* To-Mera Myspacessa (englanniksi)
* To-Mera Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
**Kasurilan koulu** on Siilinjärven Kasurilan kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Kasurilan koulu sijaitsee välittömästi Kasurilan hiihtokeskuksen pohjoispuolella, noin 4 kilometriä Siilinjärven keskustasta etelään.

Alakoulua käy vuosittain noin 170-200 oppilasta. Kasurilan koulu tekee yhteistyötä samalla tontilla toimivien Kasurilan esiopetusryhmien kanssa.

Historia
--------

Kasurilan koulu aloitti toimintansa vuoden 1923 tietämillä vuokrahuoneissa Kallelan talossa (nykyinen Tuomaala) Kasurilan mäen juurella. Silloin opettajana toimi Elsa Koponen. Vuosina 1937-1997, kouluna toimi hirsinen koulurakennus, joka valmistui kesänä 1937. Vuonna 1967, kouluun rakennettiin uusi koulurakennus hirsisen koulun lisäksi. Vuonna 1997 valmistui koulun uudisrakennus ja laajennus. Vuonna 2000 rakennusta laajennettiin sillä koulun oppilaaksiottoalueelle rakennettiin uusia asuntoja ja oppilasmäärät kasvoivat.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kasurilan koulu Siilinjärven kunta, siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019.
2. ↑  Lukuvuositiedote 2020 – 2021 (pdf) *Kasurilan koulu / Peda.net*.  Arkistoitu 29.9.2020. Viitattu 28.9.2020.
3. ↑  Perusopetus - Koulut Siilinjärven kunta, siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019.
4. ↑  Siilinjärven karttapalvelu: Koulun sijainti ja oppilaaksiottoalueet Siilinjärven karttapalvelu, karttapalvelu.siilinjarvi.fi. Viitattu 2.7.2019. [vanhentunut linkki]
5. ↑  Kasurilan koulu Siilinjärven kunta via peda.net. Viitattu 2.7.2019.
**Mikkel Morgenstar Pålssønn "Mix" Diskerud** (s. 2. lokakuuta 1990 Oslo, Norja) on norjalais-yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa New York City FC:tä. Oikeajalkainen Diskerud on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueeseen.

Seurajoukkueura
---------------

Diskerudin kasvattajaseura on Stabæk Fotball. Hän edusti seuran ykkösjoukkuetta vuodet 2008–2012. Tammikuussa 2012 hän siirtyi lainalle Belgian Jupiler Pro Leaguen KAA Gentiin. Hän pelasi seurassa kauden 2011–2012 loppuun, kunnes palasi takaisin Stabækiin. Elokuussa 2012 Diskerud kuitenkin siirtyi toiseen norjalaisseuraan, maan menestyneimpään seuraan Rosenborg BK:hon, jossa hän on pelannut myös Eurooppa-liigaa. Tammikuussa 2015 Diskerud siirtyi äitinsä kotimaan pääsarjan Major League Soccerin New York City FC:hen. Hän teki maalin heti debyytissään.

Maajoukkueura
-------------

Norjalaisen isän ja yhdysvaltalaisen äidin lapsi Diskerud edusti nuorten maajoukkueissa sekä Norjaa että Yhdysvaltoja. Aikuisten maajoukkueekseen hän kuitenkin valitsi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen. Debyytti siinä tapahtui marraskuussa 2010. Vuonna 2013 Diskerud oli mukana voittamassa Yhdysvalloille Gold Cupia. Hän kuului myös päävalmentaja Jürgen Klinsmannin miehistöön vuoden 2014 MM-kisoissa ja hänellä oli paita numero 10, mutta Diskerud ei pelannut turnauksessa yhdessäkään pelissä, kun Yhdysvallat eteni 16 parhaan joukkoon.

Diskerud on pelannut yhteensä 38 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia vuosina 2010–2016.

Lähteet
-------

* Mikkel Diskerud Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* 
* 

### Viitteet

1. ↑  Mamrud, Roberto: USA - Record International Players  5.7.2018. RSSSF. Viitattu 5.10.2018. (englanniksi)

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.

Aiheesta muualla
----------------

* Mikkel Diskerud Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
* Mikkel Diskerud National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
**Sosiologia** 

**Teoria** 

Diskurssianalyysi · Positivismi  
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria  
Rakenteellinen funktionalismi  
Sosiaalinen konstruktionismi

**Keskeisiä teoreetikkoja** 

Émile Durkheim  
Karl Marx · Max Weber



**Sosiologian alueita** 

Julkinen sosiologia  

Laki · Kasvatus  
Poikkeavuus · Rikollisuus  
Sosiaalinen verkosto  
Stratifikaatio · Talous · Tiede  
Tieto · Uskonto  
Väestö · Yhteiskuntaluokka  
Ympäristö · Armeija  
Kaupunki

**Keskeisiä käsitteitä** 

Habitus · Identiteetti · Normi  
Jälkimoderni · Myöhäismoderni  
Notkea moderni  
Sosiaalinen pääoma · Valta

**Kasvatussosiologia** on tutkimusala, jolla on yhteyksiä sekä sosiologiaan että kasvatustieteeseen. Kasvatussosiologiassa tutkitaan sekä mikro- että makrotasolla kasvatukseen liittyviä sosiaalisia suhteita ja sosiaalisia rakenteita, kuten luokkahuonedynamiikkaa tai koulutusjärjestelmien kehittymistä ja muuttumista. Kasvatussosiologiassa voidaan tutkia myös muun muassa työelämän täydennyskoulutuksen, ammatillisen koulutuksen ja johtajuuskoulutuksen merkitystä ja tarpeellisuutta.

Kasvatussosiologian historia liittyy sosiologian historiaan. Yhdysvalloissa se alkoi normatiivisena pedagogisena sosiologiana 1800-luvun lopulla ja Euroopassa mannereurooppalaisena sosiaalipedagogiikkana. Suomalaiset uranuurtajat olivat aikuiskasvatuksen piiristä. Kasvatussosiologian lehtorin virka perustettiin Jyväskylän yliopistoon vuonna 1968 ja kasvatussosiologian professuuri Joensuun korkeakouluun vuonna 1980. Ensimmäinen oppikirja ja yleisteos oli Kalevi Kivistön ja Tapio Vahervan *Kasvatussosiologia* vuodelta 1972.

Nykyisin rajat kasvatussosiologian rajat filosofiaan, politiikan tutkimukseen ja sosiaalipsykologiaan ovat hämärtyneet. Tutkimusalojen sisällöt muuttuvat yhteiskunnallisen muutoksen mukana.

Lähteet
-------

1. ↑  Apple ym. (2009) Introduction: Mapping the Sociology of Education. Teoksessa Apple, Michael ym.: The Routledge International Handbook of the Sociology of Education, s. 3.

Kirjallisuutta
--------------

* Antikainen, Ari & Rinne, Risto & Koski, Leena: *Kasvatussosiologia*. 3. uudistettu painos. Helsinki: WSOY Oppimateriaalit, 2006. ISBN 951-0-31124-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasvatussosiologian määrittely[vanhentunut linkki].
**Paikallismuseolla** tarkoitetaan ei-ammatillisesti hoidettua museota, joka ei täytä museolain määritelmää ammatillisesti hoidetusta museosta. Yleensä paikallismuseot ovat vapaaehtoisvoimin tai sivutoimisesti hoidettuja kotiseutumuseoita, erikoismuseoita tai muita museoita. Suurin osa niistä on säätiön, yhdistyksen tai kunnan omistuksessa.

Suomessa on yli tuhat paikallismuseota ja ne ylläpitävät paikallisesti ja kansallisesti merkittävää kulttuuriperintöä, usein hyvin niukoin taloudellisin resurssein. Vuonna 2012 niiden kokoelmissa oli yli 2,4 miljoonaa objektia ja yli 3000 historiallista rakennusta.

Lähteet
-------

1. ↑  Museolaki 314/2019 *finlex.fi*.
2. 1 2  Opetus- ja kulttuuriministeriön työryhmämuistioita ja selvityksiä 2012:5: Rakkaudesta kulttuuriperintöön. Paikallismuseotoiminnan kehittämistyön loppuraportti. *julkaisut.valtioneuvosto.fi*.

Aiheesta muualla
----------------

* Kotiseutumuseot, muut paikallismuseot ja paikalliset erikoismuseot Suomen kotiseutuliitto. Viitattu 18.6.2020.
*Tämä artikkeli käsittelee Japanin järveä. Samannimisestä kaupungista katso Kasumigaura (Ibaraki).*

**Kasumigaura** (jap. 霞ヶ浦) on Japanin järvi Ibarakin prefektuurin eteläosassa Honshūn saarella. Se on Biwajärven jälkeen Japanin toiseksi suurin järvi, pinta-alaltaan 167,6 neliökilometriä. Järveä kutsutaan myös nimellä *Nishiura* (西浦, ’länsilahti’) erotuksena läheisestä Kitauran järvestä (’pohjoislahti’). Kasumigaura on suhteellisen matala järvi: sen suurin syvyys on 7 metriä, keskisyvyys vain 3,4 metriä. Tyypiltään se on ravinnerikas, eutrofinen järvi.

Kasumigaura oli vielä noin 1 000 vuotta sitten syvä Tyynenmeren lahti, joka tunnettiin nimellä *Nagareumi* (流海). Lahteen laskevien jokien mukanaan tuoma maa-aines kuitenkin kertyi vähitellen sedimenteiksi sen suulle, ja lahti kuroutui umpeen. Kasumigauraan virtaavat nykyisin muun muassa Koise- ja Sakurajoet. Järvi laskee vuorostaan Hitachi-Tonejoen ja Yoko-Tonejoen kautta Tonejokeen ja lopulta Tyyneenmereen.

Kasumigaurassa elää 85 kalalajia. Järvi tunnetaan erityisesti *wakasagi*-kuoreen (*Hypomesus nipponensis*) ja karpin asuinsijana. Järven saastuminen ja veden laadun huonontuminen ovat kuitenkin vaikuttaneet sen lajistoon. *Wakasagin* kalastus *hobikibune*-purjeveneillä oli aiemmin merkittävä elinkeino, mutta nykyisin veneillä kuljetetaan enää turisteja. Tärkeitä saaliskaloja ovat karpin lisäksi muun muassa tokkomaiset ja *Carassius*-suvun kalat.

Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Kasumigaura oli vilkas liikennereitti ja osa laajempaa vesiliikenteen verkostoa. Sittemmin veneliikenteen merkitys on autoistumisen myötä vähentynyt, ja viimeinenkin järven ylittävä lauttayhteys lakkautettiin vuonna 1975. Järven vettä käytetään maatalouden, teollisuuden ja kotitalouksien tarpeisiin. Tsuchiuran kaupunki järven luoteisrannikolla toimii tukikohtana alueelle suuntautuvalle matkailulle.

Kuvia
-----

* Näkymä Kasumigauralle Kasumigauran kaupungistaNäkymä Kasumigauralle Kasumigauran kaupungista
* Tsukubavuori KasumigauraltaTsukubavuori Kasumigauralta
* Hobikibune-veneHobikibune-vene
* Kasumigauran suursiltaKasumigauran suursilta

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  ブリタニカ国際大百科事典 小項目事典: 霞ヶ浦 Kotobank. Viitattu 07.10.2020.
2. 1 2 3 4  日本大百科全書: 霞ヶ浦 Kotobank. Viitattu 07.10.2020.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Kasumigaura** Wikimedia Commonsissa
Risto Hukki vuonna 1958
**Risto Tapani Hukki** (7. lokakuuta 1914 Kuhmoinen – 27. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija.

Risto Hukin vanhemmat olivat opettaja Vihtori Arvi Hukki ja Alma Alina Simola ja puoliso vuodesta 1947 sairaanhoitaja Lilja Esteri Vanhapiha. Hukki tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1939. Bachelor of Arts -tutkinnon hän suoritti Kanadassa 1941 ja väitteli tohtoriksi Yhdysvalloissa 1944 aiheesta *An experimental Study of the Principles of Communication* (1943), työskennellessään samalla tutkimusinsinöörinä MIT:ssä. Oltuaan väitöksen jälkeen vielä töissä Arizonassa Phelps Dodge -yhtiön palveluksessa vuoteen 1945 asti Hukki palasi Suomeen. Hän oli Teknillisen korkeakoulun mineraalien rikastustekniikan professori 1947–1977 ja VTT:n vuoriteknillisen laboratorion johtaja 1945–1977. Hukki tutki erityisesti mineraalien murskaus-, jauhatus- ja luokitustekniikoita.

Lähteet
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): *Suomen professorit 1640–2007*, s. 196–197. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. ↑  Poijärvi, L. Arvi P. – Havu, Ilmari – Jääskeläinen, Mauno (toim.): *Kuka kukin on (Aikalaiskirja). Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 1950*, s. 210. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava, 1949.
3. ↑  *WSOY Iso tietosanakirja*, osa 3, s. 300.
4. ↑  *Facta 2001*, osa 6, p. 214. WSOY 1981.
Mikkelin lääninhallituksen talo.
**Mikkelin lääninhallituksen talo** on Mikkelin torin länsilaidalla sijaitseva entinen Mikkelin läänin ja sittemmin Itä-Suomen läänin lääninhallituksen hallintorakennus. Myöhemmin rakennuksessa on toiminut Itä-Suomen aluehallintovirasto. Vuonna 1843 valmistuneen talon on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel. Talon osoite on Maaherrankatu 16.

Lääninhallituksen piirustukset tilattiin Carl Ludvig Engeliltä kaupungin perustamisvuonna 1838, samassa yhteydessä Mikkelin lääninsairaalan ja lääninvankilan piirustusten kanssa. Piirustukset valmistuivat vuonna 1839, mutta talo valmistui vasta Engelin kuoltua vuonna 1843. Engel lienee käyttänyt empiretyylisen suunnitelman pohjana Hämeenlinnaan hieman aiemmin suunnittelemaansa Hämeen lääninhallituksen taloa. Myös Mikkelin keskustan asemakaava on Engelin laatima. Lääninhallitus toimi talon alakerrassa, yläkerrassa oli maaherran virka-asunto. Kaksikerroksiseen rakennukseen lisättiin 1890-luvulla arkistotiloiksi tarkoitetut pienet yksikerroksiset siipiosat.

Lääninhallituksen taloon on kytketty Raatihuoneenkadun ja Hallituskadun kulmissa symmetrisesti sijaitsevat yksikerroksiset rakennukset, joista pohjoisempi on E. B. Lohrmannin suunnittelema läänin maanmittauskonttorin talo vuodelta 1849 ja eteläisempi on Martti Välikankaan suunnittelema, tyyliltään ensimmäisen kanssa yhdenmukainen lisärakennus vuodelta 1938. Kulmatalot yhdistettiin lääninhallituksen taloon Maaherrankadun varteen 1960-luvulla rakennetuilla betonisilla yhdyskäytävillä, jotka korvattiin vuonna 1993 lasiseinäisillä rakennelmilla. Lääninhallituksen talon pääovi siirrettiin vuoden 1938 muutostöissä pihan puolelta keskelle torinpuoleista julkisivua, mutta vuoden 1993 saneerauksessa tämä ovi suljettiin ja pääsisäänkäynti sijoitettiin lasisiin käytävärakennuksiin.

Läänien lakkauttamisen jälkeen rakennusta käytti Itä-Suomen aluehallintovirasto maaliskuuhun 2021 saakka, jolloin se muutti samassa korttelissa olevaan uudempaan valtion virastotaloon. Lääninhallituksen talon tulevaa käyttöä ei ole päätetty.

Marsalkka Mannerheimia esittävä *Päämajapatsas* on vuodesta 2003 sijainnut torin laidalla suoraan lääninhallituksen talon edessä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Mikkelin lääninhallitus Senaatti-kiinteistöt. Viitattu 12.7.2019.
2. ↑  Henrik Lilius: "Mikkelin lääninhallituksen talo", s. 300–301 teoksessa *Carl Ludvig Engel 1778–1840*. Opetusministeriö, Helsinki 1990.
3. 1 2 3 4  Mikkelin hallitustori ympäristöineen Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY, Museovirasto. Viitattu 12.7.2019.
4. ↑  Marjo Valtavaara: Valtion virastoissa on meneillään valtava myllerrys: toimisto­tilojen tarve puolittuu seuraavan kymmenen vuoden aikana (tilaajille) Helsingin Sanomat 18.3.2021. Viitattu 20.3.2021.
**Kasvatus** on suomalainen kasvatustieteellinen aikakauskirja, jota julkaisee Suomen kasvatustieteellinen seura ja kustantaa Koulutuksen tutkimuslaitos. Lehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Numeroista kaksi on teemanumeroita, jotka keskittyvät tarkemmin johonkin kasvatuksen ja koulutuksen aihealueeseen. Lehdessä julkaistaan vuosittain noin 20 ajankohtaista alkuperäisartikkelia ja -katsausta sekä lyhyempiä kirjoituksia, puheenvuoroja, uutisia ja kirja-arvosteluja. Lehti on Julkaisufoorumin luokituksessa tasolla 2.

Toimitus
--------

Lehdellä on kaksi päätoimittajaa: vastaavana päätoimittajana toimii professori Kirsi Pyhältö ja päätoimittajana yliopistonlehtori Rauno Huttunen. Lehden kehittämisestä vastaa toimitusneuvosto, jonka puheenjohtajana toimii emeritusprofessori Risto Rinne ja varapuheenjohtajana professori Laura Hirsto.

### Päätoimittajat

* Juhani Suortti 200x–2004
* Jari Eskola 2004–2006
* Jyrki Hilpelä 2007–2011
* Janne Varjo
* Kirsi Pyhältö ja Rauno Huttunen

Lähteet
-------

1. ↑  Tietoa julkaisusta *Kasvatus-lehden verkkosivut*. Viitattu 24.6.2023.
2. ↑  Toimituskunta *Kasvatus-lehden verkkosivut*. Viitattu 24.6.2023.

Aiheesta muualla
----------------

* Kasvatus-lehden verkkosivut
**Risto Olavi Antikainen** (s. 18. heinäkuuta 1949 Kuopio) on suomalainen psykologi ja kirjailija.

Antikaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Eino August Antikainen ja keittäjä Anni Ester Nikkarinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta 1968 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1971.

Antikainen sai esikoiskirjastaan *Hiljainen kylätie* J. H. Erkon palkinnon vuonna 1974.

Teokset
-------

* *Hiljainen kylätie. Kuvia muuttumisesta*, novelleja. WSOY 1974
* *Opintomatkat*, romaani. WSOY 1975
* *Paperit kevääksi*, televisionäytelmä. 1979

Palkinnot
---------

* J. H. Erkon palkinto 1974
* Kuopion kaupungin Martti Merenmaa-stipendi 1975

Lähteet
-------

* Suomen kirjailijat tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kuopion kirjasto: Pohjoissavolaisen kaunokirjallisuuden bibliografia

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Mikkel Beckmann** (s. 24. lokakuuta 1983 Virum, Tanska) on tanskalainen ammattilaisjalkapalloilija. Hän edustaa Nordsjællandia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Seurajoukkueura
---------------

Beckmann aloitti ammattilaisuransa Lyngby BK:ssa 2004. Joukkue nousi Tanskan Superliigaan kaudella 2007−2008. Fanit kutsuivat häntä ja toista Lyngbyn luottohyökkääjää Kim Aabechia "Aabeckmanin" kaksikoksi. Beckmann pelasi joukkueessa yhteensä 105 ottelua ja teki niissä 20 maalia kesään 2008 mennessä. Hän ei kyennyt pelaamaan kylmissä oloissa, joten loppukauden hän istui lähinnä vaihtopenkillä runsaan lumentulon takia.

Elokuussa 2008 Beckmann solmi neljän vuoden sopimuksen tanskalaisen Randers FC:n kanssa, ja syyskuussa hän pelasi debyyttiottelunsa joukkueessa. Hän kärsi kauden alussa polvivaivasta, mutta pääsi jälleen marraskuussa 2008 pelaamaan. Toisella kaudella Beckmann pääsi joukkueen aloituskokoonpanoon ja loppukaudesta 2010 hän teki seitsemän maalia 15 ottelussa ja auttoi Randersin pysymään Superliigassa.

Kansainvälinen ura
------------------

Elokuussa 2004 Beckmann kutsuttiin Tanskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, mutta hän ei pelannut otteluakaan.

Tammikuussa 2008 Beckmann kutsuttiin harjoitusmaaotteluihin, jossa hän vakuutti valmennusjohdon. Hän teki maajoukkuedebyyttinsä tammikuussa 2008 ystävyysottelussa Sloveniaa vastaan.

Toukokuussa 2010 hänet valittiin Tanskan joukkueeseen jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2010 hyvin pelatun kevätkauden johdosta.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mikkel Beckmann *UEFA.com*.  21.3.2012. UEFA. Viitattu 4.7.2012. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Lyngby BK profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* Randers FC profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
* Viralliset Tanskan SAS-liigan tilastot
* Tanskan jalkapallomaajoukkueen profiili

Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Sørensen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 Kvist |
6 Jacobsen |
7 Jensen |
8 Grønkjær |
9 Tomasson |
10 Jørgensen |
11 Bendtner |
12 Kahlenberg |
13 Krøldrup |
14 J. Poulsen |
15 S. Poulsen |
16 Andersen |
17 Beckmann |
18 Larsen |
19 Rommedahl |
20 Enevoldsen |
21 Eriksen |
22 Christiansen |
23 Mtiliga |
Valmentaja Olsen
Monien kasvilajien liikkeet ja elintoiminnot vaihtelevat säännöllisesti jaksoittain. Nämä jaksot voivat toistua vuodenajoittain tai esimerkiksi 24 tunnin jaksoissa kasvilajista riippuen (sirkadiaanirytmi). Esimerkiksi voikukan kukat avautuvat päivän ajaksi ja sulkeutuvat yöllä. Kasvien rytmi ei kuitenkaan johdu pelkästä valosta, vaan myös lämmöllä on osuutensa. Kesän vaihtuessa talveksi monivuotiset kasvit valmistautuvat keräämällä lehtivihreän tärkeimmät ainesosat talteen varteensa (ruska). 

Monilla viileän ilmaston kasveilla (esimerkiksi leskenlehti) on evoluution tuloksena ominaisuus, joka estää seuraavan kevään silmuja tai kukintoa puhkeamasta ennenaikaisesti, vaikka syksy olisikin lämmin. Tätä kutsutaan keväistymisilmiöksi eli vernalisaatioksi. 

Monilla kasvilajeilla on eroja etenkin medenerityksessä ja tuoksussa päivällä ja yöllä. Joidenkin yöperhosia houkuttelevien kasvien tuoksu ja medeneritys voimistuu öisin, jolloin kasvin kanssa yhteistyössä olevat hyönteiset ovat aktiivisimmillaan. 

Kasvit voidaan luokitella rytmien mukaan karkeasti kolmeen ryhmään:

Pitkänpäivänkasvit
------------------

Pitkänpäivänkasvit vaativat kukkiakseen pitkän, yhtäjaksoisen valoisan ajan vuorokaudessa. Jos vuorokausi on liian pimeä, ne jatkavat kasvuaan, mutteivät kuki. Varsin suuri osa kaikista kasveista on pitkänpäivänkasveja.

Lyhyenpäivänkasvit
------------------

Lyhyenpäivänkasvit vaativat nimensä mukaisesti kukkiakseen pitkän pimeän jakson vuorokaudessa. Lyhyenpäivänkasveja (esimerkiksi riisi) esiintyy etenkin lämpimillä alueilla. Vastaavasti nekään eivät kuki, jos vuorokaudessa ei ole kyllin pitkää pimeää jaksoa.

Päiväneutraalit kasvit
----------------------

Päiväneutraalit kasvit ja niiden toiminta ei ole millään tapaa riippuvainen valon määrästä.

Katso myös
----------

* Idunviritys
Alexander Zickin kuvitus kohtaan, jossa räätäli voittaa jättiläiset.
**Seitsemän yhdellä iskulla** (saks. *Das tapfere Schneiderlein*, "urhea räätäli") on Grimmin veljesten julkaisema kansansatu. Se on heidän järjestyksessään kahdeskymmenes satunsa.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Tarinan päähenkilö on kelpo pikku räätäli, joka saa eräänä päivänä omaksi yllätyksekseen lyötyä hengiltä seitsemän kärpästä samalla kertaa. Hän ihastuu omaan taituruuteensa ja kirjailee urotyön kunniaksi vyönauhaansa sanat "Seitsemän yhdellä iskulla". Räätäli lähtee kiertämään maailmaa, missä hänen urheuttaan monesti epäillään, mutta kun hän vain näyttää vyötään, hän saa hoidettavakseen paikallisia vaaroja. Voitettuaan monta vastusta kaksi jättiläistä ja villisika mukaan lukien hän saa palkkioksi prinsessan ja puoli valtakuntaa.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Grimm, Jacob; Grimm, Wilhelm: The Brave Little Tailor Pittsburghin yliopisto. Viitattu 1.4.2020. (englanniksi)
2. 1 2  Alf Henriksson & Disa Törngren & Lars Hansson: *Suuri tarukirja*, s. 345. Ruotsinkielinen alkuteos Hexikon. Suomentanut Hannu Hiilos ym.. Koko Kansan Kirjakerho, 1983. ISBN 951-864-014-9. (suomeksi)
**Syrakusan arkaainen teatteri** (tutkimuksessa usein "Lineaarinen/Suora teatteri") oli pieni antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Syrakusassa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Se oli rakennettu arkaaisella kaudella, todennäköisesti 500-luvulla eaa. tai 400-luvun eaa. alussa. Teatterin rauniot sijaitsevat Neapoliin arkeologisella alueella nykyisen kaupungin länsiosassa.

Teatterin katsomoa.
Teatteri sijaitsi noin 100 metriä länteen myöhemmästä, klassisella kaudella 400-luvulla eaa. rakennetusta Syrakusan teatterista. Arkaainen teatteri oli muodoltaan suorakulmio, ja sen katsomossa oli suorat kallioon kaiverretut penkkirivit. Katsomon leveys oli noin 27,5 metriä, ja siihen mahtui arviolta noin 1 000 katsojaa. Myöhemmissä kreikkalaisissa teattereissa oli tyypillisesti aina puolikaarenmuotoinen katsomo. Teatterin rakenne voi olla merkki sen arkaaisuudesta, mutta toisaalta on myös epäilty sitä, oliko rakennus lainkaan tarkoitettu teatteriksi; sitä on ehdotettu myös buleuterioniksi eli kaupungin neuvoston kokoontumispaikaksi.

Lähteet
-------

1. 1 2  Hansen, Mogens Herman & Nielsen, Thomas Heine: "47 Syrakousai", *An Inventory of Archaic and Classical Poleis*, s. 229–230. An Investigation Conducted by The Copenhagen Polis Centre for the Danish National Research Foundation. Oxford: Oxford University Press, 2004. ISBN 0-19-814099-1.
2. 1 2  Neapolis Archaeological Park in Syracuse *Love Sicily*. Viitattu 22.10.2018.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Syrakusan arkaainen teatteri** Wikimedia Commonsissa
**Syrakusan piiritys 261 eaa.** oli ensimmäisen puunilaissodan taistelu Rooman ja Syrakusan kreikkalaisen siirtokunnan välillä.

Karthago oli satojen vuosien ajan läntisen Välimeren mahtivaltio, jonka siirtokuntia ja kauppa-asemia oli Välimeren saarilla Gibraltariin saakka. Rooma oli tällöin pääasiassa mannervaltio, eikä sillä ollut ongelmia Karthagon kanssa. Maiden välistä luottamusta vahvistettiin monilla sopimuksilla. Ajan mittaan Rooman oli kuitenkin vaikea sietää sitä, että suuri osa Sisiliasta oli Karthagon hallussa, koska Rooma hankki sieltä suuren osan viljastaan.

Puunilaissotien syttyminen Karthagon ja Rooman välille johtui siitä, että Karthagon palkkasoturit valtasivat itselleen Messinan. Syrakusa piti sitä uhkana itselleen ja pyysi Roomaa apuun. Sata uudenlaista maihinnousulaivaa auttoivat Rooman vuonna 260 eaa. voittoon Mylain taistelussa Karthagoa vastaan Mylain eli nykyisen Milazzon niemen alueella. Sen jälkeen käytiin Sisilian eteläpuolella meritaistelu, jossa kummallakin osapuolella oli yli 300 laivaa. Tämäkin päättyi Rooman voittoon, mutta sen jälkeen sotaonni kääntyi. Lopulta Aegetes-saarten voitto käänsi sodan Rooman hyväksi, ja vuonna 241 eaa. solmitun rauhan perusteella Karthagon oli vetäydyttävä Sisiliasta.

Sodan alkupuolella 261 eaa. Rooma piiritti Syrakusan, vaikka tämä oli alun perin pyytänyt Roomaa apuun karhagolaisia vastaan. Syrakusa oli nimittäin myöhemmin asettunut sodassa Karhagon puolelle. Piiritys päättyi Rooman nopeaan voittoon. Syrakusa pakotettiin rauhansopimukseen, jossa se lupasi pysyä sodissa Rooman liittolaisena. Lisäksi se joutui maksamaan rahakorvauksen Roomalle.

Katso myös
----------

* Syrakusan piiritys (415 eaa.)
* Syrakusan piiritys (214–212 eaa.)

Lähteet
-------

1. 1 2  Castrén, Paavo: *Uusi antiikin historia*, s. 281-7. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-21594-3.
Sokea shamisenin soittaja yksityiskohdassa Hikone-sermissä 1600-luvulta. Ukiyoe-taiteen muusikot esitetään usein silmät kiinni, koska he olivat sokeita.
**Tōdō-kilta** eli **Tōdōza** oli 1300-luvulla perustettu japanilainen sokeiden miesten kilta. Killalla oli huomattava vaikutus Edo-kaudella, jolloin se sai monopoliaseman usein musiikinlajien ja muiden taitojen harjoituksessa ja opetuksessa. Kilta hajotettiin Meiji-uudistuksen yhteydessä 1800-luvulla.

Tōdō-kilta järjestäytyi 1300-luvulla ja se nousi huomattavan asemaan Japanin Edo-kaudella. Tōdō oli sokeiden miesten järjestö, joka Edo-kaudella sai virallisen monopoliaseman useiden eri musiikinlajeihin, sekä siihen suoraan liittymättömiin taitoihin, kuten hierontaan ja akupunktioon. Virallisen monopoliasemansa turvin järjestön vaikutusvalta kasvoi ja se teki esimerkiksi perinteisempien biwa-munkkien (*Biwa hōshi*) toiminnanharjoituksesta melkein mahdotonta.

Tōdō-killalla oli oma *iemoto*-järjestelmää noudattava hierarkiansa, jossa sen jäsenet jaettiin neljän arvonimen mukaan Kengyō, Bettō, Kōtō ja Zatō. Jokainen arvonimi itsessään jaettiin puolestaan 16:ta eri tasoon. Korkeimmalle tasolle päässeet saattoivat perustaa oman koulukuntansa. Arvonimet Kengyō ja Zatō saattoivat esiintyä myös liitettynä niiden haltian henkilönnimeen. Järjestöllä oli sisäinen autonomia tulonjaon ja omien jäsentensä juridisien rangaistuksien suhteen. Killan jäsenmäärää ei tunneta varmuudella, mutta mahdollisesti sillä oli joitakin tuhansia jäseniä.

Tōdō-killan toiminta oli kaupallista. Bakufu takasi sille tietyn rahoituksen, mutta se sai tuloja myös esimerkiksi perimällä maksuja uusien musiikkikappaleiden opiskelusta, esittämisestä ja sen omassa hierarkiassa ylemmälle tasolle nousemisesta. Nousu vaati myös tiettyä taitotasoa eli yleensä jonkin repertuaarin opettelua. Nousumaksu tehtiin killan viralliselle toimipisteelle, joka sijaitsi aluksi Kiotossa ja myöhemmin myös Edossa. Tōdō-kilta hajotettiin 1800-luvun loppupuoliskon Meiji-uudistuksen yhteydessä. Monista entisistä killan jäsenistä tuli katusoittajia tai he siirtyivät kokonaan muihin ammatteihin. Kaikkiaan Tōdō-killan jäsenten harjoittama perinteinen musiikki taantui huomattavasti.

Tōdō ei ollut ainut japanilainen sokeiden järjestö. Sokeita naisesiintyjiä kutsuttiin nimellä *goze*. Heidän toimintansa ei kuitenkaan ollut Tōdō-killan tapaan organisoitua. Kyūshūlla toimi Tōdō-killasta itsenäinen, mutta sitä vastaava sokeiden miesten kilta Mōsōza.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lasse Lehtonen: *Japanilainen musiikki : taiko-rumpujen kuminasta J-poppiin*, s. 98-100, 157. Gaudeamus, 2019. ISBN 978-952-345-010-3.
Italialaisen Giulio Parigin 1600-luvun maalaus, jossa Arkhimedeen puolustuslaite kuvataan rautakourana.
**Syrakusan piiritys ja taistelu** (214–212 eaa.) tapahtui toisen puunilaissodan aikana.

Kohti taistelua
---------------

Vähän Cannaen taistelun jälkeen Hannibal valitsi pääpaikakseen Capuan, jossa hänen karaistunut sotajoukkonsa lepäsi. Rooman joukkojen johtaja Marcus Claudius Marcellus saavutti sillä aikaa pienempiä voittoja ja alkoi 214 eaa. piirittää Syrakusaa, joka oli vaihtanut puolia Hannibalin puolelle.

Piiritys
--------

Syrakusa oli sekä maan että meren puolelta hyvin varustettu, ja sitä puolustettiin monella kekseliäällä keinolla, joita Arkhimedes kehitteli, joskin tarinat puolustuskeinoista ovat luultavasti paikoitellen liioiteltuja. Maan puolelta ryntäävää vihollista vastaan hänen kerrotaan asettaneen heittokoneita, jotka viskelivät nuolia ja keihäitä tai suuria kiviä tehden paljon vahinkoa. Meren puolella, jossa Marcellus itse johti rynnäkköä, kävi roomalaisille yhtä huonosti. Kaupungin muureilta pudoteltiin teräväpäisiä hirsiä, jotka lävistivät laivat, tai vedettiin rautakoukuilla laivan perä ilmaan, niin että keula upposi mereen. Väitetään jopa, että sellaisilla koneilla nostettiin muutamia laivoja ylös vedestä, heiluteltiin ilmassa ja viimein lyötiin rikki muureja vasten taikka heitettiin mereen ylösalaisin. Kun roomalainen laivasto poistui muurien luota etäämmäksi, käänsi Arkhimedes niitä kohti suuria polttopeilejä, jolloin muutamat laivat roomalaisten suureksi kauhuksi syttyivät tuleen keskellä merta. Piiritystä keski näin yli kaksi vuotta.

Valloitus
---------

Kaupunki valloitettiin viimein yllätyshyökkäyksellä vuonna 212 eaa. Kaupungissa vietettiin eräänä yönä Artemis-jumalattaren juhlaa. Silloin Marcellus yhtäkkiä onnistui valtaamaan erään tornin, jota ei kyllin huolellisesti vartioitu. Sitä kautta pääsivät roomalaiset kaupunkiin. Marcellus käski, mikäli mahdollista, säästää asukkaiden hengen, ja halusi varsinkin saada Arkhimedeen elävänä käsiinsä. Mutta se toive ei toteutunut. Roomalainen sotamies tunkeutui tutkijan kammioon ja kehotti häntä seuramaan itseään. Arkhimedes, ollen tutkimuksiinsa vaipuneena ja kumartuneena tarkastelemaan hiekkaan piirrettyjä kuvioita, ei liikahtanut, vaan tarinan mukaan vastasi: "Älä riko minun ympyröitäni!" Ne olivatkin hänen viimeiset sanansa, sillä suuttunut roomalainen lävisti hänet heti miekallaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sjögren, Otto: "Vanha ja Keski-aika", *Historiallinen lukukirja*. WSOY, 1888. Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

  Jukka M. Heikkilän romaani Tyranni (1997) kertoo Syrakusan piirityksestä.
**Hauklampi** on runsaan kymmenen hehtaarin laajuinen keskirehevä järvi Kirkkonummen koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Helsingin keskustasta on 26 kilometriä länsiluoteeseen.

Maantiede
---------

Hauklammen pituus on 600 metriä ja leveys 300 metriä. Järvi on saareton ja se kapenee voimakkaasti eteläosastaan, josta lähtee laskuoja Kakarlampeen. Järven vesi vaihtuu suhteellisen nopeasti, sen viipymäksi laskettiin 1980-luvulla alle kaksi kuukautta. Hauklammen luoteisrannalla on asutusta, muutoin rannat ovat kallioista metsämaata. Hauklammen itäpuolella sijaitsee Espooseen kuuluva Pitkänen, kaakkoispuolella on Kirkkonummen ja Espoon rajalla sijaitseva Kolmperä. Noin sata metriä Hauklammen pohjoispuolitse kulkee valtatie 1, Hauklammen ja valtatien välistä kulkee vanha Turuntie.

Hauklampi (81.057.1.013) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Hauklampi on Mankinjoen valuma-alueen keskiosan vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Paikannimihaku : Hauklampi *Retkikartta.fi*. Metsähallitus. Viitattu 25.3.2021.
2. 1 2 3 4  Hauklampi *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 25.3.2021.
3. 1 2 3 4  Hauklammi *Vesientila.fi*. Lohja:  Länsi-Uudenmaan vesi ja ympäristö ry. Viitattu 25.3.2021.
4. ↑  Mankinjoen valuma-alue (81.057) *Järviwiki*. Suomen ympäristökeskus SYKE. Viitattu 25.3.2021.
**Reniumtrioksidi** eli **renium(VI)oksidi** (ReO3) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs reniumin oksideista.

Ominaisuudet
------------

Huoneenlämpötilassa reniumtrioksidi on kiteistä tummanpunaista ainetta, jolla on metallinen kiilto. Yhdiste ei liukene veteen, happoihin eikä laimeisiin emäsliuoksin. Kuumennettaessa reniumtrioksidia väkevien emäsliuosten kanssa yhdiste disproportioituu reniumdioksidiksi ja perrenaatti-ioniksi (ReO4-). Disproportioituminen tapahtuu myös kuumennettaessa voimakkaasti, jolloin tuotteita ovat reniumdioksidi ja reniumheptoksidi. Reniumtrioksidin kiderakenteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenteessa jokainen reniumioni on sitoutunut kuuteen oksidi-ioniin muodostaen oktaedrimäisen rakenteen. Reniumtrioksidi on hyvä sähkönjohde ja sen resistiivisyys pienenee lämpötilan laskiessa. Yhdisteen sähkönjohtavuus johtuu siitä, että reniumin d-orbitaalilla sijaitseva elektroni on delokalisoitunut yhdisteessä.

Valmistus
---------

Reniumtrioksidia voidaan valmistaa reniumheptaoksidista pelkistämällä hiilimonoksidin avulla. Toinen tapa yhdisteen valmistamiseen on reniumheptaoksidin kuumennus reniummetallin kanssa.

Re2O7 + CO → 2 ReO3 + CO2

Lähteet
-------

1. 1 2 3  William M. Haynes, David R. Lide, Thomas J. Bruno: *CRC Handbook of Chemistry and Physics*, s. 4.85. 93rd Edition. CRC Press, 2012. ISBN 978-1439880494. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 10.12.2014). (englanniksi)
2. 1 2  N.N. Greenwood & A. Earnshaw: *Chemistry of the Elements*, s. 1047. 2nd Edition. Butterworth Heinemann, 1997. ISBN 0-7506-3365-4. (englanniksi)
3. 1 2  Catherine E. Housecroft, A. G. Sharpe: *Inorganic chemistry*, s. 668. Pearson Education, 2007. ISBN 9780131755536. (englanniksi)
4. ↑  Hans Georg Nadler: *Rhenium and Rhenium Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry*, John Wiley & Sons, New York, 2000. Viitattu 10.12.2014
5. ↑  Tom A. Millensifer: *Rhenium and Rhenium Compounds, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology*, John Wiley & Sons, New York, 2010. Viitattu 10.12.2014
**Hauklampi** on pieni ja kapea metsäjärvi Vihdin pohjoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,025 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on 16 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 43 kilometriä luoteeseen.

Maantiede
---------

Hauklammen pituus lounaasta koilliseen on 830 metriä. Saaria ei ole. Järveen virtaa laskuoja lounaasta Hauklamminsuolta. Luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta lähtee laskuoja itään kohti Vihtijokea. Hauklammen eteläpuolella, mutta ei välittömästi järven rannalla, sijaitsee useita jyrkänteitä. Noin 600 metriä Hauklammelta luoteeseen sijaitsee Moksjärvi.

Hauklampi (23.092.1.004) kuuluu Vihtijoen alaosan alueeseen (23.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Hauklampi on viidenneksi laajin Vihtijoen alaosan alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä, sitä seuraa Kulppi. Se on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Hauklampi, vakavesi, Vihti
2. 1 2 3  Hauklampi. Järviwiki. Viitattu 2.1.2022.
3. ↑  Ympäristö.fi : Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta. Viitattu 2.1.2022.
4. ↑  Vihtijoen alaosan alue (23.092). Järviwiki. Viitattu 2.1.2022.
5. ↑  Karjaanjoki (23). Järviwiki. Viitattu 2.1.2022.