recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Väinö Ilmari Koivula**, vuoteen 1905 **Björklund**, (12. kesäkuuta 1896 Iisalmi – 18. syyskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja, -johtaja ja -virkamies.

Koivulan vanhemmat olivat kultaseppä ja raatimies Reetrikki Olivier Koivula, aiemmin Björklund, ja Maria Aleksandra Henriksson. Jääkäriksi 1915 Saksaan lähteä halunneen Koivulan opinnot jäivät joksikin aikaa kesken ja hän työskenteli vuoteen 1919 asti apteekkiapulaisena Kuopiossa, Pyhäjärvellä ja Jaakkimassa. Urheilusta hän innostui 1917 Pyhäjärvellä. Kurkijoella maatalousoppilaitoksen kesken jättänyt Koivula muutti 1921 Helsinkiin, jossa hän menestyi pikajuoksijana TUL:laisessa Helsingin Jyry -seurassa. *Työväen Urheilulehti* palkkasi hänet vuonna 1921 vastaavaksi päätoimittajaksi, joka toimitti lehteä avustajineen ja tuotti itse tuhansia juttuja omalla nimellään ja nimimerkeillä *VK* ja *Jussi*. Hän toimitti myös TUL:n vuosikirjoja ja kalentereita. 

SDP:n jäsen Koivula yritti pysyä erossa TUL:ssa 1927 alkaneista kommunistien ja sosiaalidemokraattien riidoista, mutta kommunistien tultua lehtiyhtiön johtoon hänet erotettiin päätoimittajan tehtävästä ja tilalle valittiin Oskari Lamminen. Koivulasta tuli sosiaalidemokraattien perustaman *TUL-lehden* päätoimittaja. Vuonna 1928 hänet valittiin Sosialistisen työläisurheiluinternationaalin teknisen valiokunnan jäseneksi ja yleisurheiluvaliokunnan puheenjohtajaksi. Koivula vastasi yleisurheilutoiminnasta järjestössä, jossa oli 1920-luvun lopulla yli kaksi miljoonaa jäsentä yli 20 maasta. Vuonna 1931 hän johti Wienin työläisolympialaisten yleisurheilukilpailuja. Vuonna 1941 Koivula riitaantui TUL:n kanssa kokoamansa historia-aineiston korvausasiasta ja siirtyi Helsingin kaupungin palvelukseen, vastaamaan urheilukenttien ja retkeilyalueiden hoidosta isännöitsijänä. Helsingin olympialatisten suorituspaikoista hän sai runsaasti kiitosta vuonna 1952. Eläkepäivillään Koivula keräsi ja korjasi asiatietoja laajaksi aineistoksi Suomen painin historiasta. Aineisto päätyi Suomen Urheilumuseoon.

Lähteet
-------

1. ↑
2. 1 2  Hentilä, Seppo: "Väinö Koivula", *Suomen kansallisbiografia, osa 5*, s. 285-286. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005. ISBN 951-746-446-0. / Teoksen verkkoversio.

Aiheesta muualla
----------------

* Kangaslampi, Mauri 1988. Väinö Koivulan tie apteekkioppilaasta urheilutoimittajaksi. Fair play: Urheilutoimittajain liiton jäsenlehti, no. 3, ss. 10-11.
* Koivula, Väinö 1967. Nuorallatanssijana eli yhtä kuin Työväenurheilulehden ja TUL-lehden toimittajana vuosikymmeniä sitten. TUL-lehti: Työväen urheiluliiton äänenkannattaja, no. 46, ss. 2-4.
* Koivula, Väinö, Laherma, Väinö, Pulli, Eero A. 1925. Ensimmäiset työväen olympialaiset v. 1925. Helsinki: Työväen Urheilulehti. 192 s. (2. painos vuonna 1927)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Suomi (KANTO)

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Ikarios** (m.kreik. Ἰκάριος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Oibaloksen, Spartan kuninkaan, ja Gorgofonen poika. Hänellä oli veljet Hippokoon ja Tyndareus, mutta heidän isänsä kuoltua ja Hippokoonin anastettua vallan Ikarios joutui pakenemaan Spartasta Tyndareuksen kanssa.

Ikarios meni naimisiin Periboian kanssa, ja liitosta syntyivät lapset Thoas, Damasippos, Imeusimos, Aletes, Perilaos ja Penelope. 

Ikarioksen kerrottiin antaneen tyttärensä vaimoksi kosijalle, joka voittaisi juoksukilpailun. Odysseus teki näin, mutta tämän lähdettyä Penelope mukanaan Ithakaan Ikarios, joka oli toivonut sulhasen jäävän Spartaan, lähti heidän peräänsä pyytäen tytärtään tulemaan takaisin. Tämä oli kuitenkin päättänyt lähteä miehensä mukaan.

Lähteet
-------

1. ↑  Apollodoros, *Bibliotheke* ('Kirjasto') 3.10.6 (engl. käännös)
2. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 3.12.2 (engl. käännös)
3. ↑  Pausanias, *Periegesis tes Hellados* ('Kreikan kuvaus') 3.20.10 (engl. käännös)
**Rataniakasvit** (Krameriaceae) on koppisiemenisten Zygophyllales-lahkoon kuuluva vähälajinen, amerikkalainen heimo, jossa on vain ratanioiden (*Krameria*) suku. Tunnetuin laji lienee punaratania (*Krameria lappacea*).

Tuntomerkit
-----------

Rataniat ovat puoliloisia, jotka ovat habitukseltaan pensaita tai ruohoja. Karvat ovat yksisoluisia. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat pieniä, tavallisesti soikeita ja yksinkertaisia tai joskus kolmilehdykkäisiä, ehytlaitaisia ja korvakkeettomia. Hieman hernekasvien perhomaisia kukkia muistuttavat kukat sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa tai yksittäin nivelikkäiden perien päissä ja ovat vastakohtaisia. Verholehtiä on neljä tai tavallisemmin viisi, ja ne ovat sisäpinnaltaan terälehtimäisiä; yksi niistä on muita isompi. Teriössä on kaksi tai tavallisemmin kolme kynnellistä ja enemmän tai vähemmän yhteenkasvanutta terälehteä ja kaksi pienempää terälehteä, jotka eivät ole kynnellisiä ja joissa on öljyrauhasia, elaioforeja. Heteitä on neljä tai harvemmin kolme ja ne voivat joskus kiinnittyä kynnellisiin terälehtiin; ponnet avautuvat rei'illä ja palhot ovat usein tukevia. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kahdesta emilehdestä, joista toinen on hyvin surkastunut; vartalo on pitkä ja luotti on pieni. Sikiäimessä on neljä siemenaihetta kärki-istukassa. Hedelmä on pähkinä, jonka pinnassa on väkäsekkäitä piikkejä.

Levinneisyys
------------

Rataniakasvit kasvavat Yhdysvaltojen lounaisosasta Chileen ulottuvalla alueella sekä Länsi-Intian saaristossa.

Luokittelu
----------

Ratanioiden (*Krameria*) suvussa on kahdeksantoista lajia. Aikaisemmin ratanioita on pidetty linnunruohokasvien (Polygalaceae) sukulaisina. Lähimmiksi sukulaisiksi ovat kuitenkin osoittautuneet mehikorvakasvit (Zygophyllaceae).

Lähteet
-------

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 12, July 2012 [and more or less continuously updated since]. .

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Stevens 2001–, viittaus 14.3.2015.
2. ↑  Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Krameriaceae

Aiheesta muualla
----------------

* Levinneisyyskartta:
* Lajiluettelo:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q2700772
* Wikispecies: Krameriaceae
* CoL: BNP
* EoL: 4360
* EPPO: 1KRAF
* FNA: 10467
* Fossilworks: 55724
* GBIF: 6677
* GRIN: 611
* iNaturalist: 58457
* IPNI: 77126591-1
* IRMNG: 111826
* ITIS: 29369
* NCBI: 66687
* Open Tree of Life: 1074652
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77126591-1
* Tropicos: 42000251
* Watson & Dallwitz: krameria
* WFO: wfo-7000000315

 |

 |
**Väinö Kivi** (13. marraskuuta 1876 Huittinen – 24. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen juristi ja kansanedustaja.

Kiven vanhemmat olivat rusthollari Oskar Kivi ja Amanda Ulriika Kankaanpää. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Porin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1899 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1909. Kivi sai varatuomarin arvon 1902.

Kivi oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1904–1906 ja notaarina 1906–1912. Hän oli Suomen senaatin oikeusasiaintoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1912–1915 sekä prokuraattorinapulaisena ja vt. prokuraattorina 1915–1917. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen vuonna 1916.

Kivi toimi sitten liikemiehenä 1917–1954 ja hän oli myös maanviljelijänä Huittisissa 1898–1936. Kivi omisti isänsä jälkeen Kivirannan kartanon Huittisissa 1901–1954.

Kivi oli kokoomuksen kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Kivi oli Huittisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja 1929 Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Kivi oli Keskinäisen vakuutusyhtiö Tarmon johtokunnan ja hallintoneuvoston puheenjohtajana, Kajaani Oy:n johtokunnan puheenjohtajana ja Oulu Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.

Kivi oli naimisissa vuodesta 1901 Laina Maria Lindstedtin (1877–1927) kanssa. Laina Kiven veli oli piispa Yrjö Loimaranta. Laina ja Väinö Kivi on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.

Lähteet
-------

1. ↑  KIVI Väinö. *Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899*. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
2. ↑  Porvarillisen Työn arkisto : Väinö Kivi
3. ↑  .aspx Väinö Kivi *Suomen kansanedustajat*. Eduskunta.
4. ↑  Wikiaineisto : Kuka kukin oli 1961
5. ↑  Voitto Viro: *Vanha hautausmaa: Helsingin Hietaniemen hautausmaan opas* (2. uudistettu laitos), s. 104. Helsinki: Otava, 1993. ISBN 951-1-12259-2.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- |
|  |
| Eduskuntaryhmä(28) | 
* Ahmavaara
* Haataja
* Heikkilä
* Häkkinen
* Ikola
* Junnila
* Järvinen
* Kilpeläinen
* Kivi
* Kuokkanen
* Kuuliala
* Lamminen
* Lehtonen (1930)
* Luoma
* Lähteenoja
* Moilanen
* Nikkanen
* Nukari (1929–1930)
* Oksanen
* Paavolainen
* Pennanen
* Puhakka
* Päivänsalo
* Sahlstein
* Talas
* Tuomikoski
* Turja
* Virkkunen

 |

 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Eduskunta
* Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899

 |

 |
**Väinö Kemppainen** (19. kesäkuuta 1889 Oulu – 29. syyskuuta 1927 Oulu) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän teki valtaosan urastaan Oulun Työväen Näyttämöllä.

Ura
---

Ennen ammattinäyttelijän uraansa Kemppainen työskenteli kirjansitojana. Taiteellisen uransa hän aloitti Oulun Työväen Näyttämöllä 1907, alkuun iltanäyttelijänä, sittemmin vakinaisena. Oulun kausi päättyi 1921, minkä jälkeen Kemppainen toimi kaksi vuotta Karihaaran Työväen Näyttämön johtajana. Sitä seurasi lyhyt rupeama Jyväskylän Työväen Näyttämön johtajana. Vuonna 1926 Kemppainen aloitti uudelleen Oulun Työväen Näyttämön näyttelijänä.

Kemppaisen rooleja olivat muiden muassa Turkka laulunäytelmässä *Tukkijoella*, Jussi näytelmässä *Pohjalaisia*, Klaus Kurki klassikkoballadissa *Elinan surma* sekä nimiosat Ingmar Santerin näytelmässä *Juho Vesainen* ja Alexandre Dumas'n näytelmässä *Edmund Kean*.

Lähteet
-------

* *Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin - Inhemska scenkonstnärer i ord och bild*. Viipuri: Kustannusliike Opas, 1930.

### Viitteet

1. 1 2 3 4 5 6  Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin 1930, s. 128–129
**Pupsi järv** (myös *Pupsijarve*) eli **Pukšezers**  on luonnollinen järvi Latvian ja Viron rajalla. Viron puolella se kuuluu Valgamaalla Helmen maalaiskuntaan ja Latvian puolella Naukšēnin kuntaan.

Maantietoa
----------

Järvi kuuluu Salatsijoen vesistöön. Järven pinta-ala on 7,7 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se on matala ja mutapohjainen järvi. Sen läpi virtaa Atse jõgi, jonka lähteen on latvialainen Pilicisin järvi. Joki laskee pohjoiseen Viron puolelle ja palaa takaisin rajalle, jota se seuraa kaakkoon ja laskee Pupsin järveen. Järven jälkeen se pysyttelee Latvian puolella muodostaen kuntien välisen rajajoen Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja Viron puoleiset itärannat ovat matalaa suorantaista metsämaata ja niittyjä.

Järven luokittelu ja ekologia
-----------------------------

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. *Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)*) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. *keskmise karedusega kihistumata veega järv*).

Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (vir. *kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline*, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus. Tämä kaikki näkyy matalassa järvessä runsaana kasvillisuutena.

Luontoarvoja
------------

Järvessä esiintyy särki, ahven, hauki, suutari ja ruutana. Piisami viihtyy hyvin järvellä.

Lähteet
-------

1. ↑  *Estonian Environmental Register*View and modify data on Wikidata. Tieto on haettu Wikidatasta.
2. 1 2 3 4 5  Tamre, Ruta (toim.): *Eesti järvede nimestik*. Tallinna, Viro: Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus, 2006. ISBN 978-9985-881-40-8. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 31.3.2017). (viroksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
3. 1 2 3  Ezeri.lv: Pukšezers(latviaksi), viitattu 13.4.2017
4. 1 2  Keskkonnaregister: Pupsi järv (vee2115400) *Keskonnainfo*. Tallinna, Viro:  Keskkonnaministeerium. Viitattu 31.3.2017. (viroksi)
5. ↑  Ezeri.lv: Pilicis(latviaksi), viitattu 13.4.2017
6. 1 2 3  Mäemets, Aare: Eesti NSV järved ja nende kaitse, kalapeedia.ee (viroksi), 1977, viitattu 13.4.2017
**Forbin** on Ranskan laivaston 2008 palvelukseen otettu Horizon-luokan fregatti.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Horizon-luokan fregatti*
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 DCNS:n ja Thales Groupin yhteisyritykseltä Lorientin telakalta. Tilauksen arvo oli 770 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Köli laskettiin 16. tammikuuta 2004. Se laskettiin vesille 10. maaliskuuta 2005. Alus aloitti koeajot 29. kesäkuuta 2006 ja luovutettiin laivastolle 19. joulukuuta 2008. Se otettiin palvelukseen 14. lokakuuta 2010.

Palvelus
--------

Alus lähti 3. maaliskuuta 2009 Toulonista ensimmäiselle partiomatkalleen vierailulle Marokkoon, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Aluksella oli Ranskan laivaston ilmavoimien 36F laivueen Panther-helikopteri lentotoiminnan järjestelmien testaamiseksi. Aluksen ensimmäisenä etappina oli Casablanca, mistä se jatkoi matkaansa Rio de Janeiroon. Alus lähti Brasiliasta 30. maaliskuuta ja saapui Martiniquelle 21. huhtikuuta. Se jatkoi edelleen Norfolkiin ja New Yorkiin, jonne alus saapui 24. huhtikuuta. Matkan aikana alus harjoitteli *USS Forrest Shermanin* kanssa. Suunniteltu Halifaxin vierailu peruutettiin. Alus palasi Ranskaan toukokuun alussa ja osallistui laivastokatselmukseen Sainte-Maximessa 8. toukokuuta. Alus oli 25. toukokuuta Abu Dhabissa ja kesäkuussa se oli *USS Dwight D. Eisenhowerin* johtaman lentotukialusosaston mukana tukien operaatio Enduring Freedomia sekä valvoen meriliikennettä.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:French frigate Forbin (D620)

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Forbin (D620)**.
1. ↑  Marine Militare - Forbin
**Väinö Vilho Korolainen** (17. heinäkuuta 1909 Kerimäki – 21. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Korolaisen vanhemmat olivat rautatieläinen Ville Korolainen ja Anna Loviisa Konttinen ja puoliso vuodesta 1936 Elvi Elina Henttonen. Korolainen valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta 1931 ja työskenteli valmistuttuaan rakennusmestarina useilla eri paikkakunnilla Keski-Suomessa.

Oman rakennusliikkeen Korolainen perusti 1951, toimittuaan sitä ennen työpäällikkönä Valtionrautateiden palveluksessa Hyvinkäällä. Osakeyhtiö yrityksestä tuli 1972. Yritys oli merkittävä urakoitsija, joka toteutti asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kiinteistöjä kuten koulujen, tutkimuslaitosten ja sairaaloiden tiloja. Sen suurimpia kohteita oli Alvar Aallon suunnittelema Teknillisen korkeakoulun päärakennus Otaniemessä Espoossa. Otaniemeen yritys rakensi myös muita Teknillisen korkeakoulun sekä VTT:n tiloja.

Korolainen, jolla oli myös useita alansa luottamustehtäviä, sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1969. Hän oli yrityksensä toimitusjohtaja vuoteen 1972 ja sitten sen hallituksen puheenjohtaja vuoteen 1984, jolloin hän luopui sen omistuksesta. Molempiin sotiin osallistunut Korolainen oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Väinö Korolainen *Biografiasampo*. Viitattu 22.1.2022.
2. ↑  Kuolleita, teollisuusneuvos Väinö Korolainen. *Helsingin Sanomat*, 9.5.1987, s. 18.
**Etelä-Espoon työväentalo** oli Espoon kaupungissa Olarin kaupunginosan Kuitinmäen alueella sijainnut työväentalo.

Historiaa
---------

Etelä-Espoon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1939. Yhdistykseen liittyi 12 jäsentä. Heti ensimmäisenä toimintavuonna yhdistys havaitsi, että se tarvitsee oman juhlapaikan. Niitä oli seudulla niukalti tarjolla. Välirauhan aikana tammikuussa 1941 ostettiin Espoon Kuitinmäestä Metsätien varrelta 5 370 m²:n tontti. Kauppahinta oli 53 700 markkaa. Keväällä 1941 tonttia raivattiin, ja sinne tehtiin tie. Tontille rakennettiin aluksi tanssilava, joka purettiin vuonna 1949. Toiminnan keskeytti jatkosodan syttyminen kesällä 1941. Sodan jälkeen vuonna 1946 omaksi taloksi ostettiin 8 m x 9 m -kokoinen parakki, joka purettiin ja siirrettiin tontille talkoovoimin. Taloon saatiin vedettyä sähköt arpajaisten tuotoilla.

Vuonna 1953 talon katto vuoti, ja sitä vain paikkailtiin rahan puutteen vuoksi. Vuonna 1954 otettiin kuitenkin lainaa työväentalon kunnostamiseksi, ja talkoita järjestettiin kesällä joka viikko. Taloa jouduttiin kunnostamaan jatkuvasti. Yhdistyksen naisjaosto hankki rahaa omalla toiminnallaan ja lahjoitti sitä talon kunnostamiseen. Vuonna 1960 yhdistyksen naiset pesivät myyntikuntoon 2 000 keräyspulloa. Rahaa korjauksiin hankittiin muun muassa romunkeräyksillä.

Työväentalo vuokrattiin 1960-luvulla Espoon kauppalan nuorisolautakunnalle. Vuokra-ajan päätyttyä vuonna 1972 talo tontteineen myytiin rakennusliike Arjatsalolle. Kauppahinta oli 250 000 markkaa. Näillä rahoilla työväenyhdistys osti itselleen uuden toimitilan Espoon Olarista.

Toimintaa työväentalolla
------------------------

Työväentalolla ja tanssilavalla tanssittiin ahkerasti, yhdistys sai tansseista tuottoja. Vuonna 1946 järjestettiin tanssit 63 kertaa ja vielä seuraavanakin vuonna 51 kertaa. Tansseja oli parhaimmillaan kolme kertaa viikossa. Yhdistyksen viimeinen syysjuhlaa vietettiin omassa talossa vuonna 1972.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Hurri, Olavi & Marttala-Hurri, Vuokko: *Työn ja aatteen talot. Työväentalojen historiaa Uudellamaalla*, s. 168. Helsinki: Uudenmaan Sosialidemokraattinen Piiri ry, 1997. ISBN 952-90-8468-4.
**Sandra June Noble Dawson** (s. 4. kesäkuuta 1946) on brittiläinen yhteiskuntatieteilijä. Hän on KPMG:n yritysjohtamisen professori Cambridgen yliopiston Judge Business Schoolissa.

Akateeminen ura
---------------

Dawson toimi Cambridgen yliopiston Judge Business Schoolin johtajana vuosina 1995–2006. Hän oli yksi yliopiston varapuheenjohtajista vuosina 2008–2012. Ennen tätä Dawson oli organisatorisen käyttäytymisen professori Yhdistyneen kuningaskunnan terveydenhuoltojärjestelmässä National Health Servicessa vuosina 1990–1995 ja johtajakoulun apulaisjohtaja Lontoon yliopiston Imperial Collegessa vuosina 1987–1994.

Lähteet
-------

1. ↑  Judge Business School Profile (Arkistoitu – Internet Archive)


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Israel
* Yhdysvallat
* Alankomaat

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* SNAC
* IdRef

 |

 |
**Foudre** (runkonumero L9011) oli Ranskan laivaston Foudre-luokan maihinnousualus. Alus myytiin 2011 Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *Sargento Aldeaksi*.

Valmistus
---------

*Pääartikkeli: Foudre-luokka*
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1986. Se laskettiin vesille 19. marraskuuta 1988 ja otettiin palvelukseen 7. joulukuuta 1990.

Palvelus
--------

Alus osallistui Jugoslavian vastaisiin sotatoimiin ja oli keskeinen elementti Norsunluurannikolla toteutetussa operaatio Licornessa. Aluksen helikopteri tuhoutui 17. tammikuuta 2009 Gabonin rannikolla, jolloin kyydissä olleet kahdeksan henkeä saivat surmansa.

Lokakuussa 2011 ilmoitettiin, että Ranska ja Chile olivat päässeet sopimukseen aluksen myynnistä noin 80 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Alus poistettiin palveluksesta 23. joulukuuta 2011, jolloin se luovutettiin Chilelle. Alus sai nimen *Sargento Aldea* ja runkonumeron LSDH-91.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **FS Foudre (L9011)**.
1. 1 2  Marine Militare - Foudre

*Foudre*-luokan maihinnousualukset

|  |
| --- |
| *Foudre* – *Siroco* – *L9013* - *L9014* |
| Edeltäjä: *Bougainville* – Seuraaja: Mistral-luokka |
**Leijapoika** (engl. *The Kite Runner*) on Khaled Hosseinin esikoisromaani vuodelta 2003. Kirjasta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 2007. Kirja on käännetty 34 kielelle ja myynyt yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2004 Erkki Jukaraisen kääntämänä ja Otavan kustantamana.

*Leijapoika* on eeppinen tarina isistä ja pojista, ystävyydestä ja petturuudesta. Se on ensimmäinen länsimaissa mittavaa suosiota saanut afganistanilaissyntyisen kirjailijan teos.*lähde?* Kirja antaa lukijalle värikkään kuvan Afganistanin kulttuurista, perinteistä ja elämästä niin Afghanistanissa kuin maahanmuuttajina Yhdysvalloissa. Vaikka Hosseinin kuvauksessa sotaa edeltävästä ajasta Afganistanissa on tiettyä nostalgiaa, hän ei kuitenkaan peittele silloisenkaan yhteiskunnan epäkohtia kuten rotuvihaa, luokkaeroja ja nepotismia. Hänen kuvauksensa Talibanin ajasta, josta monet länsimaiset lukijat ovat saaneet tietoja ainoastaan joukkotiedotusvälineistä, on inhimillisesti järkyttävä ja koskettava, sillä se on esitetty yksilön näkökulmasta.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Leijapoika kertoo Amirista ja Hassanista, kahdesta afganistanilaisesta pikkupojasta 1970-luvun alkupuolen Kabulissa. Pojat ovat parhaat ystävykset, vaikka heidän välillään on suuri ero. Amir on rikkaan ja vaikutusvaltaisen isänsä ainoa poika, Hassan taas palvelijan poika ja vähemmistökansalainen, mongolien jälkeläisiin kuuluva hazara ja šiiauskoinen muslimi, kun taas valtaväestö on pataaneja ja sunnalaisia. Ystävyys ei ole tasaveroinen, vaan siinä on isännän ja palvelijan välinen arvoasetelma. Erään kerran leijoja lennättäessään Hassan saa kimppuunsa vihamiehensä Assefin, joka inhoaa erityisesti hazaroita. Amir näkee väkivallanteon, mutta ei uskalla auttaa ystäväänsä.

Neuvostomiehitys, sotaherrojen aika ja lopulta Taliban tuhoavat 1970-luvun rauhallisen ja vauraan Kabulin. Amir pakenee isänsä kanssa Yhdysvaltoihin ja yrittää unohtaa entisen kotimaansa. Hän avioituu ja ryhtyy kirjailijaksi. Menneisyys ei kuitenkaan jätä Amiria rauhaan. Syyllisyys painaa häntä ja lopulta hänelle tarjoutuu tilaisuus korjata virheitään. Vielä kerran tulee kutsu takaisin talibanien hallitsemaan Afganistaniin hyvittämään kauan sitten tehty teko tai pikemminkin tekemättä jättäminen.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**

Lähteet
-------

1. ↑  Kertoja Allahin armosta Kirkko & Kaupunki.  Arkistoitu 23.11.2020. Viitattu 22.11.2008.
**Álvaro Cejudo Carmona** (s. 29. tammikuuta 1984 Puente Genil, Córdoban maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.

Cejudo siirtyi pamplonalaisseura Osasunaan 320 000 euron siirtokorvauksella 14. tammikuuta 2011. Hänet hankittiin korvaamaan seurasta poissiirtynyttä Juanfrania. Hän pelasi puolikkaan kauden aikana 13 ottelussa ja teki niissä yhden maalin.

Lähteet
-------

1. ↑  La UD Las Palmas traspasa a Álvaro Cejudo al Osasuna por 320.000 (Arkistoitu – Internet Archive) UD Las Palmas. Viitattu 6.8.2011. (espanjaksi)
2. ↑  Osasuna ficha a Cejudo para reemplazar a Juanfran Marca. Viitattu 6.8.2011. (espanjaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Álvaro Cejudon tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)

Osasuna – Primera División
1 Riesgo |
2 Bertrán |
3 Rubén |
4 M. Flaño |
5 Lolo |
6 Echaide |
7 Sola |
8 Masoud |
9 Armenteros |
10 Puñal |
11 Sisi |
12 Llorente |
13 Andrés |
14 Arribas |
15 Oier |
16 Cejudo |
17 Nino |
18 Onwu |
19 Nano |
20 Lamah |
21 Torres |
22 Timor |
23 Loe |
24 Damià |
25 Annan |
26 Elías |
Valmentaja Mendilibar
**Syvyyspomminheitin** on syvyyspommien levittämiseen käytetty ase, jonka käyttö alkoi Britannian kuninkaallisessa laivastossa ensimmäisen maailmansodan lopulla.

Kuninkaallinen laivasto käytti 1917-1918 troolareita sukellusveneentorjunnassa. Osassa näistä oli syvyyspomminheitin etukannella, mutta ei olemassa todisteita niiden käytöstä taistelutilanteessa. Erityiset syvyyspomminheittimet kehitettiin mahdollistamaan laajempi hyökkäyskuvio kuin aluksen perästä pudottamalla oli mahdollista. Ensimmäiset heittimet valmistettiin Britannian maavoimien juoksuhautojen tuhoamiseen käytetyistä heittimistä (tai mörssäreistä) ja niitä valmistettiin 1277 kappaletta. Ainoastaan 174 asennettiin sodan aikana aluksille. Mörssäreissä käytetyt ammukset olivat liian keveitä ollakseen tehokkaita ja ainoastaan yhden sukellusveneen tiedetään tulleen tuhotuksi aseella.

Y-tykki.
Thornycroft loi parannetun version heittimestä, millä pystyttiin heittämään pommi 37 metrin päähän. Ensimmäinen uusi heitin asennettiin heinäkuussa 1917 ja otettiin palveluskäyttöön elokuussa. Kaikkiaan 351 torpedovenehävittäjää ja 100 muuta alusta varustettiin uudella aseella. Yhdysvaltain laivaston valmistamana ase sai nimen Y-tykki, joka tuli sen muodosta, joka otettiin käyttöön vuoden 1918 aikana. Ase asennettiin aluksen keskilinjalle ja sillä kyettiin heittämään syvyyspommi kummallekin puolelle alusta. Heitin toimitti pommin 41 metrin päähän.

K-tykki, joka standardoitiin 1942, korvasi Y-tykin syvyyspomminheittimenä. Niissä oli vain yksi pommi ja ase voitiin asentaa aluksen laidalle, mikä vapautti keskilinjan muuhun käyttöön. Aluksille asennettiin normaalisti neljästä kahdeksaan K-tykkiä ja niitä käytettiin samanaikaisesti aluksen perässä olevilta kiskoilta pudotettujen syvyyspommien kanssa, jolloin saatiin 6-10 syvyyspommin pudotus kuvio. Pudotuksen aikana aluksen tuli kulkea suurella nopeudella väistääkseen syvyyspommien tuhovoimaa.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Depth charge
**Modesto Rodas Alvarado** (1921–1979) oli hondurasilainen poliitikko. Hän toimi kansalliskongressin puhemiehenä vuosina 1957–1963.

1980-luvulla Hondurasin liberaalipuolue PLH oli jakautuneena kahteen osaan, joista toinen ryhmittymä otti nimekseen *rodista* Rodas Alvaradon muistoksi.

Rodas Alvarado opiskeli Hondurasin yliopistossa, muutti vuonna 1944 Nicaraguaan ja suoritti siellä oikeustieteen tutkinnon. Hän palasi kotimaahansa 1949 ja pääsi Kansalliskongressiin 33-vuotiaana. Hän oli karismaattinen puhuja ja suosittu poliitikko. Vuonna 1963 hän oli presidentinvaalien ehdokkaana istuvaa presidenttiä Ramón Villeda Moralesia vastaan. Armeija kuitenkin nosti valtaan Oswaldo López Arellanon, ja Alvarado lähti maanpakoon Costa Ricaan.

Rodas Alvaradon nuorin tytär on poliitikko Patricia Rodas, joka on toiminut uransa aikana Hondurasin ulkoministerinä.

Lähteet
-------

1. 1 2  Dr. Modesto Rodas Alvarado Congreso Nacional
2. ↑  Two Traditionally Dominant Parties *Honduras: A Country Study*. Library of Congress, 1995.
3. ↑  Grandin, Greg: Waiting for Zelaya  3.8.2009. The Nation.  Arkistoitu 14.1.2012. Viitattu 16.12.2011. (englanniksi)
4. ↑  Veiga, Gustavo: Active in the Honduran resistance, he is now in political exile in Argentina *lo-de-alla.org*.  Arkistoitu 8.11.2011. Viitattu 16.12.2011. (englanniksi)
**Álfheiður Ingadóttir** (s. 1. toukokuuta 1951) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi Islannin terveysministerinä vuosina 2009–2010.

Álfheiður syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti biologian kandidaatintutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 1975 ja opiskeli vuosina 1976–1977 saksan kieltä ja mediaa Länsi-Berliinissä Freie Universität Berlinissä. Vuosina 1977–1987 hän toimi *Þjóðviljinn*-lehdellä toimittajana. Vuosina 1987–1989 hän toimi lohenkasvattamon johtajana Straumsvíkissä. Vuosina 1989–1991 hän toimi patentti- ja tavaramerkkivirkailijana. Vuosina 1991–1996 hän toimi freelance-toimittajana. Vuosina 1996–2007 hän toimi Islannin luonnonhistoriallisen instituutin julkaisujohtajana.

Álfheiður valittiin Alltingiin vuoden 2007 vaaleissa. Vuosina 2009–2010 hän toimi terveysministerinä. Vuosina 2009 ja 2010–2012 hän toimi Alltingin 5. varapuhemiehenä. Vuosina 2009 ja 2011 hän toimi Alltingin kauppavaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2011–2012 hyvinvointivaliokunnan puheenjohtajana.

Álfheiður on naimisissa Sigurmar K. Albertssonin kanssa. Heillä on vuonna 1991 syntynyt poika.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Álfheiður Ingadóttir *Æviágrip þingmanna frá 1845*. Alþingi.  Arkistoitu 10.6.2022. Viitattu 10.6.2022. (islanniksi)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa | 
* VIAF
* WorldCat

 |

 |
Syväjärvi.
**Syväjärvi** (ven. Глубо́кое о́зеро, *Glubokoje ozero*) on järvi Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Jääkauden muovaaman järven pinta-ala on 4,2 neliökilometriä. Nimensä mukaisesti se on syvin Kattilan seudun järvistä. Suurin syvyys on 24 metriä. Koillispuolella sijaitseva kannas erottaa Syväjärven Koppanajärvestä, etelässä se laskee Kjamiši-joen kautta Paapinajärveen.

Syväjärven eteläpuolella sijaitsevat entiset vatjalais- ja inkeriläiskylät Pontila (ven. Понделево, *Pondelevo*), Villikaisi (ven. Великино, *Velikino*), Matikylä (ven. Маттия, *Mattija*), Korovaisi (ven. Караваево, *Karavajevo*), Korvettula (ven. Корветино, *Korvetino*), Matautio (ven. Матовка, *Matovka*) ja Värtösi (ven. Вердия, *Verdija*).

Lähteet
-------

1. ↑  *Inkeri: tiekartta*. Ingriainfo oy, 1992. ISBN 951-96326-0-3.
2. ↑  Kirillova, V.A. & Raspopov I.V. *Ozjora Leningradskoi oblasti*. Leningrad: Lenizdat, 1971. (Arkistoitu – Internet Archive)
**Etelä-Hwanghaen maakunta** (kor. 황해남도, *Hwanghaenam-do*, hanja 黃海南道, McCune‑Reischauer *Hwanghaenam-do*) on yksi Pohjois-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan lounaisosassa Keltaisenmeren rannikolla. Etelä-Hwanghaessa on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 2 310 485 asukasta ja sen pinta-ala on 8 002 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Haeju.

Maantiede
---------

Maakunta on osa Haeson aluetta, ja rajoittuu lännessä Keltaiseenmereen, pohjoisessa ja idässä Pohjois-Hwanghaen maakuntaan. Etelässä maakunta rajoittuu osittain Korean demilitarisoituun vyöhykkeeseen, joka sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Korean rajalla.

Etelä-Hwanghaen rannikolla on monia pieniä saaria, joista monet ovat asumattomia. Monia suurimmista saarista, kuten Baengnyeongia hallinnoi Etelä-Korea. Suurimmat saaret, jotka kiistatta kuuluvat Pohjois-Korealle ovat Kirin, Changrin ja Sunwi.

Maakunta, joka ei ole kovin vuoristoinen, on ainutlaatuisen sopiva maatalouteen, ja siitä käytetään myös nimitystä "Pohjois-Korean leipäkori". Suuri osa maasta on omistettu maatalouden käyttöön, ja näin nälänhätä Pohjois-Koreassa maaliskuussa 1990 ei osunut alueelle niin kovaa kuin muissa osissa maata. Tasangoilla viljellään monia lajeja vihanneksia, hedelmiä, viljaa ja riisiä.

Haeju, maakunnan pääkaupunki, on myös suurin satama eteläisessä Pohjois-Koreassa Wonsanin jälkeen. Alueella on myös useita muinaisia hautakumpuja ja kulttuurin muistomerkkejä, kuten Kangsosan buddhalainen temppeli, antiikin kivipagodit, ja Goryeo-aikakauden jäävarasto.

Aluejako
--------

Etelä-Hwanghaen maakunta jakautuu yhteen kaupunkiin (*si*) ja 19 piirikuntaan (*gun*).

### Kaupungit

* Haeju-si (해주시; 海州市)

### Piirikunnat

* Anak-gun (안악군; 安岳郡)
* Baecheon-gun (배천군; 白川郡)
* Bongcheon-gun (봉천군; 峰泉郡)
* Byeokseong-gun (벽성군; 碧城郡)
* Cheongdan-gun (청단군; 青丹郡)
* Eunnyul-gun (은률군; 殷栗郡)
* Euncheon-gun (은천군; 銀泉郡)
* Gangryeong-gun (강령군; 康翎郡)
* Gwail-gun (과일군; 과일郡)
* Jaeryeong-gun (재령군; 載寧郡)
* Jangyeon-gun (장연군; 長淵郡)
* Ongjin-gun (옹진군; 甕津郡)
* Ryongyeon-gun (룡연군; 龍淵郡)
* Samcheon-gun (삼천군; 三泉郡)
* Sincheon-gun (신천군; 信川郡)
* Sinwon-gun (신원군; 新院郡)
* Songhwa-gun (송화군; 松禾郡)
* Taetan-gun (태탄군; 苔灘郡)
* Yeonan-gun (연안군; 延安郡)

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  North Korea Citypopulation.de. Viitattu 18.8.2017.

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Etelä-Hwanghaen maakunta** Wikimedia Commonsissa

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * n
* k
* m
Pohjois-Korean hallinnolliset alueet |
| --- |
|  |
| Maakunnat | Gangwon • Etelä-Hamgyeong • Etelä-Hwanghae • Etelä-Pyeongan • Jagang • Pohjois-Hamgyeong • Pohjois-Hwanghae • Pohjois-Pyeongan • Ryanggang | Pohjois-Korean lippu |
|  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Pjongjang • Nampo • Raseon |
|  |
| Erityishallintoalueet | Gaeseongin teollisuusalue • Geumgangvuoren matkailualue • Sinuijun erityishallintoalue |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:South Hwanghae
Nokia 7710 älypuhelin
**Kännykkätelevisio** on kolmannen sukupolven puhelin johon on joko sisäänrakennettu tai lisälaitteen avulla tehty mahdolliseksi ottaa vastaan ohjelmavirtaa/televisio-ohjelmia. Kännykkätelevisiotekniikoita on useita. Euroopan mobiilitelevisiostandardiksi on valittu DVB-H, joka on kehitetty varta vasten mobiililaitteiden tarpeet huomioon ottaen.

Historiaa
---------

Vuonna 2003 NEC kehitti ensimmäisen prototyypin matkapuhelimesta, jolla voidaan vastaanottaa maanpäällisiä digitaalitelevisiolähetyksiä. Toisen prototyypin kännykkätelevisiosta, jolla voidaan paitsi vastaanottaa televisiosignaalia, myös tallentaa sitä jopa puolen tunnin ajan, esitteli japanilainen Sanyo vuonna 2003; prototyypissä vastaanotettiin maanpäällistä digitelevisiosignaalia CDMA2000-verkossa. 

Ensimmäinen matkapuhelinmalli, jolla voitiin vastaanottaa analogista televisiosignaalia oli Toshiban toukokuun 2004 lopussa julkistama V401T-malli. 

Ensimmäinen IP Datacast –mobiilivastaanotin oli Nokia Streamer. Laite kiinnitettiin akun tapaan Nokian 7700-malliin. Nokia Streamer ei tullut lainkaan myyntiin vaan se jäi testilaitteeksi. Sitä kuitenkin testattiin mm. 20 käyttäjän voimin kesällä 2004 BMCO:n Friendly user -testissä. Myyntiin tuleva malli tulee olemaan Streamer SU-22 joka sijoitetaan Nokian 7710-älypuhelimeen.

Mobiilitelevisiotekniikoita
---------------------------

* ISDB-T (*Integrated Services Digital Broadcasting for Terrestrial television broadcasting*) -tekniikan käyttö aloitettiin vuoden 2003 lopulla Tokiossa, Nagoyassa ja Osakassa.

* ATSC (*Advanced Television Systems Committee*) on Yhdysvaltalaiseen digitaaliseen järjestelmään perustuva liikkuvan ympäristön versio. Tekniikka oli käytössä mm. Koreassa, mutta korealaiset eivät olleet tekniikkaan tyytyväisiä.

* DMB (*Digital Media Broadcasting*) perustuu digitaalisten radiokanavien DAB–tekniikkaan. Käytössä Koreassa, Norja aloittanee kokeilun keväällä 2005.

* FLO (*Forward Link Only*) -tekniikka on yhdysvaltalaisen Qualcommin oma, eikä yhtiö suostu lisensioimaan sitä muihin kuin CDMA2000-yhteensopiviin järjestelmiin.

* DVB-H (*Digital Video Broadcasting Handheld*) -standardi on suunniteltu DVB-T-standardin pohjalta mobiileja digitaalisten televisiolähetysten vastaanottimia varten.

Katso myös
----------

* DVB-H
* Matkapuhelin
*Tämä artikkeli kertoo poliitikosta. Wikipediassa on artikkeli myös samannimisestä sotilaasta.*
**Modibo Koné** (s. 17. syyskuuta 1958 Markala) on malilainen insinööri ja poliitikko, joka toimii maan hallituksen ympäristöministerinä.

Kone valmistui insinööriksi Malin insinöörikorkeakoulusta vuonna 1983. Hän on suorittanut maataloushydrauliikan tutkinnon Ouagadougoussa ja yritysjohtamisen tutkinnon Dakarissa.

Konén työura alkoi Office du Nigerin palveluksessa vuonna 1984. Hän on työskennellyt Länsi-Afrikan kehityspankissa sekä puuvillayhtiö CMDT:n toimitusjohtajana vuosina 2015–2016. Koné osallistui Malin presidentinvaaleihin Mali Kanu -liikkeen ehdokkaana vuonna 2018 saaden 2,29 % ensimmäisen kierroksen äänistä. Oppositioliike M5-RFP:hen kuulunut Koné nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen ympäristö-, puhtaanapito- ja kestävän kehityksen ministeriksi kesäkuussa 2021.

Koné on naimisissa ja viiden lapsen isä. Hän puhuu bambaraa, ranskaa ja englantia.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Suite, faites connaissance avec les nouveaux ministres *L’Essor*.  Arkistoitu 24.6.2021. Viitattu 16.6.2021.
2. ↑  Presidentielle 2018: L’ancien PDG de la CMDT Modibo Koné, candidat du Mouvement Mali Kanu *Malijet*. Viitattu 16.6.2021.
3. ↑  Mali: Modibo Koné lors de l’annonce de la création de son Parti Mali Kanu *Maliactu*.  18.3.2019.  Arkistoitu 24.6.2021. Viitattu 16.6.2021.
4. ↑  Arrêt N°2018-03/CC-EP du 08 août 2018 portant proclamation des résultas définitifs du premier tour de élection présidentielle de la République *Direction Générale du Contentieux de l’Etat*. Viitattu 16.6.2021.
5. ↑  Nouveau gouvernement au Mali: Choguel Maïga dévoile son équipe *Jeune Afrique*.  11.6.2021. Viitattu 16.6.2021.
Fundació Joan Miró
**Fundació Joan Miró** (suom. *Joan Mirón säätiö*) on modernin taiteen museo Barcelonassa. Sillä on erityisen laaja kokoelma Joan Mirón töitä. Säätiön kokoelmien pohjana on Mirón suuri näyttely Barcelonassa vuonna 1968. Museo avattiin vuonna 1975, ja sillä on myös muiden modernien taiteilijoiden töitä.

Museon on suunnitellut Mirón ystävä, arkkitehti Josep Lluís Sert.

Museon keskiosa on omistettu Joan Mirón töille. Hänen veistoksiaan on myös ulkotiloissa. Museossa järjestetään lisäksi vaihtuvia näyttelyitä. Vuonna 2011 museo liitti osaan kokoelmistaan QRpedia-koodit, joiden avulla vieraat voivat lukea teoksiin liittyviä wikipedia-artikkeleita mobiililaitteillaan monilla eri kielillä. Tämä osanäyttely lähtee myöhemmin kansainväliseen vaihtoon, ensimmäisenä Lontoon Tate-galleriaan.

Lähteet
-------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Fundació Joan Miró**.
1. ↑  Fundació Joan Miró (englanniksi) (espanjaksi) (katalaaniksi)
2. 1 2  Fundació Joan Miró (Arkistoitu – Internet Archive) BCN Internet
3. ↑  Lori Byrd Phillips: Going Multilingual with QRpedia  06/2011. MIDEA Marcus Institute for Digital Education in the Arts.  Arkistoitu 26.10.2012. Viitattu 17.12.2011. (englanniksi)
**Käpykolo** on elokuvaohjaaja Mikko Niskasen entinen ateljeekoti, joka sijaitsee Konginkankaalla Liimattalan kylässä Kytänsalon saaressa.

Niskanen osti saaresta alle puolen hehtaarin kokoisen louhikkoisen tontin jo 1960-luvun lopulla rakentaakseen tontille piilopirtin, jossa hän voisi levätä ja suunnitella uusia elokuvia. Tontti sijaitsi noin viiden kilometrin päässä Niskasen lapsuudenkodista. Vuonna 1969 valmistui ensimmäinen päärakennus, joka sai nimekseen *Käpykolo* Niskasen ohjaaman elokuvan Käpy selän alla mukaan. Rakentamisessa käytettiin Niskasen kotitalon Laitalan navetan ja Uuraisilta hankitun 1700-luvun savupirtin hirsiä. Tontille valmistui myös Niskavillaksi kutsuttu talviasuttava mökki, Karakoloksi kutsuttu pyörivä aitta sekä paja ja savusauna. Käpykolosta tuli Niskasen työhuone ja se toimi myös Niskasen filmiyhtiön Käpy-Filmi Oy:n edustustilana.

Kun Niskanen ohjasi kirjailija Ilmari Kiannosta kertonutta Omat koirat purivat -elokuvaa, Käpykolon tontille rakennettu Turjanlinnan kulissi synnytti Niskasessa ajatuksen rakentaa vastaavanlainen rakennus, jota hän voisi käyttää myös elokuvastudiona. Keväällä 1975 valmistui Sinikka ja Erik Bruunin suunnittelema nelikerroksinen siniseksi maalattu Käpylinnaksi kutsuttu rakennus, joka oli kooltaan 16x10 metriä. Käpylinnassa oli 18 huonetta ja 350 neliömetrin työtilat Niskaselle. Käpylinnan viereen valmistui myöhemmin vielä Erik Bruunin suunnittelema Talvipalatsiksi kutsuttu 35-paikkainen majoitusrakennus Niskasen vieraille. Käpylinnassa oli mietiskelytorni sekä lasiseinäinen torni, joka toimi Niskasen työhuoneena. Rakennuksen kerrotaan tulleen maksamaan lopulta 1,3 miljoonaa markkaa. Talon rakentamiseen osallistuivat Niskasen sukulaiset ja vieraatkin kykyjensä mukaan. Niskanen rakensi Kytänsalon saareen omalla kustannuksellaan myös tien ja sillan, joka yhdisti saaren mantereeseen.

Mikko Niskanen asui Käpykolossa 1975–1981. Hän luopui paikasta elokuussa 1981, uusi vuokralainen oli kaavilainen Ihmisyyden tunnustajat -niminen teosofinen yhdistys. Niskanen oli pettynyt hänen suunnitelmiensa Konginkankaalla kohtaamaan vastustukseen ja myös siihen, ettei Käpykolosta ollut kehittynyt hänen suunnittelemaansa elokuvanteon keskusta.

Ihmisyyden tunnustajat -yhteisö oli vuokralaisena Käpykolossa neljä vuotta vuoteen 1985 saakka jolloin he muuttivat Vilppulaan.  Käpykolo toimi sitten hotellina sekä Urpo Leppäsen ja hänen vaimonsa Anan edustustilana. Nykyisin se on yksityiskotina eikä ole avoinna yleisölle.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Mikon matkassa VII : Käpykolo, unelma joka romuttui, Äänekosken Kaupunkisanomat 11.2.2017
2. ↑  Mikon matkassa VIII: Käpykolo osa 3: Tulikuumia keskusteluja ja kutsumattomia vieraita, Äänekosken Kaupunkisanomat 5.3.2017
3. ↑  Konginkangas kyläsuunnitelma 2010-2015, luku 5.2 Konginkangas ja taide

Aiheesta muualla
----------------

* Mikko Niskanen Käpykolossa vuonna 1974 (Youtube-video)
Ote-mon-portin rauniot.
**Matsuen linna** (jap. 松江城, *Matsue-jō*) on Japanissa Shimanen prefektuurissa sijaitseva feodaalinen linna. Linnaa kutsutaan myös nimellä "musta linna" ja "kurmitsalinna", ja se on yksi harvoista Japanissa säilyneistä shōgunaatin ajan linnoista. 

Linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1607, ja se valmistui vuonna 1611. Rakennustyöt suoritettiin Horio Yoshiharun johdolla. Vuonna 1638 linna ja sitä ympäröivä läänitys siirtyivät maata hallinneen Tokugawa-klaanin haaran Matsudaira-klaanin haltuun.

Useimmat japanilaiset linnat ovat tuhoutuneet sotien, maanjäristysten, tulipalojen tai muiden syiden seurauksena. Matsuen linna kuitenkin rakennettiin vasta viimeiseksi jääneen feodaalisodan päätyttyä, joten se ei ole joutunut taistelupaikaksi. Alkuperäistä siitä on kuitenkin jäljellä vain osa muuria ja torni.

Matsuen linna on kahdestatoista Japanissa jäljellä olevasta linnasta ainoa Saninin alueella sijaitseva. Se on myös toiseksi suurin, kolmanneksi korkein (30 metriä) ja kuudenneksi vanhin. Linnan alueen rakennukset tuhoutuivat vuonna 1875 tornia lukuun ottamatta. Se kunnostettiin täysin vuosina 1950–1955.

Linna on rakenteeltaan hyvin monimutkainen. Se on tyyliltään vartiotorni, ja ulkoapäin se näyttää viisikerrokseselta, mutta sisällä on kuusi tasoa. Seinät on maalattu pääosin mustiksi. Se on rakenteeltaan hyvin vahva ja suunniteltu kestämään sodankäyntiä, mutta momoyama-tyyliä muistuttavana se on samalla hyvin juhlallinen.

Lähteet
-------

1. 1 2  Castle Area Matsue Tourism Association. Viitattu 20.9.2013. (englanniksi)
2. 1 2  Matsue Castle *Japan: The Official Guide*. Japan National Tourism Organization. Viitattu 20.9.2013. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Matsuen linna** Wikimedia Commonsissa

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Matsue Castle
**Kaikkiin neljään tuuleen** on Edith Södergranin aforismeja sisältävä teos, jonka on suomentanut Hilja Mörsäri ja kustantanut Into vuonna 2013.

Teokseen sisältyy ruotsiksi ja suomeksi aforismisikermät *Kirjavia havaintoja* (*Brokiga iaktagelser*, 1919) ja *Ajatuksia luonnosta* (*Tankar om naturen*, 1922) sekä Södergranin suomeksi kirjoittama mietelmällinen proosateksti, jota ei ole aiemmin julkaistu suomeksi. Lisäksi kirjassa on Södergrania käsittelevä Mörsärin kirjoitus.

Teos kuuluu Suomen aforismiyhdistyksen Pilke-julkaisusarjaan.

Julkaisuhistoria
----------------

Teoksen syntyyn vaikutti Södergranin tiukka taloustilanne. Se oli valmiina jo *Ruusualttarin* ilmestyessä. Kustantaja halusi kuitenkin irrottaa erikseen runot ja aforismit, ja niin ilmestyi ensin runokokoelma *Tulevaisuuden varjo* (*Framtidens skugga*, 1920) ja aforismit kokoelmana *Brokiga iaktagelser*. Suomeksi aforismit ilmestyvät ensi kerran tässä kokoelmassa. *Ajatuksia luonnosta* -osuus ilmestyi alkujaan *Ultrassa*.

Vastaanotto
-----------

Kiiltomato.netin arvostelussa Jani Saxell huomauttaa, että Södergran on aforismeissaan "häkellyttävän paljas ja intiimi", riisuu niistä "kaiken turhan tiedon krumeluurit". Kuitenkin hänestä tuntuu, että aforismit ovat ikään kuin keskentekoisia, "että ollaan muistiinpanojen ja tekstiaihioiden äärellä". Hän kiittää suomentaja Hilja Mörsärin työtä hienoksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Into Kustannus. Viitattu 11.10.2014.
2. 1 2 3  Saxell, Jani: Ihmisenparantajan tehtävä. *Kiiltomato.net*. Viitattu 11.10.2014.
3. ↑  Kolehmainen, Ritva: Edith Södergran – Kaikkiin neljään tuuleen *Keskisuomalainen*.  24.9.2013.  Arkistoitu 20.12.2014. Viitattu 13.8.2015.

Aiheesta muualla
----------------

* Helenius, Elisa: Aforismeja Raivolan sairasvuoteelta. *Sylvi* 14.10.2013.
* Mikkola, Jaakko: Aforismeja Raivolan sairasvuoteelta. *Turun sanomat* 24.11.2013.
Purkki matsonia (Georgia).
**Matsun** (arm. մածուն) tai **matsoni** (georg. მაწონი) on armenialainen ja georgialainen jogurttityyppinen maitotuote. Se lienee alun perin armenialaista alkuperää. Sitä voidaan valmistaa esimerkiksi lehmänmaidosta tai vesipuhvelinmaidosta, jolloin se on täyteläisempää. Matsoni ei koskaan ole hyytelömäistä. Georgialaisessa keittiössä sitä voidaan lisätä keittoihin, kasvisruokiin tai patoihin tai syödä sellaisenaan aamiaisena. Matsoni toimii usein juuston tai kypsymättömän viinin (matšari) tavoin vastapainona öljyisille saksanpähkinöille, jotka ovat yleinen raaka-aine.

Lähteet
-------

1. ↑  Joseph A. Kurmann, Jeremija Lj Rašić, Manfred Kroger: *Encyclopedia of fermented fresh milk products:*
an international inventory of fermented milk, cream, buttermilk, whey, and related products*, s. 212. Springer, 1992. ISBN 9780442008697. Teoksen verkkoversio.*
2. ↑  Goldstein, Darra: *The Georgian Feast*, s. 36, 51. University of California Press, 1999. ISBN 978-0-520-21929-8.

Aiheesta muualla
----------------

* Matsoni: The Countercultural Yogurt (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Delicious Georgian Cuisine – MATSONI /YOGHURT/ SOUP (englanniksi)
**Jalo** oli suomalainen kolmimastoinen puinen fregatti, joka oli rakennettu 1876 Uudessakaupungissa. Jalo oli suurin Suomessa puusta rakennettu laiva. Se oli turkulaisten laivanvarustajien omistuksessa 1877-1886. Laiva myytiin matalikolle ajossa vaurioituneena Lontoossa 1886. 

Fregatti Jalo rakennettiin laivanrakennusmestari Hans Henrik Kjäldströmin (1830-1877) johdolla Uudessakaupungissa 1876. Laiva oli rakennettu männystä ja tammesta rauta- ja kuparivahvisteisena. Laivan riki oli raudasta ja pohja oli päällystetty kuparilevyillä. Laivan vetoisuus oli 1 366 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 000 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 64,07 metriä, leveys 11,05 metriä ja syväys 7,16 metriä. Fregatin alkuperäiset omistajat olivat Uudestakaupungista mutta korkeiden rakennuskustannusten takia he joutuivat myymään parin vuoden kuluttua laivan Turkuun. Fregatti Jalo oli Euroopan ja Kaukoidän välisessä liikenteessä. 

Ollessaan sokerilastissa matkalla Jaavan Banjoewangista Falmouthiin Jalo joutui ankaraan myrskyyn 26. maaliskuuta 1884 ja joutui menemään vuotavana hätäsatamaan St. Helenalle. Korjausten jälkeen laiva jatkoi matkaa Falmouthiin jonne se saapui vuotavana 20. kesäkuuta 1884 ja hinatiin sitten Lontooseen. Jalo oli puutavaralastissa matkalla Malagaan kun se ajoi aamuyöllä matalikolle Cork Sandin luona Harwichin ulkopuolella 17. syyskuuta 1886. Laiva saatiin hinaajan avulla irroitettua matalikolta sen jälkeen kun kansilasti oli heitetty mereen ja isomasto katkaistu. Fregatti Jalo hinattiin sitten Harwichiin ja sieltä edelleen Lontooseen jossa se myytiin vaurioituneena.

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia : Jalo (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Vakkasuomalaisia purjealuksia ja laivanvarustajia : Fregatti Jalo (Arkistoitu – Internet Archive)

Aiheesta muualla
----------------

* Fregatti Jalo telakalla, Uudenkaupungin museon valokuvakokoelmat (Finna) (Arkistoitu – Internet Archive)