recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Soittimia** on ranskalaisen taiteilijan Fernand Légerin kubistinen maalaus vuodelta 1926, kooltaan 65×50 cm. Ateneumin taidemuseo sai sen kokoelmiinsa lahjoituksena vuonna 1938.

Légerin *Soittimia* on kubistinen maalaus, joka on puhtaasti geometrisia muotoja sisältävä asetelma aiheesta joka oli melko yleinen kubisteille. Maalaus kuuluu Légerin mekaanisen ja puristisen kauden teoksiin. Vaiheelle on ominaista muodon selkeys.

Historiaa
---------

**Soittimia** oli Artekin vuonna 1937 järjestämässä näyttelyssä Helsingissä, jossa oli monien kansainvälisten huipputaiteilijoiden töitä. Näyttelyssä oli muun muassa Matissen, Picasson, Braquen ja Chagallin maalauksia. Näyttelyssä oli mukana myös amerikkalaisen Alexander Calderin mobileja. Joukko suomalaisia taide-elämän vaikuttajia osti *Soittimia*-teoksen näyttelystä ja lahjoitti sen Ateneumin taidemuseolle kesällä 1938.

Lähteet
-------

Anja Olavinen: Fernand Léger: Soittimia. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 97. ISBN 978-951-53-2994-3

Aiheesta muualla
----------------

* Léger, Fernand: Soittimia, 1926. Suomen Kansallisgalleria.[vanhentunut linkki]
**Juho Alfred Someri** (sukunimi vuoteen 1901 *Ärlund*; 8. huhtikuuta 1875 Rymättylä – 29. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen matematiikan opettaja ja tilintarkastaja.

Somerin vanhemmat olivat perämies Johan Adolf Ärlund ja Johanna Kristina Vigren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Turun lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1901.

Someri toimi Haminan suomalaisen yhteiskoulun matemaattisten aineiden opettajana 1898–1908, Kuopion kauppakoulun johtajana ja kirjanpidon ja laskennon opettajana 1908–1910 sekä Helsingin kauppiaiden kauppakoulun kirjanpidon ja laskennon opettajana 1910–1921. Hän oli senaatin elintarviketoimituskunnan, elintarvikeministeriön ja valtion viljakonttorin tiliosaston johtajana 1918–1925 ja toimi tilintarkastajana vuodesta 1913. Someri perusti vuonna 1926 yhdessä Edvin Sederholmin ja K. A. Wideniuksen kanssa nimellä *Widenius, Sederholm & Someri* nykyisen KPMG -tilintarkastusyhtiön.

Someri kirjoitti yhdessä K. O. Winterin kanssa kauppalaskennon oppikirjan josta otettiin 11 painosta vuosien 1917–1952 välillä.

Juho Someri oli naimisissa 1901–1936 Aina Hanneliuksen, o.s. Hannikainen, (k. 1936) kanssa.

Teoksia
-------

* *Kauppalaskento : alempia kauppaoppilaitoksia ja ominpäin opiskelua varten* ; tekijät Juho Someri ja K. O. Winter. Kirja, Helsinki 1917, 2. painos 1918, 3. painos 1922, 4. painos 1925, 5. painos 1929, 6. painos WSOY 1936, 7. painos 1939, 8. painos 1943, 9.painos 1945, 10. painos 1948, 11. painos 1952 (Teoksen 4. painos Internet Archivessä)

Lähteet
-------

* ÄRLUND (→ SOMERI) Juho Alfred. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
* Aikalaiskirja 1934 (Projekt Runeberg)
Estadi Olímpic Lluís Companys
Ilmakuva stadionista
**Estadi Olímpic Lluís Companys** (tunnettu myös nimellä **Estadi de Montjuïc**) on stadion Katalonian pääkaupungissa Barcelonassa, Espanjassa. Stadion rakennettiin alun alkaen Barcelonassa vuonna 1929 järjestettyä maailmannäyttelyä varten, mutta uusittiin vuoden 1992 kesäolympialaisia varten. Montjuïcin stadionilla on 54 000 katsojapaikkaa, kaikki istumapaikkoja. Vain pääkatsomo on katettu.

Stadion sijaitsee Montjuïcin kukkulalla vajaa kolme kilometriä etelään Barcelonan keskustan Plaça de Catalunyalta. Stadion on nimetty katalaanipoliitikko Lluís Companys i Joverin mukaan, joka teloitettiin läheisessä Montjuïcin linnassa vuonna 1940.

Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Montjuïc toimi keskusareenana isännöiden olympialaisten avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilulajit sekä jalkapallo-otteluita. Stadionilla pelasi kotiottelunsa Barcelonan toiseksi suurin jalkapallojoukkue Espanyol vuosina 1997–2009. Espanyolin otteluissa stadion oli harvoin täynnä, lukuun ottamatta Barcelonan derbyä eli paikallisottelua FC Barcelonaa vastaan. 

Stadion toimi myös amerikkalaisen jalkapallon joukkueen Barcelona Dragonsin kotiareenana vuoteen 2003 asti. Kun Espanjan Grand Prix ja muita autourheilutapahtumia pidettiin Montjuïcin radalla vuoteen 1975 asti, toimi stadion varikkoalueena talleille. Vuonna 1975 ajajat ja tallit boikotoivat kilpailua turvallisuussyihin vedoten, mutta joutuivat lopulta ajamaan, koska autot ja kalusto olivat jo stadionilla ja diktaattori Francisco Francon virkakoneisto uhkasi takavarikoida ne.

Stadion isännöi vuoden 2010 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja.

FC Barcelona siirtyy pelaamaan kotiottelunsa stadionille kaudella 2023–2024, sillä sen oman stadionin Camp Noun on arvioitu olevan remontissa kevääseen 2026 asti.

Lähteet
-------

1. 1 2  Sants-Montjuïc Barcelona Turisme. Viitattu 5.3.2014.
2. ↑  By Jules Brown: *The Rough Guide to Barcelona*, s. 173. , 2012. ISBN 9781405390132. Teoksen verkkoversio (viitattu 5.3.2014).
3. ↑  Agreement on the transformation of Espai Barça and work on new Camp Nou to begin in June fcbarcelona.com

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Estadi Olímpic Lluís Companys**.
**Suuri kaappaus** (*The Anderson Tapes*) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1971. Lawrence Sandersin Edgar-palkittuun esikoisromaaniin perustuvan tarinan pääosia näyttelevät Sean Connery, Dyan Cannon, Alan King ja Martin Balsam. Murtojengin nuorinta jäsentä esittää Christopher Walken ensimmäisessä merkittävässä elokuvaroolissaan.

Juoni
-----

Ikääntyvä kassakaapinmurtaja Duke Anderson (Connery) vapautuu vankilasta ja kokoaa heti ryhmän valmistelemaan jalokiviryöstöä vauraiden piirien asuttamaan newyorkilaiseen kerrostaloon, jossa hänen vanha naisystävänsä asuu. Keikan rahoittajaksi saadaan mafia sillä ehdolla, että mukaan otetaan muuan heidän hankala jäsenensä, joka täytyy surmata ryöstön aikana. Rikollisryhmän toimia kuitenkin salakuunnellaan, kuvataan ja nauhoitetaan jatkuvasti monen eri viranomaisen ja erään yksityisetsivän toimesta ja eri syistä. Tästä kaikesta tietämättä miehet toteuttavat aikeensa Labor Day -viikonloppuna muuttomiehiksi naamioituneina. Asukkaat joutuvat panttivangeiksi, heiltä tivataan kassakaappien numerokoodeja ja ellei niitä saada, kaapit murretaan. Erääseen asuntoon jätetty liikuntakyvytön nuori poika hälyttää poliisin paikalle radioamatöörilaitteidensa avulla. Poliisin erikoisryhmä soluttautuu rakennuksen katolle kadun yli vaijereita pitkin. Ryöstäjät pyrkivät pakoon muuttoautollaan, mutta törmäävät heti poliisien tiesulkuihin.

Vastaanotto
-----------

*Chicago Sun-Times* -lehden elokuvakriitikko Roger Ebert piti elektronisen valvonnan ja salakuuntelun ylenmääräistä kuvaamista elokuvan turhana painolastina, jota ilman elokuva olisi päässyt lähemmäs ryöstöelokuvien parhaimmistoa, kuten elokuvaa *Rififi*. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä.

*Video-oppaassa* vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja luonnehti sitä erikoiseksi huippujännäriksi, jonka useista raporttivälähdyksistä muodostuva kerrontatekniikka pitää mielenkiintoa yllä. *Helsingin Sanomien* Veli-Pekka Lehtonen kirjoitti *Suuren kaappauksen* tv-esityksen alla 1997 sen pohtivan rikoksen oikeutusta ja arvostelevan valvontaan ja urkintaan perustuvaa amerikkalaista yhteiskuntaa, taustalla 1970-luvun alun poliittinen ilmapiiri. Hän kehuu ohjauksen ja näyttelijätyön lisäksi Quincy Jonesin svengaavaa ja merkityksiä luovaa musiikkia.

Lähteet
-------

1. 1 2  "Suuri kaappaus", *Video-opas 95*, WSOY 1994.
2. 1 2  Lehtonen, Veli-Pekka: Elokuvia tänään.  *Helsingin Sanomat*, 25.6.1997, s. 47. Näköislehti (maksullinen).
3. ↑  Ebert, Roger: Anderson Tapes *rogerebert.com*.  30.6.1971. Viitattu 9.2.2024.
**Aikakide** (engl. *time crystal*) on tiiviin aineen olomuoto, jossa kvanttisysteemi on "kiteytynyt" ajallisesti. Tavallisessa kiteessä atomit tai molekyylit ovat järjestäytyneet säännölliseksi avaruudelliseksi kiderakenteeksi. Aikakide taas on hiukkasryhmittymä, joka liikkuu ikuisesti ilman ulkopuolista energiaa ja palaa tietyin väliajoin samaan tilaan. Sen säännöllisyys ilmenee siis ajallisesti eikä paikassa.

Olomuodon olemassaolon osoitti teoreettisesti fyysikko Frank Wilczek vuonna 2012.

Kokeellinen varmistus saatiin vuonna 2016. Aikakiteitä loivat ensimmäisinä Mihail Lukinin ryhmä Harvardin yliopistossa
ja Christopher Monroen ryhmä Marylandin yliopistossa. Molempien ryhmien tulokset julkistettiin samassa Naturen numerossa maaliskuussa 2017.

Viitteet
--------

1. 1 2 3 4 5 6  Aikakiteet ovat ikiliikkujia Kemiamedia.fi
2. ↑  Soonwon Choi: Observation of discrete time-crystalline order in a disordered dipolar many-body system Nature 2017 Mar 8; 543(7644): 221–225. (englanniksi)
3. ↑  J. Zhang ym.: Observation of a Discrete Time Crystal nature volume 543, pages217–220 (2017) (Arxiv.org) (pdf)
**Rolf Johannes Bogislaus Hohenthal** (2. joulukuuta 1916 Helsinki – 13. joulukuuta 1982) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1972). Hohenthal jatkoi urheiluvälineitä valmistaneen *Urheilutarpeita Oy - Sportartiklar Ab* -yrityksen toimintaa toimitusjohtajana 1952-75. Yritys vaihtoi hänen toimitusjohtajuuden aikana nimeä ensin Oy Urheilu-Karhu Sport Ab vuodesta 1966 ja Karhu-Titan Oy vuodesta 1973. Hän oli tullut isänsä Arno Hohenthalin perustaman yrityksen palvelukseen vuonna 1939. Toimitusjohtajuuden jälkeen vuodesta 1975 Rolf Hohenthal toimi Karhu-Titan Oy:n päätoimisena hallituksen puheenjohtajana.

Rolf Hohenthal oli aktiivi hiihtourheilun järjestöihminen. Hän oli mukana Suomen Hiihtoliiton johtokunnassa vuodesta 1943 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1956 aina vuoteen 1975 asti. Lisäksi hän toimi Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) johtokunnassa vuodesta 1957. Hän kuului vuoden 1978 Lahden MM-hiihtojen järjestelytoimikuntaan vuosina 1975-78. Rolf Hohenthal oli kielitaitoisena useita kertoja sotien jälkeen niin talviolympialaisissa kuin Maastohiihdon MM-kisoissa Suomen joukkueen johtajistossa. Talviolympialaisissa hän oli viisi kertaa eli vuosina 1948, 1952, 1960, 1964 ja 1968. Niistä kaksissa viimeisissä kisoissa Kansainvälisen hiihtoliiton edustajana.

Hohenthalin puoliso oli vuodesta 1945 Eva Erikson.

Hänelle myönnettiin 1. luokan Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki ja Suomen urheilun kultainen ansioristi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  H - Hohenthal *Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland*.  1978. Viitattu 13.12.2022.
2. ↑  Kuolleita - Kauppaneuvos Rolf Hohenthal.  *Helsingin Sanomat*, 3.6.1941, s. 20. HS Aikakone (vain tilaajille). Viitattu 13.12.2022.
3. ↑  Siukonen, Markku: "Suomen olympiajoukkueiden johto-, valmennus- ja huoltohenkilöstö 1906-2000", *Urheilukunniamme puolustajat – Suomen olympiaedustajat 1906–2000*, s. 384. Graface Jyväskylä, 2001. ISBN 951-98673-1-7.
**Kalvas hehku** (*Pale Fire*) on Vladimir Nabokovin englanninkielinen romaani. Se ilmestyi 1962. Teoksen on suomentanut Kristiina Drews, ja suomennoksen on julkaissut Gummerus 2014.

Teoksessa Nabokov käytti epätyypillistä romaanimuotoa, sillä teos koostuu runosta ja sitä kommentoivasta hullusta kirjallisuussaivartelijasta. Teos on hyvin tarkkaan teoksen *Sebastian Knightin todellinen elämä* laajempi, kompleksisempi ja kryptisempi muunnelma, kirjoittaa Arto Virtanen *Parnassossa*. Teoksen nimi viittaa kuvitteellisen runoilija John Shaden saman nimiseen 999-säkeiseen runoelmaan. Viimeinen säe jäi puuttumaan tuhannesta, sillä kirjoittaja kuoli. Tarina alkaa asiallisella johdannolla, jota seuraa 50 sivua runoa, jonka romaanihenkilö on kirjoittanut. Runoelman jälkeen on vuorossa parisatasivuinen runoelman kommentti, joka on se varsinainen romaani.

Virtanen pohtii, voiko runoa pitää oikeana runoelmana, kun se on romaanissa pelkästään sisäiskertomuksena eikä itsenäinen teos. Hän kuitenkin toteaa, että se tuo lukijalle aivan aidon esteettisen elämyksen. Hän sanoo, että vaikka teos on pintapuolisesti vaikeatajuinen, se ei ole samalla tavalla vaikea kuin vaikkapa James Joycen *Ulysses*. Tässä teoksessa hankaluuden ovi toisensa jälkeen avautuu ja päästää lukijan tilasta toiseen. Hankaluus on pintarakennetta, joka koettelee lukijan muistia.

Jyrki Nummi toteaa *Helsingin Sanomissa*, että lukija havaitsee pian, ettei kirjassa mikään ole sitä, miltä se näyttää. Ristikkäin kulkevat tarinalinjat yhdistyvät kertojan runoelman viimeisestä puuttuvasta säkeestä laatimassa kommentissa. Nummi pohtii eri vaihtoehtoja, miten romaania tulee lukea. Yksinkertaisen tulkinnan mukaan kertoja Kinbote on silmänkääntäjä, joka ikuistaa itsensä Shaden runon avulla. Romanttinen tulkinta taas antaa ymmärtää, että Kinbote on *Kalvaan hehkun* todellinen taiteilija, joka kultaisella kosketuksella muuttaa keskinkertaisen runon mestariteokseksi. Postmoderni tulkinta taas sanoo, että Shade kirjoitti runon ja keksi oman kuolemansa ja kertoja Kinboten tai päin vastoin Kinbote keksi Shaden voidakseen rakentaa monströösin "teoksensa"

Lähteet
-------

1. ↑  Vladimir Nabokov *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica, Inc. Viitattu 23.2.2024. (englanniksi)
2. 1 2  Arto Virtanen, Maanpako – Varjoja ja heijastuksia. *Parnasso* 3/2015 s. 44–47
3. ↑  Jyrki Nummi, Vladimir Nabokovin romaani on hullun nerokas jännärin ivamukaelma, Helsingin Sanomat 7.12.2014. Viitattu 23.2.2024 (tilaajille)

Aiheesta muualla
----------------

* Ovaska, Anna: Kaapattu kirja ja kalvaasti hehkuva totuus. Niin & näin 3/2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset Muokkaa Wikidatassa | 
* Saksa

 |

 |
**Lauri Schroderus** (1. kesäkuuta 1879 Lapinlahti – 30. elokuuta 1962 Helsinki) oli kauppaneuvos ja insinööri, joka toimi yli 40 vuotta Mercantilen toimitusjohtajana.

Lauri Schroderuksen vanhemmat olivat lääninrovasti Karl August Schroderus ja Elin Lagus ja puoliso vuodesta 1906 Kerstin Eili von Essen (k. 1958). Schroderus tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1898, opiskeli Polyteknillisessä opistossa ja valmistui insinööriksi Hannoverissa 1905. Hän työskenteli Strömbergin palveluksessa 1905 ja sitten Mercantilella insinöörinä, osaston johtajana, johtokunnan jäsenenä ja vuodesta 1914 vuoteen 1944 asti. Yhtiön johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1944–1954. Kauppaneuvoksen arvon Schroderus sai 1948. Hän toimi myös useiden muiden teollisuuslaitosten toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana ja hänellä oli monia liike-elämän ja muita luottamustoimia.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aikalaiskirja 1934, s. 604 (Viitattu 9.12.2018)
2. 1 2  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 (Viitattu 9.12.2018)
3. 1 2  Kauppaneuvos Lauri Schroderus 80-vuotias. *Helsingin Sanomat*, 1.6.1959, s. 6.
4. ↑  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 781-782 (Viitattu 9.12.2018)
**Esko Kalle-Kustaa Palmio** (14. tammikuuta 1910 Tampere – 2. syyskuuta 2001 Helsinki) oli sosiaalineuvos ja suomalainen virkamies, joka toimi myös Suomen urheiluopiston johtajana. 

Esko Palmion vanhemmat olivat kamreeri Kaarlo Pentti Palmio ja Elsa Maria Estola ja puoliso vuodesta 1947 Eila Sinikka Helinä Aaltonen. Palmio tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui voimistelunopettajaksi 1936. Opintomatkoja hän teki Skandinaviaan, Keski-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Palmio toimi Toukolan työkeskuksessa Viipurissa kerhotyön ohjaajana 1936–1940 ja suojeluskunnan sotilasohjaajana 1940–1944. Suomen Urheiluliiton valmentaja hän oli 1940, Suomen urheiluopiston koulutusohjaaja 1946–1949 ja opiston johtaja 1949–1955. Helsingin kaupungin urheilu- ja ulkoiluviraston päällikkönä Palmio toimi 1955–1974. Hänellä oli myös useita luottamustoimia, kuten Suomen Ladun hallituksen puheenjohtajuus 1960–1968. Palmio oli myös Tahko Pihkalan nimeä kantavan seuran perustajia, ensimmäinen puheenjohtaja ja kunniapuheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän oli ratsumestari (1943).

Lähteet
-------

1. 1 2   Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1978, s. 692 (Viitattu 13.4.2019)
2. 1 2  Virastopäällikkö kehitti Helsingin liikuntapaikkoja. Sosiaalineuvos Esko Palmio. HS, 16.9.2001 (Tilaajille).
**Bhupesh Baghel** (s. 23. elokuuta 1961) on intialainen poliitikko, joka toimi Chhattisgarhin osavaltion pääministerinä vuosina 2018–2023. Hän johti Intian kongressipuolueen Chhattisgarhin paikallisosastoa vuodesta 2014 alkaen. Hän toimi osavaltion lainsäätäjänä vuosina 1993–2003 ja ministerinä Ajit Jogin osavaltiohallituksessa 2000–2003.

Ajit Jogin virkakauden päätyttyä valta vaihtui vaaleissa Intian kansanpuolueen Raman Singhille, jonka jälkeen Baghel toimi opposition varajohtajana 2003–2008. Kongressipuolue pysyi oppositiossa vuoteen 2018 saakka, jolloin vaalivoiton myötä Baghel tuli osavaltion pääministeriksi. Hänen ansionaan pidetään vaalivoittoa, jonka myötä kongressipuolue sai 68 paikkaa Chhattisgarhin 90-paikkaisesta osavaltioparlamentista. Baghel kuuluu Chhattisgarhissa vaikutusvaltaiseen kurmiyhteisöön, jonka myötä hän on alhaiskastisten suosiossa.

Chhattisgarhin pääministerinä Baghel antoi lausunnon, jonka mukaan aliravitsemus on suurempi uhka Chhattisgarhille kuin naxaliitit. Hän lupasi myös parantaa adivasien pääsyä terveydenhuollon pariin sekä ilmoitti hallituksensa palauttaneen maata takaisin heille.

Lähteet
-------

1. ↑  Achom, Debanish: Bhupesh Baghel Keeps His Chhattisgarh Seat, But Loses State *NDTV*.  3.12.2023. Viitattu 14.3.2024. (englanniksi)
2. 1 2 3  Bhupesh Baghel, the man who helped Congress rise like a Phoenix from the ashes in Chhattisgarh *Hindustan Times*.  17.12.2018. Viitattu 4.9.2019. (englanniksi)
3. ↑  Who is Bhupesh Baghel? *Indian Express*.  16.12.2018. Viitattu 4.9.2019. (englanniksi)
4. ↑  Ranjan, Abhinav: Chhattisgarh CM: OBC factor tipped scale in favour of Bhupesh Baghel over TS Singhdeo and Tamradhwaj Sahu *Financial Express*.  17.12.2018. Viitattu 4.9.2019. (englanniksi)
5. ↑  Malnutrition bigger threat than Maoists: Chhattisgarh CM Bhupesh Baghel *India Today*.  19.8.2019. Viitattu 10.1.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Bhupesh Baghel** Wikimedia Commonsissa
**Tyyne Maria Luoma** (30. tammikuuta 1893 Kauvatsa – 26. tammikuuta 1970 Helsinki) oli sairaanhoitaja, terveydenhoitaja, järjestötyöntekijä, opistonjohtaja ja lääkintöhallituksen asiantuntija, joka sai ensimmäisenä Suomessa terveydenhuoltoneuvoksen arvonimen, vuonna 1961.

Henkilöhistoria
---------------

Tyyne Luoman vanhemmat olivat rakennusurakoitsija Johan Jakob Luoma ja Liisa Sofia Rimmi. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1914 ja valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1917. Terveyssisareksi hän pätevöityi Yhdysvalloissa vuonna 1924. Luoma työskenteli ensin useissa eri sairaaloissa ja sitten Suomen sairaanhoitajatarliiton palveluksessa vuoteen 1931, Valtion terveydenhoito-opiston johtajana vuoteen 1945 ja lääkintöhallituksen tarkastajana vuoteen 1960. Hänellä oli myös useita kansallisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Florence Nightingale -mitalin Luoma sai ansioistaan vuonna 1951 kansainväliseltä Punaiselta Ristiltä.

Julkaisuja
----------

* *Kotisairaanhoito: sairaanhoitolaukku ja sen käyttöohjeet*, 1935
* *Sairaanhoitohenkilökunnan koulutuksen uudistamista koskeva mietintö*, 1945, A. J. Palmén, Tyyne Luoma, Väinö Horelli, y.m.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuolleita. *Helsingin Sanomat*, 29.1.1970, s. 9.
2. 1 2  Kuka kukin on (Aikalaiskirja) 1954, s. 498. (Viitattu 14.7.2020)

Aiheesta muualla
----------------

* Tyyne Luoman henkilökuvaja terveyssisartyön ja -koulutuksen syntyvaiheita Marjut Kortehisto, Satu Vesajoki, 2017. Helsinki: Metropolia Ammattikorkeakoulu. (Viitattu 14.7.2020)
* / Luoma, Tyyne (1893 - 1970) *Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen)*. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
* *Tyyne Luoma: terveydenhoitajatyön uranuurtaja*, 1973, Inkeri Benson (toim.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
Stojan Novaković, Uroš Predićin maalaama muotokuva.
**Stojan Novaković** (serb. Стојан Новаковић; 1. marraskuuta 1842 Šabac – 18. helmikuuta 1915 Niš) oli serbialainen kielitieteilijä, historioitsija ja poliitikko, joka toimi Serbian pääministerinä vuosina 1895–1896 ja 1909.

Novaković nimitettiin vuonna 1865 Belgradin yliopiston serbian kielen ja kirjallisuuden professoriksi, minkä ohella hän toimi vuodesta 1867 Serbialaisen kirjallisuusseuran sihteerinä, vuodesta 1869 Serbian kansallismuseon kirjastonhoitajana ja 1865–1868 kirjallisen viikkolehti *Vilan* toimittajana. Hän oli kolmesti Serbian opetusministerinä ja vuonna 1884 sisäministerinä. Myöhemmin hän oli suurlähettiläänä Konstantinopolissa ja Pietarissa, Serbian edustajana vuoden 1913 Lontoon konferenssissa sekä kahdesti maansa pääministerinä. Hänen toinen pääministerikautensa sijoittui Bosnian kriisin vaikeaan aikaan.

Novaković teki merkittävän työn serbian kielen ja serbiankielisen kirjallisuuden tutkijana ja oli aikansa johtava serbialainen kielitieteilijä ja historioitsija. Hän laati muun muassa laajan serbian kieliopin, useita teoksia serbialaisen kirjallisuuden historiasta sekä bibliografian serbialaisesta kirjallisuudesta vuosina 1741–1867 ja julkaisi kuningas Dušanin lakikokoelman, vanhoja bysanttilaisia kirkollisia asiakirjoja sekä kokoelmia vanhoista kansanlauluista ja -tarinoista. Novaković kirjoitti myös useita teoksia Serbian vanhemmasta historiasta, 1800-luvun alun vapaustaistelusta turkkilaisia vastaan sekä Balkanin alueeseen liittyneistä ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä. Lisäksi hän käänsi serbiaksi muun muassa Leopold von Ranken Serbian historiaa käsitelleitä teoksia.

Lähteet
-------

1. 1 2  *Nordisk familjebok* (1914), s. 81 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 27.11.2013.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Kreikka
* Kroatia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii
	+ 2

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Sokrates-kahvila** on kokoontuminen, jossa pohditaan ideoita sokraattisella metodilla. Kokoontuminen on saanut ideansa freelance-kirjailijan Christopher Phillipsin kirjasta, joka on suomennettu vuonna 2007. Arvion mukaan tällä hetkellä ympäri maailmaa on satoja vapaaehtoisten pitämiä Sokrates-kahviloita. Suomessa niitä on järjestetty ainakin Helsingissä ja Oulussa.

Filosofian professori Janet Sisson on kyseenalaistanut voiko metodia historiallisesti kutsua sokraattiseksi, sillä Sokrates pyrki metodilla totuuden etsimiseen eikä henkilökohtaiseen kasvuun.

Lähteet
-------

1. ↑  Sokrates-kahvila. Filosofisia kohtaamisia. (Socrates Cafe. A Fresh Taste of Philosophy, 2002.) Suom. Raija Viitanen. WSOY, Helsinki 2007.
2. ↑  Socrates Café official website (Arkistoitu – Internet Archive)
3. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
5. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Review of *Socrates Café*, *Metapsychology*, Vol. 7 No. 21, 25 May 2003, accessed 13 May 2008.

Aiheesta muualla
----------------

* Socrates Café Official Website (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
* International Alliance of Socrates Cafes (englanniksi)
**Ernst Johan (Juho) Linnamo**, sukunimi vuoteen 1928 *Lindgren* (17. toukokuuta 1871 Kivennapa – 2. helmikuuta 1944 Tampere) oli suomalainen tukkukauppias, tekstiilitehtailija ja kauppaneuvos.

Juho Linnamon vanhemmat olivat tullivartija Gustaf Adolf Lindgren ja Maria Lovisa Söderström. Hän kävi kansakoulun ja toimi liikealalla vuodesta 1887 alkaen.

Linnamo perusti 1898 Viipuriin lyhyttavarain tukkukaupan, jonka yhteyteen hän perusti vuonna 1900 kravattitehtaan, 1902 alusvaatetehtaan ja 1922 trikootavarain tehtaan. Viipurissa Karjalankadulla sijainneessa nelikerroksisessa rakennuksessa toimi Juho Linnamon paitatehdas, konttoritilat ja myymälä. Linnamo sai kauppaneuvoksen arvon 1926. Hän oli Italian konsulina Viipurissa vuodesta 1925 alkaen.

Linnamo oli Suomen Messujen ja Savo-Karjalan Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä, Pamaus-seuran johtokunnan jäsenenä ja Viipurin Näyttämön johtokunnan varapuheenjohtajana 1915–1924.

Juho Linnamo oli naimisissa 1899–1912 Nina Akinschinin (k. 1912) kanssa, 1917–1919 Esteri Paavolaisen (k. 1919) kanssa ja vuodesta 1923 Hilja Westerbergin kanssa. Professori, ministeri ja Pankkitarkastusviraston johtaja Jussi Linnamo oli hänen poikansa kolmannesta avioliitosta.

Juho Linnamon nuorempi veli oli kansakoulunopettaja, kauppias, tilanomistaja, tehtailija ja lahjoittaja Vilho Linnamo.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Aikalaiskirja 1934
2. ↑  Geni.com : Ernst Johan (Juho) Linnamo
3. ↑  SKS Henkilöhistoria : Suomen talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Juho Linnamo (1871–1944)
4. ↑  Vanhoja mainoksia 6.9.2017 : Rihkamakauppa ja henkselitehdas 1913
5. ↑  Kuka kukin on 1978 : Jussi Linnamo
6. ↑  Paavolaiset. Paavolaisten Sukuseura ry:n jäsenlehti nro 38 marraskuu 2012, Esteri Aatamintytär Paavolainen ja Suojelusenkeli, sivu 18 ja 20
**Tekninen kirjoittaminen** on teknisen viestinnän osa-alue, jonka avulla kommunikoidaan teknistä tietoa. Usein teknisen kirjoittamisen tuloksena syntyy dokumentaatio, jonka muoto ja sisältö riippuu yleisön ja tuotteen tarpeesta. 

Tekninen kirjoittaminen eroaa muusta kirjoittamisesta rakenteensa ja käytetyn kielen perusteella. Tekninen kirjoittaminen on yleisesti ottaen hyvin rakenteellista, ja siinä käytetään paljon numeroituja otsikoita, kuvia ja erilaisten osien hierarkioita. Käytetty kieli on muodoltaan virallista, eikä siten ilmennä kirjoittajan persoonallisuutta.

Haasteet
--------

Kuten kirjoittamisessa yleensäkin, teknisten kirjoittajien tulee ymmärtää yleisöänsä esimerkiksi käyttäjiä, sekä dokumentin tarkoitusta ja kuvattavaa asiaa, esimerkiksi tuotetta tai ohjelmistoa. Formaatti, organisointi ja tyyli ovat tärkeitä asioita, sillä ne voivat tehdä tekstistä helppolukuisen. Esimerkiksi käyttöohjeissa diagrammit ja erilaiset kuvat auttavat lukijaa. Tekstin tulisi olla saatavilla silloin kun käyttäjä sitä tarvitsee.

Tuotokset
---------

Ohjelmistot dokumentoidaan usein online help -teksteinä. Help-teksti kertoo kuinka ohjelmistossa navigoidaan, kuinka tehdään toimenpiteitä ja kuinka eri ohjelmiston näyttöjä/ikkunoita käytetään. 

Erilaisia teknisen kirjoittamisen tuotoksia ovat

* Asennusohjeet
* Lehtiartikkelit
* Käyttöohjeet
* Esitysmateriaali
* Tekniset referenssiaineistot
* Julkaisutiedotteet
* Tieteelliset raportit
* Testisuunnitelmat ja raportit
* Koulutusmateriaalit
* Huolto- ja kunnossapitoohjeet
* Ongelmanratkaisuoppaat
* Referenssikuvaukset
* Erilaiset filmit

Aiheesta muualla
----------------

* Mitä on tekninen viestintä? Suomen teknisen viestinnän yhdistys.  Arkistoitu 17.8.2011. Viitattu 19.1.2012.
**Martti Jaakko Juhani Enäjärvi** (s. 14. elokuuta 1942 Helsinki) on suomalainen juristi, joka toimi Patentti- ja rekisterihallituksen (PRH) pääjohtajana vuosina 1986–2010.

Enäjärvi suoritti oikeustieteen tutkinnon vuonna 1969 ja auskultoi asianajajaksi 1972. Hän opetti Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1971–1975 ja toimi yritysjohdossa. PRH:n pääjohtajana Enäjärvi toimi vuodesta 1986 syksyyn 2010, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet valitsi tehtävään SMP-taustainen Urpo Leppänen. Kotimaisen virkansa ohella Enäjärvi oli Euroopan unionin harmonisointiviraston (OHIM) johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 2004. Virkamiesuran ohella hän on toiminut muun muassa Helsingin Suomalaisen Klubin puheenjohtajana (1996–2001) ja Paasikivi-Seurojen Liiton puheenjohtajana. Hänet kutsuttiin Suomalaisen Klubin kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2007.

Enäjärvi tuomittiin joulukuussa 2012 Helsingin hovioikeudessa virkavelvollisuuden rikkomisesta ja maksuvälinepetoksista 80 päiväsakkoon. Päätöksen mukaan hän oli rikkonut valtion luottokortin käyttöä koskevia määräyksiä ja syyllistynyt siten virkavelvollisuuden rikkomiseen. Enäjärvi nosti vuosina 2005–2010 työnantajansa luottokortilla noin 49 000 euroa, jotka maksoi myöhemmin takaisin.

Martti Enäjärven isä oli oikeuskansleri Jaakko Enäjärvi.

Lähteet
-------

1. ↑  Karlsson, Lars – Vartiainen, Pertti (toim.): *Suomen lakimiehet – Finlands jurister 1970*, s. 114. Suomen Lakimiesliiton Kustannus, 1970.
2. ↑  Martti Enäjärvi *Symposia in Krakow​, Speakers*. Patent Office of Poland​.  Arkistoitu 19.4.2016. Viitattu 8.4.2016. (englanniksi)
3. ↑  PRH:n ex-pääjohtajalle ja ylijohtajalle virkarikossyytteet. Hs.fi 25.10.2011.
4. ↑  Ylipääjohtaja ja suomalaista virkamieselämää: käsikirjoitus *yle.fi*. Viitattu 15.4.2016.
5. ↑  Martti Enäjärvi EU-viraston johtoon *Suomen Madridin-suurlähetystö*.  2004. Viitattu 8.4.2016.
6. ↑  Paasikivi-Seurojen Liiton ja sen johtokunnan puheenjohtaja, Paasikivi-Seura *Paasikivi-seura.fi*.  Arkistoitu 22.4.2016. Viitattu 15.4.2016.
7. ↑  Klubin kunniajäsenet (syntymäajan lähde) Helsingin Suomalainen Klubi.  Arkistoitu 5.4.2016. Viitattu 8.4.2016.
8. ↑  Enäjärvi ei saanut valituslupaa korkeimpaan oikeuteen. Hs.fi 27.3.2013.  
PRH:n entisen pääjohtajan petostuomio pysyi hovissa. Yle.fi 3.12.2012.
9. ↑  Kuka kukin on 1978 (Projekt Runeberg).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF

 |

 |
Sergei Uvarov, Vasili Goliken maalaama muotokuva vuodelta 1833.
**Sergei Semjonovitš Uvarov** (ven. Сергей Семёнович Уваров; 5. syyskuuta (J: 25. elokuuta) 1786 Moskova – 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1855 Moskova) oli venäläinen kreivi, kansainvälisesti tunnustettu antiikin Kreikan tuntija ja valtiomies, jolla oli merkittävä vaikutus Venäjän koulutuspolitiikkaan keisari Nikolai I:n valtakaudella.

Uvarov toimi vuosina 1806–1810 diplomaattina, 1811–1822 Pietarin koulupiirin johtajana, 1832–1833 Venäjän apulaisopetusministerinä ja 1833–1849 opetusministerinä. Hän esitti vuonna 1833 keisari Nikolai I:lle kuuluisan raportin, jossa hän julisti, että Venäjän koulutuksen pohjana tulisi olla kolme periaatetta: ortodoksinen usko, itsevaltius ja kansallisuus (*narodnost*). Nämä kolme sanaa muodostuivat seuraavina vuosina suosituksi iskulauseeksi, jonka nimeen monet venäläiset tahot vannoivat, sillä ne kiteyttivät tuolloin vallinneen konservatiivisen ideologian. Opetusministerinä Uvarov toteutti monia taantumuksellisia toimenpiteitä, kuten vahvisti valtion oikeutta kontrolloida yliopistojen ja lukioiden opetusohjelmia sekä rajoitti aatelittomien oikeutta koulutukseen. Kaikesta huolimatta Venäjän koulutusjärjestelmä laajeni merkittävästi Uvarovin ministeriaikana, sillä varsinkin teknistä ja ammattikoulutusta lisättiin. Myös korkeakouluopetusta uudistettiin.

Uvarov oli Venäjän tiedeakatemian puheenjohtaja vuodesta 1818 kuolemaansa asti. Hän myötävaikutti muun muassa kuuluisan Pulkovan observatorion perustamiseen. Uvarov sai vuonna 1846 kreivin arvon. Hän jätti ministerinvirkansa vuonna 1849, kun Nikolai I:n politiikka muuttui hänen mielestään liian vanhoilliseksi.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Sergey Semyonovich, Count Uvarov (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 1.11.2014.
2. ↑  Jangfeldt, Bengt: *Venäjä. Aatteet ja ideat Pietari Suuresta Putiniin*, s. 61. Siltala, 2022. ISBN 978-952-388-137-2.
3. 1 2  *Nordisk familjebok* (1921), s. 192 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 1.11.2014.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Latvia
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Noël Marie Joseph Édouard de Curières de Castelnau** (24. joulukuuta 1851 Saint-Affrique – 19. maaliskuuta 1944 Montastruc-la-Conseillère) oli ranskalainen kenraali, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.

Castelnau osallistui nuorena jalkaväen upseerina Saksan–Ranskan sotaan. Hänet ylennettiin 1876 kapteeniksi, 1889 majuriksi, 1896 everstiluutnantiksi, 1900 everstiksi ja rykmentin komentajaksi, 1906 prikaatinkenraaliksi ja prikaatin komentajaksi sekä 1909 divisioonankenraaliksi ja divisioonan komentajaksi. Castelnau toimi ylipäällikkö Joseph Joffren esikuntapäällikkönä vuosina 1911–1914 sekä 1915–1916. Hän auttoi kehittämään Ranskan hyökkäyssuunnitelmaa, joka tunnettiin nimellä suunnitelma XVII. Suunnitelman mukaan Ranskan tuli sodan aikana vallata Saksalta edellisessä sodassa menetetty Elsass-Lothringen ja käyttää sitä hyökkäystienä Saksaan. Maailmansodan sytyttyä Castelnau nimitettiin Ranskan toisen armeijan komentajaksi tehtävänään vallata Lothringen, mutta hän kärsi tappion 20.–22. elokuuta 1914 käydyssä Lothringenin taistelussa. Peräännyttyään hän onnistui kuitenkin puolustamaan asemiaan Nancyssa. Castelnau siirrettiin seuraavaksi komentamaan uutta toista armeijaa Pohjois-Ranskaan. Hän kannatti edelleen hyökkäävää taktiikkaa Albertin taistelussa syyskuussa 1914.

Castelnau nimitettiin kesäkuussa 1915 Ranskan keskisen armeijaryhmän komentajaksi ja hän johti syyskuussa tehtyä hyökkäysyritystä Champagnessa. Saman vuoden joulukuussa hän palasi esikuntapäälliköksi. Verdunin taistelun aikana Castelnau oli järjestämässä Verdunin puolustusta ja suositteli Philippe Pétainia siitä vastaavaksi komentajaksi. Castelnau jäi syrjään sodanjohdosta vuoden 1916 lopussa, kun Joffren tilalle ylipäälliköksi nimitettiin Robert Nivelle. Castelnau johti tammi–maaliskuussa 1917 Venäjällä vieraillutta lähetyskuntaa ja toimi sen jälkeen itäisen armeijaryhmän komentajana. Sodan viime vaiheessa 1918 hän sai johtaa jälleen etenemistä Lothringeniin.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  *Nordisk familjebok*, täydennysosa (1923), s. 45–46 (ruotsiksi) Runeberg.org. Viitattu 9.12.2013.
2. 1 2 3 4  Noel de Castelnau (englanniksi) Firstworldwar.com. Viitattu 9.12.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Édouard de Castelnau** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Israel
* Yhdysvallat
* Puola
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
Ukrainan sankarin kunniamerkkejä (sotilaille jaettava)
**Ukrainan sankari** (ukr. Герой України, *Heroi Ukrajiny*) on ukrainalainen kunniamitali. Kunniamerkki on perustettu 23. elokuuta 1998 presidentti Leonid Kutšman määräyksellä. Sitä jaetaan kahdelle ryhmälle, kummallekin erilainen: siviilimerkki (nimellä **Valtion ritarikunta**) ja sotilasmerkki (nimellä **Kultaisen tähden ritarikunta**).

Historia
--------

Mallia kunniamerkkiin haettiin Neuvostoliitossa jaettavasta Neuvostoliiton sankari -kunniamerkistä. Vastaavanlaisia kunniamerkkejä perustettiin myös muissa Neuvostoliitosta itsenäistyneissä maissa kuten mm. Valko-Venäjällä ja Venäjällä.

Ensimmäistä kertaa kunniamerkkiä jaettiin 26. marraskuuta 1998, jolloin siviilimerkin sai Borys Paton, Ukrainan kansallisen tiedeakatemian johtaja. Ensimmäisen sotilasmerkin sai Oleksandr Antonov 21. elokuuta 1999.

Vuonna 2017 kunniamerkki myönnettiin ensimmäisen kerran ulkomaalaiselle: valkovenäläiselle Mih’ail Žyzneuskille, joka sai surmansa vuoden 2014 Euromaidan-mielenosoituksien yhteydessä. Siviilikunnianmerkki myönnettiin Vjatšeslav Tšornovilille vuonna 2000 hänen Ukrainan itsenäistymisen hyväksi tekemästään työstä.

Jakamisperusteet ja käyttö
--------------------------

Ukrainan sankari -kunniamerkki, ja sen mukana tuleva titteli, on Ukrainan korkein mahdollinen kunnianosoitus, jota myönnetään erityisen sankarillisista teoista. Vuoteen 2023 mennessä sen oli saanut lähes 800 henkilöä. Kunniamerkki voidaan myöntää myös kuoleman jälkeisenä kunnianosoituksena.

Kunniamerkkiä kannetaan puvun ttai uniformun vasemmassa rinnassa ja se sijoitetaan kaikkien muiden ukrainalaisten kunniamerkkien yläpuolella. Ukrainan sankarille myönnetään aina kaksi versiota kunniamerkistä: juhlakäyttöön ja arkisempaan käyttöön. Mikäli henkilö on saanut sekä sotilas- että siviilimerkin, sotilasmerkki sijoitetaan vasemmalle ja siviilimerkki oikealle. Ritarikunnan nauha on mallinnettu Ukrainan lipun mukaan:

* kunniamerkin nauha

Galleria
--------

* SiviilimerkkiSiviilimerkki
* SotilasmerkkiSotilasmerkki

Lähteet
-------

1. ↑  Про встановлення відзнаки Президента України "Герой України"  1998. Верховна Рада України. Viitattu 3.3.2022. (ukrainaksi)
2. 1 2  ODM of Ukraine: Hero of Ukraine *medals.org.uk*.  2024. Viitattu 8.3.2024. (englanniksi)
3. ↑  What is the Hero of Ukraine award? *The US Sun*.  25.2.2022. Viitattu 2.3.2022. (englanniksi)
4. 1 2  The Hero of Ukraine Medal - Ukrainian Medals & Awards - Post-WW2 *identifymedals.com*.  8.3.2022. Viitattu 8.3.2024. (englanniksi)
5. 1 2  Kolomiiets, Daryna: Hero of Ukraine: Controversy Over Who Gets the Nation’s Highest Honor *Kyiv Post*.  23.8.2023. Viitattu 8.3.2024. (englanniksi)
6. ↑  Belarusian Killed On Kyiv's Maidan Honored As Hero Of Ukraine *RadioFreeEurope/RadioLiberty*. Viitattu 2.3.2022. (englanniksi)
7. ↑  Bohdan Harasymiw, Ivan Koshelivets, Roman Senkus: Chornovil, Viacheslav *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  päivitetty 2015.  (englanniksi)
8. ↑  Про звання Герой України *Офіційний вебпортал парламенту України*. Viitattu 8.3.2024. (ukrainaksi)
**Katgutti** (< engl. "catgut"), vanhoissa tietosanakirjoissa myös *katguti*, on lampaiden ja vuohien suolista valmistettu lanka, jolla kirurgiassa on ommeltu haavoja, varsinkin syvemmällä ruumiissa olevia. Katgutin etuna on, että se liukenee vähitellen ruumiin nesteisiin ja siten häviää tehtävänsä tehtyään. Sitä käytetään myös muissa kuin kirurgisissa tarkoituksissa, kuten kielisoittimien kielissä.

Englanninkielisestä nimestään huolimatta katguttia ei ole koskaan valmistettu kissan suolista, vaan nimitys juontuu alkuaan arabian kielen sanasta *cither*, joka tarkoittaa vanhaa kielisoitinta. Samaa juurta on englannin sana *kit*, joka tarkoittaa viulua mutta myös kissanpentua, ja siten on helposti syntynyt etymologinen siirtymä kissaan. Sana voi johtua myös englannin kielen sanasta *cattle* ('karja')

Eläimen suolesta tehtyjen lankojen sijasta kudoksiin liukeneva eli *resorboituva* ommelaine valmistetaan nykyisin yleensä synteettisistä materiaaleista, polymeereistä, jotka kemiallisten reaktioiden avulla liukenevat kudoksiin. Ne myös liukenevat hitaammin kuin eläinperäiset.

Lähteet
-------

1. ↑  Katguti, Pieni tietosanakirja osa II, palsta 383 (Projekt Runeberg)
2. 1 2  Miten suolikielet vaikuttavat äänenlaatuun? How Violins, 1.5.2015, viitattu 14.6.2020
3. ↑  Katguti, Tietosanakirja osa 4, palsta 520, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1912
4. ↑  Eldred J. Holder, THE Story of Catgut Post Graduate Medical Journal September 1949, viitattu 6.6.2020 (PubMed Central Europe PMC) (englanniksi)
5. ↑  Iida Mäkinen & Anniina Nikkilä, Ommelaineet ja niiden käyttö instrumentoivan sairaanhoitajan näkökulmasta s. 10–11, Tampereen ammattikorkeakoulu, viitattu 6.2020

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Katgutti** Wikimedia Commonsissa
**Törkeä varkaus** on varkauden törkeä tekomuoto. Varkauden lievä tekomuoto on näpistys.

Törkeä varkaus Suomen lainsäädännössä
-------------------------------------

Suomen rikoslain 28 luvussa törkeä varkaus ja sen sanktiot määritellään seuraavasti:

*Jos varkaudessa*

1. *anastamisen kohteena on erittäin arvokas omaisuus,*
2. *anastamisella aiheutetaan rikoksen uhrille tämän olot huomioon ottaen erityisen tuntuvaa vahinkoa,*
3. *rikoksentekijä käyttää hyväkseen rikoksen uhrin avutonta tai hädänalaista tilaa,*
4. *rikoksentekijä tai osallinen varustautuu teon toteuttamista varten ampuma-aseella, räjähdysaineella taikka muulla näiden kaltaisella vaarallisella välineellä tai*
5. *rikoksentekijä murtautuu asuttuun asuntoon*

*ja varkaus on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä, rikoksentekijä on tuomittava törkeästä varkaudesta vankeuteen vähintään neljäksi kuukaudeksi ja enintään neljäksi vuodeksi.*

*Yritys on rangaistava.*

Oikeuskäytäntö
--------------

Korkeimman oikeuden ennakkopäätöksessä KKO:2018:47 syytetty oli varastanut kannettavia tietokoneita ja muuta elektroniikkaa noin 6 000 euron arvosta. Varastettua omaisuutta ei pidetty törkeän varkauden tunnusmerkistössä tarkoitetulla tavalla erittäin arvokkaana, ja vastaajan syyksi luettiin törkeän varkauden sijaan varkaus. Myöskään ennakkopäätöksessä KKO:2019:46 korkein oikeus ei pitänyt 9 500 euron arvoista moottoripyörää erittäin arvokkaana omaisuutena, ja näin ollen syytetyn katsottiin syyllistyneen törkeän varkauden asemesta varkauteen. Keski-Suomen käräjäoikeus ja Vaasan hovioikeus olivat aiemmin katsoneet vastaajan syyllistyneen törkeään varkauteen.

Vuoden 2008 tilastojen mukaan yksittäisrikoksena törkeästä varkaudesta tuomittiin 422 henkilöä. Tuomioista 174 oli ehdollisia vankeusrangaistuksia (41 %), 27 yhdyskuntapalvelua (6 %) ja 213 ehdotonta vankeutta (51 %). Ehdollisten vankeusrangaistusten keskipituus oli 8,3 kuukautta ja ehdottomien 12,5 kuukautta.

Vuosina 2009–2012 Suomen käräjäoikeuksissa ratkaistiin vuosittain 294–380 asiaa, joissa pääsyytteenä (törkeimpänä rikoksena) oli törkeä varkaus. Vastaajien määrä oli vuodesta riippuen 750–990, eli keskimäärin lähes 3 henkeä. Pääsyytteen mukainen rikosnimike tuomittiin vuodesta riippuen 261–330 tapauksessa, syyte hylättiin runsaassa 10 prosentissa tapauksista (vuodesta riippuen 31–46 kpl).

Lähteet
-------

1. ↑  Rikoslaki 28 luku 2 § *Finlex*.  Arkistoitu 10.3.2021. Viitattu 24.5.2020.
2. ↑  KKO:2018:47 *Finlex*. Viitattu 24.5.2020.
3. ↑  KKO:2019:46 *Finlex*. Viitattu 24.5.2020.
4. ↑  Tilastokeskuksen Tilastot > Oikeus > Käräjäoikeuksien rikosasioiden ratkaisut 2008
5. ↑  Taulukot tilastossa: Käräjäoikeuksien rikosasioiden ratkaisut. Käräjäoikeuksissa ratkaistut rikosasiat 2009-2013 (Taulukko varkaus, törkeä varkaus ja näpistys -rikoksista vuosilta 2009-2012, muuttujina Alue, KO:n kokoonpano, Vuosi, Rikos ja Tiedot) Tilastokeskus, stat.fi. Viitattu 14.9.2014. [vanhentunut linkki]
**Matti Saurio** (28. toukokuuta 1898 Virolahti – 21. kesäkuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja yrittäjä, joka tunnetaan Solifer-tuotemerkin alullepanijana. Hän perusti vuonna 1935 Matti Saurio Oy:n ja vuonna 1950 Saurion tehdas Oy:n, joka alkoi valmistaa Solifer-merkillä aluksi polkupyörien ajovalaisimia ja dynamoja. Yhtiöstä kehittyi Bensowin omistuksessa mopojen, polkupyörien ja matkailuvaunujen valmistaja ja Oy Lohja Ab:n omistuksessa Pohjoismaiden suurin matkailuvaunuyritys Oy Lohja Caravan Ab, joka nykyisin tunnetaan nimellä SoliferPolar Ab.

Saurio pääsi ylioppilaaksi 1917, kävi kadettikoulun 1919–1920 ja sotakorkeakoulun 1923–1927. Hän eteni sotilasuralla ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1935, samana vuonna jona hän siirtyi siviilitöihin ja perusti oman yrityksensä.

Yrityksessään Saurio oli mukana kehittämässä muun muassa Solifer-dynamoa ja kuulasaranaa, jollainen on yhä Abloy-yhtiön tuotannossa. Saurion tärkeä yhtiökumppani oli myöhemmin Hackmanin toimitusjohtajana toiminut Heinz Ramm-Schmidt.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Kuka kukin on 1954, sivu 773–774.
2. ↑  Kuolleita (maksullinen artikkeli) Helsingin Sanomat 24.6.1971, HS Aikakone. Viitattu 13.3.2018.
3. ↑  Siukosaari, Anssi: *Matkailuajoneuvot 50 vuotta Suomessa, Mukavasti matkalla*, s. 85–94. Alfamer, 2015. ISBN 978-952-472-225-4.
4. 1 2  Karavaanarin tarina, Siukosaaren kirjan *Solifer Suomesta* arvostelu, Talouselämä 11.3.2005. Viitattu 4.10.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Ramm-Schmidt, Heinz: *När Finland reste sig ur krigets aska*, Litorale 2003. ISBN 952-5045-10-2.
* Siukosaari, Anssi: *Solifer Suomesta*. Lohja Caravans ja SoliferPolar 2004.
Birger Carlstedtin *Sommitelma*.
**Sommitelma** on Birger Carlstedtin (1907–1975) vuonna 1953 maalaama öljyväriteos kankaalle, kooltaan 100,5 cm × 81 cm. Maalaus hankittiin Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1995.

*Sommitelma* kuuluu Carlstedtin loppukauden abstraktiin ja konkretistiseen vaiheeseen, joka alkoi teoksesta *Marokkolaisnainen* (1949), jossa konkretismin kaksiulotteinen maailma kohtaa kubismin ja joka on pitkälti samanlainen kuin *Sommitelma*. Jälkimmäinen teos ei kuitenkaan sisällä esineellisyyttä.

Carlstedtilta tunnetaan kaksi abstraktia sommitelmaa jo vuodelta 1932. Hän asui Pariisissa vuosina 1930–1931, ja siellä vaikutti tuolloin esimerkiksi Art Concret -ryhmä. Jo aiemmin Helsingin taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1926–1928 Carlstedt päätyi varsinkin värien ja muotojen jännitteiden pariin. Funktionalismiin ja saksalaisen Bauhausin ideoihin hän tutustui tässä koulussa.

Lähteet
-------

* Huusko, Timo: "Birger Carlstedt: Sommitelma", *Ateneum-opas*, s. 107. Ateneumin julkaisuja, 50. Helsinki: Ateneum, 2007. ISSN 1238-4712. ISBN 978-951-53-2994-3.

Aiheesta muualla
----------------

* Sommitelma.[vanhentunut linkki] Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla.
Lasse Nordlund kesällä 2016
**Lasse Nordlund** (s. 1965 Helsinki) on suomalainen yhteiskunnallinen ajattelija, joka elää Suomen maaseudulla omavaraisesti valmistaen vaatteensa ja työkalunsakin itse sekä kooten ravintonsa pienviljelmältä ja lähiluonnosta.

Nordlund eli nuoruuden Saksassa ja oli kiinnostunut fysiikan opiskelemisesta. Hän alkoi kuitenkin epäillä tavanomaisen elämän kestävyyttä ja mielekkyyttä ja päätti kokeilla elämää omavaraistaloudessa. Nordlund ryhtyi opiskelemaan kirjojen ja omien kokeilujen kautta tavaroiden valmistamista ja ravinnon hankkimista. Lopulta hän pystyi elämään Pohjois-Karjalan Valtimolla useiden vuosien ajan (1992–2004) täysin omavaraisesti. Nykyään hän elää perustamansa perheen kanssa, edelleen lähes omavaraisesti.

Nordlundin mukaan yksi ihminen tarvitsee noin viisi aaria viljelymaata elääkseen ilman lisäruoan ostamista. Tärkein ravintokasvi hänelle on ollut lanttu. Omavaraistaloudessa Nordlund käyttää sieniä 200 kiloa vuodessa ja marjoja noin saman verran. Karjan hän jätti pois, koska eläinten ylläpito (esimerkiksi rehunviljely) osoittautui liian aikaa vieväksi, jotta se olisi ollut mielekästä. Villa ja nahka ovat sen sijaan vaatteita ajatellen Nordlundin mukaan käteviä, koska ne kestävät paljon puuvillaa kauemmin. Nordlund väittää, että on pystynyt elämään vuosikausia ilman suolaa, vaikka aluksi suolan pois jättäminen aiheutti hänelle terveysongelmia. WC-paperin sijaan Nordlund käyttää kuivattua rahkasammalta. 

Nordlundin kokeilun taustalla on hänen käsityksensä, että vain luontaistalouteen perustuva elämä on pitkällä aikavälillä materiaalisesti kestävällä pohjalla.

Syksyllä 2008 Palladium Kirjat julkaisi Nordlundin ja Maria Dorffin kirjoittaman teoksen *Elämämme perusteista: Pohdintoja työstä, rahasta ja energiasta omavaraisen elämänkokemuksen valossa*.

Dorffin ja Nordlundin perustama Omavaraopisto pyrkii tarjoamaan perustaidot omavaraisuuteen. Se toimii yhteistyössä Kainuun Opiston kanssa.

Teos
----

* Nordlund, Lasse & Dorff, Maria: *Elämämme perusteista*. Siuro: Palladium, 2008. ISBN 978-952-9893-48-5. Teoksen verkkoversio. Teoksen verkkoversio, toinen linkki
* Antti Salminen, Touko Hujanen: *Lantun henki (Poesia, 2023)*

Lähteet
-------

1. 1 2  Siltamäki, Tuija & Rissanen, Juha: Lasse Nordlund on elänyt 30 vuotta omavaraisena keskellä metsää ja tehnyt kengätkin itse: "Isoin pala on pysyä henkisesti tasapainossa" *yle.fi*.  24.3.2019. Viitattu 30.7.2022.

Aiheesta muualla
----------------

* Nordlund, Lasse: Elämämme perusteista – yhteiskunnallinen essee. Julkaistu myös Elonkehä-lehdessä.
* Siukonen, Timo: Omavaraistaloudessa elävä perhe pärjää murto-osalla keskivertokulutuksesta.  *Helsingin Sanomat*, 10.12.2008. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 30.6.2009.
* Miettinen, Arto: Valtakulttuuria vastavirtaan.  *Demari.fi*, 22.2.2010. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.9.2010.