recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gustaf "Kustaa" Matinpoika Estlin** (30. lokakuuta 1878 Hauho – 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoinen) oli suomalainen metsätyönjohtaja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Valkeakosken punakaartin päällikkönä. Hänet teloitettiin 10. maaliskuuta käydyn Kuhmoisten taistelun yhteydessä.

Elämä
-----

Kustaa Estlin aloitti asepalveluksensa Hämeenlinnan Tarkk'ampujapataljoonassa vuonna 1901, mutta se jäi kesken, kun Suomen asevelvollisuuslaki kumottiin 1903. Tämän jälkeen hän työskenteli Walkiakoski Oy:n palveluksessa metsätyönjohtajana ja marraskuusta 1906 lähtien poliisina Tampereella, kunnes 1911 palasi jälleen Valkeakoskelle. Estlin oli Valkeakosken työväenyhdistyksen jäsen ja soitti myös sen torvisoittokunnassa käyrätorvea.

Marraskuun 1917 yleislakon aikana Valkeakosken miliisit erotettiin ja lakkokomitea nimitti Estlinin järjestyksenvalvojaksi yhdessä Otto Annervon ja Oskari Riutan kanssa. Lakon päätyttyä Estliniä ehdotettiin Valkeakosken uudeksi miliisipäälliköksi, mutta lopulta tehtävää jo ennen lakkoa hoitanut poliisikomisario Jalmari Saukko sai pysyä tehtävässään. Sisällissodan sytyttyä Estlin valittiin 31. tammikuuta 1918 perustetun Valkeakosken punakaartin päälliköksi.

Helmikuussa Estlin johti Kuhmalahden Vehkajärvelle koottua noin 500 punakaartilaisen joukkoa, jonka valkoiset löivät hajalle 26. helmikuuta käydyssä taistelussa. Tämän jälkeen Estlin osallistui Valkeakosken punakaartin komentajana 10. maaliskuuta käytyyn Kuhmoisten taisteluun, jossa hän jäi ilmeisesti haavoittuneena valkoisten vangiksi ja teloitettiin. Hänen samanniminen serkkunsa Kustaa Estlin (s. 1882) osallistui taisteluun valkoisten puolella. Estlinin sisaren Idan tiedusteltua kirjeitse veljensä kohtaloa, vastasi serkku raamatunlauseella *"Antakaa kuolleiden haudata kuolleensa ja katsokaa ettette itse tule hukutetuiksi"*.

Perhe
-----

Estlinin puoliso oli Hilma Maria Oskarintytär (1885–1970), jonka kanssa hän avioitui 1903. Pariskunnalle syntyi viisi lasta, joista Eino Hjalmar Estlin (1906–1986) toimi 1940-luvulla Tampereen apulaispalopäällikkönä sekä myöhemmin Valkeakosken palopäällikkönä vuosina 1949–1969. Perheen nuorin poika Matti Kustaa Estlin (s. 1916) kaatui talvisodassa vuonna 1940.

Lähteet
-------

1. ↑  Estlin, Kustaa Matinpoika *Suomen sotasurmat 1914–1922*.  2001. Valtioneuvoston kanslia.  Arkistoitu 18.8.2017. Viitattu 17.8.2017.
2. 1 2  Oravainen-Estlinin sukua. Perhe 33  2012. Kari Paunasalo. Viitattu 17.8.2017.
3. 1 2  Anttonen, Varpu: *Valkeakosken naiskaarti Suomen sisällissodassa 1918*, s. 27–28. Pro gradu -tutkielma. Tampere: Tampereen yliopisto, 2009. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
4. ↑  Ahto, Sampo: "Sotaretkillä: Väärinmaja ja Kuhmoinen", *Itsenäistymisen vuodet 1917–1920*, s. 281–282. Helsinki: Valtionarkisto, 1992. ISBN 951-37073-0-X.
5. ↑  Nieminen, Edvard: *Muistojulkaisu luokkasodan uhreista Sääksmäellä 1918*, s. 15. Valkeakoski: Valkeakosken työväen kirjakauppa, 1923. Teoksen verkkoversio.  (Arkistoitu – Internet Archive)
6. ↑  Oravainen-Estlinin sukua. Perhe 27  2012. Kari Paunasalo. Viitattu 17.8.2017.
**Armonranta** on Helena Sinervon kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 2016. Kirja on omaelämäkerrallista fiktiota. Kirjailijan sanojen mukaan romaanin "henkilöt ovat fiktiivisiä romaanihenkilöitä ja tapahtumat suurelta osin mielikuvituksen tuotetta".

Romaanin alussa Helena-niminen kirjailija lähtee puolisonsa Hetan kanssa tapaamaan isäänsä, joka tekee kuolemaa tamperelaisessa sairaalassa. Aiemmin Helena on saanut isältään salkun, joka sisältää vanhoja asiakirjoja, C-kaseteille äänitettyä isän puhetta ja isoisän päiväkirjan. Neljän sukupolven tarinaa käydään läpi eri aikatasoilla ja eri henkilöiden näkökulmasta.

Juoni
-----

**Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.**
Romaanin kehyskertomuksena on Helenan ja Hetan vierailu Helenan isän luona. Pariskunta yöpyy Armonranta-nimisessä paikassa. Matkan aikana Helenalle selviää, että Heta on käynyt uusissa hedelmöityshoidoissa kertomatta hänelle. Helena ei ole varma, haluaako hän lasta, jonka isä olisi tuntemattomaksi jäävä spermanluovuttaja.

Kaseteilla Ralf-isä muistelee omaa menneisyyttään; lapsuuttaan isättömänä sekä sota-aikaa. Hänen vanhempansa Kalle Iivari ja Maria Stiina olivat kihloissa, mutta ennen pojan syntymää isä palasi Saksaan jatkamaan opintojaan. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Kalle Iivari liittyi jääkäreihin. Hän tuli tapaamaan poikaansa ensimmäisen kerran vasta yli kymmenen vuotta myöhemmin. Avioliittoaikeet Maria Stiinan kanssa kariutuivat, ja vahvistusta isyydelle haettiin oikeusteitse vasta Kalle Iivarin kuoleman jälkeen. Myöskään Ralfin suhde omaan puolisoonsa ja lapsiinsa ei ole ollut helppo.

Helenan isoisän Kalle Iivarin ääni tulee kuuluviin päiväkirjan kautta. Päiväkirja on kirjoitettu ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin isoisä oli nuorena jääkärinä Saksan rintamalla. 

Vielä yhden tason kertomukseen tuovat Helenan ja pienen tyttären keskustelut Berliinin metrossa. Lapsi pyytää Helenaa kertomaan tarinoita tämän veljistä ja muista sukulaisista. Lisäksi he keskustelevat metrossa näkemistään eri kulttuureista tulevista ihmisistä ja lapsi kyselee myös Saksan menneisyydestä.

**Juonipaljastukset päättyvät tähän.**
RAF:n Armstrong Whitworth Albemarle vuonna 1942.
**Armstrong Whitworth AW.41 Albemarle** on brittiläinen sotilaslentokone. Sen suunnittelun aloitti Bristol Aeroplane Company. Tyyppi lensi ensilentonsa vuonna 1940, ja alun perin keskiraskaana pommituskoneena. Tyyppi oli kuitenkin kovin keskinkertainen eli ei erityisen onnistunut, joten se päätyi enimmäkseen ilmakuljetustehtäviin. Albemarle -konetyyppi osallistui joihinkin strategisesti erittäin merkittäviin sotilastehtäviin, kuten Ardennien taisteluun, Normandian maihinnousuun sekä Operaatio Market Gardeniin. Albemarle -koneista pudotettiin laskuvarjosotilaita, joita saattoi olla 10 henkeä yhtä konetta kohden. Lisäksi näitä koneita käytettiin liitokoneiden hinaukseen. Konetyyppi oli RAF:n käytössä vuosina 1941-45, ja sitä valmistettiin 602 koneyksilöä. Neuvostoliiton ilmavoimien käytössä oli 12 koneyksilöä, tämän ohella oli 2 koneyksilöä tuhoutunut kuljetuksessa. 

Armstrong AW.41 Albemarlen projektiokuvat.
Armstrong Whitworth Albemarlen miehistön lukumäärä oli 3-4 henkilöä, alatyypistä riippuen. Aseistus käsitti joko 2 taikka 4 kpl Browning 7,7 mm konekivääreitä yläampumossa. Enin pommimäärä oli 2 041 kg. Koneen huippunopeus oli 426 km/h. Moottorit, joita koneessa oli 2 kpl olivat kaksiriviset, ja 14-sylinteriset Bristol Hercules XI -tähtimoottorit, joiden teho oli 1 590 hevosvoimaa (1 186 kW).

Lähteet
-------

* 
* 
* Chant, Chris: *II Maailmansodan lentokoneet*, Karisto, 2008, Hämeenlinna (suom. Petri Kortesuo) Alkuteos: Amber Books, 1999 ISBN 978-951-23-5025-4 (s.24)

### Viitteet

1. 1 2  Chant C. 2008: s. 24
2. ↑   Viitattu 17.8.2017.
3. ↑   Viitattu 17.8.2017.
4. ↑   Viitattu 17.8.2017

Aiheesta muualla
----------------

* 
* 
* (Arkistoitu – Internet Archive)

  

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Lesja Ukrajinkan kansallinen akateeminen draamateatteri syyskuussa 2012.
**Lesja Ukrajinkan kansallinen akateeminen draamateatteri** on teatteri Kiovassa. Sen aiempi nimi *Kansallinen akateeminen venäläisen draaman teatteri* (ukr. Національний академічний театр російської драми ім. Лесі Українки) viittasi venäläiseen draamaan. Teatterin nimi ja ohjelmisto muutettiin helmikuussa 2022 sen jälkeen kun Venäjä oli hyökännyt Ukrainaan.

Teatteri sai vuonna 1966 akateemisen teatterin aseman. Ukrainan neuvostoaikana se oli puolueen suosima teatteri ja propagoi erityisesti venäläistä kulttuuria. Ohjelmisto koostui venäläisistä klassikoista ja neuvostoaikaisista näytelmistä. Ukrainalaisista klassikoista siellä esitettiin Lesja Ukrajinkan näytelmiä. Sen henkilökunnassa oli melko vähän ukrainalaisia. Se sai 1994 kansallisteatterin aseman. Taiteellinen johtaja on ollut vuodesta 1994 lähtien 1994 Myh’ailo Reznikovytš.

Teatterin taustalla on Solovtsevin teatteri, josta se muodostettiin 1919 nimellä Ukrainan neuvostotasavallan toinen valtionteatteri. Vuonna 1926 se sai nimen Kiovan venäläisen draaman teatteri.

Lähteet
-------

1. ↑  Bearak, Max: Kyiv comes back to life with a mix of sorrow, dark humor and triumph *Washington Post*.  11.4.2022. Viitattu 7.6.2022. (englanniksi)
2. 1 2 3  Revutsky, Valeriian: Lesia Ukrainka National Academic Drama Theater *Internet Encyclopedia of Ukraine*.  Päivitetty 2022. Viitattu 9.6.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lesja Ukrajinkan kansallinen akateeminen draamateatteri** Wikimedia Commonsissa
**Bamperos** oli oululainen ravintolaorkesteri, joka perustettiin 1970.

Yhtyeen tavaramerkiksi muodostui moniääninen lauluharmonia ja vauhdikkaat show’t*lähde?*. Bamperos keikkaili ympäri Suomea ja laivoilla ja esiintyi televisiossa ja radioasemilla. Yhtye teki jinglen Oulun ensimmäisen kaupallisen radioaseman, Radio Megan, avajaisiin vuonna 1988.

Petri Tuunainen väittää kirjassaan *500 iskelmätähteä*, että Bamperos oli yksi Suomen parhaista laulubändeistä, jota monet jälkipolven orkestereista ovat pitäneet musiikillisena esikuvanaan. Bamperos esiintyi Suomen suurimmissa ravintoloissa, ja niin Tuunaisen kuin Tony Latvankin mukaan se oli yksi kalleimmin palkatuista ravintolaorkestereista porilaisen Pureman kanssa 1970- ja 1980-luvuilla.

Historia
--------

Toimintansa ensimmäiset vuodet orkesteri soitti lähinnä viikonloppuisin Oulun ja lähiympäristön tanssipaikoilla. Ammattimainen kokoonpano muotoutui vuonna 1973, jolloin Bamperoksen muodostivat Seppo Jääskeläinen (kitara), Pekka Outinen (rummut), Mauno Moisanen (urut), Erkki Vehkaperä (laulu ja lyömäsoittimet) sekä Mauri Huotari (basso). Orkesterin kaikki jäsenet olivat omalta osaltaan myös laulusolisteja.

Bamperos pysyi lähes 20 vuotta samassa ydinkokoonpanossa, ainoastaan kosketinsoittajat vaihtuivat. Mauno Moisanen lopetti soittamisen ja lähti kaivamaan kultaa Lappiin vuonna 1979, jonka jälkeen kosketinsoittajan vakanssia hoitivat muun muassa Jari Laasanen, Esa Sihvola, Arto Mäläskä, Veli Tikkala ja viimeiset viisi vuotta Markku Suvinen.

Laulusolistina Vehkaperän lisäksi esiintyi sekä televisio- että lavakeikoilla Kari Värri. 

Bamperos lopetti toimintansa vuonna 1990.

Julkaisut
---------

Bamperos julkaisi urallaan viisi albumia, ja sen suosituimmaksi kappaleeksi kohosi "Tule kanssani kylpyyn", joka on edelleen karaokebaareissa suosittu. Bamperoksen 10-vuotisjuhlajulkaisu ilmestyi 1983. Muita Bamperos-kappaleita olivat muun muassa "Kimonota raotuta", "Kettunen keskiyön cowboy", "Näin on meininki" ja myös Paula Koivuniemen sittemmin levyttämä italoiskelmä "Lähdetään pois". Erkki Vehkaperä esitti "Kettusen" Lauantaitansseissa.

### Albumit

* *Bamperos*  (1974, Finnlevy)
* *Näin on meininki*  (1979, Anuco)
* *Tule kanssani kylpyyn*  (1980, Anuco)
* *Bamperos – Juhlalevy 10 vuotta*  (1983, VIP Music)
* *Kari Värri ja Bamperos*  (1986, KV-Tuotanto)

Lähteet
-------

* Bamperosin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)

### Viitteet

1. 1 2 3 4  Veikko Tiitto: Bamberos pomus.net.  Arkistoitu 31.7.2021. Viitattu 17.2.2009.
2. ↑  Tony Latva, Petri Tuunainen: *Iskelmän tähtitaivas*, s. 37-38. WSOY, 2004. ISBN 951-0-27817-3.
Taiteilijan näkemys blasaarista.
**Blasaari** on kvasaaria muistuttava aktiivinen galaksi. Blasaareissa galaksiytimestä lähtevä relativistinen suihku suuntautuu suoraan meitä kohti ja kirkastuu siksi äärimmäisen voimakkaasti. Blasaarit jaetaan kahteen tyyppiin:

* **BL Lacertae -kohteet** – Nopeita ja voimakkaita kirkkaudenmuutoksia. Säteily on voimakkaasti polarisoitunutta.
* **OVV-kvasaarit** (*Optically Violently Variable*) – Erittäin voimakkaita kirkkaudenmuutoksia. Vain jotkin aallonpituudet ovat polarisoituneita.

On myös löydetty muutamia kohteita, joiden ominaisuudet ovat näiden väliltä. Blasaarien tyypillisiä erikoispiirteitä ovat suuret kirkkaudet, hyvin nopeat (aikaskaala minuuteista muutamiin päiviin) valonvaihtelut ja suuri valon polarisaatio tavallisiin kvasaareihin verrattuna. Blasaareja ovat mm. 3C273, BL Lacertae, PKS 2155-304. Hyvin energisiä, nk. TeV-blasaareja ovat Markarian 421 ja Markarian 501.

Blasaarien erikoispiirteiden syyt
---------------------------------

*Pääartikkeli: Radiogalaksien yhtenäismalli*
Blasaarien lähes valon nopeudella liikkuvat iskuaallot näyttävät meistä ylittävän valon nopeuden muutaman parsekin päässä blasaarin ytimestä. BL Lacertae -kohteet ovat heikkoja, OVV-kvasaarit voimakkaita radiosäteilijöitä. Blasaarin ytimen koko on vain tuhannesosa parsekia eli noin 200 AU. Ytimessä on musta aukko, johon syöksyvä kaasu on asettunut kiekkomaiseen muotoon, ja säteilee valoa ja hiukkassäteilyä. Ydintä ympäröi muutaman parsekin säteinen kaasurengas, joka muistuttaa munkkirinkilää. Ytimestä kiekon napojen suunnassa lähtevä kaasusuihku syntyy mustan aukon lähellä olevan kiekon säteilyn ja magneettikentän kohdatessa toisensa.
Suihku ulottuu kymmenien kiloparsekien päähän mustasta aukosta. Kertymäkiekon säteily on yleensä synkrotronisäteilyä ja käänteistä Compton-säteilyä tietyillä aallonpituuksilla. Suihkut sinkoutuvat ytimestä pois relativistisella 0,95–0,99 kertaisella valonnopeudella. Koska suihku liikkuu lähes valon nopeudella, sen havaitsemisessa vaikuttavat relativistiset ilmiöt, jotka mm. vahvistavat havaitsijalle suihkun kirkkautta ja pienentävät suihkussa tapahtuvien ilmiöiden aikoja, niin että jotkut asiat näyttävät tapahtuvan yli valonnopeudella.

Jos ytimen suihku havaittaisiin sivusta, se olisi hyvin himmeä. Mitä enemmän suihku suuntautuu Maata kohti, sitä kirkkaampi se on. Poispäin Maasta suuntautuva suihku on yleensä hyvin himmeä. Molemmat suihkut näkyvät yhtä kirkkaina, jos ne kummatkin ovat 90 asteen kulmassa. Meitä kohti suuntautuva suihku näyttää relativististen efektien takia olevan 600 kertaa todellista kirkkaampi.

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.   
Alkuperäinen artikkeli: en:Blazar
**Banaanikasvit** (Musaceae) on kasviheimo yksisirkkaisiin (Monocotyledoneae) kuuluvassa *Zingiberales*-lahkossa. Lajeja kasvaa luonnonvaraisena trooppisessa Afrikassa ja Aasiassa. Heimo jaetaan kahteen tai kolmeen sukuun:

* *Ensete* – etiopianbanaanit eli pullobanaanit
* *Musa* – banaanit eli aitobanaanit
* *Musella* (sisällytetään yleensä edelliseen).

Tuntomerkit
-----------

Banaanikasvit ovat kookkaita, usein jättiläismäisiä, maitiaisnesteellisiä ruohoja, joilla lehtituppien muodostama valevarsi. Banaanien suvun lajit ovat juurakollisia, vesovia ja monivuotisia, muutamat *Ensete*-lajit taas haarattomia. Lehdet suuret ja soikeat, lavassa paksu keskisuoni, sivusuonet kulkevat samansuuntaisesti lehtilavan laitaan. Kukinto kehittyy valerungon latvaan lehtiruusukkeen keskelle ja on suojuslehden suojaama. Kukat tavallisesti yksineuvoisia; hedekukat kukinnon kärkiosassa, emikukat tyvellä; epäsymmetrisiä; niissä kaksi kehälehtikiehkuraa, kummassakin yksisirkkaisille tyypillisesti kolme lehteä, jotka terämäisiä. Hedekukassa viisi hedettä ja pieni joutohede (staminodi); emikukassa kehänalainen sikiäin, siinä kolme lokeroa, kussakin useita siemenaiheita. Tahmea siitepöly kulkeutuu kukasta toiseen useimmiten lepakoiden välityksellä. Hedelmä on mehevä, marjamainen, ja siinä runsaasti kovia siemeniä (paitsi jalostetuissa banaaneissa, joita lisätään kasvullisesti). Yhdestä kukinnosta kehittyy tiivis hedelmäkimppu.

Banaanikasvit hyötykäytössä
---------------------------

Banaanikasvit ovat merkittäviä sekä ravinto- että kuitukasveina. Viljelty banaani on syntynyt Kaakkois-Aasiassa lajien *Musa acuminata* ja *M. balbisiana* risteytymänä. Manilahamppukuitua (lajista *M. textilis*) käytetään lähinnä köysien punontaan. Etiopianbanaania (*Ensete ventricosa*) viljellään sekä ravinto- että kuitukasvina. Sen hedelmiä ei kuitenkaan käytetä ravinnoksi, vaan varren ydin ja nuoret versot keitettyinä. Banaanikasveja on saatavana myös huonekasvikäyttöön.

Lähteet
-------

* Kasvien maailma – Otavan iso kasvitietosanakirja, osa 1. 1979.
* Räty, E. & Alanko P.: Viljelykasvien nimistö. 2004.

### Viitteet

1. ↑  List of genera in family Musaceae.
2. ↑  Kasvien maailma, osa 1, s. 155
3. ↑  Kasvien maailma, osa 1, s. 156

Aiheesta muualla
----------------

* Suomen Lajitietokeskus: Musaceae

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q156525
* Wikispecies: Musaceae
* APNI: 54545
* ATRF: Musaceae
* CoL: CZK
* EoL: 4249
* EPPO: 1MUSF
* FloraBase: 23442
* FNA: 10588
* FoAO2: Musaceae
* FoC: 10588
* Fossilworks: 55819
* GBIF: 4686
* GRIN: 741
* iNaturalist: 62910
* IPNI: 30000849-2
* IRMNG: 119490
* ITIS: 42385
* NCBI: 4637
* NZOR: a8f73777-5a34-41c5-bc5a-88e8386583fb
* Open Tree of Life: 679528
* POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000849-2
* Tropicos: 42000364
* Watson & Dallwitz: musaceae
* WFO: wfo-7000000398

 |

 |
Entinen koulurakennus Goréen saarella.
**École normale William-Ponty** oli normaalikoulu Senegalissa. Se perustettiin vuonna 1903 Saint-Louisissa, siirrettiin vuonna 1913 Goréen saarella lähelle Dakaria ja nimettiin Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööri William Pontyn mukaan vuonna 1915. Vuonna 1938 koulu siirrettiin Rufisquen lähelle Sébikhotaneen, myöhemmin Thièsiin ja vuonna 1979 Koldaan. Nykyään sen perillisenä toimii alueellinen ammattikoulutuskeskus.

Koulun alkuperäisenä tehtävänä oli valmistaa opettajia levittämään ranskan kieltä ja kulttuuria. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettiin myös Dakarin lääketieteelliseen kouluun valmistava osasto sekä hallinto- ja talousvirkailijoita kouluttanut osasto. Kolmivuotisen yläkoulun suorittaneet opiskelijat valittiin pääsykokeen perusteella kaikista Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaista: Senegalista, Ranskan Sudanista, Ranskan Guineasta, Norsunluurannikolta, Ylä-Voltasta, Mauritaniasta, Dahomeysta ja Nigeristä.

William Ponty -koulusta valmistuneet muodostivat suuren osan itsenäistyneiden Länsi-Afrikan maiden poliittisesta ja hallinnollisesta eliitistä. Se koulutti ensimmäiset afrikkalaiset kirjailijat ja toimi myös nykyaikaisen afrikkalaisen teatterin kehtona.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jézéquel, Jean-Hervé: Les "enfants du hasard"?.  *Cahiers de la recherche sur l’éducation et les savoirs*, 2/2003, s. 173–199. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 4.12.2018.  (ranskaksi)
2. ↑  Bankole, Djidé: L’Ecole Normale William Ponty: pépinière d’élite *Monwaih*.  18.6.2018.  Arkistoitu 13.6.2021. Viitattu 4.12.2018. (ranskaksi)
3. 1 2 3  William Ponty, École *Oxford Reference*. Viitattu 4.12.2018. (englanniksi)
4. ↑  L’ex Ecole Normale William Ponty ouvre ses portes au public, pour une fête de 72 heures *Actuprime*.  6.8.2016. Viitattu 4.12.2018. (ranskaksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **École normale William-Ponty** Wikimedia Commonsissa
**Käyrä korkealla** oli Yleisradion 1970-luvun puolivälissä lähetetty radio-ohjelmasarja, "talouselämän sävelradio", jota toimittivat Esko Seppänen ja Max Rand toimittaja Reijo Rajamäen idean pohjalta. Seppänen ja Rand olivat molemmat Suomen Kommunistisen Puolueen jäseniä, ja keskiviikkoisin lähetetty ohjelma tulikin kuuluisaksi kritisoimalla päivän hittikappaleiden lomassa voimakkaasti Suomen talouselämää, erityisesti suuryritysten rikkaita omistajasukuja, ja toisaalta esittämällä kritiikittömiä kuvauksia Neuvostoliitosta, jonka talousoloihin Seppänen ja Rand kävivät tutustumassa haastattelumatkoillaan.

Myöhempien vuosikymmenien sijoitusguru Kim Lindström sanoo kirjassaan *Puoli vuosisataa pörssin sisäpiirissä* (Talentum 2013) arvostavansa Seppäsen silloista työtä suomalaisten pankkien ja pörssiyritysten johtajien keskinäisten suhteiden ja yritysten monimutkaisten omistajuuskuvioiden paljastamiseksi.

Lähteet
-------

1. ↑  Konttinen, Seppo: *Suora lähetys, Tosiasiaa Yleisradiosta*, s. 148. Siltala, 2012. ISBN 978-952-234-141-9.
2. ↑  Koskinen, Mika: Sisäpiiriläinen paljastaa: tiesitkö tätä Suomen eliitistä? (Arkistoitu – Internet Archive) Ilta-Sanomat 28.8.2013. Viitattu 30.7.2014.
Banaanikärpäsiä laboratoriossa. Laji on erittäin hyvin tunnettu, sillä se sopii hyvin tutkimukseen.
**Banaanikärpäsen taudeilla** tarkoitetaan erilaisia loisten, mikro-organismien ja virusten aiheuttamia sairauksia, jotka vaikuttavat joko luonnossa tai laboratorio-oloissa eläviin banaanikärpäsiin. Termillä voidaan myös laboratorioissa viitata banaanikärpäsen kasvatusalustassa eläviin pieneliöihin, jotka muuntavat ravintoalustan kärpäsille kelpaamattomaksi. Laboratoriossa useimpia banaanikärpäsen tauteja torjutaan yksinkertaisesti pitämällä kasvatustilat mahdollisimman puhtaina ja pyyhkimällä kärpästen ja niiden ravinnon kanssa tekemisissä olevat alueet säännöllisesti alkoholilla. Tämän lisäksi tauteja torjutaan eristämällä kaikki laboratorioon saapuvat uudet kannat sekä sairastuneet kasvatukset. Luonnosta tuotuja kärpäsiä voidaan pitää eristyksessä jopa neljän sukupolven ajan.

Bakteeritaudit
--------------

Yleisimmin kasvatuksissa ongelmia aiheuttavat usein väriltään punaruskeaa limaa tuottavat bakteerit, jotka elävät kasvatusalustassa. Ne ovat yleisiä kärpästen taudinaiheuttajia myös luonnossa. Tällaisia bakteereja ovat mm. *Acinebacter*-suvun lajit. Antibioottien, kuten streptomysiinin, ampisilliinin tai tetrasykliinin lisääminen ravintoalustaan tuhoaa nämä bakteerit yleensä yhdessä sukupolvessa. Myös dekstroosin käyttö kasvatusalustassa sukroosin sijaan vähentää bakteerien kasvua.

Homeet
------

*Penicillium* ja *Aspergillus* -sukujen homeet ovat yleisiä laboratoriokasvatusten haittaorganismeja, sillä ravintoalustan koostumus on ideaalinen niiden kasvuun. Terveillä kannoilla ne eivät aiheuta ongelmaa, mutta heikot kärpäskannat ne voivat tappaa. Tämän vuoksi kasvatusalustaan lisätään useimmiten homeenestoainetta, joka on yleisimmin Nipagin M -liuosta.

Punkit
------

Useat punkkilajit voivat saastuttaa banaanikärpäskasvatuksia ja niiden luonnonkantoja. Ne voivat olla joko kärpästen itsensä loisia tai kiinnostuneita vain niiden ravintoalustasta. Loisivat punkit ovat näistä kahdesta tyypistä huomattavasti vaarallisempia, mutta onneksi myös harvinaisempia myös luonnossa. Ravintoalustassa elävät punkit kulkeutuvat laboratoriossa kasvatuspulloihin useimmiten ravintoalustan raaka-aineiden mukana, joten niiden torjunnassa puhtaus on erityisen tärkeää. Samoin liian vanhoiksi päässeiden pullojen ravintoalustoilla ne ovat yleisiä. Punkkien torjunta on hankalaa ja joskus kokonaisia kantoja on hävitettävä niissä esiintyvien punkkien vuoksi.

Virukset
--------

Vaikka aikaisemmin luultiin toisin, voivat myös virukset levitä laboratorio-olosuhteissa. Kaksijuosteisesta RNA:sta koostuva DCV-pikornavirus (engl. *Drosophila C Virus*) -infektio on havaittu myös muutamissa laboratorioissa, joissa se aiheuttaa koteloiden mustumista ja niiden kuoleman. Virus myös näyttää estävän Hsp70-lämpöshokkipromoottorin kautta toimivien geenien transkription.

Katso myös
----------

* Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Ashburner, M. & Roote, J.: Maintenance of a *Drosophila* Laboratory: General Procedures (Kappale "Controlling Plagues and Diseases")  2007. CSH Protocols. Viitattu 27.6.2007. (englanniksi)
**École pratique des hautes études** (EPHE) on Pariisissa sijaitseva korkeakoulu, mutta ei yliopisto klassisessa mielessä.

EPHE perustettiin 31. heinäkuuta 1868 Ranskan opetusministeri Victor Duruyn asetuksella, ja se on yksi suurista korkeakouluista. Pääajatuksena oli valmistaa opiskelijoita tutkimukseen osallistumalla tutkimusharjoitteluun. Mitään tutkintotodistuksia ei vaadittu eikä myönnetty.

Sen uskontotieteen ja historian tutkinnot ovat maailman parhaita.*kenen mukaan?*

EPHE on jatkuvasti kouluttanut maailmanluokan asiantuntijoita Aasian ja islamin tutkimuksen alalla, ja heidän joukossaan on investointipankkiireja, diplomaatteja ja näihin aloihin erikoistuneita sotilasupseereita.

Kuuluisia valmistuneita
-----------------------

* Safi Faye, senegalilainen tohtoriksi väitellyt kansatieteilijä ja elokuvaohjaaja
* Norman Finkelstein, amerikanjuutalainen politiikantutkija ja kirjailija
* Mariama Hima, Nigerin ensimmäinen naispuolinen elokuvaohjaaja
* Ferdinand de Saussure, sveitsiläinen indoeurooppalaisten kielten tutkija

Lähteet
-------

* EPHE kotisivut

### Viitteet

1. ↑  Décret n° 2005-1444 du 24 novembre 2005 relatif à l'Ecole pratique des hautes études
2. ↑  L'instruction supérieure en France : son histoire et son avenir
3. ↑  École Pratique des Hautes Études

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **École pratique des hautes études**.
**Käynnistyslataaja** (engl. *bootloader*, myös *bootstrap-ohjelma*) on kriittinen ohjelma, jonka tietotekninen laite suorittaa käynnistyessään, jotta käyttöjärjestelmä ja sovellusohjelmat voidaan ladata.

Kun suoritin kytketään päälle, muistissa ei ole käyttöjärjestelmää, jota varten tarvitaan erityisohjelma lataamaan käyttöjärjestelmä muistiin. Tavallisessa henkilökohtaisessa tietokoneessa käynnistylataaja suoritetaan BIOSin alustustoimien jälkeen kiintolevyltä. Sulautetussa järjestelmässä käynnistyslataajan toiminto on monimutkaisempi, koska näissä ei yleensä ole BIOSia suorittamaan järjestelmän alkukonfiguraatiota.

Altair 8800.
Varhaisissa mini- ja mikrotietokoneissa tietokoneen käyttäjän oli käytettävä katkaisimia koneen etupaneelissa saadakseen kone lataamaan isomman ohjelman ja sitten suorittamaan sen. Käynnistyprosessi voi tarvita toisen ja kolmannen vaiheen lataajan, joista jokainen on edellistä kehittyneempi ja voi tarjota vaihtoehtoja ladattavalle käyttöjärjestelmälle ja diagnostiikkaohjelmia. Menetelmää kutsutaan *ketjulataamiseksi* (engl. *chain loading*).

Käynnistyvä käyttöjärjestelmä voi käsitellä omaa lataustoimintoaan eri tavoin käyttöjärjestelmästä riippuen (init, autoexec.bat, startup-sequence).

Käynnistyslataajat
------------------

Järjestelmän käynnistyessä voi olla kahden eri vaiheen käynnistyslataajia. Toisen vaiheen käynnistyslataajia voidaan kutsua ytimen lataajiksi, joka lataa käyttöjärjestelmän ytimen.

Ensimmäisen vaiheen käynnistyslataajia ovat muun muassa BIOS, Coreboot, Libreboot ja Das U-Boot. Toisen vaiheen käynnistyslataajia ovat GNU GRUB ja NTLDR. Usein käynnistyslataajista puhuttaessa viitataan toiseen vaiheeseen.

Lähteet
-------

1. ↑  Bootloader *sciencedirect.com*. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
2. ↑  U-Boot Reference Manual (PDF) *hub.digi.com*. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
3. ↑  Paul Krzyzanowski: Booting an Operating System *people.cs.rutgers.edu*.  26.1.2015. Viitattu 14.10.2022. (englanniksi)
4. ↑  M. Jones: Inside the Linux boot process *developer.ibm.com*.  30.5.2006. Viitattu 12.12.2022. (englanniksi)
**Peter Maxwell Davies** (8. syyskuuta 1934 Salford – 14. maaliskuuta 2016 Orkney) oli englantilainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Salfordissa, Manchesterin liepeillä. Davies kävi pianotunneilla ja kirjoitti omia sävellyksiään varhaislapsuudesta alkaen. Hän opiskeli Manchesterin yliopistossa ja musiikkikoulussa, ja perusti opiskelukaveriensa kanssa yhdistyksen *New Music Manchester*, joka edisti nykymusiikin tuntemusta. Davies vietti kaksi vuotta Australiassa ja sieltä palattuaan asettui asumaan Orkneysaarille. Hän perusti saarille musiikkijuhlat ja kantaesitti niillä usein uusia teoksiaan.

Davies johti monia tunnettuja orkestereita, kuten Bostonin sinfoniaorkesteria. Yhtenä ensimmäisistä klassisen musiikin säveltäjistä hän avasi verkkosivut, joista voi ladata musiikkia ja säveltäjien haastatteluja.

Daviesia pidettiin 1960-luvulla musiikin kauhukakarana. Vuonna 1969 hän muunteli G. F. Händelin *Messias-oratorion* teemoja teoksessa *Eight Songs for a Mad King*; tämä koettiin lähestulkoon pyhäinhäväistykseksi.

Daviesin varhaisia töitä sävytti sarjallisuus. Davies sävelsi myös lasten oopperoita ja elokuvamusiikkia.

Lähteet
-------

1. ↑  Tilden, Imogen: Composer Peter Maxwell Davies dies aged 81. *The Guardian*.  14.3.2016. Viitattu 14.3.2016. (englanniksi)
2. ↑  Peter Maxwell Davies. Encyclopedia Britannica. Viitattu 29.6.2013.

Aiheesta muualla
----------------

* Daviesin sivusto. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Peter Maxwell Daviesin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Italia
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Japani
* Tšekki
* Australia
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Tieteilijät | 
* CiNii

 |
|  |
| Taiteenala | 
* BRAHMS
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* Europeana
* RISM
* SNAC
* IdRef

 |

 |

Käännös suomeksiKäännös suomeksi Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
**Biopunk** on tieteisfiktion alalaji, joka on syntynyt 20. vuosisadan lopulla kyberpunkin ja geenitutkimuksen vaikutuksesta. Biopunk kattaa geneettisesti suunnitellun *post-ihmisyyden* kulttuurin monissa eri muodoissa ja käsittelee monia kulttuurisia piirteitä sekä sosiaalisia ja poliittisia asioita (biohakkerointi, tee-se-itse biologia), joissa käytetään biologista teknologiaa keskipisteenä. Erot kyberpunkin ja biopunkin välillä ovat nähtävissä muun muassa Octavia Butlerin *Xenogenesis*-trilogiassa ja Nancy Kressin *Sleepless*-sarjassa.
Esimerkkejä elokuvista ovat muun muassa *Gattaca* (1997), *I Am Legend* (2007) ja *Splice* (2010), sekä videopeleissä *Resident Evil* (1996-) ja *BioShock* (2007-) -sarjoissa. Termin sanotaan olevan peräisin yhdistelmä biologiasta ja kyberpunkista ja sen ensimmäiset käyttökohteet olivat vuonna 1992 GURPS-roolipeli sekä Brian McHalen teos *Constructing Postmodernism* (1992).

Lähteet
-------

1. 1 2  Lars Schmeink: *Biopunk Dystopias: Genetic Engineering, Society and Science Fiction*, s. 8,24-25. Liverpool University Press, 2016. ISBN 978-1-78138-332-2. Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
2. 1 2  Lars Schmeink: Biopunk 101 (PDF) *larsschmeink.de*.  2014. Viitattu 16.6.2023. (englanniksi)
**Aarne Antreas Salomaa** (6. toukokuuta 1904 Helsinki – 14. heinäkuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen mainosalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Salomaan vanhemmat olivat tullivirkailija Augustinus Salomaa ja Milda Alice Rantanen ja puolisot 1927–1928 Sylvia Tengström ja vuodesta 1937 Vera Violet Lange. Salomaa tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1925 ja suoritti finanssiopin ja kansantaloustieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1925–1930. Hän oli Auto-Vulcanon osastonhoitaja 1928–1929, Lämmityslaite Oy:n apulaisjohtaja 1930–1931, Suomen Ilmoituskeskuksen stilisti vuodesta 1931 ja mainospäällikkö 1933–1939, Mainostoimisto Oy SEK Ab:n toimitusjohtaja 1939–1954, omistaja vuodesta 1941 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1954, Aarne Salomaa Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1978 ja Suomen Lääketehdas Oy Salcon perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1960. Salomaalla oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969.

Lähteet
-------

1. 1 2  Aarne Salomaa *Biografiasampo*. Viitattu 3.9.2022.
2. ↑  Kuollut. Kauppaneuvos Aarne Salomaa.  *Uusi Suomi*, 1.8.1982, nro 203, s. 5. Kansalliskirjasto. Viitattu 3.9.2022.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* Kansallisbiografia
* Biografiasampo

 |

 |
**Mestaritontun seikkailut** on tamperelaisen Aili Somersalon kirjoittama saturomaani. Kirja julkaistiin vuonna 1919, ja vuonna 2009 siitä otettiin jo 20. painos. *Mestaritontun seikkailut* on itsenäinen jatko-osa Somersalon teokselle *Päivikin satu*. Teos valittiin Helsingin Sanomien äänestyksessä vuonna 2004 suosituimmaksi kotimaiseksi lastenkirjaksi kautta aikojen. Onni Mansnerus teki kirjaan värikuvituksen 1940-luvulla.

Kirjan päähenkilö on Mestaritonttu, joka kuninkaan moitteista loukkaannuttuaan päättää jättää toimensa Satulinnan vartijana. Jätettyään Satumaan taakseen Mestaritonttu joutuukin melkoisiin seikkailuihin sekä Kyöpelinvuoren noitien että merenväen parissa. 

Ylen radioteatteri teki *Mestaritontun seikkailuista* neliosaisen radiokuunnelman vuonna 1986. Mestaritontun roolissa oli Ossi Ahlapuro ja muissa rooleissa mm. Miitta Sorvali, Tuula Nyman ja Maija-Liisa Peuhu. Kirjan pohjalta on tehty myös useita näyttämösovituksia. Lisäksi *Mestaritontun seikkailut* on julkaistu Seela Sellan lukemana äänikirjana.

Lähteet
-------

1. 1 2  Lindfors, Jukka: Mestaritontun seikkailut *Elävä arkisto*.  14.2.2008. Yle. Viitattu 6.2.2015. (suomeksi)
2. ↑  Mestaritontun seikkailut *Finna.fi*.  Arkistoitu 28.3.2018. Viitattu 28.3.2018.
**Peter Matthews** (s. 13. marraskuuta 1989) on jamaikalainen pikajuoksija. Hän edustaa Racers Track Clubia ja on pituudeltaan 189 cm.

Matthews saavutti Shenzhenin universiadeissa 2011 hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 45,62. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi avausosuuden hopeaa saaneessa Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän kuului samalla matkalla Jamaikan pronssijoukkueeseen IAAF World Relays -kilpailuissa 2017. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka toisella kokoonpanolla sai loppukilpailussa pronssia.

Henkilökohtaiset ennätykset
---------------------------

### Ulkoradat

| *Laji* | *Aika* | *Paikka* | *Päivä* |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 21,00 | Kingston | 23. toukokuuta 2015 |
| 300 m | 33,49 | Naimette-Xhovémont | 10. heinäkuuta 2013 |
| 400 m | 44,69 | Peking | 23. elokuuta 2015 |
| 800 m | 1.52,53 | Kingston | 28. kesäkuuta 2009 |

Lähteet
-------

1. 1 2 3  Peter Matthews *tilastopaja.net*. Viitattu 2.5.2018. (englanniksi)[vanhentunut linkki]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt Muokkaa Wikidatassa | 
* World Athletics
* Tilastopaja 🔒

 |

 |
| "Et usko kuinka koskeekaan / Rantaregee"Anita Hirvonen |
| --- |
|  |
| Singlen tiedot |
|  A-puoli | "Et usko kuinka koskeekaan" |
|  Julkaistu | 1981 |
|  Tyylilaji | iskelmä |
|  Kesto | 03.42 |
|  Levy-yhtiö | CBS |
| muut singlet |
|  | "Et usko kuinka koskeekaan / Rantaregee" |  |

**Et usko kuinka koskeekaan** on iskelmätaiteilija Anita Hirvosen single vuodelta 1981. Kappaleen sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Raul Reiman. Singlen b-puolena on "Rantaregee", joka on Chrisse Johanssonin sanoittama suomenkielinen versio Bill Loveladyn reggae-teoksesta "One More Reggae for the Road". Singlen molemmat puolet julkaistiin Anita Hirvosen studioalbumilla *Ovi sydämeen* (1981).

"Et usko kuinka koskeekaan" on balladi, jonka kertojaminä pyytää anteeksi syrjähyppyään. "Rantaregee" on kesäistä lystinpitoa reggae-hengessä. Molemmat kappaleet on sisällytetty useimmille Anita Hirvosen kokoelma-albumeille.

Lähteet
-------

1. ↑  Anita Hirvonen – Et Usko Kuinka Koskeekaan / Rantaregee *Discogs.com*. Viitattu 11.8.2022. (englanniksi)
2. ↑  Anita Hirvonen – Ovi Sydämeen *Discogs.com*. Viitattu 11.8.2022. (englanniksi)
3. ↑  Anita Hirvonen *Discogs.com*. Viitattu 11.8.2022. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

* Et Usko Kuinka Koskeekaan Chords by Anita Hirvonen
**Peter Manns** (10. maaliskuuta 1923 Oberhausen – 23. huhtikuuta 1991 Mainz) oli saksalainen roomalaiskatolinen pappi, kirkkohistorioitsija ja Luther-tutkija.

Manns vihittiin 1951 papiksi. Hän oli oppi-isänsä Joseph Lortzin seuraaja Mainzin Euroopan historian instituutin johtajana. Luther-tutkijana hän pitää kiinni oppi-isänsä pääteesistä, mutta menee Lortzia pidemmälle. Manns pitää Martti Lutheria yhtenä uskon isistä (*Vater in Glauben*), eikä pidä tämän tahallista harhaoppisuuttakaan olemukseltaan täysin yksiselitteisenä tai lopullisena. Manns tekee eron Lutherin lähtökohtien ja "kerettiläisyyden" välillä.

Manns kutsuttiin muun muassa Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi.

Suomennettu teos
----------------

* *Martti Luther*. (Martin Luther, 1982.) Kuvat: Helmuth Nils Loose. Suomentanut Helinä Kuusiola. Helsinki: SLEY-kirjat, 1983. ISBN 951-617-545-7.

Lähteet
-------

* Pirinen, Kauko: *Seitsenpäinen Luther. Martti Lutherin kuva eri aikoina*, s. 81–84, 88–90. Helsinki: SLEY-kirjat, 1984. ISBN 951-617-617-8.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Belgia
* Yhdysvallat
* Japani
* Tšekki
* Alankomaat
* Vatikaani

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie

 |
|  |
| Muut | 
* IdRef

 |

 |
**Lehtimangoldi** (*Beta vulgaris* var. *cicla*), jota kutsutaan myös nimellä *lehtijuurikas*, on juurikkaan (*Beta vulgaris*) muunnos.

Lehtimangoldi on kaksivuotinen kasvi, joka kasvattaa ensimmäisenä vuotena paksumaltoisista ja leveäruotisista lehdistä muodostuvan lehtiruusukkeen. Lehtimangoldin juuret ovat haaroittuneet eivätkä erityisen paksuuntuneita, päinvastoin kuin toisella muunnoksella, punajuurikkaalla (*Beta vulgaris* var. *conditiva*).

Lehtiruodiltaan leveitä ja pitkiä lajikkeita nimitetään ruotimangoldeiksi (*Beta vulgaris* var. *flavescens*). Näillä lehtiruoti voi olla jopa 20 cm leveä ja puoli metriä pitkä. Siinä missä tavallista lehtimangoldia käytetään pinaatin tavoin, ruotimangoldia käytetään parsan tavoin.

Ravintoarvo
-----------

Raaka mangoldi on erinomainen biotiinin, C- ja A-vitamiinin, magnesiumin ja kaliumin lähde.

Pinaatin tavoin se kerää nitraattia, joten sitä ei pidä antaa pikkulapsille, eikä aikuisenkaan pidä syödä kuin enintään kaksi kertaa viikossa.

Kasvatus
--------

Kylvetään heti maan lämmettyä (9-10 astetta), 2-3 cm syvyyteen. Itämisaika on 17-25 vrk 17-20 asteessa. Mullan on hyvä olla runsasravinteista ja pH:n neutraali. Taimiväli 15-20 cm, riviväli 40 cm. Korjuukelpoinen 8-10 viikossa. Jos satoa halutaan pitkälle syksyyn, kannattaa tehdä toinen kylvö kesäkuun lopulla. Kastellaan runsaasti kuivina jaksoina.

Sadonkorjuu aloitetaan ulommaisista lehdistä, sisempien jatkaessa kasvamistaan. Lehdet vedetään irti, ei leikata, muutoin lehdistä vuotaa liikaa nestettä. Lehtimangoldit säilyvät kylmässä muutaman päivän, ruotimangoldit noin viikon verran. Voidaan pakastaa ryöpättynä.

Käytetään pinaatin tavoin. Paksut lehtiruodit voi valmistaa erikseen parsan tavoin.

Lähteet
-------

1. ↑  Juha Forsblom: *Puutarha- ja piha: Satoisa hyötytarha*, s. 114. Weilin+Göös, 2007. ISBN 978-951-0-30989-6.
2. ↑  Könemann (julkaisija), 2000, Kansainvälinen elintarvikeopas. Suomennos Kaarina Turtia
3. ↑  Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive) viitattu 22.3.2012
4. 1 2 3  Hyötykasviyhdistyksen siemenluettelo, 2007, Pähkylä 1a

Aiheesta muualla
----------------

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Lehtimangoldi** Wikimedia Commonsissa

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Taksonitunnisteet | 
* Wikidata: Q157954
* FoC: 242308346
* iNaturalist: 120603

 |

 |
Lehtisaaret

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 
SysmäPäijät-HämeSuomi |
| Vesialue | 
Päijänne |
| Korkein kohta | 
87,5 m  |
| Pinta-ala | 
4,2 ha  |

Karttamuokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa WikidataaTietolaatikon dokumentaatioNäytä Wikidatasta tulevat arvot

**Lehtisaaret**  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Osa sen saarista kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon.

Maantietoa
----------

Saariryhmä sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon ja mantereen välissä. Niiden luoteispuolella on Kosiankuuransaari ja kaakkoispuolella Riuttasaari. Saarten taakse jää suojaan Säkilahti, mutta lyhin matka mantereelle Lehtisaarten pääsaaresta on Hiiliniemeen, jonne tulee 180 metriä matkaa. Saariryhmässä on 5–6 saarta, tulkinnasta riippuen, mikäli kaksi suurinta saarta pitää yhtenä saarena niiden välisen kapean kannaksen vuoksi. Kaksoissaari on 350 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,2 hehtaaria. Yksi luodoista on halkaisijaltaan 50 metriä, mutta muut luodot ovat pieniä. Kaksoissaaren itäinen saarenosa on korkeampi. Se kohoaa noin 9 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta. Saaret ovat autiot.

Luontoarvoja
------------

Kaksi saarta, kaksoissaari ja suurin pikkusaari, muodostavat luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).

Katso myös
----------

* Luettelo Päijänteen kansallispuiston alueista ja saarista
* Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista

Huomautukset
------------

1. ↑  Saaren pinta-ala on otettu saaren ruotsinkielisen Wikipedian artikkelista, jossa tiedolla on ollut oma lähde.
2. ↑  Saaren pinta-ala on mitattu Karttapaikan pinta-alan mittaustyökalulla.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4 5  Lehtisaaret, Sysmä (sijainti maastokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
2. ↑  Paikkatieto: Lehtisaaret, *paikkatietoalusta.fi*, viitattu 28.9.2019
3. ↑  Lehtisaaret, Sysmä (sijainti varjokartalla) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
4. 1 2  Lehtisaaret, Sysmä (sijainti ilmavalokuvassa) *Karttapaikka*. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 28.9.2019.
5. ↑  Päijänteen alue (FI0335003), 7.3.2014, viitattu 25.9.2019

Päijänteen kansallispuisto

* Päijänne
* Haapasaari
* Kelvenne
* Pulkkilanharju
* Päijätsalo
Glen Garioch -viskitislaamo.
**Glen Garioch** (skottia, äännetään paikallismurteella [ˈglɛn ˈge:ri], *glen geeri* ) on skottilainen viskitislaamo. Tislaamon perusti Thomas Simpson vuonna 1797, mutta ensimmäinen tislaamon itsensä pullottama Glen Garioch single malt -viski tuotiin markkinoille vasta vuonna 1972.

Eräs näistä sekoittajista oli aberdeenilainen William Sanderson, joka tutustui Glen Gariochiin sen ollessa leithiläisten sekoittajien yhteisyrityksen omistuksessa. Vuonna 1886 Sanderson osti puolet tislaamosta itselleen, ja vuoteen 1921 mennessä hänen poikansa johtama sijoittajaryhmä oli saanut täyden määräysvallan yhtiössä. Tämän jälkeen useaan otteeseen omistajaa vaihtanut ja pitkiä aikoja suljettuna ollut Glen Garioch on nykyään osa Morrison Bowmorea. Yhtiö pullottaa suurimman osan tislaamon rajoitetusta tuotannosta single malt -viskinä, jonka ikämerkintä on 8–21 vuotta.

Lähteet
-------

1. 1 2  Eventful Past *glengarioch.com*.  (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

*
Erdmann Neumeister
**Erdmann Neumeister** (12. toukokuuta 1671 Uichteritz – 18. elokuuta 1756 Hampuri) oli saksalainen luterilainen pappi, joka tunnetaan erityisesti kantaattien ja oratorioiden librettojen kirjoittajana. 

Neumeister opiskeli Liepzigissa ja toimi valmistuttuaan pappina mm. Bibrassa ja avustavana superindententtinä Eckartsbergin alueella. Vuodesta 1715 aina vuoteen 1755 hän oli Hampurin Jakobikirchen pääpastorina. Muiden säveltäjän ohella Johann Sebastian Bach on käyttänyt viittä Neumeisterin tekstiä kantaateissaan (kantaatit BWV 18, BWV 24, BWV 28, BWV 59, ja BWV 61).

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 47 "Jeesus, kirkas tähteni". (Suom. Elias Lönnrot 1874. Virsikirjaan 1886. Uud. ja säk. 5 komitea 1937, 1984). Ruotsin kirkon virsikirjassa on myös yksi hänen kirjoittamansa virsi, virsi 69 "Nimeen Jeesuksen sain kasteen*"*. (Suom. Anna-Maija Raittila 1998).

Lähteet
-------

1. ↑  Oscar Lövgren: *Psalm- och sånglexikon*, s. 446. Gummesons bokförlag, Stockholm, 1964. (ruotsiksi)
2. ↑  Erdmann Neumeister (Librettist) *bach-cantatas.com*. Viitattu 13.4.2020. (englanniksi)

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Erdmann Neumeister**.
* Bach's libretists: Erdmann Neumeister

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Norja
* Ranska
* BnF data
* Saksa
* Israel
* Suomi (KANTO)
* Belgia
* Yhdysvallat
* Ruotsi
* Latvia
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* MusicBrainz

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Trove

 |
|  |
| Muut | 
* RISM
* IdRef

 |

 |
**Glenard** oli kolmimastoinen vuonna 1893 rakennettu teräsfregatti, joka oli suomalaisomistuksessa koululaivana 1900–1925.

Glenard rakennettiin 1893 Anderson Rodger & Co:n telakalla Clyde-joen varrella Port Glasgowssa Skotlannissa 1893 glasgowlaiselle Glenard Ship & Co-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 904,57 bruttorekisteritonnia, kantavuus 3 200 kuollutpainotonnia, pituus 83,8 metriä, leveys 12,2 metriä ja syväys 6,97 metriä. Laiva teki neitsytmatkansa kivihiililastissa Glasgowista Buenos Airesiin. Vuonna 1896 sen omisti Port Glasgowssa toiminut Sterling & Co-varustamo, jolta laiva ostettiin Suomeen vuonna 1900, ostajana oli insinööri Ossian Donner. Koululaivana toimineen fregatin omistivat sittemmin raumalainen Raumo Nya Skeppsrederi Ab 1901–1906, helsinkiläinen Finska Rederi Ab 1906–1911 ja 
helsinkiläinen Ab Finska Skolskeppsrederiet 1911–1925. 

Laiva kuljetti matkoillaan muun muassa guanoa, salpietaria, puutavaraa, sementtiä ja suolaa. Yksi matruusi huuhtoutui myskyssä yli laidan ja hukkui fregatin ollessa kivihiililastissa matkalla Australian Newcastlesta Chilen Antofagastaan maaliskuussa 1907. Tammikuussa 1912 merimiesoppilas putosi Englannin kanaalissa takilasta laivan kannelle ja kuoli laivan ollessa puutavaralastissa matkalla Sundsvallista Melbourneen. Glenard menetti maaliskuussa 1920 Biskajan lahdella mastonsa kovassa myrskyssä. Se hinattiin Brestiin Ranskaan jossa se muutettiin parkkilaivaksi.

Viimeisen valtamerimatkansa Glenard teki salpietarilastissa Chilestä Hulliin Englantiin joulukuun 1924 ja huhtikuun 1925 välillä. Glenard myytiin tämän jälkeen romutettavaksi Sunderlandiin. Laivan ruori on säilynyt ja se on esillä museossa Turussa.

Lähteet
-------

1. 1 2 3 4  Jukka Mikkolan Suurten purjelaivojen bibliografia, Glenard (Arkistoitu – Internet Archive)
2. 1 2 3  Majakka Rauman merimuseo : Glenard 1893

Kirjallisuutta
--------------

* Eirik Hornborg : *Under segel till antipoderna: anteckningar från en färd till Oceanien*. Schildt, Borgå 1916 (kuvaus Glenardin matkasta Australiaan talvella 1911-1912)
* Holger Stolzmann : *Fullriggaren Glenard från Helsingfors 1900-1901*. Meddelanden från Sjöhistoriska museet vid Åbo Akademi, 1981 ISBN 9516487696

Aiheesta muualla
----------------

* Teräsfregatti Glenard, valokuva vuodelta 1912, Suomen merimuseon kuvakokoelma (Finna)
* Suomen pakkasista etelän helteeseen, Suomen Kuvalehti, 20.01.1923, nro 3, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
7404 hex-invertterin pinnijärjestys.
**7404** on digitaalielektroniikassa TTL-logiikkaperheen integroitu piiri, johon on pakattu 6 kappaletta loogista NOT-porttia eli invertteriä. Piiriä kutsutaan tämän johdosta usein hex-invertteriksi. Sitä valmistetaan myös CMOS-tekniikalla mm. 74HC04 ja 74HCT04-piireinä. Näistä ensimmäinen on CMOS-tasoinen versio ja sen käyttöjännitesuositus on 2,0-6,0 V, kun taas jälkimmäiselle eli TTL-tasoiselle versiolle suositeltu käyttöjännitealue on 4,5-5,5 V. Molemmat on pakattu TTL-piireille tyypilliseen pinnikonfiguraatioon.

CMOS-logiikkaperheessä 4049 on myös samanlainen NOT-piiri. Sen pinnit ovat käänteisessä järjestyksessä, eli jokainen 4049-piirin sisääntulo on 74\*04-piirin ulostulo. 4049-piirin pakkaus on tavallisesti 16-nastainen. Positiivinen jännite kytketään PDIP-versiossa nastaan **1** ja negatiivinen (maa) nastaan **8**. 4049-piirin käyttöjännitealue on myös paljon laajempi, 3-15 V DC.

7414 on EI-tuloinen Schmitt-liipaisupiiri. Siihen on samoin integroitu 6 invertteriä, mutta niiden tuloilla on hystereesi.

Pakkaustyypit
-------------

74\*04-piiriä valmistetaan useaan eri pakkaustyyppiin 14-nastaisena, mm.

* 74\*04N - DIP14 (dual in-line package)
* 74\*04D - SO14 (small outline package) leveys 3,9 mm
* 74\*04DB - SSOP14 (shrink small outline package) leveys 5,3 mm
* 74\*04PW -TSSOP14 (thin shrink small outline package) leveys 4,4 mm

Lähteet
-------

1. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)
2. ↑   (Arkistoitu – Internet Archive)