recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pikatoimisto Mars** oli Helsingin NMKY:n vuonna 1915 perustama työlaitos, joka tarjosi helsinkiläisille varattomille ja toimettomille pojille työtä asiapoikina ja lähetteinä. Pikatoimisto Marsilla oli myös veistolaitos, jossa valmistettiin leikki-, talous- ja huonekaluja ja oma paikanvälitystoimisto. Asiapoikien töitä hakeneiden poikien kotitausta, koulunkäynti ja entiset ammatit tarkistettiin ja jos poika täytti vaatimukset tyydyttävästi ja oli kansakoulun käynyt hänelle tarjottiin asiapojan paikkaa liikkeessä tai konttorissa. Jos työnhakijan tausta tai esiintyminen vaikuttivat epäilyttäviltä hänelle tarjottiin ensin palkallinen koulutus- ja kasvatusjakso. Toimisto pyrki myös palauttamaan yhteistyössä vanhempien kanssa töihin sellaiset pojat, joita säännöllinen työnteko Pikatoimisto Marsissa ei huvittanut tai joiden käytös ja esiintyminen esti heitä saamasta työtä yksityisiltä. Pikatoimisto Mars huolehti myös palveluksessaan olleiden poikien vaatetuksesta ja ruokkimisesta koska pojat tulivat usein hyvin köyhistä oloista.

Pikatoimisto perustettiin, koska pojat haluttiin saada pois niin sanottujen "katuammattien" (kengänkiillotus, katukaupustelu, sanomalehtien ja muiden painotuotteiden myynti ja jakelu) parista. Helsingin NMKY järjesti aluksi vapaa-ajantoimintaa sanomalehtipojille ja perusti sitten sen lisäksi veistosalin, jossa pojat saattoivat tehdä puutöitä valvonnan alaisina. Monet pojat tarvitsivat kuitenkin ansiotyötä ja tätä varten perustettiin Pikatoimisto Mars.

Pikatoimisto Mars toimi Helsingissä ainakin 1930-luvun lopulle saakka. Vastaava pikatoimisto toimi Helsingin lisäksi myös Viipurissa (per. 1920), Turussa (per. 1918), Jyväskylässä (per. 1928) ja Oulussa. Lahteen perustettiin Pikatoimisto Mars vuonna 1925 mutta sen toiminta päättyi kannattamattomana muutaman vuoden kuluttua.

Lähteet
-------

1. ↑  Kävelyllä 30.9.2007 : Pikatoimisto Mars
2. ↑  Pikatoimisto Mars. Sen toiminta pääkaupungin varattomain poikain hyväksi, Suomen Kuvalehti, 28.12.1918, nro 52, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
3. ↑  Merilla Laitinen : Lasten työssäkäynti Helsingissä 1900-1920, Historian pro gradu-tutkielma, Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta 2021, sivu 44
4. ↑  MLL on tukenut sadan vuoden ajan lahtelaisperheitä – päihdeongelma nousi huoleksi jo 50 vuotta sitten: "Isä juo lapsilisät", Yle Uutiset Lahti 15.10.2021
5. ↑  Viipurin N.M.K.Y. Nuorten toivo, 01.01.1921, nro 1-2, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
6. ↑  Turun nuorten miesten kristillisen yhdistyksen kuukauslehti, 01.04.1938, nro 4-5, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7. ↑  Pikatoimisto Mars, Jyväskylä, Sininen kirja : Suomen talouselämän hakemisto, 01.12.1939, nro II 1939-40, s. 337, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
8. ↑  Pikatoimisto Mars, Oulu, Sininen kirja : Suomen talouselämän hakemisto, 01.12.1939, nro II 1939-40, s. 541, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sotavaunuja ja hevosia, Wu-suvun pyhättö, 100-luku EAA, Kiina.
Frottaasilla tehtyjä kolikon kuvia.
Kalliopiirrosten dokumentointia.
**Frottage** (ransk.) eli **frottaasi** on surrealistien kehittämä piirustustekniikka. Frottaasi tehdään laittamalla paperi epätasaisen ja karhean pinnan tai litteän esineen päälle. Paperia hangataan liidulla tai pehmeällä lyijykynällä niin, että koholla olevat osat saavat väriä. Surrealistit sovelsivat frottaasia myös öljymaalauksissa.

Frottagen kehitti Max Ernst vuonna 1925. Hän käytti paperin alla muun muassa kasvien lehtiä, maalausimpastoja ja säkkikangasta. Surrealistit suosivat muutenkin erilaisia automaattisia ja sattumanvaraisia tekniikkoja, joiden avulla he etsivät tietä alitajuntaan.

Frottaasia vastaavaa tekniikkaa käytetään myös arkeologiassa kalliopiirrosten, riimukivien ja vastaavien dokumentointiin.

Kiveen hakattujen kirjoitusten ja kuvioiden kopiomenetelmä, joka tunnetaan myös nimellä **hierrevedos** tunnettiin Kiinassa jo Han-dynastian aikana. Tämä puupiirrosten edelläkävijä tehdään asettamalla paperi reliefin pintaan ja hierretään paperia värityynyllä.

Lähteet
-------

1. ↑  "frottage", *CD-Facta*. Helsinki: WSOY, 1998. ISBN 951-0-23152-5.
2. 1 2  *Taiteen pikkujättiläinen*, s. 166. 3. painos. Porvoo: WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X.
3. ↑  Pekka Hannula: hierrevedos (taiteilijan verkkosivu) *Taidegrafiikan sanakirja, taidegrafiikkaan liittyviä käsitteitä ja menetelmiä*. Pekka Hannula.  Arkistoitu 16.1.2016. Viitattu 18.1.2016.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Frottaasi** Wikimedia Commonsissa

Yhdistelmätekniikat
 Assemblaasi  Fotomontaasi  Frottage  Kollaasi  Readymade  Bricolage
**Sudoc** (ransk. ***Système universitaire de documentation*** eli vapaasti suomennettuna *"Dokumentoinnin yleisjärjestelmä"*, myös muodossa *SUDOC*) on vuonna 2001 yleisökäyttöön avattu luettelointijärjestelmä, joka luotiin alkujaan Ranskan ylempää koulutusta palvelevien kirjastojen yhteisluettelointia varten.  Järjestelmä saavutti suuren suosion, ja käyttäjien joukkoon on liittynyt noin 3 400 kirjastoa. Sudoc-luettelo sisältää tiedot yli 12 miljoonasta bibliografisesta julkaisusta, kuten kirjoista, opinnäytetöistä, kartoista, äänitteistä, elektronisista teoksista, käsikirjoituksista tai muusta vastaavasta.

Sudocin IdRef-tunniste
----------------------

Kuvaruutukaappaus - esimerkki IdRef/SUDOC-henkilöhausta "Ahtisaari, Martti": *Ahtisaari, Martti (1937-....)*.
Vuonna 2011 avattiin ranskalainen Sudoc-järjestelmään liittyvä toimijoita (kirjoittajia, organisaatioita yms) yksilöivä eli Sudocin nimiaktorisointia edustava **IdRef**-tietokantapalvelu. IdRef-haulla voi etsiä järjestelmään luetteloitujen henkilöiden, organisaatioiden, maantieteellisten paikkojen tai julkaisujen yksilöintitunnisteen. Wikidatassa Sudoc/IdRef-tunnusta vastaa oma muuttuja (ID P269).

Sudoc osallistuu virtuaalisten auktoriteettitunnisteiden eli VIAF-tunnisteiden muodostamiseen.

Esimerkkejä IdRef-nimitunnisteesta
----------------------------------

Sudocin IdRef-nimiautoriteettitunnuste presidentti Martti Ahtisaarelle on 034851992 (kuva). Kirjailija Sofi Oksasen tunnistenumero on puolestaan 142960888.

Esimerkkinä organisaatiotunnisteesta voisi olla Itä-Suomen yliopisto, jonka IdRef/SUDOC-tunniste on 158692438.

Katso myös
----------

* Kongressin kirjaston kontrollinumero (LCNAF-tunniste)
* VIAF-tunniste
* ISNI-tunniste
* GND-tunniste
* Bibsys

Lähteet
-------

1. 1 2  Who Are We abes.fr. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
2. 1 2  Arkistoitu kopioSudoc Catalogue abes.fr.  Arkistoitu 7.4.2016. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
3. ↑  SUDOC Catalogue sudoc.abes.fr. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
4. 1 2  Ahtisaari, Martti (1937-....) (ranskankielisen hakusivun alasvetovalikon kenttään *Nom de personne* kirjoitetaan haettavan henkilön nimi, kuten "Martti Ahtisaari", ja painetaan sinistä Resercher-painiketta) idref.fr. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
5. ↑  VIAF: The Virtual International Authority File viaf.org. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
6. ↑  Oksanen, Sofi (1977-....) (ranskankielisen hakusivun alasvetovalikon kenttään *Nom de personne* kirjoitetaan haettavan henkilön nimi, kuten Sofi Oksanen, ja painetaan sinistä Resercher-painiketta) idref.fr. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)
7. ↑  Itä-Suomen yliopisto (ranskankielisen hakusivun alasvetovalikon kenttään *Nom de collectivitè* kirjoitetaan haettavan organisaation nimi, esimerkiksi *Itä-Suomen yliopisto*, ja painetaan sinistä Resercher-painiketta) idref.fr. Viitattu 22.8.2017. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Haku IdRef/SUDOC-auktoriteettipalvelusta (idref.fr) (ranskaksi)
* ABES / Sudoc (viaf.org)
**Joseph de Villèle** (14. huhtikuuta 1773 Toulouse – 13. maaliskuuta 1854 Toulouse) oli ranskalainen kreivi ja poliitikko. Ultrarojalistinen Villèle toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1821–1828, suuren osan restauraatioajasta.

Villèle palveli alkujaan Ranskan laivastossa, muun muassa Länsi- ja Itä-Intiassa, ja keräsi tänä aikana huomattavan omaisuuden. Hän palasi Ranskaan vuonna 1807 ja kohosi seuraavana vuonna pienen kotipaikkakuntansa pormestariksi. Vuonna 1815 hänestä tuli Toulousen pormestari. Villèle oli kuulunut vuodesta 1813 Les Chevaliers de la Foi ("Uskon ritarit") -nimiseen rojalistiseen salaseuraan ja vuosina 1815–1816 hän oli edustajainkamarin jäsenenä. Hän toimi salkuttomana ministerinä 1820–1821. De Richelieun hallituksen kaaduttua syksyllä 1821 Villèle kohosi ensin valtiovarainministeriksi ja sitten hallituksen tosiasialliseksi johtajaksi. Muodollisesti hänestä tuli pääministeri seuraavana vuonna, jolloin hän sai myös kreivin arvon.

Villèle järjesti opposition tukahduttamiseksi vuonna 1822 tiukan sensuurin ja vuonna 1825 hänen hallituksensa maksoi uuden kuninkaan Kaarle X:n toiveesta suuret korvaukset vallankumouksen aikana maaomaisuutensa menettäneille emigranteille. Korvaukset rahoitettiin laskemalla valtion velkakirjoille maksettavaa korkoa. Kaikkiaan Villèlen pääministerikausi merkitsi konservatiivisten ja katolisten voimien vahvistumista yhteiskunnassa. Hänen politiikkansa muodostuikin kiistellyksi ja kansakuntaa jakavaksi. Oikeisto menetti enemmistönsä edustajainkamarinvaaleissa vuonna 1827 ja Villèle erosi pääministerin tehtävistä seuraavan vuoden tammikuussa. Kaarle X nimitti hänen tilalleen maltillisemman Jean-Baptiste Martignacin. Villèle ei tämän jälkeen enää osallistunut politiikkaan.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Joseph, count de Villèle (englanniksi) *Encyclopædia Britannica Online Academic Edition*. Viitattu 6.4.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Joseph de Villèle** Wikimedia Commonsissa

* Joseph de Villèle (ranskaksi) Assemblée Nationale

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Belgia
* Yhdysvallat
* Australia
* Kreikka
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Sycomore
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Medieval Times Dinner & Tournament** (suom. *Keskiaikainen ruokailu ja turnajaiset*) on yritysketju, joka omistaa linnamaisissa rakennuksissa sijaitsevia ruokailuteattereita, jotka lavaesittävät ritarillisia turnajaisia keskiaikaistyyliin. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Irvingissa, Texasissa.

Alkuperäinen Medieval Times avattiin Majorcassa, Espanjassa vuonna 1973, jonka menestyksen johdosta ensimmäinen englantilainen Medieval Times avattiin vuoden 2001 joulukuussa Kissimmeessa, Floridassa. Sen jälkeen Pohjois-Amerikkaan on rakennettu kahdeksan uutta Medieval Timesia. Esityksissä käytetään andalusialaisia hevosia, jotka kasvatetaan ja koulutetaan yhtiön omistamalla Chapel Creekin tilalla Texasin Sangerissa. Kissimmeen Medieval Timesin avaaminen aloitti suuren ruokailuteatterien kasvun Orlandon alueella yli 12 sijaintivaihtoehdolla. Nykyään Orlandossa on vain kolme suurta ruokailuteatteria Dolly Partonin Dixie Stampeden sulkemisen jälkeen tammikuussa 2008. Medieval Timesin vahvin kilpailija Orlandossa on merirosvotyylinen musiikkiesitys *Pirate's Dinner Adventure* ja toinen hevosurheiluesitys *Arabian Nights*.

Kaliforniassa sijaitseva Medieval Times on toiminut myös elokuvan Sähköputkimies kuvauspaikkana.

Esitys
------

Esitys koostuu ruokailusta ja itse esityksestä, johon sisältyy muun muassa hevostemppuja ja turnajaisia. Vieraat saapuvat linnaan puolitoista tuntia ennen esityksen alkua. He saavat pöytäkortteja, jotka ohjaavat heidät oikeille istumapaikoille. Sen jälkeen he saavat kruunun (jokaisella istumaosastolla on oma kruununsa) ja he voivat ottaa kuvan itsestään kuninkaan, prinsessan tai lähetin kanssa. Jokaisella vieraalla on oma värinsä, joka vastaa heidän istumapaikkaansa, kruunuaan, ja ritaria jota he kannustavat turnajaisissa. Heillä on myös mahdollisuus käydä kaupoissa ja kuninkaan olutpanimossa. Joissain linnoissa, kuten Floridassa, on myös keskiaikainen kylä.

Värit
-----

Jokainen vieras saa yhden kuudesta väristä tullessaan linnaan. Värit ovat:

* Punainen
* Musta-valkoinen
* Keltainen
* Sininen
* Puna-keltainen
* Vihreä

Aiheesta muualla
----------------

* Medieval Timesin kotisivut
*Tämä artikkeli kertoo Britannian kuninkaallisen laivaston Arrogant-luokan linjalaivasta. Muita samannimisiä aluksia on täsmennyssivulla.*

**HMS Illustrious** oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1789 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Arrogant-luokka (linjalaiva)*
Alus tilattiin 31. joulukuuta 1781 Henry Adamsilta Bucklers Hardista, missä köli laskettiin syyskuussa 1784. Se laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1789 ja valmistui 18. kesäkuuta 1790 Portsmouthissa.

Palvelus
--------

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1790 Espanjan varustamiseksi päällikkönään Alexander Edgar. Se palasi palvelukseen maaliskuussa 1791 Venäjän keisarikunnan varustamiseksi päällikkönään Charles Pole. Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa.

Alus varustettiin maaliskuussa 1793 Plymouthissa ja palautettiin palvelukseen tammikuussa päällikkönään Thomas Frederick. Alus lähti 22. huhtikuuta Välimerelle, jossa se osallistui 13. maaliskuuta 1895 Genovan taisteluun. Aluksella sai taistelussa surmansa 20 ja haavoittui 70 miestä. Ollessaan edelleen liikuntakyvytön alus ajautui 18. maaliskuuta aallokon painamana karille lähellä Livornoa. Alus hylättiin ja sytytettiin palamaan 28. maaliskuuta.

Lähteet
-------

* Winfield, Rif: *British Warships in the Age of Sail 1714-1792 - Design, Construction and Fates*. Minnesota: Seaforth Publishing, 2007. ISBN 978-1-84415-700-6. (englanniksi)

### Viitteet

1. 1 2 3  Winfield, Rif s. 79

*Arrogant*-luokan linjalaivat

|  |  |
| --- | --- |
| 1758 tilatut | *HMS Cornwall* - *HMS Arrogant* |
| Edgar-luokka | *HMS Edgar* - *HMS Goliath* - *HMS Vanguard* - *HMS Excellent* - *HMS Saturn* - *HMS Elephant* - *HMS Illustrious* - *HMS Bellerophon* - *HMS Zealous* - *HMS Audacious* |

|  |
| --- |
| Edeltäjät: Bellona-luokka – Seuraaja: Albion-luokka |
**Terho Kalliokoski** (s. 1961) on Rautakesko Oy:n toimitusjohtaja ja Kesko Oyj -konsernin johtoryhmän jäsen. Kalliokoski on myös ollut Anttila Oy:n hallituksen jäsen. Aiemmin hän toimi Ruokakesko Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan Kalliokoski on kauppatieteiden maisteri.

Ura
---

Kalliokoski siirtyi Keskon palvelukseen heti valmistuttuaan Vaasan kauppakorkeakoulusta. Hän aloitti Keskon kauppapaikka- ja kiinteistöosastolla hankesuunnittelijana. Kalliokoski nimitettiin Pohjois-Suomen Keskon talousjohtajaksi vuonna 1991. 1990-luvulla hän toimi kenttäpäällikkönä ja myyntijohtajana Oulussa, kunnes 1999 nimitettiin Pohjois-Suomen aluejohtajaksi. Vuonna 2002 hän siirtyi Kiinteistökeskon johtajaksi. Hänet valittiin Keskon vuoden esimieheksi 2004. Ruokakeskon toimitusjohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2005.

Toimitusjohtajan tehtävässään Kalliokoski on ilmoittanut tavoitteekseen saada K-elintarvikekauppojen tuotevalikoimaan myös apteekkituotteet. Tavoitteen toteutumiseksi Kalliokoski vaatii muutoksia lääkkeiden jakelua koskeviin säännöksiin. K-ketjun toimintaperiaatteina Kalliokoski on lisäksi pyrkinyt korostamaan kattavia aukioloaikoja ja hyvää asiakaspalvelua.

Muu toiminta
------------

Kalliokoski on valittu Päivittäistavarakauppa ry:n hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän on myös jäsenenä Mainostajien liiton hallituksessa ja Suomalaisen työn liiton valtuustossa.

Kalliokoski osallistuu myös Kristillisen liikemiesverkoston toimintaan. Hänet tunnetaan lisäksi vanhoillislestadiolaisena maallikkosaarnaajana.

Perhe
-----

Oulusta kotoisin oleva Kalliokoski asuu nykyisin perheineen Kirkkonummella. Perheeseen kuuluu vaimon Leena Kalliokosken lisäksi yksitoista lasta.

Lähteet
-------

* CBMC Kristillinen liikemiesverkosto: "Johtajan sydän - johtajan arvot ja arvojen johtajat". - Puhe 9.3.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
* Hammarsten, H. 2005. "Tehkää tilaa miehille kotona", Talouselämä 31.3.2005.[vanhentunut linkki]
* Kauppinen, M. 2005. "Pomo ilman pomoilua", Oluen Ystävät - Oy Sinebrykoff AB:n asiakaslehti nro 2/2005. Web Archive.
* Kesko Oyj, Konsernin nettisivut, johtoryhmän jäsenet (Arkistoitu – Internet Archive)
* "Kaikki K-ruokakaupat panostavat terveellisiin ruokaratkaisuihin", Kauppalehti on-line 20.9.2007[vanhentunut linkki]
* Lilius, A-L. 2005. "Ostakaa lisää K-ruokaa", Talouselämä 9.5.2005[vanhentunut linkki]
* Rytsy, A. 2006. "Ruokakeskon toimitusjohtaja Terho Kalliokoski: Coaching tarjoaa oivaltamisen mahdollisuuksia", Psycon views -asiakaslahti 1/2006. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Ylönen, S. 2007. "Ruokakaupasta viiniä ja buranaa", Kaleva 20.8.2007[vanhentunut linkki]

### Viitteet

1. ↑
2. 1 2  Lilius 2005, Talouselämä
3. ↑  Kauppinen 2005
4. ↑  CBMC puhe 9.3.2006
5. ↑  Jukka Vehmanen: Hengen ravintoa tarjottimella *Turun Sanomat*.  20.12.2008. Viitattu 22.2.2009. [vanhentunut linkki]
6. ↑  Hammarsten 2005, Talouselämä
**Erkki Tapani Koivisto** (27. marraskuuta 1919 Vahto – 23. kesäkuuta 1999) oli suomalainen eversti, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana.

Koiviston vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Koivisto ja Saima Sipilä. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli Helena Lukin.

Koivisto tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1940 ja suoritti Kadettikoulun 25. kurssin 1941 ja 1945. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1952 ja Maanpuolustuskurssin 1968. Jatkosodassa Koivisto toimi komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 52:ssa Rukajärvellä, haavoittuen Pismajoella 1941. Sodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä ja adjutanttina JR 3:ssa 1944–1949, adjutanttina Maasotakoulussa (Kadettikoulussa) 1949–1950, toimistoupseerina Uudenmaan sotilasläänin esikunnassa 1953 ja Pääesikunnassa 1954–1956 sekä toimistopäällikkönä Pohjanmaan sotilasläänin esikunnassa 1956–1961. 1. Divisioonan esikunnassa Koivisto työskenteli 1961–1965, Lapin jääkäripataljoonan komentaja hän oli 1965–1967 ja toimistopäällikkö 1967–1968 sekä Pohjois-Suomen sotilaslääniin esikuntapäällikkö 1968–1971. Kainuun prikaatia Koivisto komensi Olavi Lehden jälkeen vuodesta 1971 vuoteen 1976, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.

Koivisto ylennettiin vänrikiksi 1940, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1944, majuriksi 1956, everstiluutnantiksi 1962 ja everstiksi 1968.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  *Kadettiupseerit 1920–2000*, s. 292. Koivisto, Erkki Tapani. Helsinki: Kadettikunta ry. Upseeriliitto ry. 2000. ISBN 951-98334-3-9.
**Erkki Jaakko Kiskola** (5. toukokuuta 1932 Kurikka – 24. joulukuuta 2001 Ilmajoki) oli Ilmajoen pitkäaikainen kunnanjohtaja.

Kiskola syntyi Kurikkaan Juho Kiskolan perheen kuopukseksi. Koulunkäyntinsä hän aloitti Kurikan yhteiskoulussa, jonka jälkeen opinnot jatkuivat Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Helsingistä Kiskola valmistui vuonna 1954. Hänen aikanaan kunnallistutkintoon sisältyi monia kuntaharjoittelujaksoja ja niistä osan Kiskola suoritti Kurikan ja Ilmajoen kunnissa. 10. elokuuta 1954 eli pian hänen valmistumisensa jälkeen Kiskola pääsi Ilmajoen kunnansihteeriksi.

Vuonna 1962 Kiskola valittiin Ilmajoen kunnanjohtajaksi. Hän oli virassa aina vuoteen 1992 saakka ja oli uransa alussa pitkään Suomen nuorin kunnanjohtaja. Kiskolan kunnanjohtajakaudella Ilmajoella kansakoululaitos muuttui peruskouluksi, ammatillinen koulutus uudistui, terveys- ja sosiaalipalvelut kehittyivät huomattavasti, kunnan alueelle saatiin vesihuolto, vapaa-aika- ja kulttuuritoimintoja monipuolistettiin sekä toteutettiin yleiskaavauudistus. Esimerkiksi Ilmajoelle saatiin vanhainkoti, uimahalli, terveyskeskus sekä alettiin järjestää musiikkijuhlia. Kiskola oli ilmajokelaisten keskuudessa arvostettu ja pidetty johtaja. Vuonna 1990 Kiskolalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.

Erkki Kiskola osallistui muun muassa Ilmajoen reserviupseerien ja rotarien toimintaan. Hän harrasti myös kuorolaulua. Kiskolan sotilasarvo oli kapteeni.

Lähteet
-------

1. ↑  Sirpa Saari, Juhani Salovaara: *Kiskolasta kotoosin*, s. 176. Kiskolan suvun sukuneuvosto, 2003. ISBN 952-91-6673-7.
2. 1 2 3  Sirpa Saari, Juhani Salovaara: *Kiskolasta kotoosin*, s. 11. Kiskolan suvun sukuneuvosto, 2003. ISBN 952-91-6673-7.
3. ↑  Sirpa Saari, Juhani Salovaara: *Kiskolasta kotoosin*, s. 12. Kiskolan suvun sukuneuvosto, 2003. ISBN 952-91-6673-7.
**L’Esprit nouveau** oli ranskalainen aikakauslehti, joka ilmestyi 1920–1925. Sen perustivat arkkitehti Le Corbusier, taidemaalari Amédée Ozenfant ja runoilija Paul Dermée, ja siitä ilmestyi yhteensä 28 osaa.

Le Corbusier oli pitänyt Ozenfantin kanssa vuonna 1918 yhteisnäyttelyn Pariisissa ja julkaisseet *Après le cubisme* -nimisen manifestin. Kaksi vuotta myöhemmin he perustivat L’Esprit nouveau -lehden, jonka alaotsikko oli *Revue internationale d’esthétique* ("Estetiikan kansainvälinen lehti"). Runoilija Paul Dermée toimi myös kuuden numeron ajan lehden toimittajana. Lehden nimi oli lainattu Guillaume Apollinairen runosta. Alaotsikko vaihdettiin pian muotoon *Revue internationale illustrée de l'activité contemporaine*, ja Dermée ajettiin lopulta ulos dadaististen taipumustensa takia.

Le Corbusier ja Ozenfant kirjoittivat pääosan artikkeleista, ja ensimmäisessä numerosta lähtien he alkoivat käyttää pseudonyymejä. Tuolloin vielä oikealla nimellään Charles-Édouard Jeanneret tunnettu Le Corbusier muokkasi pseudonyyminsä isoisästään Le Corbezier’stä. Ozenfant puolestaan käytti äitinsä tyttönimeä Saugnier.

L’Esprit nouveaun jokaisessa numerossa oli taidekritiikkiä ja artikkeleita kirjallisuudesta, musiikin estetiikasta, arkkitehtuurista ja joskus politiikasta ja tieteestä sekä raportteja muista lehdistä ja kirjoista. Ainoa poikkeus oli lehden numero 26, joka oli omistettu Apollinairelle.

Lähteet
-------

* Cohen, Jean-Louis: *Le Corbusier 1887-1965*. Köln: Taschen, 2006. ISBN 978-3-8228-3535-7.
* Colquhoun, Alan: *Modern Architecture*. Oxford: Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-284226-9. Google-kirjat (viitattu 21.6.2013). (englanniksi)
* Frampton, Kenneth: *Le Corbusier*. London: Thames and Hudson, 2001. ISBN 0-500-20341-5.

### Viitteet

1. 1 2  Frampton, s. 25, 27.
2. ↑  Cohen, s. 9.
3. ↑  Colquhoun, s. 138.
4. ↑  Esprit Nouveau Encyclopædia Universalis France. Viitattu 21.6.2013. (ranskaksi)
**Buschke–Ollendorffin oireyhtymä** on autosomissa vallitsevasti perinnöllinen sairaus, joka aiheuttaa tiivisluupesäkkeiden ilmaantumista luustoon ja sidekudosluomien ilmaantumista ihoon. Sairautta aiheuttaa heterotsygoottinen mutaatio LEMD3-geenissä kromosomissa 12. Periytymistapa on vallitseva. Mutaation penetranssi on korkea (ei täydellinen) ja ilmentyvyys vaihteleva.

Buschke–Ollendorffin oireyhtymään liittyvät tiivisluupesäkkeet ilmaantuvat yleensä pitkien luiden päiden epifyysialueille. Ihon luomia voi esiintyä laajasti tai paikallisesti. Ne voivat olla ihonvärisiä tai kellertäviä. Tyypillisesti ne ovat enintään kahden senttimetrin suuruisia. Sidekudosluomet voivat olla elastoomia, kollagenoomia tai fibroomia, jotka ovat hieman koholla ja kivuttomia eivätkä aiheuta kutinaa. Nämä ihomuutokset ovat tyypillisiä vartalon alueella ja raajoissa. Luusto- ja ihomuutoksia ei välttämättä esiinny kaikilla potilailla vaan osalla on vain joko luusto- tai ihomuutoksia. Ihon ulkopuolisia piirteitä saattavat olla osteopoikiloosi, kyynelkanavan ahtauma, amblyopia, karsastus, imukudoksen hyvänlaatuinen hyperplasia, diabetes, aorttastenoosi ja kuulovamma. Myös yhteys selkäydinkanavan ahtaumaan on raportoitu. Pienellä osalla on havaittu neurologisia ongelmia. Oireyhtymällä on raportoitu mahdollinen yhteys kehitysviiveisiin ja lyhytkasvuisuuteen. Myös kraniosynostoosia, otoskleroosia, kaihia ja lihaskontraktuuria on esiintynyt oireyhtymän yhteydessä.

Buschke–Ollendorffin oireyhtymän aiheuttamat muutokset voivat olla jo syntymähetkellä havaittavissa tai kehittyä varhain lapsuudessa. Useimmat löydökset kehittyvät murrosikään mennessä. Periaatteessa sairaus voi kuitenkin alkaa oireilla missä tahansa iässä. Diagnoosi voidaan asettaa histologisin menetelmin ja kuvantamisen avulla. Sairaudessa on hyvä ennuste. Invalidisoivat oireet ovat harvinaisia. Ennuste kuitenkin vaihtelee taudin yhteydessä tavattavien piirteiden mukaan. Jos esiintyy aorttastenoosia tai diabetesta, voi ennuste olla huonompi. Tiivisluupesäkkeitä on kuvattu itsessään harmittomiksi, mutta oireyhtymään saattaa liittyä lisääntynyttä kuolleisuutta jos kasvaneen luuntiheyden alueisiin kehittyy osteosarkooma, kondrosarkooma tai jättisolukasvain.

Buschke–Ollendorffin oireyhtymästä arvioidaan kärsivän noin yhden ihmisen 20 000:sta. Esiintyvyys ei näytä vaihtelevan sukupuolen, etnisen taustan tai maantieteellisen alueen mukaan. Hoidossa voidaan käyttää kirurgiaa kosmeettisista syistä ja tarpeen mukaan. Buschke–Ollendorffin oireyhtymä on kuvattu ensimmäisen kerran vuonna 1928.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Buschke-Ollendorffin oireyhtymä (Orphanet) Terveyskirjasto 5.11.2019, viitattu 2.7.2023
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Brian Wu, Buschke–Ollendorff syndrome DermNet NZ 12/2016, viitattu 2.7.2023
3. 1 2 3 4 5 6 7  William C. Schaffenburg, Colby Fernelius, Navin S. Arora, Buschke-Ollendorff syndrome presenting as a painful nodule National Library of Medicine 9.3.2015, viitattu 2.7.2023
4. ↑  Peter Kannu, Buschke‐Ollendorff syndrome: A novel case series and systematic review Researchgate 12/2015, viitattu 2.7.2023
Rhegionin lyömä raha, n. 478–476 eaa. Kuvituksessa vaununajaja, mahdollisesti Anaksilas, sekä jänis.
**Anaksilas** (m.kreik. Ἀναξίλας, lat. *Anaxilas*) tai **Anaksilaos** (m.kreik. Άναξίλαος, lat. *Anaxilaus*) (k. 476 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Rhegionin kaupunkivaltion tyranni, siihen aikaan kun muun muassa Samoksen ja Joonian pakolaisia saapui suurissa määrin Sisilian Zankleen nykyisen Messinan seudulle vuoden 494 eaa. vaiheilla. Herodotoksen mukaan Anaksilas ajoi heidät pois ja muutti kaupungin mimen Zanklesta Messeneksi. Noin vuonna 480 eaa. Anaksilas sai karthagolaisten avun apelleen, Himerassa valtaa pitäneelle Terillokselle taistelussa Theronia vastaan. Anaksilaan orjana toiminut Mikythos sai tilapäisesti Rhegionin vallan palkkiona lastensa suojelusta, kun Anaksilas itse kuoli vuonna 476 eaa. Anaksilas itse oli Kretineen poika ja peloponnesoslaista syntyperää kuten Mikythoskin.

Anaksilas lienee Richar Bentleyn ja Alexander Dycen mukaan ollut Olympian kisojen voittaja.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Smith, William: "Anaxilaus (3)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. Boston: Little, Brown and Company, 1849–1867. Teoksen verkkoversio.
2. ↑  Herodotos: *Historiateos* 6.22–23; Thukydides: *Peloponnesolaissota* 6.4; vrt. Aristoteles: *Politiikka* 5.10.4.
3. ↑  Herodotos: *Historiateos* 7.165.
4. ↑  Diodoros Sisilialainen: *Historian kirjasto* 11.48, 11.66, 11.76.
5. ↑  Internet Archive: The works of Richard Bentley, s. 204–205 (englanniksi)
Marquess vuonna 2008.
**Marquess** on saksalainen popyhtye, joka perustettiin vuonna 2006 Hannoverissa. Yhtye laulaa kappaleensa pääasiassa espanjaksi. Yhtyeen jäsenet ovat Sascha Pierro (laulaja), Christian Fleps (koskettimet), Dominik Decker (kitara) ja Marco Heggen (koskettimet, basso).

Suomessa Marquessin single *"Vayamos Companeros"* nousi parhaimmillaan singlelistan neljännelle sijalle vuonna 2007.

6. maaliskuuta 2008 yhtye osallistui Saksan Euroviisukarsintoihin kappaleella *"La Histeria"*.

Diskografia
-----------

### Albumit

* *Marquess* (2006)
* *Frenetica* (2007)
* *¡YA!* (2008)
* *Compañía del sol* (2009)
* *¡bienvenido!* (2012)

### Singlet

* "El Temperamento" (2006)
* "Sorry & Goodbye" (promo single 2007)
* "Vayamos Compañeros" (2007)
* "You And Not Tokio" (2007)
* "La Histeria" (2008)
* "La Vida Es Limonada" (2008)
* "Lucia" (2009)
* "Arriba" (2009)
* "Latino América" (2010)
* "Chapoteo" (2011)
* "¡bienvenido!" (2012)

Lähteet
-------

1. ↑  Marquess: Vayamos Companeros Musiikkituottajat ry.
2. ↑  eurovision.de Marquess: Spanische Klänge beim Vorentscheid *ndrtv.de*.  Arkistoitu 9.4.2008. Viitattu 1.7.2010. (saksaksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Marquess**.
* Marquessin kotisivut
* Marquess MySpacessa
**Anaksagoras** (m.kreik. Ἀναξαγόρας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas. Hän oli Argeuksen poika – joissakin lähteissä hänet tosin mainitaan Megapentheen, Argeuksen isän, pojaksi – ja Alektorin isä.

Anaksagoraan hallintokauden aikana Dionysos iski Argoksen naisia hulluudenpuuskilla, ja Melampus tuotiin paikalle parantamaan heitä. Tämä vaati palkkioksi kolmannesta valtakunnasta, josta kuningas kieltäytyi. Naiset muuttuivat kuitenkin yhä hurjemmiksi, jolloin kuninkaan oli pakko kääntyä uudelleen Melampuksen puoleen, mutta tällä kertaa hän pyysi palkkioksi kolmannesta valtakunnasta itselleen, ja toista kolmannesta veljelleen Biaalle. Lopulta Anaksagoraan sukukunta kesti näistä kolmesta pisimpään, ja valtakunnan hallinta siirtyi ensin hänen pojalleen Alektorille, sitten tämän pojalle Ifiille, sitten Kapaneuksen, tämän veljen, pojalle Sthenelokselle ja lopulta tämän pojalle Kylarabeelle, joka oli suvun viimeinen edustaja ja jonka alaisuudessa jaettu valtakunta jälleen yhdistyi.

Lähteet
-------

1. ↑  Pausanias, *Kreikan kuvaus* 2.18.4–5 (engl. käännös).



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä:**Argeus** | **Argoksen kuningas(yhdessä Melampuksen ja Biaksen kanssa)**1200-luku eaa.Kuvitteellinen kronologia | Seuraaja:**Alektor(anaksagoridit)** |
***Proceratosaurus*** oli pieni varhainen tyrannosauri joka eli Euroopassa jurakaudella 165 miljoonaa vuotta sitten. 
Ainoa löydetty fossiili on sen hyvin säilynyt kallo, joka löydettiin Britteinsaarilta vuonna 1910. Sitä pidettiin aluksi *Megalosauruksen* lajina. Ranskasta vuonna 1923 löydettyä fossiilia on joskus pidetty *Proceratosauruksen* lajina, mutta se luokitellaan nykyään omaan sukuunsa (*Piveteausaurus*).

*Proceratosauruksen* uskotaan olleen yksi ensimmäisistä tyrannosaureista, ja läheistä sukua *Guanlongille*. *Proceratosauruksen* kallossa näkyy heltta kuonon päällä, mutta koska kallon yläosa puuttuu, ei tiedetä oliko se oikeasti osa paljon isompaa helttaa, kuten *Guanlongilla*.

*Proceratosaurus* oli pieni, noin 2 metriä pitkä. Se eli avoimissa metsissä joissa se saalisti pieniä eläimiä.

Arvioitu koko

Lähteet
-------

* Morgan, Ben; Bingham, Caroline: *Dinosaurukset : suuri dinosauruskirja*, s. 50. Suomentanut Niemi, Marko. Helsinki: Readme.fi, 2011. ISBN 978-952-220-416-5.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q132619
* EoL: 4434305
* Fossilworks: 38602
* GBIF: 4822662

 |

 |
**Giovanni Gronchi** ['gronki] (10. syyskuuta 1887 – 17. lokakuuta 1978) oli italialainen poliitikko. Hän oli Italian kolmas presidentti vuosina 1955–1962. Gronchi edusti kristillisdemokraattista puoluetta, ja toimi ennen presidentiksi valintaansa edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1948–1955. Sitä ennen hän oli teollisuus- ja kauppaministerinä muun muassa De Gasperin ensimmäisessä hallituksessa. Presidenttikautensa jälkeen hän oli senaatin elinikäinen jäsen.

Gronchin poliittinen ura alkoi katolisessa ammattiyhdistysliikkeessä. Hän nousi katolisen puolueen kansanedustajaksi ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Vuosina 1922–1923 hän toimi kauppa- ja teollisuusministeriön alivaltiosihteerinä, mutta joutui luopumaan tehtävästä Mussolinin noustua valtaan. Vuonna 1942 hän ryhtyi yhteistyöhön vastarintaliikkeen kanssa ja palasi politiikkaan heti fasistien kukistuttua.

Lähteet
-------

* I presidenti della repubblica: Giovanni Gronchi/biografia Roma, Italia:  Presidenza della Repubblica. Viitattu 13.2.2011. (italiaksi)

### Viitteet

1. 1 2  Huovinen, Pentti ja Siikala, Kalervo (toim.): *Maailmanpolitiikan kasvot*, s. 68. Helsinki: Weilin & Göös, 1963.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: it:Giovanni Gronchi 

Italian presidentin lippuItalian presidentit
De Nicola • Einaudi • Gronchi • Segni • Merzagora\* • Saragat • Leone • Fanfani\* • Pertini • Cossiga • Spadolini\* • Scalfaro • Mancino\* • Ciampi • Napolitano • Grasso\* • Mattarella  
\* *väliaikainen*



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Italian People
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* NARA
* IdRef

 |

 |
Syväri-järvi kuvattuna Nilsiän Tahkovuoren huipulta.
Ansel Adams, Snake River kuvattuna Grand Tetonin kansallispuistossa 1942.
Kaupunkimaisema Shinjukusta, Tokiosta.
**Maisemavalokuvauksen** kohteena voivat olla luonnonmaisemat, kaupunkimaisemat sekä maaseutumaisemat. Suomessa teollisuusmaisemat tai makromaisemat luokitellaan harvoin kuuluviksi maisemavalokuvauksen aiheiksi. Suomalaisessa valokuvauskulttuurissa yleisintä maisemavalokuvausta on luonnonmaisemien kuvaus. Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n järjestämässä Vuoden Luontokuva -kilpailussa "Maisemat" on suosittu sarja.

1800–1900-lukujen vaihteessa maisemavalokuvauksella oli Suomessa suuri merkitys kansallisuusaatteen kuvittajana ja vahvistajana. Tuon ajan tunnettuja kuvaajia olivat I. K. Inha ja Daniel Nyblin. Kansallismaisemaksi Suomessa alettiin kutsua maisemamaalareiden ja -valokuvaajien tallentamia maisemia, joissa tiivistyivät suomalaisuuden tunnuskuvat.

Yhdysvaltalainen maisemakuvaaja Ansel Adams on tullut tunnetuksi kansainvälisesti erityisesti Yosemiten kansallispuistosta otetuista maisemakuvistaan.

Maisemakuvan erityismuoto on panoraamakuva.

Katso myös
----------

* Ilmavalokuvaus
* Luontokuvaus
* Matti A. Pitkänen, tunnettu suomalaisen maiseman kuvaaja
**Punaotsalurikki** (*Charmosyna rubronotata*) on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.

Koko ja ulkonäkö
----------------

Punaotsalurikin pituus on noin 17 cm ja paino 30–35 g. Koiraan höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Otsa, pyrstön ja siiven alapeitinhöyhenet sekä rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän vihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on ruskea.

Esiintyminen
------------

Punaotsalurikki elää Papua-Uusi-Guinean länsipäässä sekä Salawatin ja Biakin saarilla. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 100 000 yksilöä. Laji on lemmikkinä melko harvinainen.

Elinympäristö
-------------

Punaotsalurikit esiintyvät alavien maiden metsissä alle 850 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pieninä noin kymmenen yksilön parvina, usein muiden lurikkien tai mesikoiden seurassa.

Lisääntyminen
-------------

Pesinnästä tunnetaan havaintoja vankeudessa elävistä linnuista. Pesä on puunkolossa. Munia on yleensä kaksi, kooltaan 17 × 13,5 mm. Haudonta kestää noin 23 päivää ja pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa.

Ravinto
-------

Punaotsalurikit syövät siitepölyä, kukkia, mettä ja hedelmiä.

Lähteet
-------

* Forshaw, Joseph M. & Cooper, William T. 1977: Parrots of the World. – T.F.H. Publications, Inc. New Jersey. ISBN 0-87666-959-3
* World Parrot Trust

### Viitteet

1. ↑  BirdLife International: *Charmosyna rubronotata* *IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2*.  2012. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 25.4.2014. (englanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q1264169
* Wikispecies: Charmosyna rubronotata
* BirdLife: 22684683
* CoL: 69PPZ
* BOW: reflor2
* eBird: reflor2
* GBIF: 2479740
* iNaturalist: 18888
* IRMNG: 11409374
* ITIS: 554824
* IUCN: 22684683
* NCBI: 176054
* Species+: 9275
* Xeno-canto: Charmosyna-rubronotata

 |

 |
**Miniä** on Ritva Nuutisen ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1972. Se perustuu D. H. Lawrencen 1913 julkaistuun näytelmään *The Daughter-in-Law*. Tarina kertoo avioliitosta, jonka lukuisat piilevät ongelmakohdat nousevat pintaan akuutin kriisin - aviorikoksen - myötä. Elokuva on mustavalkoinen.

Juoni
-----

Veljekset Joe ja Luther Gascoigne työskentelevät kaivosmiehinä. Luther on naimisissa pikkuvarakkaan Minnien kanssa ja he asuvat omassa taloudessaan. Joe asuu edelleen äitinsä, rouva Gascoignen luona. Rouva Purdy tulee kertomaan rouva Gascoignelle, että hänen tyttärensä Bertha on raskaana Lutherille. Alkukuvaelman jälkeen siirrytään Minnie ja Luther Gascoignen kotiin. Joe tulee kertomaan Lutherille Berthan raskaudesta. Hän ehdottaa, että asia hoidetaan rahalla, eikä Minnielle kerrota. Myös rouva Purdy tulee pian paikalle ja vaatii Lutheria maksamaan Berthalle lapsesta.

Kun Minnie saa tietää Berthan raskaudesta, hän ottaa rahansa ja häipyy Manchesteriin entistä isäntäänsä tapaamaan. Kun hän palaa, anoppi on hänen kotonaan emännöimässä. Joe ja Luther tulevat kotvan kuluttua: alkaa Minnien ja Lutherin avioliiton selvittely; kuka lähtee minnekin ja kuka jättää kenetkin. Närää aiheuttaa myös se, että Minnie on tuhlannut Manchesterissä lähes kaikki varansa. Minnien mielestä Luther roikkuu yhä äitinsä helmoissa, mutta anoppi sanoo, ettei hän suinkaan halua olla tiellä. Joe ja Luther lähtevät ulos. Vaikka anopin ja miniän välit eivät ole läheiset, ne ovat kuitenkin asialliset, joten he kykenevät keskustelemaan. Anoppi hieman suree sitä, että hän joutuu luopumaan Lutherista ja ennen pitkää Joestakin myös henkisesti.

Luther palaa loukkaantuneena Minnien luo, vaimo sitoo hänen päänsä. Luther ja Minnie arvioivat liittonsa sittenkin elinkelpoiseksi ja päättävät jatkaa yhdessä.

Näyttelijät
-----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Asta Backman  | … |  rouva Gascoigne
  |
|  Pertti Melasniemi  | … |  Joe Gascoigne
  |
|  Sylva Rossi  | … |  rouva Purdy
  |
|  Eeva-Maija Haukinen  | … |  Minnie Gascoigne
  |
|  Martti Järvinen  | … |  Luther Gascoigne
  |

Tuotanto
--------

D. H. Lawrencen näytelmän *The Daughter-in-Law* suomensi Annikki Laaksi. Suomenkielisessä versiossa käytetään alkuperäisiä nimiä ja tapahtumat sijoittuvat Englantiin. Ulkokohtauksia ei ole. Englantilaista kapakkaa eli pubia tarkoittava sana äännetään muodossa "pab". Backman, Melasniemi ja Rossi olivat MTV-Teatterin näyttelijöitä, Järvinen oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä.

Julkaisut
---------

*Miniä* on julkaistu DVD:nä MTV Oy:n sarjassa *Suomiviihteen klassikot*. DVD:ssä on ajoittaisia häiriöitä, jotka johtuvat vanhoista alkuperäistallenteista.

Lähteet
-------

1. ↑  Särkelä, Juha (toim.): *Muistoja Pöllölaaksosta*, s. 415. Kouvola: Reuna Oy, 2020. ISBN 978-952-355-037-7.
2. ↑  Miniä-DVD:n takakansi

* *Miniä*-DVD-julkaisu

Aiheesta muualla
----------------

* The Guardian: The Daughter-in-Law – review. (englanniksi)
Michelangelon veistos *Daavid* (1504).
**Veistos** on kolmiulotteinen kuva, joka on joko kaikilta suunnilta katseltava irrallinen veistos tai reliefi.

Veistos voidaan veistää esimerkiksi kivestä tai puusta. Pronssi on ollut tavallinen materiaali. Metallinen veistos voi olla myös taottu, pakotettu, hitsattu tai valettu. Veistos voi olla kipsivalos. Koon suhteen veistos voi olla pienois-, monumentaali- ja kolossaaliveistos. Se voi liittyä rakennukseen tai muuhun paikkaan kiinteästi. Tyyliltään se voi olla esittävä, abstrakti tai siltä väliltä.

Yleisiä veistostyyppejä ovat muistomerkki tai patsas. Veistokset ovat 1900-luvulta lähtien murtautuneet perinteisistä muodoistaan. Nykyisin veistokset ovat tulleet lähelle installaatiotaidetta ja tilataidetta.

Tunnettuja veistoksia
---------------------

* Vapaudenpatsas
* Rodinin Ajattelija
* Samothraken Nike
* Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, Helsinki
* Sibelius-monumentti, Helsinki
* Havis Amanda, Helsinki

Katso myös
----------

* Kuvanveisto

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Taiteen pikkujättiläinen, s. 795. WSOY, 1995. ISBN 951-0-16447-X

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Veistos**.
**Ministro Zenteno** oli Chilen laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.

Valmistus
---------

Marraskuussa 1894 Brasilian hallitus tilasi Armstrong, Mitchell and Companyltä kolme 3 400 tonnin ja 20 solmun panssarikansiristeilijää, joiden telakkanumerot olivat 629, 630 ja 631. Ensimmäisen tilatun aluksen köli laskettiin 6. toukokuuta 1895 Elswickin telakalla, mutta talousvaikeuksien vuoksi Brasilia ei kyennyt toimittamaan ensimmäistä maksuerää. Työt aluksella keskeytettiin ja se myytiin lopulta syyskuussa 1895 Chilelle, joka nimesi sen ensin *Chacabucoksi*. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1896 nimellä *Ministro Zentenona*.

Palvelus
--------

Alus lähti 27. maaliskuuta 1897 Devonportista Chileen. Alus kuului helmikuussa 1899 Argentiinan ja Chilen yhteistoimintaa juhlistaneeseen laivueeseen, kun Britannian välittämä sovintoesitys maiden väliseen rajakiistaan oli hyväksytty.

Alus osallistui 1901 Pan-Amerikan kokoukseen Meksikossa.

Vuonna 1907 alus lähti Valparaisosta koulutuspurjehdukselle vieraillen Punta Arenasissa, Bahiassa, La Guairassa, Bermudalla, Hampton Roadsissa, Annapolisissa, Newportissa, Plymouthissa, Brestissä, El Ferrolissa, Lissabonissa, Argelissa, Maltalla, La Speziassa, Genovassa, Barcelonassa, Cartagenassa, Gibraltarilla, Santa Cruz de Tenerifessa, Rio de Janeirossa, Buenos Airesissa, Puerto Madrynissä, Punta Arenasissa, Puerto Monttissa, Talcahuenossa ennen paluutaan Valparaisoon 8. joulukuuta 1907.

Vuodesta 1923 alkaen alus oli tutkimusaluksena ja se romutettiin 1931.

Lähteet
-------

* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1860–1905*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 2002. ISBN 0-85177-133-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1906–1921*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1985. ISBN 0-85177-245-5. (englanniksi)
* Gardiner, Robert (toim.): *Conway's All the World's Fighting Ships 1922–1946*. Lontoo, Englanti: Conway Maritime Press, 1987. ISBN 0-85177-146-7. (englanniksi)
* Brook, Peter: *Warships for Export Armstrong Warships 1867–1927*. Kent, Englanti: World Ship Society, 1999. ISBN 0-905617-89-4. (englanniksi)

### Viitteet

1. ↑  Brook, Peter s. 83
2. 1 2  Brook, Peter s. 84
**Maiski** (ven. Ма́йский) on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten juurella Terekin rannalla 41 kilometriä Naltšikista koilliseen. Kaupunki on Maiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Mineralnyje Vodyn ja Groznyin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Naltšikiin (Kotljarevskajan asema). Kaupungissa asui 26 755 henkeä (vuonna 2010).

Vuonna 1819 paikalle perustettiin *Prišib*-niminen venäläinen linnake, jonka lähellä sijaitsi kasakkakylä. Vuonna 1875 rakennettiin Vladikavkazin rautatien Kotljarevskajan asema, jonka lähelle syntyi samanniminen taajama. Vuodesta 1920 lähtien taajaman nimenä oli *Prišibski* ja vuonna 1925 se sai nimen *Maiski*. Kaupunki Maiskista tuli vuonna 1965.

Nykyään Maiski on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuuden lisäksi myös kone- ja laiterakennusta sekä teräsbetonirakennetehdas. Kaupungissa on viettänyt lapsuutensa laulaja Dima Bilan.

Lähteet
-------

1. 1 2  Federalnaja služba gosudarstvennoi statistiki (Venäjän federaation tilastovirasto), www.gks.ru: Vserossijskaja perepis naselenija 2010. Tom 1. Tšislennost i razmeštšenije naselenija. (Koko Venäjän kattava väestönlaskenta 2010. Osa 1. Väestön lukumäärä ja jakauma. Taulukko 11 (MS Excel-taulukko))  2012. Moskova:  ИИЦ «Статистика России».  Arkistoitu 15.3.2013. Viitattu 17.2.2014. (venäjäksi)

### Muuta lähteet

* *Goroda Rossii: entsiklopedija*, s. 250–251. Moskva: Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994. ISBN 5-85270-026-6.

Aiheesta muualla
----------------

* Maiskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)

Kabardi-Balkarian vaakuna**Kabardi-Balkarian kaupungit**
Kabardi-Balkarian lippuKabardi-Balkarian lippu
**Pääkaupunki: Naltšik**  

Baksan | Maiski | Nartkala | Prohladnyi | Terek | Tšegem | Tyrnyauz
*Tämä artikkeli käsittelee Johnny Mandelin ja Paul Francis Websterin vuoden 1965 laulua. Astrud Gilberton vuoden 1965 albumia käsittelevästä artikkelista katso The Shadow of Your Smile.*
**The Shadow of Your Smile** (suom. *Mä muistan hymyn vain*) on Johnny Mandelin säveltämä ja Paul Francis Websterin sanoittama laulu vuoden 1965 elokuvasta *Kuuma ranta*. Elokuvassa kappaleen esitti jazz-trumpetisti Jack Sheldon. Laulaja Tony Bennett nauhoitti oman versionsa joitakin viikkoja *Kuuma ranta* -elokuvan ensi-illan jälkeen. Kappale palkittiin parhaan laulun Oscarilla, parhaan kappaleen Golden Globella ja vuoden kappaleen Grammylla. Melodia toistuu elokuvan musiikkiraidalla useita kertoja ja se tunnetaan myös nimellä "Love Theme from The Sandpiper".

1960-luvulla "The Shadow of Your Smilesta" tuli suosittu jazzstandardi. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Wes Montgomery, Astrud Gilberto, Oscar Peterson, Bill Evans, Sarah Vaughan ja Ella Fitzgerald. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet Danny, Ericus-kuoro ja Merja Raski. Suomenkielisen sanoituksen teki Kari Tuomisaari.

Lähteet
-------

1. ↑  Gioia, Ted: *The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire*, s. 363. Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-993739-4. (englanniksi)
2. ↑  Paul Francis Webster – Awards *Songwriters Hall of Fame*. Viitattu 1.10.2013. (englanniksi)
3. ↑  Grammy Awards 1966 *Awards & Shows*. Viitattu 1.10.2013. (englanniksi)
4. 1 2  Burlingame, Sandra: The Shadow of Your Smile *JazzStandards.com*. Viitattu 11.11.2013. (englanniksi)
5. ↑  Hakutulos kappaleelle Mä muistan sun hymyn vain *Suomen Äänitearkisto ry*.  Arkistoitu 11.11.2013. Viitattu 11.11.2013.
**Dionysoksen temppeli** oli antiikin aikainen Dionysokselle omistettu kreikkalainen temppeli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.

Dionysoksen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella. Temppeli sijaitsi Knidoksen satamia erottaneen kannaksen pohjoispuolella. Temppelirakennus edusti joonialaista tyyliä ja oli muodoltaan todennäköisesti peripteraalitemppeli. Rakennusmateriaalina oli marmori. Rakennus on tunnistettu kaivauksissa Dionysoksen vaiheita esittäneiden friisien osien perusteella.

Temppelin paikalla ovat nykyisin varhaisella bysanttilaisella kaudella rakennetun, temppelin kiviä uudelleenkäyttäneen kirkon (niin kutsuttu Kirkko C) rauniot. Se rakennettiin viimeistään 400-luvulla. Kirkko oli kolmilaivainen ja sen länsipäässä oli nartheks ja itäpäässä apsis.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Dionysos Temple and Church C (Arkeologisen kohteen opastaulu) *Flickr*. Viitattu 1.11.2021.
2. 1 2  Stillwell, Richard & MacDonald, William L. & McAllister, Marian Holland (toim.): "KNIDOS (Cnidus) Caria, Turkey", *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton, N. J.: Princeton University Press, 1976. Teoksen verkkoversio.