Alessandro Blasetti (keskellä) elokuvaohjaajan roolissa Luchino Viscontin elokuvassa *Bellissima* (1951).
**Alessandro Blasetti** (3. heinäkuuta 1900 Rooma – 1. helmikuuta 1987 Rooma) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian elokuvahistorian merkittävimmistä hahmoista.

Blasetti valmistui juristiksi, mutta työskenteli toimittajana ja elokuva-arvostelijana perustaen useita alan lehtiä. Vuonna 1929 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa, Pontisten soiden ankaraa talonpoikaiselämää voimakkaasti kuvaavan *Solen* ("Aurinko, 1929), jossa on havaittavissa uuden neuvostoelokuvan vaikutusta. Vuonna 1930 Blasetti teki Stefano Pittalugan Cines-studiolle äänielokuvan *Resurrectio* ("Ylösnousemus"). Seuraavia ohjaustöitä olivat maaseutukuvaus *Terra madre* ("Maaäiti", 1932), Cesare Vivianin napolilaiskomedia *La tavola dei poveri* ("Köyhien pöytä", 1932) sekä ohjaajan parhaana pidetty elokuva *1860* (1933), joka kertoo realistisesti Giuseppe Garibaldin sotaretkestä Sisiliaan. Vuonna 1934 Blassetti kuvasi Mussolinin vallankaappausta ihannoivan elokuvan *Vecchia guardia* ("Vanha kaarti", 1934), mutta luopui uskostaan fasismiin Italian hyökättyä Etiopiaan.

1930-luvun loppupuolella Blasetti teki joukon kaupallisia melodraamoja, salonkikomedioita ja historiallisia pukudraamoja. Historiallista fantasiaa, toimintaseikkailua ja romantiikkaa yhdistelevä *Rautakruunu* (*La corona di ferro*, 1941) sai sodanvastaisuudestaan huolimatta Venetsian elokuvajuhlien Mussolini-palkinnon. Kauppamatkustajan päivää kuvaavaa elokuvaa *Quattro passi fra le nuvole* ("Neljä askelta pilvissä", 1942) pidetään yhtenä neorealismin edeltäjistä.

Toisen maailmansodan jälkeen Blasetti ohjasi vastarintaliikettä kuvaavan elokuvan *Un giorno nella vita* ("Päivä elämästä", 1946) sekä joukon hyvin erilaisia filmejä kuten historiallisen spektaakkelin *Fabiola* (1948) ja pienen neorealistisen komedian *Prima comunione* ("Konfirmaatio", 1950). Ohjaaja pani alulle italialaisen episodielokuvan, italialaisena komediana tunnetun lajityypin sekä saattoi yhteen Sophia Lorenin ja Marcello Mastroianni komedioissa *Vahinko, että olet lurjus* (*Peccato che sia una canaglia*, 1955) ja *On ihanaa olla nainen* (*La fortuna di essere donna*, 1956). Vaurastuvaa italialaista yhteiskuntaa arvostelevan elokuvan *Io, io, io … e gli altri* ("Minä, minä, minä ja muut", 1965) jälkeen Blasetti työskenteli lähinnä televisioissa.

Lähteet
-------

* Moliterno, Gino: *Historical Dictionary of Italian Cinema*. Lanham, Toronto, Plymouth: The Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-0-8108-6073-5.

### Viitteet

1. ↑  Moliterno, s. 40.
2. ↑  Moliterno, s. 40–41.
3. ↑  Moliterno, s. 41–42.
4. ↑  Moliterno, s. 42–43.

Aiheesta muualla
----------------

CommonsCommons
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Alessandro Blasetti**.
* Alessandro Blasetti
* IMDb: Alessandro Blasetti (englanniksi)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Auktoriteettitunnisteet Muokkaa Wikidatassa |
| --- |
|  |
| Kansainväliset | 
* FAST
* ISNI
* VIAF
* WorldCat

 |
|  |
| Kansalliset | 
* Chile
* Espanja
* Ranska
* BnF data
* Katalonia
* Saksa
* Italia
* Israel
* Yhdysvallat
* Tšekki
* Alankomaat
* Puola

 |
|  |
| Taiteenala | 
* ULAN

 |
|  |
| Henkilöt | 
* Deutsche Biographie
* Elonet

 |
|  |
| Muut | 
* SNAC
* IdRef

 |

 |